joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Charles Bradley

Charles Bradley (1. detsember 1902 Pittsburgh, Pennsylvania – mai 1979 Tigard, Oregon) oli ameerika psühhiaater. 

Bradley õppis Cornelli Ülikoolis. Pediaatriaalase väljaõppe sai ta Harvardi Meditsiinikoolis. Enne laste psühhiaatriahaiglasse Emma Pendleton Bradley Home'i, tööle asumist 1933. aastal läbis ta internatuuri Pennsylvania haiglas ja residentuuri New Yorgi Babies Hospitalis.

Laste psühhiaatrihaigla asutas Bradley vanaonu George Bradley ja sellele pandi nimi tema tütre järgi, kes kannatas letargilise entsefaliidi tüsistuste käes.

Bensedriini uuringud

1937. aastal manustas psühhiaater Charles Bradley Emma Pendleton Bradley Home in Providence'is, Rhode Islandil, mille direktor ta oli, probleemseks peetavatele (halvasti kohanevatele) lastele tema teostatud pneumoentsefalogrammi kõrvaltoimena tekkinud peavalu leevendamiseks bensedriini (amfetamiini). Tugevaid peavalusid bensedriin ei leevendanud, kuid juba nädala pärast märkas Bradley bensedriini saanud laste käitumises muutusi, paranesid nende õppeedukus, sotsiaalsed interaktsioonid ja emotsionaalne vastus. 

Bradley avaldas bensedriini lapskatsete kohta teadaolevalt kaks uuringut. Esimese uuringu tarbeks valis ta 30 haiglas olevat last ja teise uuringu tarbeks, mis kestis 3. aastat, 100 haiglas olevat last. Uuringutes osalenud lapsed olid vanuses 5–14 aastat, enamjaolt poisid ja normaalse intelligentsiga. Uuringute sisuks oli tabletivormis bensedriini saanute reaktsioonide uurimine.

1941. aastal tehtud uuringud tuvastasid bensedriinil mitmeid toimeid probleemseks peetavate lapspatsientide käitumises: 54 lapse käitumine paranes, 21 lapse käitumises muutusi ei täheldatud ja 19 lapspatsiendil tekitas ravim psühhomotoorset aktivatsiooni. 6 lapspatsiendi õppeedukus paranes, kuid käitumises muutusi ei toimunud. 7 lapspatsiendil hakkas amfetamiini manustamise järgselt kliiniliselt halvem – need olid lapsed, kellel oli probleeme hüperaktiivsuse ja ärritunud käitumisega ja neid süvendas ravim veelgi. 

Tema tehtud katsed panid aluse lapseea aktiivsus- ja tähelepanuhäire psühhofarmakoteraapiale.

Publikatsioonid (osaline)
 The Behavior of Children Receiving Benzedrine., American Journal of Psychiatry, november 1937, Nr. 94, lk 577–581 (Lühikokkuvõte).
 koos Margaret Bowen'iga: Amphetamine (Benzedrine) therapy of children’s behavior disorders., American Journal of Orthopsychiatry, jaanuar 1941, 11. väljaanne, nr. 1, lk 92–103, .
 koos George B. Rosenfeld'iga : Childhood Behavior Sequelae of Asphyxia in Infancy. With Special Reference to Pertussis and Asphyxia Neonatorum., Pediatrics, juuli 1948, 2. väljaanne, nr 1, lk 74–84 (Lühikokkuvõte veebis).

Viited 

Selles artiklis on kasutatud saksakeelset artiklit :de:Charles Bradley (Psychiater) seisuga 01.03.2017.

Ameerika Ühendriikide psühhiaatrid
Sündinud 1902
Surnud 1979
Albert Einsteini auhind

Albert Einsteini auhind on teadusauhind, mida anti välja aastatel 1951–1979 ja mille eesmärk oli tunnustada teadlaste väljapaistvaid saavutusi matemaatikas ja füüsikas.

Auhind asutati 1949. aastal ja nimetati Institute for Advanced Study professori Albert Einsteini auks. Ta on väheseid Albert Einsteini nimelisi auhindu, mis on asutatud tema eluajal. Auhinna suurus oli esialgu 15 000 $, hiljem see kahanes 5000 $-ni. Auhinnaga kaasnes kuldmedal. Auhinda rahastas Lewis ja Rosa Straussi mälestusfond. Laureaadi valis Institute for Advanced Study auhinnakomitee (esimese komitee koosseisu kuulusid Albert Einstein, Robert Oppenheimer, John von Neumann ja Hermann Weyl).

Esimene auhind anti välja 1951. aastal ja see läks kahasse Kurt Gödeli (Institute for Advanced Study) ja Julian Schwingeri (Harvardi Ülikool) vahel.

Laureaadid
 1951 – Kurt Gödel ja Julian Schwinger
 1954 – Richard Feynman
 1958 – Edward Teller
 1959 – Willard Libby
 1960 – Leó Szilárd
 1961 – Luis Alvarez
 1965 – John Wheeler
 1967 – Marshall Rosenbluth
 1970 – Juval Ne'eman
 1972 – Eugene Wigner
 1978 – Stephen Hawking
 1979 – Tullio Regge

Viited

Välislingid
Auhinnaga kaasnenud kuldmedal (1951). amuseum.org

Teadusauhinnad
Albert Einstein
Beetablokaatorid

Beetablokaatorid, lühendiga β-blokaatorid, on ravimite klass, mida kasutatakse eelkõige südame rütmihäirete raviks ja südame kaitsmiseks teistkordse südameataki (müokardiinfarkt) eest pärast esimest infarkti (sekundaarne ennetus). Neid kasutatakse laialdaselt ka hüpertensiooni raviks, kuigi enamiku patsientide puhul enam mitte esimese valikuna.

Beetablokaatorid on võistlevad antagonistid, mis blokeerivad võitle-või-põgene reaktsiooni vahendava sümpaatilise närvisüsteemi endogeensete katehhoolamiinide – adrenaliini ja noradrenaliini – ühendumiskohti beetaadrenergilistel retseptoritel. Mõned beetablokaatorid blokeerivad igat tüüpi beetaadrenergiliste retseptorite aktiveerimist ning ülejäänud on selektiivsed ühe beetaretseptorite suhtes kolmest, mida tähistatakse β1-, β2- ja β3-retseptoritena. β1-adrenergilised retseptorid asuvad peamiselt südames ja neerudes. ß2-adrenergilised retseptorid asuvad peamiselt kopsudes, seedetraktis, maksas, emakas, veresoonte silelihastes ja skeletilihastes. β3-adrenergilised retseptorid asuvad rasvarakkudes.

Beetaretseptoreid leidub südamelihaste, silelihaste, hingamisteede, arterite, neerude ja muude kudede rakkudel, mis on osaks sümpaatilisest närvisüsteemist ja põhjustavad stressireaktsioone, eriti kui neid aktiveerib adrenaliin. Beetablokaatorid segavad adrenaliini ja teiste stressihormoonide ühendumist retseptoritega ning nõrgendavad stressihormoonide mõju.

1964. aastal sünteesis James Black esimesed kliiniliselt olulised beetablokaatorid: propranolooli ja pronetalooli. See oli pöördeliseks muutuseks stenokardia ravis ning seda peetakse paljude poolt üheks 20. sajandi kõige olulisemaks saavutuseks kliinilises meditsiinis ja farmakoloogias.

