joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ketli Tiitsar

Ketli Tiitsar (sündinud 15. juulil 1972) on eesti ehtekunstnik.

Haridus
Ketli Tiitsar õppis aastatel 1991–1995 Tallinna Kunstiülikoolis metallikunsti erialal (lõpetas cum laude) ning 1999. aastal sai samal erialal magistrikraadi. Lühikest aega õppis ka Oslos Kunsti ja Disaini Kolledži metalliosakonnas ning ehtedisaini Hollandi Gerrit Rietveldi Akadeemias.

Töökäik
1996. aastal lõid Ketli Tiitsar, Kristi Paap, Kaire Rannik, Berit Teeäär ja Maria Valdma rühmituse F.F.F.F. (Fun For Five Female), mis tegutses kuni 2005. aastani. Rühmitus tegeles installatsioonide ja fotograafiaga ning ka näituste disainimise ja kureerimisega. Sellest ühendusest on tehtud dokumentaalfilm "F.F.F.F. läheb laiali" (2005). Režissöör Marko Raat, Kuukulgur Film. 50’

1999. aastast on ta Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis kureerinud, korraldanud ja kujundanud näitusi. Alates 2002. aastast töötab ta Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi projektijuhina.

Liikmesus
2002. aastal sai temast Eesti Kunstnike Liidu liige ja Tallinna Rakenduskunsti Triennaali ühenduse liige, aastatel 2002–2014 oli ta juhatuse esimees.

Looming
Peamiselt teeb Ketli Tiitsar oma ehted puidust, mis on tema sõnul tähendusrikas ja kõigile tuttav materjal, aga kasutab ka muid looduslikke materjale. Lisaks peavad ehted tekitama huvi ja looma lugusid

Tunnustus
 2009 Ede Kurreli preemia
 2017 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Kristi Paabiga, kaasaegse ehtekunsti praktikate järjepideva käsitlemise ja tähenduste avamise ning traditsioonilise ja uudse sidumise eest ehtes nii rahvusvahelisel kui kohalikul kunstimaastikul, mis kulmineerus 2017. aastal äärmiselt tugevaks ja veenvaks tervikuks ühisnäitusel Nature Morte. Cherries and Skeleton Tallinna Linnagaleriis)

Töid avalikes kogudes 
Eesti Kunstiakadeemia metallikunsti osakond
Eesti Kunstimuuseum
Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum
Svelviki Maakonna Keskus, Norra
Mizgiris' Kunstnike Maja, Nida, Leedu

Viited

Välislingid

 "Ketli Tiitsar blogi"
 "What goes on with contemporary jewelry in Estonia: interview with Ketli Tiitsar" Juvelirum, 18.aprill 2016
 "Kunstistuudio"

Eesti ehtekunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1972
Peeter Rudaš

Peeter Rudaš (sündinud 21. jaanuaril 1942 Tallinnas) on eesti klaasikunstnik.

Haridus
Ta on lõpetanud Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi klaasikunsti erialal 1970. aastal.

Töö ja looming 
1972. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige ning 1977. aastast Eesti Kunstiakadeemia õppejõud.

Töötas Tarbeklaasis kahel perioodil: 1959–1962 mustrilihvijana, seejärel 1970–1978, pärast Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi lõpetamist eksperimentaalgraveerija, kunstniku ja klaasipuhujana. Rudaš on tuntud unikaalteoste loojana, kuid ta jõudis kujundada ka mitmeid Tarbeklaasi toodangusse kuulunud esemeid. Üks tema tuntumaid töid Tarbeklaasis oli joogikomplekt "Alfa".

Peeter Rudaši loomingus on oluline osa klaasist valatud skulptuuridel. Tehnika ja töövõtete mängulisus ja spontaansus sobivad kunstniku töömeetodite ja eesmärkidega suurepäraselt ning tulemuseks on tema enda sõnul "puäntillistlik skulptuur", kus väikesed erivärvilised klaasplokid liituvad suureks tervikuks ja annavad võimaluse mängida nüansseeritud või kontrastsete üleminekutega.

Rudaš on tuntud eesti klaasimeister, osalenud väga paljudel Eesti ja rahvusvahelistel näitustel.

Laugu Klaasikoda 
Rudaš rajas 1995. aastal oma suvekoju Laugu klaasikoja. Suvekodu õuele rajatud väiksesse hoonesse mahuvad klaasisulatus- ja lõõmutusahi, trummelahi ja paar lihvimispinki, lisaks klaasseintega galerii. Ateljees saab näha, kuidas meister vormib sulaklaasist erinevaid töövahendeid kasutades kauneid klaasobjekte. Kohapeal valminud kunstiteoseid on külastajatel võimalik ka osta. 2016. aastast lööb klaasikojas kaasa klaasikunstnik Mare Saare, kes valmistab töökojas leekpõletil unikaalhelmeid. Tema sulatustehnikas klaasobjekte on galeriis nii vaatamiseks kui ka müügiks.

Laugu klaasikoda asub Saaremaal Leisi vallas Laugu külas. Klaasikoda on külastamiseks avatud suviti. Jälgida saab klaasipuhumist, külmtöötlust, klaasivalu.

Isikunäitused 
 1972 Tallinna Kunstisalong, Tallinn
 1976 Kunsti- ja Koduloomuuseum, Jekabpils, Läti
 1976 Teaduste Maja, Riia, Läti
 1980 Kiek in de Kök, Tallinn
 1982 Tartu Kunstimuuseum, Tartu
 1988 Kipsala galerii, Riia, Läti
 1994 Viljandi Kultuurikeskus, Viljandi
 1998 Runni tervisekeskus, Runni, Soome
 2000 Raegalerii, Kuressaare
 2000 Linnagalerii, Haapsalu
 2018 Raegalerii, Kuressaare

Tunnustus 
 1980 Üleliidulise Rahvamajanduse Saavutuste Näituse diplom, Moskva, Vene NFSV 
 1985 III Baltimaade Tarbekunstitriennaali diplom

Välislingid 
 Aili Kokk. Mees mängib tule ja klaasiga. Saarte Hääl, 30. jaanuar 2012
 Laugu Klaasikoja tutvustus veebiportaalis Puhka Eestis
 Peeter Rudaši loomingut tutvustav kogumik (2012), koostaja Mare Saare

Eesti klaasikunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia professorid
Sündinud 1942
VGT (ettevõte)

AS VGT (Võru Gaasianalüsaatorite Tehas) oli aparaaditehas Võru maakonnas Võrus. Peale gaasianalüsaatorite tootis hoone ka teisi aparaate. Ettevõtte peakorpus on tänaseni üks Võru tuntumaid ehitisi.

Ettevõte asutati 1959. Ettevõtte peakorpus valmis 1962.

Nõukogude ajal kandis ettevõte nime Arnold Veimeri nimeline Võru Gaasianalüsaatorite Tehas.

Ettevõte lõpetas tegevuse 2010.

Viited

Välislingid
http://www.lounaleht.ee/index.php?page=1&id=3735

Eesti endised ettevõtted
Eesti tööstusettevõtted
Võru
Janno Siimar

Janno Siimar (sündinud 11. oktoobril 1979) on eesti disainer. 

Ta on ettevõtte Velvet üks asutajaid ja disainereid. Lisaks on ta olnud üks eesti disainmõtlemise ja teenusedisaini maaletooja. Ta on tegelenud teenuse-, ärimudeli-, brändi- ja veebidisainiga. Põhiliseks tegevusalaks on tal strateegiline disain ja disaini rakendamine ettevõtluses. Siimar on üks osaline Brand Estonia loomises.

