joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Harry Tuul

Harry Tuul on eesti ajakirjanik.

Haridus 
Tuul lõpetas 1999. aastal Tallinna Reaalkooli ja sai 2004. aastal Tartu Ülikooli vene ja slaavi filoloogia erialal bakalaureusekraadi.

Töö ja ühiskondlik tegevus 
Harry Tuul on majandusajakirjanik. Ta oli koos Andrus Karnauga Raadio 2 saate "Olukorrast riigis" saatejuht. Lisaks on ta töötanud väljaannetes Äripäev, Postimees, DigiPro ja Geenius, samuti Kuku raadios.

Viited 

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli vilistlased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Toomas Kariis

Toomas Kariis on eesti gastroenteroloog.

Haridus 
Kariis lõpetas 1983. aastal C. R. Jakobsoni nimelise 1. keskkooli ja 1991. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ning 1998. aastal läbis gastroenteroloogia residentuuri. Ta on end erialaselt lisaks harinud haiglates Saksamaal, Sloveenias, Soomes, Tais ja Taivanis.

Töö ja ühiskondlik tegevus 
Kariis on erialalt gastroenteroloog, lisaks on ta Ida-Viru keskhaigla ülemarst ja juhatuse liige.

Viited 

Eesti arstid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sünniaeg puudub
Lauri Lugna

Lauri Lugna on eesti ametnik.

Haridus 
Lauri Lugna lõpetas 1998. aastal Tallinna Reaalkooli. Tal on Tartu Ülikooli bakalaureusekraad avaliku halduse erialal ja Leuveni Katholieke Universiteiti magistrikraad poliitikas ja sotsiaalteadustes. Lisaks on ta täiendanud end politoloogia ja turvalisuse alal Soomes Tampere Ülikoolis.

Töö ja ühiskondlik tegevus 
Lauri Lugna on töötanud avalikus teenistuses alates 2003. aastast, seejuures mitmel ametikohal siseministeeriumis. Alates 2015. aasta augustist kuni 13. jaanuarini 2022 oli ta siseministeeriumi kantsler. Alates 17. jaanuarist 2022 on Lauri Lugna 2022. aasta algusest KredExi ja EASi baasil loodud ühendasutuse Ettevõtluse ja Innovatsiooni Sihtasutuse juhatuse esimees.

Viited 

Eesti ametnikud
Tartu Ülikooli vilistlased
Sünniaeg puudub
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Meelis Käärik

Meelis Käärik (sündinud 3. novembril 1976) on eesti matemaatik ja statistik.

Haridus 
Käärik on lõpetanud 1994. aastal Hugo Treffneri gümnaasiumi hõbemedaligaja 1998. aastal Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe (matemaatika-informaatikateaduskonnas) cum laude.  2005. aastal sai ta doktorikraadi väitekirjaga "Fitting Sets to Probability Distributions".

Töökäik ja teadustegevus 
Meelis Käärik on Tartu Ülikooli matemaatika ja statistika instituudi juhataja ja tõenäosusteooria kaasprofessor. Tema teadustöö käsitleb tõenäosusjaotuste lähendamist ja varjatud Markovi mudelsid.

Tunnustus 
 2020 – aasta õppejõud (Tartu Ülikooli matemaatika ja statistika instituut)

Auhinnad
 2006 – Arnold Humala preemia noorele matemaatikule doktoritöö "Fitting sets to probability distributions" eest
 2006 – I preemia üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil loodusteaduste valdkonnas doktoritöö ''Fitting sets to probability distributions'' eest

Viited 

Eesti matemaatikud
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1976
Ober Gabelhorn

Ober Gabelhorn on mägi Šveitsis Penniini Alpides, asudes Zermatti ja Zinali vahel.

Ober Gabelhorn asub Šveitsi Valais' kantonis Zinali oru lõunapoolses otsas (Val d'Anniviersi osa). See kõrgub koos Dent Blanche'i (läänes) ja Zinalrothorniga (põhjas) Zinali liustiku kohal. Lõunaküljel asub Zmutti liustik Zmutti orus, mis laiub Zermattist läänes.

Ober Gabelhornil on püramiidjas kuju, sarnane Matterhorniga, kuid väiksemas mõõdus. Vaid lauge põhjakülg on täiesti jäätunud, teised küljed on enamasti kivised. Edelaseljak on Arbengrat, samas põhjaloodeseljak on Arête du Coeur. Kaguseljak Ober Gabeljochi (3597 m) kohal on Gabelhorngrat. Wellenkuppe on madalam prominence kirdeseljakul; seal ronitakse tavaliselt kui tavamarsruudi osal.

Tippu teenindavad hütid on Rothorni hütt (3198 m), Grand Mountet' hütt (2886 m) ja Arben Bivouac (3224 m).

Ronimisajalugu 

Esimese mäkketõusu tegid Adolphus Warburton Moore, Horace Walker ja Jakob Anderegg 6. juulil 1865 idaküljelt.

Teise mäkketõusu ja esimese põhjaloodeseljakult tegid päev hiljem Francis Douglas, Peter Taugwalder ja Joseph Vianin 7. juulil 1865. Tõusu ajal polnud nad teadlikud Moore'i ja seltskonna edust eelmisel päeval. 

Douglas ja Taugwalder tegid mitu katset, enne kui tippu jõudsid. P. Inäbnit oli esimesel katsel kaguseljakult nendega kaasas. Neil ei olnud piisavalt aega mäe allosast kõrgemale minna. Teisel katsel jõudsid nad Wellenkuppele (3900 m) kirdeseljakul (tänapäeval tavamarsruut), kuid leidsid, et ülaltoodud seljak oli jätkamiseks liiga raske. Lõpuks jõudsid nad tippu kolmandal katsel (Inäbnitit asendas Viennin). Nad olid hämmingus, nähes jalajälgi idaküljel (Moore'i, Walkeri ja Andereggi poolt eelmisel päeval tehtud), kuid olid kergendatud, et tipus polnud jälgi näha. Olles teadmata ohtudest, mis võisid panna eelmise ekspeditsiooni tagasi pöörduma, istusid nad tipus maha lõunat sööma. Järsku algas laviin ja kõik tipus hakkas neist eemale langema. Douglas ja Taugwalder pühiti minema, kuid nad olid köiega Viennini küljes kinni, kes asus tipust veidi eemal. Viennin suutis Taugwalderi ja Douglase julgestada köiega, mis ei katkenud. Francis Douglas naasis Zermatti ja sai nädal hiljem 14. juulil esimesel mäkketõusul Matterhornile surma.

Arbengratile ronisid esmakordselt 1874. aastal H. S. Hoare ja E. Hulton koos teejuhtide J. von Bergeni, P. Rubi ja J. Moseriga. Marsruudi Gabelhorngratile avasid kolm aastat hiljem J. Walker Hartley, W. E. Davidson, P. Rubi ja J. Juan.

Põhjaküljel, mis on Lenzspitze kirdeküljele sarnane, kuid 'üsna järsem', ronisid esmakordselt 30. juulil 1930 H. Kiener ja R. Schwarzgruber. Nad alustasid Zermattist keskööl ja tegid otse 2000-meetrise tõusu Triftjochile. Nad jõudsid põhjakülje allossa pärast Ober Gabelhorni liustiku lõhede ületamist ja ronisid edukalt sellele. Seda marsruuti korrati 1951. aastani vaid üks kord.

Christian Klucker ja L. Norman-Neruda tegid esimese tõusu idakirdeseljakule 1. augustil 1890. Tänapäeval kasutab enamik mägironijaid seda teed, alustades Rothorni hütist (Zermatti kohal) ja minnes üle Wellenkuppe tipu. Peamine takistus, Kluckeri torn, on köitega varustatud 1918. aastast.
Antaviliai mõis

Antaviliai mõis (leedu Antavilių dvaras) on endine mõis Leedus Vilniuses Antakalnise vallas Antaviliai linnaosas. Mõisakompleks asub aadressidel Naujanerių Sodų 1-oji g. 10 ja 12 .

