joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Michael Wittlich

Michael Wittlich (ka Mihkel Vitsut; 26. september (vkj) 1866 Kunda – 6. veebruar 1933 Tartu) oli eesti keemik.

Ta sündis Kunda mõisa rehevanema Kristjan Vitsuti ja selle abikaasa Miina kolmanda lapsena. Tal olid kaks vanemat õde, Maria ja Mai. Ta suri 6. veebruaril 1933 Tartus ning maeti Vana-Jaani kalmistule.

Hariduskäik 

Alghariduse omandas Michael Wittlich Kunda külakoolis, kus jäi silma John Karl Girard de Soucantonile, kes aitas andekat noormeest haridust omandada ja ülikooli lõpetada. Pärast Rakvere kreiskooli ja Tallinna Reaalkooli lõpetamist õppiski ta aastail 1885–1890 Riia Polütehnikumis keemiat.

Kutsetegevus 

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta 1890–1901 Tallinnas Girardide perekonnaga seotud aktsiaseltsi "R. Mayer" keemiatehases ning oli viimaseil aastail selle tehniline juhataja. Aastatel 1901–1905 tegutses ta insenerkonsulendina firmas "Rosen & Co" ja "Estländischer Landwirtschaftlicher Vereini" juures. Seoses tööga külastas ta paljusid keemiatööstuse ettevõtteid nii kodu- kui ka välismaal, kujunedes nõnda hinnatud eksperdiks keemilise tehnoloogia valdkonnas.

Tänu tema praktilistele kogemustele ning teadmistele kutsuti Wittlich 1905. aastal Riia Polütehnikumi adjunkt-professoriks, kus sai varsti hinnatud pedagoogiks ja teadlaseks. Alates 1910. aastast nimetati ta Polütehnikumi korraliseks keemilise tehnoloogia professoriks. Õppetöö ja teadustegevuse kõrvalt tegutses ta keemiateaduskonna dekaani, prorektori ja alates 1916. aastast, mil Polütehnikum oli evakueeritud Moskvasse, ka selle rektorina. 1918. aastal viibis ta taas Lätis ning aitas rajada Läti Kõrgemat Kooli.

Eesti iseseisvumise järel pöördus ta tagasi kodumaale ning määrati haridusministri käskkirjaga 20. augustist 1919 Tartu Ülikooli keemilise tehnoloogia professoriks. Aastail 1920–1925 oli Vittlich õppetöö kõrvalt matemaatika-loodusteaduskonna dekaan ja ülikooli valitsuse liige. Ka pärast professoriametist lahkumist 1. jaanuaril 1932 jäi ta ülikooli teenistusse eradotsendina, lugedes üliõpilastele jätkuvalt erialaseid loenguid.

Teadustegevus 
Michael Wittlich on teinud uurimusi suhkru- ja tärklisetööstuse ning käärimisprotsesside tehnoloogia alal. Ta on uurinud muu hulgas Eesti kohalike kütuste (turba ja põlevkivi) keemilist koostist ning põlevkiviõli otstarbekat kasutamist. Ta on olnud Eesti Vabariigi algaastail riikliku ettevõtte "Riigi Põlevkivitööstus" nõukogu liige. 1925. aastal asutas ta Tartu Ülikoolis koos Paul Kogermanniga põlevkivi uurimise labori. Michael Wittlich on kirjutanud ka esimese eestikeelse keemiatehnoloogiaõpiku "Valitud peatükid tehnoloogiast", Tartu 1927.

Hobid 
Michael Vittlichit olevat Eesti spordiringkondades tuntud kui head tennisemängijat, mistõttu ta ka vanas eas "noore ja paenduvana" püsinud.

Pere
Tema abikaasa oli muusikalise haridusega. Neil oli viis last. Neljas neist oli grafoloog Bernhard Wittlich ja viies Felix Wittlich.

Eesti keemikud
Tartu Ülikooli professorid
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1866
Surnud 1933
Inimkesksus (keskkonnaeetika)

Inimkesksus ehk antropotsentrism on keskkonnaeetika vool, mis inimühiskonna ja looduse suhete kujundamisel lähtub ainult inimesele omistatavatest õigustest ja inimlikust heaolust. Inimkesksusele vastandub looduskesksus ehk ökotsentrism.

Inimkesksus ei pruugi tingimata olla keskkonna suhtes hoolimatum kui looduskesksus, sest inimesed võivad seostada oma heaolu näiteks keskkonna hoidmise ja suhtelise heaoluga (selle üks avaldumisvorm ongi looduskeskne maailmavaade).

Vaata ka 
Looduse õigused
Looduskesksus (ökotsentrism)
Biotsentrism
Süvaökoloogia

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 29.01.2009)

Keskkonnafilosoofia
Jätkusuutlik ettevõtlus

Jätkusuutlik ettevõtlus on ettevõtte tegevus ja tavad, mis arvestavad keskkonnahoidlikke ja sotsiaalseid eesmärke ning loodusvarade säästvat tarbimist.  

Jätkusuutlike põhimõtete rakendamisega panustavad ettevõtted oma pikaajalisse majandusedusse ja samas kogu ühiskonna jätkusuutlikku arengusse.

Vaata ka
"Väike on ilus"

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 29.01.2009)

Ettevõtlus
Jätkusuutlik areng
Keskkonnaaudit

Keskkonnaaudit on süstemaatiline, dokumenteeritud ja objektiivne tõendusmaterjali kogumine ja hindamine, mille käigus keskkonnaaudiitor määrab auditi ainestiku vastavuse auditi kriteeriumidele ning edastab tulemused auditi kliendile.

Keskkonnaauditiga võib selgitada ja hinnata tegevuse keskkonnamõju, õigusaktidele ja normatiividele vastavust jne. 

Levinumad keskkonnaauditi liigid Eestis on tegevuskohaaudit, vastavusaudit ja vastutusaudit.

Vaata ka
auditi liigid

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 29.01.2009)

Viited 

Keskkonnapoliitika
Auditeerimine
Marika Vaarik

Marika Vaarik-Soo (sündinud 13. oktoobril 1962 Kosel) on eesti näitleja.

Haridus
Lõpetanud Kose Keskkooli, Viljandi Kultuurikooli ja Tallinna Pedagoogikaülikooli näitejuhtimise erialal. Õppinud ka Vanalinnastuudio õppestuudios.

Töö
Aastatel 1987–1994 oli ta näitleja VAT teatris. Ta oli ka üks selle teatri asutajaliikmetest. Pärast seda töötas Rakvere Teatris ja hiljem oli vabakutseline näitleja. Aastatel 2009–2018 töötas ta näitlejana Teatris NO99. Sügisest 2019 on ta Von Krahli Teatri näitleja.

Filmid 
 2019 "Tõde ja õigus"
 2013 "Elavad pildid"
 2010 "Kutsar koputab kolm korda"
 2009 "Kuni surm meid lahutab"
 2008 "Taarka"
 2007 "Georg"
 2006 "Väike lühinägelik boamadu"
 2005 "Stiilipidu"
 2003 "Vanad ja kobedad saavad jalad alla"
 1989 "Regina"

Telesarjad 
2006 "Ohtlik lend", ETV
2009–2013, 2018 "Kättemaksukontor", Frida Arrak, TV3
2011 "Saame kokku Tomi juures", ETV
2012–2013 "Saare sosinad", Maria, Kanal 2
 2013–2014 "Mägede varjud", Maria, Kanal 2

Tunnustus
 1999 Suure Vankri auhind
 2000 Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind
 2005 Eesti Teatrikriitikute Ühenduse Hea Teatri Auhind
 2013 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2014 Eesti Teatriliidu naiskõrvalosatäitja auhind
 2016 Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind
 2016 Eesti Vabariigi kultuuripreemia
 2018 Helmi Tohvelmani nimeline auhind
2021 Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind

Isiklikku 
Tema abikaasa on pillimees Mart Soo. Tütar Ruudu sündis 1994. aastal.

