joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Litsmetsa

Litsmetsa (võru keeles Litsmõtsa) on Võrumaal Antsla vallas asuv küla.

Kalevala autor Elias Lönnrot peatus 1844. aasta septembris 6 päeva Litsmetsa kõrtsis. Litsmetsa Antsla–Sänna tee äärde ehitatud kõrtsist on tänapäeval alles vaid müürid. 

Litsmetsas asub ka Teises maailmasõjas hukkunute auks püstitatud mälestussammas, mis on arvatud kultuurimälestiseks.

Küla põhjapiir kulgeb mööda Mustjõge. Litsmetsast lõunasse jääb Tsooru küla. Külast läände jääb Karula rahvuspark.

Nimi 
Litsmetsa on nime saanud karjamõisa järgi, mis kuulus Vana-Antsla mõisa alla. Karjamõis on esimest korda tähistatud Ludwig August Mellini 1798. aasta kaardil, aga talu oli samas kohas juba 1685. aasta kaardil. Varaseim nimekuju ei seostu metsaga, vaid hoopis isanimega Mats. Nimelt on seda kohanime esmamainitud 1688, kui nimetati talumeest Litze Mattsi Tiet. Pole teada, kas seda hääldati 'litse' või 'liitse'. 1762 mainiti juba isikut Litsmötsa Lorent ja Mellini kaardil on Litzmets.

Vana-Antsla mõisa 19. sajandi lõpu metsakaartidel on küla kirjutatud pikka i-d märkiva kujuga Lihzmets. Nime algupärane kuju võiski olla pika i-ga, näiteks Rõuge kihelkonnas Krabi külas oli Liidsi talu, mis samuti asus soisel alal. Nimetavalise liitumise järgi otsustades peaks lits või liits olema metsa iseloomustav sõna. Wiedemanni sõnaraamatus on sõna liitsma 'muljuma, maadligi või katki suruma' ja sõna litsik, mida kasutati kokkuvajunud leiva kohta. Seetõttu võiks Litsmetsa kohanimi seostuda jõeäärse märja ja tihenenud pinnasega. Teine võimalus on oletada kohanime tulenemist läti maastikukohanimest: līcis tähendab lisaks lahele jõekääru ja jõekäärus olevat maad. Päritolu sõnast lits pole välistatud, näiteks Otepää kihelkonnas on Litsikuusik, aga Võrumaa nimedes on tavalisem sõna lita kasutamine, näiteks Litasild.

Litsmetsa idaosa on tuntud Lepäoruna.

1938. aastal võeti vastu Koha- ja kinnistusüksuste nimede korraldamise seadus, mille järgi kuulunuks muutmisele "haldusüksuste, külade ja alevike labase tähendusega või halva kõlaga nimed". Samas võidi jätta nimesid muutmata, kui need omasid positiivset tähtsust Eesti ajaloo seisukohalt. 

Litsmetsa taheti 1970-ndatel Liismetsaks ümber nimetada, kuid nimemuutuse kulukuse tõttu lükati Antsla külanõukogu esimehe palve tagasi.

Viited 

Antsla vald
Võru maakonna külad
Nasva (Hiiumaa)

Nasva on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käinast lõunas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.

Nasva küla piirneb põhjas Selja, läänes Luguse ja kagus Orjaku külaga. Küla piirneb idas Käina lahe ja lõunas Jausa lahega.

Nimi
Kohanimi tuleneb sõnast "nasv" – 'väike saar, väike poolsaar, madalik, leetselg'. Kohanimi on esmakordselt märgitud 1922.

Loodus
Nasva rannikuala hõlmab Käina lahe – Kassari maastikukaitseala. Küla lääneosas asuvad kaitsealused Nasva kadakad. Nasva küla alale jäävad Härglaid, Laiarahu, Mustakivi laid, Männaklaid ja Vareslaid.

Elanike arv

Ajalugu
Nasva ala kuulus ajalooliselt Putkaste mõisa alla, kus asus ajalooline Vällika küla. Nasva küla kujunes 20. sajandi alguses.

Taristu
Nasva piirneb loodes Suuremõisa–Käina–Emmaste maanteega. Küla lõunaosa läbib Vaemla–Kassari–Luguse tee.

Ettevõtlus
Nasvas asub Puulaiu matkamaja.

Viited

Hiiumaa valla külad
Veski (täpsustus)

Veski on ehitis või ettevõte, kus jahvatatakse teravilja.
Veski (tehnika) on materjalide jahvatamise seade.
Veski (strateegiamäng) on lauamäng.
Veski (Märjamaa) küla asub Raplamaal Märjamaa vallas.
Veski (Kanepi) küla asub Põlvamaal Kanepi vallas.
Veski (perekonnanimi)

Vaata ka
Veski looduskaitseala asub Põlvamaal Kanepi vallas.
Veski mõis asus Tartumaal Kambja kihelkonnas.
Veski posti raudteepeatus asus Tallinnas kitsarööpmelisel Tallinna–Viljandi raudteeliinil.
Veski raudteepeatus asus Põlva maakonnas Värska vallas.
Veski tee asub Harjumaal Rae vallas.
Veski tänav
Veski vald asus Tartumaal 1939–1950.
Saeveski on ettevõte või ehitis, kus saetakse laudu.

Kasutatud kirjandus
Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009.
Olecko maakond

Olecko maakond on maakond Kirde-Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas.

Maakond on neli valda: Kowale Oleckie, Olecko, Świętajno ja Wieliczki vald.

Välislingid 

 Olecko maakonna koduleht

Poola maakonnad
Warmia-Masuuria vojevoodkond
Hiiurootslased

Hiiurootslased on Hiiumaale kolinud rootslased (rannarootslased) ja nende järeltulijad. Kaks tuntumat rühma on reigirootslased ja kärdlarootslased.

Esimesed rootslased jõudsid Hiiumaale tõenäoliselt juba 13. sajandi keskel. Suurem sisseränne toimus umbes sajandi pärast. Nad maksid ordule aastas 20 Riia marka, kuid pärisorjusest olid nad vabad.

Pikka aega oli Tahkuna poolsaar asustatud rootslastega. 

Rootslasest aadlik Jakob De la Gardie tõstis pärast 1624. aastal Hiiumaa omandamist makse ja kohustas talupoegi mõisa heaks tööd tegema. Nemad aga ei andnud alla ja vägikaikavedu mõisnikega kestis veel pärast Põhjasõdagi, kui Eesti oli juba Vene tsaaririigi koosseisus.

18. sajandil kuulusid reigirootslased Kõrgessaare mõisnikule Karl Magnus Stenbockile, kes ei tunnistanud seda, et nad ei pidanud mõisale tööd tegema. 1779. aastal kutsusid rootslased oma õigusi kaitsma saksa juristi Heinrich Ernst Stoeckeri. Kuid suurem edu jäi saavutamata. Rootslased võisid jääda Stenbocki maadele vaid 1781. aasta märtsini. Kohtusaaga hakkas silma vürst Grigori Potjomkinile, kes vastutas Musta mere ääres vallutatud alade koloniseerimise eest. Ta tegi Katariina Teisele ettepaneku reigirootslased Dnepri äärde ümber asustada ning Katariina andis välja sellekohase ukaasi.

20. augustil 1781 peeti viimane palvus Reigi koguduse õpetaja Carl Forsmanni juhatusel Ristimäel, kuhu püstitati esimene rist, seejärel alustasid reigirootslased teed Lõuna-Ukrainasse. Kokku oli minejaid 1319 (mõnedel andmetel 1200), kellest üle 350 olid lapsed. Nii jäid tolleaegsed rootslaste külad Malvaste, Mudaste, Kodeste, Kidaste, Tahkuna ja Reigi tühjaks. Järgmisel kevadel jõudsid umbes pooled küüditatud Lõuna-Ukrainasse (ülejäänud surid teel).

Reigirootslased rajasid Ukrainas Gammalsvenskby (tõlkes Vana Rootsiküla). Alles 1929. aastal said väljasaadetute järeltulijad võimaluse emigreeruda Rootsi, seda kasutas umbes 800 inimest.