Isiklikku 
Janno Siimar on sündinud 11. oktoobril 1979 Tallinnas. Ta isa on tehnikateadlane ja endine ujuja Veiko Siimar ning ema ökonomist Malle-Reet Siimar. Vend Sven on automaatikainsener ja Ivar investor. Lapsepõlv möödus lisaks Tallinnale aastatel 1985–1988 Tuneesias, kus ta isa oli kohalikus ülikoolis elektrotehnika õppejõud. Siimar õppis sellel ajal saatkonnakoolis. Eestisse naasnult õppis Tallinna Reaalkoolis.

1990. aastate keskpaigas jõudis Siimar läbi programmeerimise disaini juurde, kui hakati rääkima veebidisainist. 1999. aastal lahkus ta igapäevatöölt ning hakkas üliõpilaseks ja vabakutseliseks.

Aastal 2004 asutas Siimar koos sõpradega ettevõtte Velvet. Enamuse oma märkimisväärsetest projektidest on Siimar teinud Velvetis.

Haridus 
 1987–1998 – Tallinna Reaalkool
 1998–1999 – Tallinna Tehnikaülikool – kinnisvara haldamine
 2000–2005 – Tallinna Ülikool – psühholoogia
 2009–2016 – Eesti Disainikeskus – mitu koolituskursust

Töö 

 1996–2001 JOT Automation
 2000–2004 Seitse/Seven New Media – kunstiline juht
 2004–… Velvet – disainijuht ja partner
 2006–… Velvet Digital Paper – vanemloovjuht ja partner
 2011–… Velvet Labs – strateegiline disainer
 2011–2013 Tehnopol – koolitaja
 2012–… ADCE – Art Directors Club of Europe – juhatuse liige
 2012–… Art Directors Club Estonia – juhatuse liige
 2012–2013 London AD – partner ja juhatuse liige
 2012–2014 Proekspert AS – disainikoolitaja
 2012–2014 Tallinna Tehnikaülikool – õppejõud, disaini uurimine ja innovatsioon
 2013–2014 Funderbeam – disainijuht
 2013–2014 Sotsiaalkindlustusamet – disainikoolitaja
 2018–… Noored Olümpiale Sihtasutus – nõukogu liige

Velvet 
Velvet on iseseisev strateegilise disaini agentuur. Velvet OÜ asutasid 2004. aastal Janno Siimar, Mario Lankots, Aivo Kallas ja Markko Karu. Ettevõte on oma projektidega saanud erinevatel konkurssidel kokku üle saja auhinna.

Velvet on teinud erinevaid projekte klientidele nagu Eesti Rahva Muuseum, Sportland, Kirjastus Varrak, Enics, Ericsson, NATO, Danske Bank, WHO, Eesti Kaitsetööstus, NOW! Innovations, Viru Keskus, Tallinna Tehnikaülikool, SEB Pank, Teleport, Eesti Pank ja paljud teised.

Teosed 

 Majandusõpik gümnaasiumile 
 Amid Moradganjeh – Anyone Can Design, even a kitten 
 Kuidas leiutada jalgratast? Disainimeelselt ettevõtlusest

Viited

Välislingid 
 https://www.velvet.ee/

Eesti disainerid
Sündinud 1979
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Martin Pedanik

Martin Pedanik (sündinud 19. oktoobril 1974) on graafik ja disainer. 

Ta on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia vabagraafikuna (1997). Disainibüroo Labor asutaja. Loonud suurtes kogustes kõrgetasemelist graafilist disaini, kujundanud kümneid ja sadu trükiseid raamatutest plakatite ja flaieriteni.  Ta tõlgendab sümboleid, märke ja mustreid, mis pärinevad meie rahvakultuuri vanematest kihistustest nüüdisaegsel moel.

Töökäik 

 1997–2007 Art Lab OÜ
 1999–2007 Kreisson OÜ
 2000–2004 Directory OÜ
 2004–2010 Loov Soov MTÜ
 2009–2016 Matsalu Külaselts MTÜ
 2010–... Tulihänd OÜ

Valik töid

Filmograafia 

 "Intiimne linn" 2003 – plakatikunst
 "Buss" 2004 – videograafika
 "Nõukogude hipid" 2017 – graafiline disain
 "Võta või jäta" 2018 – kujundus

Fotograafia 

 Eo rus 1995
 Linnud 1995
 Aquarium Portraits 1996
 Best Before 1997
 Miiniotsija 1997

Graafiline disain 

 Analogue TV – kaane kujundus
 Eesti Arhitektuurimuuseum
 Eesti Instituut
 Jüri Üdi – Tiibadega raamat
 Jasper Zoova – reis ma ei tea kuhu
 Asjade Seis
 Eesti Litograafiakeskus – plakat
 Eesti Vabariigi kultuuripreemia – plakat
 SÄSI – noore disaineri auhind
 Kultuurileht Sirp
 Teater NO99
 EV100 vastuvõtt

Näitus Kizoo 

Tallinna Linnagaleriis avatud“Kizoo” näitusel on reklaami ja disaini suhte küsimus juba ette lahendatud, õigupoolest päevakorrast maha võetud. Seos on otsene, ilmne ja probleemivaba. Siiski võivad need pildid toimida mitmel viisil.Lihtsates, värvilistes, ringimotiive ja ümarnurkseid objekte reastavates piltides liigutakse lihtsuse suunas. Need on pildid kõigest ja mitte millestki. Tähtsad, maailma algolemust ja põhijõude kirjeldavad. Vaid värvide eemaldamine lihtsustaks neid veel.
Näituse pealkirja kohta on autor öelnud: “See sõna tuli kuidagi iseenesest mu juurde. Mõnus absurdne sõna. Seda võibki võtta nii- ja naapidi – hea, et pole liiga konkreetset tähendust,”

Tunnustus 

 Aasta Albumikujundus 2000 – Kogumik " Müsteerium plaadimängijas" 
 Eesti Teatri Festivali DRAAMA 2005 plakatinäituse peaauhind teatrile NO99
 2006 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (NO99 teatri plakatite ja trükiste graafiliste lahenduste ning klubi Bashment järjepideva kvaliteetse klubigraafika eest)
 HGDF 2008 plakatinäituse "Tänapäeva Eesti plakat" 10 parimat premeeritud plakatit
 AllAboutJazz – New York Best of 2008
 PLAKAT 2008 Rakveres

Viited 

Eesti disainerid
Sündinud 1974
Spordiklubi 100

MTÜ Spordiklubi 100 (SK100) on Eesti orienteerumisklubi. 

Klubi asutati 13. novembril 2009. See on Eesti Orienteerumisliidu liikmesklubi.

Korraldatakse spordiüritusi ja koolitusi nii klubi liikmetele kui ka laiemale sihtrühmale, kelleks on nii Eesti kui välisriikide orienteerumishuvilised. SK100 on üks aktiivsemaid orienteerumisklubisid Põhja-Eestis, mis koosneb peamiselt noortest orienteerujatest vanuses 20–35.

Seisuga 14.11.2018 oli klubi liikmete arv 52. Klubi liikmeid on lisaks eestlastele veel Soomest, Tšehhist, Ungarist, Lätist ja Prantsusmaalt.

Korraldatavad võistlused

SK100 korraldab iga-aastaselt rahvusvahelist võistlust "Tallinna Orienteerumisnädal", mille eelkäijaks on 100 kontrollpunktiga võistlus "100 KP jooks", mis toimus esmakordselt 2005. aastal .

2016. aastal korraldatud Veteranide MM on seni Eesti suurim välisvõistlejate arvuga spordivõistlus Eestis . Kokku osales võistlustel 3488 osalejat 44 riigist . Võistluse korraldamist abistas 315 vabatahtlikku 15 riigist . Võistluspaikadeks olid Kadrioru park, Tallinna vanalinn, Põhja-Kõrvemaa ja Pikassaare .

