Harilik sibul

Harilik sibul ehk söögisibul ehk sibul (Allium cepa L.) on lauguliste sugukonda laugu perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.

Harilik sibul on levinud paljude sortidena kõikidel mandritel (vähem Antarktises).

Sibula looduslik eellastaim on teadmata, kodustamine sai alguse tõenäoliselt 4000 aastat tagasi Lähis-Idast.

Varaseimad arheoloogilised andmed sibula kasutamise kohta pärinevad 5000 aasta tagant Surnumere ümbrusest.

Sibulat on kasutatud kultus-, toidu-, tarbe-, maitse-, ravim-, ilu-, viljakus-, seltsilis-, mee-, mürk-, juur-, värvi-, komposti-, kontroll-, katse-, doonortaimena, kaubaartiklina ja botaanikaaedades eksponaadina.

Kuigi harilik sibul on püsik (geofüüt) kasvatatakse teda kultuuris kahe- ja üheaastase aia- ja põllukultuuri (sh vahekultuuri) taimena.

Botaaniline nomenklatuur ja süstemaatika

Carl von Linné süstematiseeris hariliku sibula oma 1753. aastal avaldatud taimeliikide raamatus "Species Plantarum". Linnaeuse Systema Sexuales seisis Allium cepa kuue võrdse tolmukaga õitega 6. klassis Hexandria ja order Monogynia
Ditylenchus destructor Thorne, 1945
Helicotylenchus dihystera (Cobb, 1893) Sher, 1961
 jpt.

Seened  
Seened (taimepatogeenina), kes võivad vastuvõtlikel sibulatel seenhaigusi põhjustada:

 Aspergillus niger van Tieghem 1867 – sibulaseemneni võib seennakkus jõuda juba enne sibulaõite avanemise faasi; nakatuda võivad ka inimesed 
 Botrytis allii Munn. põhjustab (ka Eesti sibulatel) sibula-hahkhallitust, 
 Penicillium aurantiogriseum Dierckx, (1901)
Peronospora destructor põhjustab (ka Eesti sibulatel) sibula-ebajahukastet
Puccinia allii (DC.) Rudolph (ka Eesti sibulatel) sibularooste.
Sclerotium cepivorum Berk. 1841 Sclerotium cepivorum on Stromatinia cepivora aseksuaalselt paljunev järk, tuntud taimepatogeen. Sclerotium cepivorum i isolaadi Sc4 seeneniit läbistas kultuuris sibulajuure epi- ja hüpodermise, moodustas apressooriumi ja kasvas koore sisse, hõivates koore parenhüümi nii intra- kui ka intertsellulaarselt, põhjustades ulatuslikku kudede degradatsiooni, seennakkuse algfaasis piirdub sibularakkude surm seeneniitidega läbistatud rakkudega. Sclerotium cepivorum sünteesib fütotoksiini oksaalhapet (Stone & Armentrout, 1985) ja mitmeid rakuväliseid ensüüme, polygalacturonases (PG,(EC 3.2.1.15), Mankarios & Friend, 1980; Favaron jt, 1993), pectinesterases (PE, (EC 3.1.1.11), Abd ElRazik jt, 1974), tsellulaase, arabanases ja xylanases (Mankarios & Friend, 1980), mis lagundavad rakuseina. Sclerotium cepivorum sünteesis kultuuris kahte polygalacturonases (PG) ja kahte pectinesterases (PE) neid isoensüüme tuvastati ka nakatunud sibula juurekoes.

Kahjurid

Kahjurid, kes võivad oma elutegevusega vastuvõtlikke sibulaid kahjustada:

sibulakoi (Acrolepia assectella Zell.), sibulakärbes  (Delia antiqua Meigen, 1826), sibula-juurelest ja sibulaingerjas jt.

Sibulakärbes

Sibulakärbes (Delia antiqua ) on putukaliik lülijalgsete hõimkonna, putukate klassi, kahetiivaliste seltsi Delia perekonnas. Teda (kõiki kolme arengujärku) peetakse tõsiseks kultuursibula kahjuriks (mõnikord võib rünnata ka sibula metsikuid sugulasi).