Viited

Välislingid
 Hüvasti, Frida Arrak! Marika Vaarik lahkub "Kättemaksukontorist"!, Delfi, 21.06.2013
 Marika Vaarik: "Teenetemärgi saamine igapäevategemisi ei mõjuta", Postimees, 06.02.2013
 Marika Vaarik: "Kättemaksukontorit" vaatavad ka vanaemad", Õhtuleht, 03.01.2013
 Marika Vaarik: "Olen väga palju mõelnud, et teatrist võiks üldse ära tulla.", Õhtuleht, 29.09.2013
 Filmograafia Eesti Filmi Andmebaasis, vaadatud 19.07.2014
 Marika Vaarik võttis Väätsal vastu maineka auhinna

Eesti näitlejad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1962
Olev Eskola

Olev Eskola (kuni 27. märts 1935 Olaf-Andres Esperk; 18. november 1914 Tallinn – 4. aprill 1990 Kassari) oli eesti näitleja.

Tunnustus
1957 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
Tema vend oli näitleja Ants Eskola ja abikaasa oli samuti näitleja Helle Raa.

Välislingid

Näitleja Olev Eskola - 70. Eesti Raadio, 1984
"Filminäitleja: Olev Eskola". 44 minutit, Eesti Televisioon, 1985

Eesti näitlejad
Eestistatud nimega inimesed
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1914
Surnud 1990
Nurmnelk

Nurmnelk (Dianthus deltoides) on taimeliik nelgiliste sugukonnast nelgi perekonnast. 

Lillade õitega kuni 40 cm kõrgune nelgiliste sugukonna taim, mille vars ja lehed on kergelt sinakasrohelised. Nurmnelgi erepunased õied on rohumaadel alati hästi nähtavad. Nurmnelk kasvab kuival ja mõõdukalt niiskel heinamaal, sageli muudes elupaikades – metsaservadel ja hõredates kuivades metsades. Eestis paiguti sage. Õitseb juunist septembrini.

Rahvasuus: metsnelk, pirdirohi, näälike, silmalilled, pääsukesesilmad, verelilled.

Välislingid
 

 Liigikirjeldus TÜ loodusteaduste õppematerjalis
 Aianduslik kirjeldus - seemnemaailm.ee
 Aianduslik kirjeldus - aiaklubi.ee
 Liigikirjeldus - Herba.folklore.ee
 Kirjeldus - Cubernature.ee

Nelgilised
Eesti nelgilaadsed
Uudo Pragi

Uudo Pragi (17. november 1941 – 26. september 2015) oli eesti geograaf. 

Ta lõpetas 1958. aastal Põlva Keskkooli ja 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geograafia osakonna majandusgeograafia erialal. Aastal 1971 kaitses ta Kaasani Riiklikus Ülikoolis väitekirja "Функциональная структура и иерархия системы городских поселений Эстонской ССР" ja sai geograafiakandidaadi kraadi.

Ta oli aastatel 1963–1966 Tartu Riikliku Ülikooli arvutuskeskuse vanemlaborant, 1966–1967 nooremteadur ja 1967–1968 vaneminsener. Aastatel 1968–1969 oli ta majandusgeograafia kateedri assistent, 1969–1980 vanemõpetaja ja 1980–1992 dotsent. Aastatel 1992–1995 oli ta Tartu Ülikooli geograafia instituudi inimgeograafia õppetooli dotsent. Ta oli 1995. aastast emeriitdotsent, aastatel 1995–1996 vanemteadur ja aastast 1996 samas lektor.

Teadustöö
Tema uurimisvaldkonnad olid: asulageograafia, regionalistika, matemaatiliste meetodite kasutamine geograafias, kooligeograafia sisu, inimgeograafia ajalugu. 

Ta on õpetanud Nõukogude Liidu ja välisriikide majandusgeograafiat, matemaatilisi meetodeid geograafias, inimgeograafia aluseid, Eesti sotsiaal- ja majandusgeograafiat.

Teoseid
Ta oli mitme kooliõpiku autor ning üks kolmeköitelise "Geograafiaentsüklopeedia" hispaania keelest tõlkijatest.
"Matemaatilised meetodid geograafias". Valgus. 1988
Ülle Liiber, Uudo Pragi, Tiit Rummo ja Ene Saar. "Geograafia 7. klassile". Avita. 1996
Uudo Pragi, Ülle Liiber, Maia Uibo. "Geograafia 10. klassile". Avita. 1997
"Sissejuhatus inimgeograafiasse". Tartu 2002
Raivo Aunap, Tiit Hang, Jaak Jaagus, Arvo Järvet, Arno Kanal, Juho Kirss, Ülo Mander, Tõnu Oja, Uudo Pragi, Ivar Puura. "Üldmaateadus gümnaasiumile". Koostaja Ülle Liiber. Eesti Loodusfoto. 2004
Helle-Mai Pedastsaar, Tiia Pedastsaar ja Uudo Pragi. "Geograafia mõisted gümnaasiumile". TÜ Kirjastus. 2009

Liikmesus
Eesti Geograafia Seltsi liige.

Pensionipõlves oli ta EELK Tartu Pauluse koguduse vöörmünder.

Tunnustus
2006 Tartu Ülikooli aumärk

Viited

Eesti geograafid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1941
Surnud 2015
Maria Avdjuško

Maria Avdjuško-Taska (ka Maria Avdjushko; sündinud 9. mail 1968 Tallinnas) on eesti näitleja. 

Ta lõpetas aastal 1986 Tallinna 1. Keskkooli. 1990. aastal Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri (14. lend). Aastatel 1990–1992 oli ta Noorsooteatri näitleja, 1992–2014 töötas ta Eesti Draamateatris.

Ta on lühifilmi "Mis su nimi on?" režissöör. Samuti lavastas ta filmi "Tuliliilia".

Tunnustus
2000 – Ants Lauteri nimeline auhind

Isiklikku
Maria Avdjuško on vene filminäitleja Viktor Avdjuško ja eesti näitleja Liina Orlova tütar.

Ta oli abielus Kristian Taskaga. Neil on poeg Albert ja tütar Adele.

Viited

Välislingid
Verni Leivak, Maria Avdjuško: «Vene isad on väga erilised.», Õhtuleht, 19. november 2002 
Jaanus Kulli, "Maria Avdjuško murrab Hollywoodi", Õhtuleht, 21. mai 2009 
 Verni Leivak, "Maria Avdjuško ja Kristian Taska: ärge mõelge liialt palju rahast!", Postimees, 12. detsember 2009

Eesti Draamateatri näitlejad
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1968
Kinnine tootmistsükkel

Kinnine tootmistsükkel ehk suletud tootmistsükkel on tootmisprotsess tootmise keskkonnamõju vähendamiseks, kus abimaterjalina kasutatavad ained (nt vesi, õhk, kemikaalid) viiakse kordus- ja taaskasutusse.