Klubi on korraldanud ka muid regulaarseid või üksikuid võistlusi, nt Linnaorienteerumise jõulujooks, Eesti ja Tallinna meistrivõistlused orienteerumises jm.

Korraldatavad orienteerumispäevakud

SK100 korraldab Eestis ainulaadset aastaringset päevakute sarja “Linnaorienteerumine”, mille eelkäijaks on Tallinna Kompassi päevakud. Linnaorienteerumise päevakud toimuvad peamiselt Tallinna linnamaastikel. Esimene orienteerumispäevak toimus 1. juunil 2015 Männiku külas.

Klubi teine korraldatav päevakusari on “Metsaorienteerumine”, mille üritused toimuvad Tallinna ja Harjumaa metsamaastikel. Igal päevakul on lisaks tavapäevasele orienteerumisjooksule ka rattaorienteerumise rajad. Esimene orienteerumispäevak toimus 29.05.2018 Liiva asumi ja Järve metsa piirkonnas.

Viited

Välislingid

 Spordiklubi 100
 Linnaorienteerumise päevakusari
 Metsaorienteerumise päevakusari
 Tallinna orienteerumisnädal
 Veteranide MM 2016
 SK100 Strava rakenduses

Eesti orienteerumine
Tallinna spordiklubid
Modjadjiskloof

Modjadjiskloof (kuni 2004. aastani Duiwelskloof) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis Mopani ringkonnas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Modjadjiskloofi elanikest valgeid 47,93%, mustanahalisi aafriklasi 47,38%, India või Aasia päritolu inimesi 2,75%, värvilisi 0,50% ja teisi 0,50%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 43,72% inimesi, pedi keelt 23,26%, inglise keelt 12,27%, tsonga keelt 9,71% ja sotho keelt 2,73%.

Viited

Limpopo provintsi linnad
Orienteerumispäevak

Orienteerumispäevak (ka o-päevak või päevak) on harrastajatele suunatud ilma eelregistreerimiseta orienteerumisüritus. Orienteerumispäevakud toimuvad enamasti argipäeva õhtutel, kuid vahel ka nädalavahetustel.

Eesti esimene orienteerumispäevak – Tallinna orienteerumisneljapäevak – toimus 11. juunil 1964 Kloostrimetsas. Päevakute idee autor oli Rain Lahtmets ja esimese neljapäevaku korraldaja Toomas Kerem.

Erinevates Eesti piirkondades korraldatakse orienteerumispäevakuid kevadest sügiseni erinevatel nädalapäevadel tööpäevade õhtutel: Tallinnas esmaspäevadel, teisipäevadel ja neljapäevadel, Põlvamaal teisipäevadel, Läänemaal, Lääne-Virumaal, Valgamaal ja Võrumaal kolmapäevadel, Tartumaal, Pärnumaal ja Saaremaal neljapäevadel. Sügis-talvisel hooajal toimuvad Tallinnas linnaorienteerumise päevakud pühapäeviti.

Päevakutel on erineva pikkuse ja raskusastmega orienteerumisrajad erinevatele vanuseklassidele.

2017. aastast kuuluvad üle Eesti toimuvad orienteerumispäevakud ühise katuse alla, moodustades RMK Eestimaa orienteerumispäevakute sarja. 2017. aastal kuulus sellesse 18 erinevat sarja, 2018. aastal 20 sarja.

Viited

Välislingid
Mait Tõnisson. RMK Eestimaa Orienteerumispäevakud

Orienteerumine
Airdrie

Airdrie on linn North Lanarkshire'is Šotimaal Suurbritannias. 

Airdries elab umbes 37 000 inimest.

Suurbritannia linnad
North Lanarkshire
Vernon

Vernon on linn Ameerika Ühendriikides Florida osariigis Washingtoni maakonnas. 

Vernonis elab 2010. aasta seisuga 687 inimest.

Viited

Florida linnad
Kevin Brady

Kevin Patrick Brady (sündinud 11. aprillil 1955 Vermillionis) on Ameerika Ühendriikide poliitik, kes kuulub ka Vabariikliku Partei ridadesse. 

Kevin Brady sündis Vermillionis, Lõuna-Dakotas, Ameerika Ühendriikides.

Ameerika Ühendriikide poliitikud
Sündinud 1955
Aino Lehis

Aino Lehis (aastani 1956 Aino Rosenup; sündinud 29. augustil 1928 Tallinnas) on eesti nahakunstnik.

Ta õppis aastatel 1936–1942 Hiiu algkoolis ja 1942–1947 Tallinna 10. Keskkoolis. Aastal 1947 asus õppima Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis, mille lõpetas aastal 1953 ERKI nahkehistöö erialal.

Ta on kujundanud toodangut Kunstitoodete Kombinaadile ARS.

Näitustel osaleb alates 1953. aastast nii Eestis kui ka välismaal (USA, Jaapan, Brasiilia, Euroopa).

1953–1959 oli ta Nõmme Pioneeride Maja kunstiringi juht ning 1961–1993 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi õppejõud. 

1956. aastast alates on Eesti Kunstnike Liidu liige.

2009. aastast alates Eesti Nahakunstnike Liidu auliige.

Isiklikku 
Abikaasa Enno Lehis (1912–2011) oli eesti maalikunstnik, akvarellist. Tütar akvarellist Pille Lehis ja lapselaps laulja Tui Hirv.

Näitused 
Isikunäitused:
 1978 – Tallinna Kunstihoone galerii (koos Ellinor Piipuuga) 
 1989 – Eesti Tarbekunstimuuseum
 1990 – Kuressaare linnuse keldrisaal
 1998 – Eesti Rahvusraamatukogu peanäitusesaal
 2008 – Kristjan Raua Majamuuseum
 2010 – Tallinna Keskraamatukogu

Valik muid näitusi:
 1960 – Eesti tarbekunst Helsingis, Soome
 1967 – Kultuuriministeeriumi tellimus Londoni messile, Inglismaa
 1968, 1978 – grupinäitus, Tallinna Kunstihoone galerii
 1974 – Erfurdi tarbekunstikvadriennaal, Saksamaa
 1979, 1983, 1985 – Baltimaade tarbekunstitriennaal
 1982 – Leipzigi raamatumess, Saksamaa
 1982 – Riia Väliskunsti Muuseum, Läti
 1990 – Angelholm, Rootsi
 2008–2010 – nahakunstinäitus “Paikkond”, Tallinn, Kohila, Viljandi, Rakvere, Võru
 2009 – 10. rahvusvaheline köitekunsti biennaal, St Rémy-lès-Chevreuse, Prantsusmaa

Tunnustused 
 1957 – Moskva ülemaailmse noorsoofestivali diplom
 1987 – köitekunstinäituse 3. koht, Tallinn
 1995 – Soome Instituudi eripreemia rahvusvahelisel köite­kunstinäitusel “Scripta manent”, Tallinn
 2005 – ergutusauhind rahvusvahelisel köitekunstinäitusel “Scripta manent”, Tallinn

Välislingid 
 http://www.nahakunst.ee/lehis.html

Eesti nahakunstnikud
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1928
Bad Salzdetfurth

Bad Salzdetfurth on linn Lamme jõe kallastel Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hildesheimi kreisis. Linna pindala on 67,11 km². 31. detsembril 2017 elas seal 13 177 inimest.