Täiskasvanud sibulakärbse pikkus on ~6 mm ja tema keha meenutab hariliku toakärbse (Musca domestica) oma. Emased ja isased erinevad veidi üksteisest, nende jalad on musta värvi, tiivad läbipaistvad ja liitsilmad on pruunid. Täiskasvanud sibulakärbsed elavad 2–4 nädalat ja võivad muneda sadu munasid. Munad on valged, pikenenud kujuga ja ~1,25 mm pikkused, need muneb emane sibulakärbes rühmana peremeestaime võrsele, lehtedele, sibulakaelale, sibulale ja ka maapinnale. Sibulakärbse vastsed on valget värvi, kuni ~8 mm pikkused, kooruvad munadest 2–5 päeva jooksul ja toituvad rühmana sibulal (ka sibulajuurtel) ja küüslaugul.

Sibulakaubandus, -turg ja toodang

Sibulate ettevalmistamine hoiustamiseks ja müügiks

Sibulate kiiritamine on toiduainete töötlemise meetod, mille all peetakse harilikult silmas ioniseeriva kiirguse kasutamist (kas radionukliidide koobalt-60 või tseesium-137 gammakiirgust) mitmel otstarbel.

Usutakse, et doos 5–15 krad'i kiirelt pärast sibulate maastvõttu inhibeerib sibulamugulate idanemist puhkeperioodi ajal. Kiirgusdoos oleneb sibulasordist, mõni võib vajada väiksemat doosi.

 Sibulatooted

Harilik sibul on toiduainetetööstuse tooraine ja sibulast valmistatakse mitmeid valmistooteid, nagu sibulapulber, sibulahelbed, sibulasool, sibula purgisupp, sibulasupi pulber, marineeritud sibulad, sibulaküpsised, sügavkülmutatud hakitud sibul, sügavkülmutatud sibulapealsed, sügavkülmutatud sibularõngad jpt.

Sibula kui toidutoorme (põllukultuuri) tehastes (process manufacturing, toiduainetetööstus jne) töötlemise (dehüdreerimine, hoidistamine (moosid, supid, marineeritud sibulad) purkidesse, metalltoosidesse jne) tulemusel tekib tootmisprotsessis hulgaliselt, Euroopas hinnanguliselt 500 000 tonni aastas, sibulajäätmeid, mille hulka arvatakse sibulakoored ja välimine soomuste kiht. Euroopa peamised jäätmetootjad on Hispaania, Suurbritannia ja Holland.

Sibulajäätmeid saab taas 'toidutasemeni' töödelda, valmistades neist pektiini ja kiudaineid sisaldavaid tooteid ja/või lisaaineid.

Sibul (toiduaine)

Sibul on taimset päritolu toiduaine. Sibulasaadused toiduainena (nii kaubanduslik kui ka koduaia saak) saab jaotada kaheks, sibulaks ja rohelisteks pealseteks.

Söögisibula all peetakse tavaliselt silmas hariliku sibula küpsenud ja puhkeseisus jämenenud lühivõsu, teda nimetatakse mitmeti nii sibulateks (värske sibul, tarbesibul, köögisibul, müügisibul, aiasibul, säilitussibul jm).

Roheliste pealsete ehk värskete sibulapealsete, nemad arenevad sibulapunga lehekimbust, kultiveerimiseks võidakse kasutada spetsiaalselt aretatud sibulasorte (kellel kasvab rohkem pealseid, või on laiemad sibulalehed jm) või ka sibulakultuuri kasvuperioodil kogutavat pealsesaaki, ka siseruumides (tubastes oludes) lillepottides ajatavaid sibulaid.

Inimeste toiduks tarvitatakse sibula sibulat kas toortoiduna või kulinaarselt sibulatoit]]udeks töödelduna aga süüakse ka sibulalehti (kas eraldi või koos sibula ebavarrega) ja neid nimetatakse sibulapealseteks.

Söögisibul ja sellest valmistatud sibulatoidud on kuulunud mitmete muistsete rahvaste toidulauale.

Kreeka ajaloolane Herodotos Halikarnassosest (umbes 484 eKr – umbes 425 eKr) olevat üles kirjutanud, et egiptlased maksid püramiidiehitajatele söögiks ostetud sibula, küüslaugu ja redise eest 1600 hõbetalenti.

George Julius Drews (1873–1945) saksa-ameerika 
medical nutritionist, tropho-therapy edendaja arvates on sibul (1912) talvetoitude hulgas sama loomulik kui kapsas, kuid spetsiifilisel volatiilsel õlil on ka suurem roll kui puhtalt maitse ja see peaks sibula positiivsele loomusele lisanduseks olema. Sibul on positiivne toit ja see on näidustatud osadele negatiivseid haigusi põdevatele inimestele. Soovitavad on pehme ja magusa maitsega sordid nagu 'Teneriffe', 'Barletta' ja 'Rocca'.