20. augustil 1991 avati reigirootslaste järeltulijate poolt Ristimäel väike mälestuskivi, tähistamaks väljarände 210. aastapäeva.

Hiiurootslaste vanad külad Reigi (rootsi keeles Reike) on Paul Ariste tõlkinud "Suitsu" ja Kärdla (rootsi keeles Kärrdal) "Soooru", mis ei jäta mingit kahtlust nende rootsilisele tekkele.

Kirjandust
Paul Ariste. "Ortnamnen i Pühalepa och Reigi socknar på Dagö". // Svio-Estonica. Akadeemilise Rootsi–Eesti Seltsi väljaanne. Vol 5, Lund, 1938, lk 5–57

Hiiumaa ajalugu
Rannarootslased
Tahkuna poolsaar

Tahkuna poolsaar on Hiiumaa põhjapoolseim poolsaar. Kuulub Hiiu maakonna Kõrgessaare valla ja kaguosas Hiiumaa valla koosseisu. Poolsaarel asuvad Tahkuna nina, kivilabürint, tuletorn, Estonia huku mälestusmärk ja Lehtma sadam.

Loodus

Tahkuna poolsaar on valdavalt liivase pinnasega, kaetud männi- ja kuusemetsaga. Tegemist on Eesti ühe suurema looduslikus seisundis metsaalaga. Poolsaare keskosas asuvad kinnikasvanud Tahkuna Suurjärv (ka Lehtma Suurjärv), Kodeste järv ja Kuusikjärv. Keset rabamännikut on väike poolehektariline Põhjatu järv. Tahkuna poolsaarel on metsade, luitemaastike ja nõmmrabade kaitseks loodud Tahkuna looduskaitseala.

Taimestik
Jugapuu kasvukoht Tahkuna looduskaitsealal on üks Eesti suuremaid. II kaitsekategooria taimeliikidest esinevad poolsaarel veel näiteks kõdu-koralljuur ja rand-orashein. Tahkuna poolsaar on tuntud oma seene- ja marjarikkuse poolest. Poolsaarel kasvavat metsa kahjustas 1967. aasta augustitorm.

Loomastik
Tahkuna poolsaarel pesitsevad I kaitsekategooria linnuliik merikotkas ja II kaitsekategooria liigid laululuik ja mudanepp, samuti näiteks sookurg ja täpikhuik. Tahkuna nina on sobiv koht arktiliste veelindude rände jälgimiseks.

Inimtegevus
Tahkuna poolsaarel asuvad Tahkuna, Lehtma, Kodeste, Kauste ja Meelste külad.

Suurim vaatamisväärsus on 43 meetri kõrgune malmplaatidest kokkupolditud Tahkuna tuletorn, mis telliti Pariisist 1875. aastal. Räägitakse, et algselt oli see majakas mõeldud Ristna neeme otsa, kuid mingi segaduse tõttu püstitati ta hoopis Tahkunasse.

Pikka aega oli Tahkuna poolsaar asustatud rootslastega.

Militaarajalugu

Tahkuna poolsaare metsades ja randades võib näha ka olnud sõdade jälgi. Juba enne I maailmasõda hakati siia rajama Peeter Suure merekindluse Rannapatarei nr 39. 

Eesti okupeerimise järel ehitati Tahkunale, NSV Liidu mereväe Balti laevastiku, Tallinna mereväebaasi PBL Tallinna Peabaasi Läänemere rajooni rannakaitse Tahkuna rannakaitsepatarei nr 26 ja rannakaitsepatarei nr 316.

1941. aasta oktoobris peeti poolsaarel lahinguid nõukogude meremeeste ja Saksa vägede vahel operatsiooni Siegfried käigus.

Pärast II maailmasõda asus saarel ka mereväe tehniline vaatluspunkt (взвод отдельный морской радиотехнического батальона обнаружения и наблюдения, в/ч 59055).

Tahkuna poolsaarel asub 2007. aastal avatud Hiiumaa Militaarmuuseum.

Pildid

Välislingid
Kaart (Mapquest)

Hiiumaa vald
Hiiumaa vald
Hiiu maakonna poolsaared
100-protsendiline alkohol

100-protsendiline alkohol ehk absoluutne alkohol ehk absoluutalkohol on puhastatud etanool, mis ei sisalda vett. Tavaliselt käib selle mõiste alla etanool veesisaldusega alla ühe mahuprotsendi. 

Absoluutset alkoholi pole võimalik saada lihtsa fraktsioneeriva destillatsiooni teel, sest segu, mis sisaldab umbes 95,6% etanooli ja 4,4% vett (rektifitseerirud piiritus), on aseotroopne segu. 

Üks harilik tööstuslik meetod 100-protsendilise alkoholi saamiseks seisneb selles, et rektifitseeritud piiritusele lisatakse pisut benseeni ning saadud segu destilleeritakse. Absoluutne alkohol on kolmandas fraktsioonis, mis destilleerub temperatuuril üle 78,2 °C.

Absoluutne alkohol on väga hügroskoopne.

Vaata ka
Etanool
Alkohol
Viin (jook)
Alkoholid

Keemilised ained
Viirapalu

Viirapalu on küla Võru maakonnas Antsla vallas.

2011. aastal avati eesotsas külavanem Alex Lepajõega spordiväljak

Viited

Antsla vald
Võru maakonna külad
Säre

Säre on küla Võru maakonnas Antsla vallas.

Viited

Antsla vald
Võru maakonna külad
Meerapalu

Meerapalu on küla Põlva maakonnas Räpina vallas. Asub Peipsi järve kaldal, Meerapalu oja ääres. Küla lõunaosas asub Meerapalu soo.

Meerapalus on sündinud vabadusvõitleja Evald Laidvere ja õigusteadlane Artur-Tõeleid Kliimann.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal asus küla Tartu maakonnas Meeksi vallas.

Aastatel 1977–2019 oli Pedaspää küla Meerapaluga liidetud.

Vaata ka
 Meerapalu kalmistu

Viited

Põlva maakonna külad
Räpina vald
Naxçıvan

Naxçıvan (varem ka Nahhitševan) on linn Aserbaidžaanis, Nahhitševani Autonoomse Vabariigi pealinn. See asub Bakuust 450 km läänes, Zangezuri aheliku eelmägedes, Nahhitševani jõe paremkaldal, 873 m kõrgusel merepinnast.

Linna nime päritolu kohta on eri teooriaid, kuid keeleteadlased on üksmeelel, et nime tagumine osa on armeenia sõna avan ("linn").

Kohaliku traditsiooni järgi olevat Naxçıvani asutanud Noa pärast suurt veeuputust ning seal olevatki ta surnud ja maetud. Movses Khorenatsi teatel olla Armeenia kuningas Tigran I 2. sajandil eKr asustanud Naxçıvani Meedia sõjavangid. Ajaloolistest allikatest mainib linna esimesena Ptolemaiose "Geographia" Naxouana nime all (kreeka keeles Ναξουὰνα). Hiljem on linn kuulunud Bütsantsi, Armeenia ja Gruusia riiki, 1401. aastal vallutas selle Timur, pärast teda Ottomanid ja Pärsia ning 1828. aastal annekteeris piirkonna Vene keisririik, kus linn kuulus Jerevani kubermangu. 1896. aastal oli Naxçıvanis 7433 elanikku, neist umbes kaks kolmandikku aserikeelsed moslemid ja kolmandik armeenia kristlased. Oktoobrirevolutsiooni järel jäi linn Taga-Kaukaasia Komissariaati, oli algul Türgi ja pärast Briti okupatsioonivägede valduses, anti 1919. aastal Armeeniale, kuid okupeeriti 1920. aastal taas Türgi ning lõpuks Nõukogude Venemaa poolt, kes lõi Nahhitševani NSV keskusega Naxçıvanis. Türgi ja Venemaa rahulepingute alusel muudeti see 1924. aastal ANSV-ks Aserbaidžaani NSV koosseisus.