Sealset mõisa mainiti esmakordselt XVII sajandil. Selle esimesed omanikud olid Pacid, hiljem kuulus see Korsakkidele ja Radziszewskitele. XVIII sajandi lõpuaastatel oli mõisa omanikuks Antoni Tiesenhausen, aastal 1784 ostis temalt mõisa Franciškus Mučynski, kes veel samal sajandil mõisa Radziszewskitele edasi müüs.

Mõisakompleksist on säilinud kelder, kuur, ait, kaks abihoonet ja kaks rehealust. Kompleksi jäävad ka kolme elumaja, kooli ja kahe juurdeehitise varemed. Säilinud on veel pärnaalee, sillakese varemed ja mõisakompleksi munakivisillutisega teed.

Esimene hoone asub aadressil Antavilių g. 12. Tegemist on XIX sajandi teisel poolel rajatud ehitisega, mis oli algselt ühekorruseline. Maja all on mõisaaegne kelder. Teine hoone asub aadressil Antavilių g. 6 . Ka see on rajatud XIX sajandil. Nelinurkse põhiplaaniga ühekorruselisele hoonele on hiljem lisatud silikaattellistest eeskoda. Hoone ise on tellistest, selle fassaadi liigendavad tellistest ja maakividest pilastrid.

Puidust sammastega rahvalikku arhitektuuri esindav ait asub aadressil Antavilių g. 5. Puidust ühekorruseline hoone rajati XIX sajandil. Kirdeküljel asub sammastega eraldatud aidaesine.

Kelder asub aadressil Antavilių g. 7a, kuur aadressil Antavilių g. 3. Samal aadressil asuvad ka mõlemad mõisa rehealused.

Viited

Vilniuse mõisad
Gran Paradiso

Gran Paradiso ([ˈɡran para'dizo]) või Grand Paradis ([ɡʁɑ̃ paʁadi]) on mägi Itaalias Graie Alpides, asudes Valle d'Aosta ja Piemonte piirkondade vahel. Tipp on kõrguselt seitsmes mägi Graie Alpides.

Kuigi Mont Blanci massiiv ulatub Prantsusmaa ja Itaalia vahelisele piirile, on Gran Paradiso ainus neljatuhandene mägi, mis on täielikult Itaalia territooriumil.

Looduskaitse 

Gran Paradiso asub Gran Paradiso rahvuspargis, mis on mäe järgi nimetatud Itaalia rahvuspark. Üle piiri Prantsusmaal jätkub park kui Vanoise'i rahvuspark.
Gross Fiescherhorn

Grosses Fiescherhorn on mäetipp Berni Alpides, paiknedes Berni ja Valais' kantonite vahelisel piiril, poolel teel Mönchi ja Finsteraarhorni vahel. Selle tipp kulmineerub Fiescherhorni massiivi kohal, mis koosneb ka veidi madalamast Hinteres Fiescherhornist (4025 m) lõunas ja Kleines Fiescherhornist (ka Ochs ehk härg, 3895 m) idas. Põhjast on mõlemad hästi peidetud teiste mäetippude taha ja neid on näha ainult Ischist Grindelwaldis (1095 m). Mägi jaguneb Grindelwaldi ja Fieschertali valdade vahel.

Mäkketõusud tehakse tavaliselt ühest kolmest populaarsest marsruudist: üks algab Mönchsjochi hütist, teine Konkordia hütist ja kolmas Finsteraarhorni hütist.

Ronimisajalugu 

Tippu jõudsid esmakordselt 23. juulil 1862 H. B. George ja Adolphus Warburton Moore koos teejuhtide Christian Almeri ja Ulrich Kaufmanniga. Nad kasutasid tänapäevast tavamarsruuti, edelaseljakut.

Mäe põhjaküljel roniti esmakordselt 1926. aastal. 13. augustil jõudsid W. Amstutz ja P. von Schumacher tippu pärast 15-tunnist tõusu põhjaseljakul, mis on Fiescherwandi põhjapiir.

Esimese otsetõusu Fiescherwandile tegid W. Welzenbach ja H. Tillmann 1930. aastal. Welzenbach oli asjatundlik mägironija, kes vaidlustas oma aja levinud idee, et tõus Fiescherwandile oli võimatu. Eelmisel, 1929. aastal ronisid Welzenbach ja Tillmann põhjaseljakul vaid 8,5 tundi. Järgmisel aastal alustasid nad tõusu Fiescherwandile 5. septembri hommikul, võttes suuna otse tippu. Nad jõudsid üles õhtul pärast 12-tunnist tõusu.
Indrek Lillemägi

Indrek Lillemägi (sündinud 23. jaanuaril 1989) on eesti haridustegelane ja koolijuht.

Haridus 
Lillemägi lõpetas põhikooli Põlva keskkoolis ning õppis seejärel Hugo Treffneri Gümnaasiumi reaalklassis. Tal on Tartu Ülikoolist bakalaureusekraad kirjanduse ja kultuuriteaduste ning magistrikraad kasvatusteaduste erialal. Ta on Noored Kooli programmi vilistlane.

Töö ja ühiskondlik tegevus 
Alates 2021. aasta augustist on Indrek Lillemägi loodava Tallinna Pelgulinna Riigigümnaasiumi direktor, eelnevalt oli ta Emili Kooli looja ning direktor. Ta on olnud eesti keele, kirjanduse ja filosoofia õpetaja Väike-Maarja Gümnaasiumis.

Isiklikku 
Lillemägi on näidelnud Tartu Noorte Teatritehase ja Tartu üliõpilasteatri lavastustes, avaldanud kirjanduskriitikat ja haridusteemalisi artikleid Õpetajate Lehes, Sirbis, ajakirjas Vikerkaar jm. Lillemägi on juhtinud Hugo Treffneri gümnaasiumi õpilasesindust. Ta on jooksnud maratone ja tegeleb aktiivselt spordiga.

Tunnustus 
2020 – Vabariigi presidendi kultuurirahastu noore haridustegelase preemia

2014 – Väike-Maarja gümnaasiumi kõige õpilassõbralikum õpetaja

Artiklid, kõned ja intervjuud 
"Me peame võtma vastutuse iga Eesti õpilase eest" - Müürileht 15.09.2021

Kõne Paide Teatri aktsioonis "33 kõnet": "Näidake meile, 20. sajandi pässidele, et saab teisiti" - ERR, 30.05.2021

"Kas Eesti haridus on maailma parimate seas?" (Indrek Lillemäe ja Mailis repsi väitlus) - Postimees, 22.06.2020

"Vanast haridusuuendusest. Revolutsioon kui ilus haigus" - Sirp 01.09.2017

"Algaja koolijuhi päevik: Supp peab maha loksuma" - Õpetajate Leht 04.11.2016

Viited 

Eesti haridustegelased
Tartu Ülikooli vilistlased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1989

Eesti koolijuhid
Tallinna Lasnamäe Mehaanikakool

Tallinna Lasnamäe Mehaanikakool on kutseõppeasutus Tallinnas. Seda haldab Haridus- ja Teadusministeerium.

Kool alustas tegevust 1. septembril 1971 nime all Tallinna Kutsekeskkool nr 21 koolitades oskustöölisi ettevõttele Dvigatel. 1978. aastast kandis õppeasutus nime A. Hendriksoni nimeline Kutsekeskkool nr 21 ning septembrist 1993 kannab see tänast nime.

30. augustil 2004 ühendati Lasnamäe Mehaanikakooliga Kose Teeninduskool, mis seejärel suleti ning mitmed teeninduskooli töötajad läksid üle mehaanikakooli.

Kooli direktor on Dimitri Koromnov.