Söögisibulat (ka lihtsalt sibulat) ja tema pealseid peetakse paljude inimeste jaoks väärtuslikuks toiduaineks. Selle all peetakse silmas sibula kultiveerimise lõpptoodet ehk müügisibulaid, mida inimesed kasutavad toiduks.

Sibulatoitudeks loetakse neid toite, kus sibul on oma maitseomadustega kujundab toidu maitse ja/või sisaldub toidus ülekaalukas koguses, näiteks prantsuse sibulasupp või lihtsalt sibulasupp.

Eesti toiduainena peetakse silmas Veterinaar- ja Toiduameti heakskiidu saanud Peipsi sibulat (koondnimetus 'Peipsiäärne' ja 'Jõgeva 3')

Kuni 2 nädalat enne kirurgilisi protseduure soovitatakse sibula söömist vältida, kuna seni tuvastamata ained evivad vere hüübimise vastast toimet.

Sibul (maitsetaim)

Harilik sibul maitsetaimena leiab kasutust koduköökides ja kokanduses ning toiduainetetööstuses toitude ja toodete maitsestamisel. Selget piiri toiduaine ja maitsetaime vahel on raske tõmmata, paljude rahvast rahvusköökides kasutatakse sibula sibulat ja lehti maitsetaimena toitude maitsestamiseks ja lisandina (värske sibula rõngad heeringaga) toorelt, praetult, keedetult, marineeritult, kuivatatult.

Toiteväärtus ja biokeemiline koostis

Söögisibul sisaldab rohkelt inimese jaoks väärtuslikke toitaineid (sh mikrotoitaineid, rohkesti suhkruid).

Toiteväärtus on varieeruv ja sõltub tema kultiveerimisaegsetest, säilitamisest, sibulasööja füsioloogiast jpt teguritest, ka sibulasordist ja söödavast sibulaorganist, nii näiteks sisaldavad sibulapealsed C-vitamiini ja karoteeni tunduvalt rohkem kui sibulamugul, kuid teisi vitamiine ja mineraalaineid enam-vähem samas koguses.

USA Põllumajandusministeeriumi riiklikus toitainete andmebaasis on tabelid värske (toore) sibula toitainete sisalduse kohta:

Sibul kui allergiataim

Kuigi sibula sibulat peetakse üldiselt ohutuks toiduaineks (Generally regarded as safe GRAS) võib seespidine tarbimine vastuvõtlikel inimestel haiguslikke seisundeid, näiteks bronhiaalastma, rinokonjuktiviit ja kontaktdermatiit (IgE-spetsiifilised antikehad sibula vastu nahatestis ja in vitro) esle kutsuda.

Sibul kui mürktaim

Osade imetajate (nagu hobused, kassid, koerad jt) suhtes liigitatakse taim bioloogiliste toimete tõttu mürktaimeks, kuna tema söömine võib sibulamürgistuse tekitada. Kõiki laukude perekonna taimi peetakse kassidele sobimatuks toiduaineks. On vähetõenäoline, et kassid sööksid toorest sibulat, kuid valmistoitudes sisalduva sibulafragmentide tõttu võib neil sibulas leiduvate keemiliste ainete tõttu tekkida erütrotsüütide, Heinz body anemia. Sama võib juhtuda ka hobuste, koerte, merisigade ja ahvidega, eksperimentaalselt on aneemiat esile kutsutud ka lammastel.

Toksikoloogistes uuringutesÜhes varasemas uuringus põhjustas sibulamürgistuse koertel söödud sibulakogus, mis ületas 0,5% looma kehakaalust. Teises uuringus osalenud koertel, kellel prooviti nimetatud aneemiat indutseerida toideti koertele 30 g sibulaid/kg kehakaalu kohta (3%). ASPCA Animal Poison Control Center case record database for Allium cepa exposure aruande kohaselt on kaheaastase ajavahemiku jooksul juhtumeid (koertel, kassidel) alla 30 ja ainult 6 koeral ja ühel kassil ilmnesid kliinilised sümptomid.