Valla osad 
Omavalitsusüksusesse kuuluvad linn ise ja 12 linnaosa (Ortsteile), mis liidendati 1974. aastal:

 Bodenburg
 Breinum
 Detfurth
 Groß Düngen
 Klein Düngen
 Heinde
 Hockeln
 Lechstedt
 Listringen
 Östrum
 Wehrstedt
 Wesseln

Ajalugu 

1194. aastal on Salzdetfurthi esmakordselt dokumendis mainitud. Paika laastasid mitu korda tuli või üleujutus. Halvim üleujutus tekkis 1738. aastal, kui hävines 176 maja. Sõna "Bad", tähendusega "spaa", lisati nimele 1921. aastal. 22. märtsil 1945, raske õhurünnaku ajal Hildesheimile, visati Bad Salzderfurthile mitu pommi ja kaks maja Goettingstrassel hävines. Bad Salzdetfurth sai ametlikult linna staatuse 1949. aastal.

Igal külal, mis liidendati 1974. aastal, on oma ajalugu ja omad traditsioonid.

Vaatamisväärsused 

Linnas endas ja igas tema külas on erinevaid vaatamisväärsusi. Vanalinnas on palju heas seisus poolpuitraamiga maju, nagu Kaevurite gildihoone aastast 1898, ja Wesselni külas. Püha Galluse katoliiklik kirik Detfurthis ehitati klassitsistlikus stiilis aastatel 1772 kuni 1779. Teisi huvitavaid külakirikuid ja kabeleid võib näha Hockelnis, Bodenburgis, Breinumis, Östrumis, Wehrstedtis ja Klein Düngenis. Ristija Johannese kirik Wesselnis ehitati tüüpilises uusgooti stiilis aastatel 1853–55.

Suurim kirik Bad Salzdetfurthis endas on Püha Jüri kirik, protestantlik kirik värvitud puitlaega, mis ehitati 1700. aasta paiku. Lääneseinal näitab märk, mis on 3 m üle maapinna, Lamme jõe üleujutuse kõrgust 1738. aastal. Barokk altar pärineb aastast 1717. Orel, mis pärineb 1590. aastast, seisis algselt Püha Lamberti kirikus, Hildesheimis. Siin on Bad Salzdetfurthi kaevandusajaloole pühendatud linnamuuseum. Algselt oli tellishoone, kus nüüd asub muuseum, kool. Muuseum asutati 1987. aastal.

Kõige uuem kirik Bad Salzdetfurthis on katoliiklik kirik Püha perekond, mis ehitati aastatel 1960–61 ja pühitseti 3. septembril 1961. Orel pärineb aastast 1979. Algselt elas Bad Salzdetfurthis väga vähe katoliiklasi. Kuid pärast Teist maailmasõda asusid linna paljud katoliiklikud põgenikud Sileesiast.

Liiklusühendused 

Bad Salzdetfurthi võib jõuda Hildesheimist rongiga. Raudteejaam on kesklinnas. Raudteepeatused on ka Bodenburgi, Detfurthi, Wesselni ja Groß Düngeni külas. Tööpäeviti sõidab vähemalt üks rong tunnis Hildesheimi ja tagasi. Pühapäeviti ja riigipühadel sõidab üks rong iga kahe tunni tagant.

Sõpruslinnad 
 Benicàssim, Hispaania
 Bochnia, Poola
 Yate, Suurbritannia
 Kelbra, Saksamaa

Inimesed 
 Ulrike Rosenbach (1943–), kunstnik ja kunstiprofessor
 Joseph Müller (preester) (1894–1944), preester, natsivastane
 Gottfried von Cramm (1909–1976), tennisist
 Daniel Van Buyten (1978–), jalgpallur
 Katharina Schiller (1984–), ujuja

Popkultuuris 
Paika on mainitud Tom Clancy bestselleris "Red Storm Rising".

Viited

Välislingid 
 www.bad-salzdetfurth.de
 Bad Salzdetfurth News

Alam-Saksi linnad
Alam-Saksi vallad
Hildesheimi kreis
E-Betoonelement

AS E-Betoonelement on Eesti ehitusettevõte, mis teostab betoonelementidest ehituslahendusi. Ettevõte kuulub rahvusvahelisse kontserni Consolis Group.

Ettevõte asutati 1992.

Ettevõttel on tehased Tamsalus ja Harkus.

Ettevõte tarnis betoonelemente näiteks 2000. aastal aasta betoonehitise auhinna saanud Rocca al Mare koolimaja jaoks.

Viited

Välislingid
Koduleht

Eesti ehitusettevõtted
Harku vald
Tamsalu vald
Piet Plessis

Piet Plessis on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Dr Ruth Segomotsi Mompati ringkonnas Kagisano-Molopo vallas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Piet Plessise elanikkonnast mustanahalisi aafriklasi 95,71%, valgeid 2,24%, värvilisi 1,75%, India või Aasia päritolu inimesi 0,18% ja teisi 0,06%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 91,48% inimesi, afrikaani keelt 4,11%, inglise keelt 2,05% ja suulu keelt 1,15%.

Viited

Loodeprovintsi (LAV) linnad
E.O.S.

AS E.O.S. (Estonian Oil Service) oli Eesti ettevõte, mis tegeles nafta ja naftasaaduste laadimise ja ladustamisega.

Ettevõte registreeriti 1993. aasta lõpul ja kanti Äriregistrisse jaanuaris 1997.

Septembris 2002 võttis Hollandi investeerimisfirma Baltica Finance N.V ettevõtte üle USA gaasiettevõttelt El Pasolt ning hakkas Maardus mahutiparki suurendama. 2004. aastal ostis E.O.S-i Venemaa ettevõte Severstaltrans.

2006. aasta oktoobris teatati plaanist viia ettevõte Tallinna börsile. Sel ajal kuulusid E.O.S-i omanikeringi Severstaltrans (78,6%), OÜ Circle (12%), Aadu Luukase perekond (4%) ja väikeaktsionärid (5,4%). Samal aastal liideti ettevõttega Trendgate'i terminal (mille tulemusel tõusis E.O.S. Eesti suurimaks kütusefirmaks) ja valmistati ette Eurodeki varade ülevõtmist. Varem oli ebaõnnestunud ettevõtte liitmine Pakterminaliga. Eurodeki liitmise osas aga kaubale ei saadud ja 2007. aastal sai selle uueks omanikuks Küprosel registreeritud firma Mercuria Energy Group Ltd (Eurodek muutis hiljem nime Vesta Terminaliks).

Pärast 2007. aasta aprillisündmusi vähendas Venemaa järsult oma kaupade transiiti läbi Eesti.

2007. aastal teatas Severstaltrans plaanist võõrandada oma osalus ettevõttes. Pärast seda, kui Hollandi Royal Vopak, kellele kuulus pool Pakterminalist, ostis ettevõtte omanike ringist välja aktsionäri Trans-Kullo (mille etteotsa kuulusid Endel Siff ja Anatoli Kanajev), teatati ühinemiskõneluste alustamisest. Plaanis oli Pakterminali aktsiate üleandmine E.O.S-ile vastutasuks veerandi E.O.S-i aktsiate eest.

2008. aastal moodustati Eesti suurimate naftatransiidi ettevõtete Pakterminal ja E.O.S. ühendamisel uus ettevõte Vopak E.O.S., mille hallata oli 735 000-kuupmeetrine mahutipark ning neli süvaveekaid. Loodud ühisettevõttest kuulus N-Transile 65% ja Vopakile 35% (Vene transiidikontserni Severstaltrans nimi muudeti 2008. aasta algul N-Trans Company Groupiks). Seejuures jäi Vopakile võimalus oma osalust suurendada.

Ajaleht Äripäev kuulutas E.O.S-i 1999., 2006. ja 2007. aastal Eesti edukaimaks ettevõtteks.

