joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lasnaja

Lasnaja on agrolinnake  Valgevenes Mahiloŭ oblastis Słaŭharadi rajoonis Łapacičy külanõukogus. 

Lasnaja asub merepinnast 156 m kõrgusel. Asulas on lasteaed-algkool, kultuurimaja ja muuseum-raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on Põhjasõja Lesnaja lahingu memoriaalkompleks.

Ajalugu 

Aastal 1708 toimus küla all Põhjasõja Lesnaja lahing. Langenud maeti küla kalmistule, ellujäänud sõdurid ehitasid sinna nende mälestuseks aga kiriku.

Aastal 1783 läks küla Tihnovetskite valdusesse, hakates kuuluma Mogiljovi kubermangu Bõhhovi maakonda.  Kuna küla maad olid liivased ja väheviljakad, siis asusid paljud sealsetest elanikest Stolõpini reformide ajal ümber Siberisse.

Aastal 1908 otsustas valitsus Lesnaja all saadud võidu tähistamiseks rajada külla mälestusmärgi.  See kujutas endast kivirahnu, mille tippu seati skulptuur, mis kujutas oma küünte vahel Rootsi madu hoidvat pronksist kotkast. Skulptuuri autoriks oli Artemi Ober. Külakalmistule püstitati hukkunute mälestuseks graniidist mälestuskivi ja külla ehitati kivist pühakoda. Kirik tegutses aastani 1930, seejärel anti see kohaliku kolhoosi käsutusse ja  muudeti laoks.

Teise maailmasõja ajal hävis küla täielikult, pärast sõda ehitati vanade majade asemele uued. Lahingutes küla pärast hukkus 780 nõukogude sõdurit.

Aastal 1958, Lesnaja lahingu 250. aastapäeval, muudeti kirik muuseumiks. Muuseum suleti 1990ndatel ja hoonest sai taas kirik. Aastal 2008, lahingu 300. aastapäeval, võeti ette kirikuhoonete ja mälestusmärkide rekonstrueerimine.

Viited

Välislingid 

Fotod Lasnajast

Valgevene asulad
Słaŭharadi rajoon
Amatino Manucci

Amatino Manucci oli itaalia kaupmees, kelle tänaseni säilinud märkmetest võib välja lugeda raamatupidamisarvestuse kahekordse kirjendamise põhimõtte rakendamist 13./14. sajandi vahetusel Itaalias.

Manucci oli Firenzes tegutsenud kaubandusfirma Giovanni Farolfi & Company kaasomanik. Selle firma  Salon-de-Provence'is asuva filiaali aastatest 1299–1300 säilinud finantsandmed räägivad ettevõttes peetud kahekordse kirjendamisega raamatupidamisest.

Viited

Välislingid
The Influence of Amatino Manucci and Luca Pacioli by Dr Fenny Smith (inglise keeles)

Itaalia inimesed
Raamatupidamisarvestusega seotud inimesed
Sünniaeg puudub
Surmaaeg puudub
Słaŭharadi rajoon

Słaŭharadi rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1318 km². 2016. aasta seisuga elas seal 13 238 inimest.

Rajoon moodustati 1924. aastal. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Hiženka, Kabina Hara, Łapacičy, Svienski ja Vaśkavičy külanõukogu. Halduskeskus on Słaŭharadi linn.

Rajooni suurimad jõed on Sož ja selle lisajõed Pronja ning Kasalanka. Rajooni territoorium asub Orša-Mogiljovi orundis, keskmiselt 140-170 meetri kõrgusel. Kõrgeim koht asub Kulšyčy külas (189 m). Maavaradest leidub seal turvast, dolomiiti, kriiti, savi, liiva, kruusa.

2009. aasta seisuga olid elanikest 93,63% valgevenelased, 3,86% venelased ja 1,51% oli teistest rahvustest. 60,24% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 37,61% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 23,52% elanikke, vene keelt aga 66,37%.

Tšornobõli katastroofi tagajärjel saastus osa rajooni territooriumist ning sealsed elanikud asustati ümber.

Viited

Välislingid 

Rajooni täitevkomitee kodulehekülg (vene keeles)
Infot rajooni kohta (valgevene keeles)
Rajooni kaart

Mahiloŭ oblasti rajoonid
Žeimiai mõis

Žeimiai mõis (leedu Žeimių dvaras) on endine mõis Leedus Jonava rajoonis Žeimiai vallas Žeimiais.

Ajalugu

1397. aastal andis Jogaila Žeimiai mõisa Skirgailale. Hiljem läks mõis Zaviszade valdusse. XVII sajandil hakkas mõis kuuluma Medekšadele. 1780. aastast oli mõis Kossakowskite (neist esimene oli Liivimaa piiskop Józef Kossakowski) omanduses.

Mõisakompleks

Mõisa klassitsistliku peahoone lasi ehitada D. Medekša, see valmis aastail 1676–1690. Pärast võõrandamist 1940. aastal töötas seal raamatukogu, hiljem oli see aga põllumajandustehnikumi hoone. Tänapäeval on see kultuurimälestisena kaitse all. Hoone on eravalduses; omanikul on kavatsus see restaureerida.

Mõisakompleksist on veel säilinud ait (varasem kontorihoone), XIX sajandi teisel poolel ehitatud jääkelder, samast ajast pärinevad teenijatemaja ja tall, XIX sajandi alguses ehitatud silotorn ja kabel. Üks kontorihoone hävis Esimese maailmasõja ajal. Mõisakompleksi juures paikneb park, mis sai oma praeguse ilme aastal 1907; selle väravate juures kasvavad kaks põlist pärnapuud. Park rajati XVIII sajandil barokse pargina, mis järgmisel sajandil metsapargiks ümber kujundati. Valdavalt kasvavad seal kuused, saared, vahtrad ja pärnad. Pargis on üks tiik. Pargist viib eemale 500 meetri pikkune pärnaallee.

Ait valmis XVIII sajandil. Aida fassaadil on kivi kirjaga "1893", see tähistab aastat, mil endine kontorihoone aidaks ümber ehitati. Aida fassaadi ehivad pilastrid, esimese korruse kohal paikneb antresool.

Kabeli lasi rajada T. Medekša ja see valmis 1768. aastal tema Bari konföderatsiooni poolt võidelnud poja mälestuseks.  Novembriülestõusu ajal kahtlustasid kohalikud elanikud, et mõisnik toetab venelasi, nii võtsid nad mehe kinni ja poosid kabeli juures üles. Hoone on kolmekorruseline ja kaheksanurkse põhiplaaniga; see on kultuurimälestisena riikliku kaitse all. 2014. aastal kabel restaureeriti ja elektrifitseeriti.

Viited

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; skeem (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Mõisa koduleht
Fotoreportaaž Žeimiai mõisast (leedu keeles)

Leedu mõisad
Jonava rajoon
Jonava rajoon

Jonava rajoon  on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedu keskosas  endise Kaunase maakonna aladel.

Rajooni pindala on 944 km². 2014. aasta seisuga elas seal 44 481 inimest.

Rajoon moodustati 1950. aastal. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Bukonysi, Kulva, Rukla, Šilai, Šveicarija, Žeimiai, Upninkai ja Užusaliai vald. Omaette haldusüksuse moodustab veel Jonava linn.

Halduskeskus on Jonava linn. Teised tähtsamad asulad on Panoteriai, Rukla ja Žeimiai alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 87,86% leedulased, 8,23% venelased, 1,17% poolakad, 0,74% ukrainlased, 0,57% valgevenelased, 0,24% mustlased, 0,13% sakslased ja 1,06% oli teistest rahvustest. Rajooni suurimad jõed on Neris ja selle lisajõgi Šventoji koos Širvintaga, lisaks veel Lankesa.

Välislingid 

 Rajooni koduleht (leedu keeles)

Leedu omavalitsused
Vladimir Berezin

Vladimir Iljitš Berezin (kuni 1868 Vladimir Berezovski, vene Владимир Ильич Березин; 1841 Poltava kubermang – 2. august 1900 Pariis) oli Venemaa insener, ettevõtja ja sillaehitaja. Tõeline riiginõunik (1884).