 Kliiniline hematoloogia sibulamürgistuse laboratoorsed leiud:
 madal hematokriti tase (näiteks koertel <37%, kassidel <24%, koduveistel <26%, lammastel <24%, kitsedel <20%,
hobustel <32%) 
 verevärvnikkusesus 
hemoglobineemia
methemoglobineemia
 erütrotsüütide iseärasused: Heinzi kehakesed, eccentrocytes (hemoglobiini ja membraanivalkude oksüdatsioon), leukotsütoos jt.

Arvatakse, et koertel, kes põevad pärilikku (inimestel seostatakse G-6-PD-puudulikkusaneemiat X-kromosoomiga, erütrotsüütides ei toodeta glükolüüsi spetsiaalse raja pentoosfosfaaditsüklis (PFT) piisavas koguses NADPH-d mis hoiab glutatiooni redutseeritud vormis glutatiooni, takistab hemoglobiini denaturatsiooni, redutseerib methemoglobiini tagasi hemoglobiiniks, ega saa toimuda vesinikperoksiid detoksikatsioon) hemolüütilist glükoos-6-fosfaat-dehüdrogenaasi vaeguse tekkelist aneemiat, mille korral erütrotsüütide geeni glükoos-6-fosfaat dehüdrogenaasi ja ensüümi glükoos-6-fosfaat dehüdrogenaasi aktiivsus erütrotsüüdi normaalse eluea tagamisel on häirunud, on sibulamürgistusele vastuvõtlikumad.

Raske sibulamürgistus võib olla letaalse lõppega.

Sibul kui jääde

Hariliku sibula tahketest jäätmetest (lamandunud sibulapealsed ja sibulakoored, müügiks mittesobivad haiged või sibulakorjamise käigus vigastatud sibulad) saab bioetanooli toota, selleks töödeldakse need kõigepealt sibulamahlaks.

Alkohoolsel fermentatsioonil, pärmseeneliigi Saccharomyces cerevisiae abiga, valmistatakse sibulamahlast sibulalikööri ja hiljem sibulaäädikat.

Sibul ja umbrohud

Sibulaid ei peeta konkurentsivõimeliseks taimeks, teda võivad kasvuperioodil  tihti ümbritsevad, inimeste poolt umbrohtudeks liigitatud, taimed.

Selleks, et sibulad saaksid kasvueelise, võidakse mitmel pool maailmas kasvu- ja/või hoiualadele manustada mitmesuguseid umbrohutõrjevahendeid.

Sibul kui in vitro kultuur

Sibula in vitro-kultuure võib saada enamikust sibula organitest, kudedest.

In vitro kultuure valmistatakse õisikust, juuretippudest, lehtedest, soomustest, juurtest, embrüost, seemnealgest, emakatest ja tolmukapeadest.

Hariliku sibula test

Hariliku sibula test (The Allium cepa test) on katsetaime hariliku sibula (2n = 16) in vivo standardi kandidaatmudel hindamaks keemiliste ainete ja bioloogiliste materjalide võimalikke genotoksilisi toimeid kromosoomide seisunditele. Hariliku sibula testsüsteemi, harilikus sibula juure meristeemi kromosoomide põhjal, esitles A. Levar 1938. aastal.

Testiks hangitakse herbitsiidide ja fungitsiidide-vabad sibula sibulad ja testitakse neid erinevate ainetega.

Sibul kui katse- ja kontrolltaim

Eesti Taimekasvatuse Instituudi laboris uuritakse Peipsi äärset pesasibula põlissorti 'Peipsi sibulat'.

Sibula laboratoorsetes uuringutes kasutatavad laboriseadmed ja meetodid: 
 kõrgsurvevedelikkromatograafia (HPLC): kvertsetiini, viin- ja glutamiinhappe määramiseks; 
 õhukese kihi kromatograafia (TLC): kvertsetiini määramiseks; 
 gaasikromatograafia (GC) õun- ja sidrunhappe tuvastamisel, määramisel
CTAB Method – DNA ekstraheermisel;
 CUPRAC Food and Beverage Antioxidant Assay askorbiinhappe määramisel;

Botaanikaaia eksponaat

Harilik sibul on mitmete botaanikaaedade kollektsioonides kas konserveeritud või ka elusa eksponaadina.

 University of Oxford Botanic Garden, taim nr 38;

Hariliku sibulataime kodumaa

Nikolai Ivanovitš Vavilov liigitab hariliku sibula kultiveerimisalad mitmeks levikupiirkonnaks.

Sibula kodustamine sai alguse tõenäoliselt 4000 aastat tagasi Lähis-Idast (Hanelt, 1990).