Viited

Välislingid 
 Koduleht
 "Lasnamäe mehaanikakool sai protsendikunstiga taiese Audi sisepõlemismootorist" ERR, 8. september 2021

Eesti kutsekoolid
Tallinna koolid
Gross Grünhorn

Grünhorn (või Gross Grünhorn) on mägi Berni Alpides. See asub seljakul Alpide kahe suure liustiku vahel: Aletschi liustik läänes ja Fiescheri liustik idas. Lõunas asub Gross Wannenhorn ja põhjas Gross Fiescherhorn.

Tavamarsruudi alguspunkt Grünegghorni ja edelaseljaku kaudu on Konkordia hütt (2850 m), milleni võib jõuda Fieschist (1049 m).

Ronimisajalugu 

Esmatõusu tegi 7. augustil 1865 Berni mineraloog Edmund von Fellenberg koos teejuhtide Peter Micheli, Peter Eggeri ja Peter Inäbnitiga. Nad ronisid mäkke lääneküljelt, alustades Ewigschneefeldilt, Aletschi liustiku kõrvalliustikult. Nad jõudsid edukalt tippu vaatamata väga halvale ilmale. Samad mägironijad olid eelmisel aastal proovinud tippu jõuda, kuid jõudsid vaid Grünegghorni madalamale kohale.

Teise mäkketõusu tegi W. A. B. Coolidge koos teejuhtide Christian ja Rudolf Almeriga (Christian Almeri pojad).

Marsruudi kirdeseljakul avasid 26. augustil 1913 D. von Bethmann-Hollweg ja O. Supersaxo. 1950. aasta suvel ronis G. Van der Leck lääneküljel. Läänesambal ronisid lõpuks C. Blum ja U. Frei 27. augustil 1967.

Kuulus Šveitsi mägironija Erhard Loretan suri pärast kukkumist Grünhornil 28. aprillil 2011.
Vihma lõhn

Vihma lõhn on iseloomulik aroom, mis tekib vihmasajul teatud tingimuste kokkulangemisel.

Tekkemehhanism 
Lõhna tekitavad peamiselt taimeõlid ja mulla järgi lõhnav geosmiin. Vihmapiisa maapinnale paiskumise järel laialivalguv veetilk püüab lõksu veemullid, mis seejärel tilga pinnale sööstavad ning sõltuvalt piiskade kiirusest ja pinnaomadustest võib selle käigus vallanduda peentest veetilkadest koosnev udupilv. See pilv haarab endaga kaasa ka aromaatseid molekule, mis hakkavad tuule mõjul õhus levima ja ninna jõudes tajumegi spetsiifilist vihma lõhna.

Tingimused 
Võimalikult suure aerosoolipilve tekitamiseks peaks piisad olema teatud suurusvahemikus: need ei tohiks olla liiga suured ega liiga väiksed, just seetõttu ei teki arvatavasti vihmavärsket lõhna äärmiselt tugevate või väga nõrkade sadude järel. Vihma lõhna tekkimiseks peab ka pinnas olema sobiva kuivustasemega, see ei tohiks olla liiga kuiv ega märg. Sobivate omadustega on näiteks savimuld.

Nimetus 
Lõhnale on pandud 1964. aastal Austraalia teadlaste poolt nimetus petrichor – tuletis kreekakeelsetest sõnadest petra 'kivi' ja ichor 'kuldne vedelik, mis voolavat surematute soontes'.

Vaata ka 

 vihm
 aroom
 lõhnataju

Viited 

Meteoroloogia
Wolfgang Mieder

Wolfgang Mieder (sündinud 17. veebruaril 1944) on folklorist ja fraseoloog, germanistika ja medievistika ekspert, kaasaegse parömioloogia arendaja. 

Ta töötas 50 aastat Vermonti Ülikoolis ja oli pikka aega germanistika professor. Ta on enam kui saja vanasõnateemalise raamatu ja üle kolmesaja artikli autor, aastaraamatu "Proverbium: Yearbook of International Proverb Scholarship" ja raamatusarja "Supplement Series to Proverbium" toimetaja, paljude teadusorganisatsioonide liige, teaduspreemiate laureaat.

Wolfgang Mieder on eesti folkloristide kauaaegne sõber, eesti folklooriajakirjade ja -sarjade toimetuskolleegiumide liige ja kaasautor, eesti parömioloogia mentor, kes on andnud eesti uurijaile hinnalisi konsultatsioone, toetanud konkursiprojekte, kinkinud hulganisti parömioloogilist kirjandust, on eesti parömioloogide jt folkloristidega regulaarses kirjavahetuses.

Ta on mõiste "antivanasõna" looja. (Antivanasõnad on muudetud või ümbertehtud vanasõnad, mille põhieesmärk pole enam õpetlikkus, vaid esmajoones vaimukus, üllatus, uudsus ja naljasaamine. Näiteks asendatakse varem tuntud klassikalises vanasõnas mõni sõna, muudetakse teist poolt või lisatakse lihtlauselisele vanasõnale kõrvallause, mis muudab senist tähendust.) Mõiste esines W. Miederi ja Anna T. Litovkina ühisväljaandes "Twisted Wisdom: Modern Anti-Proverbs" (2002).

Wolfgang Miederi 70. sünnipäevaks ilmus Christian Grandli ja Kevin McKenna toimetusel pühendusteos ""Bis dat, qui cito dat" – Gegengabe in Paremiology, Folklore, Language and Literature. Honoring Wolfgang Mieder on His Seventieth Birthday" (Frankfurt am Main: Peter Lang, 2014).
Valatud Vere Päästja kirik

Valatud Vere Päästja kirik (vene keeles Церковь Спаса на Крови) on endine õigeusu kirik Peterburis Venemaal, mis tänapäeval tegutseb muuseumina. 

Kirik ehitati aastail 1883–1907 samasse kohta, kus Narodnaja Volja revolutsioonilised terroristid mõrvasid 1881. aasta märtsis keiser Aleksander II. Selle järgi on Romanovite rahastatud kirik ka oma nime saanud.

See on linna üks peamisi turismiatraktsioone.

Välislingid

Peterburi kirikud
Ennstali Alpid

Ennstali Alpid (saksa: Ennstaler Alpen) (Ennsi oru Alpid) on mäestik Põhja-Lubjakivialpides. Mäed asuvad peamiselt Austria Steiermargi liidumaal ja ka Ülem-Austrias.

Kuulsaim maastik Ennstali Alpides on Gesäuse rahvuspark, org, kus Ennsi jõgi lõikab läbi lubjakivi.

Geograafia 

Ennstali Alpide mäestik on määratletud järgmiselt:

 joon Liezen, Pyhrni kuru ja Windischgarsten läänes
 Hengsti kuru ja Laussabach põhjas
 joon Ennsi jõgi (Altenmarkt bei Sankt Gallenist Hieflauni), Erzbach ja Vordernbergerbach idas
 joon Muri jõgi (Leobenist Sankt Michael in Obersteiermarkini), Liesing ja Palten lõunas

Mäetipud ja mäerühmad 

Ennstali Alpidesse kuuluvad mäerühmad:

 Haller Mauern (kõrgeim tipp Großer Pyhrgas, 2244 m)
 Gesäuse mäed, sealhulgas Buchsteini rühm (2224 m), Reichensteini rühm (2251 m) ja Hochtori rühm (Hochtor, 2369 m) ning Lugauer (2217 m).
 Eisenerzer Reichenstein (2165 m) (Eisenerzi Alpid) koos eelnevate Reitingi massiividega (sealhulgas selle peamine tipp Gößeck, 2214 m) (lõunas) ja Kaiserschild (2105 m) põhjas.

Gesäuse − Ennsi jõe org 

Ennstali Alpide mäestikku läbistab põhjas Ennsi jõgi. Ennsi jõe oru nimi saksa keeles on Gesäuse. Orus on ainsad maanteed ja raudteed, mis kulgevad läbi Ennstali Alpide.