Linna idaosas asub palverändude sihtkoht, looduslik Ashabi-Kahfi koobas. Kultuuriasutustest on taastatud nõukogudeaegne ooperiteater, rajatud Heidar Alijevi nimeline kultuuripalee ja Heidar Alijevi muuseum, samuti Armeeniaga peetud võitluse teemaline Memoriaalmuuseum. Naxçıvanis tegutseb kolm kõrgkooli: Naxçıvani Riiklik Ülikool, Naxçıvani Eraülikool ja Naxçıvani Pedagoogiline Instituut. 1970. aastatel rajati Naxçıvani lennujaam.

2012. aastast on Naxçıvani sõpruslinn Batumi Gruusias. 2018. aastal oli Naxçıvan islami kultuuripealinn. Linnast pärines Aserbaidžaani kõige pikaajalisem valitseja Heidar Alijev.

Naxcivan
Xankəndi

Xankəndi (aserbaidžaani Xankəndi) ehk Stephanakert (armeenia Ստեփանակերտ) on rahvusvaheliselt Aserbaidžaani territooriumiks loetaval alal paiknev linn, alates 1992. aastast tunnustamata Mägi-Karabahhi Vabariigi pealinn.

Stephanakert paikneb Väike-Kaukasuse jalamil.

Elanike arv on Mägi-Karabahhi 2005. aasta rahvaloenduse järgi 49 300. Aserbaidžaani andmetel 2009. aastast on elanike arv 55 000. Elanikud on valdavalt armeenlased, aserbaidžaanlased on põgenenud.

Linnas on siiditöötlemis-, naha-, rõiva- ja toiduainetööstuse ning veini valmistamise ettevõtted.

Xankəndi küla ('khaani küla') rajas 18. sajandil Karabahhi khaan. Aastal 1923 rajati küla kohale linn, mis sai Stephan Šahumjani järgi nimeks Stephanakert. Linn sai ühtlasi Mägi-Karabahhi autonoomse oblasti halduskeskuseks.

Mägi-Karabahhi sõja käigus kuulutas Mägi-Karabahhi rahvusnõukogu septembris 1991 välja Mägi-Karabahhi Vabariigi. 26. novembril 1991 võttis Aserbaidžaan Mägi-Karabahhilt autonoomia staatuse ära ning hakkas linna rakettidega tulistama. Aastal 1992 põhjustas Aserbaidžaani raketirünnak linnas suuri purustusi. Rünnakud lakkasid, kui armeenlased 1992 vallutasid Şuşa.

Tuntud stephanakertlasi 
 Serž Sargsjan, Armeenia poliitik
 Karen Karapetjan, Armeenia poliitik
 Robert Khotšharjan, Mägi-Karabahhi ja Armeenia poliitik
 Andre, armeenia laulja

Viited

Välislingid 

Aserbaidžaani linnad
Mägi-Karabahh
Õhne jõgi

Õhne jõgi (ka Suislepa ja Hoomuli jõgi) on jõgi Sakala kõrgustiku kaguosas Viljandi maakonnas ja Valga maakonnas. Jõe alamjooks asub Võrtsjärve madalikul.

Õhne jõe pikkus on 103 km, valgala 573 km², laius alamjooksul 30 m, langus 62 m ja lang 0,58 m/km. Jõgi saab alguse Veisjärvest ja suubub Võrtsjärve. Suuremad lisajõed on Kärstna Orukõrtsi juurest algav Helme jõgi ja Koorküla Virtsjärvest algav Jõku jõgi.

Jõe järgi on nime saanud Õhne kihistu.

Kirjeldus 
Jõgi saab alguse 96 meetrit merepinnast kõrgemal asuvast Veisjärvest, millest voolab välja järve edelaküljele rajatud 3,3 km pikkuse Õhne kanali kaudu. Jõe endine säng on kinni kasvanud ja õõtsikuga kattunud. Kanal on kaevatud 1920ndatel ja seda on hiljem süvendatud. Kanalile on ca 240 m allavoolu ehitatud Veisjärve veetaseme hoidmiseks puidust pais. Pärast kanalit voolab jõgi ca 5 km ulatuses Viljandi maakonna ja Valga maakonna piiril.

Jõgi voolab ca 3,5 km ulatuses ka läbi Läti vabariigi.

Looduskaitse 
Õhne jõgi voolab esimesed 4 km Rubina looduskaitsealal. Lõik Koorküla sillast Leebiku sillani kuulub looduskaitseseaduse § 51 lg 1 piirangualasse (Natura 2000).

Ajalugu 
Enne Teist maailmasõda oli Tõrva-Helme piirkonnas Õhne jõel 9 vesiveskit.

Vaata ka 
 Veisjärv
 Võrtsjärv
 Jõku jõgi
 Helme jõgi

Viited

Välislingid 

 
 

Mulgi valla jõed
Valga maakonna jõed
Läti jõed
Võrtsjärve alamvesikond
Inglise patsient (film)

"Inglise patsient" on 1996. aasta film. Film on vändatud Michael Ondaatje romaani "Inglise patsient" põhjal.

Film võitis 9 Oscarit: parim film, lavastaja, naiskõrvalosatäitja (Juliette Binoche), operaatoritöö, kostüümidisain, kunstnikutöö, montaaž, filmimuusika, heli.

Välislingid 

Ameerika Ühendriikide filmid
1996. aasta filmid
Kõrgessaare

Kõrgessaare on alevik Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus alevik Hiiu valda.

Kuni 2013. aastani oli ta Kõrgessaare valla halduslik keskus.

Lähedusse jäävad Kõrgessaare järved ja Kõrgessaare sadam.

Aleviku järgi on nime saanud Vormsi lademe Kõrgessaare kihistu.

Alevikus asus Kõrgessaare mõis. Mõisa valitsejamajas tegutseb tänapäeval Kõrgessaare Raamatukogu. Alevikus on ka Kõrgessaare vallamaja.

Osa Kõrgessaare alevikust (Tööstuse tee ja sellest hargnevad teed, tänavad) on kohalike hiidlaste hulgas tuntud kui Viskoosa, samanimeline bussipeatus asub viinaköögi lähedal.

Kõrgessaarel tegutses, Hiiu Kaluri gruppi kuulunud kalatehas Dagotar. 2005. aastal omandas Lehtma ja Kõrgessaare kalatehased Hiiu Kalatööstuse Osaühing, mis pankrotistus 2011. aastal.

Vaata ka 
Kõrgessaare vaba aja keskus
Kõrgessaare maastikukaitseala

Viited

Välislingid
 Kõrgessaare alevikust Hiiu valla kodulehel

Hiiumaa vald
Eesti alevikud
Abrasioon (günekoloogia)

Emakaõõne abrasioon (kõnekeeles ka emakaõõne puhastus) on protseduur, mille käigus eemaldatakse spetsiaalse aasataolise instrumendiga (küretiga) emakaõõnt vooderdav limaskest. 

Abrasiooni üheks alaliigiks on prooviabrasioon (emakalimaskesta kaabe diagnoosi täpsustamiseks).

Viited

Välislingid
Emakaõõne abrasioon ja prooviabrasioon Tartu Ülikooli Kliinikumi veebilehel

Günekoloogia
Aavere (Anija)

Aavere on küla Harju maakonnas Anija vallas.

Viited

Anija vald
Harju maakonna külad
Anija

Anija on küla Harju maakonnas Anija vallas.

Anijat on esmakordselt mainitud 1241. aastal (Hanaegus). 

Ajavahemikul 1355–1482 asutati endise küla asemele Anija mõis. 

1849 asutati külas Anija külakool.

Aastal 1858 nõudsid Anija mõisa talupojad mõisalt teokoormiste vähendamist ning läksid seda mõisniku keeldumise tõttu Tallinnasse nõudma. Eduard Vilde on kirjutanud nende sündmuste põhjal romaani "Kui Anija mehed Tallinnas käisid".

Praegune Anija küla sai alguse 1919. aasta maareformi järel, mil mõisa maad jagati väikesteks asundustaludeks (varasem Anija asundus). Anija asundus eksisteeris kuni 1977, mil see nimetati ümber Anija külaks.

Vaatamisväärsed on 20. sajandi algul laiendatud paljude võõrpuuliikidega kaitsealune Anija mõisa park ning mõisast kilomeetri jagu edelas asuv Anija looduskaitseala koos soise järvega, mis on tänapäevaks kinni kasvanud. Looduskaitseala lääneosa jääb otsapidi Kihmla külla. Külas asub mitu kultuurimälestiseks tunnistatud kultuskivi.

