joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Zmijinõi

Zmijinõi (ka Zmiinõi; eesti keeles Maosaar; ukraina keeles острів Зміїний) on Ukrainale kuuluv saar Musta mere loodeosas, umbes 37,5 km kaugusel Doonau deltast. Väidetavalt on saar saanud oma praeguse nime tormiste ilmadega Doonau suudmest hoovustega saarele uhutud nastiklaste (peamiselt veenastik) järgi.

Ajalugu 
Legendi järgi tõstis saare mere põhjast üles jumalanna Thetis oma pojale Achilleusele. Saart on mainitud Ovidiuse, Straboni ja Herodotose teostes. Alates 1. sajandist eKr kuni 456. aastani kuulus saar Vana-Roomale, alates 456. aastast Ida-Rooma keisririigile ja alates 15. sajandist Osmanite riigile.

X-kujulise lausiku kaljusaare suurim kõrgus merepinnast on 41,3 meetrit. 12 meetri kõrgune tuletorn valmis 1842. aasta sügisel. 

Rahvusvahelise Kohtu 2009. aasta 3. veebruari otsusega tunnistati Zmijinõi saareks, vastupidi Rumeenia arvamusele, mille kohaselt on tegemist kaljuga.

Saare ründamine 2022. aastal 

2022. aasta Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse ründas Venemaa sõjalaev 24. veebruaril 2022 saarel asunud Ukraina piirivalvureid, purustas saare taristu ja tappis (esialgsete teadete kohaselt) kõik 13 Ukraina piirivalvurit; President Volodõmõr Zelenskõi teatas 25. veebruaril, et 13-le saare kaitsjale antakse postuumselt Ukraina kangelase aunimetus. Hiljem selgus, et teade kõigi piirivalvurite tapmise kohta ei vastanud tõele ja osa vangivõetuist vahetati hiljem välja vastaspoole meremeeste vastu.

Galerii

Viited

Välislingid

 Saare ajalugu (rumeenia keeles)

Ukraina saared
Must meri
Asustamata saared
Myrdene Anderson

Myrdene Anderson (sündinud 13. augustil 1934) on Ameerika semiootik ja antropoloog, töötab Purdue Ülikoolis USA-s Indiana osariigis. Ameerika Semiootika Seltsi (mis haarab kogu Põhja-Ameerikat) ekspresident, üks Ameerika semiootika liidreid.

Tema väga mahukas doktoritöö saamide etnoökoloogiast oli seda teadusharu rajavaid uurimusi.

Myrdene Anderson on korduvalt viibinud Tartus TÜ semiootika osakonna külalisena, sealhulgas Fulbrighti stipendiaadina 2003. aasta kevadsemestril.

Välislingid 
Lindström, Kati 2002. Millist saba sa tahaksid? Intervjuu Myrdene Andersoniga. Sirp, 12. juuli. 
Anderson, Myrdene 2016. My half-century saturated in semiotics: A spiralling confessional. Sign Systems Studies 44(1/2): 267–288.

Ameerika Ühendriikide semiootikud
Sündinud 1934
Ameerika Ühendriikide antropoloogid
Natalie Zemon Davis

Natalie Zemon Davis (sündinud 8. novembril 1928 Detroitis) on Ameerika Ühendriikide ajaloolane, silmapaistvamaid mikroajaloo esindajaid.

Zemon Davise vanemad olid Leedust USA-sse emigreerunud juudid. Et tema vanemad polnud kuigivõrd usklikud, ei mõjutanud judaism eriti ka tema noorust. Hiljem, täiskasvanuna, hakkas ta selle vastu tunduvalt enam huvi tundma.

Ajaloolasena on Davis uurinud peamiselt seni ajaloolaste peatähelepanu alt välja jäänud valdkondi, nagu naiste eluolu möödunud aegadel, marginaalsed grupid (juudid, mustlased, moslemid) keskaegses Euroopas jms. Tema kuulsaimaks teoseks on aga 1982. aastal valminud raamat "Martin Guerre'i tagasitulek", mis oli omamoodi kõrvalproduktiks samanimelisele Prantsuse filmile (Le Retour de Martin Guerre). Raamat on ilmunud ka eesti keeles. Oma ajalooteoreetilistelt vaadetelt on Davis mitme üheaegselt kehtiva ja omavahel ühitamatu tõe teooria pooldaja.

Tunnustused
Natalie Zemon Davis valiti 2011. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Isiklikku
Natalie Davis on abielus USA-Kanada matemaatiku ja ulmekirjaniku Chandler Davisega.

Ameerika Ühendriikide ajaloolased
Sündinud 1928
Thunder Bay

Thunder Bay on Kanadas Ontario provintsis Ülemjärve ääres asuv sadamalinn. Linn moodustati 1970. aastal kahe linna Fort Williami ja Port Arthuri liitumise tulemusel.  

Linn on suur metsatööstuskeskus. Thunder Bays asub ka 1965. aastast tegutsev Lakeheadi Ülikool.

Linnas tegutseb Eesti Selts ning EELK Välis-Eesti piiskopkonda kuuluv Thunder Bay kogudus.

Thunder Bays toimusid 1995. aasta suusatamise maailmameistrivõistlused. Seal on korraldatud ka maailmakarikavõistluste etappe murdmaasuusatamises, suusahüpetes ja kahevõistluses. 

Alates 2018. aastast on Thunder Bay linnapeaks Bill Mauro. Enne teda oli 2010–2018 linnapeaks Keith Hobbs.

Vaata ka
Thunder Bay kogudus
Thunder Bay Eesti Selts

Viited

Välislingid

 Thunder Bay kodulehekülg

Ontario provintsi linnad
Sadamalinnad
Arnaud du Tilh

Arnaud du Tilh, hüüdnimega Pansette (surnud 1560), oli prantsuse talupoeg, tuntud Prantsusmaa ajaloo ühes kuulsamas petuloos Martin Guerre'i osava teesklemise tõttu.

Du Tilh oli pärit küllaltki vaesest perekonnast ning sai juba noorena tuntuks osava kelmi ning lugudevestjana. Ta tõmbas oma kelmustega enda peale paljude pahameele, kuid suutis end üldiselt alati jutuga välja keerutada. 1550. aastate alguses lahkus ta kodukülast ning osales Prantsusmaa poolel lahingutes Picardie's. On teada, et seal võitles, kuigi vastaspoolel, ka Martin Guerre, kuid kaks meest tõenäoliselt siiski ei kohtunud, sest Guerre saabus sinna alles 1557. aastal, kui du Tilh oli sõjaväest juba lahkunud. 1556. aasta paiku kohtus ta kahe Guerre'i tuttavaga, kes pidasid teda viimaseks. Ilmselt siis küpses tal plaan varastada Guerre'i identiteet ning üle võtta tema vara ja naine. Samal aastal läks ta Artigat'sse, Guerre'ide kodukülla, ning esines veenvalt Martin Guerre'ina. Enamik külaelanikke, sealhulgas pereliikmed, jäidki teda esialgu uskuma. Ajaloolane Natalie Zemon Davis arvab siiski, et Martini naine Bertrande pidi tema pettuse küllaltki kiiresti läbi nägema, sest intiimsetes olukordades oleks see paratamatult ilmsiks tulnud. Nõnda pakub ta välja hüpoteesi, et naine aitas du Tilhil pettust varjata, et abielunaisena külaühiskonnas paremat positsiooni saada ning endale majanduslikult rohkem kindlustatum elu tagada. Davis oletab ka, et nii Bertrande kui ka Arnaud võisid olla uue usutunnistuse (hugenottide) pooldajad, mis neid veelgi lähendas ning andis ka moraalse põhjenduse abielurikkumiseks. 