Külgnevad mäestikud 

Ennstali Alpidega külgnevad teised Alpide mäestikud on:

 Ülem-Austria Eelalpid (põhjas)
 Ybbstali Alpid (kirdes)
 Hochschwab (idas)
 Lavanttali Alpid (kagus)
 Seckauer Tauern (lõunas)
 Rottenmanni ja Wölzi Tauern (edelas)
 Totesi mäed (läänes)

Asulad 

Mäestikus paiknev asustus on piiratud Gesäuse rahvuspargi ja mitme mäeoruga.

 Gesäuse peamised külad on Admont, Hieflau ja Großreifling
 Mäeorgude asulad on Radmer, Johnsbach ja Sankt Gallen

Linnad orgudes ümber mäestiku on Leoben, Liezen ja Eisenerz.

Vaata ka 

 Lubjakivialpid
Oberhalbsteini Alpid

Oberhalbsteini Alpid (saksa: Oberhalbsteiner Alpen) või Platta rühm (itaalia: Alpi del Platta) on mäestik Alpides Ida-Šveitsis ja Põhja-Itaalias. Seda peetakse Kesk-Ida-Alpide osaks. Oberhalbsteini Alpid on eraldatud Leponti Alpidest läänes Splügeni kuruga; Plessuri Alpidest põhjas Albula jõega; Albula Alpidest idas Septimeri kuru ja Gelgia jõega; Bernina rühmast lõunas Val Bregagliaga.

Oberhalbsteini Alpidest voolavad välja Hinterrheini, Gelgia, Liro ja Mera jõed.

Tipud 

Oberhalbsteini Alpide peamised tipud on:

Kurud 

Oberhalbsteini Alpide peamised mäekurud on:

Vaata ka 

 Šveitsi Alpid
 Mäerühmade loend Ida-Alpide Alpiklubi klassifikatsioonis
Kollakas kukeseen

Kollakas kukeseen, ka lehterkantarell  (Craterellus lutescens, varem Cantharellus aurora) on seen torbikseene perekonnas.

Välislingid 
 Kollakas kukeseen e. lehterkantarell nami-nami.ee
 Oleg Tsõmbarevich: "Veel pole aeg korve ära peita" RMK, 19. oktoober 2019

Kukeseenelaadsed
Plessuri Alpid

Plessuri Alpid on mäestik Alpides Ida-Šveitsis. Mäestikku peetakse Lääne-Reetia Alpide osaks. Mäestik on saanud nime Plessuri jõe järgi, mis saab alguse mäestiku keskelt. Plessuri Alpid on eraldatud Glarusi Alpidest läänes Reini oruga; Rätikoni mäestikust põhjas Landquarti jõe oruga (Prättigau); Albula Alpidest kagus Landwasseri jõe oruga; Oberhalbsteini Alpidest lõunas Albula jõe oruga.

Plessuri Alpidest voolavad välja Reini, Plessuri, Landwasseri ja Landquarti jõed. Suusakuurort Arosa asub mäestiku keskosas.

Plessuri Alpide tipud on Aroser Rothorn (kõrgeim, 2985 m) ja Stätzerhorn (2576 m).

Mäekuru Plessuri Alpides on Strela kuru, Davosist Langwiesi (2377 m).

Tipud 

Peamised Plessuri Alpide tipud on:

Galerii

Vaata ka 

 Šveitsi Alpid
 Amselflue
 Casanna
Margus Paju

Margus Paju (sündinud 24. augustil 1983) on Eesti filmirežissöör ja stsenarist. 

Keskhariduse omandas ta Tallinnas Vanalinna Hariduskolleegiumi Gümnaasiumis, mille lõpetas 2002. aastal. Samal aastal alustas ta õpinguid Tallinna Ülikoolis äsja loodud filmi- ja videoõppetooli filmikunsti kursusel, mille juhendaja oli Jüri Sillart. Pärast ülikooli lõpetamist 2006. aastal tegutses ta filmiajakirjaniku ja vabakutselise režissöörina. 2008. aastast alates töötab ta režissöörina produktsioonifirmas Nafta. Samal aastal astus ta Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakooli rahvusvahelisse magistriõppesse mängufilmi režii erialale.

Filmid 

 "O2" (2020) – mängufilm (režissöör)
 "Elo" (2015) – mängufilm (stsenarist)
 "Supilinna salaselts" (2015) – mängufilm (režissöör)
 "Kaastundeavaldus" (2013) – mängufilm (režissöör, stsenarist)
 "IT-planeet" (2011) – teleseriaal (režissöör)
 "Ausad värvid" (2009) – tudengifilm (režissöör)
 "Hargnevate teede aed" (2007) – mängufilm (produtsent, režissöör, stsenarist)
 "Konkurss" (2006) – tudengifilm (režissöör, stsenarist)
 "Teispool vihma" (2004) – tudengifilm (režissöör, stsenarist)

Eesti režissöörid
Eesti stsenaristid
Sündinud 1983
Dauphiné Alpid

Dauphiné Alpid (prantsuse: Alpes du Dauphiné) on mäestikerühm Kagu-Prantsusmaal, Alpide peaahelikust läänes. Mäestikud Dauphiné Alpides on Massif des Écrins (Écrinsi rahvuspargis), Belledonne, Tailleferi mäestik ja Matheysine'i mäed.

Etümoloogia 

Dauphiné on endine Prantsusmaa provints, mille territoorium vastab laias laastus tänastele Isère'i, Drôme'i ja Hautes-Alpesi departemangudele.

Geograafia 

Mäed on eraldatud Cotti Alpidest idas Col du Galibier'ga ja ülemise Durance'i oruga; Lääne-Graie Alpidest (Vanoise'i massiiv) kirdes Arci jõega; Vercorsi massiivi madalamatest mägedest ja Chartreuse'i mägedest läänes Draci ja Isère'i jõgedega. Paljud tipud tõusevad üle 3000 m, kus kõrgeim on Barre des Écrins (4102 m).

Halduslikult kuulub mäestiku Prantsusmaa osa Isère'i, Hautes-Alpesi ja Savoia departemangudesse.

Väljavool kogu mäestikust toimub Rhône'i selle lisajõgede kaudu.

On välja pakutud, et mägede kõrgust Dauphiné Alpides piirab väikeste liustike põhjustatud erosioon, põhjustades topograafilist efekti, mida nimetatakse liustiku ketassaeks.

Tipud 

Dauphiné Alpide peamised tipud on:

Kurud 

Dauphiné Alpide peamised kurud on:
Mereäärsed Alpid

Mereäärsed Alpid (prantsuse: Alpes Maritimes [alp maʁitim]; itaalia: Alpi Marittime [ˈalpi maˈrittime]) on mäestik Alpide edelaosas. Mäed moodustavad piiri Prantsuse Provence-Alpes-Côte d'Azuri piirkonna ning Itaalia Piemonte ja Liguuria maakondade vahel. Mäed on Alpide lõunapoolseim osa.

Geograafia 

Halduslikult jaguneb mäestik Itaalia Cuneo ja Imperia provintside (idanõlvad) ning Prantsuse Alpes-Maritimesi departemangu (läänenõlvad) vahel.

Mereäärsetest Alpidest voolavad välja Roya, Vari ja Verdoni jõed ning nende lisajõed Prantsuse poolel; Stura di Demonte ja teised Tanaro ja Po lisajõed Itaalia poolel. Seal on palju ahvatlevaid külasid, nagu Belvédère suurejoonelise Gordolasque'i oru sissepääsu juures, mõned varjamas ootamatuid arhitektuurilisi rikkusi (näiteks lõunas on palju kirikuid, mis on kaunistatud primitiivsete Nice'i maalrite seinamaalingute ja altarimaalidega).