Haridustee 
Ta oli aadli päritolu. Ta lõpetas Orjoli Bahtini Kadetikorpuse allohvitseri auastmes (1859), seejärel astus sõjaväkke, kust 1862. aastal komandeeriti Peterburis asuvasse Nikolai inseneriakadeemiasse, mille ta lõpetas kiitusega 1864. aastal.

Töökäik 
1868. aastal asus sõjaväeinsener Berezin tööle Nikolai insenerikoolis ehitusmehaanika ja matemaatika õppejõuna. Sama aasta lõpul komandeeriti ta Kiievisse Amand Struve alluvusse Dnepri silla ehitusele (valmis 1870). Ta võttis osa ka Struve teise Dnepri silla rajamisest (Krementšukis, valmis 1872).   

1875. aastaks, kui ta hakkas sildu ehitama töövõtukorras, oli ta juba jõudnud töötada inspektori, tööjuhataja ja ehituse ülemana. 1875. aastal lahkus ta sõjaväest ja astus Teedeministeeriumi teenistusse.

Väga viljakaks osutus Berezini koostöö inseneride Nikolai Beleljubski, Konstantin Mihhailovski ja Eugen Karl von Knorrega 1880. aastal käiku antud Aleksandri silla rajamisel üle Volga Sõzrani juures.  
 
1880. aastal ülendas teedeminister Konstantin Possiet eruinsenerpolkovnik Berezini kolleegiuminõunikuks.  

Aastatel 1881–1884 võttis Berezin osa Beleljubski projekti järgi kahekorruselise metallsilla ehitamisest üle Dnepri Jekaterinoslavi juures (Amuri sild). Töö käigus kasutati ära Aleksandri silla ehitusel juurutatud uuenduslikud Knorre ja Berezeni ehitustehnoloogiavõtted.

Aastatel 1884–1886 oli ta Teedeministeeriumi riigiraudteede osakonnas tehnilise nõukogu liige. Seejärel tegutses 10 aastat eraettevõtjana sillaehituse valdkonnas

Ta oli peatöövõtja rollis 1892–1897 ehitatud üle Obi jõe esimese raudteesilla ehitusel.

Krimmis  
1896. aastal läks ta erru ja asus naisega elama Jaltasse. 1897. aastal ostis maatüki Musta mere äärde Suuk-Susse. 

Kõrivähki haigestunud Berezin suri 2. augustil 1900 Pariisis pärast ebaõnnestunud operatsiooni.

Tunnustus 
Kolm kuud pärast Aleksandri silla käikuandmist (1880) kutsuti Berezin keiser Aleksander II pidulikule vastuvõtule, kus tsaar andis talle Püha Vladimiri ordeni 4. järgu.

Isiklikku 
1868. aastal astus ta õigeusku ja sai loa vahetada perekonnanime.

Viited

Venemaa insenerid
Venemaa sillaehitajad
Sündinud 1841
Surnud 1900
Arthur Puksovi Fond

Arthur Puksovi Fond on 1975 Eesti Üliõpilaste Seltsi vanematekogu Kanadas Montréalis asutatud fond, mille aluseks on Eesti keemik-tehnoloogi Arthur Puksovi testament. Fondi eesmärk on toetada Eesti vanema ajaloo (muinasajast kuni 1920. aastani, eelistavalt kuni 1721. aastani) teaduslikke uurijaid ja nende teadustööde kirjastamist. Fondil on oma valitsus. Fond annab ebaregulaarselt aastast 2004 välja Arthur Puksovi auhinda.

Auhinna saajaid
2004 Tiiu Reimo ja Aivar Põldvee
...

Viited

Välislingid
Ivar Nippak. Dr. Arthur Puksovi Fondi teadaanne. Eestlased Kanadas, 25 november 2005

Eesti fondid
Välis-Eesti
Eesti-Kanada suhted
Sander Rebane

Sander Rebane (sündinud 2. septembril 1991 Mõisakülas) on eesti näitleja, saatejuht ja muusik.

Elulugu 

Ta lõpetas 2015. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia teatrikunsti osakonna näitleja erialal (eriala õppejõud Kalju Komissarov). 

Ta oli 2014. aastal üks teatri Must Kast asutajaist, kuid siirdus samal aastal tööle Endla teatrisse. 

Aastatel 2017–2018 õppis ta Venemaal Peterburi Riiklikus Kunstiakadeemias lavastamist (eriala õppejõud Lev Erenburg).

Rebane on näidelnud Endla teatri lavastustes, filmides ("Nullpunkt", 2014; "Supilinna salaselts" (2015) ja seriaalides ("Padjaklubi", 2015; "Pank", 2018), kuid ka ürituste konfereerimise ja modereerimisega.

2019. aasta sügishooajal oli ta TV3 paroodiasaate "Su nägu kõlab varsti tuttavalt" saatejuht.

Aastatel 2020–2021 oli ta ETV saate "Noor meister" kaassaatejuht.

Osatäitmised Endlas 

 2014 – Kornel, "Testosteroon"
 2014 – Pime poiss / purjus ohvitser / Azamat, "Meie aja kangelane"
 2014 – Allohvitser, "Woyzeck
 2015 – Peeter Paan, "Peeter Paan ja valge lind Wendy"
 2015 – Sepo, "Kangelapsed"
 2015 – Don, "Siin elavad inimesed"
 2015 – Werther "Werther"
 2016 – erinevad rollid, "See asi"
 2016 – Vikaar, Valge Küülik, Märtsijänes, Kala-teener, "Alice Imedemaal"
 2016 – Korteriperemees, Mees ja Hääl, "Öös on asju"
 2016 – Jüri ja Vello, "Pao-Pao. Kuldse Trio lood"
 2017 – Jüts, "Säärane mulk ehk Sada vakka tangusoola"
 2018 – Kustav, Näsnäruda noorperemees, "Vedelvorst"
 2018 – Benjamin Südel, "Märter"
 2019 – Fenton, noor džentelmen, "Windsori lõbusad naised"
 2019 – Pausanias, "Pidusöök"

Tunnustus 

 2016 Eesti Kultuurkapitali näitekunsti sihtkapitali noorte loominguline stipendium
 2017 Eesti Kultuurkapitali näitekunsti sihtkapitali aastane loominguline stipendium
 2018 Kristallkingakese auhind
 2018 Alexander Kofkini fondi stipendium
 2019 Selge kõneleja

Viited

Välislingid
Sander Rebase veebisait
Sander Rebane. Endla Teatri veebisait

Endla näitlejad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1991
Eesti Ühiskond Saksa Liitvabariigis

Eesti Ühiskond Saksa Liitvabariigis (algne nimi Eesti Ühiskond Saksa Liiduvabariigis, lühend EÜSL) on Saksamaal elavaid väliseestlasi ühendav organisatsioon.

EÜSLi asutasid eestlastest sõjapõgenikud 16. märtsil 1952 Augsburgis. Asutamise ajal oli EÜSLi tegevus suunatud eesti kultuuri alalhoidmisele paguluses ja selle edasikandmisele järeltulijatele. Selleks moodustati tantsukollektiive, laulukoore, korraldati laulupidusid, tegutses mitu kooli.
 
EÜSL annab 1945. aastast välja ajalehte Eesti Rada.

Pärast Eesti taasiseseisvumist on EÜSL jätkanud eesti kultuuri edendamist Saksamaal. 

Praegu on EÜSLis üle 400 liikme. Kõige aktiivsemad eestlaste rahvuskoondised tegutsevad Hamburgis, Kölnis ja Münchenis.

On tegutsenud EÜSLi projektkoor.

Viited

Välislingid
EÜSLi koduleht

Väliseesti organisatsioonid
Eesti-Saksamaa suhted
Eesti kultuur Saksamaal
Tartu Ülikooli kuratoorium

Tartu Ülikooli kuratoorium oli Tartu Ülikooli juhtorganeid (kuratoorium). Kuratooriumi tegevus lõpetati 2011. Kuratooriumi ülesanded võtsid üle Tartu Ülikooli nõukogu ja Tartu Ülikooli senat.