Esialgu said Arnaud ja Bertrande väga hästi läbi, neil sündis tütar ning mees suurendas osavalt oma varandust Martini valduste müügiga. Kuid seoses viimastega tekkisid tal tülid oma "onu" Pierre Guerre'iga, kes hakkas teda peagi petiseks pidama. Tõenäoliselt reetis du Tilhi ennekõike ta mittebaski päritolu. Muus osas aga esines ta Martin Guerre'ina suisa laitmatult, sest tal oli hea mälu ja suurepärane näitlemisoskus. 1559. aastal kaebas Pierre Guerre ta siiski pettuses süüdistatuna kohtusse. Lisaks sellele süüdistati teda ka ühe aadliku maja süütamises, mille eest ta ka vangistati. Viimases asjas leidis kohus ta siiski süütu olevat, kuid Pierre kaebust hakati Rieux' kohtus peagi tõsiselt arutama. Süüdistusele lisas kaalu see, et vormiliselt oli ta esitatud Bertrande'i nimel, kes Davise arvates jäi siiski du Tilhi poolele. Tõenäoliselt leppisid nad kokku käitumismalle ning naine pühendas talle jätkuvalt väikeseid saladusi Martini kohta, mis võimaldasid petturil kohtus edukalt Martinina esineda. Siiski mõstis kohus mehe lõpuks süüdi, kuid Arnaud kaebas otsuse Toulouse'i kohtusse edasi. Seal esines ta tunuvalt veenvamalt ning kohtunikud jäid teda uskuma. Nüüd vangistati valesüüdistuse esitamises kahtlustatuna nii Pierre kui ka Bertrande ning tundus, et vale-Martin võib protsessi võita. Kuid siis ilmus välja tõeline Martin Guerre ning ehkki du Tilh väitis, et tema on ikkagi tõeline Martin, suudeti peagi tõestada vasupidist. Arnaud du Tilh mõisteti surma ning kohtuotsus viidi täide Martin Guerre'i maja ette püstitatud võllapuul.

Prantsusmaa inimesed
Surnud 1560
Eider

Eider (saksa; taani Ejderen) on jõgi Põhja-Euroopas Jüüti poolsaare lõunaosas. See on Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaa pikim jõgi.

Eider algab Bordesholmi lähedalt ja voolab alguses põhja, kuid pöörab siis läände ja suubub Tönningi linna juures Põhjamerre moodustades estuaari.

Kõrgkeskajal oli jõgi sakside ja taanlaste piirijõeks, hiljem Taani ja Saksamaa piirijõeks. Tänapäeval eraldab Schleswigi ja Holsteini.

Pikkus 188 km.

Põhjamere vesikond
Saksamaa jõed
Northrop Grumman B-2 Spirit

Northrop Grumman B-2 Spirit on Northrop Grumman Corporationi esimene operatiivkasutusse võetud vaidtiib-tüüpi kaugpommituslennuk. Lennuki ehituses on rakendatud ulatuslikult stealth-tehnoloogiat, mis võimaldab jääda radaritele piisavalt nähtamatuks. Lennuki B-2 esmalend toimus 17. juulil 1989. Esimene seerialennuk anti Ameerika Ühendriikide õhujõududele üle 1993. aastal.

B-2 Spirit relvastuses on nii tavalised pommid (raketid) kui ka tuumapommid (-raketid), kogukaaluga 22,7 tonni, mis paiknevad kahes pommišahtis. Lennukid asuvad peamiselt Missouris Whitemani õhujõudude baasis. 

Ehitatud on 21 B-2-te, kõik USA õhujõududele. 23. veebruaril 2008 kukkus üks B-2 Guamil asuvas Anderseni õhujõudude baasis pärast õhkutõusmist alla ja hävis täielikult.

B-2 Spiritit on kasutatud Kosovo sõjas, Afganistani ja Iraagi sõjas.

Ühe lennuki maksumus 1997. aasta hindades oli 2,1 miljardit dollarit.

Lennuki konstruktsioon

B-2 on klassikaline vaidtiiblennuk, mille tiiva noolsus on 35°. Lennuki ehituses on kasutatud 90% ulatuses komposiitmaterjale.
Mootoritest väljuvate kuumade gaaside soojusjälg on võimalikult hajutatud. Et lennuk oleks madallennul võimalikult vähe kuuldav, on see varustatud tõhusa mootorimüra summutus-seadmega. 

Kõrgemates õhukihtides lennates tekib lennuki järel tavaliselt kondensatsioonijälg, mille avastamiseks on B-2 tagaosas laserseade, mis annab pilootidele märku lennuki vajalikuks kõrguse muutmiseks, et kondensatsioonijälge ei tekiks.

Lennutehnilised andmed

Pikkus: 21 m
Tiivaulatus: 52,4 m
Tiiva pindala: ca 490 m2
Tühikaal: 72,6 tonni
Suurim lennukaal: 152,6 tonni
Suurim kiirus: 1010 km/h (optimaalsel kõrgusel), merepinna kõrgusel: 917 km/h 
Reisikiirus: 775 km/h
Lennulagi: 15 150 m
Mootorid: 4 x kahekontuursed General Electric F-118-GE100 reaktiivmootorid, tõukejõud mootori kohta: 84,6 kN
Piloote: 2

Vaata ka 

F-117 Nighthawk

Pommituslennukid
Ameerika Ühendriikide sõjandus
Ameerika Ühendriikide lennukid
SeaWind Line

SeaWind Line on Soome laevafirma, mille omanik on Eesti laevafirma Tallink. SeaWind Line oli tähtsamaid raudteevagunite meritsiveo liine Soome ja Rootsi vahel. 

SeaWind Line asutati 1988. aastal kui Silja Line´i iseseisva kaubamärgiga tütarfirma ning aprillis 1989 alustati 260 reisijakohaga ro-pax-laevaga Sea Wind liiklust liinil Turu–Stockholm. Sea Wind sõitis sel liinil ka pärast seda, kui Tallink ostis Silja Line´i, kuigi Tallinki kaubamärgi all hariliku ro-ro-laevana ilma reisijateta. Vaheldunud on teine laev, mis võimaldas kaht väljumist ööpäevas kummastki sadamast. Osa nn teisi laevu ei võtnud peale vaguneid.

Septembris 2002 renditi Öresund, mis nimetati ümber Sky Wind`iks ning see asus liinile Turu-Stockholm.  

Aastal 2002 suunati Star Wind liinile Tallinn-Helsingi. 2005. aasta aprillis ostis SeaWind Line Sky Wind`i. Maikuus lõpetati regulaarliiklus Tallinn-Helsingi liinil ning Star Wind asus liinile Turu-Stockholm. Peagi müüdi Star Wind Saaremaa Laevakompaniile. 

Mais 2007 müüdi Sky Wind Poola laevafirmale Unity Line.

2008. aastal lõpetati reisijavedu ja keskenduti ainult kaubatranspordile, hiljem suunati Sea Wind liinile Tallinn-Vuosaari.

Praegune laevastik

Endine laevastik 
Nimekiri ei ole täielik.

Soome reederid
Toini Gustafsson

Toini Gustafsson-Rönnlund (sünninimi Toini Karvonen; sündinud 17. jaanuaril 1938 Soomes Suomussalmis) on Rootsi endine naismurdmaasuusataja, kahekordne olümpiavõitja.

1962. aasta maailmameistrivõistlustel Zakopanes ja 1964. aasta olümpiamängudel Innsbruckis kuulus Gustafsson hõbemedali võitnud Rootsi teatevõistkonda. 1966. aasta MM-il Oslos võitis Gustafson esimese individuaalse tippvõistluste medali, saades 10 km hõbemedali. Samadel võistlustel sai ta teatevõistluse pronksmedali.

1968. aasta OM-il Grenoble'is tuli Gustafsson olümpiavõitjaks nii 5 kui ka 10 km distantsil ning sai teatevõistluses hõbemedali. Samal aastal autasustati Gustafssoni Svenska Dagbladeti kuldmedaliga.

Toini Gustafsson-Rönnlund oli ametilt kehalise kasvatuse õpetaja. Ta on rahvuselt soomlane, kuid adopteeriti sõja ajal Rootsi.

Gustafsson-Rönnlundi elukaaslane oli Assar Rönnlund, kes oli samuti edukas suusataja.