Uuringute, mis katsetasid beetablokaatorina peamiselt atenolooli, metaanalüüsid on näidanud, et kuigi beetablokaatorid on insuldi ja südame-veresoonkonna rikete ennetamises tõhusamad kui platseebo, ei ole nad nii tõhusad kui diureetikumid, reniin-angiotensiinsüsteemi pärssivad ravimid või kaltsiumikanali blokaatorid.

Viited 

Ravimid
Renteln

Renteln oli Tallinna päritolu Eestimaa aadlisuguvõsa. 

Ludwig von Renteln immatrikuleeriti 19/31. jaanuaril 1857 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

Suguvõsale on kuulunud Eestimaal Tuula mõis, Soonurme mõis, Sompa mõis, Tärivere mõis, Lasila mõis, Mädapea mõis, Rahkla mõis, Prääma mõis, Liivimaal Viira mõis

Suguvõsa esindajaid 
Woldemar von Renteln, Prääma mõisnik
Karl Georg Arnold von Renteln, Prääma mõisnik
Georg Voldemar Evert von Renteln (1893– circa 1946), Prääma mõisnik

Ludwig Adam Alexander, Georgi p von Rentelni (–1882), Sompa mõisnik
Rudolf Peter Georg von Renteln (1860–1906), aktsiisiametnik Kaluga kubermangus
Peter Ludwig Alexander von Renteln (1864–1956), Rahkla, Tärivere ja Uhe mõisnik
Otto Ernst August von Renteln (1867–1947), Sompa mõisnik
Konstantin von Renteln (1868–1937), Tärivere mõisnik

Viited

Välislingid

Eestimaa aadlisuguvõsad
Aadlisuguvõsad
Schmidt

Schmidt on saksapärane perekonnanimi, mis tuleneb saksakeelsest sõnast Schmied ('sepp'). Schmidti eestipärane vaste on perekonnanimi Sepp.

Perekonnanimi on kõige levinum Saksamaal, Austrias ja Taanis.

Nime kandjaid
Alexander Schmidt, baltisaksa arstiteadlane ja füsioloog
Alfred Schmidt, eesti tõstja
Bernhard Schmidt, Eesti optik, astronoom ja leiutaja
Brian Schmidt, Austraalia astrofüüsik
Carl Ernst Heinrich Schmidt, baltisaksa keemik ja arstiteadlane
Christian Schmidt, saksa poliitik
Elli Schmidt, saksa poliitik
Erhard Schmidt, saksa matemaatik
Erik Schmidt, eestirootsi kunstnik ja kirjanik
Friedrich Schmidt, baltisaksa päritolu Venemaa Keisririigi akadeemik
Hans Schmidt, baltisaksa helilooja ja pianist
Helmut Schmidt, saksa poliitik
Kathrin Schmidt, saksa kirjanik
Leni Schmidt, saksa jooksja
Madis Schmidt, eesti muusikapedagoog
Otto Schmidt, Nõukogude Liidu polaaruurija ja akadeemik

Saksa perekonnanimed
Eestistamisel muudetud perekonnanimed
Stanley Miller

Stanley Lloyd Miller (20. mai 1930 Oakland, California – 5. jaanuar 2007 National City, California) oli Ameerika Ühendriikide keemik.
 
Ta oli aastast 1968 San Diego California Ülikooli keemiaprofessor. Ta on uurinud elu tekkimist Maal abiogeneesi teel. Ta sai tuntuks tänu Milleri-Urey eksperimendile, mille ta viis läbi 1953. aastal, töötades doktorandina Chicago Ülikooli keemialaboris.

Haridus- ja töökäik
Ta lõpetas 1951. aastal California Ülikooli Berkeleys keemia erialal bakalaureusekraadiga ja 1954. aastal kaitses ta Chicago Ülikoolis doktorikraadi.

Aastatel 1955–1960 töötas ta Columbia Ülikoolis New Yorgis arstiteaduse kolledži biokeemia osakonnas. 1960. aastal sai ta abiprofessori koha vastrajatud California Ülikooli San Diegos keemiaosakonnas. 1962. aastal edutati ta kaasprofessoriks ja 1968. aastal täisprofessoriks.

Milleri-Urey eksperiment

Milleri-Urey eksperimendi (vahel kutsutakse lihtsalt Milleri eksperimendiks) idee pärines nobelistilt Harold Ureylt, kelle seminare Miller käis kuulamas. Ureyst sai Milleri töö juhendaja. Eksperiment näitas, et orgaanilised ühendid (sealhulgas aminohapped) võisid teoreetiliselt moodustuda anorgaanilistest ühenditest tingimustes, mis valitsesid ürgsel Maal. 

15. mail 1953 avaldati ajakirjas Science Milleri artikkel "A Production of Amino Acids Under Possible Primitive Earth Conditions". See ilmus vaid mõni nädal pärast James Watsoni ja Francis Cricki tööd, milles need esitlesid DNA kaksikheeliksi mudelit.

Tunnustus ja mälestuse jäädvustamine 
1973 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks
1983 – pälvis Oparini medali

Teda on mitmel korral nomineeritud Nobeli auhinna saamiseks, kuid kordagi ei osutunud ta auhinna saajaks.

Tema auks annab alates 2008. aastast Rahvusvaheline Astrobioloogia Selts välja Stanley L. Milleri auhinda.

Viited

Välislingid

15. mail 1953 avaldati elu tekkimist kirjeldav hüpotees. novaator.err.ee, 15. mai 2015

Ameerika Ühendriikide keemikud
Bioevolutsioon
Sündinud 1930
Surnud 2007
Proteus (kuu)

Proteus, tuntud ka kui Neptuun VIII, on suuruselt teine Neptuuni kaaslane.

Selle avastas 1989. aastal NASA kosmosesond Voyager 2. Taevakeha on nime saanud Kreeka mütoloogiast pärit vetejumala Proteuse järgi.

Avastamine 
Proteus avastati kosmosesondi Voyager 2 tehtud fotode põhjal 1989. aasta 16. juuni paiku., kaks kuud enne Voyageri plaanitud möödumist Neptuunist. 7. juulil 1989 teatasid avastuse teinud USA astronoomid Stephen P. Synnott ja Bradford A. Smith leiust avalikkusele.

Avastatud kuule anti ajutine tähistus S/1989 N 1. 16. septembril 1991 nimetati S/1989 N 1 ümber Proteuseks.

Proteust ei olnud võimalik avastada Maal asuvate teleskoopidega, kuna ta asub Neptuunile nii lähedal, et Neptuunilt tagasipeegelduv helkiv päikesevalgus varjab ta ära.

Füüsikaline iseloomustus 
Proteus on Neptuuni suuruselt teine kuu. Selle läbimõõt umbes 420 km. 

Proteuse pind on ülimalt kraatriline. Pharos, suurim Proteuse kraater, on 230–260 kilomeetrise läbimõõduga ja umbes 10–15 kilomeetrit sügav. Pharos on ainus Proteusel asuv nimega pinnavorm ja selle nimi on pandud Pharose tuletorni järgi. Peale Pharose on Proteusel veel mitmeid 50–100 kilomeetrise läbimõõduga kraatreid ja veelgi rohkem alla 50 kilomeetrise läbimõõduga kraatreid.

