joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Eesti peakonsulaat Peterburis

Eesti Vabariigi peakonsulaat Peterburis on Eesti Vabariigi välissuhtlusametkonna Välisministeeriumi esindus Venemaa Föderatsioonis Peterburi linnas aadressil Bolšaja Monetnaja 14.

Ajalugu

Eesti esindus Petrogradis
Eesti peakonsulaadi eelkäija oli peale Eesti Vabadussõda Nõukogude Venemaal  Eesti Vabariigi ja Nõukogude Venemaa vahel kodakondsuse valikut puudutava kokkuleppe alusel moodustatud kontrolli-opteerimiskomisjoni osakond Petrogradis, mis alustas tööd pärast 6. aprillil 1920. Neeva ääres Prantsuse kaldapealse 24/Gagarinskaja 1 asuvas nurgamajas. 

Tartu rahulepingalusel said Eestisse opteerumise ehk Eesti kodakondsuse valimise võimaluse varem Venemaa Keisririiki rännanud ning Esimese maailmasõja ning Vene kodusõja ajal Venemaale sattunud eestimaa päritoluga elanikud. Aastatel 1920 –1923 opteerus Eestisse ligi 40 000 inimest (37578-1920. aastal - 14909, 1921. aastal - 15866, 1922. aastal - 5380 ja 1923. aastal - 1423 inimest)

Tegeleti ka eestlastest vangide probleemidega, alates nende kodakondsuse väljaselgitamisest ja lõpetades nende vabastamise taotlemise ja majandusliku abistamisega vanglates.

Kontrolli-opteerimiskomisjoni osakond töötas 1922. aasta sügiseni. 6. detsembril 1922 peakonsul Viktor Tombergi korraldusega asuti tööle Eesti peakonsulaadina Petrogradis.

Peale Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liikme Jaan Kreuksi kinnipidamist illegaalse tegevuse eest Eestis ja tema hukkamist tungisid 3. aprillil 1923 peakonsulaati umbes 40 inimest ning rüüstasid konsulaadi.

Rüüstatud maja enam  ei taastatud, vaid peakonsulaat taasavati 5. augustil 1923 suurvürst Vladimir Aleksandrovitši adjutandi Erich Gerhard von Pistohlkorsi endises elamus aadressil Bolšaja Morskaja 59.

Konsulaat Venemaa olustiku kajastajana
1926. aastal toimus Leningradis nn "Inglise-Eesti spionaaži kohtuasi", mille käigus 48 inimest, sh ka endist Eesti konsulit Kingissepas Siegfried Taari süüdistati Punaarmeed puudutava salateabe hankimises ja edastamises ning Leningradi veevärgi ja Gattšina lennuvälja õhkulaskmise ettevalmistamises.

Tegevuse lõpetamine 
1930. aastate lõpus hakati NSV Liidus välisriikide konsulaaresindusi sulgema, tuuees ettekäändeks vajadust "seada jalule konsulaaresinduste pariteet Nõukogude Liidu ja välisriikide konsulaarsuhetes". Koos Suurbritannia, Rootsi, Norra, Taani ja Läti konsulaadiga pandi ajavahemikul 1. aprill 1937 – 31. märts 1938 kinni ka Eesti peakonsulaat. Viimane peakonsul oli Aleksander Warma.

Konsulaadi taasavamine
Venemaa Moskva suursaatkonna töötajad alustasid Peterburis konsulaadiülesannete täitmist 1. augustil 1992, peakonsulaadi juhataja asus tööle 17. augustil 1992.

2010. aasta märtsis toimus diplomaatiline skandaal, kui Venemaa Föderatsiooni Välisministeerium teatas Eesti peakonsuli Peterburis Rasmus Lumi, väljasaatmisest ning põhjendas oma otsust vastusammuna Eesti võimude keeldumisele anda  nõusolek Vene Föderatsiooni Narva peakonsuli kandidaadi ametisse asumisele.

Konsulaadil asub Pihkvas oma talitus: Peterburi peakonsulaadi Pihkva talitus.

Viited

Peterburi
Eesti välispoliitika
Viktor Tarmas

Viktor Tarmas (kuni 1937. aastani Viktor Tomberg; 19. november 1891 Sindi, Pärnumaa – 20. märts 1963 Tallinn) oli Eesti diplomaat, poliitik ja advokaat.

Lõpetas 1915 Moskva ülikooli õigusteaduskonna.

1918- aastal oli Viktor Tomberg Järva maakonnavalitsuse esimees, seejärel Ajutise Valitsuse komissar Järvamaal. Asutava Kogu liige. 

Aastatel 1922–1924 oli ta kontroll-opteerimiskomisjoni esimees ja peakonsul Petrogradis (Eesti peakonsulaadi rüüstamisest 3. aprillil 1923 pääses ta eluga), 1924–1926 vandeadvokaat Tartus, 1926–1930 Paides ja 1930–1932 Tallinnas.

Oli nõukogude vangistuses 1944–1945 süüdistatuna spekuleerimises ja Irkutski oblastis Angarlagi vangilaagris 1950–1956 poliitilistel põhjustel.

Viited

Välislingid
okupatsioon.ee

Järva maavanemad
Asutava Kogu liikmed
Eesti Tööerakonna poliitikud
Paide linnavolikogu liikmed
Eesti konsulid
Eesti advokaadid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1891
Surnud 1963
Henry Louis Gates

Henry Louis Gates, Jr. (sündinud 16. septembril 1950) on Ameerika Ühendriikide kirjanduskriitik, haridustegelane, publitsist ja ajakirjanik. 

Teda on tunnustatud mustanahaliste kultuuri uurimise eest.

Ameerika Ühendriikide kirjanduskriitikud
Ameerika Ühendriikide ajakirjanikud
Sündinud 1950
Rein Laul

Rein Laul (sündinud 20. märtsil 1939) on eesti helilooja ja muusikateadlane. 

Ta on lõpetanud 1957. aastal Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga, 1958. aastal klaveri erialal Tallinna Muusikakooli, 1964. aastal muusikateaduse ja 1967. aastal kompositsiooni erialal Peterburi konservatooriumi ning 1970. aastal muusikateaduse erialal Leningradi Teatri-, Muusika- ja Kinematograafiainstituudi aspirantuuri. Kaitses 1990 Moskva konservatooriumis doktoriväitekirja. 

Alates 1970. aastast oli ta Peterburi konservatooriumi teooriaõppejõud (1993. aastast professor). Avaldanud vene ja eesti keeles rohkesti teadusartikleid.

Ta on Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia audoktor.

Rein Laulu poeg on pianist Peeter Laul.

Kirjandus 
 Seitseteist etüüdi Beethoveni muusikast. Scripta Musicalia, 2001 
 "Muusikavaatlusi." Ilmamaa, 1999

Viited  

Eesti heliloojad
Eesti muusikateadlased
Sündinud 1939
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Endel Haljasmaa

Endel Haljasmaa (kuni 1935. aastani Endel Grünfeldt; 5. november 1903 Kirepi vald, Tartumaa – 21. aprill 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli eesti põllumees, Elva vallavanem.

Õppis 1923–1930 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas, Korporatsioon Ugala liige.

Alates 1929. aastast talupidaja Kirepis. Alates 1932 Elva piimaühisuse ja Rõngu kontrollühingu esimees, Kontrollühingute Liidu revident ja nõukogu liige. Alates 1938 Põllumajanduse Panga ja ühistegelike piimaühingute keskliidu "Võieksport" nõukogu liige. 

Põllutöökoja ja Ühistegevuskoja liige.