Külast voolab läbi Anija oja.

Vaata ka
Anija järv
Anija soo

Viited

Välislingid

Anija vald
Harju maakonna külad
Tootsi

Tootsi on alev (endine alevvald) Pärnumaal.

Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus naabervaldadega Põhja-Pärnumaa vallaks.

Alevis asuvad lasteaed-põhikool, raamatukogu, apteek, spordikompleks ujulaga, postipunkt. Asula tekkis 1939. aastal valminud briketivabriku lähedusse. 

Tootsi viimane vallavanem oli Riina Kukk. Tootsist on pärit Eesti ajakirjanik Heleri All.

Alevi järgi on nimetatud Pirgu lademe Tootsi kihistu.

Rahvastik

Ajalugu 

Asula tekkis briketitehase lähedusse, mida hakati ehitama Pööravere Suursoos 1937. aasta sügisel ning mis alustas briketitootmist 1939. aasta veebruaris. Pööravere Briketitööstus nimetati veel vabriku ehitamise ajal ümber Tootsi Briketitööstuseks lähedalasuva Tootsi karjamõisa järgi. Tootsi raudteejaamast rajati valmiva Tootsi briketivabriku juurde 3 km pikkune harutee. Kuivendatut soost veeti turvast rabaraudtee võrgu abil vabrikusse.

Asula esimesed töölismajad rajati 1938. aastal kuivendatud soo- ja metsaalale. Tootsi sai alevi staatuse 1949. aastal.

Briketivabrik suleti 2011. aastal.

Ettevõtted 
 AS Tootsi Turvas

Tänavad 
Tootsis on järgnevad tänavad ja muud aadressikohad: Ehitajate, Jaama, Kesktänav (Kesk tänav), Kooli, Metsa, Männi, Sõmera, Tuleviku, Tööstuse ja Uus.

Pildid

Vaata ka 
 Tootsi valla lipp
 Tootsi valla vapp
 Tootsi kultuuri- ja spordikeskus

Viited

Välislingid
 Tootsi valla koduleht

Põhja-Pärnumaa vald
Eesti alevid
Tootsi valla vapp

Tootsi valla vapp on Pärnu maakonnas asuva endise Eesti haldusüksuse Tootsi valla vapp.

Vapp on kinnitati 21. septembril 1999.

Vapi autor on Priit Herodes.

Vapi kirjeldus 
Tootsi valla vapiks on põigiti laineliselt poolitatud heraldiline kilp, mille ülemisel kuldsel väljal on must haamer ning mustal alumisel väljal kaks hõbedast varrast.

Põhjendus 
Kuldne ja must on Pärnumaa värvid. Laineline jaotusjoon vihjab Sauga jõele, mille kaldal asunud Tootsi talu järgi said nime raudteejaam, alev ja vald. Haamer tähistab Tootsi valla tööstuslikku tausta. Must värvus osutab turbatootmisele. Kaks hõbedast varrast sümboliseerivad ajaloolist kitsarööpmelist raudteed.

Vaata ka 
Tootsi valla lipp

Välislingid 
 Tootsi valla vapp Tootsi valla kodulehel
 Tootsi valla sümboolika Riigikantselei kodulehel

Vapp
Eesti endiste valdade vapid
Karhumäe rajoon

Karhumäe rajoon on haldusüksus Karjala Vabariigis Venemaal. Piirneb idas Arhangelski oblastiga.

Karhumäe rajooni elanikest on venelasi 82,3%, karjalasi 6,6%, valgevenelasi 5,0%, ukrainlasi 2,5% ja muudest rahvustest inimesi 3,6%.

Viited

Karjala Vabariigi rajoonid
Carl Hermann Hesse

Carl Hermann Hesse (16. veebruar 1802 Tartu – 8. november 1896 Paide) oli 19. sajandil Paides maakonnaarst, kirjanik Hermann Hesse vanaisa.

Ta õppis Tartu Ülikoolis 1821–1826 arstiks ja 1833–1885 töötas Järvamaal maakonnaarstina. Hesse elas ja töötas Paides kuni oma surmani 1896. aastal. Carl Hermann Hesse on maetud Paide Reopalu kalmistule.

Hesse oli väikelinnas tuntud ja tunnustatud kodanik, austatud oma ameti ja ühiskondliku aktiivsuse tõttu. Paides sündis ka kirjanik Hesse isa Johannes Hesse.

Mälestuse jäädvustamine
Paide kodanikest koosneva ühenduse Weissenstein eestvõttel ja Paide linnavalitsuse rahastamisel avati 18. augustil 2006 Paides Pikk 4 rahvusvaheliselt hinnatud kirjaniku Hermann Hesse vanaisa Carl Hermann Hessele kuulunud maja asukohas mälestustahvel. Paigaldatud mälestustahvlit oli avamas Hermann Hesse lapselaps Christine Widmer-Hesse koos abikaasa Fritz Widmeriga.

Isiklikku
Tema vend Conrad Eduard Hesse oli Saaremaa superintendent, vennapoeg Theodor Heinrich Renatus Hesse oli Sangaste- ja Laatre koguduse õpetaja. Poeg Johannes Hesse oli neli aastat misjonärina Indias, poeg Benjamin Hermann Karl Hesse oli Rõngu- ja Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse õpetaja, Tallinna Linnamisjoni asutaja. Pojapoeg (Johannese poeg) Hermann Hesse oli kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat (aastal 1946). Pojapoeg (Benjamini poeg) Hermann Theodor Karl Hesse oli Tallinna Oleviste koguduse õpetaja. Tema õemees Konstantin Hunnius oli Narva Johannese koguduse õpetaja.

Kirjandust
Monika Hunnius. "Minu onu Hermann: meenutusi Eestimaast". Kupar. 2000. ISBN 9985-61-231-0
Monika Hunnius. "Minu onu Hermann: mälestusi vanast Eestimaast". Perioodika. 2000. ISBN 9985-868-77-3
Monika Hunnius. Mein Onkel Hermann, Erinnerungen an Alt-Estland.  Heilbronn 1921. online bei Projekt Gutenberg

Viited

Välislingid
Carl Hermann Hesse elu ja tegevus Paides
Paidesse Hessede kunagise maja juurde paigaldati mälestustahvel 

Eesti arstid
Paide linnaelanikud
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Livonia liikmed
Baltisakslased
Paide Reopalu kalmistule maetud
Sündinud 1802
Surnud 1896
Ring fm

Ring FM on aastast 1994 tegutsev eraraadiojaam, mis kuulub Tre Raadio jaamade gruppi.  

Jaam alustas tegevust Võrus ja läks eetrisse Haanja kõrgustikul asuvast Möksi raadiomastist. Hiljem suurendati leviala Tartu Soinaste masti abil.  

2003. aastal koliti stuudio Tartusse. Pikka aega olid kavas ka võrukeelsed uudised.  

2007 alustas saatja tööd ka Pärnus 93,9 MHz 

2009 alustas saatja tööd ka Tallinnas 105,8 MHz.  

2013 müüdi jaama omav ettevõte OÜ Ajaga Sammu ning uueks ärinimeks sai OÜ Ring FM Media.   

Septembrist 2014 võeti Tartu stuudiole lisaks kasutusse ka Tallinna stuudio. 

2016 Müüdi jaama omav ettevõte OÜ Ring FM Media ja uueks omanikuks sai Tre Raadio

Sagedused 

 Lõuna-Eestis 101,7 MHz
 Tartus ja Jõgeval 104,7 MHz
 Viljandis ja Viljandimaal 93,7 MHz

Vaata ka 
 Eesti raadiojaamade loend

Välislingid 
 Ring FM-i koduleht

Eesti raadiojaamad
Voore (Mustvee)

Voore on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Saare valda.

Külas asuvad Voore Põhikool ja MTÜ Jõgevamaa Omavalitsuste Aktiviseerimiskeskus.

Pilte

Vaata ka
 Roela I linnamägi
 Roela II linnamägi
 Roela mõis
 Lembitu kolhoos
 Vooremaa metsaökoloogia jaam

Viited

Mustvee vald
Jõgeva maakonna külad
Emmerich

Emmerich on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal Reini kaldal.