Galerii

Viited

Välislingid 

 Proteuse sissekanne NASA portaalis Solar System Exploration
 Proteuse sissekanne portaalis The Nine Planets
 Proteus, A Moon Of Neptune portaalis Views of the Solar System
 Neptune's Known Satellites, Scott S. Sheppard)

Neptuuni kuud
India Teaduste Akadeemia

India Teaduste Akadeemia (inglise keeles Indian Academy of Sciences) on India teadusakadeemia peakorteriga Bangalore'is.

Akadeemia asutati 1934. aastal teadusseltsina Nobeli auhinna laureaadi C. V. Ramani initsiatiivil..

Ramanist sai akadeemia esimene ja kauaaegne president (1934–1970).

Liikmeskond
Akadeemial on üle 1000 kodumaise liikme.

Akadeemia valib ka välisliikmeid (auliikmeid). Praegu on akadeemial 58 välisliiget, sealhulgas Andrei Geim, David Gross, Martin Rees ja Brian Schmidt.

Varem on akadeemia välisliikmeks valimise au pälvinud teiste seas Hannes Alfvén, Niels Bohr, Hermann Bondi, Max Born, Louis Brouglie, Jacques-Yves Cousteau, Francis Crick, Paul Dirac, John Eccles, Albert Einstein, Enrico Fermi, Vitali Ginzburg, Otto Hahn, Werner Heisenberg, Abram Joffe, Irene Joliot-Curie, Pjotr Kapitsa, Theodore von Karman, Edward Norton Lorenz, Thomas Hunt Morgan, Wolfgang Pauli, Linus Pauling, Ivan Pavlov, Ernest Rutherford, Abdus Salam, Nikolai Semjonov, Harold Urey, Nikolai Vavilov, Sergei Vavilov, Aleksandr Vinogradov ja Ahmed Zewail.

Vaata ka
Rahvuslik Teaduste Akadeemia, India
India Rahvuslik Teaduste Akadeemia

Viited

Välislingid
Indian Academy of Sciences. Koduleht. ias.ac.in

India teadusakadeemiad
Rahvuslik Teaduste Akadeemia, India

Rahvuslik Teaduste Akadeemia, India, akronüüm NSAI (National Academy of Sciences, India), on India teadusakadeemia peakorteriga Allahābādis. 

See on India vanim teadusakadeemia, asutatud 1930. aastal.

Akadeemia valib endale presidendi kaheaastaseks ametiajaks. Esimeseks presidendiks sai astrofüüsik Meghnad Saha.

Liikmeskond
Akadeemial on üle 1600 kodumaise liikme. Välisliikmeid on 101, nende seas Gro Harlem Brundtland, Anny Cazenave, Claude Cohen-Tannoudji, Vadim Ivanov, Helmut Schwarz, Aleksei Starobinski, Peter John Wyllie ja Shing Tung Yau.

Akadeemia valib ka auliikmeid. Neid on 20, nende seas nobelistid James Watson ja Kurt Wüthrich.

Varem on akadeemia välisliikmeks valimise au pälvinud teiste seas Hermann Bondi, Paul Dirac, Albert Einstein, Otto Hahn, Robert Herman, Pjotr Kapitsa, Abdus Salam, Erwin Schrödinger ja Carl Woese.

Vaata ka
India Rahvuslik Teaduste Akadeemia
India Teaduste Akadeemia

Viited

Välislingid
National Academy of Sciences, India. Koduleht. nasi.org.in

India teadusakadeemiad
Eisma sadam

Eisma sadam on väikesadam Eisma külas Haljala vallas Lääne-Virumaal.

Eisma sadamas on 27 kaikohta ja slipp aluste veeskamiseks. Sadama navigatsiooniperiood kestab 1. maist 30. septembrini. Suviti korraldab sadam purjespordiõpet nii lastele kui ka noortele ja täiskasvanutele. 

Sadamakontor asub sadamahoones aadressil Eisma sadam, Eisma küla, Haljala vald, Lääne-Virumaa.

Haljala vald
Eesti sadamad
Lolicon

Lolicon (ロリコン, latiniseeritult ka Lolikon või rorikon) on Jaapanist pärit meediakontseptsioon, milles kujutatakse noori või eelteismelisi tüdrukuid erootilises kontekstis, muuhulgas näiteks manga või anime žanre kasutades. Väljaspool Jaapanit tähistabki termin tavakasutuses eelkõige lolicon mangat või animed.

Jaapanis kirjeldab see termin seksuaalset atraktiivsust või sugulust alaealiste tüdrukute või isikuga, kellel on sellised eelistused.

Mõiste on tuletatud fraasist "Lolita kompleks", mis omakorda on viide Vladimir Nabokovi romaanile "Lolita".

Lolicon on vastuoluline ja kriitikat tekitanud žanr. Jaapani kodanikuühendused on tegutsenud loliconi leviku piiramise nimel. Teisalt leitakse ka, et loliconi fänne köidab eelkõige žanri esteetika, mitte kujutatud objektide vanus. Mõned riigid tunnustavad lolikoni lapspornona ja on selle ära keelanud, kuigi see ei kujuta reaalseid inimesi, nagu näiteks, Kanada, Ühendkuningriik, Austraalia, Uus-Meremaa, Iirimaa, Rootsi, Filipiinid ja Eesti.

Viited

Manga
Anime
Ben Carson

Benjamin Solomon Carson (sündinud 18. septembril 1951 Detroitis) on Ameerika Ühendriikide poliitik ja neurokirurg, kellel õnnestus esimesena kirurgiliselt lahutada kaelast ühendatud Siiami kaksikud. Ta oli 2017. aasta 2. märtsist 2021. aasta 20. jaanuarini 17. Ameerika Ühendriikide elamumajanduse ja linnaplaneerimise minister (ainsa mustanahalise ministrina) Donald Trumpi valitsuses.

Carson sündis 1951. aastal Detroitis. Tema vanemad lahutasid abielu, kui Ben oli kaheksa-aastane. Ta lõpetas Yale'i Ülikooli psühholoogiateaduskonna ja seejärel Michigani Ülikooli arstiteaduskonna.

Ta kandideeris 2016. aasta vabariikliku partei presidendikandidaadi valimistel, kuid loobus hiljem oma kandidatuurist ja avaldas toetust Donald Trumpile.

Isiklikku 
Carson on abielus ja kolme poja isa. Usutunnistuselt on Carson ja tema perekond seitsmenda päeva adventistid.

Viited 

Ameerika Ühendriikide arstid
Neurokirurgid
Ameerika Ühendriikide poliitikud
Sündinud 1951
Vijoliai

Vijoliai on küla Leedus Šiauliai rajoonis, Šiauliai maavalla halduskeskus. Küla asub Šiauliai loodeservas Vijolė jõe kaldal. Vijoliais on kaks puidu töötlemisega tegelevat ettevõtet.

Küla mainiti esmakordselt aastal 1649. Toona asus seal kõrts ja küla kandis ise nime Šilo Kalneliai. Hiljem hakkas see kandma Vijoliai nime. Küla maad kuulusid osalt Šiauliai linnale, osalt aga sealsele kirikule. Aastal 1830 võõrandati kirikule kuulunud maad ja Vijoliai hakkas kuuluma Gubernija mõisale. Nõukogude ajal rajati sinna lisaks kohaliku kolhoosi elamutele veel ka maju rajooni maaparandajatele ja ehitustöölistele.

Viited

Välislingid 
Küla portaalis vietoves.Lt

Leedu külad
Šiauliai rajoon
Karla Šlechtová

Karla Šlechtová (sündinud 22. mail 1977 Karlovy Varys) on Tšehhi ökonomist ja poliitik. 