Piirid 

Mereäärsete Alpide piirid on:

 Vermenagna oja, Colle di Tenda - mis ühendab mäed Liguuria Alpidega - ja Roya (idas);
 Vahemeri ja Vari org (lõunas)
 Verdon, Col d'Allos - mis ühendab mäed Provence'i Alpide ja Eelalpidega - ja Ubaye (läänes);
 Maddalena kuru (mis ühendab mäed Cotti Alpidega) ja Stura di Demonte (põhjas).

Tipud 

Mereäärsete Alpide peamised tipud on:

Mäekurud 

Mereäärsete Alpide peamised kurud on:

Looduskaitse 

Prantsusmaa Mercantouri rahvuspark (keskne ala: 68 500 ha + ääreala: 140 000 ha) on Mereäärsete Alpide osa, samuti Itaalia piirkondlik looduspark Parco naturale delle Alpi Marittime (28 455 ha).
Provence'i Alpid ja Eelalpid

Provence'i Alpid ja Eelalpid (prantsuse: Alpes et Préalpes de Provence) on mäestik Alpide edelaosas, paiknedes Provence-Alpes-Côte d'Azuris (Prantsusmaa). Provence'i Alpid ja Eelalpid hõlmavad Prantsuse Eelalpide edelapiirkonda.

Etümoloogia 

Provence ([pʁɔvɑ̃s]) on ajalooline piirkond, tänapäeval Provence-Alpes-Côte d'Azuri halduspiirkonna osa.

Geograafia 

Halduslikult kuulub mäestik Vaucluse'i, Alpes-Maritimesi ja Alpes-de-Haute-Provence'i departemangudesse.

Mäestiku läänenõlvad kuivenevad Durance'i ja teiste lisajõgede kaudu Rhône'i jõkke, samas kaguosa kuivendavad Var ja mitu väiksemat jõge, mis voolavad otse Vahemerre.

Tähtsamad tipud 

Mõned mäestiku tähtsamad tipud on:
Marika Muiste

Marika Muiste (sündinud 12. augustil 1979 Viljandis) on eesti balletitantsija.

Marika Muiste lõpetas 1998. aastal Tallinna Balletikooli (erialaõppejõud Elita Erkina). Seejärel asus tööle Rahvusooperis Estonias balletiartistina. Aastast 2003 on samas balletisolist.

Tunnustus 

 2001 Philip Morrise tantsuauhind
 2007 Klaudia Maldutise stipendium
 2016 Harjumaa teatripreemia

Isiklikku 
Tema abikaasa on balletitantsija Anatoli Arhangelski.
Eesti balletitantsijad
Sündinud 1979
Dauphiné Eel-Alpid

Dauphiné Eel-Alpid (prantsuse: Préalpes du Dauphiné) on mäestik Alpide edelaosas. Mäed asuvad Rhône-Alpesis ja marginaalselt Provence-Alpes-Côte d'Azuris (Kagu-Prantsusmaal). Dauphiné Eel-Alpid on Prantsuse Eel-Alpide keskne lõik.

Etümoloogia 

Dauphiné ([dofine]) on ajalooline piirkond, mille territoorium vastab laias laastus tänapäevastele Isère'i, Drôme'i ja Hautes-Alpesi departemangudele.

Geograafia 

Halduslikult kuulub mäestiku Prantsuse osa Isère'i, Drôme'i, Hautes-Alpesi ja marginaalselt Alpes-de-Haute-Provence'i departemangu. Kogu mäestiku äravool suubub Rhône'i jõkke.

Piirid 

Dauphiné Eel-Alpide piirideks on:

 Isère (põhjas)
 Drac, Col Bayard – mis ühendab neid Dauphiné Alpidega – ja Durance (idas)
 Buëch, Col de Macuègne – mis ühendab neid Provence'i Alpide ja Eel-Alpidega – ja Toulourenci jõgi (lõunas)
 Rhône'i ja Isère'i orud (läänes)

Alljaotused 

Dauphiné Eel-Alpid on jagatud viieks Alpide alamlõiguks:

 Dévoluy mäed
 Massif Céüse-Aujour
 Massif du Vercors
 Massif du Diois
 Massif des Baronnies

Tähtsamad tipud 

Mõned tähtsamad tipud mäestikus

Tähtsamad kurud 

Mõned tähtsamad kurud mäestikus
Savoia Eel-Alpid

Savoia Eel-Alpid (prantsuse: Préalpes de Savoie) on mäestik Alpide loodeosas. Mäestik asub Rhône-Alpes'is (Kagu-Prantsusmaal) ja marginaalselt Valais's (Lääne-Šveitsis). Savoia Eel-Alpid hõlmavad Prantsuse Eel-Alpide põhjapoolseimat osa.

Geograafia 

Halduslikult kuulub mäestiku Prantsuse osa Savoia, Haute Savoie ja Isère'i departemangudesse, samas Šveitsi osa jaguneb Saint-Maurice'i ja Monthey ringkondade vahel. Kogu mäestiku äravool on Rhône'i jõkke.

Tipud 

Mäestiku peamised tipud on:
Öja kirik

Öja kirik (rootsi keeles Öja kyrka) on keskaegne kirik Öjas Ojamaal. Kirik pärineb 13. sajandist ja on kuulus oma erakordselt suure ja detailse töötlusega triumfiristi poolest. Kirik kuulub Rootsi kiriku Visby piiskopkonnale.

Arhitektuur 
Kirikul on tähelepanuväärselt hästi säilinud kõrge torn, mida kaunistavad skulptuursed veesülitid ja viilukaunistused. Torn oli navigatsioonitähiseks keskaja meresõitjatele ja selle autoriks on peetud kokkuleppeliselt Egypticusena tuntud kiviraidurit või meisterkonda. Hoonel on kolm astmikportaali, millest põhjaportaal on kõige rikkalikuma raiddekooriga – seda kaunistavad Kristuse, Maarja ja evangelist Johannese kujud, samuti ebatavaline palendil lamava pühaku kuju, keda on tõlgendatud püha Eligiusena.

Kiriku siseruum on kaunistatud 15. sajandi seinamaalingutega, mis kujutavad Kristuse kannatuslugu ja stseene Kristuse lapsepõlvest. Nende autoriks peetakse mujalgi Ojamaal töötanud tundmatut kunstnikku, keda nimetatakse Kristuse kannatusloo meistriks. Võlve kaunistab 13. sajandist pärit puhtornamentaalne dekoor. Kirikus leidub mõningaid ebatavalisi maalinguid - stseen piima rikkuvate nõidade ja kuraditega, toretsevas rõivastuses mees puu otsas, mida saeb paharet, püha Barbara ja püha Laurentiuse martüüriumid - mille autor arvatakse olevat tulnud Taanist või Mandri-Rootsist.

Kirikus on säilinud suur ja keeruka detailse töötlusega triumfirist koos kahe saatjafiguuriga, mis kujutavad Maarjat ja Johannest. Need loonud puunikerdaja võis olla Prantsusmaal õppinud ja tema loodud või temast mõjutatud on ka sarnane võidukaaregrupp Fröjeli kirikus. Öja võidukaaregrupp dateeritakse 13. sajandisse ja see on kõige kaunimaks peetud puunikerdusteos Ojamaal. Maarja ja Johannese figuurid on tänapäeval asendatud koopiatega, originaalid asuvad Gotlandi Muuseumis Visbys.

Pildid

Välisvaade

Siseruum ja sisustus

Võidukaaregrupp

Viited

Välislingid 
 Öja kyrka. - Guteinfo.com
 Video: Medieval splendour. Öja church, Gotland

Rootsi kirikud
Ojamaa
Pavlo Balakin

Pavlo Balakin (sündinud 5. augustil 1982 Donetskis Ukrainas) on Eesti laulja (bass).

Pavlo Balakin alustas laulmist lapsena kirikukooris. 2006. aastal lõpetas Donetski Muusikaakadeemia džäss-saksofoni erialal, aastatel 2008–2013 õppis laulmist Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (Mati Palmi klassis).Ta on täiendanud end Richard Barkeri, Roberta Ferrari, Kristina Vavolo, Kristin Okerlundi, Jeffrey Goldbergi juures. Ta on töötanud koorilauljana aastatel 2002–2008 Donetski Rahvuslikus Ooperi- ja Balletiteatris ja 2008–2013 Rahvusooperis Estonia, 2013. aastast on Rahvusooper Estonia solist.