Viited

Välislingid
 "E.O.S. sai 300 miljonit puhaskasumit" ärileht.ee, 10. august 2001
 "Estonian Oil Service müüakse Vene tööstusgigandile maha" ärileht.ee, 22. september 2004

Eesti endised ettevõtted
Columbia Kivi

Columbia Kivi on Eesti aktsiaselts, mis toodab ja müüb betoonmüüri-, sillutis- ja äärekive. Ettevõtte peakontor asub Tartu maakonnas Vana-Kastre külas.

Ettevõte asutati 1993. Ettevõtte tehas valmis 1994.

Viited

Välislingid
Koduleht

Eesti ehitusmaterjalide tööstus
Eesti ettevõtted
Muusikalfilm

Muusikalfilm (ladina musica + saksa filmen) on film, milles dialoog, muusika/laul ja tants on loo edastamisel ühtviisi tähtsal kohal.

Päritolu 
Esimesed muusikalid toimusid Antiik-Kreekas, kui komöödia- ja tragöödiaetendustele lisati muusika ja tants. Muusikalid muutusid Läänemaa teatrites populaarsemaks 19. sajandil. Laval esitatud muusikale oli võimalik kinoekraanidel näha siis, kui filmide tegemisel hakati kasutama ka heli.

Ajalugu 
Üks kõige vanem ja tuntuim filmi tantsujada pärineb 1921. aasta draamast „The Four Horsemen of the Apocalypse“. Selleks tantsuks oli Argentina „gaucho“ riietesse riietunud Rudolph Valentino karakteri sensuaalne tango. 1926. aastal tegi filmikompanii Warner Bros. „Don Juani“. See oli esimene täispikkuses tummfilm, millel oli kogu filmi tegevuse ajal olemas muusikaline taust. See hõlmas nii muusikat kui ka heliefekte. Tegevused olid sünkroonis heliefektidega ja liikumine oli pandud muusikasse. (See oli esimene muusikamiks.)

Esimene helifilm, mis kasutas lisaks heliefektide ja muusika ka rääkimist ja laulmist, oli „The Jazz Singer“ (1927). Seda ei arvestata aga esimese muusikalfilmina. Esimeseks tõeliseks muusikalfilmiks on nimetatud „The Broadway Melody“, mis tuli välja 1929. aasta veebruaris. See oli esimene film, milles on omavahel seotud laulmine ja tantsimine.

1930ndaid peetaks muusikalide „kuldseks“ ajastuks. Mitmed muusikud, laulukirjutajad ja produtsendid läksid sel ajal Ameerika läänepiirkonda, et kaasa lüüa muusikalide loomises. Samuti oli see ka aeg, kus pidid paljud tummfilmi näitlejad harjuma sellega, et filmitööstuses kasutatakse nüüd ka heli. Sinna hulka kuulub ka näitlejate räägitava teksti kinoekraanil kuulmine.

Lühikirjeldus 
Muusikalfilm on filmižanr, milles on tihti palju laulu- ja tantsunumbreid. Tavaliselt on laulu ja tantsu etteasted osa filmi narratiivist. Traditsiooniliselt on filmi osatäitjad need, kes laulavad ja tantsivad. (Muusikalid toovad esile erineva variatsiooni muusikute ja tantsijate oskusi, näiteks kasutatakse selleks laulutekste, mis toetavad filmi süžeed). Filmi süžee võib tuleneda muusika, tantsu, laulude või koreograafia kombinatsioonidest. Tihti peetakse muusikalfilme kõige eskapistlikumaks* filmižanriks, kuna lähenevad elule alternatiivse/eskapistliku nurga alt. Karakterite eesmärkiteks on armastuse otsimine, populaarsuses ning rikkuse saavutamine jne.

*(Eskapism – põgenemine elu tõelisuse eest kujutlusmaailma)

Tuntud muusikalfilme 

 „Lumivalgeke ja seitse pöialpoissi“ (1937)
 „Võlur Oz“ (1939)
 „West Side Story“ (1961)
 „Mary Poppins“ (1964)
 „Helisev muusika“ (1965)
 „Viiuldaja katusel“ (1971)
 „Cabaret“ (1972)
 „Grease“ (1978)
 „Kaunitar ja koletis“ (1991)
 „Chicago“ (2002)
 „Ooperi fantoom“ (2004)
 „Mamma Mia!“ (2008)
 „Les Misérables“ (2012)

Vaata ka 
 Filmikunst

Viited

Välislingid 
 https://www.filmsite.org/musicalfilms.html 
 https://www.filmsite.org/jazz.html
 https://www.octaneseating.com/history-of-silent-movies
 https://www.imdb.com/list/ls000064649/?sort=user_rating,desc&st_dt=&mode=detail&page=1
 http://www.musiclinedirect.com/blog/a-brief-history-of-stage-musicals/
 http://www.eki.ee/dict/ekss/index.cgi?Q=muusikal&F=M
Raino Liblik

Raino Liblik (sündinud 20. aprillil 1977) on Tallinna Mustamäe Riigigümnaasiumi direktor. 2009-2021 Tallinna Kuristiku Gümnaasiumi direktor, varem olnud Tallinna Teeninduskooli õppedirektor, NABA Huvikooli juht. 

Eesti Koolijuhtide Ühenduse juhatuse liige, Tallinna Koolijuhtide Ühenduse esimees, Tallinna Treenerite Liidu MTÜ juhatuse liige ning Aberg MTÜ juhatuse liige.

Viited 

Eesti koolijuhid
Eesti sporditegelased
Sündinud 1977
Airin

Airin on naise eesnimi. Airini nime tähendus on "Iirimaa" . Airini nimi tuleneb nimest Erin . 

2018. aasta 1. jaanuari seisuga on Eestis eesnimi Airin 18 naisel. Airin on populaarsuselt 1879. naisenimi . 

Airini nime pannakse kõige sagedamini hollandi tüdrukutele.

Päritolu 
Airin on inglise ja iiri nime Erin variant.

Viited 

Naisenimed
Mabeskraal

Mabeskraal on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Bojanala Platinumi ringkonnas Moses Kotane vallas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mabeskraali elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,55%, India või Aasia päritolu inimesi 0,26%, valgeid 0,09%, värvilisi 0,03% ja teisi 0,08%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 92,91% inimesi, inglise keelt 2,07% ja suulu keelt 1,12%.

Viited

Loodeprovintsi (LAV) linnad
Zervynos

Zervynos on küla Leedus Varėna rajooni territooriumil Marcinkonysi vallas. Küla asub Ūla jõe ääres ja jääb Dzūkija rahvuspargi aladele. 

Zervynoses asub Vilniuse–Marcinkonysi raudtee Zervynose raudteepeatus. Küla lähistel asub kaks järve: 36 hektari suurune Išrūginis ja 136 hektari suurune Mekšrinis. Küla on riikliku kaitse all olev arhitektuurimälestis, eraldi kaitse all on veel kaheksa sealset talu ja 32 üksikhoonet. 

Seal asub ka looduskaitsealune Zervynose tamm ja kaks õõnsat mändi, mida varem kasutati looduslike tarudena. Mančiagirė ja Zervynose vahel asuvad Mančiagirė paljandid.

Külas on elanud Leedu kirjanik Juozas Aputis.

Ajalugu  

Küla asustati juba paleoliitikumis. Sealne muinasasula oli asustatud pronksiajani. 

Kirjalikes allikates on küla esmakordselt mainitud aastal 1742. XVIII sajandil kuulus Ūla paremkaldale jääv külaosa Varėna isandatele ja sealsed elanikud maksid teorenti. Jõe vasakkaldale jääv osa allus Kaniava mõisa metsamajandile. Sealsed elanikud tegelesid toona põhiliselt mesindusega, kasutades tarudena puuõõsi.

Esimese maailmasõja järel asus Zervynos Poolas. Aastal 1921 oli seal 235 elanikku, neist viis olid juudid, ülejäänud leedulased. 