1941 Endel Haljasmaa arreteeriti NKVD poolt. Surmaotsus, lasti maha.

Tunnustus
1938 Kotkaristi kuldrist

Viited

Välislingid 
TÜ üliõpilased

Eesti vallavanemad
Põllutöökoja liikmed
Põllumeeste konventide liikmed
Ühistegevuskoja liikmed
Kotkaristi kuldristi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Korporatsioon Ugala liikmed
Hukatud Eesti poliitikud
Sündinud 1903
Surnud 1942
Estraadiraadio

Estraadiraadio on 2006. aastal loodud Tartu ansambel.

Estraadiraadio mängib levimuusikapalu ja originaalloomingut omanäolistes instrumentaalseadetes.

2010. aastal ilmus neil esimene album.

Koosseis
 Andrus Lillepea (trummid)
 Margus Tammemägi (perkussioon)
 Indrek Mällo (bass)
 Karl Laanekask (kitarr)
 Priit Sootla (klahvpillid)
 Artur Kiik (tromboon)
 Vallo Mänd (trompet)
 Tanel Aavakivi (trompet, ansamblijuht)

Viited

Välislingid 
 Koduleht

Eesti ansamblid
Whoopi Goldberg

Whoopi Goldberg (sünninimi Caryn Elaine Johnson; sündinud 13. novembril 1955) on USA näitleja, laulja ja lastekirjanik.

Ta on üks maailma 16 tippmeelelahutajast, kes on pälvinud nii Emmy, Grammy, Oscari kui ka Tony auhinna.

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1955
Barbara Walters

Barbara Jill Walters (sündinud 25. septembril 1929) on Ameerika Ühendriikide ajakirjanik ja meediategelane, kes on juhtinud saateid "Today" ja "The View".

Ameerika Ühendriikide ajakirjanikud
Sündinud 1929
Katie Couric

Katherine Anne Couric (sündinud 7. jaanuaril 1957 Virginias Arlingtonis) on Ameerika Ühendriikide ajakirjanik.

Courici isa oli prantsuse päritolu, ta töötas suhtekorraldajana ja Atlanta ajalehe The Atlanta Journal-Constitution uudistetoimetajana. Ema oli juudi päritolu koduperenaine, kes aeg-ajalt kirjutas ilukirjandusteoseid. Ta õppis Jamestowni algkoolis, Williamsburgi põhikoolis ja Arlingtoni Yorktowni keskkoolis. Keskkoolis kuulus ta ergutuskoori.

Juba keskkooliõpilasena käis ta praktikal Washingtonis uudisteraadios. 1975. aastal astus ta Virginia ülikooli inglise keelt ja ajalugu õppima. Ta lõpetas 1979. Ta töötas mitmes tele- ja raadioettevõttes, sealhulgas ABC-s, CNN-is ja NBC-s. Töö eest pälvis ta Associated Pressi auhinna ja Emmy. 1991–2006 oli ta NBC saate "Today" kaassaatejuht. Ta oli 2000. aasta suveolümpiamängude avamise ülekande kaassaatejuht. Ta on alates 2006. aastast CBS-i õhtuste uudiste peatoimetaja ja saatejuht ning USA esimene igaõhtuse uudisteprogrammi naissaatejuht, kelle kõrval ei ole meessaatejuhti.

Eriti tuntuks sai Couric oma intervjuudega USA asepresidendikandidaadi Sarah Paliniga. Seda intervjuusarja vaatas rohkesti inimesi ja seda peetakse üheks põhjuseks, miks John McCaini presidendiks ei valitud. Intervjuudes jättis Palin vastamata teinekord tühisena tunduvatele küsimustele, näiteks missuguseid ajalehti ta loeb ja mis pani teda huvituma välispoliitikast. Kommentaatorite sõnul ei olnud Couric Palini suhtes vaenulik ega kiuslik, lihtsalt Palin ise tegi ennast naeruväärseks.

Couric eelistab kanda lühikest seelikut ning see on tema välimuse kõige iseloomulikum ja tuntum joon. Ta ei eralda iseend ja intervjueeritavat raske lauaga, ei varja intervjuu ajal oma jalgu.

Katie Couric abiellus 1989. aastal Jay Monahaniga. Neil on tütred Elinor (sündinud 1991) ja Caroline (1996).

1998. aastal suri Jay 42-aastaselt jämesoolevähki ning sellest ajast on Couric teinud vaatajate seas selgitustööd jämesoolevähi tekke riskide kohta. Sellega on ta suurendanud USA-s jämesoolevähiuuringutel käinud inimeste hulka. 2001. aastal suri tema 10 aastat vanem õde Emily, kes oli USA Esindajatekoja saadik, kõhunäärmevähki. Katie oli väga aktiivne NHL-i kampaanias "Hoki vähi vastu". 2005. aastal avaldas ta saates omaenda mammogrammi, lootes edendada võitlust rinnavähiga. Tegevuse eest vähivastases võitluses nimetati ta UNICEFi hea tahte saadikuks.

Ameerika Ühendriikide ajakirjanikud
Ameerika Ühendriikide saatejuhid
Sündinud 1957
Irena Degutienė

Irena Degutienė (sündinud 1. juunil 1949 Šiauliais) on Leedu arst ja poliitik.

Ta kuulub alates 1994 kristlik-demokraatlikku Isamaaliitu.

Irena Degutienė lõpetas 1974 Vilniuse Ülikooli arstiteaduskonna ja töötas seejärel mitmes haiglas, tõustes lõpuks Vilniuse Ülikooli haigla peaarstiks.

Aastal 1994 sai temast tervishoiuministeeriumi kantsler. Aastal 1996 valiti ta seimi liikmeks. Aastatel 1996–2000 oli Irena Degutienė Leedu sotsiaalminister. Aastal 1999 oli ta kahel korral Leedu peaministri kohusetäitja: 4.–18. mail ja 27. oktoobrist 3. novembrini.

Ta valiti ka seimi järgmistesse koosseisudesse aastatel 2000, 2004, 2008, 2012 ja 2016. Alates 2008. aastast oli ta seimi asespiiker.

17. septembril 2009 valiti Irena Degutienė häältega 87:48 seimi esimeheks. Temast sai Leedu seimi esimene naisspiiker. Seimi esimees oli ta kuni 16. novembrini 2012. Seimi kahes järgmises koosseisus (2012–2016 ja alates 2016) on ta taas olnud asespiiker.

Tunnustus
 Leedu Vytautas Suure ordeni suurrist (6. juuli 2019) 

Leedu poliitikud
Sündinud 1949
Friisi keel

Friisi keel kuulub läänegermaani keelte inglise-friisi alarühma. Eesti keeles kasutatakse nimetust friisi keel ka läänefriisi keele tähenduses.

Friisi keele lähimaks sugulaskeeleks on inglise keel. Ajaloolistest põhjustest tulenevalt ei ole friisi keel ühtne, vaid jaguneb kolmeks üksteisest üsna erinevaks murderühmaks, mida võib pidada ka keelteks: läänefriisi, idafriisi ja põhjafriisi keel. Enam väljaarenenud on läänefriisi keel, kuivõrd selle rääkijaid on kõige rohkem ning nad moodustavad piirkonna üldisest elanike arvust suhteliselt suure osa. 

Friisi keele rääkijate arvuks Euroopas hinnatakse umbes 425 000 inimest. Nendest ligi 410 000 elab Hollandis Friisimaa provintsis.

Keelenäide 
Idafriisi
Die Wänt strookede dät Wucht uum ju Keeuwe un oapede hier ap do Sooken.
Põhjafriisi
Di dreng aide dåt foomen am dåt kan än mäket har aw da siike.
Läänefriisi
De jonge streake it famke om it kin en tute har op 'e wangen.
Taani
Drengen aede pigen på hagen og kyssede hende på kinderne.
Hollandi 
De jongen streelde/streek het meisje rond haar kin en kuste haar op haar wangen.
Saksa
Der Junge streichelte das Mädchen ums Kinn und küsste sie an den Wangen.
Inglise
The boy stroked the girl on the chin and kissed her on the cheeks.
Eesti
Poiss silitas tüdruku lõuga ja suudles tema põski.