Botaanikud usuvad, et sibulataim pärineb Iraanist ja Pakistanist. Ka Kesk-Aasiat ja Palestiinat on kodustatud sibulataime päritolumaaks loetud.

Ain Raali andmetel pärineb taim Pärsiast, kust levis inimeste kaudu Egiptusse ja Kreekasse ja hiljem peaaegu kogu maailma.

Müügisibula päritolumaa

Sibulaäris ei ole oluliseks aspektiks mitte ainult sibulamugul, vaid sibula tarbijale võib ostuotsustusel vajalikuks osutuda ka päritolumaal kasutavate sibulataime kasvuaegsete kultuuripraktikate tundmine, nii näiteks võidakse/kasutatakse Floridas sibulate teraapias liigispetsiifilsite ümarusside vastu nematotsiide: Telone II, Telone C-17, Telone C-35, Pic-Clor 60, Vapam HL, KPam HL 
, seni pole selge, kui suured kogused ja nende bioaktiivsus sibulamugula sööjale osaks saab, kuid arvatakse, et mullaveestiku toimel jõuavad need pigem põhjavette.

Müügisibula päritolumaa varjamine võib harva esile kutsuda võimuorganitega suhtlemist, nii näiteks arreteerisid politseiametnikud Fukushima prefektuuris (Jaapan) 2 meest suvisibulate 'siltide võltisimise' ja nende müümise eest koolidele ja vanadekodudele selles prefektuuris kasvatatuid Ibaraki ja Chiba prefektuuri sibulatena. 'Sibulasildi võltsijate' vastuväidete kohaselt testiti toote kiirgustaset ja see olevat normi piiresse mahtunud.

Maalikunstis

Heraldikas ja sümboolikas

Sibula idanema hakkavat sibulat on kujutatud ka Nižni Novgorodi oblasti Arzamassi rajooni, Hispaania Valencia autonoomse piirkonna Benaguasili valla vapil ja Burgose provintsi Cebollerose vapil ja lipul.

Sibula sibulat koos lehtedega on kujutatud Hispaania Kataloonia, Girona provintsi Sant Climent Sescebesi valla ja Soome, Lapi maakonnas Tervola valla vapil.

Valminud sibulat on kujutatud Colombia, Boyacá departemangu Aquitania linna ja Prantsuse Vabariigi Gardi departemangu Saint-Jean-de-Valériscle vapil.

Ajaloolist

Sibul on üks vanemaid kultuurtaimi, kelle metsikuid esivanemaid tarvitas inimene juba kiviajal. Kultuurtaimena hakati teda viljelema kõigepealt Kesk- ja Edela-Aasias umbes 5000–6000 aastat tagasi. Esialgsetelt viljelusaladelt levis sibul kõigepealt Egiptusse ning sealt Vana-Kreeka ja Rooma riigi valdustesse. Roomlaste vallutusretkede tulemusena sai ta peagi laiemalt tuntuks ka mujal Euroopas.

Frangi riigi kuningas ja Rooma ehk Frangi keiser Karl Suur olevat oma valitsemisajal andnud lausa ametliku korralduse Capitulare de villis vel curtis imperii taimede, sealhulgas aedsalvei, hariliku kurgi, hariliku rosmariini, hariliku köömne, hariliku saialille, aed-mustköömne, metsporgandi, aedtilli, apteegitilli, küüslaugu, apteegitilli, aedkoriandri, kanepi ja sibula, ning paljude teiste taimede kasvatamise edendamiseks nii ülikute kui ka lihtrahva aedades.

 Sibul Vana-Hiina tseremooniates

Pärast lapse sündi kolmandal päeval viidi läbi esmakordse vannitamise tseremoonia. Lapse vannivee keetmise ajal hoiti selles sibulat ja viigimarju. Kuna "sibul" oli "mõistuse" homonüüm oli sibul sünnirituaalides väga oluline komponent. Ämmaemand puudutas pärast lapse vannitamist sibulaga kolm korda lapse pead, öeldes: "Esimene kord – ole taibukas, teine kord – ole elutark, kolmas kord – ole kaval." 
 
 Sibul kultustaime ja keelatud taimena

Vanad egiptlased pidasid sibulavõrset universumi sümboliks. Sibul kuulus neil kunstiobjektide ja rituaalsete ohvriandide hulka, neid lisati igaviku sümbolina ka surnutele hauapanuseks.