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 30.01.2009)

Tootmine
Jätkusuutlik areng
Ökoefektiivsus

Ökoefektiivsus ehk ökotõhusus on strateegia jätkusuutliku arengu rakendamiseks ettevõtluses.

Vaata ka 
dematerialiseerimine
energiatõhusus
faktor 4
faktor 10
puhtam tootmine

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 30.01.2009)

Jätkusuutlik areng
Keskkonnapoliitika
Mohácsi lahing

Mohácsi lahing toimus 29. augustil 1526 Suleiman Toreda juhitud Türgi vägede ja Ungari kuningriigi vägede vahel Lõuna-Ungaris Mohácsi linna lähedal.

Suleimani sõjaväes oli 55 000 – 65 000 sõdurit, sealhulgas regulaarväge 45 000 ja abiväge 10 000. Türklastel oli 160 kahurit. Lajosil oli 35 000 – 40 000 sõdurit, kellest õigeks ajaks jõudis lahinguväljale 26 000, ja 85 kahurit. Ungari väed said lüüa ja kuningas Lajos II uppus põgenemisel Doonausse. Teine ungarlaste väejuht Pál Tomori langes samuti taganemise käigus. Transilvaania vürst János Zápolya saabus küll lahinguväljale koos 10 000-mehelise väeüksusega, kuid teadmata põhjusel ei võtnud lahingust osa.

Suleiman andis käsu mitte vange võtta. Pärast lahingut hukati 2000 sõjavangi, neist paljud Ungari ülikud. Lahingus hukkus kokku üle 14 000 Ungari sõduri.

Pärast lahingut langes suurem osa Ungarist türklaste võimu alla. Türklased hõivasid vastupanuta pealinna Buda ja rüüstasid selle. Ülejäänud Ungari läks Habsburgide võimu alla ja Ungari kaotas iseseisvuse. Saksa-Rooma keiser Ferdinand I oli abielus Lajos II õega ja kuna Lajosil polnud lapsi, kuulutas Ferdinand end tema pärijana Ungari kuningaks. Transilvaania jäi Türgi ülemvõimu all pooleldi iseseisvaks. Samuti kuulutas end Janos I nime all kuningaks János Zápolya, keda aga rahvas üldiselt ei toetanud, sest ta polnud Lajosi sugulane ja lootis kuningaks saada türklaste abil.

Järgnes peaaegu kaks sajandit vahelduva eduga kestnud sõda Habsburgide ja Osmanite vahel, mis toimus suuresti Ungari territooriumil.

Ungari kuningriik
Lahingud
1526
Osmanite riigi sõjandus
Tarbimisharjumuste muutmine

Tarbimisharjumuste muutmine on tarbimise vähendamise, toodete kordus- ja taaskasutuse ning tarbijateadlikkusest lähtuv keskkonnahoidlike toodete ja teenuste eelistamise strateegia.

Jätkusuutliku arengu põhimõtetega seoses on üha enam teadvustatud üksikisikute tarbimisharjumuste mõju keskkonnale ning sellega seoses vajadust tarbimisharjumuse muutmise järele.

Vaata ka 
Keskkonnahoidlik tarbimine
Konsumerism
Nõudluse ohjamine
Tarbimisühiskond
Väärtushinnangute muutumine
Ületarbimine
Ostuvaba päev
Enesetähtsustamise sajand

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 30.01.2009)

Jätkusuutlik areng
Tarbimine
Tuumaallveelaev

Tuumaallveelaev ehk aatomiallveelaev on allveelaev, mille jõuallikas ja pardasüsteemid saavad energiat ühest või mitmest tuumkütusega laetud tuumareaktorist.

Kirjeldus 
Tuumaallveelaeval on märgatavad eelised "tavalise", harilikult diisel-, ja elektrimootori jõul liikuvate allveelaevade ees. Tuumareaktor ei vaja tööks õhku ja see vabastab laeva vajadusest sageli pinnale tõusta. Reaktori toodetav energia võimaldab laeval arendada kestvalt suurt kiirust ja kuna tuumkütust kulub suhteliselt vähe, siis ei ole seda ka tarvis sageli täiendada. Tuumaallveelaev võib jääda vee alla seniks, kuni laevas näiteks meeskonnal toit või laskemoon (torpeedod, raketid jne.) otsa saab. Tänapäevased tuumaallveelaevad on mõeldud kasutamiseks näiteks 25 aasta vältel ja sel ajal ei ole mitte kordagi tarvis tuumkütusevaru täiendada. Seevastu traditsioonilised diiselelektrilised allveelaevad võivad vee alla jääda kõigest mõneks päevaks ja arendada tippkiirust ainult mõne tunni vältel.

Tuumaallveelaeva puuduseks on vastava tehnoloogia kallidus ja tuumajäätmete käitlemine (mahakantud laevade reaktorid), mistõttu selliseid laevu saavad endale lubada vähesed riigid.

Ajalugu 

Esimesena esitas idee tuumajõul liikuvast laevast USA Mereuuringute Laboratooriumi töötaja Ross Gunn 1939.

Esimene aatomiallveelaev ja ühtlasi esimene tuumalaev üldse oli USA allveelaev Nautilus (SSN-571) (1955–1980). Nautilus võis vee alla jääda 4 kuuks järjest, enne kui pidi pinnale tõusma.

Nautiluse ehitamine sai võimalikuks tänu USA Aatomienergia Komisjoni merereaktorite osakonna teadlaste ja inseneride rühma edukale arendustööle tuumareaktorite väljatöötamise alal. 1951. aasta juulis eraldas USA Kongress raha maailma esimese tuumaallveelaeva ehitamiseks. Ehitustöid juhtis kapten Hyman Rickover, kes hiljem sai admiraliks ja merereaktorite osakonna juhiks. Allveelaev oli 97,5 m pikk ja maksis 55 miljonit USA dollarit. Laev lasti vette 21. jaanuaril 1954 ja võeti teenistusse 30. septembril 1954.

1950. aastate algul hakkas tuumaallveelaeva välja töötama ka NSV Liit. Töid juhtis Anatoli Aleksandrov, kellest hiljem sai Kurtšatovi instituudi juht. Esimene Nõukogude tuumaallveelaev Leninski Komsomol lasti vette 9. oktoobril 1957 ja võeti teenistusse 1. juulil 1958. Laev oli 107,4 m pikk.

1963 ehitasid tuumaallveelaeva oma laevastikule Suurbritannia, 1969 Prantsusmaa ja 1974 Hiina.

NSV Liidus oli neli tuumaallveelaevade ehitamise ettevõtet: Severodvinskis Sevmaš, Peterburis Admiralteiskije Verfi, Gorkis Krasnoje Sormovo ja Amuuri-äärses Komsomolskis Amurski Zavod. Külma sõja ajal suudeti igaühes neist neljast tehasest ehitada 5–10 tuumaallveelaeva aastas. Kuni 1997. aastani ehitas NSV Liit ja selle järglane Venemaa 245 tuumaallveelaeva, rohkem kui kõik ülejäänud maailma riigid kokku.

Tänapäeval on tuumaallveelaevad kuue riigi laevastikus: Venemaal, USA-s, Prantsusmaal, Suurbritannias, Hiinas ja Indias. Mitmes muuski riigis, sealhulgas Argentinas ja Brasiilias, töötatakse samuti tuumaallveelaevu välja.

Allveelaevad
Sõjalaevad
Keskkonnaharidus

Keskkonnaharidus (inglise keeles environmental education) on ühiskonnas käibivate looduskasutusse, üldökoloogiasse ja keskkonnaga seotud humanitaarharidusse puutuvate teadmiste, oskuste ja hoiakute ning väärtuste süsteemne edastamine.