Aastal 1965 filmiti seal Vytautas Žalakevičiuse linateos "Mitte keegi ei tahtnud surra". Aastal 1981 toimusid seal filmi "Fakt" võtted.

Viited

Välislingid 

Küla portaalis vietoves.Lt

Varėna rajoon
Leedu külad
Püha Ema Teresa katedraal

Püha Ema Teresa katedraal (albaania keeles Katedralja e së Shën Nënë Tereza në Prishtinë, serbia keeles Катедрала Мајке Терезе у Приштини) on suurim katoliiklik kirik Kosovo pealinnas Prištinas. 

Sakraalhoone koos kellatorniga, kus asub linnavaateline platvorm, kuulub Prizren-Priština roomakatoliku peapiiskopkonna (ladina keeles Dioecesis Prisrianensis e Pristinensis) valdusse. 

2011. aastal ehitama hakatud katedraal on pühitsetud kosovoalbaania nunnale ja india misjonärile – pühale ema Teresale.

Vaata ka
Tirana Püha Pauluse katedraal

Kosovo ehitised
Katedraalid
Helsingi kunstiakadeemia

Helsingi Kunstiülikooli kunstiakadeemia (soome keeles Taideyliopiston Kuvataideakatemia, lühend KuvA) on üks Helsingi Kunstiülikooli kolmest akadeemiast. Aalto Ülikooli kunsti-, disaini- ja arhitektuurikooli kõrval on see üks olulisemaid kunstikõrgkoole Soomes. Kunstiakadeemia õppehoone paikneb Helsingis Vallila linnaosas ja koolis õpib umbes 300 üliõpilast.

Helsingi kunstiakadeemia asutas 1848. aastal Soome Kunstiühing. Algul kandis see Soome Kunstiühingu joonistuskooli (1848–1939) nime, seejärel oli Soome Kunstiakadeemia kool ehk Ateneum (1939–1985) ning Helsingi Kunstiakadeemia (ka Soome Kunstiakadeemia, 1985–2013). 2013. aastal liideti Helsingi Kunstiakadeemia vastloodud Helsingi Kunstiülikooliga. 

Helsingi kunstiakadeemias on õppinud ka eesti kunstnikke, nende hulgas Erki Kasemets, Maarit Murka ja Katarina Meister. Akadeemia skulptuuriosakonda juhatab professor Villu Jaanisoo.

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Helsingi Kunstiülikool
Kunstiakadeemiad
Bockenem

Bockenem on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hildesheimi kreisis. Linna pindala on 109,04 km². 31. detsembril 2017 elas seal 9827 inimest. Koht asutati 1154. aastal.

Ümberkaudsed külad 

 Jerze
 Königsdahlum
 Bornum
 Mahlum
 Schlewecke
 Ortshausen
 Volkersheim
 Hary
 Störy
 Bönnien
 Werder
 Nette
 Upstedt
 Bültum
 Groß Ilde
 Klein Ilde
 Wohlenhausen

Vaatamisväärsused 

 Störy küla oli kuulus suurima väikeautode muuseumi poolest maailmas. Kuid muuseum suleti 2005. aasta paiku.
 Bockenemi protestantliku kiriku lööv ehitati 1403. aastal, selle ristimisanum pärineb aastast 1703.
 Veel üks huvitav kirik asub Nette külas. Romaani stiilis tornil on laskeavad ja seda võidi sõja ajal kindlustusena kasutada. Lööv pärineb 1731. aastast. Kiriku lähedal on mitu heas seisus poolpuitraammaja.

Sõpruslinnad 

 Güntersberge, Saksamaa
 Zawadzkie, Poola
 Thornbury, Suurbritannia.

Meteor Gummiwerke asub ka Bockenemis. Meteor on autode tihendusfirma, mis varustab tihenditega ülemaailmselt. Meteor on suurim vabrik Bockenemis, andes tööd rohkem kui 1500 inimesele.

Inimesed 

 Karl-Heinz Bädje (1917–1998), linna aukodanik 1991. aastast ja firma Meteor asutaja.
 Henriette Schrader-Breymann (1827–1899), lasteaiasüsteemi pioneer Saksamaal ja varajane naiste õiguste aktivist.
 Friedrich Buchholz (1802–1865), Bockenemi linnapea 1827–1865, töötas siin ka juristina. Buchholzmarkt nimetati tema järgi.
 Ernst Deger (1809–1885), märkimisväärne kirikumaalija, eriti Reinimaal.
 Johann Schwartzkopff (1596–1658), jurist Helmstedti ülikoolis ja aastast 1646 Braunschweigi hertsogkonna kantsler.
 Johann Friedrich Weule (1811–1897), linna kellafirma J. F. Weule asutaja

Viited

Välislingid 

 www.bockenem.de

Alam-Saksi linnad
Hildesheimi kreis
Alam-Saksi vallad
Elze

Elze on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hildesheimi kreisis. Linna pindala on 47,71 km². 31. detsembril 2017 elas seal 8858 inimest. See asub Leine jõe ääres, umbes 15 km Hildesheimist läänes. Omavalitsusse kuuluvad ka Esbecki, Mehle, Sehlde, Sorsumi, Wittenburgi ja Wülfingeni külad.

Elzes ristuvad ka maanteed Bundesstraße 1 ja Bundesstraße 3.

Ajalugu 

Elze on üks vanimaid asulaid piirkonnas, sest selle nimi pärineb ladina: aula caesaris, Karl Suure linnus, mille ta rajas 800. aasta paiku Saksi valdustes pärast võitu hertsog Widukindi üle Saksi sõdades. Keiser asutas sinna ka Peetrusele ja Paulusele pühendatud misjonipiiskopkonna, millest sai alguse Hildesheimi piiskopkond. Kuningas Ludwig Vaga viis piiskopitooli 815. aastal Hildesheimi, kuid luterlik kihelkonnakirik on endiselt pühendatud Peetrusele ja Paulusele ning pühakuid on kujutatud ka linna vapil.

Wittenburgi külas on endine augustiinlaste regulaarkanoonikute klooster, rajatud 14. sajandil endise linnuse paigas, võibolla püstitatud Billungi dünastia liikmete poolt juba 805. aastal. Klooster lammutati reformatsiooni käigus, samas gooti stiilis kloostrikirik säilis.

1856. aastal avas Hannoveri kuningriik Hannoveri lõunaraudtee (Hannöversche Südbahn) Hannoverist Kasselisse jaamaga Elzes. Pärast annekteerimist Preisimaa poolt 1866. aastal sai linnast oluline raudteesõlm Elze–Löhne raudtee (Weserbahn) ehitamisega Löhnesse Vestfaalis ettevõtja Bethel Henry Strousbergi poolt, lõpetati 1875. aastal.

Tuntud inimesi 

 Justus Gesenius (1601–1673), luterlik teoloog
 Louis Krüger (1857–1923), matemaatik
 Philipp Furtwängler, (1800–1867), orelimeister,
 Philipp Furtwängler, (1869–1940), matemaatik (numbriteoreetik)
 Günter Halm, (1922–), Rüütliristi ja Saksamaa Liitvabariigi teeneteordeni kavaler

Sõpruslinn 

 Écouché, Prantsusmaa, aastast 1972

Viited

Välislingid 

 www.elze.de

Alam-Saksi linnad
Alam-Saksi vallad
Hildesheimi kreis
Nöörirada

Nöörirada on orienteerumisrada, mis on mõeldud algaja orienteeruja julgestamiseks. See on rada, mis on maastikul tähistatud lindiga nii, et liikujat ei juhatata otse ühest kontrollpunktist teise, vaid pikema ringiga. Idee on selles, et algaja orienteeruja saaks turvaliselt harjutada maastikul liikumist ja õppida iseseisvalt teevalikute üle otsustama.

