joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Puri

Puri ehk seil on tavaliselt tugevast tihedast riidest, kaasajal ka kilematerjalist valmistatud ja masti külge kinnitatud tuulepüüdur-pind, mis muundab tuule energia veepinnal (või maapinnal) oleva purjega varustatud aluse taglase abil liikumiseks.

Laeva, mis liigub (peamiselt) purjede abil ja tuule jõul, nimetatakse purjelaevaks.

Kirjeldus 
Pehmed purjed valmistatakse purjeriidest või kilematerjalist, selliste purjede kumerus on muudetav. Purje tüüp sõltub selle kujust ja kinnitusviisist ning iseloomulikust levikualast, purje nimetus tüübist ja asukohast purjeka purjestuses. Purjestus on taglase külge kinnitatud otste ja liikidega.

On olemas purje konstruktsioone, mis on nagu püsti paigaldatud tiib (jäik puri), kus  horisontaalsuunaline aerodünaamiline tõstejõud võimaldab  edasiliikumist. Jäiku purjesid kasutatakse ka võistluspaatidel, mis erinevad kiiluta/sverdita aerupaatidest, sellist purje nimetatakse traditsiooniliselt ikkagi purjeks: jäigaks purjeks või tiibpurjeks.

Kosmoseaparaatidel võib kasutada päikesepurje, mis töötab päikesetuule mõjul.

Jõud 

Liikumapanev jõud tekib õhurõhu muutumisest purje ümber Bernoulli seaduse alusel.
Sõidukit liigutav jõud tekitatakse keha asetamisega õhuvoolu, mille tulemusena tekib vektoriaalne suurus, mille väärtus sõltub keha kujust ning gaasi omadustest ja liikumise iseloomust.

Ajalugu 

Vanima purjedega laeva kujutis on leitud Kuveidi kõrbest (As-Sabiyah). See kujutis on radiosüsiniku meetodil dateeritud aega 5500–5000 eKr ja seda nimetatakse Ubaidi leiuks. Leitud on kõrkjakimpudest paadi põletatud savist mudel ja ketas, millel arvatakse olevat kahe ridvaga masti kujutis.

Egiptlased kinnitasid purje ülalt raa ja alt poomi külge. Foiniiklased ja kreeklased purjetasid pärituules ainult raa külge kinnitatud purjega, mida hoidsid alt mitu prassi. Külgtuules ei purjetatud üldse. Raa sai tormi korral taliga langetada. Kui sooviti ankrusse jääda, tõsteti puri lihtsalt üles ja see jäi voltidena raa külge rippuma. Mast ulatus raast kõrgemale ja mastikand toetus stepsile. Masti sai alla lasta ja vintsiga taas püsti ajada. 

Vanas Roomas hakati kasutama kolmnurkseid topsleid, mis kinnitati masti tippu raapurje kohale. Tugeva tuule korral pandi üles väiksem ja vastupidavam puri. Valdavalt kasutati ühemastilisi purjekaid, kuid keisririigi ajajärgul oli ka kolmemastilisi kaldu vöörimasti ja lühikese tagapool asetseva besaanmastiga purjelaevu. 

Puri õmmeldi harilikult linasest riidest, harvemini papüürusest või roost. Puunia kalurid triivisid võrkude ees kahe lühikese ridva vahele kinnitatud kõrkjast purje all. 

On välja arvutatud, et purjelaeva tavaline sõidukiirus antiikajal oli 2,4–4,6 sõlme. Kiirpurjekate kiirus küündis 5,6–6,5 sõlmeni. Näiteks Trafalgari lahingus polnud isegi admiral Nelsoni laev "Victory" kiirem.

Vaata ka 

 Kutta–Žukovski teoreem (vt ka Martin Kutta ja Nikolai Žukovski )
 Tiivaprofiil
 Tuuletunnel

Viited

Välislingid 

 Heino Lind, „Valgete purjede saladused”, Kalurikolhoos „Saare Kalur”, Tallinn : 1988 Valgus,
 https://www.ester.ee/record=b1245635*est
 http://www.lugeja.ee/record/406754

Purjetamine
Purjelaevade ehitus
Gozo

Gozo (malta Għawdex ['audeš]) on 67 km² suurune Maltale kuuluv saar Vahemeres. Saarel elab 30 750 inimest. Gozo suurim linn on Victoria. Saare nimi tähendab vanaaraabia keeles õnne.