Keskkonnahariduse laialdast õppekavadesse integreerimist on alates 1980. aastate teisest poolest tehtud eriti Põhjamaades. Seal on varem domineerinud loodusteaduslike ainete kõrval hakanud pearõhk minema keskkonnaga seotud ühiskonnateadustele.

Keskkonnahariduslikud asutused Eestis
Eestis on loodud mitu keskkonnahariduskeskust ja loodushariduskeskust:
Tartu Keskkonnahariduse Keskus
Lehola Keskkonnahariduskeskus Tallinnas
Pernova Hariduskeskus Pärnus
Palade Loodushariduskeskus Hiiumaal
Viitina Loodushariduskeskus Võrumaal

Loodushariduse andmisega tegelevad ka
Tartu Loodusmaja
Tallinna Loomaaed

Keskkonnahariduslike ettevõtmistega tegelevad ka looduskoolid — Palupõhja looduskool, Muraste looduskool, Mäe loodusmaja, Sagadi looduskool, Tipu looduskool.

Eesti haridus- ja teadusminister Mailis Reps ja Eesti keskkonnaminister Siim Valmar Kiisler allkirjastasid 2018. aasta 17. oktoobril keskkonnateadlikkuse ja -hariduse riikliku tegevuskava.

Vaata ka 
Keskkonnateadvus
Keskkondlik paradigma
Säästva arengu haridus

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 31.01.2009)

Välislingid
Eesti keskkonnahariduse keskused
Keskkonnahoidlik tarbimine

Keskkonnahoidlik tarbimine ehk säästev tarbimine on tarbija teadlik valik tarbida võimalikult väikese keskkonnamõjuga kaupu ja teenuseid.

Keskkonnahoidlik tarbimine tähendab üldise tarbimise vähendamist, ökoloogilisi tehnoloogiaid, vastupidavaid ja parandatavaid tooteid, kordus- ja taaskasutust, toodete asendamist teenustega (nt auto üürimine selle omamise asemel) ja ühiskasutust. Sageli hõlmab keskkonnahoidlik tarbimine ka sotsiaalselt säästvaid aspekte, näiteks lapstööjõu vältimine.

Tarbimise keskkonnahoidlikkuse mõõtmiseks on mitmeid meetodeid. Neist tuntuim on ökoloogiline jalajälg.

Vaata ka 
Keskkonnamärgis
Ökomärgis
Tarbimisharjumuste muutmine
Õiglane kaubandus
Ökoloogiline turundus

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 30.01.2009) 

Keskkonnakaitse
Tarbimine
Keskkonnajuhtimine

Keskkonnajuhtimine ehk keskkonnaohje (inglise keeles environmental management) on organisatsiooni igapäevase juhtimistegevuse osa, mis aitab organisatsioonil pidevalt tõhustada oma keskkonna- ja majandustegevust ning vähendada keskkonnaga, töötervishoiu ja tööohutusega seotud riske ja kulusid.

Vaata ka 
Keskkonnajuhtimissüsteem
Keskkonnakorraldus
Keskkonnategevuse tulemuslikkus

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 30.01.2009)

Juhtimine
Keskkonnapoliitika
Jätkusuutlik areng
Martin Terras

Martin Terras VR I/3 (ka Teras; 6. november (vkj)/ 18. november 1875 Põltsamaa – 13. detsember 1944) oli Eesti sõjaväelane (kolonel) ning omavalitsus- ja ühistegelane.

Terras lõpetas aastal 1900 Vilniuse junkrukooli ning teenis seejärel Vene keiserlikus armees ohvitserina; osales 1914–1917 Esimeses maailmasõjas.

Alampolkovnik Terras oli Eesti Vabadussõjas Peastaabi Suurtükiväe Valitsuse 1. ülem, seejärel  2. Suurtükiväe polgu ülem. Ülendati 11. veebruaril 1920 Sõjavägede Ülemjuhataja kindralstaabi kindralmajor Laidoneri käsuga Vabariigi sõjavägedele nr. 372 alampolkovnikust polkovnikuks vanusega 16. septembrist 1919.

Aastatel 1927–1930 oli ta Põltsamaa esimene linnapea.

Tunnustused
1925, 18. veebruar Vabadusristi I liigi 3. järk
1925, 8. juuli tasuta maa normaaltalu mõõdus

Viited

Välislingid
Eesti ohvitserid 1918-1940

Eesti kolonelid
Eesti suurtükiväelased
Vilno sõjakooli vilistlased
Vabadussõja veteranid
Esimese maailmasõja veteranid Eestis
Põltsamaa linnapead
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Põltsamaa kalmistule maetud
Sündinud 1875
Surnud 1944
Põltsamaa linnavolikogu liikmed
Aatomisuurtükk

Aatomisuurtükivägi on väeliik sõjaväes, mis on relvastatud eriliste, tuumalaenguga mürskude (taktikaliste tuumarelvade alamliik) tulistamiseks kohandatud raskesuurtükkidega. 

Suurtükid
Tuumarelvad
Nikolai Steinmann

Nikolai Steinmann VR I/3 (28. detsember 1894 Vaivara vald, Virumaa – ) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1920)

Nikolai Steinmann teenis eesti rahvusväeosades 1. eesti jalaväepolgus,  Vabadussõjas 4. Jalaväepolgus, 1. diviisi tagavarapataljoni, 2. roodu ülemana, 4. jalaväepolgu Tallinna tagavararoodus, 

Ülendati 11. veebruaril 1920 Sõjavägede Ülemjuhataja kindralstaabi kindralmajor Laidoneri käsuga Vabariigi Sõjavägedele nr. 379 kaptenist alampolkovikuks. 

Eesti Vabaduse Risti II liigi 3. järgu kavaler.

1925. aastast teenis 5. Jalaväerügemendis, 1927. aastal arvati reservi.

Hinnatud kui Kaitseliidu Kotkaristi (mõõkadega) teenetemärgi III klassi kavaler (sõjaliste teenete eest).

Viited

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu. Nikolai Steinmann
Nikolai Steinmann (1894 - d.), www.geni.com
 

4. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
5. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
1. Eesti jalaväediviisi koosseis
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Kotkaristi III klassi sõjalise teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1894
Villem Väeden

Villem Väeden ka Wilhelm Wäeden VR I/3 (27. august 1886 Vormsi saar, Läänemaa — 24. aprill 1942 Sosva, Sverdlovski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kapten).

Villem Väeden teenis  alamleitnandina, 1. eesti jalaväepolgus, oli  Kaitseliidu Lääne Maleva pealik Vabadussõja ajal, 11.08.1919 Piirikontrolli ülem ja Kaitseliidu Lääne Maleva pealik 1925. aastast, pärast 1924. aastal taasloomist kuni 1930. aastani.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu
Вяден Виллем Карлович, http://russianestonia.eu/ 
Kaitseliidu Lääne malev mälestab oma pealikke, Lääne Elu, nr. 127, 2 november 2013

1. Jalaväerügemendi koosseis
Maakonna rahvaväe ja kaitseliidu ülemad
Kaitseliidu Lääne maleva pealikud
Eesti politseinikud
Eesti piirivalvurid
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1886
Surnud 1942
Heino Rebane (kaitseväelane)

Heino Rebane on Eesti kaitseliitlane ja kaitseväelane. Viimane auaste Eesti kaitseväes oli kapten ning teenistuskoht Kaitseliidu Lääne maleva staabiülem.