Emmerich asub Reini põhjakaldal Hollandi piiri lähedal. Piir asub linnast 4 km põhja ja 5 km lääne pool. Seega on Emmerich allavoolu sõites viimane Reini-äärne linn Saksamaal enne seda, kui jõgi Hollandisse jõuab.

Emmerichi asutas 700. aasta paiku anglosaksi misjonär Willibrord misjonijaamana. Esimest korda kasutati nime Villa Embrici 828. aastal.

1040. aastal valmis linnas Püha Martini kirik.

Emmerich sai linnaõigused 31. mail 1233. 14. sajandi lõpul sai Emmerich hansalinnaks.

1856. aastal ehitati läbi linna raudtee liinil Oberhausen–Arnhem.

6. novembrist 1914 kuni 24. veebruarini 1945 töötas 39,82 kilomeetri pikkune Wesel–Rees–Emmerichi trammiliin, millele alates 1921. aastast väljus tramm tööpäeviti igal täistunnil kella 6-st 23-ni (puhkepäeviti igal pooltunnil) ning sõiduplaani järgi kestis sõit 1 tund ja 50 minutit. 4. juunist 1903 kuni 18. septembrini 1944 töötas Hollandisse viiv trammiliin Emmerich–Zutphen.

7. oktoobril 1944 hävis brittide õhurünnakus 97% linnast.

Vaatamisväärsused 

Sild üle Reini ühendab Emmerichi jõe lõunakaldal asuva Klevega. Sild avati 1965, see on 1228 meetrit pikk ja suurim sildeava on 500 meetri pikkune, mis teeb sellest suurima sildeavaga silla Saksamaal. Silla alt sõidab läbi keskmiselt viissada laeva päevas.

1966 valmis Püha Vaimu katoliku kirik, mille rist on tehtud vanarauast.

Reini muuseumis on 130 laevamudelit, radar, kalatopiseid, Reini kaarte, ühemeheallveelaev Teise maailmasõja ajast ja linna raamatukogu. Näitused käsitlevad harilikult Reini jõe, laevanduse ja kalapüügi, samuti Emmerichi ajalugu. 

Endises Lohmanni šokolaadivabrikus asub plakatite ja postrite muuseum.

Välislingid 

Emmerichi koduleht
Emmerichi plakatimuuseum
Emmerichi vaatamisväärsused

Nordrhein-Westfaleni linnad
Hansalinnad
Sausti

Sausti on küla Harju maakonnas Kiili vallas.

Ajalugu 

Esmakordselt on Sausti mainitud 1453 aastal 

17.sajandi alguses tekkis Suure-Sausti vald, Jüri kihelkonda kui lahutati Saue (Väike-Sausti) ja Sausti mõisad

1858 –  avati Harjumaal Jüri kihelkonna pastori ja Sausti mõisniku poolt Sausti mõisa lähedale Padiküla mäele Sausti kool, niinimetatud soldatite kortlihoonesse . Tol ajal tunti seda küll Sausti külakooli nime all. Esimestel aastatel õpetati : katekismust , piiblilugusid , koraalilaulmist , lugemist , kirjutamist ja arvutamist

Vaata ka
Sausti–Kiili tee 
Sausti mõis

Viited 
http://www.mois.ee/harju/sausti.shtml

Kiili vald
Harju maakonna külad
Kuremaa

Kuremaa on alevik Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas. Asub Kuremaa järve põhjakaldal.

Ajalugu

Kuremaa küla on esimest korda mainitud 1582. aastal (Korymek). Enne Liivi sõda rajas sinna Johann Wrangell mõisa, mille ostis 1834. aastal Alexander von Oettingen. Oettingenide omandisse jäi Kuremaa mõis selle võõrandamiseni 1919. aastal.

Enne Teist maailmasõda olid Kuremaa seltsitegevuse eestvedajad tuletõrjeselts ja põllumeeste selts. Praegune kultuuri- ja spordielu on koondunud kultuuriseltsi Jensel ümber.

Tänapäev
Kuremaa alevikus tegutseb lasteaed-algkool ja spordikool. Seal paikneb Jõgevamaa esindusujula.

Alevikus tegutseb ka Kuremaa raamatukogu.

Vaata ka 
Kuremaa kaitseala
Kuremaa mõis

Viited

Välislingid 
Kuremaa Vabatahtlik Järvepääste

Eesti alevikud
Jõgeva vald
Atom Egoyan

Atom Egoyan (sündinud 19. juulil 1960 Kairos) on armeenia päritolu Kanada filmirežissöör.

Filme
"Next of Kin" (1984)
"Family Viewing" (1987)
"Speaking Parts" (1989)
"The Adjuster" (1991)
"Calendar" (1993)
"Exotica" (1994)
"The Sweet Hereafter" (1997, eesti keeles "Helge homne")
"Felicia's Journey" (1999)
"Krapp's Last Tape" (2001)
"Ararat" (2002)
"Where the Truth Lies" (2005, eesti keeles "Kus on tõde?").
"Adoration" (2008, eesti keeles "Jumaldamine")
"Chloe" (2009)

Tunnustus

Auhinnad 
Cannes'i filmifestivalil  
Rahvusvahelise Filmikriitikute Ühingu (FIPRESCI) žürii auhind 1994. aastal filmi "Exotica" eest
Rahvusvahelise Filmikriitikute Ühingu (FIPRESCI) žürii auhind 1997. aastal filmi "Helge homne" eest
Žürii Grand Prix 1997. aastal filmi "Helge homne" eest
Prize of the Ecumenical Jury auhind 1997. aastal filmi "Helge homne" eest

Toronto filmifestivali auhind Parim Kanada film
1987. aastal filmi "Family Viewing" eest
1991. aastal filmi "The Adjuster" eest
1994. aastal filmi "Exotica" eest
1997. aastal filmi "Helge homne" eest
2008. aastal filmi "Jumaldamine" eest

Kanada filmiauhind Genie parima filmi kategoorias
1994. aastal filmi "Exotica" eest
1997. aastal filmi "Helge homne" eest
2003. aastal filmi "Ararat" eest

Nominatsioonid 
Oscari nominatsioon
1998. aastal parima filmilavastaja kategoorias filmi "Helge homne" eest

Välislingid 
 

Kanada filmilavastajad
Sündinud 1960
Karupoeg Puhh

Karupoeg Puhh on tegelane Alan Alexander Milne'i lasteraamatutes.

Tegelane sai nime mängukarult, mille kirjanik Alan Alexander Milne kinkis 21. augustil 1921 oma pojale Christopher Milne'ile sünnipäevaks. Nime, mis originaalis on Winnie-the-Pooh, sai karupoeg alles kolm aastat hiljem, seni kutsuti mängukaru Edwardiks. Mängukaru omakorda sai nime Winnie Londoni loomaaias elanud baribali Winnipegi järgi, keda kirjanik oma pojaga korduvalt vaatamas käis.

1924. aastal hakkas Milne karupojast lugusid kirjutama. 1926 valmis raamat "Winnie-the-Pooh" ja 1928 "The House at Pooh Corner". Milne kirjutas Puhhist ka lasteluuletusi, millest esimene ilmus 1924 raamatus "When We Were Very Young" ja veel 11 raamatus "Now We Are Six" (1927).

Nende juttude tegelased on Christopher Robin, kelle tegelaskuju aluseks oli kirjaniku poeg Christopher, ning poja mänguloomade põhjal loodud põrsas Notsu, eesel Iiah, Jänes, Öökull, känguru Kängu oma poja Ruuga ja Tiiger. Lisaks mainitakse aeg-ajalt veel paljusid loomi, kes ei ole aga lugude seisukohalt kuigi tähtsad ning keda nimetatakse kokkuvõtlikult Jänese sõpradeks ja sugulasteks.