Vaata ka 
 Friisid
 Friisi Akadeemia

Läänegermaani keeled
Holland
Friisimaa
Carl Gustav Jochmann

Carl Gustav Jochmann (21. veebruar 1789 Pärnu – 1830 Naumburg) oli baltisaksa päritolu publitsist ja keelefilosoof.

Jochmann sündis Pärnus raesekretäri pojana. 14-aastaselt jätkas ta haridusteed Riia Toomkoolis ja Heitmanni erakoolis (1803–1805). Õppis juurat Leipzigi, Göttingeni ja Heidelbergi ülikoolides. Astus Poola vabastamise eesmärgil Napoleoni armeesse. Loobus siiski sõjaväelisest karjäärist leitnandi auastmes ja sõitis Šveitsi kaudu tagasi Riiga. Seal alustas ta 1810. aastal tööd advokaadina ja põgenes vaid sõja ajaks Suurbritanniasse.

Riias teenis Jochmann varanduse, mis võimaldas tal ülejäänud elu edukalt toime tulla. Ta reisis Euroopas ning kirjutas anonüümselt esseid poliitikast ja kultuurifilosoofiast. Julius Eckhardt on teda nimetanud üheks väljapaistvamaks publitsistiks, kes on iial Balti provintsidest võrsunud.

Carl Gustav Jochmann on saksa keeleruumis tänini tunnustatud suure valgustajana. Oma kirjutistes arutles ta näiteks keele, poeesia, protestantismi ja Prantsuse revolutsiooni üle. Heidelbergis on äsja ilmunud esimene osa tema 8-köitelisest kogutud teoste sarjast.

Jochmanni kool
Carl Gustav Jochmann jättis testamendiga 15 000 hõberubla erakooli asutamiseks Pärnusse. Koolis pidid haridust saama eesti soost poisid ning selles antav õpetus pidi tema soovi kohaselt olema vaba vaimulikest ja ilmalikest väärmõjudest.

Pärnu raeni jõudis teade Jochmanni testamendist alles üheksa aastat pärast tema surma pastor J. H. Rosenplänterilt. 1863. aastal avaldati testament Riia ajakirjas Baltische Monatschrift. Kool suudeti avada alles 8. jaanuaril 1873, koolimaja ehitati Supeluse ja Pühavaimu tänava nurgale (Pühavaimu 26).

Jochmanni kooli esimene õpetaja oli Robert Lenz. Kool kasvas üheks Pärnu suurematest: 1886. aastal ulatus õpilaste arv 205-ni, tavaliselt kõikus see 120 ja 150 vahel. Koolis õppisid nii linnakodanike, talupoegade kui ka välismaalaste lapsed. Õpetajate seas olid Johannes Kuus, rahvaliku laulu "Õrn ööbik" viisi autor Karl Ramm, Jüri Kornfeldt (Kalmaru) jt. Koolis õppis Pärnu esimene eestlasest linnapea, advokaat Jaan Leesment , samuti Tartu Peetri koguduse õpetaja Arnold Laur.

Eesti iseseisvuse saabudes võeti kool linna koolivõrku ning nimetati Pärnu 4. algkooliks. 1930. aastal koliti kool Kuninga tänavale nn Rosenplänteri majja.

Vana Jochmanni koolimaja seinal avati 21. augustil 2002 mälestustahvel kirjaga: "Siin asus aastatel 1873 kuni 1917 Jochmanni erakool, mis sai nime selle asutaja, poliitilise ja kultuurilise kirjamehe Carl Gustav Jochmanni järgi." Alates 2007. aastast tegutseb selles majas Laine Mägi Tantsukool.

Viited

Välislingid
 Carl Gustav Jochmann Eesti vanema kirjanduse digitaalses tekstikogus
 Olaf Esna "Carl Gustav Jochmann ja temanimeline kool" Pärnu Postimees, 27.09.2007
 Järvelaid, Peeter. Pärnu mehe Carl Gustav Jochmanni (1789–1830) tegu.- Tuna : ajalookultuuri ajakiri, 2002, nr. 4, lk. 157.
 Jaan Undusk. Mõistatuslik Jochmann. Sirp, 14. detsember 2018
 Ulrich Kronauer. Carl Gustav Jochmann - isiksus ja ilmavaade. Sirp, 14. detsember 2018

Sündinud 1789
Surnud 1830
Baltisakslased
Keelefilosoofid
August-Friedrich Jugandi

August-Friedrich Jugandi (17/29. juuli 1899 Võrumaa –  1941, hukati Tartu Tankitõrjekraavis) oli Tartu Eesti Panga ametnik. 

Ta eestistas oma perekonnanime Tilger 1935. a (Siseministeeriumi teadaanne 5. aprillist 1935. a (RTL 1935, 28) Jugandi-ks. 

Ta abiellus Salme Vaheriga (Salme Jugandi suri 1979. aastal Tartus.). August-Friedriche Jugandil ja Salme Jugandil oli kolm last. Vanim nende poegadest, Roland Jugandi, sündis 23. märtsil 1924. a Tartus ning suri 1. juunil 1981. a Tallinnas. Tütar, Ingrid Jugandi, sündis 23. märtsil 1927. a Tartus. Poeg, Guido Jugandi sündis Tartus, immigreerudes 1941.a algselt Saksamaale ja hiljem Kanadasse, sünni- ja surma aeg teadmata.

Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1899
Surnud 1941
Eesti ametnikud
Eesti inimesed
USA PATRIOT Act

USA PATRIOT Act (tuntud ka kui Patriot Act) on 26. oktoobril 2001. aastal Ameerika Ühendriikides kehtestatud seadus, täispika nimega Uniting and Strengthening America by Providing Appropriate Tools Required to Intercept and Obstruct Terrorism Act of 2001.

Seaduse kolm põhilist punkti, mida kasutatakse Ameerika Ühendriikide poolt terrorismivastases sõjas on:
võimalus kohtu loal salaja pealt kuulata ja salvestada mitmeid telefonikõnesid (Authorizes court-approved roving wiretaps that permit surveillance on multiple phones). 
võimalus kohtu loal "külmutada" ja arestida varasid terrorismivastastes operatsioonides (allows court-approved seizure of records and property in anti-terrorism operations);
võimalus viia läbi varjatud jälgimist mittekodanikust üksikisiku suhtes, keda kahtlustatakse terrorismiga seotuses, kuid kes ei pruugi olla teadaoleva terroristliku grupi liige (permits surveillance against a so-called lone wolf, a non-U.S. citizen suspected of engaging in terrorism who may not be part of a recognized terrorist group).

2010. aasta 23. veebruaril pikendas Ameerika Ühendriikide Senat seaduse kehtivusaega veel üheks aastaks.

Vaata ka 
Foreign Intelligence Surveillance Act
United States Foreign Intelligence Surveillance Court

Viited

Välislingid
 USA PATRIOT Act
 The Road to Guantanamo, 2006

Sisejulgeolek
Ameerika Ühendriigid
Seadused
Margus Kask

Margus Kask (sündinud 15. aprillil 1972) on eesti baptisti vaimulik.

Ta on Jõgeva Baptistikoguduse pastor ja muusikapedagoog.
  
Oli aastatel 2009–2015 Kõrgema Usuteadusliku Seminari rektor.

Välislingid

"Jõgeva aasta õpetajaks sai baptisti koguduse pastor Margus Kask", Eesti Kristlik Televisioon, 10. oktoober 2006
Jaan Lukas, "Margus Kask valiti Kõrgema Usuteadusliku Seminari rektoriks", Vooremaa, 4. juuli 2009
"Margus Kask lõpetab ja Einike Pilli alustab KUS rektorina"  

Eesti baptisti vaimulikud
Sündinud 1972
Toivo Pilli

Toivo Pilli (sündinud 1. augustil 1962 Pärnus) on eesti baptisti vaimulik ja teoloog.