Kuratooriumi viimane koosseis valiti 15. jaanuaril 2009 ja see oli järgmine:
Jüri Raidla – kuratooriumi esimees; vandeadvokaat, advokaadibüroo Raidla Lejins & Norc
Hannes Danilov – Eesti Haigekassa juhatuse esimees
Sirje Helme – Kumu kunstimuuseumi direktor
Kersti Kaljulaid – Euroopa Kontrollikoja liige
Peeter Kreitzberg – Riigikogu liige
Urmas Kruuse – Tartu linnapea
Jaan Sven Männik – Eesti Panga nõukogu esimees
Keit Pentus – Riigikogu liige
Andres Põder – EELK peapiiskop
Jüri Ratas – Riigikogu liige
Urmas Siigur – SA Tartu Ülikooli Kliinikum juhatuse esimees
Mart Siimann – Eesti Olümpiakomitee president
Margus Tsahkna – Riigikogu liige
Raivo Vare – ettevõtja
Enn Veskimägi – ettevõtja

Vaata ka
Tallinna Tehnikaülikooli kuratoorium

Viited

Tartu Ülikool
Jaan Rõõmus

Jaan Rõõmus (sündinud 18. septembril 1943 Tallinnas) on eesti fotograaf.

Erialalist tegevust alustas 1965. aastal, siirdudes tööle Eesti Televisiooni. Põhitöö kõrvalt omandas 1971. aastal fotograafi kutse Tallinna Tehnikakoolis nr. 2. Eesti Televisioonis töötas ameti poolest valgustajana, selle kõrvalt aga vabakutselise fotograafina. Alates 1979. aastast koosseisuline fotograaf. Aastatel 1982-2001 tegutses fotograafina Eesti Vabaõhumuuseumis. Uueks väljakutseks sai foto- ja videospetsialisti amet Piirivalveametis ning hilisemas ühendametis nimega PPA (Politsei- ja Piirivalveamet). Eesti sisejulgeolekut tagava ametkonna tegemisi jäädvustas helis ja pildis aastast 1998 kuni pensionile jäämiseni 2012. aastal. Fotoarhiivi süstemaatilist koostamist alustas 1974. aastal. Arhiivi korrastamise ja kaasajastamisega tegeleb ka käesoleval ajal. Digiteerimisega tegi algust 2007. aastal ja hetkel on digiteeritud arhiivi fotofailide arv ligi  23 000. Negatiivide ja diapositiivide arhiivis on ühtekokku ligi 70 000 kaadrit. Esimene suurem personaalnäitus toimus 1978. aastal Tallinnas ja sellel järgnes juba aktiivne näitusetegevus. Väljapanekutel on leidnud kajastust-kasutust erinevad Eesti eluvaldkonnad ja fotožanrid. Näitused on üleval olnud lisaks Eestile veel ka Soomes ja Lätis, aga ka kaugemal. 

Jaan Rõõmuse fotosid on omandanud Riigiarhiivi Filmiarhiiv, Eesti Televisioon, Eesti Kunstimuuseum, Eesti Rahva Muuseum, Teatri- ja Muusikamuuseum, Okupatsioonide Muuseum, Eesti Arhitektuurimuuseum, Kihnu Muuseum jt. 

Lisaks omavad, Riigiarhiivi Filmiarhiiv ja Eesti Televisiooni fotoarhiivi omav Eesti Rahvusringhäälingu arhiiv ja Eesti Vabaõhumuusemi fotokogu, terviklikku Jaan Rõõmuse poolt, ülal mainitud riigiasutustes, loodud fotoarhiivi  ja video arhiivi materjale 
    

Eesti fotograafid
Sündinud 1943
Friedrich Julius von Baltz

Friedrich Julius von Baltz (vene Фёдор Карлович (Фридрих-Юлиус) Бальц; 20. aprill 1800 Pärnu – 27. juuli 1873 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväeinsener, kindralmajor (1851).

Ta sündis Pärnu kaupmehe Carl Gottlieb Baltzi perekonnas. 1822. aastal lõpetas Peterburis asuva sõjaväeinseneride õppeasutuse Главное инженерное училище (hilisem Nikolai insenerikool) alamporutšiku auastmes. Tema esimeseks teenistuskohaks sai Dünaburgi insenerikomando. Hiljem teenis ta mitmel pool, sealhulgas Riias, Moldaavias ja Kroonlinnas. Sõjaväeinsenerina ehitas ta sildu, fortifikatsioone ja hospitale.

Ta võttis osa Vene-Türgi sõjast (1828–1829). 1841. aastal anti talle polkovniku auaste. 1844. aastal ta aadeldati. Erus alates 1855. aastast. 

1858. aastal ostis ta mõisa Domašovo külas Jamburgi maakonnas.

Isiklikku 
Tema poeg Alexander Nikolai Julius von Baltz oli Venemaa sõjaväelane, kindralleitnant.

Venemaa insenerid
Sündinud 1800
Surnud 1873
Romans Suta

Romans Suta (28. aprill 1896 Võnnu kreis – 14. juuli 1944 Thbilisi) oli läti maalikunstnik, graafik, illustraator, stsenograaf ja sisekujundaja.

Haridus 
Suta õppis Riias Jūlijs Madernieksi erakunstistuudios ja Riia Kunstikoolis, ent oli kunstnikuna peamiselt autodidakt. Esimese maailmasõja ajal kolis ta koos perega 1915. aastal ajutiselt Venemaale. Ta jätkas kunstiõpinguid Penzas, kus tutvus ka oma tulevase abikaasa Aleksandra Beļcovaga. Oktoobrirevolutsiooni ajal viibis Suta Peterburis, kus tutvus noorte vene kunstnikega. 1917. aasta detsembris naasis ta Riiga.

1922. aasta lõpus abiellus Romans Suta Aleksandra Beļcovaga ning suundus temaga koos Euroopa-reisile. Nad viibisid Berliinis, Dresdenis ja Pariisis ning naasid Lätisse 1923. aastal.

1924. aastal rajati Suta initsiatiivil portselanimaali stuudio Baltars, mis aga lõpetas finantsraskuste tõttu töö 1928. aasta lõpus.

1929. aastal sai Sutast Riia Rahvaülikooli joonistusstuudio juht, pärast kooli sulgemist 1934. aastal jätkas ta õpetamist oma erastuudios. 1930. aastail jätkas ta ka tööd portselani ja keraamika dekoreerijana.

Pärast 1940. aasta okupatsiooni töötas ta kunstnikuna Riia Filmistuudios. 1941. aastal deporteeriti ta koos stuudiopersonaliga esmalt Moskvasse, seejärel Almatõsse ja viimaks Thbilisisse, kus ta 1943. aastal arreteeriti, väidetavalt leivatalongide võltsimise eest. 14. juulil 1944 ta hukati. Suta rehabiliteeriti postuumselt 1959. aastal.

Suta ja tema abikaasa olid esimesi läti kunstnikke, kes viljelesid nn rahvuslikku konstruktivismi ja kubismi.

Romans Suta ja Aleksandra Beļcova kunagises korteris Riias aadressil Elizabetes iela 57a asub alates 2008. aastast memoriaalmuuseum ja -galerii (läti keeles Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas muzejs), mis on Läti Rahvusliku Kunstimuuseumi filiaal. Muuseumis on hoiul üle 4000 eseme, millest enamiku on annetanud kunstnikupaari tütar Tatjana Suta.

Välislingid 
 Google Arts&Culture veebiväljapanek Roman Suta kunstist

Läti kunstnikud
Maalikunstnikud
Graafikud
Sündinud 1896
Surnud 1944
Õ-Fraktsioon

OÜ Õ-Fraktsioon on Eesti loominguline rühmitus.

OÜ loodi 2003 Tõnis Lehe eestvedamisel.