Tõlgetes on Karupoeg Puhhil palju nimekujusid: Pu der Bär, Medvídek Pú, Winnie l'ourson, Kubuś Puchatek, Micimackó, Peter Plys, Ole Brumm, Nalle Puh, Kahropoig Puhh ja Mikė Pūkuotukas. 1958 avaldas Alexander Lenard Karupoeg Puhhi lugude ladinakeelse tõlke. Eesti keeles ilmus "Karupoeg Puhh" kirjastuse Eesti Raamat väljaandel 1968. aastal, tõlkis Valter Rummel, värsid tõlkis Harald Rajamets, kaane kujundas Ede Peebo; tuntuima Puhhi-illustraatori Ernest H. Shepardi illustratsioonid olid pärit raamatu algupärandeist: A.A. Milne, Winnie-the-Pooh, Bernhard Tauchnitz, Leipzig, 1933 ja A.A. Milne, The House at Pooh Corner, Methuen and Co. Ltd., 36 Essex Street, London, 1936. 1968. aasta eestikeelses väljaandes olid Milne'i mõlemad algselt eraldi ilmunud raamatud koos.

Seto keeles on Karupoeg Puhh ilmunud nime all Kahropoig Puhh 2021. aasta jaanuaris kirjastuse Seto Kiri väljaandel, tõlkijaks Lea Ojamets.

Karupoeg Puhh on saanud mitme filosoofilise, psühhoanalüütilise ja satiirilise käsitluse aineks. Tuntuim neist on Puhhi kujutamine taoistina. Milne ise ei soovinud Puhhiga kujutada mingit filosoofilist maailmavaadet.

Puhhi on kujutatud vähemalt 18 riigi postmarkidel. Poola pealinnas Varssavis on temanimeline tänav Ulica Kubusia Puchatka ja Ungari pealinnas Budapestis on temanimeline tänav Micimackó utca. Tartus tegutseb Puhhi lasteaed.

Viited

Välislingid  

 Jaak Urmet, "Karupoeg Puhh dollarimetsast" – Eesti Päevaleht 18. oktoober 2001, lk 13

Kirjandusteoste tegelased
Salutaguse (Kohila)

Salutaguse on küla Rapla maakonnas Kohila vallas,mis asub Tallinnast 26 km kaugusel. Kohila valla jätkuv areng ning Tallinna lähedus on toonud positiivset mõju ka Salutaguse küla arengule.  

Salutaguse on 17. sajandil rajatud vasalliüksusejärgne küla. Esmakordselt on Salutaguse küla kirjalikes allikais mainitud aastal 1324 (Salletake), mõis Sallentack eraldati Angerjast 1700. aastal. Aastani 1879 kuulus mõis Meyendorffidele. 1879. aastast oli ta Ungern-Sternbergide ja Rammide valduses. Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Fridolf von Ramm. Mõisasüdame järgmine omanik Konstantin Busch asutas 1930. aastal sinna (Eestis tänaseni ainsana) tegutseva pärmitehase. 

Pärast 1980. aastatel toimunud põlengut mõisa peahoonet ei taastatud, ohtlikud varemed lammutati lõplikult 23. veebruaril 2012. Salutaguse mõisast on seni alles pargis olev aiapaviljon, mis on tihti külaürituste keskuseks ja abihooned.

1860. aastal rajati Salutaguse pärmitehas, mis 1994. aastast kuulub Kanada ettevõttele Lallemand.

Eesti Vabariigi 100. aastapäeva tähistava juubeliaasta kevadel istutati Salutagusele tammeallee, kus kasvab 100 tamme. Salutaguse tammeallee pidulik avamine toimus 1. juunil 2018.

Salutagusel on sündinud baltisaksa ajaloolane ja Venemaa keisririigi ametnik Axel von Gernet.

Salutagusele soovivad arendajad luua uue ökoelamurajooni.

Vaata ka
Axel von Gernet
Salutaguse mõis

Viited

Rapla maakonna külad
Kohila vald
Pärnamäe

Pärnamäe on küla Harju maakonnas Viimsi vallas.

Alates 24. maist 2016 on külavanemaks Siiri Visnapuu.

Viited

Välislingid
Koduleht

Viimsi vald
Harju maakonna külad
Randvere (Viimsi)

Randvere on küla Harju maakonnas Viimsi vallas Muuga lahe läänekaldal.

Esmakordselt mainitud 1397 Maardu mõisaomaniku Johan von Scerembeke valdusi loetlevas ürikus (Randyver). Aastatel 1496–1507 kuulus Randvere vakus Jaani seegile. 1693. aastal oli Randvere külas 11 talu, 1704. aastal 19 talundit ühtekokku 105 inimesega.

Randvere kiriku ehitamist alustati Jõelähtme koguduse õpetaja Gustav Heinrich Schüdlöffeli ametisoleku ajal 1848. Enne seda paiknes samal kohal mere ääres kalmistu, mille keskel on kivisse raiutud aasta 1803. Kirik valmis 1852. aastal ja selle ehitust toetas rahaliselt Maardu mõisnik Christoph von Brevern. Kiriku juures tegutseb Randvere kogudus.

Jõelähtme koguduse pastor Paul Loppenowe eestvedamisel alustas sügisel 1864 Randvere kirikumajas tegevust kool. Randvere vana kool suleti 1971. Uus Randvere Kool avati 2013. aastal. Kooli juures tegutseb Randvere raamatukogu.

1970. aastatel hakati Randveres eraldama maalappe suvila- ja aianduskooperatiivide rajamiseks ning sellega hakkas tõusma asula elanike arv.

Küla läbib Viimsi–Randvere tee. Küla territooriumi põhjaosa juures ja maantee lähistel asus kaitsealune Tädu kuusk.

Viited

Välislingid

Randvere blogi

Viimsi vald
Harju maakonna külad
Muuga (Viimsi)

Muuga on küla Harju maakonnas Viimsi vallas. Asub Muuga lahe ääres.

Külas asub osaliselt Muuga sadam, mis kuulub ASi Tallinna Sadam koosseisu. Muuga sadama kõrval asub ka Muuga ülemine tulepaak, mis ehitati 1986. aastal.

Küla territooriumil asub Eesti teisena suurem hiidrahn Kabelikivi ning Hansumäe kivikülv (sealhulgas Hansumäe Keldrirahn).

Muuga praegune külavanem on Andrus Pihel, kes valiti ametisse 16. juunil 2018.

Küla idaosas Maardu tee ääres paikneb toidupood "Meriste kauplus", lähedal Muuga aedlinnas Kallavere tee ääres asub ka toidupood "Sinu pood".

Transport 
Muuga külas asuvat "Muuga" bussipeatust teenindab Tallinna bussiliin 38 ja Viimsi valla bussid V6, V7, V7A ja V9. Muuga küla idaosa elamupiirkonna kõrval paiknevad bussipeatused "Kabelikivi", "Uus-Muuga" ja "Maardu veehoidla" mida teenindavad: Viimsi valla bussid V6 ja V7A, Maardu linna bussid 102, 103, 172, 173 ja Jõelähtme valla bussid J3, J6, J9, J16N ja J16T. "Kabelikivi" peatuses peatub ka Tallinna bussiliin 34A.

Küla edelapiiril on Muuga tee kagupoolne osa.

Galerii

Viited

Välislingid 
360° aeropanoraam / aerofoto

Harju maakonna külad
Viimsi vald
Tammneeme

Tammneeme on küla Harju maakonnas Viimsi vallas Viimsi poolsaare idarannikul. Küla on mere ja metsa vahel paiknev pikk ja kitsas asustusala – idas külgneb asula Muuga lahega, põhjas Leppneeme ja lõunas Randvere külaga. Läänes ulatub küla keskosa ligi kilomeetri jagu poolsaare siseossa. Viimsi poolsaare metsane siseala eraldab läänes Tammneemet Lubja külast. 

Külavanem on 2005. aastast Raivo Kaare. Tammneemes tegutseb Tammneeme külaselts. Tammneemes asub Tammneeme paljand, Tiirukivi ja Leppneeme-Tammneeme maastikukaitseala.

Ajalugu 
Esimesed märgid inimtegevusest Tammneemel pärinevad nooremast pronksiajast: 1898. aastal leiti Kalda talu rabapõllu kündmisel kivikirves. Kirjalikult mainitakse 1491. aastal Maardu mõisa müügidokumentides Iversbacki küla, mille asukoht jäi arvatavasti Tammneeme keskossa. Esimesed elanikud võisid olla rannarootslased, alates 16. sajandi keskpaigast lisandusid eestlased. Rannarootslaste küla nimi oli Turisnäs (1376 Thurnes või Thusnes).