Haridus
Ta lõpetas 1980. aastal Pärnu 1. Keskkooli, seejärel õppis inglise filoloogiat Tartu Riiklikus Ülikoolis (1980–1985); kirjutas lõputöö Shakespeare'i retseptsioonist Eestis. 

1996. aastal ta omandas magistrikraadi teoloogias. Magistritöö käsitles teoloogilise mõtte kajastumist Eesti baptistide häälekandjas Teekäija kuni 1940. Aastal 2007 andis Walesi Ülikool talle filosoofiadoktori kraadi uurimuse eest, mis käsitleb Eesti evangeeliumi kristlaste ja baptistide ajalugu ja arenguid Nõukogude perioodil aastatel 1945–1991.

Töökäik
Aastatel 1985–1988 töötas ta õpetajana Tori-Jõesuus Viira 8-klassilises koolis.

Alates 1988. aastast oli ta pastor EKB Elva koguduses ja aastatel 1993–1998 Tartu Kolgata koguduses. Aastatel 2002–2006 töötas ta Prahas Rahvusvahelise Baptisti Teoloogilise Seminari õppejõuna. Prahas juhatas ta baptismi ja anabaptismi uuringute õppetooli.

Aastatel 1998–2002 ja 2006–2009 oli ta Kõrgema Usuteadusliku Seminari rektor. Alates 2009. aastast on ta Tartu Salemi Baptistikoguduse pastor ja Kõrgema Usuteadusliku Seminari õppejõud.

Publikatsioonid
Ta on avaldanud uurimusi ja toimetanud akadeemilisi tekste Eesti vabakirikute ajaloo ja identiteedi teemadel. Samuti on ta tõlkinud filosoofilisi, teoloogilisi ja haridusteaduslikke tekste.
"Eastern European Baptist History: New Perspectives" (toimetaja koos Sharyl Corradoga). Prague: IBTS, 2007
"Avatult avalikust kõnest" (kaasautor koos Tõnu Lehtsaare, Talis Bachmanni ja teistega). Tartu: Atlex, 2008
"Usu värvid ja varjundid". Tallinn: Allika, 2008, ISBN 139789985985830
"Dance or Die: the Shaping of Estonian Baptist Identity 1945-1991". Milton Keynes: Paternoster, 2008
"Osaduses kasvanud" (koostaja ja toimetaja; kahasse Üllas Linderiga). Tallinn: Eesti EKB Liit, 2009
"Eesti oikumeenia lugu" (kaasautor koos Riho Altnume, Priit Rohtmetsa ja teistega). Tartu/ Tallinn: Tartu Ülikool ja Eesti Kirikute Nõukogu, 2009

Liikmesus
Eesti Kirikuloo Selts
juuni 2017 esimees
Eesti Akadeemiline Teoloogia Selts

Tunnustus
2016 Tartu medal

Välislingid

Eesti baptisti vaimulikud
Eesti teoloogid
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Eesti ingerisoomlased
Sündinud 1962
Priit Rohtmets

Priit Rohtmets (sündinud 27. veebruaril 1981) on eesti kirikuloolane.

Rohtmetsa peamiseks uurimisvaldkonnaks on olnud Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kirik (E.E.L.K.) maailmasõdadevahelisel perioodil. 2006. aastal sai ta magistrikraadi uurimuse eest E.E.L.K. välissuhete kohta aastatel 1919–1940. 13. juunil 2012 sai ta doktorikraadi teoloogias väitekirjaga "Teoloogilised voolud Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kirikus aastatel 1917–1940".

Ta oli usundiloolasena raamatusarja "Eesti mälu" nõustaja.

Alates 2006. aastast on Rohtmets Eesti Kirikuloo Seltsi aseesimees.

Publikatsioonid
"Rektor Johan Kõpp". Aasta Raamat OÜ 2007, 144 lk, ISBN 9789985983317
"Friedrich Akel — silmaarst, diplomaat ja riigimees". Tartu: Rahvusarhiiv, 2021.

Välislingid

Eesti kirikuloolased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna õppejõud
Sündinud 1981
Jaan Bärenson

Jaan Bärenson (sündinud 13. novembril 1957 Tallinnas) on eesti kirikutegelane.

Ta on arhitektina lõpetanud ehitustehnikumi ja 1984. aastal kunstiajaloolasena Tartu Riikliku Ülikooli.

Ta on Eesti Muinsuskaitse Seltsi üks alusepanija ja Eesti Piibliseltsi peasekretär.

Isiklikku
Ta on abielus ja nelja lapse isa, abikaasa on lastearst. Tema tädipoeg Enn Veevo on EEKBKL Palade Priikoguduse pastor, onupoeg Urmas Kibuspuu oli näitleja.

Tunnustused
2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Välislingid
Rita Puidet, "Hiidlase visadust on märgatud", Eesti Kirik, 23. november 2007

Eesti muinsuskaitsjad
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1957
Teisi Remmel

Ilve-Teisi Remmel (sündinud 15. detsembril 1938 Narvas) on eesti tervishoiutöötaja.

1957. aastal lõpetas ta Tallinna Meditsiinikoolis velskri eriala. Ta on töötanud Tallinna Raudtee Lastehaiglas, Eesti Meremeeste Haiglas ja Tallinna sotsiaal- ja tervishoiuametis. Ametiteks olid velsker, polikliiniku vanemõde, ülemõde, õendusala juhtivspetsialist, tegevjuht.

1981. aastast kuulus Remmel Eesti Õdede Ühingu juhatusse, aastatel 1988–2002 oli ta ühingu president. 1990–1993 oli ta Baltimaade Õdede Ühingu president. Ta kuulub Eesti Tervishoiujuhtide Kolleegiumi ja SA Tallinna Koolitervishoid juhatusse.

2003. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Eesti Kristliku Rahvapartei liikmena.

Erialalt on ta meditsiiniõde, tegutsenud kümme aastat ka Eesti Õdede Ühingu presidendina.

Tunnustused
 1999 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk
 2006 Tallinna teenetemärk õendusabi korraldamise eest

Viited

Välislingid
Teisi Remmel. "Kui jõuluajal on teistel kõigil keegi..." Teekäija 12/2008

Eesti tervishoiutöötajad
Erakond Eesti Kristlikud Demokraadid poliitikud
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1938
Allar Raja

Allar Raja (sündinud 22. juunil 1983 Sindis) on eesti sõudja, neljakordne Euroopa meister.

Karjäär ja saavutused 
2008. aastal tuli ta Euroopa meistriks neljapaadil koos Tõnu Endreksoni, Andrei Jämsä ja Jüri Jaansoniga ning 2009. aastal paarisaerulisel kahepaadil koos Kaspar Taimsooga. 2009. aasta MM-il saadi Taimsooga pronksmedal.

2010. aasta Euroopa meistrivõistlustel Montemoris võitis ta koos Kaspar Taimsooga paarisaerulisel kahepaadil hõbemedali.

2012. aasta suveolümpiamängudel võistles Raja paarisaerulise neljapaadi koosseisus koos Tõnu Endreksoni, Kaspar Taimsoo ja Andrei Jämsäga. Meeskond sai 4. koha.

2012. aastal tuli ta koos Kaspar Taimsoo, Tõnu Endreksoni ja Andrei Jämsäga Vareses toimunud sõudmise Euroopa meistrivõistlustel Euroopa meistriks, seda saavutust korrati 2016. aastal Brandenburgis.

2015. aastal tuli ta Prantsusmaal Aiguebelette'is toimunud maailmameistrivõistlustel neljapaadil koos Tõnu Endreksoni, Andrei Jämsä ja Kaspar Taimsooga pronksmedalile.

2016. aasta Rio de Janeiro olümpiamängudel võitis koos Kaspar Taimsoo, Andrei Jämsä ja Tõnu Endreksoniga pronksmedali.