Tunnustus 

 2013 – Kristallkingakese auhind
 2021 – Eesti Teatriliidu muusikaauhind (nimiosa Gaetano Donizetti ooperis „Don Pasquale“ (Rahvusooper Estonia))

Eesti ooperilauljad
Sündinud 1982
Pariisi XII ringkond

Pariisi XII ringkond (prantsuse keeles XIIe arrondissement de Paris) on Prantsusmaa pealinna Pariisi kaheteistkümnes kahekümnest linnaringkonnast.

Välislingid

Pariisi ringkonnad
Emma Raducanu

Emma Raducanu (sündinud 13. novembril 2002 Torontos) on Suurbritannia tennisist.  

2021. aastal võitis ta USA lahtised meistrivõistlused.

Isiklikku 
Emma Raducanu isa on rumeenlane ja ema hiinlanna. Raducanu sündis Torontos, Kanadas kuid kahe aastaselt suundus tema pere elama Suurbritanniasse.

Viited

Välislingid 

 Emma Raducanu WTA profiil (inglise keeles)
 Emma Raducanu ITF profiil (inglise keeles)

Suurbritannia tennisistid
Sündinud 2002
2021. aasta Saksamaa parlamendivalimised

20. Saksamaa Liidupäeva valimised toimusid 26. septembril 2021.

Valimised võitis Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei, mis sai 25,75 % valijate toetuse ja 206 kohta Liidupäevas. Teiseks tuli Saksamaa Kristlik-Demokraatlik Liit, mis koos Baieri sõsarpartei Kristlik-Sotsiaalse Liiduga sai 24,1 % häältest (196 kohta). Kolmanda koha said Rohelised (Liit 90/Rohelised) 14,8 protsendiga (118 kohta). Järgnesid Vaba Demokraatlik Partei (FDP) 11,5 protsendiga (92 kohta) ja Alternatiiv Saksamaale (AfD) 10,3 protsendiga (83 kohta). Vasakpartei sai 4.9% häältest ja 39 kohta Liidupäevas. Taani ja friisi rahvusvähemust esindav Lõuna-Schleswigi Valijate Liit sai Liidupäevas 1 koha.

Viited

Saksamaa valimised
2021. aasta valimised
Parlamendivalimised
Linji

Linji (hiina keeles 臨濟; jaapani keeles rinzai) on Linji Yixuani ja tema järeltulijate rajatud chan- ehk zen-budismi alakoolkond.

Linji koolkond kujunes välja Hiinas Songi dünastia ajal (960–1279), mil loodi selle institutsiooniline baas, pandi paika õpetusliini järjepidevus (tagasiulatuvalt Huinengi ja Bodhidharmani) ning õpetuse stiil ja traditsiooni edasiandmise põhimõtted.

Linji koolkonna esimesed õpetajad rakendasid õpilaste meele virgutamiseks Linji Yixuani eeskujul laialdaselt nn šokimeetodeid (karjumine, löömine, pealtnäha mõttetud sõnamängud jms). Hiljem taoliste meetodite aktuaalsus vähenes ja asendus gongan’ide (jaapani keeles kōan) harjutamisega. Seepärast on linji koolkond praegu tuntud pigem kui gongan chan või kanhua chan, s.t gongan’idel ja huatou’del põhinev mõtlusmeetod.

Mõnes mõttes vastandatakse linji koolkonda caodong’i koolkonnale, kus pannakse rohkem rõhku vaikse valgustuse harjutamisele.

13. saj viisid Eisai ja Enni (1202–1280) linji õpetuse Jaapanisse ning panid aluse selle jaapanipärasele versioonile rinzai’le.

Vaata ka 

 Rinzai

Chan ja zen
Budism Hiinas
Vallikraavi paviljon

Vallikraavi paviljon on 1935. aastal ehitatud endine turistide paviljon Tartus Vallikraavi tänaval.

Ajalugu 
Tartu Noorte Meeste Kristlik Ühing ostis 1925. aastal krundi, mille alale jääb praegu mitu hoonet, nende seas endine Park hotell ja ka paviljon. 1935. aastal püstitati selle servale turistide teenindamise kiosk (maksumus 3000 krooni), samal aastal asuti krundi keskele matkakodu, hilisemat hotelli planeerima. Kioskist sai osta suveniire ja jooke. Ühingu liikmetel tekkis mõte paviljon püstitada seoses turistide arvu kasvuga, aga kuna ühingul rahalisi vahendeid nappis, otsiti toetust kohalikelt ärimeestelt – ehitamist toetasid viimaks ärimehed Silvere, Zimmermann, Gustavus, Luik, Brandmann ja mitmed teised.

Turistide paviljon oli nõukogude ajal lillekiosk ja kohvik, Eesti Vabariigi taastamise järel seisis see valdavalt tühjana. Hoone taastati 2020. aastal, selles asub Tartu väikseim baar ULA.

Kirjeldus 
Arhitekti Arnold Matteuse kavandatud ning insener Edenbergi juhtimisel ehitatud endine turistide kiosk asub Toomemäe vahetus läheduses, kunagisest vallikraavist väljapoole jääva Vallikraavi tänava ääres, see on omamoodi Toomemäe ala jätk. Hooned on selles piirkonnas kruntide sisemuses, paviljon on üks väheseid, mis asub tänava ääres ning on tänu sellele silmatorkav. Hoone on L-kujulise plaaniga, tänavaäärne haru madalam. Paviljonil on plekist kelpkatus, selle varjualusel on ülevalt laienevad sambad, stiil järgib funktsionalismi. Algselt samas stiilis aknad asendati nõukogude perioodil, samuti ehitati kaks akent ja üks uks tol ajal kinni.

Hoone algne aadress oli Vallikraavi 17/19, praegu on aadress Vallikraavi 23.

Tegevus 
Kioskis müüdi käsitööna valminud suveniire, nii Ruhnu saarelt toodud kui ka Tartu Naisseltsi liikmete poolt valmistatuid. Samuti müüdi selles karastusjooke, nahast tooteid, ajalehti ja postkaarte.

Tänapäeval baarina kasutusel hoone tegevus on laienenud rohkem sisehoovi rohealale ning korraldatakse erinevaid kultuuriüritusi.

Vaata ka 

 Toomemägi
 Vallikraavi tänav
 Kohvik Rotund

Viited 

Tartu ehitised
Hillar Irves

Hillar Irves (sündinud 22. detsembril 1967 Võrus) on eesti sporditegelane.

Ta on Võhandu maratoni idee autor ja peakorraldaja

Eesti sporditegelased
Sündinud 1967
Spordiühing Ekstreempark

Spordiühing Ekstreempark loodi grupi aktivistide poolt 12.aprill 2002.aastal eesmärgiga ühendada erinevaid huvigruppe ja populariseerida ekstreemsporti, matkamist ja vabaaja veetmist looduses. Järgime taastuvturismi põhimõtteid, edendamine, looduse ja puhta elukeskkonna kaitsmist. Algatame  projekte ja tegevusi matka- ja turismi marssruutide väljatöötamiseks, matkaspordi arendamiseks ning võistluste korraldamiseks. Osaleme turismi alases koostöös.

Ekstreempark kuulub Võrumaa Spordiliitu www.vorumaaspordiliit.ee  ja Võrumaa Turismiliitu www.visitvoru.ee ning on Eesti Aerutamisföderatsiooni  www.aerutaja.ee, Haanja Rattaklubi www.haanjarattaklubi.ee  ja Eesti Ronimisliidu www.facebook.com/ronimisliit liige.