Gozol pole jõgesid, ehkki on säilinud ojasängid.

Gozo asub Malta saarest loodes. Saari lahutab 6 kilomeetri laiune väin. Kuna väinas on teisigi, väiksemaid saari, siis arutatakse kava ehitada üle väina sild. Esialgu käib saartevaheline transport siiski parvlaevade ja helikopteritega. Parvlaevapilet on alaliselt Gozol elavatele inimestele oluliselt odavam.

Saar oli asustatud juba 5. aastatuhandel eKr. Sellest ajast pärinevad megaliitehitised. Arvatavasti pärinesid esimesed elanikud Sitsiiliast.

Juulis 1551 vallutasid saare Türgi mereröövlid, orjastasid saare elanikud, keda oli üle 5000, ja müüsid nad Liibüas orjadeks.

Gozot on kogu ajaloo vältel valitsetud Malta saarelt, välja arvatud autonoomia perioodil 28. oktoobrist 1798 5. septembrini 1800.

Välislingid
Gozo koduleht
Gozo – GuidetoMalta.net

Malta saared
Vahemere saared
Nõbu

Nõbu on isa või ema venna või õe poeg või tütar. 

Nõbu võib olla:
onupoeg – algselt ema venna (onu) poeg, tänapäeval kasutatakse sageli ka isa venna poja ehk lellepoja kohta
onutütar – ema venna (onu) tütar, tänapäeval kasutatakse sageli ka isa venna tütre ehk lelletütre kohta
lellepoeg – algselt isa venna (lell) poeg, tänapäeval sageli asendatud onupojaga
lelletütar – isa venna (lell) tütar, tänapäeval sageli asendatud onutütrega
tädipoeg – ema õe (tädi) poeg, tänapäeval kasutatakse sageli ka isa õe poja ehk sõtsepoja kohta
täditütar – ema õe (tädi) tütar, tänapäeval kasutatakse sageli ka isa õe tütre ehk sõtsetütre kohta
sõtsepoeg – isa õe (sõtse) poeg, tänapäeval sageli asendatud tädipojaga
sõtsetütar – isa õe (sõtse) tütar, tänapäeval sageli asendatud täditütrega

Nõod loetakse neljanda astme sugulasteks.

Teise astme nõod
Ühe nõo lapsi nimetatakse mõnikord teise nõo laste teise astme nõbudeks. Sel juhul nimetatakse nõbusid esimese astme nõbudeks.

Abielu sõlmimise takistus
Katoliku kirik keelab (esimese astme) nõbudevahelise abielu (see sugulusaste on abielu sõlmimise takistus). Piiskopkonna juriidiline amet võib sellest takistusest vabastada.        

Enamik riike (sealhulgas Eesti) lubab nõbudevahelist abielu. Erandiks on mõned USA osariigid, Korea, Filipiinid ja paljud Balkani maad.

Vaata ka
Sugulussuhted
Onupojapoliitika

Genealoogia
Perekond
Sugulased
Põltsamaa valla lipp

Põltsamaa valla lipp on Jõgeva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Põltsamaa valla lipp.

Lipp on kinnitatud 18. augustil 1998.

Lipu kirjeldus 

Põltsamaa valla lipp on ristkülikukujuline vapilipp. Rohelise kanga keskel on kujutatud leiba, mille tagant tõusevad kolm viljapead ning kangas on ääristatud neljast küljest kaheksateistkümne ristikulehega. Leib, viljapead ja ristikulehed on kuldsed.

Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.

Põhjendus
Põltsamaa (põld see maa) ümbruses asuvad Eesti ühed viljakamad põllumaad ning sellest on tuletatud ka lipp. Kolm kuldset viljapead sümboliseerivad viljakaid põlde ning stiliseeritud leib põldudega seotud eestlaste peatoitu läbi aegade. Üldiselt on lipukujutis sümboliks põllumeeste traditsioonilisele maalähedasele eluviisile ja austusväärsele tööle, mis on siinmail olnud peamine jõukuseallikas. Viimasest on omakorda võrsunud ümbruskonna elanike üldtuntud haridus- ja kultuurilembus. 
Lipu ääriseks olevad kuldsed ristikulehed viitavad teisele peamisele põllumajandusharule – loomakasvatusele. Ristikulehed sümboliseerivad ka riste, mis on maailmas kõige levinum kristluse sümbol. Kanga roheline värvus on looduse, elu igavese uuenemise ja nooruse võrdkuju. Kuldne on küpse vilja, rikkuse ja auväärsuse sümbol.