2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel sai koos Tõnu Endreksoni, Kaur Kuslapi ja Kaspar Taimsooga pronksmedali.

Tunnustus
 2009 – Allar Raja ja Kaspar Taimsoo valiti aasta võistkonnaks.
 2010 – Eesti Vabariigi spordipreemia (koos Kaspar Taimsooga, sõudmise paarisaerulise kahepaadi meeskond sõudmise Euroopa meistrivõistluste kuldmedali ja maailmameistrivõistluste pronksmedali võitmise eest 2009. aastal)
 2012 – aasta võistkond (koosseisus Allar Raja, Tõnu Endrekson, Kaspar Taimsoo ja Andrei Jämsä)
 2013 – Eesti Vabariigi spordipreemia (koos Andrei Jämsä, Tõnu Endreksoni ja Kaspar Taimsooga, kuldmedali võitmise eest sõudmises paarisaerulise neljapaadi meeskonnas 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel)
 2015 – aasta võistkond (koosseisus Allar Raja, Tõnu Endrekson, Kaspar Taimsoo ja Andrei Jämsä)
 2016 – aasta võistkond (koosseisus Allar Raja, Tõnu Endrekson, Kaspar Taimsoo ja Andrei Jämsä)
 2016 – Püha Piiskop Platoni orden
 2017 – Valgetähe III klassi teenetemärk
 2017 – Eesti Vabariigi spordipreemia (koos Andrei Jämsä, Tõnu Endreksoni ja Kaspar Taimsooga, pronksmedali võitmise eest Rio de Janeiro olümpiamängudel ja kuldmedali võitmise eest Euroopa meistrivõistlustel sõudmises paarisaerulise neljapaadi meeskonnas 2016. aastal)
 2017 – Pärnu teenetemärk (Rio olümpiamängude pronksmedali võitmise ja teiste märkimisväärsete tulemuste eest rahvusvahelistel tiitlivõistlusel ning Pärnu kui spordilinna maine kujundamise eest)

Viited

Välislingid 

Joel Kukk, "Allar Raja: mida vabamalt end tunned, seda rohkem suudad anda", Pärnu Postimees, 21. jaanuar 2006
Ann Hiiemaa, "Allar Raja – öösel püüab pätte, päeval võidab võistlusi", sport.postimees.ee, 8. mai 2009
"Kaspar Taimsoo ja Allar Raja on Euroopa meistrid", Sakala, 20. september 2009
 

Eesti sõudjad
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1983
Püha Piiskop Platoni ordeni kavalerid
Ahtama jõgi

Ahtama jõgi (ka Ahtama oja, Järvakandi jõgi) on jõgi Raplamaal Märjamaa vallas Mõisamaa külas ning Rapla vallas Keo, Loe, Metsküla, Nõmmküla, Purku, Põlma ja Valli külas.

Jõgi algab Rapla–Järvakandi–Kergu maanteest umbes 350 m idas ja Kehtna–Põlma teest umbes 250 m lõunas. Samas piirkonnas saavad alguse ka Laeste oja ja Raikküla peakraav. Jõgi ületab Rapla–Järvakandi–Kergu maantee, Koikse–Purku tee, Raikküla–Päärdu tee ja Lipa–Mõisamaa tee (Ahtama sild). Jõgi suubub Mõisamaa külas Moodra sillast (Lipa–Mõisamaa tee) umbes 300 m kirdes vasakult Vigala jõkke (44,5 km suudmest). Jõest lõuna pool asub Tõrasoo looduskaitseala (mõned väikesed osad ka põhja pool).

Jõgi on vähese orgaanilise aine sisaldusega heledaveeline avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Jõe vett kasutab majanduslikult (vee erikasutusloaga) Raikküla vallavalitsus.

Ahtama jõe keskkonnaregistri kood on VEE1111500.

Välislingid 
 

Rapla maakonna jõed
Märjamaa valla veekogud
Rapla vald
Matsalu alamvesikond
Kennani instituut

Kennani instituut (Kennan Institute for Advanced Russian Studies) on 1974. aastal asutatud teadusasutus, mis tegeles Nõukogude Liidu uurimisega, kuid pärast selle lagunemist tegeleb Venemaa uurimisega.

Viited
The Kennan Institute

Teadusorganisatsioonid
Herbert Murd

Herbert Murd (sündinud 24. märtsil 1954 Pärnus) on eesti muusikategelane. 

Ta õppis aastatel 1972–1975 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris. 

Murd on mänginud löökpille mitmes ansamblis, sealhulgas koos Vello Toomemetsa ja Erkki-Sven Tüüriga.

1979. aastal korraldas ta Ameerika Ühendriikide Oral Robertsi Ülikooli gospel-rokkansambli Living Sound mitteametlikke kontserte üle kogu Nõukogude Liidu, sealhulgas ka Tallinnas ja Moskvas. Moskva kontserdid toimusid kahel õhtul ajalehe Pravda kultuurikeskuses. Lisaks Living Soundile esinesid seal rokkansambel Mašina Vremeni ja džäss-rokkansambel Arsenal Aleksei Kozloviga eesotsas. Living Sound salvestas ja andis Herbert Murdi kaasprodutseerimisel heliplaadifirmas Melodija välja nelja looga heliplaadi Aleksandra Pahmutova lauludega, mida kasutati hiljem ka Moskva olümpiamängude dokumentaalfilmis. 

Et kontsertreiside näol oli tegemist , karistati Herbert Murdi kahel korral vabaduse kaotusega "hulkurliku eluviisi" ja "passimäärustiku eeskirjade rikkumise" eest.

Aastatel 1986–1993 korraldas Murd Pärnus muusikafestivali Fiesta Internationale, kus esinesid teiste seas John Mclaughlin, John Hammond ja Peter Brötzman, samuti mitmed W.O.M.A.D.-i ja Knitting Factory artistid. 

Murd töötas aastatel 1994–1997 Eesti Filharmoonia Kammerkoori direktorina. Alates 1997. aastast on ta tegutsenud americana-kultuuri tutvustajana, juhtides Tallinnas toitlustusasutust "Texas Cantina" ning korraldades reise Ameerika Ühendriikide lõunaosariikidesse. 

Ta oli aastatel 2006–2013 Tallinnas, Tartus ja Tbilisis Maailmaküla festivale korraldanud MTÜ Maailmaküla asutajaliige.

2016. aastal valmis tema osalusel Kanal 2 jaoks toodetud 13-osaline reisisaade "Ivo Linna Ameerika lugu". 2018. aastal produtseeris ta Eesti Televisioonile 12-osalise reisisaate "Trumpi müüri radadel".

Tunnustus

Viited

Välislingid
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Living Soundi lugu https://www.youtube.com/watch?v=bE6xKGI9HOs&t=311s

Eesti muusikud
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1954
Eesti maaeluminister

Maaeluminister on Vabariigi Valitsuse liige, kes juhib Maaeluministeeriumi. Maaeluminister töötab Eesti maaelu ning põllu- ja kalamajanduse jätkusuutliku arengu nimel.

Ministri nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi President peaministri ettepanekul. Minister astub ametisse ametivande andmisega Riigikogu ees. Alates 26. jaanuarist 2021 on Eesti maaeluminister Urmas Kruuse.

Ajalugu 

Enne Nõukogude okupatsiooni ja anneksiooni olid Eestis ametis põllutööministrid.

Aastatel 1991–2015 kandis Eesti põllumajanduspoliitika eest vastutav minister põllumajandusministri nime. 2015. aastal nimetati põllumajandusminister ümber maaeluministriks.