Rühmitus on ise või koos teise filmikompaniiga loonud neli filmi:
2003 "Jäätants"
2003 "Raisakotkad"
2003 "Suvevärvid"
2005 "Malev"

Viited

Välislingid

Eesti filmikunst
Eesti osaühingud
Kobruvere paisjärv

Kobruvere paisjärv (ka Kalju paisjärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kobruvere külas. Järv on paisutatud Lemmjõele.

Järve pindala on 1,8 ha, valgla suurus 25 km², kaldajoone pikkus 1 km ja kõrgus merepinnast on 74 m.
Järves asub 2 saart pindalaga 0,08 ha. Järv on avalikult kasutatav veekogu. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.

Järve põhjakaldal asub riikliku kultuurimälestisena arvele võetud arheoloogiamälestis kalmistu "Kadakamägi". Järve idapoolsest otsast möödub Viljandi – Suure-Jaani tee.

Viited

Välislingid

Põhja-Sakala valla järved
Pärnu alamvesikond
Cieszyn

Cieszyn (Tšehhi keeles Těšín, saksa keeles Teschen, ladina keeles Tessin) on linn Lõuna-Poolas, Sileesia vojevoodkonnas, Cieszyni maakonna keskus.

Linna pindala on 28,61 km², kõrgus merepinnast 249-378,5 m, rahvaarv 2013. aasta andmeil 36 119 ja rahvastiku tihedus 1262 in/km². Linnas ja seda ümbritsevais omavalitsustes on Poola keskmisest oluliselt kõrgem protestantide osakaal, Cieszynis paikneb ka üks Poola tuntumaist ajaloolistest luteri kirikutest, ent valdav on siiski roomakatoliiklus. 2016. aasta augusti seisuga on linnapea Ryszard Macura.

Cieszyni asutamisaastaks loetakse 810. aastat, ehkki daatum põhineb kaudsetel järeldustel. Linnaõigused sai asula 1220. aastal, 13. sajandi lõpust oli see Cieszyni hertsogkonna keskus. Ajalukku on linn läinud ka Cieszyni rahulepingu sõlmimise kohana, mis lõpetas Austria pärilussõja. Pärast Esimest maailmasõda jagati varem ühtne Cieszyn Tšehhoslovakkia (nüüdne Tšehhi Vabariik, mille poolele jääb Český Těšín) ja Poola vahel.

Vaata ka
Mnisztwo

Viited 

Sileesia vojevoodkonna linnad
Tänassilma-Viljandi-Raudna org

Tänassilma-Viljandi-Raudna org on Viljandi maakonnas asuv Sakala kõrgustiku suurim ürgorg, mis eraldab kõrgustiku põhjaosa muust alast. Org on S-kujuline, ligi kilomeetri laiune ja kuni 40 m sügavune.

Org jaguneb tinglikult kolmeks: Tänassilma ürgorg, Viljangi ürgorg ja Raudna ürgorg. Tänassilma oru ja Viljandi oru vahel läheb Ida-Eesti vesikonna ja Lääne-Eesti vesikonna piir.

Ajalugu

Geoloogiliselt tekkelt on Viljandi ja Raudna ürgorud vanimad Sakala kõrgustikul. Org tekkis enne viimast jääaega. Aluspõhjaks on kesk-devoni liivakivi, mida katavad hilisemad setted.

Selles asuvad suuremad veekogud olid osa oletatavast Pärnu–Viljandi–Tartu veeteest.

Tänassilma ürgorg

Tänassilma ürgorg on Tänassilma-Viljandi-Raudna oru idapoolsem osa, mis algab Kösti oja ligidalt ja kulgeb alguses põhja-kirdesuunal, pöörab Vana-Võidu küla juures itta. Kohe pärast pööret suubub orgu põhjasuunast Tääksi-Välgita-Kehklase ürgorg ja lõunast Ärma ürgorg. Edasi kulgeb org järjest madalamaks muutudes kuni Sakala kõrgustiku servani ja lõppeb Tänassilma küla ligidal. Orus saab alguse Tänassilma jõgi, mis voolab kogu oru pikkuses ja suubub Võrtsjärve. Orus asuvad ka Rutsniku Mädajärv ja Vana-Võidu Mädajärv.

Oru serval kasvab Viiralti tamm. Kaitsealustest aladest asub Tänassilma orus Vana-Võidu Mädajärve serval Kivistiku metsapark, Tusti külas asub oru nõlval Tusti metsapark.

Tänassilma oru ülemjooksule (vahemikus Tänassilma jõe algusest kuni Ärma jõe suudmeni) on aastakümneid juhitud Viljandi linna reovett. Orus asuvat lammisood läbiva kogumiskraavist põhja poole asuv laiuv märgala on ühetaolise, äärmuseni vaesunud taimestikuga soo, mida katab lausjalt laialehine hundinui.

Viljandi ürgorg

Viljandi ürgorg asub Tänassilma-Viljandi-Raudna oru keskosas ja kulgeb edela-kirdesuunal. Oru keskmeks on 4 km pikkune Viljandi järv, millest voolab edelasse välja Raudna jõgi. Oru keskosasse suubub põhjasuunast Valuoja org, oru põhjaosas aga Uueveski org. Oru loodenõlval asub Viljandi linn. Oru lõunapoolse osa veerudel esineb rohkesti allikaid.

Viljandi ürgorg kuulub Viljandi maastikukaitseala koosseisu.

Raudna ürgorg

Raudna ürgorg asub Tänassilma-Viljandi-Raudna oru lääneosas ja kulgeb alguses edelasuunal ning pöörab Paistu ürgoru suubumisel Ramsi küla juures loodesse. Edasi kulgeb org järjest madalamaks muutudes kuni Sakala kõrgustiku servani ja lõppeb Tohvri küla ligidal. Raudna orus voolab kogu oru pikkuses Raudna jõgi, selles asub ka Raudna tehisjärv.

Raudna ürgorg kuulub osaliselt Loodi looduspargi koosseisu.

Vaata ka

 Tänassilma jõgi
 Raudna jõgi
 Viljandi järv
 Pärnu–Viljandi–Tartu veetee
 Viljandi maastikukaitseala
 Loodi looduspark

Viited

Eesti ürgorud
Pärnu jõgikond
Viljandi maakonna geograafia
Pärnu alamvesikond
Võrtsjärve alamvesikond
Pjotr Voznessenski

Pjotr Nikolajevitš Voznessenski (vene Пётр Николаевич Вознесенский; 23. detsember 1867 Peterburi – 25. jaanuar 1918 Peterburi) oli vene insener ja sillaehitaja.

Voznessenski lõpetas 1891. aastal Keiser Aleksander I teedeinseneride instituudi Peterburis ja astus Teedeministeeriumi teenistusse, kus tegeles uute raudteeliinide rajamisel eeluurimistöödega ja järelevaatajana käimasolevatel raudtee-ehituse objektidel. 1915. aastal sai ta V klassi inseneriks, mis vastas Venemaa Keisririigi teenistusastmete tabelis riiginõuniku astmele.

Pjotr Voznessenski hukkus traagiliselt 25. jaanuaril 1918.

Sillaprojekteerija
 
Voznessenski tegeles ka tehnorajatiste projekteerimisega. Tema tuntuim sillaprojekt on Riia raudteesild üle Daugava jõe (projekteerimine algas 1902. aastal, sild valmis alles 1914). 

Tema jooniste järgi valmistati Poolas Riias asuva Aleksandri viadukti fermid (1906, hiljem, 1960. aastatel viadukt kapitaalselt rekonstrueeriti).

Ta koostas Sõzrani–Vjazma raudteele kavandatud umbes 10-verstase tunneli viimistlustööde projekti. Tunnel pidi Volga jõesängi alt ühendama Batraki ja Obšarovka raudteejaamu. Seoses Esimese maailmasõja algusega ehitus külmutati ja hiljem loobuti sellest.  

1916. aastal korraldas Teedeministeerium piiratud osavõtuga konkursi mitmeavalise kahekorruselise konsooltala-sõrestiksilla projekteerimiseks üle Volga jõe Saratovis. Silla pikkuseks oli kavandatud 2,5 km ja suurima ava silde pikkuseks 160 m. Voznessenski konkursiprojekt jäi kolmandaks, parimaks lahenduseks hinnati professor Grigori Perederi eelprojekt.