Saavutused

Olümpiamängudel 

 1964  Innsbruckis
  hõbemedal 3×5 km teatesõidus
 1968  Grenoble'is
  olümpiavõitja 5 km
  olümpiavõitja 10 km
  hõbemedal 3×5 km teatesõidus

Maailmameistrivõistlustel 

 1962  Zakopanes
  hõbemedal 3×5 km teatesõidus
 1966  Oslos
  pronksmedal 10 km
  pronksmedal 3×5 km teatesõidus

Välislingid 

 

Rootsi murdmaasuusatajad
Sündinud 1938
A Wind

A Wind (varem Sea Wind) on ro-pax-laev.

Ehitatud 1972. aastal Helsingørs Skipsværfti laevatehases Helsingöris, Taanis kui Svealand ning kandnud ka nime Saga Wind. Alates 1989. aastast sõitis Sea Wind Silja Line'i tütarettevõtte SeaWind Line kaubamärgi all Turu-Stockholm liinil. Alates 2015. aastast kuni 2022. aastani sõitis liinil Tallinn–Vuosaari.

Laeva alumisel tekil veetakse vaguneid, järgmisel tekil treilered ja alumise kajutiteki ahtriosas sõiduautosid. Vaguni- ja autotekki laaditakse ja lossitakse samal ajal. Praegu Tallinki laevana reisijaid peale ei võta.

8. jaanuaril 2015 asus Sea Wind Eesti lipu all liinile Tallinn-Vuosaari.

26. aprillil 2022 andis Tallink laeva üle uuele omanikule Rudniki Shipping ja Sea Wind lahkus Eestist.

Viited

Välislingid
 M/S Sea Wind Fakta om Fartyg (rootsi keeles)

Eesti reisilaevad
Reisilaevad
Laama (loom)

Laamad (Lama glama) on loomaliik kaamellaste sugukonnas laamade perekonnas. Nad ei ole ohustatud liik ja kuuluvad vanimate kodustatud loomade hulka.

Kogu maailmas on umbes 3 miljonit isendit, 70% laamadest elab Boliivias.

Kaamelid asusid elama Põhja-Ameerika kesktasandikel umbes 40 miljonit aastat tagasi. Sealt 3 miljonit aastat tagasi levisid laamataolised loomad Lõuna-Ameerikasse. Laamade perekonda kuulub kaks kodustatud liiki (laamad ja alpakad) ning üks endiselt metsik liik (guanakod). Enamjaolt elavad laamad 20-pealiste karjadena.

Omadused
Laamade eluiga on keskmiselt 15–25 aastat. Nende värvus varieerub valgest mustani ja võib olla beežikas, pruunikas, punakas või roosakas. Vill võib olla ühevärviline, täpiline või erineva mustriga. Erinevalt kaamelitest pole laamadel küüru. Täiskasvanud isase laama kõrgus on umbes 120 cm ja ta kaalub 130–154 kg. Neil on peenike kael, väike ja piklik pea, pikad ja teravad kõrvad ning laamad on suuremad kui alpakad. Kodustel laamadel on pehme, klassikalise pikkusega karvkate, mille pikkus võib ulatuda kuni 15 cm  . Looma tiinus kestab 11 kuud ja järglasi on tavaliselt üks. 

Laamad on väga seltsingulised ja uudishimulikud loomad, kes vajavad liigikaaslasi. Laamad on väga intelligentsed ja neid on lihtne õpetada. Nad omandavad kiiresti päitsete kasutamise, juhtimise, sõidukisse laadimise ja järelkäru vedamise. Laamad sülitavad ohu korral, tundes end ebakindlalt või tõrjudes liigikaaslast. Laamad ja nende esivanemad sobivad Andide karmi kliima keskkonda, nad on vastupidavad, hõlpsasti hooldatavad ja haigusvabad. Laamasid kasutatakse lammaste, kitsede ja hobuste valvurina.

Toitumine
Laamade hüdratsioon on sama oluline kui tema toitumisharjumused. Pidev värske ja puhta vee tarbimine on hädavajalik, et hoida laama hea tervise juures. Looduses on laamad võimelised olema pikka aega ilma veeta, kuna nad suudavad vajaliku vee omandada taimedest toitudes. Nad vajavad umbes 2–3 liitrit vett päevas.

Laamadel on mäletsejale kohane kolmekambriline magu. Vähese valguvajaduse ja tõhusa seedesüsteemi tõttu on laamasid säästlik pidada. Teatud piirkondades tuleks sööda, vitamiinide ja mineraalainete vajaduste kohta küsida nõu veterinaarilt. Laamad toituvad põõsastest, samblikest ja noortest võrsetest. Farmides toidetakse neid teravilja ja heinaga. Koduses keskkonnas tarbivad laamad sageli sama toitu nagu kitsed ja lambad.

Kasutamine
Laamasid kasutatakse tõuaretuses, teraapias, lemmikloomana ja sõitmiseks. Nad annavad liha, kiudaineid rõivaste jaoks ja sõnnikugraanuleid kütteks. Veoste vedamiseks kasutatakse ainult isaseid, emased on ette nähtud ainult tõuaretuseks ja neid ei lüpsta. Laamad on kodustatud loomad ja neil on suur majanduslik tähtsus. Laamavill on paks ja jäme, kuid soe. Loomi pügatakse kaks korda aastas, ühelt loomalt on võimalik saada 3 kg villa.

Kiudude kasutamine 
Vill on rasvavaba, kergekaaluline, soe ja luksuslik ning on väga populaarne kudujate ja käsitööliste seas. Laamavill koosneb jämedast mitteelastsest ja läiketa pealiskiust, peenest pealiskiust ja pehmest aluskiust.

Vaata ka
Laamakasvatus

Viited 

Koduloomad
Kaamellased
Magalhãesi provints

Magalhãesi provints on 2. järgu haldusüksus (provints) Tšiilis Magalhãesi ja Tšiili Antarktika piirkonna keskosas Magalhãesi väina põhjarannikul.

Magalhãesi provints piirneb põhjas Última Esperanza provintsi ja lõunas Tulemaa provintsiga.

Provintsi pindala on 36 994,7 km². Elanike arv on 2012. aasta seisuga 128 199.

Provintsi keskus on Punta Arenas.

Provints koosneb 4 vallast (järjestatud kirdest edelasse):
 San Gregorio vald
 Laguna Blanca vald
 Río Verde vald
 Punta Arenase vald

Magalhãesi provintsi kaudu jõutakse Tsiili äärmisse lõunaossa, olgu siis Argentinast autoga Río Gallegose kaudu või President Carlos Ibáñez del Campo rahvusvahelise lennujaama kaudu.

Provintsi vaatamisväärsuste seas on Puerto del Hambre, Fuerte Bulnes, kaks pingviinide kolooniat ja Carlos III saare merepark, esimene merepark Tšiilis.

Viited 

Tšiili provintsid
Rüütlikasvatus

Rüütlikasvatus oli keskajal välja kujunenud meetod poisslaste kasvatamiseks sõjameesteks ja rüütliteks.

Alates seitsmendast eluaastast anti ja võeti poiss teenima kõrgemasse aadliperekonda, kus temast sai paaž. Sel ajal õpetati talle käitumist seltskonnas ja häid kombeid.

15-aastasena sai paažist rüütli kannupoiss, kes täitis retkedel ka rüütli relvakandja ja saatja ülesandeid. Rännakutel ja turniiridel õppis paaž võitlusvõtteid ja sõjamehest seltskonnainimese kombeid.

Kui kannupoiss oli selle ära teeninud, löödi ta 20–21-aastaselt rüütliks. Selleks osaleti pidulikul riitusel, milles segunesid kiriklikud ja sõjalised toimingud. Viimase öö veetis noormees oma relvi valvates ja palvetades. Hommikul pärast pidulikku riietumist meenutati talle rüütli kohustusi, tema saabaste külge kinnitati kuldsed kannused ja ta piha ümber seoti relvavöö. Lõpuks löödi noorele rüütlile mõõgaga kolm korda lapiti õlale: kaks korda paremale ja kord vasakule. Sellega oli ta vastu võetud rüütliseisusse.