Eesti põllumajandusministrid 1991–2015 
Parteid

Eesti maaeluministrid 2015– 
Parteid

Viited
Free Software Foundation

Free Software Foundation (lühendina FSF; Vaba Tarkvara Fond) asutati 1985. aastal Richard Stallmani poolt, et võidelda arvutikasutajate õiguse eest kasutada, uurida, kopeerida ja modifitseerida arvutiprogramme. FSF aitab kaasa vaba tarkvara – peamiselt GNU operatsioonisüsteemi – kasutamise levikule ja arendamisele. 

FSF-i ametlikeks sõsarorganisatsioonideks on Free Software Foundation Europe (asutatud 2001), Free Software Foundation India (2003) ning Free Software Foundation Latin America (2005).

Välislingid 

 Ametlik kodulehekülg

Mittetulundusühingud
Vaba tarkvara
Juhan Toomsar

Juhan Toomsar, ka Johan Toomsar VR II/3, (enne nime eestistamist Tomson; 15. september 1893 Taali, Pärnumaa – 29. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant), Sõjavägede Staabi II osakonna luureohvitser, töötas 1939–1940 Harju sõjaväeringkonna staabis, 

Arreteeriti nõukogude julgeolekuorganite poolt 18. septembril 1940 ja  mõisteti Balti sõjaväeringkonna SARK-i vägede Sõjatribunali poolt surma, hukati.

Tunnustused
Vabadusristi II liigi 3. järk, 1920
Läti Karutapja ordeni III järk, 1924

Viited

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

Sõjavägede Staabi koosseis
9. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Karutapja ordeni kavalerid
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
sündinud 1893
surnud 1941
Aša

Aša (vene Аша) on linn Venemaal Tšeljabinski oblastis. Asub Simi jõe ja Baškortostani piiri ääres 377 km Tšeljabinskist läänes.

Ajalugu 

Rajati 1898. aastal metallurgiatehase ehitusega seoses, linnaõigused sai 1933. aastal. 

Linna läbib Ufa-Tšeljabinski raudtee.

Viited

Välislingid 

Aša koduleht

Tšeljabinski oblasti linnad
Ophidia

{{Taksonitabel
| nimi = Ophidia
| värv = #
| pilt = Snakes Diversity.jpg
| pildi_seletus =
| pildi_laius = 250px
| riik = Loomad Animalia
| hõimkond = Keelikloomad Chordata
| alamhõimkond = Selgroogsed Vertebrata
| klass = Roomajad Reptilia
| selts = Soomuselised Squamata
| klaad = Ophidia
| klaadi_autor =  Latreille, 1804
| alamrühmad =* †Coniophis
 †Diablophis
 †Dinilysia †Eophis
 †Lapparentophis
 †Najash †Pachyrhachis †Parviraptor
 †Portugalophis
 †Madtsoiidae
 Maolised
}}
Ophidia soomuseliste roomajate  taksonoomiline rühm, mille hulka liigitatakse tänapäevased maolised ja maolaadsed sisalikulised (ophidian lizards'').

Caldwell jt 2015 on koostanud ofiidide fülogeneetilise puu.

Viited

Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Ophidia seisuga 11.05.2015.

Maolised
Soomuselised
Virtsu–Kuivastu laevatee

Virtsu–Kuivastu laevatee on 3,7 meremiili pikkune laevatee mandril asuva Virtsu ja Muhu Kuivastu sadama vahel. Tegemist on kõige tihedama liiklusega laevateega Väinameres.

Laevatee ühendab omavahel Pärnu maakonna ja Saare maakonna, täpsemalt Lääneranna valla ning Muhu valla.

Laevatee ei ole suuremas ulatuses poidega tähistatud; Virtsu sadamas on 4 toodrit. Kaldal moodustavad liitsihi Kuivastu ülemine ja alumine tulepaak ning Virtsu ülemine ja alumine tulepaak.

Laevatee on rohkem kui kolm korda lühem, samas laiem ja sügavam kui Rohuküla–Heltermaa laevatee Hiiumaa ja mandri vahel.

Laevatee vahetus läheduses (põhja pool) mõlemast kaldast umbes sama kaugel asub miiniveeskja Suurop vrakk. Laev uppus 11. augustil 1941, kui sattus Saksa miinile.

Umbes poolel teel, Suuropi vrakist läänes ristub peamise Muhu väina laevateega.

Laevateed kasutatakse aasta ringi, sellest põhja poole jääv veeala (kuni Rohuküla–Heltermaa laevateeni) suletakse talvel sageli laevaliikluseks, et võimaldada tekkida jääteede jaoks piisavalt paksul merejääl.

Virtsu-Kuivastu liini laevad 
Tehumardi (laev)
Rudolf (laev)

Viited

Välislingid 
Andres Sepp. Veeteede amet võttis Väinamere miinid sihikule. Oma Saar, 24. september 2009.

Eesti laevateed
Väinameri
Aino Bach

Aino Bach (alates 1937. aastast Aino Liimand; 14. detsember 1901 Koeru – 6. august 1980 Tallinn) oli eesti graafik.

Elukäik
Aino Bach sündis Koerus vallakirjutaja tütrena. Aastatel 1907–1915 elas perekond Narvas ning pärast seda Omskis, kus tulevane kunstnik lõpetas 1921. aastal gümnaasiumi. Seejärel tuli ta Eestisse, kus asus 1923. aastal õppima Pallases Nikolai Triigi maaliateljees. 1927 katkestas ta õpingud, mis said jätkuda 1930. aastal Ado Vabbe graafikaateljees. Ta lõpetas Pallase 1935. aastal graafikuna.

Aastatel 1935–1940 töötas Aino Bach Tartus vabakutselise kunstnikuna. Aastal 1937 käis ta koos abikaasa Kaarel Liimandiga Pariisis õpireisil. Aastatel 1940–1941 oli ta Riigi Kõrgema Kunstikooli õppejõud.

Aino Bach evakueerus aastal 1941 Nõukogude Liidu tagalasse, tema abikaasa Kaarel Liimand hukkus evakueerumisel. Bach oli üks Jaroslavli kunstnike kollektiivi algatajatest, olles ka ENSV Kunstnike Liidu üks asutajaid ja selle vastutav sekretär.

Alates 1946. aastast tegutses ta vabakunstnikuna Tallinnas.

Looming
Aino Bach viljeles peamiselt sügavtrükitehnikaid, eelkõige akvatintat, kuivnõela ja oforti ning värvilist monotüüpiat. Bachi lemmiktehnikaks kujunes maaliline, suurekorniline akvatinta, mille pindu piirab nõtke kuivnõelajoonis.

1930ndatel valis Bach tihti loomingu teemaks mõtlikud naised ("Naine kitarriga", 1936, "Ema lapsega", 1937, "Naine peegliga", 1937) ning töölised ("Tööline", 1935) ja haritlased (Kersti Merilaasi portree). Illustreerinud Paul Ariste koostatud "Mustlaste muinasjutud", mida kaunistasid originaal graafilised lehed ja mida anti välja vaid 45 eksemplari. Seda 1938. aastal välja antud raamatut peetakse ta varasema perioodi parimaks tööks.

1937. aastal koos abikaasaga tehtud reisil Pariis vaimustus Aino Bach Pariisi koolkonna, aga ka originaalis suurt muljet avaldanud renessanss- ja barokkmaalijate ning samuti prantsuse impressionistide teostest. Kahtlemata võib Bachi varases figuraalsuses leida ka Picasso mõju. Tartu kunstikoolkonna prantsuspärane suunitlus sai õppereisil kogetuga tugeva pitseri peale ja vormis Aino Bachi kogu hilisema loomingu. Aastatel 1940–1941 ilmus Bachi illustratsioonidega kaks köidet August Gailiti "Kogutud novelle", ka kolmandas, 1943. aastal ilmunud köites kasutati tema illustratsioone, ent teda nimetamata.

Osales näitustel Riias ja Kaunases (1937) ning Roomas, Budapestis ja Antwerpenis (1939).