Charles Frederick Partingtoni (1837) kirjelduste kohaselt oli levinud aiataim, kuid Vana-Egiptuse preestrid võisid usulistel kaalutlustel egiptuse sibula söömisest hoiduda.

Söögina oli sibul Egiptuses siiski vaid lihtrahva ja orjade menüüs, sibulasöömisega püüti madusid eemal hoida.

Vanasõnu ja mõistatusi

 Sibulas teeb sihest terveks, kaseoks teeb otsa kergeks.
 Seest siiruviiruline, pealt kullakarvaline?

Uurimislugu

Viited

Kirjandus

 Süstemaatika ja tavanimetused
 Ivan A. Ross, "Medicinal Plants of the World, Volume 2: Chemical Constituents, Traditional and Modern Medicinal Uses", Humana Press, 2001
Hariliku sibula kultiveerimine
 Ameerika Ühendriikide Põllumajandusministeerium] Ralph Levi Watts, 
 George E. Boyhan, W. Terry Kelley,2007 Onion Production Guide (B 1198-2)
 Ameerika Ühendriikide Põllumajandusministeerium, Onion collection
Allium cepa Proliferum – rühm: The Egyptian walking Onion
 Sõnnik: Jongtae Lee, Evaluation of Composted Cattle Manure Rate on Bulb Onion Grown with Reduced Rates of Chemical Fertilizer, HortTechnology, detsember 2012, 22. väljaanne, nr 6, 798–803
New Yorgi osariik: Crop Profile: Onions in New York
 vesikultuurs :NASA, Farming for the Future, 27.08.04
 Onion Sowing to maturity guide 2015
 HARVESTING SYSTEM for Green onions, Short day onions & Sweet onions
Sibulakasvatuspiirkonnad
 Peipsimaa: Toidukvaliteedikava "Peipsi sibul" eeskiri

 Hübridiseerimine
 Charles Lyell, "Geoloogia alused" 2. köide ("Principles of Geology"), lk 53, 1832
Pestitsiidid sibulatele
PAN Pesticides Database, California Pesticide Use, Pesticide Use on Onions in 2012
Taimefüsioloogia
William A. Jensen ja Mary Ashton, COMPOSITION OF DEVELOPING PRIMARY WALL IN ONION ROOT TIP CELLS. 1. QUANTITATIVE ANALYSES, DEPARTMENT OF BOTANY, University of California, Berkeley, 16. juuli 1959
John E. Weaver ja William E. Bruner, ROOT DEVELOPMENT OF VEGETABLE CROPS, 1. trükk, McGRAW-HILL BOOK COMPANY, Inc., 1927
 Seemik: Michael W. Fowler, Carbohydrate metabolism and differentiation in seedling roots, New Phytol (1975) 75, 461–468 
 Byrd GT jt, Leaf cavity CO2 concentrations and CO2 exchange in onion, Allium cepa L., Photosynth Res. juuni 1995;44(3):253-60. doi:10.1007/BF00048598
 Tolmeldamine ja mesilaste 'visiteermine'
Soto VC jt, Nectar and flower traits of different onion male sterile lines related to pollination efficiency and seed yield of F1 hybrids, J Econ Entomol. juuni 2013;106(3):1386–94
 Abrol, D. P. 2010. Foraging behaviour of Apis florea F., an important pollinator of Allium cepa L. J. Apic. Res. 49: 318–325.
 Hagler, J. R. Honeybee (Apis mellifera) response to simulated onion nectars containing variable sugar and potassium concentrations.Apidologie 21: 115–121, 1990
 Hagler, J. R., A. Cohen, ja G. M. Loper. Production and composition of onion nectar and honey bee (Hymenoptera: Apidae) foraging activity in Arizona. Environ. Entomol. 19: 327–331, 1990 
 Benedek, P. Behaviour of honeybees (Apis mellifera L.) in relation to the pollination of onion (Allium cepa L.) inflorescences. Z. Angew, 1976
Patofüsioloogia 
 Seminis: Kevin E. Conn, Jeffrey S. Lutton, Staci A. Rosenberger, Onion Disease Guide. A practical guide for seedsmen, growers and agricultural advisors
Pärilikkus
 M. W. El-Shafie ja G. N. Davis, Inheritance of Bulb Color in the Onion (Allium cepa L), 38. väljaanne, number 17, detsember 1967, HILGARDIA
Teadusuuringutes
 Triploidne sibul: Helga I. Maaß, Studies on triploid viviparous onions and their origin, Genetic Resources and Crop Evolution, aprill 1997, 44. väljaanne, nr 2, lk 95–99
 Rodov V jt, Ultraviolet light stimulates flavonol accumulation in peeled onions and controls microorganisms on their surface., J Agric Food Chem. 25. august 2010 ;58(16):9071-6. doi:10.1021/jf1016016
 Himadri Pandey, Vikas Kumar, B.K. Roy, Assessment of genotoxicity of some common food preservatives using Allium cepa L. as a test plant, Toxicology Reports, 1.väljaanne, 2014, lk 300–308
 Teaduseksperiment: sibula ja kulla abil loodi töötavad kunstlihased – See more at: http://www.telegram.ee/teadus-ja-tulevik/teaduseksperiment-sibula-ja-kulla-abil-loodi-tootavad-kunstlihased-2#.Va-dlPmqqko, 7. mai 2015
 Medieval Medicine: 1,000-year-old Onion and Garlic Salve Kills Modern Bacterial SuperBugs, 2. aprill 2015
Sordiaretus
 Leonard M. Pike, Onion Breeding, 1986
The Allium cepa test
 Türkoğlu Şifa, Genotoxic effects of mono-, di-, and trisodium phosphate on mitotic activity, DNA content, and nuclear volume in Allium cepa L., CARYOLOGIA, 62. väljaanne, nr 3: 171-179, 2009
 Hilada Nefic jt, Chromosomal and Nuclear Alterations in Root Tip Cells of Allium Cepa L. Induced by Alprazolam, Med Arch. detsember 2013 ; 67(6): 388–392, 28. detsember 2013, doi: 10.5455/medarh.2013.67.388-392, PMCID: PMC4272485
 Plutoonium-239 alfaosake]ed ja mobiiltelefonGSM 900: Dmitry S. Pesnya, Anton V. Romanovsky, Comparison of cytotoxic and genotoxic effects of plutonium-239 alpha particles and mobile phone GSM 900 radiation in the Allium cepa test, Mutation Research/Genetic Toxicology and Environmental Mutagenesis, 750 väljaanne, nr 1–2, 20 jaanuar 2013, lk 27–33