Ta on lõpetanud Lääne-Tšehhi Ülikooli majandusteaduskonna Plzeňis 2001. aastal.

Ta oli 8. oktoobrist 2014 kuni 2017. aasta detsembrini Tšehhi regionaalarengu minister. Alates 13. detsembrist 2017 kuni 27. juunini 2018 oli ta Tšehhi kaitseminister.

Viited

Tšehhi poliitikud
Sündinud 1977
Viies Vabariik

Viies Vabariik võib tähendada:

 Viiendat Korea Vabariiki (1979–1987)
 Prantsusmaa Viiendat Vabariiki (1958–tänaseni)

Vaata ka 
 Esimene Vabariik
 Teine Vabariik
 Kolmas Vabariik
 Neljas Vabariik
 Kuues Vabariik
Bubiai

Bubiai on küla Leedus Šiauliai rajoonis, Bubiai valla halduskeskus. Küla asub Dubysa jõe kaldal; aastast 1973 asub külast põhja pool Bubiai paisjärv. Bubiais on kool, postkontor ja raamatukogu. Külas asub Šiauliai telemast, selle juurest saab alguse Venta-Dubysa kanal.

Vaatamisväärsusteks on Bubiai mõisa hoonetekompleks, Bubiai linnamägi, viis looduskaitse alust paplid, nende seas ka Leedu vanim ja suurim pappel, mille kõrguseks on 34 meetrit, krahv Dimitri Zubovi rajatud tammeallee ja kanali ääres kasvav looduskaitsealune männik.

Külas on sündinud Leedu kommunist Mečislovas Gedvilas.

Ajalugu 

Arheoloogiliste uuringute põhjal arvatakse, et Bubiai asustati V sajandil. Aastal 1230 rajati Bubiai linnus (Dobitzen), mille ristisõdijad aastail 1348 ja 1358 maha põletasid.

Küla ennast mainitakse esimest korda kirjalikult aastal 1566. Aastal 1795 loodi Bubiai mõis. Katariina II andis selle Platon Zubovile, kelle suguvõsa valdusse jäi küla kuni maareformini.

Aastal 1825 valmis Venta-Dubysa kanal. Aastal 1831 osalesid sealsed talupojad aktiivselt Novembriülestõusus. XIX sajandil asutati külla postijaam.

XX sajandi alguses organiseeriti sealne mõis ümber loomakasvatuse ja piimanduse suunitlusega majapidamiseks. Selle omanik Dmitri Zubov asutas aastal 1910 külla ka põllumajanduskooli, kus vastavaid tootmisharusid õpetati. Samuti rajas ta saekaatri ja telliselöövi. Aastal 1915 toimus küla all lahing Vene ja Saksa vägede vahel. Ka aastal 1944 toimus külas lahing Nõukogude ja Saksa vägede vahel, lahingus langenud maeti linnamäele. Nõukogude ajal oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastal 1961 rajati külla raadiojaam ja püstitati raadio- ning telemast. Aastal 1973 rajati Dubysa jõele Bubiai paisjärv.

Pilte

Viited

Välislingid 

Küla portaalis vietoves.Lt

Leedu külad
Šiauliai rajoon
Eurolaul 1996

"Eurolaul 1996" oli 3. Eurolaulu konkurss, kus valiti Eestit 1996. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindavat laulu. Eurolaul toimus klubis Decolté 27. jaanuaril 1996. Saatejuhid olid Marko Reikop ja Karmel Eikner.

Žürii 
Punkte andis 9-liikmeline rahvusvaheline žürii. Kohtunikud olid Belgiast, Iirimaalt, Norrast, Sloveeniast, Soomest, Suurbritanniast, Taanist, Türgist ja Venemaalt.

Osalejad 

1996. aasta muusikas
Eurolaul
1996. aasta Eestis
Piotr Lisek

Piotr Lisek (sündinud 16. augustil 1992 Dusznikis) on Poola teivashüppaja.

2015. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Pekings võitis ta teivashüppes tulemusega 5.80 pronksmedali.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta 4. koha.

2017. aasta märtsis sisekergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel Belgradis võitis ta tulemusega 5.85 kuldmedali.

2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta isikliku rekordiga 5.89 hõbemedali.

Tema isiklik rekord sisetingimustes on 6.01 (püstitatud Lausanne'is 5. juulil 2019), mis on ühtlasi ka Poola rekord.

Viited

Välislingid 

 

Poola teivashüppajad
Sündinud 1992
Tittfer

Tit(t)fer oli baltisaksa aadlisuguvõsa. 

Tittferid olid Saaremaa piiskopi vasallid. Esimesena mainitakse 1368 Johann Tittferit, kes oli Lihulas tunnistaja. 1417 mainitakse Claus Tittferit, kes oli Tallinna komtuuri kaasistuja (saksa Beisitzer).

Suguvõsale kuulus Eesti alal näiteks Roobaka mõis.

Eestimaa aadlisuguvõsad
Aadlisuguvõsad
Minckwitz

Minckwitz, ka Minckwitz von Minckwitzburg, Minkwitz ja Münckwitz on Osterlandist pärit põlisaadlisuguvõsa. Ehkki Mickwitzi suguvõsa üks haru kasutas alates XIX sajandist sama vappi, on tegemist erinevate suguvõsadega.

Ajalugu
Suguvõsast on teateid alates 1168.

Suguvõsa liikmeid
Johannes von Minckwitz (1787–1857), Saksimaa välisminister
Hans Erwin von Minckwitz (1838–1925), jalaväekindral

Kirjandus
Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd IX. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1998. Lk 78-80.
Gothaisches Genealogisches Taschenbuch der adeligen Häuser. Vierter Jahrgang. Gotha: Justus Perthes, 1903. Lk 574-583 .
Gothaisches Genealogisches Taschenbuch der adeligen Häuser. Sechster Jahrgang. Gotha: Justus Perthes, 1905. Lk 521-527 .

Välislingid
Minckwitzi suguvõsa kodulehekülg saidil vonminckwitz.de

Aadlisuguvõsad
Orjuse kaotamise akt

1833. aasta orjuse kaotamise akt (Slavery Abolition Act 1833) oli Suurbritannia Parlamendi akt, mis keelustas orjade pidamise Briti Impeeriumis. Eranditeks olid Ida-India Kompanii valduses olevad territooriumid, Tseilon (praegune Sri Lanka) ja Saint Helena. Erandites kaotati orjus 1843. aastal. 1998. aastal akt tühistati, kuid hiljem on püsima jäänud orjusvastased õigusaktid.

Taust 
1722. aasta mais andis lord Mansfield'i kohus ühele Inglise orjale võrdsed õigused inglastega, see võimaldas alustada orjandusvastasel liikumisel. Juhtumi põhiseisukohaks oli, et ükski võim ei peaks nõus olema orjapidamisega Inglismaa või Šotimaa pinnal. 1785. aastal kirjutas Inglise poeet William Cowper:

"Meie kodudes ei ole orje - Miks omame neid asumaades?

Orjad ei saa Inglismaal hingata, kui nende kopsudesse

satub meie õhk, sellest hetkest on nad vabad.

Nad astuvad meie pinnasele ja nende ahelad langevad.

See on üllas, ja muudab rahva uhkeks. Ning teised kadedaks.

Jagage õnnistust. Las see ringleb kõigi veenides."