Tammneeme nime sarnast kuju Tammonimi mainitakse 1682. aastal paralleelselt kohanimega Iversback.

Kuni 1891. aastani kuulus Tammneeme Maardu valla alla, seejärel liideti Nehatu vallaga ja tekkis Iru vald. 1919. aastal liideti Tammneeme Viimsi vallaga. Nõukogude perioodil kuulus Tammneeme Viimsi külanõukokku, 1990. aastast jälle Viimsi valda.

Varasema kaluriküla üksikud kalurid sundkollektiviseeriti 1940. aastate teisel poolel, mil Tammneeme ja Randvere kalurid koondati artelli Randlane. 1950. aastal liideti neli Viimsi artelli üheks S. M. Kirovi nimeliseks kalurikolhoosiks. Nõukogude perioodil tegutses Tammneeme sadam ja kala vastuvõtupunkt, mis suleti 1968. aastal – pärast sadama sulgemist hakkas ka küla seni põhitegevuseks olnud kalastustegevus hääbuma. Praegu on sadama kohal mänguväljak ja jaanituleplats, samas toimuvad ka külakoosolekud.

18. sajandi lõpuaastatel elas külas ligi 50 inimest, 19. sajandi keskpaigaks oli elanike arv ligikaudu 70.1975. aastal oli külas 121 elanikku, selles asus filmistuudio Tallinnfilm nukufilmipaviljon.

Küla praegust kuju on mõjutanud 1960.–1970.aastate suvila- ja aianduskooperatiivid, 2000. aastatel on piirkond kujunenud püsivaks elupiirkonnaks.

Pilte

Viited

Viimsi vald
Harju maakonna külad
Lubja

Lubja on küla Harju maakonnas Viimsi vallas.

Vaata ka
Tädu kuusk
Põhjakonna trepp

Viited

Viimsi vald
Harju maakonna külad
Haabneeme

Haabneeme on alevik Harju maakonnas Viimsi vallas, u 9 km Tallinna kesklinnast, Tallinna lahe idakaldal.

Haabneeme on elanike arvult (5634 elanikku 2011. aasta rahvaloenduse andmetel) Viimsi valla suurim asula. 2020. aasta alguse seisuga elas seal 6570 inimest, millega see on suurima elanike arvuga alevik Eestis.

Haabneemet on esmakordselt mainitud 1271. aastal nimega Apones. XVII sajandi algusest pärinevad esimesed andmed Haabneeme (saksa Habbinem) mõisa kohta. 1763. aastal müüs Fabian von Tiesenhausen Haabneeme mõisa koos Lubja mõisaga krahv Karl Magnus von Stenbockile, kes oli ka naabruses asuva Viimsi mõisa omanik. Sellest ajast alates olid Haabneeme, Lubja ja Viimsi mõisal samad omanikud, mistõttu mõisasüdamena kasutati ainult Viimsit, Haabneeme ja Lubja jäid kõrvalmõisateks.

Asulast jäävad lõunasse Miiduranna ja Viimsi, itta Lubja ja põhja Pringi.

Asulat läbib põhja–lõunasuunaliselt Viimsi–Rohuneeme tee ja selle edelanurka läbib Viimsi–Randvere tee. Haabneeme aedlinn, mis paikneb mõlemal pool Rohuneeme maanteed, tekkis 1960. aastatel. Aedlinnast idas paiknes S. Kirovi nimelise näidiskalurikolhoosi keskus. Aedlinna territooriumile jääb Viimsi alumine tulepaak.

Haabneemes asuvad Viimsi Kool ja Viimsi Raamatukogu. Seal tegutsevad veel näiteks Viimsi haigla ja SPA Viimsi Tervis. Asula lõunaosas paikneb Viimsi staadion.

Asulani ulatub Haabneeme klindiastangu maastikukaitseala ja mere ääres asub kaitsealune Viimsi sanglepik.

Vaata ka
Põhjakonna trepp

Viited

Eesti alevikud
Viimsi vald
Viimsi

Viimsi () on alevik Harju maakonnas, Viimsi valla keskus.

Vaata ka
Viimsi poolsaar
Pirita Lillekasvatuse Näidissovhoos

Viited

Eesti alevikud
Viimsi vald
Kihmla

Kihmla on küla Harju maakonnas Anija vallas. 
Kihmla küla nimi oli kunagi hoopis Uusküla. Kihmla küla piirneb ühel pool Parilaga, kus asub Parila rongipeatus ning seal peatuvad ainult Tallinn-Aegviidu liinil sõitvad rongid. Sellel küla poolel on ka metsa sees Kihmla soo. Kohalikud elanikud teavad rääkida legendi, et sohu on peidetud teise maailmasõja ajal suur tank.
Teisel pool piirneb Kihmla küla Salumäe külaga. Kihmla ja Salumäe küla piiril asub kahe küla külaplats, kus aeg-ajalt tähistatakse koos külaelanikega erinevaid tähtpäevi. Sinna on asetatud mälestuskivi seal tegutsenud Harju-Jaani kihelkonnakooli auks.

Ajalugu

Kihmla ja Salumäe külaplatsi juures asus aastatel 1874-1885 Harju-Jaani kihelkonnakool. Koolimaja oli 1866. aastal ehitatud kivist elamu. Kihelkonnakooli asutamise algatajaks oli Anija mõisniku poeg, noor parun Rudolf Unger-Strenberg. Ainukeseks õpetajaks koolis oli Raasiku köstrikooli viimane koolmeister Carl Gustav Reinwald, sest Raasiku köstrikool oli lõpetanud oma tegevuse ja nii ta suunduski edasi kihelkonnakooli. Kooli pidulikust avamisest kajastati sellest tollel ajal ka Eesti Postimehes. Kohale tulid veel Anija, Kiviloo ja Raasiku mõisnikud ja kirikuõpetaja. 

Õppimine oli kihelkonnakoolis tasuline - viis rubla aastas. Õppeaineteks olid rehkendamine, laulmine, geograafia, usuõpetus, vene ja saksa keel. Õpilased elasid koolis ja õppetöö ketis septembrist juuni lõpuni. Esimesel aastal õppis seal seitse poissi ja kaheksa tüdrukut, kuid järgnevatel aastatel enam tüdrukuid selles koolis teadmata põhjustel ei õppinud. 1879. aastal õppis koolis 27 poissi, mis oli kõige suurem arv ning viimasel, 1885. aastal oli koolis 10 poissi. Kool lõpetas tegevuse, sest Aruküla vene õigeusu kihelkonnakool saavutas suurema populaarsuse.

 

Algselt jäi koolimaja köstri eluasemeks edasi, kuid 1906. aastal ta seal enam ei elanud, vaid kolis oma majja Kure tallu Haljava külas. 1907. aastal lasi kirikuõpetaja G.Steinfeldt köstrimaja remontida, et seal saaks uus köster elama tulla. Köstrimajas elati kuni 1940. aastate lõpuni, kui lahkusid viimased elanikud ning 1950. aastate keskel hooneid enam ei olnud.

Talud

 Eigo
 Hansu
 Kaubi
 Kivastiku
 Kulli
 Käkermäe
 Küti
 Loigu
 Loosauna
 Lussu
 Mardi
 Mesila
 Nigula
 Põdra
 Põlluallika
 Pärnamäe
 Saare
 Sarapiku
 Tagavälja
 Tallo
 Tammiku
 Tollu
 Uueraua-Katku

Arheoloogiamälestised
 Kultusekivi Põdra talu juures.
 Kivikalmeid on külas viis tükki. Need asuvad Pärnamäe talu lähistel. Need pärinevad 1. aastatuhande esimesest poolest. Nende läbimõõt on 4,2x4,5m ja kõrgus on kuni 0,5m. Need koosnevad peamiselt raudkividest ning suuremalt osalt on kaetud sambla ja mullakamaraga.
 Üks vana asulakoht Põdra talu lähistel.