Spordiühingus tegutseb kärestikuaerutajate ja kaljuronijate treeninggrupp. Tegeleme aktiivselt kärestikuaerutamise ning kaljuronimise arendamisega Võrumaal.

Ekstreempargil on hea koostöö Võru- ja Põlvamaa Arenduskeskuse  ja  piirkonna turismivõrgustikega, ning  mitmete Eestis tuntud koolitus- ja seiklusfirmadega.

Ekstreempargi hallata on kaks kodulehte www.ekstreempark.ee ja www.vohandumaraton.ee

Spordiühing Ekstreempark MTÜ on Võhandu Maratoni korraldaja.
Liina Naaber-Kivisoo

Liina Naaber-Kivisoo (sündinud 28. oktoobril 1980) on Eesti jurist, kohtunik.

2003. aastal omandas Naaber-Kivisoo Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas õiguse erialal baccalaureus artium kraadi.

Naaber-Kivisoo oli Advokatuuri liige 2003–2018. 23. mail 2006 sai ta vandeadvokaadi kutsenimetuse. Enne kohtunikuks nimetamist töötas ta advokaadibüroos COBALT.

19. detsembril 2018 nimetas Vabariigi President Kersti Kaljulaid Riigikohtu üldkogu ettepanekul Liina Naaber-Kivisoo alates 20. detsembrist esimese astme kohtunikuks. Ta asus tööle Viru maakohtusse.

22. veebruaril 2021 nimetas justiitsminister ta Viru Maakohtu juhatajaks.

Viited 

Eesti advokaadid
Eesti kohtunikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1980
Maarjo Mändmaa

Maarjo Mändmaa (sündinud 8. detsembril 1974) on Eesti riigiametnik.

1996. aastal lõpetas Mändmaa Eesti Riigikaitse Akadeemia korrektsiooni kolledži kriminoloogia eriala (cum laude). Ta on õppinud avalikku haldust Tartu Ülikoolis ning haldusjuhtimist Tallinna Tehnikaülikooli magistrantuuris.

1996–2000 oli Mändmaa Justiitsministeeriumi kriminaalhoolduse osakonna juhataja, 2000–2002 Justiitsministeeriumi siseauditi osakonna juhataja ja aastatel 2002–2007 Sotsiaalministeeriumi kantsler, 2007–2021 ASi Hoolekandeteenused juhataja.

Alates 23. augustis 2021 on ta taas Sotsiaalministeeriumi kantsler.

Ta on olnud Praxise nõukogu esimees ja MTÜ Sõbralik Eesti juhatuse liige ning MTÜ Naabrivalve asutajaliige.

Tunnustus 
 2020 – Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited 

Eesti riigiametnikud
Eesti Riigikaitse Akadeemia vilistlased
Sündinud 1974
Kaupo Kruusvee

Kaupo Kruusvee (sündinud 13. oktoobril 1979) on Eesti jurist, kohtunik.

Kruusvee omandas Õigusinstituudis baccalaureus artium kraadi 2002. aastal. Ta on töötanud Maksu- ja Tolliameti juriidilise osakonna juhataja asetäitjana ja juhatajana. 2013–2015 Tallinna ringkonnakohtus kohtujuristina.

12. novembril 2015 nimetas Vabariigi President Toomas Hendrik Ilves Riigikohtu üldkogu ettepanekul Kruusvee esimese astme kohtunikuks alates 1. detsembrist 2015. Ta asus tööle Tallinna Halduskohtusse.

2019. aasta detsembris nimetas justiitsminister kohtunik Kruusvee Tallinna Halduskohtu esimeheks, tähtajaga 7 aastat.

Viited 

Eesti kohtunikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased

Sündinud 1979
Bagramjani pataljon

Bagramjani-nimeline pataljon, tuntud ka kui Marssal Ivan Hristoforovitš Bagramjani nimeline üksik motoriseeritud pataljon, armeenia Bagramjani-nimeline pataljon oli Abhaasia separatistide poolel võidelnud üksus Gruusia-Abhaasia konflikti ajal; koosnes etnilistest armeеnlastest ja oli nimetatud nii Nõukogude marssali Ivan Bagramjani auks. Võttis osa võitlusest Gruusia valitsusvägede vastu. Sõja järel lõpetas tegevuse.

Viited
Kaiserlich und königlich

Fraas keiserlik ja kuninglik viitab Habsburgide õukonnale või valitsusele laiemas ajaloolises perspektiivis. Mõned kaasaegsed autorid piiravad selle kasutamist Austria-Ungari kaksikmonarhia ajale aastail 1867–1918.

Sel perioodil, kui need kaks territooriumi toimisid reaalunioonina, valitses Habsburgide monarh samaaegselt keisrina (Austria keiser) ja kuningana (Ungari kuningas). Ühise valitsuse seadusandlus kohustas välisministeeriumit, sõjaministeeriumit ja rahandusministeeriumit (rahastades ainult kahte esimest) toimima "Tema keiserliku ja kuningliku majesteedi" nimel. Seega oli keskvalitsusorganite nimedel eesliide k. u. k (saksa keeles kaiserlich und königlich 'keiserlik ja kuninglik').

Tavaliselt lühendati seda saksa keeles veel k. und k. ja k. & k. (kõigil juhtudel hääldatakse und välja), ungari keeles cs. és k. (császári és királyi), tšehhi keeles c. a k. (císařský a královský), poola keeles C. i K. (Cesarski i Królewski), sloveeni keeles c. in k. (cesarski in kraljevski), horvaadi keeles c. i kr. (carski i kraljevski), serbia keeles ц. и кр. (царски и краљевски), ukraina keeles ц. і кор. (цісарський і королівський); itaalia keeles  I.R. (Imperiale Regio).

Saksakeelsed väljendid
Füüsikainstituut

Füüsikainstituut (inglise keeles Institute of Physics; akronüüm IOP) on Suurbritannia ja Iirimaa professionaalne organ ja teadusühing füüsika valdkonnas, mille eesmärk on arendada inimeste füüsikalaseid teadmisi.

Tänapäevane Füüsikainstituut loodi 1960. aastal Londoni Füüsikaseltsi ja 1920. aastal asutatud Füüsikainstituudi ühendamise tulemusena. Presidendiks valiti nobelist John Cockcroft. Ühendorganisatsioon kandis aastatel 1960–1970 nime Füüsikainstituut ja Füüsikaselts. 

Füüsikainstituudi peakorter asub Londonis. 2019. aastal oli instituudil üle 23 tuhande liikme (members). Lisaks liikmetele on Füüsikainstituudil valitud liikmed (fellows) ja auliikmed (honorary fellows).

2018. aastal oli Füüsikainstituudi eelarve suuruseks 72 miljonit £.

Füüsikainstituudi auhinnad
Füüsikainstituut annab välja hulk auhindu, sealhulgas:
Isaac Newtoni medal
Paul Diraci medal

Füüsikainstituudi auliikmeid

Füüsikainstituudi auliikmeid on kodulehe andmeil 69 (2021. aasta septembri seisuga), teiste seas:
Jim Al-Khalili
Jocelyn Bell Burnell
Michael Cates
Steven Chu
John Ellis
Andre Geim
Michael Green
Peter Higgs
Konstantin Novoselov
Roger Penrose
Lisa Randall
Neil Turok

Viited

Välislingid

Füüsikainstituudi koduleht

Suurbritannia organisatsioonid
Iirimaa kultuur
Põlva Elu Sõna kogudus

Põlva Elu Sõna Kogudus on kristlik kogudus Põlvas.

Koguduse koosolekud toimuvad pühapäeviti kell 16.00 Põlvas aadressil Võru 23.