1783. aastaks oli orjapidamise vastane liikumine levinud üle kogu Briti Impeeriumi. 1793. aastal allkirjastas Ülem-Kanada leitnantkuberner orjapidamise vastase seaduse. Kohalik Seadusandlik Kogu võttis seaduse vastu, mis tegi sellest esimese orjakaubandust keelustava seaduse Briti Impeeriumis.

1807. aastal võttis Suurbritannia Parlament vastu orjakaubandusseaduse, mis keelustas orjakaubanduse, aga mitte orjapidamise. Kuninglik Merevägi asutas Lääne-Aafrika eskaadri, mis surus alla üle-Atlandilise orjakaubanduse, patrullides Lääne-Aafrika rannikut. See küll vähendas orjakaubandust, aga ei peatanud seda. Aastatel 1808–1860 võttis Lääne-Aafrika eskaader kinni 1600 orjalaeva ja vabastas 150 000 aafriklast. Nad vabastasid mõned Jamaical ja Bahama saartel. Suurbritannia kasutas enda näiteid, et sundida teisi riike samuti orjanduse vastaseid seadusi kehtestama ning lubada Kuninglikul Mereväel nende orjalaevu kinni võtta.

1823. aastal asutati Londonis orjandusvastane ühing. Selle liikmed olid Joseph Struge, Thomas Clarkson, William Wilberforce, Henry Brougham, Thomas Fowell Buxton, Elizabeth Heyrick, Mary Lloyd, Jane Smeal, Elizabeth Pease ja Anne Knight. William Wilberforce on 1787. aastal oma päevikusse kirjutanud, et tema suureks eesmärgiks on orjakaubanduse vähendamine, enne kui ta suubub 20-aastasesse võitlusse tööstuses.

1831. aasta jõulude ajal puhkes Jamaical laia haardega mäss, mis sai tuntuks kui Baptistlik sõda. Algselt plaanis selle eestvedaja, baptistist minister, Samuel Sharpe kerget streiki. Mässu surusis alla Jamaica istanduste valvurid ja Briti garnison 1832. aastal, 10 päeva pärast algust. Kuna paljud kaotasid mässus elu ja vara, alustas Briti parlament järelepärimist. Järelepärimise tulemused aitasid kaasa orjuse kaotamise seaduse koostamisele 1833. aastal.

1833
Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik
Ginkūnai

Ginkūnai on küla Leedus Šiauliai rajoonis, Ginkūnai valla halduskeskus. Küla asub Šiauliai kirdepiiril, küla lääneservas asuv Ginkūnai järv jääb Šiauliai territooriumile. Ginkūnais on kool, postkontor ja raamatukogu. Seal tegutsevad kaks põllumajandusühistut.

Ajalugu

Piirkond kuulus algselt Bojar Monkunile, aga aastast 1673 – Ginkąnastele. Selle suguvõsa järgi on asula ka oma nime saanud. Küla on esimest korda mainitud aastal 1690.

Aastal 1792 andis Katariina II varem Kristian Broderichile ja Johan Vendelisele kuulunud maad ja küla Platon Zubovile. XIX sajandi alguses rajas see külla Ginkūnai mõisa, mis kujunes tema ümbruskonna valduste administratiivseks keskuseks.

XX sajandi alguses rajati külla kalmistu, millest aastal 1966 kujunes Šiauliai kalmistu. Nõukogude ajal kujunes asula kohaliku aiandusliku suunitlusega sovhoosi keskasulaks.

Viited

Välislingid 

Küla portaalis vietoves.Lt

Leedu külad
Šiauliai rajoon
Allen Woodring

Allen Woodring (15. veebruar 1898 Hellertown, Pennsylvania – 15. november 1982 Clearwater, Florida) oli USA jooksja.

Woodring tuli 1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis olümpiavõitjaks 200 meetri jooksus.

Ameerika Ühendriikide jooksjad
Sündinud 1898
Surnud 1982
Alina Tałaj

Alina Hienadzieŭna Tałaj (valgevene keeles Аліна Генадзеўна Талай; sündinud 14. mail 1989 Oršas) on Valgevene tõkkejooksja. Tema põhialaks on 100 meetri tõkkejooks.

Tema isiklik rekord 100 meetri tõkkejooksus on 12,63, mis on joostud 5. juunil 2016 Regensburgis.

Viited

Välislingid 

 

Valgevene kergejõustiklased
Tõkkejooksjad
Sündinud 1989
California linnade loend

Siin on California linnade loend. Californias on 2011. aasta seisuga 482 linna. 

California seadused ei tee vahet city- ja town-staatusega linnade vahel ning omavalitsused võivad seetõttu linna ametlikus nimes kasutada emb-kumba terminit.

Kolmes maakonnas ei ole ühtegi linna. Nendeks on Alpine'i, Mariposa ja Trinity maakond. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt elab California 37,2 miljonist inimesest linnades tervelt 30,9 miljonit inimest ehk 82,97%.

Esimesena sai 27. veebruaril 1850 linnaõigused Sacramento. Kokku on kaheksa linna, mis said linnaõigused enne seda, kui Californiast sai osariik. Värskeim linn on Jurupa Valley, mis sai linnaõigused 1. juulil 2011. Suurim linn elanike arvult ja pindalalt on Los Angeles elanike arvuga 3,8 miljonit ja pindalaga 1213,8 km². Elanike arvult on väikseim linn Vernon, kus elas 2010. aasta rahvaloenduse järgi 112 inimest. Pindalalt on väikseim linn Amador City, mille pindala on 0,8 km².

Linnad

Viited 

 
Linnade loendid
Ameerika Ühendriikide loendid
Freya Stark

Daam Freya Madeline Stark, Mrs Perowne, DBE (31. jaanuar 1893 – 9. mai 1993) oli briti-itaalia maadeuurija ja reisikirjanik. Ta kirjutas rohkem kui kaks tosinat raamatut enda reisidest Lähis-Idas ja Afganistanis ning mitu autobiograafilist teost, sealhulgas ka esseesid. Ta oli üks esimesi mitte-araablasi, kes reisis Araabia kõrbe lõunaosas.

Nooruspõlv ja õpingud
Freya Stark sündis 31. jaanuaril 1893. aastal Pariisis itaallannast emale ning inglasest isale. Ta veetis suurema osa enda varajasest elus Põhja-Itaalias, kuna tema emapoolsel vanaemal oli Genoas kodu. 

Üheksandaks sünnipäevaks sai Freya kingituseks raamatu "Tuhat ja üks ööd", mis tekitas temas suure huvi oriendi vastu. Noorena oli ta tihti tõbine, mistõttu veetis ta palju aega toas lugedes. Talle meeldis lugeda Dumas teoseid ning õppis lisaks prantsuse keelele ka ladina keelt. Hiljem õppis ta araabia ja pärsia keelt. Stark õppis Londonis Orientaal- ja aafrikaõpingute koolis (SOAS) ajaloo erialal.

Reisid ja kirjutised
Esimese maailmasõja ajal töötas Freya Stark Itaalia põhjaosas vabatahtlikult õena. 1927. aasta novembrikuus astus ta Beiruti poole sõitva laeva pardale ning tema seiklused oriendis võisid alata.