 Monograafiates ja nende alusmaterjalides
 List of German Commission E Monographs (Phytotherapy), Allii cepae bulbus, onion, 13. märts 1986
 MTO: Bulbus Allii Cepae 
 European Medicines Agency (EMA)List of references supporting the assessment of Allium cepa L., bulbus, 27. märts 2012, EMA/HMPC/347199/2011, Committee on Herbal Medicinal Products (HMPC)
Saaduste bioaktiivsed toimed
 PCIDB – PhytoChemical Interactions DB: Allium cepa 
 Bioactive products found in Allium cepa
 www.telegram.ee: Sibul – alahinnatud lisand meie toidulaual!, 28. veebruar 2014
 Sibula eeterlik õli: N. Benkeblia, Antimicrobial activity of essential oil extracts of various onions (Allium cepa) and garlic (Allium sativum), LWT – Food Science and Technology, 37. väljaanne, nr 2, märts 2004, lk 263–268
 Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases, Allium cepa L. – Liliaceae activites
Keemiline koostis
 Sibulasoomused: Fossen T, Slimestad R, Andersen M ØM, Anthocyanins with 4'-glucosidation from red onion, Allium cepa., Phytochemistry. detsember 2003 ;64(8):1367–74.
 Lachrymatory Factor Synthase: Colin C. Eady jt, http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC2492635/ Silencing Onion Lachrymatory Factor Synthase Causes a Significant Change in the Sulfur Secondary Metabolite Profile, Plant Physiol. august 2008; 147(4): 2096–2106, doi: 10.1104/pp. 108.123273, PMCID: PMC2492635
 Y.Yahaya, U. A. Birnin Yauri ja B. U. Bagudo, Study of Nutrient Content Variation in Bulb And Stalk of Onions (Allium Sepa) Cultivated in Aliero, Aliero, Kebbi State, Nigeria, Nigerian Journal of Basic and Applied Science (2010), 18(1):83–89
'Sibulalõhn' ja'-maitse'
 Meriel G. Jones jt, Biosynthesis of the flavour precursors of onion and garlic, J. Exp. Bot. (2004) 55 (404): 1903–1918, doi: 10.1093/jxb/erh138, 
2. juuli 2004