Vaata ka 
Põltsamaa valla vapp

Välislingid 
 Põltsamaa valla sümboolika Riigikantslei kodulehel

Jõgeva maakonna lipud
Lipp
Korporatsioon Ugala

Korporatsioon Ugala (Korp! Ugala, lühend C!U!) on 10. novembril 1913 Tartus asutatud akadeemiline organisatsioon, mis ühendab eesti rahvusest meessoost üliõpilasi ja vilistlasi. Ugala tegevkonvendid on tegutsenud nii Tallinnas kui ka Tartus, praegu asub konvent ainult Tartus. Tänapäeval hõlmab Ugala ka mitut väliskoondist.

Liikmeskond 
Korp! Ugala võtab liikmeks eesti soost meesüliõpilasi või kõrgharidusega inimesi vastavalt konvendikoosoleku otsusele.

Asutajaliikmed 

 vil! Alfred Ruus, jur;
 ksv! Aleksander Alver, theol;
 ksv! Hans Karro (Karu), phil;
 ksv! Jaan Kehrberg (Keerpärg), med;
 ksv! Jaak Kotkas, jur;
 ksv! Paul Kuusik, theol;
 ksv! Eduard Kärner, med;
 ksv! Adalbert Lübeck, med;
 ksv! Julius Prisko, med;
 ksv! Paul Ruus, med;
 ksv! Helmut Torrim, theol;
 ksv! Richard Villems, med.

Ülesastumise ajani võetud lihtliikmed 
 Anton Eilart, theol;
 Johannes Imelik, theol;
 Eduard Kaar, med;
 Viktor Crull, med;
 Andres Vaher, jur;
 Johannes Õunap, rer.nat.

Esimene eestseisus 
 senior – ksv! Adalbert Lübeck;
 subsenior – ksv! Eduard Kärner;
 scriba – ksv! Hans Karro;
 vanamees – ksv! Jaan Kehrberg.

Välissuhted 
Korp! Ugala on Eesti Korporatsioonide Liidu asutajaliige, ehkki 2008. aastal liikmesus peatati. Samuti on Korporatsioon Ugala sõlminud sõpruslepingud järgmiste välismaiste üliõpilasorganisatsioonidega:

 Turu Üliõpilaskond Turus
 Korporatsioon Tervetia Riias
 Nylands Nation Helsingis

Vaata ka 
 Korporatsioon Ugala Austraalia koondis
 Korporatsioon Ugala maja

Välislingid 
 Korp! Ugala

Ugala
Melilla

Melilla (berberi keeles Mričon, araabia keeles مليلة Malīliyah) on Hispaaniale kuuluv linn Aafrikas Maroko rannikul.

Vaata ka
Ceuta

Viited

Välislingid 

Melilla koduleht

Hispaania linnad
Aafrika maad
Madridi autonoomne piirkond

Madridi autonoomne piirkond on Hispaania keskosas asuv autonoomne piirkond.

Autonoomne piirkond ei jagune provintsideks, moodustades ühtlasi Madridi provintsi.

Provintsi maa-alale kuulub ka Hispaania pealinn Madrid.

Haldusjaotus 

Piirkonnas on 179 kohalikku omavalitsusüksust ja 801 asulat. Neist suurimad on:

Kliima 

Madridi autonoomse piirkonna aastane keskmine temperatuur on +14,0 °C, jaanuaris +5,6 °C, augustis +24,0 °C.

Aastas sajab keskmiselt 462 mm, sealhulgas jaanuaris 47 mm ja augustis 12 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2792 tundi, sealhulgas jaanuaris 153 ja augustis 336 tundi.

Viited

Välislingid 

 Madridi autonoomse piirkonna koduleht

Hispaania autonoomsed piirkonnad
Porkuni

Porkuni on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.

1977. aastal liideti Porkuni külaga Jõeotsa.

Nimi
Tallinna piiskopi Simon von der Borchi valitsusajal rajati aastatel 1477–1479 Porkuni järve kaldal asuvale künkale Tallinna piiskoppidele antud lauamõisa alale Porkuni piiskopilinnus. Linnuse rajaja von der Borchi järgi sai Porkuni ka oma nime (Borchholm-Borchi saar).