Rüütel pidi oma elus ja käitumises lähtuma kolmest põhimõttest: 
fidélité ehk ustavus – kogukondlik, feodaalne ja poliitiline;
largesse ehk heldekäelisus;
prousse ehk vahvus.

Rüütel pidi alluma oma feodaalile, aidates sõjaliselt, andes nõu, tehes talle kingitusi vanema tütre abiellumise puhul ning maksma vajaduse korral isanda eest lunaraha.

Vaata ka
Rüütellikkus

Keskaegne sõjandus
Pedagoogika
Arras

Arras ([ar'aas]) on linn ja omavalitsusüksus (vald) Põhja-Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Arrasi jõe ääres, Artois' ajalooline keskus ning Pas-de-Calais' departemangu, Arrasi ringkonna, Arras-Nordi kantoni, Arras-Ouesti kantoni, Arras-Sudi kantoni ja Arrasi linnakogukonna keskus.

Valla pindala on 11,63 km².

Elanike arv on muutunud järgmiselt:
1999: 40 486 (rahvaloendus)
2004: 41 000 (2004) 
2005: 41 400 (1. juuli hinnang)

Kõrgus merepinnast on 52...99 m (keskmiselt 72 m).

Linnapea on alates 2011. aastast Frédéric Leturque.

Ajalugu
Asula rajas algselt keldi hõim atrebaadid. Hiljem sai sellest Rooma riigi garnisonilinn Nemetacum ehk Nemetocenna (ka Nemetacum Atrebatum, Atrebatum).

9. mail 1915 toimus Arrase lahing linna lähedal, kaasates Prantsusmaal ettevõtte "Hello" („Nazdar“) Tšehhoslovakkia leegion.

Vaatamisväärsused
Grande Place
Place des Héros
Petite Place

Vaata ka
Arrasi unioon

Viited

Prantsusmaa linnad
Pas-de-Calais' departemangu vallad
Ain (eesnimi)

Ain on mehenimi.

Eestikeelse kalendri järgi on Aini nimepäev 11. märtsil.

Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 2311 Aini-nimelist inimest.

Nime kandjaid

Ain Agan, kitarrimängija ja helilooja
Ain Aitsam, merefüüsik
Ain Amjärv, arhitekt
Ain Anger, ooperilaulja (bass)
Ain Eenmaa, vaimulik
Ain Eidast, merendusteadlane
Ain Järvalt, hüdrobioloog
Ain Kaalep, kirjanik, kriitik ja tõlkija
Ain Kabal, majandustegelane ja poliitik
Ain Kalda
Ain Kaljurand, ärijuht
Ain Kallis, meteoroloog
Ain Kalmus (Evald Mänd), kirjanik ja vaimulik
Ain Kimber, fotograaf
Ain Krondel, sõjaväelane
Ain Kull, geograaf
Ain Leetma, vaimulik
Ain Lillepalu, Tallinna linnaametnik
Ain Lutsepp, näitleja
Ain Mäeots, näitleja ja lavastaja
Ain Mäesalu, arheoloog
Ain Nurmela, kujunduskunstnik
Ain Prosa, lavastaja
Ain Raal, proviisor ja farmakoloog
Ain Raitviir, bioloog
Ain Rannaleet, kirjanik
Ain Rool, kabetaja
Ain Roost, kettaheitja
Ain Roost, teatrijuht
Ain Saar, vabadusvõitleja
Ain Seppik, poliitik
Ain Sillak (Alfred Schmidt), tõstja
Ain Talts
Ain Tammesson, muusik
Ain Tammus, eesti jalgpallur
Ain Uibopuu
Ain Vagula, ettevõtja ja tarkvara tõlkija
Ain Vares, kunstnik
Ain Villik
Ain-Alar Juhanson, triatleet
Ain-Elmar Kaasik, arstiteadlane
Ain Mere, sõjaväelane
Ain-Villu Parvet, ärimees ja koolitaja

Viited 

Eesti mehenimed
Uku Uusberg

Uku Uusberg (sündinud 7. detsembril 1984 Raplas) on eesti näitleja ja lavastaja. 

Ta lõpetas 2003. aastal Rapla Ühisgümnaasiumi ja 2008. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli XXIII lennu. Alates 2008. aastast töötab Uusberg Eesti Draamateatris, esmalt näitlejana ning alates 2012. aastast lavastajana. 

19. mail 2021 kinnitas Tallinna linnavalitsus Uku Uusbergi Tallinna Linnateatri uueks peanäitejuhiks ning ta asus ametisse 21. juunil 2021.

Tunnustus 

 2009  Kristallkingakese auhind
 2009  Festivalilt DRAAMA 2009 lootustandva lavastaja ja kirjaniku preemia ("Vahepeatus", Ühendus R.A.A.A.M)
 2009  Vanemuise kolleegipreemia parima lavastuse eest ("Kuidas kuningas kuu peale kippus")
 2012  Kristi ja Siim Kallase fondi stipendium
 2012  Vanemuise kolleegipreemia parima lavastuse eest ("Karjäär")
 2012  Käsu-Ants, Eesti Draamateatri kolleegipreemia lavastajale ("Kevadine Luts")
 2015  Vanemuise kolleegipreemia parima lavastuse eest ("Üritus")
 2017  Ants Lauteri nimeline auhind
 2017  Käsu-Ants, Eesti Draamateatri kolleegipreemia lavastajale ("Ivanov")
 2019  Linnateatri kolleegipreemia parimale lavastusele ("Põhjas")

Isiklikku
Ta on Urve Uusbergi ja Valter Uusbergi poeg ning Pärt Uusbergi ja Andero Uusbergi vend. Ta on abielus Tallinna Linnateatri näitlejanna Sandra Uusbergiga; neil sündis novembris 2014 poeg ja aprillis 2016 tütar.

Viited

Välislingid 
Uku Uusberg Draamateatri kodulehel

Merit Kask: "Kõigepealt on näitleja ja alles siis muu, pink kaasa arvatud", Postimees, 20. september 2007 (foto)

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1984
August Mölder

August Mölder (kuni 1935. aastani August Möller; 8. aprill 1887 Jõhvi, Virumaa – 13. märts 1971) oli eesti pedagoog ja koolijuht. 

Tema isa oli Juhan Mölder.

August Mölder oli korduvalt abielus ja mitme lapse isa. Ta on maetud Pärnamäe kalmistule 17. märtsil 1971.

Hariduse sai ta Rakvere linnakoolis ja Narva meesgümnaasiumis, kus lõpetas algkooliõpetaja kutsetunnistusega ka pedagoogilised kursused. 1919/1920. õppeaastal tegi ta läbi Tartu Ülikooli korraldatud keskkooli emakeeleõpetajate ettevalmistuskursused ja 1921. aastal sealsamas pedagoogilis-metoodilised kursused.

Töökäik 
1. september 1905 – 9. oktoober 1907 Mäetaguse 2-klassilise algkooli õpetaja; 
10. oktoober 1907 – 9. oktoober 1917 Voka valla Toila 2-klassilise algkooli õpetaja ja juhataja;
10. oktoober 1917 – 31. august 1919 Jõhvi kõrgema algkooli juhataja; 
1. september 1919 – 31. juuli 1922 Jõhvi reaalgümnaasiumi eesti keele õpetaja ja juhataja ajutine kohusetäitja;
1. august 1922 – 31. juuli 1925 töötas Tallinna Linna 28. algkooli õpetajana;
1. august 1925 – 31. juuli 1935 Tallinna 21. algkooli emakeeleõpetaja; 
1. august 1935 – 31. august 1940 Tallinna 27.(20.) algkooli juhataja;
1. septembril 1940 viidi ta üle Tallinna Linna 26. Algkooli (Kevade 4) juhataja ajutiseks kohusetäitjaks. 