Vaata ka
 Tartu Elu Sõna Kogudus

Viited

Välislingid
Koduleht
Põlva Elu Sõna Kogudus Facebookis

Eesti vabakogudused
Gurjev (suguvõsa)

Gurjev on mitme Venemaa suguvõsa nimi:
Gurjev (kaupmehesuguvõsa), Jaroslavlist pärit kaupmehesuguvõsa
Gurjev (Kostroma aadlisuguvõsa), Kostromast pärit aadlisuguvõsa
Gurjev (krahvisuguvõsa), 1819. aastal krahvitiitli saanud aadlisuguvõsa
Gurjev (Pihkva aadlisuguvõsa), Pihkvast pärit aadlisuguvõsa

Aadlisuguvõsad
Suguvõsad
Ukraina Majandusjulgeoleku Büroo

Ukraina Majandusjulgeoleku Büroo (ukraina keeles Бюро економічної безпеки України) on Ukraina õiguskaitseorgan.

Ajalugu 
2021. aastal võttis Ukraina ülemraada vastu Ukraina Majandusjulgeoleku Büroo seaduse. Ukraina Majandusjulgeoleku Büroo asutamine toimus 2021. aastal.

Viited
Oktoober 2021

Oktoober 2021, kroonika

2021. aasta oktoober algas reedel ja lõppes 31 ööpäeva pärast pühapäeval.

1. oktoober
...

2. oktoober
...

3. oktoober
Pandora paberite andmelekkega avalikustas Uurivate ajakirjanike rahvusvaheline konsortsium (ICIJ) 11,9 miljonit dokumenti, sealhulgas ligi 20 000 Eestit puudutavat dokumenti, mis paljastavad maksuparadiisides varifirmade kaudu äri ajavate poliitikute, äritegelaste ja kurjategijate tegevust.

4. oktoober
Jaapanis asus peaministri ametisse Liberaaldemokraatliku Partei esimeheks valitud Fumio Kishida.

Kell 15.39 UTC tabas Facebooki ning selle tütarfirmade Messengeri, Instagrami ja WhatsAppi, sotsiaalmeediaplatvorme katkestus. Ühendused suudeti taastada umbes 7 tunni pärast.

5. oktoober
Venemaa filminäitleja Julija Peresild ja filmilavastaja Klim Šipenko lendasid Baikonuri kosmodroomilt Sojuz MS-19 pardal kosmosesse ning jõudsid Rahvusvahelisse Kosmosejaama plaaniga alustada mängufilmi võtteid.

6. oktoober
...

7. oktoober
Tansaania kirjanik Abdulrazak Gurnah pälvis Nobeli kirjandusauhinna.
Pakistanis Belutšistani provintsis hukkus vähemalt 24 inimest 5,9 magnituudiga maavärinas.

8. oktoober
Afganistanis Kunduzis toimunud pommiplahvatuses šiiitide mošee juures hukkus üle 50 inimese.

9. oktoober
Austria liidukantsler Sebastian Kurz astus tagasi talle esitatud korruptsioonisüüdistuste tõttu.

11. oktoober
Eestis astus ametisse president Alar Karis.
Eestis algasid kohaliku omavalitsuse volikogude valimised. Kell 9 algas elektrooniline hääletamine, kell 12 avati omavalitsuste ja Tallinna linnaosade keskuste jaoskonnad.

17. oktoober 
Eestis lõppesid kohaliku omavalitsuse volikogude valimised. 
Roheneemesaarte presidendivalimised võitis 51,73 %-ga häältest José Maria Neves.

20. oktoober 
Aleksei Navalnõi pälvis 2021. aasta Sahharovi auhinna.
Ametisolev Barbadose kindralkuberner Sandra Mason valiti riigi esimeseks presidendiks.

24. oktoober 
Usbekistanis toimusid presidendivalimised. Ametis olev president Shavkat Mirziyoyev sai ametlikel andmetel 80,31% häältest.

25. oktoober 
Sudaanis toimus sõjaväeline riigipööre, mida juhtis kindral Abdel Fattah al-Burhan.

31. oktoober 
Jaapanis toimusid üldvalimised. Parlamendis säilitas absoluutse enamuse Liberaaldemokraatlik Partei, mis sai 34,66% häältest ja 261 kohta parlamendis.

Viited

 10
Salatoimikud (raamatusari)

Salatoimikud on kirjastuse Varrak ulmeraamatute sari, mis sai alguse 1996. aastal. Sellesse sarja kuulub kahes valikus 10 raamatut.

Sarjas Salatoimikud on ilmunud järgmised raamatud:

Kaanel: The X Files. Salatoimikud

Kaanel: The X Files

Eesti raamatusarjad
Varrak sari Ajalugu Sotsiaalteadused

Raamatusari "Ajalugu. Sotsiaalteadused" on kirjastuse Varrak raamatute sari, mis sai alguse 1997. aastal. Sellesse sarja kuulub 28 raamatut.
Varrak sari Inimene ja ajalugu

Raamatusari "Inimene ja ajalugu" on kirjastuse Varrak raamatute sari, mis sai alguse 2002. aastal. Sellesse sarja kuulub 17 raamatut.
Varrak sari Aegumatud armastuslood

Raamatusari "Aegumatud armastuslood" on kirjastuse Varrak raamatute sari, mis sai alguse 2016. aastal. Sellesse sarja kuulub 40 raamatut.

Sarja ilmus koostöös Eesti Päevalehe laupäevalehega LP.
Varrak sari 20. sajandi klassika

Raamatusari "20. sajandi klassika" on kirjastuse Varrak maailma klassikute sari, mis sai alguse 2000. aastal. Sellesse sarja kuulub 51 raamatut.

Sari "20. sajandi klassika" on järg kirjastuse Varrak aastatel 1994 - 2001 ilmunud raamatusarjale "Iiris".

Sarjas ilmuvad tunnustatud maailma kirjanike tõlkeraamatud.

Sarjas "20. sajandi klassika" on ilmunud järgmised raamatud:

Sari uuendatud kaanekujundusega.

Sari uuendatud kaanekujundusega.
Varrak sari Moodne aeg

Raamatusari "Moodne aeg" on kirjastuse Varrak tõlkeromaanide sari, mis sai alguse 2001. aastal. Sellesse sarja kuulub 116 raamatut.

Sari "Moodne aeg" on järg kirjastuse Varrak aastatel 1994 - 2001 ilmunud raamatusarjale "Iiris".

Sarjas ilmuvad tunnustatud maailma kirjanike tõlkeraamatud.

Sarjas "Moodne aeg" on ilmunud järgmised raamatud:

Sari uuendatud kaanekujundusega.
Varrak sari Iiris

Raamatusari "Iiris" on kirjastuse Varrak tõlkeromaanide sari, mis sai alguse 1995. aastal. Sellesse sarja kuulub 28 raamatut.

Sarjas ilmuvad tunnustatud maailma kirjanike romaanid.

Sarjas "Iiris" on ilmunud järgmised raamatud:
Martin Kruusimaa

Martin Krusemann (ka Martin Kruusemann või Martin Kruusimaa; (10. november 1883 Sindi, Pärnumaa – 1957 Baltimore Ameerika Ühendriigid) oli Eesti poliitik. 

Martin Krusemann teenis peale kooli lõpetamist 1899 aastal, viis aastat asutustes kirjutajana. Seejärel aga vahetpidamata kakskümmend kaks aastat tegutses valla, linna ja maakonna omavalitsuste juhtivatel kohtadel. Aastatel 1922–1927  Harju maakonna ajutine maavalitsuse esimees.

Martin Krusemann oli Eesti Maakondade Liidu nõukogu liige ja juhatuse liige ning sekretär aastatel 1922–1924.

Ta oli 1925 aastal lühemat aega II Riigikogu liige Põllumeeste Kogude nimekirjast, kui ta oli Riigikogu liige alates 7. oktoobrist 1925. Ta asendas Aleksander Lensmani. 7. novembril 1925 astus ta ametist tagasi ja tema asemele tuli Johann Ploompuu.

Viited 

Harju maavanemad
II Riigikogu liikmed
Põllumeestekogude poliitikud
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1883
Surnud 1957