17. sajandi alguse Rootsi kaardil on Porkuni tähistatud nimega Borckholmen. 

18. sajandi lõpul Ludwig August Mellini koostatud atlases on Porkuni märgitud kahes keeles: Borkholm, Porkoni M.

Pildid

Vaata ka
Porkuni järv
Porkuni mänd 
Porkuni piiskopilinnus
Porkuni lahing
Porkuni mõis
Porkuni Kool
Porkuni vald

Viited

Tapa vald
Lääne-Viru maakonna külad
Rising in the East

"Rising in the East" on Judas Priesti kontsert-DVD, mis salvestati Jaapanis, Tōkyō Budōkani kontserthallis ning ilmus 2005. aastal.

Lood
"The Hellion"
"Electric Eye"
"Metal Gods"
"Riding On The Wind"
"The Ripper"
"A Touch Of Evil"
"Judas Rising"
"Revolution"
"Hot Rockin'"
"Breaking The Law"
"I'm A Rocker"
"Diamonds And Rust"
"Worth Fighting For"
"Deal With The Devil"
"Beyond The Realms Of Death"
"Turbo Lover"
"Hellrider"
"Victim Of Changes"
"Exciter"
"Painkiller"
"Hell Bent For Leather"
"Living After Midnight"
"You've Got Another Thing Coming"

Judas Priesti albumid
2005. aasta albumid
Puhtaverelised

Puhtaverelisteks nimetatakse "Harry Potteri" sarja võlumaailmas nõidu ja võlureid, kelle esivanemate hulgas pole mugusid, vaid ainult puhtaverelised nõiad ja võlurid. Voldemorti pooldajad on just need, kes peavad nn. sopaverelisi alamaks rassiks ja peavad äärmiselt taunitavaks nendega sõbrunemist. Tegelikult on aga ei olene võluri või nõia võlujõu võimsus sellest, kas tegu on puhtaverelise või sopaverelisega.

Tuntumad puhtaverelised perekonnad
 Malfoy
 Black
 Weasley

Vaata ka 
Segaverelised 
Mugud

Harry Potter
Nicolas Flamel

Nicolas Flamel (arvatavasti 1330 Pontoise – 22. märts 1418 Pariis) oli prantsuse alkeemik, kes väidetavalt olevat avastanud tarkade kivi ja elueliksiiri.

Nicolas Flamel elatas end kirjutaja ja käsikirjade müüjana. Flamel ja tema naine Perenelle olid mõlemad katoliiklased. Vanas eas olid nad tuntud oma jõukuse ja heategevuse poolest, samuti avastuste poolest alkeemias. Mõlemad elasid väga vanaks. Flamel kavandas 1410 omaenese hauakivi, millele oli nikerdatud hulk alkeemilisi märke ja sümboleid. Tänapäeval säilitatakse seda hauakivi Pariisis Cluny muuseumis.

Flamel maeti Pariisi Saint-Jacques-de-la-Boucherie kirikusse. Tänapäeval on sellest säilinud üksnes Saint-Jacques'i torn.

Üks majadest, kus Flamel kunagi elas, on säilinud. See asub aadressil Montmorency tänav 51 ja on kogu Pariisi vanim kivimaja. Maja valmis 1407 ning selle seinale on kirjutatud: "Meie, künnimehed ja naised, kes me elame vööruses selles majas, mis on ehitatud 1407, oleme kohustatud iga päev lausuma meieisapalve ja "Ave Maria" palve, tänades Jumalat tema hiilguse eest, mis andestab vaestele ja surnud patustele". Tänapäeval on selle maja esimesel korrusel restoran.

Pariisis on Louvre'i lähedal Nicolas Flameli tänav. See ristub Perenelle'i tänavaga, mis on saanud nime tema naise järgi.

Kirjandusliku tegelasena 
Nicholas Flameli on mainitud paljudes raamatutes, näiteks Dan Browni raamatus "Da Vinci kood", J.K. Rowlingi raamatus "Harry Potter ja tarkade kivi" ning Michael Scotti romaanisarjas "Surematu Nicolas Flameli saladused". Teda mainib Victor Hugo romaanis "Jumalaema kirik Pariisis", kus Flameli töö tarkade kivi alal innustas Claude Frollo teadustööd. Umberto Eco mainis teda 1988 oma romaanis "Foucault' pendel".