Alates 1. jaanuarist 2010 on pensionil, jätkates teenistust reservis (reservohvitserina).

On Kaitseliidu Lääne maleva tegevliige.

Eesti sõjaväelased
Kaitseliidu Lääne maleva pealikud
Kuldristik

{{Taksonitabel 
| nimi           = Kuldristik
| värv = #
| seisund        = 
| seisundi_süsteem  = 
| seisundi_ref      =
| pilt           = Trifolium aureum inflorescence 1 AB.JPG
| pildi_seletus  = Kuldristik
| pildi_laius    = 250 px
| riik           = Taimed Plantae
| hõimkond       = Õistaimed Magnoliophyta
| klass          = Kaheidulehelised Magnoliopsida
| selts          = Oalaadsed Fabales
| sugukond       = Liblikõielised Fabaceae
| perekond       = Ristik Trifolium
| liik           = Kuldristik
| binaarne       = Trifolium aureum
| binaarse_autor = Pollich
| levikukaart   = 
| sünonüümid = '}}Kuldristik' (Trifolium aureum'') on rohttaim liblikõieliste sugukonnast ristiku perekonnast.

Kuldristik on ühe- või kaheaastane taim. Taime varred on püstised, kaetud lidus karvadega. Kõrgus 10–40 cm. 

Õisikud õitseajal kollased, hiljem pruunikaskollased. 

Kuldristik kasvab niitudel, põldudel ja teeservadel. 

Õitseb juunist augustini.

Levinud peaaegu kogu Euroopas. Eestis kasvab hajusalt.

Välislingid

 

Ristik
Eesti oalaadsed
Hobuoblikas

Hobuoblikas (Rumex confertus) on taimeliik  tatraliste sugukonnast oblika  perekonnast.

Välislingid
 

Liigi kirjeldus ja pilt andmebaasis 'Herba'

Tatralised
Eesti taimed
Villem Marder

Villem Marder (15. september 1883 Albu vald, Järvamaa – 30. oktoober 1935 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel), VR I/2.

Elukäik
Villem Marder lõpetas Paide linnakooli ning sooritas Pihkva kadettide korpuse juures vabatahtlikuna sõjaväkke astumiseks vajaliku eksami. Asus 1902. aastal Vene sõjaväeteenistusse ning ülendati 1906. aastal Tšugujevi sõjakooli rahuaegse kursuse lõpetamise järel alamleitnandiks.

Esimeses maailmasõjas langes juba 1914. aasta augustis sakslaste kätte vangi ning aastail 1914–1918 oli ta Vene sõjaväelasena Saksa sõjavang.

Naasis sõjavangist kodumaale 1918. aasta detsembris. Ta oli kapteni auastmes, kui võttis osa Eesti Vabadussõjast 2. diviisi tagavarapataljoni ja Sakala Partisanide polgu ülemana.

Ülendati 29. veebruaril 1920 alampolkovnikuks vanusega 5. oktoober 1919. Koloneliks ülendati 24. veebruaril 1922. 

Aastatel 1920–1923 oli ta Kaitseväe Ühendatud Õppeasutise ülem, 1924–1928 1. diviisi ülema abi, 1928–1930 oli I brigaadi ülem 3. diviisis. Alates 1. juulist 1930 oli 2. diviisi ülema abi ning 1. augustist 1930 samaaegselt ka Tartu garnisoni ülem. 1934. aastal sai ta Tartu Sõjaväeringkonna esimeseks ülemaks.

23. septembril 1934 tabas teda halvatus ja järgmisel päeval opereeris Ludvig Puusepp temalt rusikasuuruse peaajukasvaja.

Tunnustus
Püha Anna orden, IV järk
Vabadusrist, I liigi 2. järk
Tasuta maa normaaltalu suuruses

Viited

Välislingid 
 Ohvitseride andmekogu

Eesti kolonelid
Eesti sõjaväeringkondade ülemad
Vabadussõja-aegsed sõjaväeosade ülemad
Vabadusristi I liigi 2. järgu kavalerid
Sündinud 1883
Surnud 1935
Humallutsern

{{Taksonitabel 
| nimi           = Humallutsern
| värv = #
| seisund        = 
| seisundi_süsteem  = 
| seisundi_ref      =
| pilt           = MedicagoLupulina.jpg
| pildi_seletus  = Humallutsern
| pildi_laius    = 250 px
| riik           = Taimed Plantae
| hõimkond       = Õistaimed Magnoliophyta
| klass          = Kaheidulehelised Magnoliopsida
| selts          = Oalaadsed Fabales
| sugukond       = Liblikõielised Fabaceae
| perekond       = Lutsern Medicago
| liik           = Humallutsern
| binaarne       = Medicago lupulina
| binaarse_autor = L.
| levikukaart   = 
| sünonüümid = }}

Humallutsern (Medicago lupulina'') on ühekojaline rohttaim liblikõieliste sugukonnast lutserni perekonnast.

Humallutsern on ühe- või mitmeaastane lamav taim, 5–40 cm. 

Kasvab niitudel ja teeservadel. Eestis tavaline.

Õitseb juunist septembrini.

Välislingid

 

Lutsern
Eesti oalaadsed
Sirplutsern

{{Taksonitabel 
| nimi           = Sirplutsern
| värv = #
| seisund        = 
| seisundi_süsteem  = 
| seisundi_ref      =
| pilt           = Bombus sylvarum - Medicago falcata - Keila.jpg
| pildi_seletus  = Sirplutsern
| pildi_laius    = 250 px
| riik           = Taimed Plantae
| hõimkond       = Õistaimed Magnoliophyta
| klass          = Kaheidulehelised Magnoliopsida
| selts          = Oalaadsed Fabales
| sugukond       = Liblikõielised Fabaceae
| perekond       = Lutsern Medicago
| liik           = Sirplutsern
| binaarne       = Medicago falcata
| binaarse_autor = L.
| levikukaart   = 
| sünonüümid = }}

Sirplutsern ehk kollane lutsern (Medicago falcata'') on mitmeaastane ühekojaline rohttaim liblikõieliste sugukonnast lutserni perekonnast.

Kasvab kuivadel niitudel ja teeservadel. Eestis leidub Põhja- ja Lääne-Eestis ning saartel.

Õitseb juunist oktoobrini.

Välislingid

 

Lutsern
Eesti oalaadsed
Harilik lutsern

{{Taksonitabel 
| nimi           = Harilik lutsern
| värv = #
| seisund        = 
| seisundi_süsteem  = 
| seisundi_ref      =
| pilt           = Medicago sativa - harilik lutsern Keilas.jpg
| pildi_seletus  = Harilik lutsern
| pildi_laius    = 250 px
| riik           = Taimed Plantae
| hõimkond       = Õistaimed Magnoliophyta
| klass          = Kaheidulehelised Magnoliopsida
| selts          = Oalaadsed Fabales
| sugukond       = Liblikõielised Fabaceae
| perekond       = Lutsern Medicago
| liik           = Harilik lutsern
| binaarne       = Medicago sativa
| binaarse_autor = L.
| levikukaart   = 
| sünonüümid = }}

Harilik lutsern ehk taevasinine lutsern (Medicago sativa'') on mitmeaastane ühekojaline rohttaim liblikõieliste sugukonnast lutserni perekonnast.

Taime kõrgus 30–90 cm.  