Viited

Välislingid 
Postkaart. Voznessenski projekteeritud Aleksandri viadukti fermid (1906) 

Venemaa insenerid
Venemaa sillaehitajad
Sündinud 1867
Surnud 1918
Vilhelmine Klementi nimeline Õmblustootmiskoondis

Vilhelmine Klementi nimeline Õmblustootmiskoondis oli Tallinnas tegutsenud tekstiiliettevõte (tootmiskoondis). Ettevõte oli nimetatud Eesti Kommunistliku Noorsooühingu aktivisti Vilhelmine Klementi järgi.

Ettevõte asutati 1944 nime all Pesutööstus "Osta" ja seda nime kandis aastani 1950. 

1950–1954 oli ettevõte nimi Vilhelmine Klementi nimeline Pesuvabrik. 1954–1969 oli ettevõte nimi Vilhelmine Klementi nimeline Õmblusvabrik. 1969–1970 oli ettevõte nimi Vilhelmine Klementi nimeline Eksperimentaalõmblusvabrik. Seejärel kandis ettevõte oma eksisteerimise lõpuni nime Vilhelmine Klementi nimeline Õmblustootmiskoondis ja V. Klementi nim Õmblusvabrik.

1992. aastal moodustati V. Klementi nimelise Õmblustootmiskoondise baasil RAS Klementi ning selle koosseisus RAS Pärnu Õmblusvabrik ja RAS Rapla Rõivas.

Vaata ka 
Vilhelmine Klementi nimeline Linnakutsekool

Viited

Tallinna endised ettevõtted
Eesti tekstiilitööstusettevõtted
Eesti tööstusettevõtted
Melchior Grodziecki

Melchior Grodziecki (1582 või 1584 Cieszyn, Sileesia, tänapäeva Poola – 7. september 1619 Košices, Sileesia, tänapäeva Slovakkia) oli poola roomakatoliiklik vaimulik, jesuiit, märter ja pühak. 1603. aastal astus Cieszyni aadlisuguvõsast pärit Grodziecki jesuiitide ordusse noviitsiks ja kaks aastat hiljem andis vanded. Tulevane silmapaistev teoloog õppis jesuiitide kolleegiumites Brnos 1603–05 ja Kłodzkos 1605–07. Õpetajakoolituse sai ta aastases seminaris České Budějovices. 1608. aastal naasis ta Kłodzkosse, et lõpetada oma muusikaharidus. Ta lõpetas Praha Clementinumi filosoofia ja teoloogia alal, pärast vaimulikuks pühitsemist 1614. aastal tegutses ta algul Prahas vaeste tudengite majutusasutuse juhina ning hiljem Tšehhimaal jutlustaja ja pihiisana.

Kolmekümneaastase sõja ajal saadeti ta Košicesse tollase Ungari aladel koos ungari kaasseminaristi István Pongrácziga. Pärast linna vallutamist Transilvaania vürsti György I Rakoczy vägede poolt võeti nad mõlemad ja kanoonik Marko Krizin riigireetmises ja Poola vägede Ungarisse kutsumises süüdistatuna kinni, piinati ja neil raiuti pea maha.

350 aastat hiljem kuulutas paavst Johannes Paulus II Melchior Grodziecki koos ta kahe saatusekaaslasega 2. juulil 1995 Slovakkias pühakuks. Tema säilmeid hoitakse tänini ursuliinide nunnakloostris Tarnawas, tema peamine pühapaik asub Košices. Püha Melchior Grodziecki mälestuspäev on 7. september, tema kaitse alla kuuluvad Katowice arhediötsees ja Bielsko–Żywieci diötsees.

Viited

Jesuiidid
Poola vaimulikud
Katoliku pühakud
Märtrid
Sündinud 1582
Surnud 1619
2024. aasta suveolümpiamängud

2024. aasta suveolümpiamängud on XXXIII olümpiaadi olümpiamängud, mis toimuvad 2.–18. augustil Pariisis.

Kandidaatlinnad 
Korraldajalinnadeks kandideerisid märtsi 2017 seisuga kaks linna: Los Angeles (USA) ja Pariis (Prantsusmaa). Juulis leppis ROK kokku, et 2024. aasta suveolümpiamängud toimuvad Pariisis ja järgmised Los Angeleses.

Oma kandidatuuri võtsid tagasi Boston, Hamburg, Rooma ja Budapest.

Lõplik valik kinnitati 13. septembril 2017 Peruus Limas toimunud ROKi istungil.

Purjetamine
2024. aasta Pariisi olümpiamängude kava kinnitati järgmiselt:
meeste purjelaud – RS:X
naiste purjelaud – RS:X
meeste ühepaat – Laser
naiste ühepaat – Laser Radial
lohe segavõistkond – klass kinnitamisel
kahepaadi segavõistkond – klass kinnitamisel
naiste kahepaat – 49erFX
meeste kahepaat – 49er
kahene katamaraanil segavõistkond– Nacra 17
kahene avamere kiiljahi segavõistkond – klass kinnitamisel

Viited

Välislingid 	
 Pariis 2024 ROK-i veebilehel
 http://www.la24.org
 http://www.paris2024.org
 06.11.2018 14:28, Siim Boikov, Purjetamise olümpiakavva valiti uus distsipliin, sport.err.ee

Suveolümpiamängud
2024
Pariis
Mereinspektsioon

Mereinspektsioon oli Keskkonnaministeeriumi alluvuses tegutsenud asutus (inspektsioon).

Mereinspektsiooni põhimääruse järgi oli selle tegevusvaldkonnad "sise- ja territoriaalmeres, majandusvööndis ja piiriveekogudel looduskeskkonna ja -varude kasutamise ja kaitse alase järelevalve teostamine ning seaduses ettenähtud alustel ja ulatuses riikliku sunni kohaldamine".

1999 liideti Keskkonnainspektsioon ja Mereinspektsioon ning ühendatud asutuse nimeks sai Keskkonnainspektsioon.

Viited

Keskkonnaministeerium
Tauno Vahter

Tauno Vahter (sündinud 18. veebruaril 1978 Tallinnas) on eesti kirjastaja ja tõlkija.

Ta lõpetas 1996. aastal Tallinna Reaalkooli ja 2002. aastal Tartu Ülikooli avaliku halduse erialal. 

Ta on töötanud 1999. aastast kirjastuses Tänapäev, seejuures alates 2008. aastast kirjastuse Tänapäev peatoimetajana. 

Tõlkinud eesti keelde raamatuid inglise ja soome keelest, muu hulgas Sofi Oksaneni "Stalini lehmad" ja Arto Paasilinna "Maailma parim küla", Urho Kekkoneni ja Ronald Reagani elulood.

Vahter on avaldanud esseid, kirjandus-, muusika-, teatri- ja filmiarvustusi, ülevaateid Eesti raamatuturu olukorrast ning kriitilisi seisukohavõtte esoteerika ja pseudoteaduse (sh vaktsiinivastasuse, MMSi propaganda ja lameda maa teooria) levitamise suhtes Eesti ühiskonnas.

Tegelenud mälumänguga, tulnud võistkondlikult, paaris- ja pildimängus korduvalt Eesti meistriks ning võistkondlikult Euroopa meistriks.