Pärast Eesti okupeerimist Saksa vägede poolt toodi ta uuesti Tallinna 20. Algkooli juhatajaks (1. oktoober 1941 – 24. oktoober 1948). Lõplikult kõrvaldati ta koolist 1948. aasta sügisel. Umbes aasta juhtis ta veel puruks pommitatud koolimaja taastamist, pärast seda töötas kõrge eani Tallinna Pedagoogilises Instituudis tunniplaani koostajana ning praktilise eesti keele õpetajana.

Kõrvuti tööga algkoolides õpetas Mölder pidevalt kohakaaslasena gümnaasiumides eesti keelt (J. Kirsipuu Era Ühisgümnaasiumis 1922–1925, Tallinna Juudi Eraühisgümnaasiumis 1925–1938, Tallinna Juudi Erareaalkoolis 1935–1940). 

Korduvalt esines ta vabariiklikel õpetajate nõupidamistel (õpetajate ametialasest tööst rääkis ta 9. õpetajate kongressil 1929. aastal, ortograafiast 4. eesti keele Õpetajate kongressil 1931. aastal jne).

Välislingid 
Lembit Andresen "Õpetaja ja tema aeg" (PDF), Haridus, 11–12, 2006, lk 16

Eesti õpetajad
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1887
Surnud 1971
Otto Reinock

Otto Georg Reinock ( Albu vald, Järvamaa – 19. september 1936) oli eesti õpetaja. 

Pärast valla- ja kihelkonnakooli lõpetamist õppis Reinock Tartu Õpetajate Seminaris, mille lõpetas 1892. aastal.

Otto Reinocki matusekoht on praegu teadmata.

Teenistuskäik 
1. august 1898 – 31. juuli 1895 Aaspere Võipere vallakooli õpetaja;
1. august 1895 – 31. detsember 1898 Palmse 2-klassilise Ministeeriumikooli pedagoogikaklassi juhataja. 
1. september 1909 – 31. juuli 1929 algul on ta kümmekond aastat Tallinna 1. Kroonu Algkooli ja siis sama kaua Tallinna Linna 13. Algkooli õpetaja.
1. august 1929 – 31. juuli 1935 oli Otto Reinock Tallinna 27. Algkooli juhataja. 

Pärast seda läks ta pensionile.

Tallinna-perioodil premeeriti teda korduvalt. Ajal, mil ta töötas 13. algkoolis, kontrollis tema tööd mitmel korral koolinõunik Christian Brüller, kelle läbinisti positiivses hinnangus on muuhulgas kirjas: "Pooldab vanemate õpetajate seas erandlikult klassisüsteemi... On suutnud kohanduda uue kooli nõuetega, omandades näiteks kursustel õpetamiseks tarvilise osavuse ja oskuse käsitöös ning joonistamises."

Isiklikku 

Ta on Andres ja Caroline Reinocki poeg.

Ta abiellus 3. septembril 1899. aastal neiu Liisa Kütiga (sündinud 27. oktoober 1873). Lapsi oli perekonnas kolm: Andrei (suri 4-aastasena), Nikolai, kes langes Vabadussõjas, ja tütar Harmilda. 

23. novembril 1922 suri laste ema Liisa Reinock, keda eelnevalt püüti päästa operatsiooniga Berliinis.

Viited

Välislingid 
Personaalraamat: Ahula, Kurisoo; EAA.1234.1.148; 1881-1907

Eesti õpetajad
Sündinud 1872
Surnud 1936
Hermann Oberth

Hermann Julius Oberth (25. juuli 1894 – 29. detsember 1989) oli Austria päritolu Saksa raketitehnika ja kosmonautika pioneer. 

Ta töötas Austria, Saksamaa ja USA teaduskeskustes. Teise maailmasõja ajal võttis osa Saksamaa raketitehnika loomisest.

Saksamaa insenerid
Sündinud 1894
Surnud 1989
Anders Zorn

Anders Zorn (18. veebruar 1860 Mora – 22. august 1920 Stockholm) oli rootsi kunstnik.

Tööd

Vaata ka

Rootsi kunstnikud
Maalikunstnikud
Sündinud 1860
Surnud 1920
Andres Tvauri

Andres Tvauri (sündinud 15. oktoobril 1970) on eesti arheoloog, alates 2001. aastast ajaloodoktor.

Tvauri on Tartu Ülikooli õppejõud. Ta uurib peamiselt Eesti keskmise ja noorema rauaaja asustust ning Vene ala mõjusid sellele.

Looming

Raamatud, sh monograafiad
Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis. Toimetaja, Margot Laneman. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2012. ISBN 978-9949-32-510-8 (Digitaalversioon Rahvasterännuaeg, eelviikingiaeg ja viikingiaeg Eestis)

Välislingid
Andres Tvauri Eesti Teadusinfosüsteemis 
Leiud viitavad muinasaja katastroofile, Postimees, 2. september 2014 
 10. jaanuar 2017, kell 08:30, Rivo Bernotas, Keiti Randoja, Andres Tvauri, Aasta leid arheoloogias: keskaegne veejuhe ja adrajäljed Tallinna kesklinnas, err.ee

Eesti ajaloolased
Eesti arheoloogid
Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna õppejõud
EYS Veljesto liikmed
Sündinud 1970
Pierre Puvis de Chavannes

Pierre Cécile Puvis de Chavannes (14. detsember 1824 – 24. oktoober 1898) oli prantsuse kunstnik.

Välislingid 
 Galerii

Prantsuse kunstnikud
Auleegioni komandörid
Sündinud 1824
Surnud 1898
Johan Holberg

Johan Holberg VR II/3 (20. veebruar 1893 Sauga vald, Pärnumaa – 10. aprill 1978 Chicago) oli Eesti poliitik, sõjaväelane (alamkapten) ja advokaat.

Ta lõpetas aastal 1914 Pärnu Aleksandri Gümnaasiumi. Aastatel 1914–1915 õppis ta Peterburi Ülikooli õigusteaduskonnas.  Õppis aastatel 1920–1924 Tartu Ülikoolis ning lõpetas õigusteadusliku stuudiumi. Korp! Sakala auvilistlane.

Aastatel 1915–1917 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast, aastatel 1918–1920 Eesti Vabadussõjast (1. ratsarügemendi ohvitserina), jäi 9. augustil 1920 reservi.

Ta oli aastatel 1924–1927 vandeadvokaadi abi, aastatel 1927–1928 oli ta kaubandus-tööstusministriks (Jaan Tõnissoni kolmandas valitsuses). Aastatel 1928–1933 oli ta vandeadvokaat Jaan Teemanti, aastatel 1933–1935 vandeadvokaat Otto Pukki abi, aastast 1935 oli ta vandeadvokaat Tallinnas.

10. novembril 1934 karistas Tallinna-Haapsalu rahukogu teda kui Kaja vastutavat toimetajat 20-kroonise rahatrahvi või 5-päevase arestiga, kuna ajalehes oli avaldatud tõestamata väiteid, nagu kavatsetaks maha müüa riigi raudteid.

Ta oli II, III, IV ja V Riigikogu liige. Ta nimetati Otto Tiefi valitsuse sõjaministriks, kuid ta teatas Eestist lahkumisest ja loobus portfellist. See ei takistanud tal paguluses end nimetamast sõjaministriks ja pärast Alfred Maureri surma Vabariigi Presidendi kohustetäitjaks.

Aastal 1944 lahkus ta Saksamaale, aastal 1948 lahkus ta Saksamaalt Rootsi, hiljem Rootsist Kanadasse. Eesti Põllumeeste Kogude Esinduse Paguluses esimees.

Oli autasustatud Läti Karutapja ordeniga.

Viited

Kirjandus
"Kojamees presidendiks". Teataja, 24. oktoober 1954, nr 20, lk 2

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Eesti ratsaväeosade koosseis
Vabadussõja veteranid
Eesti advokaadid
Põllutöökoja liikmed
Põllumeeste konventide liikmed
II Riigikogu liikmed
III Riigikogu liikmed
IV Riigikogu liikmed
V Riigikogu liikmed
I Riiginõukogu liikmed
Põllumeestekogude poliitikud
Eesti Põllumeeste Kogude Esinduse Paguluses poliitikud
Tallinna Jaani koguduse liikmed
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Karutapja ordeni kavalerid
Väliseestlased
Sündinud 1893
Surnud 1978
August Kasekamp

August Kasekamp VR II/3 (21. jaanuar 1889 Einmanni vald (Järva-Jaani kihelkond) – 3. oktoober 1942 Saratovi oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane, kindralmajor ja pedagoog.