Eestis kasvab metsistunult. Põldudel kasvatatakse söödataimena.

Õitseb juunist septembrini. Taime õied on sinised.

Välislingid

 

Lutsern
Eesti oalaadsed
Chamonix

Chamonix-Mont-Blanc (levinum nimi Chamonix) on vald ja küla Ida-Prantsusmaal Haute-Savoie departemangus Alpide mäestikus.

Chamonix on tähtis turismikeskus. Ta on peamine asula, kust alustatakse tõusu Euroopa kõrgeimale mäele Mont Blancile. Mont Blanc paikneb Prantsusmaa ja Itaalia piiril, aga Itaalias ei ole lähedal sobivat asulat, kust alustada tõusu Mont Blancile.

Valla kõrgus merepinnast on 995 m kuni 4810 m.

Chamonix on talispordikeskus. Seal peeti esimesed kaaseaegsed, 1924. aasta taliolümpiamängud.

Kohalik jäähokiklubi Chamoix de Chamonix on Prantsusmaa kõigi aegade edukaim hokiklubi. See on tulnud riigi meistriks 30 korda.

Chamonix'l on kuus sõpruslinna: Aspen (USA), Cilaos (Prantsusmaa, Réunion), Courmayeur (Itaalia), Davos (Šveits), Fujiyoshida (Jaapan, Fujiyama jalamil) ja Garmisch-Partenkirchen (Saksamaa).

Ajalugu 

Esimest korda mainiti Chamonix' orgu 1091, kui Genevois' krahv (tema residents oli Annecys) annetas selle Sacra di San Micheles asuvale benediktiini kloostrile. 13. sajandi algul asutas klooster Chamonix'sse prioraadi. 1519 läks prioraat üle Sallanches' kommuuni alluvusse. 1786 ostsid Chamonix' elanikud end Sallanches' alluvusest vabaks.

1530 andis Genevois' krahv Chamonix' elanikele õiguse pidada kaks laata aastas.

Esimesed, kes avaldasid reisikirja oma retkest Chamonix'sse, olid Richard Pococke ja William Windham, kes külastasid Chamonix'd koos rühma teiste inglastega 1741. 1744 avaldas Windham sel teemal pamfleti ja 1745 avaldas Pococke pikema reisikirja rännakutest Lähis-Idas, kus oli mainitud ka Chamonix' külastamist. Seda võibki pidada Chamonix' kui turismi sihtpunkti alguseks.

1821. aastaks oli Chamonix's turism juba nõnda arenenud, et sel aastal rajati Chamonix' giidide selts. Giididena tohtisid kommuunis tegutseda üksnes seltsi liikmed. Nende monopoli tühistas Prantsusmaa valitsus 1892, misjärel giiditunnistusi hakkas välja andma Prantsusmaa Alpiklubi, mitte enam kohalikud elanikud.

1960. aastatel lõpetati Chamonix' orus põllumajandusega tegelemine. 20. sajandi lõpul oli Chamonix's turistidele juba 60 tuhat voodikohta ja aastas külastas küla 5 miljonit turisti.

Viited

Välislingid 
 Chamonix koduleht 
 Chamonix'd tutvustavad leheküljed 

Haute-Savoie departemangu vallad‎
Ökomaksureform

Ökomaksureform ehk ökoloogiline maksureform ehk roheline maksureform on tööhõive parandamist ja loodusvarade säästvat kasutust taotlev maksupoliitika reform.

Vaata ka 
Energiamahukus
Keskkonnamaks
Majandushoob
Säästev areng
Säästev kasutus

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 1.02.2010)

Maksud
Keskkonnapoliitika
Aleksander Tois

Aleksander Tois (27. september 1897 Sindi – 25. juuni 1982) oli Eesti metallitööline ja poliitik.

Ta osales Esimeses maailmasõjas ja vabatahtlikuna Vabadussõjas. Töötas 1921–1930 Arsenalis ja alates 1930. aastast AS Franz Krullis, kus oli töölisvanem ja käitisnõukogu liige. Eesti Vabadussõjalaste liidu Tallinna osakonna juhatuse liige. 1934. aastal kandideeris ta Vabadussõjalaste Rahvaliikumise Tallinna linnavolikogu valimistel (271. kolmikus koos Alfred Alliku ja August Lauferiga) ja oli üks 77 hääleõiguslikust kodanikust, kes kirjutas alla Andres Larka riigivanema kandidaadi esitamiskirjale. 1938. aastal kandideeris ta I Riigivolikogu valimistel 2. valimisringkonnas ja sai 1141 häält.

Arreteeriti NKVD poolt Tallinnas. Viibis Sverdlovski oblastis Vosturallagis ja Sevurallagis, pärast karistuse kandmist 1951 saadeti asumisele Novosibirski oblastisse. 1953 lubati asuda Kilmezi abikaasa juurde, vabastati asumiselt 3. mail 1956. Vaps.

Aleksander Tois on maetud Sindi uuele kalmistule.

Viited 

Arsenali koosseis
Vabadussõjalaste Rahvaliikumise poliitikud
Eesti töölisvanemad
Vabadussõja veteranid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1897
Surnud 1982
Keskkonnastrateegia

Keskkonnastrateegia on riigi või teatud piirkonna, ettevõtte või muu organisatsiooni keskkonnategevuse põhimõtted ning pikemaajalised sihid ja arengusuunad, eesmärgid ning eesmärkide saavutamiseks kaasatavad organisatsioonid. Keskkonnastrateegia määratletakse keskkonnapoliitika arendusena (jätkuna) või iseseisva dokumendina.

Vaata ka 
Keskkonnategevuskava
Strateegiline planeerimine

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 1.02.2010)

Keskkonnapoliitika
Planeerimine
Jätkusuutlik areng
Hariduslik erivajadus

Hariduslik erivajadus (lühend HEV) on vajadus teha muudatusi või kohandusi kooliõppekavas, rühma töökavas või õpikeskkonnas (õppevorm, õpperuumid, õppevahendid, meetodid, suhtluskeel, spetsiaalse ettevalmistusega pedagoogid, vajadusel tugipersonal), et tagada kõigile võimalus maksimaalseks osalemiseks õppeprotsessis ja individuaalseks arenguks. Hariduslik erivajadus on seega erinevatest põhjustest tingitud düsfunktsionaalne suhe õpikeskkonna ning õppija individuaalse haridusnõudluse vahel.

Hariduslike erivajadustega lasteks nimetatakse lapsi, kes erinevad eakaaslastest oma võimetelt, kultuuriliselt või sotsiaalselt taustalt või isiksuseomadustelt sedavõrd, et vajavad oma arengupotentsiaali realiseerimiseks keskkonna ümberkorraldamist. Haridusliku erivajadusega õpilased võivad olla nii puudega, õpiraskustega, aga ka andekad või mingitel muudel põhjustel õpikeskkonna kohandamist vajavad lapsed ja noored.

Hariduslike erivajadustega õpilasi ei käsitleta enam erikoolide õpilastena, vaid õpilastena, kes vajavad õpet eritingimustel koolist sõltumata. Hariduslike erivajadustga õpilane on õpilane, kelle eriline andekus, õpi- või käitumisraskused, terviserikked, keelelis-kultuuriline taust, puuded või pikemaaegne õpikeskkonnast eemal viibimine põhjustab olulisi raskusi töötada oma klassikaaslastega samal ajal samas ruumis või vastavale klassile koostatud töökava alusel. 