Teosed
 Baghdad Sketches (1932. The Times Press Ltd, Baghdad) (esimene Londoni kirjastuse väljalask 1937. aastal)
 The Valleys of the Assassins and Other Persian Travels (1934)  [Mazandaranist Iraanis]
 The Southern Gates of Arabia A Journey in the Hadhramaut (1936)
 Seen in the Hadhramaut (1938)
 A Winter in Arabia (1940) [Hadhramautist]
 Letters from Syria (1942)
 East is West (1945) [Teisest maailmasõjast Lähis-Idas]
 Perseus in the Wind  (1948).  [Esseed filosoofiast ja kirjandusest]
 Traveller's Prelude (1950) [Autobograafia]
 Beyond Euphrates. Autobiography 1928–1933 (1951)
 The Coast of Incense: autobiography 1933–1939 (1953)
 Ionia, A Quest (1954)
 The Lycian Shore (1956)  [Türgist]
 Alexander's Path: From Caria to Cilicia (1958)  [Türgist]
 Riding to the Tigris (1959) [Türgist]
 Dust in the Lion's Paw. Autobiography 1939–1946 (1961)
 Rome on the Euphrates: The Story of a Frontier (1966)
 The Zodiac Arch (1968)  [Erinevad esseed]
 Space, Time and Movement in Landscape (1969) [Lähis-Idast]
 The Minaret of Djam: An Excursion into Afghanistan (1970)
 Turkey  A Sketch of Turkish History (1971)
 Letters, ed. L. Moorehead (8 köidet, 1974–82)
 A Peak in Darien (1976)  [Erinevad esseed]
 The Journey's Echo: Selected Travel Writings (1988. Ecco) ISBN 0-88001-218-8
 Over the Rim of the World: selected letters, ed. C. Moorehead (1988)

Viited

Maadeavastajad
Reisikirjanikud
Sündinud 1893
Surnud 1993
Naisvalitsusjuhtide loend

Siin on välja toodud loend naistest, kes on olnud riigi valitsusjuhid. Loendi naistest, kes on olnud presidentaalsetes süsteemides juhid, võib leida naisriigipeade loendist.

Loend
 
 Kaldkiri tähistab valitsusjuhi kohusetäitjat ning riike, mis on de facto (puuduva või vähese rahvusvahelise tunnustusega).
Ēvele vald

Ēvele vald (läti keeles Ēveles pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Rencēni, Jērcēni ja Naukšēni vallaga ning Valka piirkonna Härgmäe ja Kārķi vallaga.

Valla pindala on 92 km². 2016. aasta seisuga elas seal 506 inimest. Aastal 2011 elas vallas 464 lätlast, 20 venelast, 4 valgevenelast, 11 ukrainlast, 3 poolakat ja 5 leedulast.  Valla keskus on Ēvele küla. Vallavanemaks on Sarmīte Rodziņa.

Ajalugu 

Valla varaseimad asukad on eestlased, ent 13. sajandil hakati sinna asustama Beverini linnuse ümbruskonna lätlasi. Aastal 1892 liideti Ēvele ja Ķempēni mõisavallad ühiseks Ēvele vallaks. Aastal 1935 oli valla pindala 89,9 km². 1945. aastal jagati vald Ēvele ja Daksti külanõukogudeks, aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Ēvele külanõukoguga likvideeritav Daksti külanõukogu, aastal 1977 aga külanõukogu likvideeriti. Aastal 1990 muudeti Jērcēni külanõukogu taas vallaks ja aastal 1992 eraldus sellest Ēvele vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Burtnieki piirkonda.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Ēvele mõisa ait ja park ning Ēvele kiriku orel.

Loodus 

Vald jääb Tālava madalikule, asudes selle idaosas. Valla kõrgeim koht on Rukši mägi (86,5 m). Valla suuremad jõed on valla põhjapiiril voolav Säde jõgi ja selle lisajõed Ošupīte ning Šūnupe.  Looduskaitse all on Spriņģi pärnad, Kalējiņi tamm, Ķemere kooli tamm, Spriņģi künnapuu, Bračkase mänd, Veitase paju, Glāznieki mänd, Risttee kuusk, Sucēni pärn, Mācītājmuiža pärn, Mācītājmuiža tamm, Sucēni tamm, Vabadusetamm, Zīversi kraavi paju, Staiši tamm, Vīciepsi tamm ja Mācītājmuiža pärn. Ēveles ja selle ümbruskonnas kasvab arvukalt nimetuid põlispuid. Valla idaosa jääb osalt Seda soo hoiualale. Suur osa vallast asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 868 lätlast, 29 venelast, 12 valgevenelast, 1 ukrainlane ja 6 poolakat.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Valmiera piirkond
Rencēni vald

Rencēni vald (läti keeles Rencēnu pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Burtnieki, Valmiera, Ēvele, Jeri ja Naukšēni vallaga.

Valla pindala on 159 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1526 inimest. Valla keskus on Rencēni küla. Vallamaja asub aadressil Valmieras iela 13, vallavanemaks on Inese Sippo.

Ajalugu 

Rencēni vald moodustati aastal 1819 Rencēni mõisa Dukuri karjamõisa juurde. Valla aladel olnud Labrenči, Sauļi, Lizdēni, Rencēni, Baloži, Ķiori ja Luteri mõisade aladele tekkinud valdasid hakati 19. sajandi lõpus liitma. Aastal 1896 liideti Rencēni vallaga Baloži vald, aastal 1899 aga Lizdēni vald.  Aastal 1935 oli valla pindala 137,6 km².

1945. aastal jagati vald Rencēni, Lizdēni ja Saulīši külanõukogudeks, aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1950 liideti Rencēni külanõukoguga likvideeritav Saulieši külanõukogu, aastal 1954 aga Lizdēni külanõukogu. Aastal 1963 liideti külanõukoguga osa Valmiera külanõukogust, aastal 1981 aga osa Jērcēni külanõukogust. Aastal 1990 muudeti külanõukogu taas vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Burtnieki piirkonda.

Loodus 

Vald jääb Tālava madalikule, asudes selle idaosas. Valla kõrgeim koht asub selle idaosas (91,2 m). Valla suuremad jõed on valla põhjapiiril voolav Säde jõgi ja selle lisajõgi Baložupe. Valda jääb ka 5,4 hektari suurune Timba järv, samuti asub Ošupīte jõekesel Rencēnmuižas üks veskijärv. Seda jõe ääres asub 215 hektari suurune märgala Seda luht, samuti on seal ka mitmed sood – Mareņi-Kārēni soo (260 ha), Tautupurvs (142 ha) ja Vildēni-Brožēni soo (120 ha).  Vald asub suuremalt jaolt Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.

Looduskaitse all on Rencēni pärn, Tilikase tamm, Uus mõisa tamm, Rencēnmuiža allee saar, Rencēnmuiža Zvārte tamm, Rencēnmuiža tammeallee, Rencēnmuiža Zvārte mänd, Rencēnmuiža vaher, Cālīši jalakas, Vecdambīši mänd, Rencēni kalmistu elupuud, Lizdēni lehiseallee, Lizdēni allee lehis, Vaģi tamm, Eži tamm, Brožēni tamm, Vecilmēni tamm, Jēkuļi tammed ja Lizdēni pärn.