Prantsusmaa inimesed
Alkeemikud
Sündinud 1330
Surnud 1418
Piatra Neamț

Piatra Neamț (ungari keeles Karácsonkő, saksa keeles Kreuzburg an der Bistritz) on linn Rumeenias, Neamți maakonna keskus.

Sõpruslinnad

Viited

Välislingid 
 Neamți muuseumikompleks

Rumeenia linnad
Neamți maakond
Yozgat

Yozgat on linn Türgis, Yozgati provintsi keskus. Asub 170 km Ankarast idas.

Ajalugu 

Yozgati piirkond oli asustatud juba hetiitide ajal. 1398. aastal liideti Yozgat Osmanite riigiga.

Vaatamisväärsused

Arheoloogiamuuseum
Etnograafiamuuseum
Süleyman Bey mošee

Viited

Välislingid 
Yozgat
Yozgati koduleht

Türgi linnad
Gepard

Gepard (Acinonyx jubatus) on kaslaste sugukonda kuuluv imetaja.

Kirjeldus

Gepardi kehapikkus on 150 cm, sellele lisandub saba pikkusega 70 cm. Kaal on umbes 70 kg. Selle kaslase keha on otsekui jooksmiseks loodud. Gepard ei saa oma küüniseid täies ulatuses sisse tõmmata.

Eluviis
Emasloomad elavad kas üksi või koos poegadega nende kasvamise ajal. Isased elavad karjas, mille juht langetab kõik otsused. Kohtutakse ainult paaritumiseks.

Gepard on kiireim maismaaloom. Ta võib lühikesel distantsil (kuni 400 m) saavutada kiiruse 120 km/h, mis võimaldab tal jahtida ka nii väledaid saakloomi nagu gasellid. Siiski lõpeb rekordkiiruse omaniku jaht üheksal juhul kümnest läbikukkumisega. Jahti peab gepard päeval.

Paljunemine 

Gepard saavutab suguküpsuse umbes kolmeaastaselt. Tiinus kestab umbes 95 päeva. Kui gepard parajasti jahti ei pea, siis viibib ta koopas, kus emasloom toob ilmale 4-6 pisikest, kes ei kaalu palju rohkem kui apelsin. Suurem osa neist langeb teiste kiskjate saagiks. Pojad lahkuvad ema hoole alt umbes pooleteise aasta vanuselt,  kuid elavad koos vendade ja õdedega, kuni neist on saanud väga head jahimehed. Vabas looduses võib gepard elada 15 aastaseks.

Leviala 

Gepard oli varem levinud kogu Aafrikas ja Lõuna-Aasias, viimasel jääajal ka Euroopas ja Põhja-Ameerikas. Tänapäeval on gepard levinud Aafrikas peamiselt Saharast lõuna pool. Iisraelis, Indias, Pakistanis ja Afganistanis on gepard välja surnud. Iraanis on säilinud vabas looduses 50...200 looma, kuid sealne alamliik sureb asurkonna väiksuse tõttu ilmselt välja hoolimata rangetest kaitsemeetmetest. Hinnanguliselt elab kogu maailmas 9000 – 12 000 gepardit.

Alamliigid 
 Acinonyx jubatus venaticus; elutseb Aasias.
 Acinonyx jubatus hecki; elutseb Põhja-ja Lääne-Aafrikas.
 Acinonyx jubatus raineyii; elutseb Ida-Aafrikas
 Acinonyx jubatus jubatus; elutseb Lõuna-Aafrikas 
 Acinonyx jubatus soemmeringii; elutseb Kesk-Aafrika
 Acinonyx jubatus velox

Välislingid 

Gepardi Säilitamise Fond (inglise keeles)
Teadlastel õnnestus pildistada haruldast gepardit, 25.02.2009

Kaslased
Prõpjat

Prõpjat on kummituslinn Ukrainas Kiievi oblastis, Prõpjatsi jõe kaldal. Prõpjat asub Tšornobõli ohutsoonis.

Prõpjati hakati rajama 4. veebruaril 1970. Esialgu taheti linn koos tuumaelektrijaamaga rajada 25 km kaugusele Kiievist, ent teadlaste soovitusel valiti lõpuks praegune asukoht 100 km kaugusel Kiievist Valgevene piiri ääres. Linn sai nime linna lähedalt mööduva Prõpjatsi jõe järgi. Linnaõigused sai Prõpjat 1979. aastal.