August Kasekamp osales Vabadussõjas Järvamaa Kaitseliidu ülemana, hiljem 9. jalaväerügemendi 7. kompanii ülemana.

Ta lõpetas Kõrgema Sõjakooli aastal 1927 ja oli 1930–1934 Kõrgema Sõjakooli ülem. 1938–1939 oli Sõjaväe Ühendatud Õppeasutiste ülem.

Ta oli 1940–1941 180. Eesti Laskurdiviisi staabiülem, arreteeriti NKVD poolt 1941. aastal.

Isiklikku
Tema poeg Päivo Kasekamp (1924–2013) oli Tartu Metodisti koguduse pastor, pojapoeg Andres Kasekamp on Tartu Ülikooli Rahvusvaheliste suhete õppetooli Balti poliitika professor.

Auastmed

 Lõpetas Kiievi IV lipnike kooli ja ülendati 20. aprillil 1916 lipnikuks. 
 Ülendati alamkapteniks 10. detsembril 1919.
 Major 24. veebruarist 1924.
 Kolonelleitnant 24. veebruarist 1928.
 Kolonel 24. veebruarist 1933.
 Ülendati kindralmajoriks 24. veebruaril 1940.

Viited

Välislingid
Eesti ohvitseride andmebaas

Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Kaitseliidu Järva maleva pealikud
Eesti kindralmajorid
Vabadussõja veteranid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1889
Surnud 1942
Hugo Kauler

Hugo Eduard Kauler VR I/2 (2. oktoober 1893 Väinjärve vald, Koeru kihelkond – 22. september 1942 Norillag, Norilsk, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor).

Eesti Vabadussõjas 1. suurtükiväepolgu (1918), suurtükiväe kindralinspektor (1928–1938), Kaitseliidu likvideerimiskomisjoni esimees, 1940.–1941. aastal 182. Eesti Laskurdiviisi suurtükiväe ülem. 

28. juuni 1941 vahistati ta NKVD agentide poolt, lasti maha Norilskis Norilski parandusliku töö laagris.

Tunnustus
Vabadusristi I/2 (13. oktoober 1920)
Kotkaristi III klassi teenetemärk (22. veebruar 1934)
Kotkaristi II klassi teenetemärk (24. veebruar 1938)
Soome Valge Roosi II klassi (I klassi komandöri) aumärk – antud Soome presidendi poolt 22. veebruaril 1939, lubatud kanda Vabariigi Presidendi käskkirjaga 20. veebruarist 1940.
Rootsi Mõõgaordu 2. klassi orden (1936)

Välislingid
Ohvitseride andmekogu
Hugo Kauleri foto ja biograafilised andmed saidil generals.dk
Endine vang Ivan Sidorov jutustab elust Lama erilaagris 

Eesti väeliikide inspektorid
Eesti kindralmajorid
Vabadusristi I liigi 2. järgu kavalerid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi II klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1893
Surnud 1942
Gustav Kunnos

Gustav Kunnos (29. juuni 1878 Kapera küla, Vastseliina vald, Liivimaa – 17. august 1926 Tallinn) oli Venemaa keisririigi ja Eesti sõjaväelane (kindralmajor).

Gustav Kunnos õppis Pihkva Reaalkoolis, lõpetas Moskva sõjakooli (1901), I järgu tulemustega ja Peterburi Aleksandri sõjaväelise juriidilise akadeemia (1910) (vene keeles Александровская военно-юридическая академия). Kunnos oli ainuke sellise sõjaväelise juriidilise kõrgharidusega ohvitser Eesti sõjaväes. 

G. Kunnos teenis 86. Villmanstrandi polgus, osales Vene-Jaapani sõjas, milles ülesnäidatud vapruse eest autasustati Püha Stanislavi ordeni III järguga mõõkade ja lindiga ning Püha Anna ordeni III järguga mõõkade ja lindiga, ülendati ka porutšikuks.

Pärast sõjategevuse lõppu suunati 1. märtsil 1906 teenistust jätkama oma polku. 1908. aastal ülendati staabikapteniks, 23. mail 1910 ülendati kapteniks.

Teenis Peterburi sõjaväeringkonna prokuratuuris. 3. veebruarist 1912 teenis Omski sõjaväeringkonna prokuröri abina, kellena teenis kogu Esimese maailmasõja ajal. Ülendati 6. detsembril 1912 alampolkovnikuks.

Gustav Kunnos ülendati Venemaa Ajutise Valitsuse juhi Kerenski valitsemise ajal 6. augustil 1917 polkovnikuks ja Venemaa kodusõja ajal osaledes Vene valgekaartlaste vägedes Nõukogude Venemaa vastases sõjategevuses ülendati ta 16. märtsil 1919 Venemaa ülemvalitseja Aleksandr Koltšaki poolt kindralmajoriks. 

Pärast Eesti Vabadussõda ja Venemaa kodusõja lõppu opteerus ta Eestisse ja oli 1922. aasta märtsist koloneli auastmes sõjaringkonnakohtu liige ja 1922. aasta 1. septembrist oli ta Eesti Vabariigi Sõjaringkonnakohtu esimees. 

Aastatel 1922–1926 oli ta ka lektor Kõrgemas Sõjakoolis ja Kindralstaabi kursustel.

Kunnos ülendati kindralmajoriks 24. veebruaril 1926.

Gustav Kunnos suri 48-aastaselt vähki, jättes leinama abikaasa 4 lapsega. Maeti 20. augustil 1926 Tallinnas Kopli kalmistule.

Välislingid
Eesti ajakirjanduse analüütiline bibliograafia
E-Kataloog ESTER
Куннос Густав Фридрихович
Ohvitseride andmekogu

Sõjaväe Kõrgema Kohtu liikmed
Eesti kindralmajorid
Venemaa keisririigi sõjaväelased
Kopli kalmistule maetud
Sündinud 1878
Surnud 1926
Aleksander Silberg

Aleksander Heinrich Johann Silberg (30. aprill 1869 Narva – 24. jaanuar 1926 Tallinn) oli Venemaa ja hiljem Eesti sõjaväelane, kindralmajor. Ta võttis osa Esimesest maailmasõjast.

Aleksander Silberg maeti 28. jaanuaril 1926 Kopli kalmistule.

Tunnustused 
Püha Georgi ordeni IV järk ja mõõk

Viited

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu
Eestlastest Georgi ordeni kavaleride elulood

Eesti kindralmajorid
Arsenali koosseis
Püha Georgi ordeni kavalerid
Kopli kalmistule maetud
Sündinud 1869
Surnud 1926
Ella Jaakson

Ella Jaakson (1895 Tartumaal Vara vallas – 1975 Tartus) oli Mati Undi romaani "Hüvasti, kollane kass" tegelase Ida Viiksoni prototüüp, Mati Undi vanemate tuttav, kelle juures korteris Tartus Teguri 27 kirjanik keskkoolipäevil elas.

Ta oli õppinud Tartus Puškini-nimelises tütarlastegümnaasiumis, mille lõpetas eksternina, ning töötas kuni 1940. aastani Eesti Panga Tartu osakonnas raamatupidajana.

Mati Undi vanematega tutvuski ta tänu pangaametniku tööle. Aastatel 1942–43 oli ta Linnamäel Undi vanemate talus sõjapaos.

1945. aasta veebruaris ta arreteeriti süüdistusega Kaitseliiduga seotuses, kuid vabastati mais 1946.

1960. aastate algul Tartusse õppima tulnud Mati Undiga tekkis rangel vanapreilil mitmeid konflikte ning esialgu ei kiitnud ta heaks ka romaani, mille üks tegelaskuju oli otseselt temast inspireeritud, kuid hiljem jälgis ta Undi loomingulist teekonda huvi ja kaasaelamisega.