Viited

Anija vald
Harju maakonna külad
Pikva

Pikva on küla Harju maakonnas Anija vallas.

Külas asuvad looduskaitse alla võetud Kruusiaugu kivid.

Vaata ka
Pikva Miikaeli kabel
Pikva mõis

Viited

Anija vald
Harju maakonna külad
Kiiu

Kiiu on alevik Harju maakonnas Kuusalu vallas.

Kiiu (esmakordselt mainitud 1241. aastal, Kithę), mille alla kuulus vanasti ka lähedal asuv Allika küla, oli suuruselt teine küla Kuusalu piirkonnas. Kiiu küla oli 13. sajandil Taani hindamisraamatu andmetel üle keskmise suurusega, 30 adramaad. Kiiu südameks on Kiiu mõisakeskus ajaloolise Kiiu vasallilinnuse ja mõisapargiga. Kiiu mõisa on esimest korda mainitud 1348. aastal (Kida in Kirchspiel Kusal). 

Kuni 2005. aastani oli Kiiu küla. Seoses Kuusalu valla ja Loksa valla ühinemisega muudeti küla alevikuks. Põhjuseks oli kahe valla ühinemisel oleks tekkinud ühte valda Kolga küla ja Kolgaküla küla nimetuste võimalik segadus ning selle ärahoidmiseks muudeti Kolga küla (501 elanikku) ja Kiiu küla (kui Kolgast veelgi suurem asula) alevikeks. Kuni selle ajani oli Kiiu Eesti kõige suurem küla. Kiiu aleviku pindala on 8,9 km³.

Kuigi Kuusalu valla keskuseks on Kuusalu alevik, asuvad Kuusalu vallavolikogu ja vallavalitsus Kiiu mõisahoones. Samuti asuvad Kiius paljud ettevõtted ja organisatsioonid.

2007. aasta jaanuaris avati Kiius firmale WeeRec kuuluv elektri- ja elektroonikajäätmete käitlustehas.

Kiius on sündinud afrikanist Leonhard Blumer (1878–1938).

Vaata ka
Kiiu–Soodla tee
Kiiu liiklussõlm
Kiiu viadukt I
Kiiu viadukt II

Viited

Välislingid 
 Kiiu.ee

Eesti alevikud
Kuusalu vald
Avaste

Avaste küla asub Rapla maakonnas Märjamaa valla edelanurgas samanimelisel mäel ning selle ümbruses.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.

Seisuga 1. august 2008 elas Avastes 6 alalist elanikku.

Külast lähtuvad kohalikud teed Vana-Vigalasse, Kivi-Vigalasse ja Parasmaale.

Avaste hajaküla piirab läänes suur soomassiiv Avaste soo, mida eraldab küla kultuurmaadest kohati õgvendatud Avaste oja, idas ja lõunas metsamassiivid ning Kesu raba läänepoolsed osad. Põhja pool on suured põllud, mille kohal oli Avaste soo osa Karusoo.

Küla silmapaistvaim loodusobjekt on Avaste mägi, mille põhjaservas on kulunud astang. Mäelt avaneb kaunis vaade põldudele ja soole.

Ajalugu  

Avaste piirkond kerkis merest laiuna Antsülusjärve perioodi lõpul. Hiljem kasvas laid maakerke tagajärjel mandriga kokku.

Avaste piirkonna asustuse teket ei ole süstemaatiliselt uuritud. Vanimad arheoloogilised juhuleiud pärinevad kiviajast. Nirise talu naabruses Avaste mäe laugel idaveerul kasvasid veel 19. sajandi lõpul muistse hiie puud.

Muinasaja lõpul võis Avaste kuulauda Soontagana muinaskihelkonda, mille keskseimaks linnuseks Avastest oli 7 km edelas soosaarel olev Soontagana maalinn. Maalinna kulges külast ka talitee. Keskajast alates kuulus Avaste Vigala kihelkonda, kujunedes Edela-Vigala suurimaks külaks (19. ja 20. sajandi vahetusel ligi 40 majapidamist) ning elanike arvu loeti sadades. Võrdluseks tänapäeval on vaid 7 asustatud (sh suvilana) majapidamist. Lisaks on Avastes kuivatina töötav endine kõrtsihoone ja nüüd põllutehnika hoiustamiskohana kasutatav endine Avaste lennuväli.

Vanimad kirjalikud teated pärinevad Avaste kohta 1512. aastast. Astangu serval olevat kõrtsi (hoone on ümberehitatuna säilinud) on mainitud esmakordselt 1795. aastal. Avaste ajaloolised nimed on Hawast, Awast ja Avasti. 20. sajandi esimese pooleni on mainitud ka Avaste küla piires eraldi Parase küla. Kiire küla hääbumine algas nõukogude perioodi alguses. Nõukogude perioodi pärandiks on Avastes põllumajanduslennuväli ja kohalik prügila (suletud ja kaetud).

Vaata ka 

Avaste looduskaitseala
Eesti külade loend

Viited

Märjamaa vald
Rapla maakonna külad
Tarmo Kõuts

Tarmo Kõuts (sündinud 27. novembril 1953 Sandla külas Pihtla vallas Saaremaal) on Eesti meremees, sõjaväelane ja poliitik. 

Kõuts on lõpetanud Tallinna Riikliku Merekooli ja Kaliningradi Tehnilise Instituudi.  Aastatel 1973–1990 sõitis ta Eesti Merelaevanduse laevadel merd, pidades ameteid madrusest juhenduskaptenini. Aastatel 1990–1993 oli Tarmo Kõuts Tallinna Merekooli ülem ja Eesti Merehariduskeskuse rektor.

Tarmo Kõuts oli aastatel 1993–2000 Piirivalveameti peadirektor. 

21. septembril 2000 sai Tarmo Kõutsist kaitseväe juhataja. President ülendas ta 2002. aastal viitseadmiraliks.
 
Kõuts vabastati 14. novembril 2006 kaitseväe juhataja ametist seoses tema sooviga astuda Isamaa ja Res Publica Liitu ning kandideerida 2007. aasta Riigikogu valimistel. Tema vabastamist toetas Riigikogus 69 saadikut ja vastu oli üks (Jaak Allik). Ta kandideeris 2007. aasta Riigikogu valimistel Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas ning pääses Riigikokku. 

Kõuts valiti 1. novembril 2007. aastal Isamaa ja Res Publica Liidu Saaremaa piirkonna juhatuse esimeheks. 

Ta on olnud aastatel 2001–2004 Eesti Olümpiakomitee täitevkomitee liige, 2001–2002 Eesti Sõudeliidu president ja 2002–2012 Eesti Laskurliidu president. 

2007–2011 oli Kõuts Riigikogu liige. Aastast 2011 on ta OÜ Maritime Security Consulting juhatuse liige.

Tunnustus 
 Riigivapi II klassi teenetemärk 2005
 Kotkaristi II klassi teenetemärk 1998
 Päästeteenistuse kuldrist 1998 
 Läti Vabariigi Viestursi risti I klass 2005
 Soome Vabariigi Lõvi ordeni Suurrist 2006
 Kaitseväe teenetemärk 1998
 Kaitseliidu Valgeristi I klassi teenetemärk
 Kaitseliidu Valgeristi III klassi teenetemärk
 Piirivalve teeneteristi I klass
 Mälestusmedal "10 aastat taastatud kaitseväge"
 Soome Piirivalve teeneterist
 Läti Piirivalve teenetemärk
 Rootsi Ohvitseride Kogu teenetemärk

Auastmed

Isiklikku
Tarmo Kõuts on abielus ning tal on täiskasvanud poeg ja lapselaps.

Välislingid   	 
 Lühitutvustus Riigikogu lehel
Kõuts lahkub kaitseväe juhataja kohalt EPL, 24. august 2006
 Merilin Kruuse: Kõuts hakkab piraatide kohta raportit koostama EPL, 19. november 2008
 Toivo Tänavsuu. Admiral Kõuts nuhtles musti piraate juba 20 aastat tagasi Eesti Ekspress, 4. detsember 2008
 

Eesti kaitseväe juhatajad
Eesti piirivalvurid
Admiralid
XI Riigikogu liikmed
Riigivapi II klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi II klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1953