Kirjutisi ja sõnavõtte
 Tauno Vahter. Kimalase lend - olukorrast kirjastamises ERR, 14. detsember 2017
 Tauno Vahter. Poliitikutega seotud vaktsineerimisvastane raamat korjati Eestis müügilt ERR, 24. detsember 2018
 Tauno Vahter. Kuidas liigub kultuuriäri raha? Sirp, 21. detsember 2018
 Tauno Vahter. Ohtliku eneseabiraamatu müügilt korjamine Soomes näitab põhjanaabrite suuremat vastutust ERR, 21. detsember 2018
 Tauno Vahter. Hämmastavaid väljavõtteid Eesti menukamatest esoteerikaraamatutest ERR, 8
 Tauno Vahter. Esoteerika vabariik ERR, 3. oktoober 2018
 Tauno Vahter. Inimeste profileerimise uus tase - ülehomme teame sinust kõike Sirp, 26. aprill 2019
 Tauno Vahter. Eesti on saja tuhande valvekaamera maa Sirp, 26. aprill 2019
 Tauno Vahter. Intervjuu Kurt Vonnegutiga - Mida vanemaks ma saan, seda parem ma enne olin 12. veebruar 2014

Teoseid 

 2020 novellikogu "Pikaajaline kokkusaamine". Autori esimene raamat. Osa raamatus avaldatud novellidest on varem ilmunud Vikerkaares, Loomingus, Müürilehes ja kogumikus “Eesti novell".
 2021 romaan "Madis Jeffersoni 11 põgenemist". Peategelase prototüüp on korduvalt Nõukogude Liidust põgeneda üritanud Johannes Lapmann.
 2022 romaan "Hea venelane". Raamatu tegevus toimub 1993. aasta Eestis, teemaks on eestlaste ja venelaste suhted ning kohalik sensitiivide äri.

Tunnustus 

 2012 võistkonnas JFGI Euroopa mälumängumeister
2017 aasta raamatusõber (nimetuse kirjastamist tutvustavate artiklite avaldamise ja sotsiaalmeediakampaania  "Jälle raamat!" korraldamise eest)
2018 klubide arvestuses Põhjamaade mälumängumeister

 2021 Friedebert Tuglase novelliauhind (novell "Taevas Tartu kohal")
 2022 Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind ("Madis Jeffersoni 11 põgenemist")

Isiklikku 
Tema vend Tarmo Vahter on Eesti Ekspressi ajakirjanik ja mitme raamatu autor.

Viited

Välislingid

Eesti tõlkijad
Eesti mälumängurid
Eesti kirjastajad
Eesti kirjanduskriitikud
Eesti filmikriitikud
Eesti teatrikriitikud
Eesti muusikakriitikud
Eesti esseistid
Sündinud 1978
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tauno Vahter (muusik)

Tauno Vahter (2. oktoober 1946 Tallinn – 24. detsember 2018  Tallinn) oli eesti muusik ja muusikapedagoog.

Haridus 
 Kooliteed alustas Tauno Vahter Tallinna 27. algkoolis, mis praegu kannab Rahumäe Põhikooli nime. Samal ajal õppis ta ka Nõmme Muusikakoolis klaverimängu. 
 Tauno Vahteri koolitee jätkus Tallinna 39. Keskkoolis, kus muusikaõpetaja Koit Kirber tema muusikaandele kohe rakendust leidis. Ansamblis hakkas Vahter mängima trumme. Koit Kirberi lavastatud ooperis „Tsaar Saltaan“ sai Tauno Vahter koos Raivo Trassiga peaosa. Tauno Vahter oli peaosas ka siis, kui seda ooperit etendati Estonia teatri lavalaudadel.
 1969 aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusikapedagoogika erialal.

Töö 
 Pärast Pedagoogilise Instituudi lõpetamist suunati Tauno Vahter Järvakandi Keskkooli muusikaõpetajaks. Seal hakkas ta juhendama ansamblit Welled, millest sai tuule tiibadesse mitu muusikut, näiteks Ardo Juhkov ja Riho Sibul.
 Vahepeal tuli poolteist aastat (1970) veeta sõjaväes, kus muusikaline tegevus jätkus orkestris mängides. Koos saatusekaaslaste Ivo Linna ja Gunnar Grapsiga lauldi ka paljudel tantsupidudel ja kontsertidel. 
 1973–1991 laulis RAM-is (II tenorina) ning kvartetis RAM-4 baritonina. 
 Samuti on ta tegutsenud 1970-ndatel levimuusikuna ansamblis Collage (baritonina). Selle ansambli plaat "Käokiri" tunnistati üheks parimaks Eestis välja antud heliplaadiks. 
 1980-ndatel laulis trios koos Uno Loobi ja Ülle Tomingaga.
 Lauluhäält kasutas ta Ants Söödi juhitavas Tallinna Üliõpilassegakooris, ansamblites ja solistina. Tegevust jätkus ka trummide taga, nüüd juba professionaalsel tasemel.
 Laulmine ja trummimäng jätkusid 1980-ndatel mitmes Tallinna restoranis. Samal ajal huvitus Tauno Vahter üha enam poksimisest, millega ta oli algust teinud juba keskkooli ajal. Poksis sai ta I järgu. Tauno tegutses ka poksitreenerina.
 1992–1993 oli Kõmsi kooli direktor; 
 1990-ndatel töötas Päästeametis päästjana.

Isiklikku 
Tema isa oli muusikateadlane, dirigent ja muusikapedagoog, Tallinna Riikliku Konservatooriumi professor Artur Vahter; vend Kuulo Vahter on kunstnik. Poeg Reivo Vahter (1975).

Viited

Kirjandus 
 

Eesti lauljad
Eesti muusikapedagoogid
Tallinna Ülikooli vilistlased
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1946
Surnud 2018
Kazimir Reichel

Kazimir Jakovlevitš Reichel (vene Казимир Яковлевич Рейхель; 20. oktoober (vkj 8. oktoober) 1797 Varssavi – 8. detsember (vkj 26. november) 1870 Novgorodi kubermang) oli saksa päritolu Venemaa insener ja sillaehitaja. Kindralmajor (1842).

Reicheli esivanemad olid Saksimaalt pärit, kes 18. sajandi alguses asusid elama Poolasse. Kazimiri isa Jan Reichel oli Varssavi mündikoja asutaja ja graveerija. Sajandivahetusel kolis pere Peterburi. Seal lõpetas Kazimir 1819. aastal Teedeinseneride korpuse instituudi.

Reichel valdas nelja keelt: vene, prantsuse, saksa ja poola.

Sillaehitus 
Aastatel 1821–1838 juhtis Reichel Peterburi–Moskva maanteel sildade ehitamist, seejuures suuremate sildade projekteerimist ja rajamist juhtis vahetult ise. 

Tema tehtud sildadest olid tuntumad 1830. aastal valminud kivisammastele rajatud puidust kaarkanduritega Volhovi sild Novgorodis (üldpikkus 250 m) ja aastatel 1837–1942 ehitatud 242 meetri pikkune viieavaline katusega sild Peterburi–Moskva maanteel üle Msta jõe Bronnitsa küla juures. Bronnitsa silda on kutsutud ka Reicheli sillaks. Mõlema silla sildeehitised asendati sajandivahetuse paiku metallsõrestikfermidega.

Enne kui Bronnitsa silla projekt kinnitati, kaaluti erinevaid lahendusi, sealhulgas tunneli rajamist Msta jõesängi alt läbi (1828. aastal Reicheli projekt) ja hiljem kettsilla varianti (ka Reicheli projekt).

Viited

Välislingid  
Reicheli sillad fotodel: Volhovi sild Novgorodis (pilt nr 3) ja Bronnitsa sild (foto nr 4)

Venemaa insenerid
Venemaa sillaehitajad
Sündinud 1834
Surnud 1909
Apple Watch

Apple Watch on Apple'i toodetud nutikell, mis tuli välja 24. aprill 2015.

Kell on puutetundliku ekraaniga ja sellega saab jälgida oma tervist, lugeda e-kirju, vastata kõnedele ja sõnumitele. Apple Watch töötab Bluetoothi abil ning miinimumnõuded kella kasutamiseks on iPhone 6s, millel on IOS 13.

Apple Watchi operatsioonisüsteemiks on WatchOS.

Riistvara 
Apple Watchil on 32 GB sisemälu ja 1 GB muutmälu ja Bluetooth 5 ja Wifi ning 4G ühendus. Samuti on kellal kõlarid ja GPS.