Viited

Eesti inimesed
Sündinud 1895
Surnud 1975
Kirjandusteoste tegelaste prototüübid
Alpi jänesekäpp

Alpi jänesekäpp ehk eedelveiss (Leontopodium alpinum) on korvõieliste sugukonna jänesekäpa perekonda kuuluv mitmeaastaste rohttaimede liik.

Välimus
Alpi jänesekäpp on aias keskmiselt 10–15 cm kõrgune puhmik, looduslikes tingimustes, vaevu huumusega kaetud kaljudel, võivad nad olla vaid 5 cm kõrgused. Varre tipus asuvaid pruunikate soomustega korvõisikuid ümbritsevad tähtjalt valgeviltjad kõrglehed.

Levila
Alpi jänesekäpp kasvab pärismaisena lubjarikastel mäginiitudel Pürenee, Alpi ja Balkani mäestikes.

Kasvukoht
Eelistab vett hästi läbilaskvat lahjat ja mõningase lubjasisaldusega mulda.

Kasutamine
Eestis kasvatatakse teda aedades ilutaimena.  Alpi jänesekäpa sortidest on üsna levinud 'Mignon', 'Everest', 'Stella Bavaria', 'Matterhorn'.

Kultuuris
Paljudes Euroopa riikides kasutatakse alpi jänesekäppa rahvusliku sümbolina, kaubamärkide osana, ka rahatähtedel (näiteks Rumeenia 50-leisel), müntidel (näiteks Austria 2-eurosendisel) jm. Salzburgi linna kandideerimisel 2014. aasta taliolümpiaks kujutati eedelveissi ka olümpialogol.

Välislingid 
 

Korvõielised
Eesti kultuurtaimed
Puugaas

Puugaas tekib biomassi (eeskätt puidu) kuumutamisel (üle 700 °C) ilma õhu juurdepääsuta pürolüüsi meetodil. Puugaas koosneb süsinikoksiidist ehk vingugaasist, metaanist ja süsihappegaasist. Energiatihedus on ligikaudu 1,25 kWh/nm³.

1 kg puidust saab 2.5 nm³ puugaasi.

Puugaasikatlaid kasutatakse soojusenergia tootmiseks.

Puugaasi saab kasutada autokütusena. Teise maailmasõja ajal ja järel olid puugaasikütusel sõitvad autod mitmes Euroopa riigis tavalised. 1 kg puitu asendab autokütusena tavalistes sõidutingimustes eri andmetel 0.2 – 0.35 liitrit bensiini.

Esimese puidu gaasistamise seadme valmistas teadaolevalt Gustav Bischof aastal 1839. Esimese puugaasil sõitva auto ehitas Thomas Hugh Parker aastal 1901.

Vaata ka
Puugaasigeneraator

Välislingid 

 Viio Aitsam. Ülo Kask: Igas külas saaks oma puidust toota elektrit. Maaleht, 1. aprill 2012

Kütused
Johannes Paulus II suhted Eestiga

Johannes Paulus II oli esimene paavst, kes külastas Eestit. 

Püha Tool tunnustas taasiseseisvunud Eesti Vabariiki 28. augustil 1991 ja diplomaatilised suhted taastati 3. oktoobril 1991. 15. septembril 1994 kohtus paavstiga president Lennart Meri. 28. augustil 1993 andis oma volikirja paavstile suursaadik Tiit Matsulevitš, 18. mail 2001 Indrek Tarand ja 12. detsembril 2003 Priit Kolbre.

20. mail 1989 kohtus paavst vanamuusikaansambli Hortus Musicus liikmetega ja 3. novembril 1993 vabadusvõitleja Lagle Parekiga. 2. oktoobril 1994 avaldas ta kaastunnet parvlaeval Estonia hukkunute omastele. 26. novembril 1994 nimetas ta kardinaliks Valgas sündinud Kazimierz Świąteki. 

2004. aastal saatis ta Tartu katoliku kiriku hooldajale Maria Gaidukile tunnustuskirja. 23. märtsil 2005 määras ta piiskopiks Philippe Jourdani.

Visiit Eestisse
Johannes Paulus teine visiit Eestisse toimus 10. septembril 1993. Ta saabus Tallinna lennukiga Riiast kella 9.55 paiku ja viibis Eestis kokku kümme tundi. Visiidi käigus kohtus paavst Eesti presidendi Lennart Meriga, peaminister Mart Laariga, valitsuse liikmetega (v.a justiitsminister Kaido Kama) ja diplomaatidega.

Paavst pidas Tallinna Peeter-Pauli katedraalis missa ja osales Niguliste kirikus oikumeenilisel jumalateenistusel, millele järgnes kohtumine president Meriga Kadriorus. Enne Raekoja platsil peetud missat viibis paavst Tallinna Õpetajate Majas. Paavsti visiit tipnes Raekoja platsil peetud missaga, mille järel ta lahkus Eestist.

Eestlaste palverännak Rooma 2000. aastal
2000. aasta oli katoliku kirikus juubeliaasta ja 29. märtsil 2000 kohtusid Vatikanis paavstiga Eesti palverändurid, mille puhul paavst tegi avalduse:

Kirjandus
Lagle Parek. Mina ei tea, kust ma rõõmu võtan. (Lagle Pareki mälestused.) Tallinn, Kunst, 2010.

Välislingid
Artikkel paavsti visiidist Eestisse
Paavsti kõne 2000. aastal kohtumisel palveränduritega.

Johannes Paulus II
Hans Madissoon

Hans Madissoon (kuni 1936 Hans Madisson, 12. detsember 1887 Kuigatsi vald – 23. mai 1956 Tartu) oli eesti arst ja eugeenik.

Madissoon arreteeriti NKVD poolt 1945 ja saadeti vangilaagrisse Tjumeni oblastis. Süüdistuseks oli osavõtt Tartu vanglas 1941 toimunud mõrvade uurimisest. Ta vabanes 1954.

Kirjandus 
Lastekaitse Balti Komitee esimeheks dr. med. H. Madisson. Uus Eesti, 6. detsember 1936, nr. 331, lk. 1.
Ev. J. V. Uus õppetool Tartu ülikoolis. Rahvaleht, 8. veebruar 1939, nr. 33, lk. 12.
Hakatakse uurima sigimatuse põhjusi. Päevaleht, 9. august 1939, nr. 213, lk. 2.

Eesti arstid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Arstide Koja liikmed
Eugeenikud
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1887
Surnud 1956
Lauka Põhikool

Lauka Põhikool on põhikool Hiiumaa vallas Lauka külas.

Esimese koolihoone ehitas 1900. aastal Lauka mõisahärra Evald Ungern-Sternberg. Selles alustas 19. oktoobril 1900 tegevust 2-klassiline Lauka vallakool. Selles hoones asuvad praegu kooli muuseum, käsitöö- ja kunstiklass ning töökoda. Varem (alates 1862. aastast) olid Lauka lapsed saanud haridust Metsiku (samas majas asus ka esimene vallamaja) ja Pandja vallakoolis. Järgmine koolihoone valmis 1939. aastal, sellele liideti 1971 valminud juurdeehitis, mida hiljem, Eesti Vabariigi ajal on oluliselt renoveeritud ja laiendatud. Kooli juures on park koos tiigi, peo- ja jaanituleplatsi ning staadioniga.