Koolieelses eas avalduvaid erivajadusi nimetatakse arengulisteks erivajadusteks, kooliealiste laste puhul kõneldakse aga hariduslikest erivajadustest. Arenguline ja hariduslik erivajadus võib olla nii mahajäämus eakohasest tasemest (arengupuue) kui ka andekus mingis arenguvaldkonnas. 

Mõnikord erinevad õppijad oma võimetelt, taustalt ja isikuomadustelt sedavõrd, et nende õppimisvõimalusi on raske rahuldada harjumuspärasel ja kergesti kättesaadaval viisil, sealhulgas nii-öelda tavalises õpikeskkonnas. Sellisel viisil avalduvaid erivajadusi nimetatakse hariduslikeks erivajadusteks, laiemas kontekstis lühemalt erivajadusteks

Võimalikud HEV põhjused
ebaadekvaatne ja/või vähetoimiv õpe ja kasvatus – nt. õpivilumuste häire, õpiraskused
vaesus koos kultuurinõrga keskkonnaga – sh õpiraskuste üks põhjus
sünnipärased, või omandatud puuded, – vaata ka puue
õppekeelest erinev kodune keel – nt muukeelsus
kool erineva kultuuritaustaga – nt kakskeelsus.
andekus ühes või mitmes arenguvaldkonnas – andekas laps

Vaata ka
arenguline erivajadus
arenguvestlus
eripedagoogika
individuaalne ainekava
individuaalne õppekava
sotsiaalne erivajadus
varajane märkamine
võrdsed võimalused

Viited

Kirjandus
J.Kõrgesaar,2002, Sissejuhatus hariduslike erivajaduste käsitlusse. 
H.Saul, V.Sepp, M.Päiviste, 2007, Andekus kui hariduslik erivajadus: olukord Eesti üldhariduskoolides

Välislingid
Andekus on hariduslik erivajadus
Haridusliku erivajadusega õppurite haridus
Nõustamis ja õpiabikeskus (arhiiviversioon)
Kes on erivajadustega õpilane – mõiste ja sellega seonduvad probleemid
Hariduslike erivajadustega õppurite teema üldhariduse õppekavas
HEV seadusandluses (ppt)

Eripedagoogika
Keskkonnatehnika

Keskkonnatehnika on keskkonna hoidmiseks, taastamiseks ja parandamiseks kasutatavate tehnoloogiate ja meetodite kogum.

Keskkonnatehnika hõlmab muu hulgas jäätmete ja heitmete käitlemise, saastunud keskkonna (nt pinnase) parandamise tehnoloogiad.

Vaata ka 
Keskkonnatehnoloogia
Parim võimalik tehnika (BAT)
Ökoloogiline tehnoloogia

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 1.02.2010)
Olaf Prinits

Olaf Prinits (3. september 1924, Türi – 14. aprill 2006) oli eesti matemaatikadidaktik.

Tema isa oli Türil metsapraaker ja ema kooliõpetaja.

Ta lõpetas 1942. aastal Türi Gümnaasiumi, õppis 1942–1943 Tallinna Õpetajate Seminaris, lõpetas 1947. aastal Tallinna 9. Keskkooli ja 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikaosakonna. 

Aastatel 1943–1944 Eesti Leegioni grenaderina II maailmasõjas. 

1944. aastal oli Kloostri metskonnas plaanija, 1944–1946 Padisel, 1946–1947 Tallinna 2. Keskkooli ja 1951–1952 Tallinna Arve- ja Plaanindustehnikumi matemaatikaõpetaja.

Olaf Prinits oli matemaatikaprofessor Gerhard Rägo õpilane. Pärast ülikooli lõpetamist 1952 asus Prinits tööle Tartu Riikliku Ülikooli teoreetilise mehaanika kateedris. 1965. aastal sai temast Tartu Ülikooli matemaatika õpetamise metoodika kateedri rajaja ja kuni 1975. aastani ka selle juhataja. Prinits töötas sama kateedri dotsendina 1987. aastani, mil ta valiti professoriks. 1994 sai temast matemaatika didaktika õppetooli emeriitprofessor.

Olaf Prinits oli pikka aega üks Eesti matemaatikaõpikute põhiautoreid. Alates 1950. aastatest organiseeris ta Eesti koolimatemaatika reformimist. Tollal oli Eesti tänu temale ainus NSV Liidu liiduvabariik, kus õpetati matemaatikat kohalike autorite õpikute järgi. Prinits juurutas koolimatemaatikasse kõrgema matemaatika elemente.

Prinits oli üks Eesti kooliõpilaste matemaatika olümpiaadide alusepanijaid ning aastaid nende korraldamise eestvedaja. Samuti oli ta üks Eesti Matemaatika Seltsi Koolimatemaatika ühenduse rajajaist ning Eesti matemaatikaõpetajate päevade traditsiooni käivitaja 1974.

Ka teadlasena uuris Prinits eelkõige koolimatemaatikat. Tema neljaosalist monograafiat "Eesti koolimatemaatika ajalugu" peetakse maailmas üheks põhjalikumaks omataoliseks uurimuseks. Kokku avaldas ta üle 350 kirjutise.

Olaf Prinits oli sagedane külalislektor ja riikliku eksamikomisjoni esimees Tallinna Pedagoogikaülikoolis.

Prinits oli ka tuntud bariton ning laulis Tartu Ülikooli Akadeemilises Meeskooris. Hiljem tegutses ta aastaid Tartu Akadeemilise Meeskoori solistina ja andis ka soolokontserte.

Ta oli Üliõpilasselts Liivika vilistlane.

Tunnustus 
 1994 – Tallinna Pedagoogikaülikooli audoktor
 1998 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2000 – Suur Ignatsi Jaagu medal
 2003 – Eesti Matemaatika Seltsi auliige

Mälestuse jäädvustamine
29. jaanuarist 2010 kannab Tartu Ülikooli Liivi 2 õppehoone auditoorium 224 Olaf Prinitsa nime.

Raamatuid 

 "Matemaatika olümpiaadid Eesti NSV-s" Valgus 1970 (kaasautorid Evi Mitt ja Kalle Velsker)
 "Eesti koolimatemaatika ajalugu" I-IV, Tartu, 1992-1994
 "Türi linn ja paberivabrik mälestustepeeglis" Tartu Ülikooli Kirjastus 2002

Artikleid 

 "Rudolf Gottfried Kallas koolimatemaatikuna". Lisa: Rudolf Kallase elulugu. Tema enese kirjutatud – Akadeemia 1991, nr 4, lk 843–862

Viited

Välislingid 
 "Õpetajate õpetaja. Olaf Prinits" – telesaade, Eesti Televisioon 1987
 In memoriam Õpetaja Olaf Prinits Peeter Olesk, Universitas Tartuensis 27. aprill 2006

Eesti matemaatikud
Tartu Ülikooli professorid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Eesti lauljad
Sündinud 1924
Surnud 2006
Olof Swartz

Olof Peter Swartz (21. september 1760 Norrköping – 19. september 1818 Stockholm) oli rootsi botaanik.

Ta alustas aastal 1778 peamiselt botaanika õppimist Uppsala Ülikoolis ajal, mil seal oli professoriks Carl von Linné poeg Carl von Linné noorem, ja kaitses 1781 doktorikraadi arstiteaduse alal. Ta reisis 1780–1782 taimi uurides Rootsis ringi. Esimene reis toimus Lapimaale. See oli ekspeditsioon koos teiste botaanikutega taimenäidiste otsimiseks. Ta sõitis 1783 Ameerikasse, kus tegutses esialgu Bostonis ja Philadelphias, seejärel Suurtel Antillidel. Aastatel 1786–1787 tegeles ta uurimistööga Londonis Briti Muuseumis. Seejärel naasis ta Rootsi. 