Tunnustus 

 1951 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Viited

Allikad
 EKABL, Eesti Entsüklopeediakirjastus 1996

Välislingid 
 
 Anne Lõugas,Aino Bach – legend ja reaalsus, Õpetajate Leht – 2. mai 2003

Eesti graafikud
Kõrgema Kunstikooli Pallas vilistlased (1919–1940)
Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1901
Surnud 1980
Lembit Virkus

Lembit Virkus (7. november 1932 – 11. märts 1972) oli eesti kergejõustiklane.

Alustas 15-aastaselt omapäi jooksutreeninguid, aastast 1954 jätkas Elmot Heido juhendamisel ning Hubert Pärnakivi treeningu- ja võistluspartnerina. 

Ta oli Eesti meister 5000 m jooksus aastatel 1956, 1959, 1960 ja 10 000 m jooksus aastatel 1956, 1957, 1959-1961, 1964 ja 1966. Sai 1959. aastal NSV Liidu meistrivõistlustel hõbemedali 10 000 m jooksus.

Püstitatud Eesti rekordid

10 000 m
30.52,8 (26.05.1956 Tallinn)
30.27,6 (10.07.1956 Tallinn)
30.25,8 (12.05.1957 Riia)
30.19,4 (24.06.1957 Tallinn)
29.42,4 (17.08.1957 Tartu)
29.34,4 (29.08.1957 Moskva)
29.19,0 (07.06.1958 Vilnius)
29.06,4 (25.08.1958 Moskva)

5000 m
14.11,2 (06.07.1957 Moskva)

3000 m
8.15,8 (08.09.1958 Tallinn)
8.11,6 (18.05.1960 Tartu)

Tunnijooks
19 151 m (18.10.1959 Tartu)
19 887 m (14.09.1960 Tartu, ka NSV Liidu rekord)

20 000 m
1:02.48,6 (18.10.1959 Tartu)
1:00.21,2 (14.09.1960 Tartu, ka NSV Liidu rekord)

Isiklikud rekordid
 14.02,8 (5000 m) 
 29.06,4 (10 000 m)

Välislingid 
 

Eesti pikamaajooksjad
Sündinud 1932
Surnud 1971
Alexander von Drenteln (1868–1925)

Alexander von Drenteln (vene keeles Александр Александрович фон Дрентельн) (19. jaanuar 1868 – 1. mai 1925 Vologda kubermang) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralmajor).

Elulugu
Alexander von Drenteln pärines Eestimaa rüütelkonda kuulunud Drentelnide aadlisuguvõsast. Ta sündis jalaväekindral Alexander von Drentelni ja Maria Aleksandrovna Vjatkina (suri 1914) pojana. Tema emapoolne vanaisa Aleksandr Sergejevitš Vjatkin (1796–1871) oli jalaväekindral ja Vilno komandant. Ta astus Peterburi ülikooli, kuid tegi seejärel valiku sõjaväelise karjääri kasuks. Vene sõjaväeteenistusse astus 1890. aastal. Järgmisel aastal õiendas 2. Konstantini sõjakooli juures ohvitserieksamid. Teenis järgnevalt Preobraženski kaardiväepolgus, kus ülendati alamporutšikuks. 1902−1906 oli ta roodukomandör, 1903. aastal sai temast keisri tiibadjutant. Aastatel 1909−1915 teenis Keiserlikus Peakorteris staabiohvitserina. Aastal 1910 ülendati polkovnikuks. I maailmasõja ajal oli aastatel 1915−1917 Preobraženski kaardiväepolgu komandör. 1916. aastal ülendati kindralmajoriks. Pärast oktoobripööret jäi Venemaale, kus surigi.

Sõjaväeline karjäär

Autasud
Püha Stanislavi ordeni III klass (1899)
Püha Anna ordeni III klass (1904)
Püha Stanislavi ordeni II klass (1906)
Suurbritannia Victoria ordeni komandöririst (1908)
Püha Anna ordeni II klass (1909)
Püha Vladimiri ordeni IV klass (1912)
Püha Vladimiri ordeni III klass (1914)
Georgi mõõk (1917)

Perekond
Tal oli abielust Anna Aleksandrovna Popovaga (1868−?) tütar Anna (1892−1982), kes oli keiserlik õuepreili. Ta abiellus 1912. aastal Nikolai Sergejevitš Vojeikoviga (1889−1941).

SugupuuGenealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930, lk 365 .

Vaata ka
Drenteln

Viited

Eestimaa aadlikud
Baltisaksa sõjaväelased
Venemaa keisririigi sõjaväelased
sündinud 1862
surnud 1925
Drentelnid
Adolf Johannes

Adolf Mihkel Johannes VR II/3 (29. september (vkj)/ 11. oktoober 1892 Peetri vald, Vaivara kihelkond, Virumaa – 25. september 1942 Aleksandrovsk, Irkutski oblast, Vene NFSV) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).

Ta sai üldhariduse Taanis põllumajandust õppides ja sõjalise hariduse Gattšina lipnikekoolis.

Ta kutsus 28. märtsil 1917 Tallinnas kokku Eesti sõjaväelaste koosoleku ja oli ka selle juhataja. Muuseas arutati sellel koosolekul Eesti rahvusväeosade loomise küsimusi, kuna paljudki Venemaal ja sõjarindel asunud eestlastest sõjamehed otsisid teed kodumaale. 

Oli Eesti Vabariigi väljakuulutamise järel Tudulinna Kaitseliidu juht ja organiseerija. Kui algas Eesti Vabadussõda, sai temast 4. jalaväerügemendi kuulipildujate komando ülem ja ta oli sellel kohal 18. detsembrini 1919, mil sai käest haavata. Tema teeneid hinnati Vabadusristi II liigi 3. järguga.

Ülendati 17. veebruaril 1920 ohvitseri asetäitjaks ja 13. jaanuaril 1921 leitnandiks.

Ta vahistati 17. juunil 1941 ja saadeti sunnitöölaagrisse NSV Liitu Aleksandrovskisse, kus suri 25. septembril 1942.

Auastmed
 1920 – ohvitseri asetäitja
 1921 – leitnant

Tunnustused
1921, 4. veebruar: tasuta maa normaaltalu mõõdus
1925, 18. veebruar: Vabadusristi II liigi 3. järk

Viited

Välislingid
Eesti ohvitserid 1918-1940
Eesti Vabariigi teenetemärkide kavalerid
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

4. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Eesti politseinikud
Kaitsepolitseiameti töötajad
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1892
Surnud 1942
Uno Viigand

Uno Viigand (tuntud ka kui Onu Uno, sündinud 1952 Kohtla-Järvel) on eesti ristsõnade koostaja.

Haridus
Lõpetanud 1971. aastal Väike-Maarja Keskkooli ja Tartu Riikliku Ülikooli.

Töökäik
Ta on töötanud Suure-Jaanis inglise keele õpetaja ja kultuurimaja kunstilise juhina. Alates 1989. aastast tegutseb ta Kuma kirjastuses.

Isiklikku
Tal on kolm tütart (Kristel, Katrin ja Karmen). Hobideks peab ta bridži, muusikat ja tugitoolisporti.
Ansambli Thriller asutajaliige.

Viited

Välislingid
Onu Uno (aprill 2005) Kuma
Gert Kiiler, "Uno Viigand: kõik olümpiad on väga põnevad", Sakala, 23. veebruar 2006
"Ristsõnameister Onu Uno — Küsimused ja vastused" (intervjuu) Publik, 7. jaanuar 2008
"Onu Uno tuli kahekordseks Lääne-Viru bridžimeistriks" Virumaa Teataja, 26.05.2011
"OLÜMPIARAADIO KÜLALINE. Uno Viigand" (raadiosaade) ERR 2012

Eesti inimesed
Sündinud 1952
Theodor Kotzebue-Pilar von Pilchau

Krahv Theodor Kotzebue-Pilar von Pilchau (vene keeles Федор Карлович  Коцебу Пиллар фон Пильхау; 5. juuli 1848 – 7. august 1911 Ravila mõis) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant).