Välislingid
Kodulehekülg

Apple'i riistvara
Nutikellad
Eesti Hariduse Kvaliteediagentuur

Eesti Hariduse Kvaliteediagentuur (lühend HAKA; varem Eesti Kõrg- ja Kutsehariduse Kvaliteediagentuur (EKKA)) on Haridus- ja Noorteameti koosseisus iseseisvaid ülesandeid täitev struktuuriüksus, mis tegeleb kvaliteedi hindamise ja edendamisega hariduse valdkonnas. Aastatel 2009–2020 kuulus see Sihtasutuse Archimedes koosseisu.

HAKA põhiülesanded on:

 hariduse valdkonnas kvaliteedihindamise läbiviimise korra väljatöötamine ja kehtestamine;
 koostöös haridusasutuste ja huvirühmadega hariduse valdkonnas kvaliteedikultuuri edendamine, parimate kvaliteedi edendamise tavade väärtustamine ja levitamine;
 kõrgkoolide institutsionaalne akrediteerimine;
 temaatiline hindamine;
 kutseõppe kvaliteedi hindamine;
 kõrgkoolide ja kutseõppeasutuste õppeõiguse ekspertiis;
 täienduskoolituse kvaliteedi hindamine;
 üldhariduse kvaliteedi hindamine;
 teiste kvaliteediagentuuride teenuste kasutamise taotluste läbivaatamine ning hinnangute andmine teiste kvaliteediagentuuride Eesti õppeasutustes läbiviidud kvaliteedihindamisele;
 akrediteerimise ja kvaliteedihindamise andmebaaside haldamine ja nende avaliku kasutamise võimaldamine;
 kvaliteedihindamise tulemuste analüüside koostamine ja uuringute läbiviimine;
 osalemine hariduse kvaliteedi alases rahvusvahelises koostöös, sh Eesti esindamine hariduse kvaliteedi küsimustes, ja välisriikides toimuvates kvaliteedihindamistes;
 hariduse valdkonna hindamise ja kvaliteedi alane koolitustegevus ja nõustamine;
 kvaliteedi alaste arendusprojektide ning piloothindamiste läbiviimine hariduse valdkonnas.

HAKA on kvaliteedi hindamise otsustes iseseisev ja sõltumatu. HAKA kuulub Euroopa kvaliteediagentuuride registrisse EQAR (European Quality Assurance Register for Higher Education) ning läbib vähemalt kord viie aasta jooksul sõltumatu rahvusvahelise välishindamise, mille raames hinnatakse agentuuri staatuse ja tegevuste vastavust Euroopa kõrgharidusruumi kvaliteedikindlustuse standarditele ja suunistele.

Viited

Välislingid 
 Eesti Hariduse Kvaliteediagentuuri koduleht

Haridus- ja Teadusministeerium
Fikri Işık

Fikri Işık (sündinud 13. septembril 1965 Babacanis Gümüşhane provintsis) on Türgi poliitik, Õigluse ja Arengu Partei liige. Ta on aastast 2007 Türgi Suure Rahvuskogu liige. Ta oli aastatel 2013–2016 Türgi teaduse, tööstuse ja tehnoloogia minister. 24. maist 2016 kuni 19. juulini 2017 oli ta Türgi kaitseminister.

Ta sündis aastal 1965 Babacanis Şirani ringkonnas Gümüşhane provintsis. Ta on õppinud Ankaras Lähis-Ida Tehnikaülikoolis matemaatikat.

Ta on töötanud matemaatika ja inglise keele õpetajana erakoolides İzmitis ja İstanbulis. Lisaks on ta töötanud mänedžerina toiduainete tööstuses.

Isiklikku 
Ta on abielus ja nelja lapse isa.

Türgi poliitikud
Sündinud 1965
Vizma Belševica

Vizma Belševica (30. mai 1931 Riia – 6. august 2005 Riia) oli läti luuletaja, proosakirjanik ja tõlkija.

Vizma Belševica oli pärit töölisperekonnast ja kasvas üles Riias. Suviti oli ta sugulaste juures Ogales Kurzemes. Belševica on oma mälestustes kirjutanud, et ta isa oli alkoholiprobleemidega ja ema oli emotsionaalselt külm. 1948. aastal lõpetas ta Riias 2. Polügraafiakutsekooli, 1955. aastal lõpetas ta kaugõppes Riia Kultuuri ja Hariduse Töötajate Tehnikumi. Seejärel asus ta õppima Moskvas Maksim Gorki nimelises Kirjandusinstituudis, mille lõpetas 1961. aastal. Vizma Belševica esimene luuletus ilmus ajakirjanduses 1947. aastal. Esikkogu "Visu ziemu šogad pavasaris" ('Kõikidel talvedel on tänavu kevad') ilmus 1955. aastal. Teine luulekogu "Zemes siltums" ('Maa soojus') ilmus 1959. aastal. Luulekogu "Jūra deg" ('Meri põleb') ilmus 1966. aastal.

Pärast neljanda luulekogu "Gadu gredzeni" ('Aastaringid') ilmumist 1969. aastal sai Belševica võimudepoolse terava kriitika osaliseks. Teda rünnati ajalehes Cīņa 7. juunil 1969 ilmunud artiklis. Belševica luulet süüdistati kahemõttelises sümbolismis, mis võib poliitiliselt ebaküpseid lugejaid segadusse ajada. Seejärel kiusati teda aastaid taga. Aastatel 1971–1974 ei avaldatud mitte ühtegi Belševica luuletust. Hiljem lasti tal siiski tasapisi kirjandusse tagasi tulla.

Luulekogu "Madarās" ilmus 1976. aastal ja valikkogu "Kamola tinēja" 1981. aastal. Poetessi viimane luulekogu "Dzeltu laiks" ('Sügisene aeg') ilmus 1987. aastal. Pärast oma poja luuletaja Klāvs Elsbergsi hukkumist 1987. aastal lõpetas Vizma Belševica luuletuste kirjutamise. Ilmusid veel valikkogud "Ievziedu aukstums" ('Toomingaõite külmus') (1988), "Baltās paslēpes" (1991) ja "Par saknēm būt" (1996).

Vizma Belševica esimene proosaraamat jutukogu "Ķikuraga stāsti" ('Ķikuragsi jutud') ilmus 1965. aastal. Järgnes novellikogu "Nelaime mājās" ("Õnnetus majas") (1979). Jutukogu "Lauzta sirds uz goda dēļa" ('Au nimel murtud süda') avaldati 1997. aastal.

1990. aastatel kirjutas Vizma Belševica poolautobiograafilise Bille-triloogia, mis kujunes lugejate hulgas väga populaarseks. Triloogia esimene raamat "Bille" ilmus 1992. aastal esmalt Ameerika Ühendriikides ja 1995. aastal Lätis. "Bille dzīvo tālāk" ('Bille elab edasi') ilmus 1996. aastal ja "Billes skaistā jaunība" ('Bille kaunis noorus') 1999. aastal. Ühiste kaante vahel ilmus triloogia 2004. aastal.

Viited

Läti luuletajad
Läti kirjanikud
Sündinud 1931
Surnud 2005
Raudtee tänav (Narva)

Raudtee tänav on tänav Narvas Kreenholmi linnaosas, mis koosneb kahest osast. Tänava esimene lõik pikkusega 400 m algab Kalda tänavalt, kulgeb idast läände ja lõpeb Joala tänavaga ristudes. Tänava teine lõik pikkusega 466 m algab 160 m põhja pool Joala tänava jätkuna, kulgeb loode poole ja lõpeb sisetänavaga jätkudes. Tänava üldpikkus on 866 m.

Tänav sai oma nime oletatavasti lähedal kulgeva Tallinna–Peterburi raudteeliini järgi.

Narva tänavad
Uku ja Vanemuine

"Uku ja Vanemuine" (täisnimega "Uku ja Vanemuine ehk Eesti jumalad ja rahvad") on Karl August Hermanni 1907 valminud lauleldus, mida peetakse eesti esimeseks ooperikatsetuseks. Teose libreto kirjutas samuti Hermann, kes kasutas selleks rahvamuistendeid. Teose orkestreeris ja avamängu lisas Adalbert Wirkhaus. Teos kanti esimest korda ette 1908. Teos ei leidnud tollal noorte muusikute seas heakskiitu.