Aastal 1791 sai temast Stockholmi Bergiuse botaanikaaia esimene juhataja, 1789 sai ta Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liikmeks ning 1811–1818 oli akadeemia alaline sekretär. Aastal 1813 sai ta loodusteaduste professoriks Karolinska Instituudis.

Swartzi kuuest tuhandest näidisest koosnevat kollektsiooni säilitatakse Rootsi loodusloomuuseumis. Ta uuris palju sõnajalgtaimi, samblaid, seeni ja samblikke. Ta avastas, et enamikul käpalistest on üks tolmukas, kuldkingadel aga kaks.

Tema järgi nimetati liblikõieliste hulka kuuluv perekond Swartzia.

Olof Swatzi kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend Swartz või Sw..

Rootsi botaanikud
Rootsi professorid
Sündinud 1760
Surnud 1818
Samuel Frederick Gray

Samuel Frederick Gray (10. detsember 1766 – 2. aprill 1828) oli Briti botaanik ja farmakoloog.

Ta kirjutas muu hulgas teose "A Natural Arrangement of British Plants" (1821). 

Tema pojad John Edward Gray ja George Robert Gray olid zooloogid.

Samuel Frederick Gray kirjeldatud taksonite juurde märgitakse autorilühend Gray.

Välislingid
 "A Natural Arrangement of British Plants", Google Books

Botaanikud
Sündinud 1766
Surnud 1828
Farmakoloogid
Suurbritannia teadlased
Ida-Londoni ülikool

University of East London (UEL) on ülikool Londonis East Endi linnaosas. Ülikoolil on umbes 20 000 üliõpilast, kes elavad Stratfordis ja Docklandsis paiknevas kahes ülikoolilinnakus.

Välislingid 
 University of East London
 UEL 2012

Suurbritannia ülikoolid
Keskkonnajuhtimissüsteem

Keskkonnajuhtimissüsteem on osa organisatsiooni juhtimisest, mis tegeleb süsteemselt keskkonnaküsimustega.

Vaata ka 
Keskkonnajuhtimine
Keskkonnajuhtimise ja -auditeerimise süsteem (EMAS)
Keskkonnastandard
ISO 14000

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 2.02.2010)

Juhtimine
Jätkusuutlik areng
Ross Kemp

Ross James Kemp (sündinud 21. juulil 1964) on inglise näitleja ja ajakirjanik.

1990–1999 mängis ta BBC seebiooperis "EastEnders". Nii televaatajad kui ka seriaali kaasnäitlejad on korduvalt palunud tal seriaali naasta ning 2005 ja 2006 tegigi ta lühikest aega seriaalis kaasa, vastavalt mõne nädala ja kolm kuud. 1999. ja 2006. aastal valiti ta Suurbritannia parimaks seebiooperite meesnäitlejaks.

Kemp on saavutanud rahvusvahelise tunnustuse ohtlike ja uurivate dokumentaalsarjadega.

Neist esimene sari oli "Ross Kemp on Gangs" ("Ross Kemp jõukudes"), mis käsitleb kuritegelikke organisatsioone kõikjal maailmas. Aastail 2007–2009 esilinastus 19 osa. 2007 võitis see sari BAFTA auhinna parima dokumentaalfilmi kategoorias. Eelviimasena esilinastunud osa "Ross Kemp: A Kenya Special" ("Ross Kemp: Keenia eri") nimetati 2009 BAFTA auhinna kandidaadiks parima uudisloo kategoorias, kuid ta ei võitnud seda auhinda.

Teine sari oli "Ross Kemp in Afghanistan" ("Ross Kemp Afganistanis"), millest aastail 2008 ja 2009 esilinastus 10 osa. See sari nimetati 2009 BAFTA auhinna kandidaadiks parima dokumentaalfilmi kategoorias, kuid ta ei võitnud seda auhinda.

Järgnesid kaheosaline dokumentaalfilm "Ross Kemp: Middle East" ("Ross Kemp: Lähis-Ida"), mis käsitleb olukorda Iisraelis ja Gaza sektoris, ning dokumentaalfilm "Ross Kemp: Battle for the Amazon" ("Ross Kemp: Lahing Amazonase pärast"), milles käsitletakse vihmametsade hävitamist Brasiilias ja Ecuadoris. Mõlemad mainitud filmid esilinastusid 2010.

Suurbritannia ajakirjanikud
Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1964
Cul de sac resonants

Cul de sac resonants (katalaani keeles: koti põhjas) ehk rhinolalia mixta on rinolaalia vorm, mille puhul kõnes esineb samaaegselt nii hüponasaalsus kui hüpernasaalsus. Nasaalide hääldamisel esineb ninaresonantsi puudulikkust, teised häälikud kõlavad jällegi liigselt nasaalsetena. Korrigeerimisel lähtutakse sellest, kumb probleem teravamalt esile tuleb.

Põhjuseks võib olla see, et lisaks ninaõõne halvale läbitavusele esineb ka suulaelõhe.

Välislingid
Saksakeelne tutvustus

Eripedagoogika
Logopeedia
Suuline kommunikatsioon
Modus tollens

Modus tollens (lüh MT, lad k, modus tollendo tollens "eituse(e järeldamine) eitamise teel") on järeldusreegel kujul:

Eeldus: Kui A, siis B.
Eeldus: Ei pea paika, et B.
Järeldus: Ei pea paika, et A.

Näide

Eeldus: Kui päike paistab, siis on väljas valge.
Eeldus: Väljas pole valge.
Järeldus: Päike ei paista.

Vaata ka 
 modus ponens

Loogika
Keskkonnaruum

Keskkonnaruum on maksimaalne loodusvarade ja globaalse ökosüsteemi (biosfäär) kasutamise tase, mida maakera elanikkond saab kasutada, ületamata Maa keskkonna taluvusvõimet ja kahjustamata globaalset võrdõiguslikkust.

Terminit juurutas eriti hollandlane J. B. Opschoor.

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 2.02.2010) 

Keskkond
Jätkusuutlik areng
Guajaana rannikumadalik

Guajaana rannikumadalik on madalik Lõuna-Ameerika kirdeosas  Guyana, Suriname ja Prantsuse Guajaana põhjaosas. Paikneb Guajaana mägismaa idaosa jalamil Atlandi ookeani rannikul Orinoco jõe delta ja 4. põhjalaiuskraadi vahel. Madaliku laius ulatub mõnest kilomeetrist kuni 200 km. Selle moodustavad mere- ja alluviaalsetted, kohati esinevad kristalsed kivimid, mis moodustavad kõrgustikke. 

Rannad on sirged rannavallidega. Suurte veerohkete jõgede suudmealad on limaanid. 

Kliima on lähisekvatoriaalne, palav (kuu keskmised õhutemperatuurid 26 kuni 28°С) ja niiske (aastane sademete hulk kuni 3300 mm). 

Madaliku põhja-ja lõunaosas on igihaljad metsad, keskosas savannid, rannikutel sood ja mangroovid. 
 
Poldrites on riisi ja suhkruroo istandused, kasvatatakse ka muu hulgas kakao- ja kohvipuid ning troopilisi puuvilju; tegeldakse kalandusega.

Lõuna-Ameerika madalikud