 Kultuuris
 Padraic Colum: "Orpheus: Myths of the World", 
NUMA THE LAW-GIVER, [1930, copyright not renewed]
 Günter Grass: "Beim Häuten der Zwiebel" (2006)
 The Tale of the Onion, 19. veebruar 2014
Lauludes
 Susan Christie: "I Love Onions" laul, 1966, (autoriteks Donald Cochrane ja John Hill) ja sõnad;

 Entsüklopeediates 
Onion sissekanne Encyclopædia Britannicas
sibul sissekanne Eesti entsüklopeedias
Irwin Goldman, University of Wisconsin–Madison, Onions and Other Allium Plants, Encyclopedia of Food and Culture, 2003
 Elu entsüklopeedia: Allium cepa
 Food Encyclopedia: ONION

 Ajakirjanduses
Maa Hääl : maarahva ajaleht, Tähtsamad taimed meie keeduwilja aedades., nr 52, 3. mai 1933
Maa Hääl : maarahva ajaleht, Tänavused aedvilja seemnete hinnad, nr 39, 5. aprill 1939
Päewaleht, Köögiviljade müügi-sordid, nr 118, 4. mai 1940
Sakala (1878–1940), Missuguseid köögivilja-sorte kasvatada, nr 52, 6. mai 1940 
 Kaja Roomets, Sibulavihkajast sibulasõbraks?, ÕL, 17. juuli 2010
 Rein Sikk, Eesti Päevalehe üleskutse päästis neli tonni sibulaid, Eesti Päevaleht, 25. oktoober 2012 
 Rein Sikk, Sibula päästmine toob Peipsi äärde suured vaidlused, 20. november 2012
 Signe Heiberg, Rae valla sibulaosturetk süstis Peipsi-äärsele rahvale lootust, Rae Sõnumid, 5. november 2012 
 Peipsi sibul kaitse alla: petturid jäävad pika ninaga, Õhtuleht, 9. mai 2013
 MAARIUS SUVISTE, Peipsiääre sibulamüüja Aleksandra: ei tasu enam ära, odavam on naabri käest osta, ÕL, 14. august 2013
 Riik võtab Peipsi sibula oma hoole alla, 16. september 2013 
 Heli Raamets, Peipsi sibul näitab Euroopa taset, 5. detsember 2013 
 Ingrid Bender, Pesasibul ja selle kasvatamine, Maaleht, 20. aprill 2014
 Rein Sikk, Appi! Kolkja kant upub sibulatesse, 19. august 2014
 Mirjam Nutov, Kuidas ära tunda õiget Peipsi sibulat?, 21. august 2014
 Kaja Kurg, Hea Eesti sibul oma aiast, 23. aprill 2015
 10. september 2015, Heli Raamets, Milles peitub Peipsi sibula fenomen?, maaleht.delfi.ee

Sibulasaak
 Onion (inc. Shallot) Production
 Sibula hind: Sibula hind on tõusnud üle 100%, 1. september 2011 
 Maitsvat Peipsi sibulat tänavu kõigile ei jagu, 7. september 2013
Toitumine, toiduaine ja sibulatoidud
 Kulinaarias: Sibulatoidud
 Süütud sibulatoidud, ÕL, 17. juuli 2010, Allikas: Maire Suitsu "Säästlikult ja suupäraselt", Varrak 2009
 Kaja Roomets, Valik Peipsi-äärseid traditsioonilisi sibulatoite, ÕL, 7. oktoober 2006
 Kadrin Linna, Tervistav sibul toidus, Maaleht, 2. jaanuar 2009 
 Aive Luigela, Sibul on odav, maitsev ja tervislik
 SelfNurtitionData
 Toidud
 Sweet Onion Recipe Index
 Kokaraamatud 
 Maire Suitsu ja Lia Virkus, "Sibulad ja laugud", Ajakirjade Kirjastus, 2010

 Meditsiinis (sh meditsiiniuuringutes, loomkatsetes)
Analgeetikum/analgeetiline (sibulamahl rottidel), Gauri NX Kalangutker ja Madhusudan P Joshi, Pharmacological and Behavioral Comparative Study of Allium Cepa Linn. Bulb and Coffee with Bhavana Treatment in Rats, 2. väljaanne, nr 3, 2015, 22. juuni 2015

Välislingid 

 

Eesti kultuurtaimed
Laugulised
Köögiviljad