1997 tegi Raimo Kangro teosele uue orkestreeringu ja kirjutas teosele ka järje "Uku ja Ecu".

Tegelased
Uku, ülem jumal ning taeva ja maa looja (bariton)
Vanemuine, laulu ja mängu jumal (bariton)
Lemmingine, lõbu ja rõõmu jumal (tenor)
Koit, jumalik noor mees ja päikese juht (tenor)
Hämarik, jumalik õhtu neiu ja päikese uinutaja (sopran)
Endel, perepoeg ja peigmees (tenor)
Salme, Endla (!) pruut ja armuke (sopran)
Sarvik, pahanduse ja kurjuse vaim (bariton)

Muud isikud, kes muist kooris ühes laulavad
Aka, Uku kaasa ja tema kõrvaline
Taara, Uku kaaslane ja teine ülem jumal
Ilmarine, sepp, töö ja võiduse vaim, vasar vööl
Äike, tule jumal ja sädemekorjaja, paistev kübar peas
Piker, noolte vaim ja viskaja, noolte pundar seljas
Kõu, müristuse sünnitaja
Turis, sõja jumal ja võidu vaim oda- ja mõõgaga
Vibuane (NB mitte "Vibulane"), jahi vaim, ambu nooltega käes
Hallijas ja Murueit oma tütardega, pulmavaimud
Peremees ja perenaene, kaks paari, Endla ja Salme vanemad
Rahvas, koorina kaasa laulmas
Pahanduse vaimud, Sarviku kaaslasteks

Viited

Välislingid
Digar

Eesti ooperid
Konkretiseering

Konkretiseering ehk isendus ehk kehastus ehk instantseering (inglise keeles instantiation) on metafüüsikas universaali ja partikulaari seos .

Intellektitehnikas saadakse klassi konkreetne objekt ehk üksiknäide ehk isend ehk eksemplar muutuja väärtuse asendamise või reegli teadmusbaasile kohaldamise abil. Näiteks konkreetse haige määratlemine on üldistatud objekti "patsient" konkretiseering.

Viited

Metafüüsika
Hansapanga galerii

Hansapanga galerii oli Tallinnas aadressil Liivalaia tänav 10 asunud Hansapanga kunstigalerii.

Galerii (tollal kunstisaal) avati detsembris 1999. Aastal 2002 sõlmis galerii lepingu Kaasaegse Kunsti Eesti Keskusega ja kunstisaal nimetati ümber Hansapanga galeriiks.

Galerii lõpetas tegevuse 2003. aastal. Galeriis toimus kokku 10 näitust.

Galerii andis igal aastal välja Hansapanga kunstipreemiat ja preemia väljaandmist jätkati ka pärast galerii sulgemist.

Viited

Kirjandus
 Sirje Helme. Kaasaegse Kunsti Keskus ja Hansapank on löönud käed. Eesti Ekspress: Areen, 17. jaanuar 2002

Välislingid
 Galeriist Kaasaegse Kunsti Keskuse kodulehel

Tallinna galeriid
Proletariaadi tänav

Proletariaadi tänav on tänav Narvas Kreenholmi linnaosas. Tänav algab endise Narva Joala Kooli hoone juurest, kulgeb kagu poole, ristub Tekstiili, 26. Juuli ja  Kiige tänavaga ning lõpeb Staadioni tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 486 m. 

Tänav on rajatud pärast Teist maailmasõda ja on nime saanud proletariaadi juhtiva rolli järgi Nõukogude Liidus. See on eramajadega tänav, tänaseks on majad säilinud vaid paaris numbritega küljel. Nendest puuduvad majad numbritega 4 kuni 32. 

Narva tänavad
Teravik

Teravik oli Eesti ansambel. Ansambel tegutses aastatel 1975–1976.

Koosseis
Ansamblis on teiste seas kaasa teinud:
Riho Kuub – vokaal
Urmas Alender – vokaal
Tiit Kõrvits – soolokitarr
Sulev Kuusik – soolokitarr
Andrus Kerstenbeck – trummid

Viited

Välislingid
Ansamblist muusika.ee andmebaasis

Eesti ansamblid
Partikulaar

Partikulaar ehk üksikobjekt ehk üksikese ehk üksik asi on metafüüsikas universaali konkretiseering. Näiteks iga üksik konkreetne õun on "õunasuse" ehk õuna kui universaali (õuna kui tüübi, õuna kui klassi või õuna idee) ilmnemine. 

Partikulaarid, vastandina  abstraktsetele entiteetidele (nagu näiteks omadused või arvud) on aegruumilised. Sokrates on partikulaar. See tähendab, et on olemas ainult üks Sokratese-nimeline Platoni õpetaja, keda pole võimalik kloonides kopeerida, loomata seejuures uut partikulaari. Samas punasus ei ole partikulaar, kuna see on abstraktne ja paljukordselt konkretiseeritav (näiteks see konkreetne õun, minu jalgratas, selle naise punased juuksed jne.)

Partikulaar võib olla üheaegselt mitme universaali ilmnemine. Näiteks Sokrates on ühtaegu nii inimese kui ka filosoofi ilmnemine. 

Tänapäeval kasutatakse sõna "partikulaar" ka Aristotelese individuaalse substantsi tähenduses, tähistades nii ükskõik millist konkreetset (individuaalset) entiteeti, sõltumata sellest, kas see on aegruumiline või mitte. 

Peter Frederick Strawson on teinud vahet partikulaaride ja indiviidide vahel, määratledes partikulaari identiteeti omava ajas paikneva indiviidina. Seetõttu on temal kõik partikulaarid indiviidid, kuid kõik indiviidid ei ole partikulaarid. Mitte-partikulaarsed indiviidid on tal näiteks omadused, arvud, propositsioonid ja faktid.

Räägitakse ka abstraktsetest partikulaaridest ehk troopidest.

Vaata ka
 Universaalid
Guido Küng

Guido Küng (sündinud 5. oktoobril 1933 Zofingenis) on Šveitsi filosoof.

Ta kaitses doktorikraadi Fribourgi Ülikoolis Šveitsis 1962. aastal. 1962–1973 oli ta filosoofiaprofessoriks Notre Dame'i Ülikoolis Ameerika Ühendriikides. Alates 1973. aastast oli ta filosoofiaprofessor ja Ida-Euroopa uuringute instituudi direktor  Fribourgi Ülikoolis.

Teoseid
Küng, Guido 1967 [1963]. Ontology and the Logistic Analysis of Language: An Enquiry into the Contemporary Views on Universals. (Revised edition.) Dordrecht: D. Reidel.

Pere
Tema vanemad olid Josef ja Anna (Schibig) Küng. Tema abikaasa on  Elisabeth J. Lampert (alates 1962. aastast).

Viited

Šveitsi filosoofid
Sündinud 1933
Omega (Eesti ansambel)

Omega oli Eesti ansambel. Ansambel asutati 1965 Raplas.

Koosseis
Ansamblis on teiste seas kaasa teinud:
Koit Pärna – laul, soolokitarr
Mati Vaarmann – laul, basskitarr
Ülo Väling – klahvpillid
Tõnu Susi – trummid
Anne Veski – laul, klahvpillid

Diskograafia
1968 singel "Stop The Music"
1969 singel "No Milk Today"
...

Viited

Välislingid
Ansamblist muusika.ee andmebaasis

Eesti ansamblid
Haapsalu Õpetajate Seminar

Haapsalu Õpetajate Seminar oli aastatel 1945–1953 Haapsalus tegutsenud õppeasutus (seminar), kus koolitati algkooliõpetajaid.

Seminar tegutses 1938. aastal valminud Haapsalu algkooli hoones.. Aastast 1950 kandis seminar nime Haapsalu Pedagoogiline Kool (harvemini Haapsalu Pedagoogika Kool).

Vaata ka
Läänemaa Õpetajate Seminar

Viited

Välislingid
Laine Soosalu (kooli vilistlane), Haapsalu Õpetajate Seminar/Pedagoogiline Kool 1945-1956 (PDF-fail)

Eesti endised koolid
Haapsalu