Nöörirada kasutatakse nii algajate treeningutel kui orienteerumisvõistlustel kuni 12-aastaste laste radadel.

Viited 

Orienteerumine
Terve Pere Apteek

Terve Pere Apteek (varasema nimega Parimex Invest) on Eesti osaühing. 

OÜ kuulub kontserni AS Magnum. OÜ-le kuuluvad Apotheka kaubamärki kandvad apteegid.

OÜ kanti Äriregistrisse 1999.

Viited

Välislingid
Apotheka koduleht
 Siim Männik. "Ebaseaduslik apteek teenis Margus Linnamäele ligi 2,5 miljonit eurot kasumit" geenius.ee, 13. mai 2019

Eesti apteegid
Marcinkonys

Marcinkonys on küla Leedus Varėna rajooni territooriumil, Marcinkonysi valla halduskeskus. 

Küla asub Grūda jõe ääres ja jääb Dzūkija rahvuspargi aladele; rahvuspargi direktsioon asubki Marcinkonysis. Külas asub Vilniuse–Marcinkonysi raudtee Marcinkonysi raudteejaam.

Küla on 143 hektari suurune, olles üks suurema pindalaga külasid Leedus. Seal asuvad põhikool, postkontor, raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on sealne etnograafiamuuseum, Čepkeliai looduskaitseala muuseum ja aastal 1880 valminud katoliku kirik.

Ajalugu   

Kirjalikes allikates on küla esmakordselt mainitud aastal 1637 kui puuraidurite asulat. Aastal 1770 valmis sealne esimene kirik. Algselt allus see Merkinė kirikule, ent seitse aastat hiljem eraldati sealne ümbruskond omaette kihelkonnaks.

Küla hakkas arenema XIX sajandi teisel poolel, kui valmis Peterburi–Varssavi raudtee. Toona rajati ka Marcinkonysi raudteejaam, mille ümber tekkis ka asula, mis hiljem Marcinkonysi külaga ühendati. Küla ümbruses oli vähe põllumajanduseks sobilikku maad, nii hankisid sealsed asukad elatist metsast. Tähtsamad tegevusharud olid toona seente korjamine ja rongireisijatele karastusjookide müütamine. Külas elavad juudid tegelesid kaubandusega. Aastal 1912 rajati külla seenekuivati.

Esimese maailmasõja ajal rajasid Saksa võimud Marcinkonysist algava kitsarööpmelise raudtee, mis viis Kotra jõe äärde. See raudtee tegutses XX sajandi keskpaigani. Sõja järel asus Marcinkonys Poolas. Aastal 1925 loodi Grodno maakonda Marcinkańce vald. Sealse omavalitsuse sümboliks valiti Leedu rist, mille eest Poola võimud arreteerisid algul sealse vaimuliku, hiljem aga veel kaks küla elanikku. Aastal 1933 püstitati taoline rist ka küla keskele, mis tekitas taas konflikte Poola ametivõimudega. Nende konfliktide tõttu ei lubatud sealset esindajat seimi valida.

Aastal 1939 liideti küla Valgevene NSVga. Aastal 1949 arvati see Leedu NSV koosseisu. Aastal 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed küla lähedal metsas ligi 600 Marcinkonysi ja Varėna juuti, samas mitmed sealsed juudid pääsesid hukkamisest ja hiljem neid enam ei puututud. Teise maailmasõja järel tegutsesid küla ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude võimud küüditasid 103 Marcinkonysi elanikku.

Viited

Välislingid 

Küla koduleht
Küla portaalis vietoves.Lt

Varėna rajoon
Leedu külad
Palmse Mehaanikakoda

OÜ Palmse Mehaanikakoda on Eesti masinaehitusettevõte, mis tegutseb Lääne-Viru maakonnas Palmse lähedal Võsupere külas. Ettevõte toodab metsatõstukeid ja -haagiseid. Ettevõtte tooted kasutavad kaubamärki PALMS.

Ettevõte asutati 1992.

Ettevõte kuulub piirkonna suuremate tööandjate sekka ning on tunnustatud üheks Eesti jätkusuutlikumaks ettevõtteks.

Viited

Välislingid
Koduleht

Lääne-Viru maakond
Eesti tööstusettevõtted
Põhja-Makedoonia albaanlased

Albaanlased (albaania keeles Shqiptarët në Maqedonisë) on lõunaslaavi rahva makedoonlaste järel suurim etniline vähemuselanikkond (25,2% kogurahvastikust) tänase Põhja-Makedoonia Vabariigi piirides. Riigis elas 2002. aasta seisuga 509 083 albaanlast. Makedoonia albaanlaste asualad paiknevad enamasti riigi loodeosas, suuresti Kosovo piiri ja vähem Albaania piiri lähistel, ning pealinna Skopje (endine Osmanite riigi basaar ja Kosovo vilajeti pealinn Üsküb) ümbruses.

Kosovo sõda
Makedoonia pakkus aastatel 1998–1999 toimunud sõja eest põgenevatele tuhandetele Kosovo albaanlastele varjupaiga.

Vaata ka
Kosovo albaanlased
Montenegro albaanlased
Serbia albaanlased

Põhja-Makedoonia
Shailesh Vara

Shailesh Lakhman Vara (sündinud 4. septembril 1960 Ugandas) on Suurbritannia poliitik, ta kuulub Konservatiivse Partei ridadesse. Ta oli 8. jaanuarist 2018 kuni 15. novembrini 2018 Suurbritannia Põhja-Iirimaa asjade minister.

Ta sündis aastal 1960 Ugandas gudžarati päritolu India immigrantide perekonnas. Aastal 1964 asus perekond Suurbritanniasse. Ta sai keskhariduse Aylesburys (Aylesbury Grammar School), seejärel lõpetas juristina Bruneli Ülikooli.

Välislingid 
 Shailesh Vara kodulehekülg

Suurbritannia poliitikud
Sündinud 1960
Montenegro albaanlased

Albaanlased (albaania keeles Shqiptarët e Malit të Zi; serbia-horvaadi keeles Albanci ja Crnoj Gor) on suurim mitteslaavi etniline vähemuslik rahvusrühm (4,91% kogurahvastikust) tänapäeva Montenegro Vabariigi piirides. Riigis elas 2011. aasta seisuga 32 671 albaanlast, enamasti riigi kagu- ja idaosas, Albaania piiri lähistel mägismaal. 

Albaanlasi elab enim järgmistes omavalitsustes: Ulcinj (71% kogu elanikkonnast), Plav (19%), Bar (6%), Podgorica (5%) ja Rožaje (5%). Ulcinj'is asub Albaania Rahvusnõukogu peakorter.

Vaata ka
Serbia albaanlased
Kosovo albaanlased

Montenegro
Serbia albaanlased

Serbia albaanlased (albaania keeles Shqiptarët në Serbi; serbia keeles Албанци у Србији / Albanci u Srbiji) on etniliselt vähemuslik albaania päritolu rahvusrühm tänases Serbia Vabariigis. Nende populatsioon riigis on langenud drastiliselt, eriti pärast Kosovo sõda (1998–1999) ja Kosovo iseseisvumist (2008). 2011. aastal elas neid Serbias vaid umbes kuus tuhat inimest.

Albaanlased moodustasid enamuse kahes Serbia vallas: Preševo ja Bujanovaci vallas.

Serbia
Arne Sellin

Arne Sellin (sündinud 16. septembril 1957) on eesti ökofüsioloog. 

Ta on lõpetanud Pärnu-Jaagupi Keskkooli (1975) ja Tartu Riikliku Ülikooli (bioloogina, 1981). Ta on Eesti Loodusuurijate Seltsi tegevliige.