Direktorid 
1900–1919 – Woldemar Quarnström (ka Voldemar Kvarnström)
1913–1914 – Lepman
1919–1922 – A. Aljas
1922–1928 – Hilda Vähejaus
1928–1929 – Evald Kuslapuu
1929–1930 – Eduard Rokk
1930–1948 – Matvei Kindel
1948–1949 – Elmar Pisa
1949–1950 – Aksel Koppel
1950–1951 – Leo Tikerpuu
1951–1960 – Eimar Kaasik
1960–1961 – Eeri Kessel
1961–1964 – Ago Remmelkoor
1964–1966 – Aser Kessel
1966–1974 – Tiit Petersoo
1974–1980 – Valter Parve
1980–1983 – Rita Siimpoeg
1983–1984 – Helgi Juursalu
1984–1986 – Tõnu Nurk
1986–1987 – Maire Dvornikova
1987–1998 – Signe Rattiste
1998– Märt Rannast

Viited

Välislingid
Lauka Põhikooli veebisait

Hiiu maakonna koolid
Hiiumaa vald
Cosimo III

Cosimo III de' Medici (14. august 1642 – 16. oktoober 1723) oli Toscana suurhertsog aastatel 1670–1723.

Cosimo oli suurhertsog Ferdinando II ja tema naise Vittoria della Rovere poeg. 1661. aastal abiellus ta Marguerite Louise d'Orleans'iga, kes oli Prantsusmaa kuninga Louis XIV nõbu. Abikaasad said omavahel väga halvasti läbi ning Marguerite ja tema ämma suhted olid veelgi hullemad. Kuni vana suurhertsog veel elas, ei muutunud tülid liialt suureks, kuid Cosimo III võimule saades ületasid need peagi igasugused piirid. Cosimo oli oma esimesel 20 valitsusaastal ka tugevalt oma ema võimu all, kes teda naisest lahutama ärgitas. Lahutust tahtis ka Marguerite ning 1674. aastal saatiski Cosimo ta tagasi Prantsusmaale, kus too elas äärmiselt jumalavallatut elu mitmes kloostris. Abielust oli Cosimo siiski saanud kolm last: pojad Ferdinando ja Gian Gastone ning tütre Anna Marias Luisa.

Oma ema tugeva mõju all olev Cosimo oli äärmiselt vaga, kuid söögist väga lugu pidav mees. Ta kulutas tohutuid varandusi igasugustele eksootilistele toitudele, kuid keelas samas välise toretsemise. Tema ajal hakkas Toscana majandus kiiresti alla käima, eriti seetõttu, et usufanaatikuna ajas ta enda riigist minema juudi ja araabia kaupmehed ning tegi elu kibedaks ka seal hulgakesi elavatel inglastel. Ta liikus ringi tavaliselt üleni mustas rüüs ning tavaliselt külastas ta kas missasid või pühapaiku. Et alamate vagadust süvendada, keelas Cosimo lõpuks ära ka sündsusetute kunstiteoste eksponeerimise, kattes ka Firenze peaväljakul seisva Michelangelo Taavet kuju riidega. Elu lõpupoole loobus Cosimo ka gurmaanlusest ning pühendus peaasjalikult palvetamisele. Riigiasjad läksid Toscanas aga üha enam käest ära ning see kaotas lõplikult oma kunagise võtmerolli Itaalias. Firenze elanike arv kahanes võrreldes 16. sajandiga üle kahe korra ning majanduselu jäi täielikult soiku. Cosimo tõstis küll pidevalt makse, kuid riigi majanduslikule jaluleupitamisele ta kuigivõrd ei mõelnud.

Cosimol elas väga üle ka oma järeltulijate lastetust. Vanem poeg Ferdinando osutus homoseksuaalseks ning suri enne oma isa järglasi saamata süüfilisse. Noorem poeg Gian Gastone abiellus aga Baieri printsessiga, kes oli talle täiesti vastumeelne ning temast sai parandamatu alkohoolik, lapsi ei olnud temalgi. Tütar Anna Maria Luisa abiellus aga süfiliitikust Pfalzi kuurvürsti Johann Wilhelmiga ega saanud samuti lapsi. Nõnda surigi Medicite dünastia pärast Cosimo laste surma välja. 

Cosimo III valitses Toscanat 53 aastat, rohkem kui keegi teine enne ja pärast teda ning elas 81-aastaseks.

Vaata ka
 Martin Fogel

Kirjandus
Paul Strathern. Medicid: renessansi ristiisad. Tallinn: Kunst, 2006.

Monarhid
Medicid
Sündinud 1642
Surnud 1723
Kakandilised

Kakandilised (Isopoda) on vähilaadsete alamhõimkonda kuuluv mitmepalgeline selts vähilisi. 

Kakandilisi võib leida peaaegu kõikidest maakera asustatavaist elupaikadest, kuid nad eelistavad madalaid merealasid. Teistest vähkidest erinevalt esineb nende hulgas ka maismaarühmi (näiteks alamselts Oniscidea). Kõige liigirohkemalt on neid aga meresügavustes (näiteks alamselts Asellota). Kakandiliste hulgas on ka parasiitseid liike (perekond Cymothoa).

Kakandilised on iidne loomarühm, neid on leitud alates Karboni ajastust.

Eesti liigid
Eestis elab kakandilisi 23 liiki, neist 15 maismaal ja 8 meres.

Maismaal on tavalisimad keldrikakand ja mullakakand. Eesti veekogude tavalisim kakandiline on vesikakand.

Armadillidium opacum
Armadillidium pictum
Armadillidium vulgare
Armadillidium zenckeri 
Asellus aquaticus – vesikakand
Cylisticus convexus 
Oniscus asellus – harilik mullakakand
Philoscia muscorum 
Porcellio scaber – keldrikakand
Saduria entomon – merikilk

Süstemaatika

Alamseltsid 

Anthuridea
Asellota
Calabozoida
Epicaridea
Flabellifera
Microcerberidea
Oniscidea
Phreatoicidea
Valvifera

Välislingid 
Kraanivees elavad putukad ehmatasid tallinlast
Käibemaks

Käibemaks (lühend km, ingliskeelne lühend VAT value-added tax) on toote või teenuse lisandunud väärtuse maks. Maksu arvutatakse kauba või teenuse käibelt.

Käibemaks Eestis 
Eestis on käibemaks riiklik maks, mida kogub Maksu- ja Tolliamet.
Eestis reguleerib käibemaksuga maksustamist käibemaksuseadus. Eestis kehtiv üldine käibemaksumäär on alates 1. juulist 2009 20% (varem 18%) maksustatavast väärtusest, erandjuhtudel kehtivad käibemaksumäärad 0%, 5% ja 9%. 9-protsendiline käibemaksumäär kehtib raamatute ja õppetöös kasutatavate töövihikute, teatud ravimite, rasestumisvastaste vahendite, sanitaar- ja hügieenitoodete, puudega isiku meditsiini- ja abiseadmete ning majutuse puhul. Käibemaksumäär 5 protsenti kehtib nii füüsilisel kandjal kui ka elektroonilise ajakirjandusväljaande puhul alates 01.08.2022.

Maksukohustuse tekkimine

Käibemaks kuulub Eesti maksusüsteemi riiklikult kehtestatud maksude koosseisu ja käibemaksu haldur on vastavalt Maksukorralduse seadusele Maksu- ja Tolliamet. Maksuhaldur on kehtestanud käibemaksuseaduses sätestatule vastavalt käibemaksu arvestuse põhimõtted, kogumise protseduurid, laekumise ning tasaarvelduse ja maksudeklaratsioonide ringlemise süsteemi ka käibedeklaratsiooni esitamise ja esitamata jätmise korra ja vastutuse. 
Kehtiv käibemaksuseadus (2003) toob ära, koos eranditega, ka Maksu- ja Tolliametis käibemaksukohustuslasena registreerimise kohustuse, kui maksukohustuslase käive ületab kalendriaasta algusest arvates 40 000 eurot, nimetatud suuruses käibe tekkimise päevast kohustus end maksukohustuslasena registreerida.

Käibemaksukohustuslane

Käibemaksukohustuslane on ettevõtlusega tegelev isik, kaasa arvatud füüsiline isik, avalik-õiguslik juriidiline isik, või riigi-, valla- või linnaasutus, kellel on käibemaksuseaduse kohaselt tekkinud kohustus end maksukohustuslasena registreerida.

Viited

Välislingid
 Käibemaksuseadus
 Euroopa käibemaksukohuslaste register
 Käibemaksu arvutamine

Maksud