Mälestised 

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Sīleņi talutare, Rencēnmuižas asuvad vana härrastemaja ja pargikompleks, Emīls Melderise sünnikodu ja Lapaiņi ohvrikivi. Kohaliku kaitse all on Rencēni mõisa valge ait, mõisavalitseja maja, viinaköök ja uus häärber, lisaks veel Zelti keskaegne kalmistu, Dravnieki keskaegne kalmistu, Vecdambīši, Skābumi, Duņķi, Ārgaļi ja Gaidi muinaskalmed ning Deļi keskaegne kalmistu koos sealse kahe ristikiviga. Vaatamisväärsusteks on veel Rencēni hobupostijaama hoone ja Sauļi ning Lizdēni mõisasüdamed.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 1337 lätlast, 56 venelast, 25 valgevenelast, 12 ukrainlast, 12 poolakat ja 10 leedulast.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Valmiera piirkond
Sasi-vesikaak

Sasi-vesikaak (Bacopa monnieri) on taimeliik teeleheliste sugukonnast. Taime kasutatakse India traditsioonilises meditsiinis ajurveedas.

Ta on pärismaine Austraalias ja Indias.

Ravimtaimena
Indias kasutatakse sasi-vesikaagi lehtedest valmistatud preparaate (sanskritis Brahmi) kognitiivsete võimete, mälu ja õppimise parandamiseksvaluvaigistina, epilepsia korral. Teda kasutatakse ajurveedas astma, bronhiidi, düspepsia, kuseteede haiguste jmt haiguslike seisundite korral, ka ärevuse, ängi ja depressiooni korral. 

Sasi-vesikaak võib toimeid avaldada, kliinilist tõendusmaterjali napib, ka lapseea aktiivsus-ja tähelepanuhäire korral.

Taimeekstraktide toimeid on uuritud närilistel ja rakukultuurides alljärgnevalt: antikonvulsant, antidepressant, valu vaigistav, põletiku-, mikroobide- ja haavanditevastane / Helicobacter pylori ja kasvajavastane, anksiolüütiline, hepatoprotektiivne, immunostimuleeriv jm.

Hiirtel on ravi esile kutsunud ajutise spermatogeneesi ja viljakuse supressiooni, alandas spermatosoidide liikuvust, elujõulisust, morfoloogiat ja arvukust.

 Vastunäidustused

Sasi-vesikaaki ja sellest valmistatud preparaate tuleks inimestel kasutada ettevaatlikult kui neil esineb ülitundlikkus taimes sisalduvate ühendite vastu. Sasi-vesikaak võib negatiivselt toimida tsütokroom P450 ensüümidesse, tõsta kilpnäärmehormoonide taset.

Viited

Välislingid
 Ali Esmail Al-Snafi, The pharmacology of Bacopa monniera. A review, International Journal of Pharma Sciences and Research (IJPSR) ISSN : 0975-9492, 4. väljaanne, nr 12, detsember 2013
 Carlo Calabrese, N.D., M.P.H.,William L. Gregory, Ph.D., Michael Leo, Ph.D. jt, Effects of a Standardized Bacopa monnieri Extract on Cognitive Performance, Anxiety, and Depression in the Elderly: A Randomized, Double-Blind, Placebo-Controlled Trial, J Altern Complement Med. 2008 juuli; 14(6): 707–713. doi: 10.1089/acm.2008.0018, PMCID: PMC3153866

Teelehelised
Ravimtaimed
Sverdlovsk (täpsustus)

Sverdlovski nime on kandnud mitu asulat:

Venemaal 
Jekaterinburg
Sverdlovsk-19, suletud sõjaväelinnak Jekaterinburgis, bakterioloogiliste relvade uurimisüksus, millest sai 1979. aastal alguse siberi katku epideemia
Sverdlovsk-44 ehk tänapäeval Novouralsk, suletud linn
Sverdlovsk-45 ehk tänapäeval Lesnoi, suletud linn

Ukrainas 
Dovžansk, linn Luhanski oblastis

Usbekistanis 
Jondor, asula Buxoro vilajetis

Vaata ka 
Sverdlovski oblast
Sverdlovski rajoon
La Quinta

La Quinta on kuurortlinn USA-s Californias Riverside'i maakonnas. See paikneb Indian Wellsi ja Indio vahel Coachella orus.

Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 37 558. Rahvastikukasv protsentuaalselt (umbes 350%) oli La Quintas aastatel 1990−2010 tunduvalt suurem kui enamikus teistes California linnades.

Seltskonnaajakiri Robb Report on nimetanud La Quintat USA üheks juhtivaks golfikeskuseks. Golfimänguvõimalusi pakub teiste seas 1926. aastal asutatud puhkekeskus La Quinta Resort & Club, kus Frank Capra kirjutas stsenaariumi oma 1937. aasta filmile "Kadunud silmapiir" ("Lost Horizon").

Turism on linnas elav, eriti talvekuudel, mil külmematest piirkondadest USA põhja- ja idaosast tulevad pensionärid ja ettevõtjad soojematesse piirkondadesse talvituma.

Geograafia 

La Quinta asub Riverside'i maakonna keskosas. See piirneb loodes Indian Wellsi ja Palm Deserti linnaga, põhjas Bermuda Dunesi asulaga ning kirdes Indio linnaga. Linnast lõunasse jääb kohaliku omavalitsuseta piirkond. La Quinta põhjaosa läbi maantee California State Route 111.

La Quinta ja selle ümbrus on tuntud Santa Rosa mägede poolest, mis kõrguvad La Quintast läänes ja lõunas.

Kogu Coachella oru piirkond asub väga lähedal San Andrease murrangule.

Kliima 
La Quinta kliimat mõjutab ümbritsev pinnamood. Tänu selle asukohale kõrgete mäeahelike vahel ja lõunasse avanevas orus, on linna kliima aasta läbi soe. Talvi peetakse Coachella orus isegi USA lääneosa kõige soojemateks. Valitseb soojade talvede ja kuumade suvedega ariidne kliima. Suvel tõuseb õhutemperatuur sageli üle 40 °C, harva isegi üle 50 °C. Ka öösiti ei lange suvel õhutemperatuur tavaliselt alla 25 °C. Talvekuudel on õhutemperatuur päeval tavaliselt 20–22 °C. Miinuskraade esineb harva. Aastane keskmine sademete hulk võib jääda alla 100 mm.

Ajalugu 
19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses kasutati Coachella orgu peamiselt põllumajandusalana. Maamõõtjad kuulutasid aga liivaluiteid elamiskõlbmatuks, elamumaaks sai toona kasutada ainult Marshall Cove'i kivist pinnast.

1926. aastal rajas Walter Morgan Marshall Cove'i põhjaossa La Quinta Kuurordi (inglk "La Quinta Resort") eraldatud peidupaigaks läheduses paikneva Hollywoodi kuulsuste ja seltskonnategelaste jaoks. Villas paiknes Coachella oru esimene golfiväljak. 1930. aastatel ehitati läbi oru maantee California State Route 111.

Seoses ümbritsevate kõrbelinnade kasvuga arenes La Quinta alates 1980. aastatest samuti märgatavalt. 1. mail 1982 sai La Quinta linnaõigused. Kui 1980. aastal elas linnas veel 3328 inimest, siis 1990. aastal juba üle 11 000.

Viited

Välislingid 
 Koduleht

California linnad
Vecate vald

Vecate vald (läti keeles Vecates pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Burtnieki, Matīši, Jeri, Skaņkalne, Sēļi ja Mazsalaca vallaga ning Limbaži piirkonna Braslava vallaga.

Valla pindala on 90 km². 2016. aasta seisuga elas seal 428 inimest. Aastal 2011 elas vallas 273 lätlast, 100 venelast, 20 valgevenelast, 31 ukrainlast, 2 poolakat ja 1 leedulane.  Valla keskus on Vecate küla. Vallavanemaks on Maija Kozlovska.