Ta on uurinud puude veemajandust. 

Alates 2017. aastast juhatab ta Tartu Ülikoolis ökofüsioloogia õppetooli (mida on varem juhatanud Kalevi Kull, Olevi Kull, Krista Lõhmus).

Teoseid	
Sander, Rein; Sellin, Arne 1986. Ülane, sinilill, karukell. (Pääsuke 15.) Tallinn: Valgus.

Viited

Välislingid

Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Eesti bioloogid
Sündinud 1957
Valkininkai

Valkininkai on alev (varem linn) Leedus Varėna rajooni territooriumil, Valkininkai valla halduskeskus. Alev asub Merkysi ääres, paigas, kus Šalčia Merkysisse suubub.

Valkininkais on postkontor ja raamatukogu. Valkininkai keskkool asub Užuperkasise külas, raudteejaam Naujieji Valkininkai külas. Vaatamisväärsusteks on alevi ajalooline süda ja sealne aastal 1837 valminud katoliku kirik. Valkininkai keskus on üks paremini säilinud ajaloolisi puidust linnalisi asulaid Leedus.

Ajalugu  

Alev rajati praegusel kujul XVI sajandil. Asula on siiski vanem, esmakordselt mainiti seda aastal 1387. Algselt asus seal Leedu suurvürstide jahiloss, alev ise oli aga põhiplaanilt Vilniuse koopia. Aastal 1418 andis Vytautas alevi oma naisele Juliana Holszanskale, moodustades nii sealse mõisa.

Alevi staatuse sai Valkininkai aastal 1418, linna oma aga aastal 1516. Aastast 1555 pärinevad esimesed teated sealsest kirikust. Magdeburgi õigused sai linn aastal 1571. Aastal 1551 avastati selle lähedusest soorauda, nii kujunes asula sajaks aastaks rauasulatamiskeskuseks.

Aastal 1609 kaotas Valkininkai linnaõigused. Aastal 1635 rajati alevisse frantsiskaanide klooster, mille ehitustööd lõppesid aastal 1650. Aastal 1700 toimus alevi juures Rzeczpospolita magnaatide vaheline Valkininkai lahing, kus Wiśniowieckid ja Ogińskid purustasid Sapiehade väe.XVIII sajandil rajati sinna juutide sünagoog, mis põles maha aastal 1941.

Esimene kirik ehitati linnuse juurde aastal 1387. Samal aastal andis Jogaila asulale linnaõigused. Aastal 1418 loodi sealne kihelkond. Aastal 1421 tekkis sinna  otse kroonile alluvate tšehhide asundus. Aastal 1539 asusid sinna elama esimesed juudid. Aastal 1549 andis Zygmunt II August linna Barbara Radziwillile. 

Aastal 1566 sai linn Magdeburgi õigused. Toona kuulus see Trakai vojevoodkonda ja Trakai maakonda. Aastal 1605 rajati sinna dominiiklaste klooster. Aastal 1648 suri seal Władysław IV Waza. Aastal 1676 valmis sealne jesuiitide klooster, mille juures hakkas tegutsema ka kool. 

Aastal 1792 sai Valkininkai linnaõigused tagasi, ent Poola jagamisel läks see Venemaa koosseisu ja tsaarivõimud selle linnastaatust ei kinnitanud. Aastal 1832 sulgesid tsaarivõimud sealse kloostri. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Олькеники. Sinna rajati ka õigeusu kirik. 

XIX sajandi lõpus rajati alevisse paberivabrik. Aastal 1913 asutati sinna esimene tsemenditööstus Leedus. Esimese maailmasõja järel läks alev Poola koosseisu ja tehas lõpetas oma töö. Nõukogude perioodil oli Valkininkai kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Elanikkond

Tuntud elanikke
Joseph Klausner – Iisraeli ajaloolane ja kirjanik
Simcha Zuhovitski – Juudi matemaatik
Danguolė Brogienė -  Leedu tekstiilikunstnik

Viited

Välislingid 

Alev Poola geograafilises sõnastikus
Alev portaalis vietoves.Lt

Varėna rajoon
Leedu alevid
Kaks rotti

"Kaks rotti" on Madalmaade kunstniku Vincent van Goghi maal, mis kujutab kaht rotti.

Maal valmis 1884. aasta novembris Hollandis Nueneni linnas, kus van Gogh elas mõne aasta vältel taas vanemate juures. Maali laius on 29,1 cm ja kõrgus 41,3 cm, kunstnik maalis õlivärvidega puidule. Tänapäeval asub teos erakogus.

Ameerika kultuuriloolase Maud Ellmanni sõnul torkab van Gogh sajandivahetuse kunstnike üleüldise ratofoobia keskel silma ainsana, kes kujutab rotte "sümpatiseeriva realismiga": kaks loomakest nosivad hämaras leiba, "piieldes vaatajat samavõrd kahtlustavalt kui vaataja neid".

Viited

Vincent van Gogh
Maalid
1884
Enno Paikre

Enno Paikre (24. aprill 1937 Tallinn – 10. oktoober 2014 Tartu) oli insener, tehnikaajakirjanik ja kirjastaja.

Elukäik 
Enno Paikre lõpetas 1956. aastal Tallinna 10. Keskkooli. 1961. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna autotranspordi eriala.

Ta töötas Eesti NSV Autotranspordi ja Maanteede Ministeeriumi ametnikuna, oli transporditehnika volitatud insener.

Enno Paikre oli Eesti Transpordi ja Teede Ühingu juhatuse liige ja selle esimees. Ta oli praeguse Eesti Tarneahelate Juhtimise Ühingu asutajaliige.

Ta oli 1970. aastate algusest kuni 1990 autotranspordi ja logistikaajakirja Autotransport ja Maanteed üks artiklite autoreid. Aastatel 1991–2010 oli ta autotranspordi ja logistikaajakirja Transport ja Teed kirjastaja, kirjutades palju artikleid ka ise.

Isiklikku 
Enno Paikre isa oli Evald Paikre, vend Toivo Paikre ja vanaisa Aleksander Paikre. Enno Paikre abikaasa oli Enna Paikre.

Viited

Välislingid 

Eesti insenerid
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1937
Surnud 2014
Nelspoort

Nelspoort on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Kesk-Karoo ringkonnas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Nelspoorti elanikest värvilisi 80,93%, mustanahalisi aafriklasi 16,95%, valgeid 0,94%, India või Aasia päritolu inimesi 0,82% ja teisi 0,35%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 90,44% inimesi, koosa keelt 2.69%, inglise keelt 2,05%, sotho keelt 2,05% ja suulu keelt 1,35%.

Viited

Lääne-Kapimaa provintsi linnad
Peddie

Peddie on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Amathole ringkonnas, Ngqushwa valla halduskeskus.

Peddie on saanud alguse 1835. asustatud sõjalisest tugipunktist, linnaõigused sai 1905. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Peddie elanikest mustanahalisi aafriklasi 98,15%, värvilisi 1,40%, valgeid 0,17%, India või Aasia päritolu inimesi 0,06% ja teisi 0,19%. Koosa keelt pidas emakeeleks 86,35%, inglise keelt 7,51% ja afrikaani keelt 1,50%.

Viited

Ida-Kapimaa provintsi linnad
Tsolo

Tsolo on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis OR Tambo ringkonnas Mhlontlo vallas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tsolo elanikest mustanahalisi aafriklasi 96,33%, värvilisi 1,54%, India või Aasia päritolu inimesi 1,40%, valgeid 0,37% ja teisi 0,36%. Koosa keelt pidas emakeeleks 91,69% inimesi, inglise keelt 2,52% ja afrikaani keelt 1,75%.

Viited

Ida-Kapimaa provintsi linnad