Theodor Pilar von Pilchau sündis Karl Magnus Pilar von Pilchau ja Jekaterina Nikolajevna Kudaševa pojana. Tema isa oli Venemaa kindralmajor, Novorossiiski ja Bessaraabia kindralkuberner ning tema ema oli Mihhail Kutuzovi tütretütar.

Pilar von Pilchau stus sõjaväeteenistusse 1866. aastal, alustades teenistust husaaripolgus Terski oblasti ja Teri kasakate atamani vanemadjutandina. 

1872. aastal, teenides suurvürst Mihhail Nikolajevitši 7. husaaripolgus, ülendati ta leitnandiks.  

Aastail 1877–1878 võttis Pilar von Pilchau osa üheksandast Vene-Türgi sõjast. 

1878. aastal ülendati ta staabirittmeistriks.

12. jaanuaril 1878 andis keiser Aleksander II Theodor Pilar von Pilchaule, tema abikaasa Alexandra Mathildele ja nende vanimale järglasele loa kanda krahvi- ja krahvinnatiitlit ning kasutada nimekuju Kotzebue-Pilar von Pilchau. Kuna Alexandra Mathilde oli endise Varssavi kindralkuberner krahv Paul Demetrius Kotzebue ainus järglane, siis ainus võimalus nime ja tiitli edasiandmiseks oligi selline liitnimi.

1888. aastal ülendati Theodor Kotzebue-Pilar von Pilchau polkovnikuks ja 1898. aastal kindralmajoriks.

1904. aasta aprillist kuni 1905. aastani oli ta Rostov Doni ääres linnapea. 1905. aastal ülendati ta kindralleitnandiks. 

Teenis Kaukaasias ja Varssavi sõjaväeringkonna staabis, 1910. aastal läks ta erru. 

Theodor Kotzebue-Pilar von Pilchau suri 7. augustil 1911 Harjumaal Ravila mõisas.

Perekond
Theodor Kotzebue-Pilar von Pilchau abiellus 29. juunil 1871. aastal Ravila ja Palvere mõisniku, endise Varssavi kindralkuberneri krahv Paul Demetrius Kotzebue tütre Alexandra Mathilde von Kotzebuega (20. mai 1849 – 19. juuli 1943 Tallinn).

Sugupuu

Viited

Pilar von Pilchaud
Kotzebued
Baltisaksa sõjaväelased
Venemaa keisririigi kindralid
Sündinud 1848
Surnud 1911
Karen

Karen ( かれん, Karen ) on anime ja manga sarja "Mermaid Melody" peategelane. Ta on Antarktika Ookeani Merineitsi Printsess ja Lilla Pärli hoidja. Karenil on kaksikõde nimega Noel, kes on Arktika Ookeani Merineitsi Printsess. Kui Karen saab teada, et Noel on röövitud, otsustas ta ise üksipäini minna Noelit päästma. Ta vihkab alguses Linat, sest arvab et tema pärast Noel rööviti. Alguses ei saanud ta ka Luchia ja Hanoniga hästi läbi, kuid hiljem ilmub ta uuesti, et neid aidata ja lõpus teevad nad koostööd. 

Karen näitas algul oma "viha täis" poolt, kuid hiljem oli ta väga sõbralik. Ta ütleb heameelega, mida ta mõtleb. Ainuke asi, mille pärast ta häbeneb, on tema armastus Subaru vastu. Tema hääleks on Lilla Pärli Hääl. Tal on üks laul : Aurora no Kaze ni Notte (Mööda Aurora tuult).

Väljamõeldud tegelaskujud
Aleksander Kreek

Aleksander Kreek (kuni 1938. aastani Kreps; 25. juuni 1914 Käru talu, Lihula vald (praegu Alaküla, Lihula vald) – 19. august 1977 Toronto, Ontario provints, Kanada) oli eesti kergejõustiklane (kuulitõukaja ja kettaheitja).

Kreek võitis Pariisis II Euroopa meistrivõistlusel kergejõustikus 1938. aastal kuulitõuke tulemusega 15,83 meetrit.

Kreek oli kuulitõukes neljakordne ja kettaheites ühekordne Eesti meister. Ta uuendas viis korda Eesti kuulitõukerekordit, viimati 15. oktoobril 1939, kui ta tõukas Tallinnas 16,40 meetrit.

Isiklikku
Aleksander Kreegi pojapoeg on Kanada sõudja Adam Kreek, meeste kaheksapaadi olümpiavõitja ja kolmekordne maailmameister.

Kirjandus
Aarand Roos. "Ära sa tule siia meistritiitlit kaitsma! Aleksander Kreegi lugu". Haapsalu 2004

Välislingid
 
Aleksander Kreegi sporditulemused

Eesti kettaheitjad
Eesti kuulitõukajad
Eestlased Kanadas
Sündinud 1914
Surnud 1977
Mosambiigi vapp

Mosambiigi vapp on Mosambiigi riigivapp.

Vapp on kasutusel alates 1990. aastast.

Vapi keskel on tööd ja tööstust tähistav kollane hammasratas. Seda ümbritsevad maisitõlvik ja suhkruroo taim, mis sümboliseerivad põllumajandust. Punane tõusev päike hammasratta keskel tähistab uue elu algust, avatud raamat haridust, kõblas maaharimist ning automaatrelv AK-47 riigikaitset. Punane viisnurk sümboliseerib rahvusvahelist solidaarsust.

Vaata ka
 Mosambiigi lipp

Mosambiigi sümboolika
Vapid riigiti
Jada

Jada on matemaatikas funktsioon, mille määramispiirkonnaks on naturaalarvude hulk  või selle mõni alamhulk. Määramispiirkonna fikseeritud elemendi kujutist nimetatakse selle jada elemendiks ehk liikmeks.

Kui kujutuse määramispiirkonnaks on naturaalarvude hulk või selle mõni lõpmatu alamhulk, siis räägitakse lõpmatust jadast. Lõpliku määramispiirkonna korral räägitakse lõplikust jadast ehk järjendist. Lõplike jadade puhul on võimalik kõnelda jada pikkusest ehk selle jada liikmete arvust. Jada pikkusega n määramispiirkonnaks valitakse sageli hulk .

Mitteformaalne ülevaade 

Mitteformaalselt võib jada kujutada lõpliku või lõpmatu objektide loendina. Sarnaselt hulkadega, koosnevad jadad elementidest, mida nimetatakse ka jada liikmeteks. Erinevalt hulkadest on jadade puhul oluline selle liikmete järjestus, kusjuures üks ja sama liige võib jadas korduda. Loomulikult pole võimalik esitada lõpmatuid loendeid, mistõttu defineeritakse lõpmatud jadad teatud reegli abil (näiteks rekursiivselt).

Näiteks (X,X,Y) on lõplik ladina tähtede jada pikkusega 3. Rõhutagem veelkord, et jadade puhul on liikmete järjestus oluline, mistõttu on (X,Y,X) juba erinev jada, kuigi see koosneb samadest elementidest.

Tähistus 

Lõplikke jadasid pikkusega n tähistatakse loetlemise teel
  
või lühemalt pealiikme kaudu
  või .

Lõpmatuid jadasid võib tähistada samuti loetlemise teel
 ,
või pealiikme kaudu
  või  või lühemalt .

Jadade tähistamisel pealiikme kaudu kasutatakse tihti ka looksulge. Näiteks . Loetlemise puhul looksulge ei kasutata, sest see tähistus on reserveeritud hulkade jaoks (vt artiklitHulk.

Vaata ka 
 Jada piirväärtus
 Arvjada on jada, mille liikmeteks on arvud.
 Koonduv jada
 Rida (matemaatika)

Välislingid 

 Wolfram MathWorld - Sequence

Matemaatika