Ajalugu 

Vecate valla aladel elasid 12. sajandi lõpus liivlased, piirkond jäi Metsapoole muinasmaakonda. Piirkonnas asusid Vecate mõis ja Košķele mõis. Aastal 1935 oli valla pindala 42,6 km². 1945. aastal moodustati vallas Vecate külanõukogu, mis aastal 1947 likvideeriti, aga aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult ja külanõukogu moodustati taas. Aastal 1954 liideti külanõukoguga osa Ziemeļi külanõukogust. Aastal 1990 muudeti külanõukogu taas vallaks. Aastatel 2006–2021 kuulus Vecate vald Burtnieki piirkonda.

Loodus 

Vald jääb Tālava madalikule, asudes Asti järve põhjakaldal. Selle idaosas asuvad ka teised järved – Ķirums (53,5 ha) ja Rebele järv (1,5 ha). Valla suuremad jõed on Salatsi jõgi ja järve voolavad Ruhja jõgi ning valla lõunapiiril voolav  Säde jõgi. Vallas asuvad ka mitmed sood – Sepata soo (304 ha) ja Ķirumsi soo (157 ha).

Mälestised 

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Kaulēnkalnsi muinasasula, Riņņukalnsi muinasasula koos selle juures asuva Upurakmensi kultusekiviga, Zvejnieki I ja II asulapaik koos nende juures asuva muinaskalmega, Dārziņi muinaskalme ja Tūtere tammeaseme pühapaik. Zvejnieki muinasasulate juures on säilinud ka jäljed omaaegsetest põldudest. Kohaliku kaitse all on Vecate muinaskalmed. Looduskaitse all on Purmaļi tammed, Pīņi tammed, Melderīši paju, Sautēni saar, Simise pajud, Vecate pargi sanglepp, Vecate pargi tammed, Baltākrogsi pappel, Vecate pargi elupuud, Bērzi pärnad ja Spilvase tamm. Valla idaosa asub Vidusburtnieksi hoiualal, vald  tervikuna asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 273 lätlast, 100 venelast, 20 valgevenelast, 31 ukrainlast, 2 poolakat ja 1 leedulane.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited 

Läti vallad
Valmiera piirkond
John D. Barrow

John David Barrow (29. november 1952 London – 27. september 2020) oli Briti füüsik, matemaatik ja teaduskirjanik. 

Ta oli 1999. aastast Cambridge'i Ülikooli rakendusmatemaatika ja teoreetilise füüsika osakonna professor.
Tema uurimuste põhivaldkond oli matemaatiline füüsika aktsendiga kosmoloogiale, gravitatsiooniteooriale, osakestefüüsikale ja nendega seotud rakendusmatemaatikale.

John Barrow oli tunnustatud teaduse populariseerija. Ta on avaldanud üle 420 artikli ajakirjades, tema raamatuid on tõlgitud 28 keelde. Kokku on tal ilmunud 19 raamatut. Ta on pidanud loenguid paljudes kohtades, sealhulgas Downing Street 10-s, Windsori lossis, Vatikani palees ja Veneetsia filmifestivalil.

Haridus ja töökäik
Ta lõpetas 1974. aastal Durhami Ülikooli füüsika ja matemaatika erialal bakalaureusekraadiga ning kaitses 1977. aastal Oxfordi Ülikoolis doktorikraadi astrofüüsikas (doktoritöö juhendaja Dennis W. Sciama).

Pärast kahte aastat järeldoktorina töötamist California Ülikoolis Berkeleys asus ta 1981. aastal tööle Sussexi Ülikooli astronoomiakeskusse lektorina. Aastatel 1989–1999 oli ta samas professor ja 1995–1999 ühtlasi astronoomiakeskuse direktor. Alates 1999. aastast töötas ta matemaatikaprofessorina Cambridge'i Ülikoolis. Aastatel 2003–2007 oli ta ühtlasi Greshami Kolledžis astronoomiaprofessor ja 2008–2011 geomeetriaprofessor.

Tunnustus
 
2003 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks
2006 – Templetoni auhind
2008 – Michael Faraday auhind
2009 – valiti Academia Europaea liikmeks
2015 – Diraci medal
2016 – Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedal

Teoseid
2001 – The Book of Nothing: Vacuums, Voids, and the Latest Ideas about the Origins of the Universe. Pantheon, ISBN 0375420991
2003 – The Constants of Nature: The Numbers that Encode the Deepest Secrets of the Universe. ISBN 0375422218
2007 – New Theories of Everything. Pantheon, ISBN 978-0192807212
2008 – Cosmic Imagery: Key Images in the History of Science. The Bodley Head, ISBN 978-0224075237
2009 – 100 Essential Things You Didn't Know You Didn't Know: Math Explains Your World. W. W. Norton, ISBN 0393070077
2011 – The Book of Universes: Exploring the Limits of the Cosmos. W. W. Norton, ISBN 0393081214
2012 – Mathletics: A Scientist Explains 100 Amazing Things About The World of Sports. W. W. Norton, ISBN 978-0393063417
2014 – 100 Essential Things You Didn't Know You Didn't Know About Maths and the Arts. Bodley Head, ISBN 978-1847922311

Viited

Välislingid
John D. Barrow. thriftbooks.com

Suurbritannia füüsikud
Suurbritannia kosmoloogid
Suurbritannia matemaatikud
Suurbritannia teaduskirjanikud
Sündinud 1952
Surnud 2020
Heino Lehepuu

Heino Lehepuu (eesnimi ka Heinrich; 6. juuni 1907 Tartu – 20. aprill 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti kunstnik (illustraator ja karikaturist).

1925. aastal lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi.. Ta õppis aastatel 1925–1933 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi.

Tema joonistuslaadi iseloomustab natuuritruu joonistus. Tema karikatuure avaldati aastatel 1925–1927 Sädemetes ja Üliõpilaslehes. 1927. aastal tegi ta koostööd Theodor Lutsuga ja oli filmi "Noored kotkad" kunstnik.. 

Alates 1928 töötas ta Tartus tarbegraafikuna. Ta on kujundanud paljude raamatute ja ajakirjade esikaasi. Kirjakunstnikuna oli ta väga andekas ehisinitsiaalide meister, tema loodud on ka ajakirja Maret stiliseeritud pealkiri. 

1930. aastate teisel poolel tegi ta reklaamkuulutusi Tartu Alexander Frederkingi seebivabrikule, tubakafirmadele, pudu- ja pesuärile "Vennad Lepp" ja paljudele teistele. Tema reklaame avaldati ajakirjades Tants, film ja mood (1926), Eesti Naine, Huvitav Žurnaal, Maret, Taluperenaine ja Teater Vanemuine.

1938. aastal kuulus ta Tartu Rotary klubisse.

Heino Lehepuu vangistati 14. aprillil 1941 Tartus ja saadeti Sevurallagi Sverdlovski oblastisse, kus erinimekirja alusel 20. märtsil 1942 süüdistati teda antirevolutsioonilises liikumises §58-13 järgi. Talle määrati surmanuhtlus, otsus viidi täide 20. aprillil 1942.

Isiklikku
Tema isa oli kaupmees Hans Lehepuu ja ema oli Pauline Lehepuu.

Viited

Välislingid
Lehepuu, Heino (end Lehepuu, Heinrich) Hansu p. - õigusteadlane (foto)
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

Eesti kunstnikud
Eesti karikaturistid
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1907
Surnud 1942