Linn asub umbes kolme km kaugusel Tšornobõli tuumaelektrijaamast. Seal elasid elektrijaama töötajad oma perekondadega. Pärast Tšornobõli tuumakatastroofi evakueeriti kõik linna ja ümbruskonna külade elanikud. Tuumaavariijärgselt on asula elaniketa; 1986. aastal elas linnas 49 400 inimest. Prõpjati elanud asustati ümber paarikümne kilomeetri kaugusel asuvasse Slavutõtši linna.

Veel hiljaaegu oli Prõpjat sisuliselt hilise nõukogude aja muuseum. Kõik korterelamud, ujulad, haiglad ja teised ehitised olid maha jäetud koos kogu sisustusega kuni riiete, mänguasjade ja paberiteni. Elanikel lubati kaasa võtta ainult isiklikud dokumendid ning saastumata raamatuid ja rõivastust. Pärast õnnetust hukati mõne kuritegeliku rühmituse liikmed, kes käisid Prõpjatis väärtesemeid toomas ja müüsid neid turul. Kurjategijaid oli lihtne tabada, sest esemed olid radioaktiivselt saastunud.

Millalgi 21. sajandi algul on kuritegelikud jõugud linna täielikult rüüstanud. Linnast toodavad esemed ei ole enam radioaktiivsed ja varastatud on kõik tualetipoti istmeteni välja. Majade katused lasevad hooldamatuse tõttu vett läbi ning pole ime näha puid kasvamas majade katustel ja isegi sees. Mõnekümne aasta pärast on kogu linn eeldatavasti varemetes.

Prõpjat ja selle lähiümbrus on veel mitmesaja aasta jooksul elamiskõlbmatud. Tänapäeval moodustab praktiliselt kogu radioaktiivse kiirguse tseesium-137, millel kulub kolm sajandit, et tema tase langeks tuhandikuni praegusest.

Linna lähiümbruses elab hulgaliselt metsloomi, sealhulgas metsistunud hobuste karjad.

Linna teenindas Janivi raudteejaam, mis asus Ovrutši ja Tšernigivi vahelisel raudteeliinil.

Sõjategevus 2022. aastal 
 3. aprillil 2022 võtsid Ukraina dessantvägede üksused Prõpjati piirkonna enda kontrolli alla.

Vaata ka
 Tšornobõli katastroof
 Kopatši
 Punane mets
 Prõpjati lõbustuspark
 Prõpjati FK Budivelnõk

Viited

Välislingid 

 http://www.pripyat.com/

Ukraina linnad
Kiievi oblast
Kummituslinnad
Insult

Insult ehk ajurabandus ehk apopleksia (ladina keeles insultus) on inimestel ja paljudel teistel kesknärvisüsteemiga loomadel esineda võiv äge, lokaalsete neuroloogiliste ärajäämanähtudega ja/või üldsümptomitega kulgev aju kahjustust väljendav sündroom, mis kestab üle 24 tunni. Insult ei ole omaette haigus, vaid aju verevarustuse häirete tagajärjel tekkinud sümptomite kompleks. 

Insuldil eristatakse kolme alaliiki:  
ajusisene ehk intratserebraalne hemorraagia (AH); 
isheemiline insult ehk ajuinfarkt (AI); 
subarahnoidaalne hemorraagia (SAH).

Vaata ka
Infarkt

Välislingid
Insuldi Eesti ravijuhend, L. Puusepa nim. Neuroloogide ja Neurokirurgide selts, Tartu 2004 
 Aime Jõgi "Meilile lisatud sõnum võib päästa inimelu", Tartu Postimees, 14. aprill 2009

Meditsiin
Insuliin

Insuliin on peptiidhormoon, mida toodetakse enamiku selgroogsete pankrease Langerhansi saarte beetarakkudes. See reguleerib vere glükoosisisaldust, süsivesikute, rasvade ja valkude ainevahetust ning mõjutab rakkude jagunemist ja kasvu.

Insuliini vabaneb verre proportsionaalselt söögikorrajärgse veresuhkru ehk vere glükoosi sisalduse suurenemisega.

Insuliini sekretsiooni pankrease rakkudest reguleerib adenosiintrifosfaat.

Pankrease Langerhansi saarte beetarakkude töö häirete korral, aga ka nende rakkude kaasasündinud ainevahetushäireid, millega seoses väheneb insuliini süntees, loetakse suhkurtõve välja kujunemisel oluliseks teguriks.

Biokeemia 
Insuliin on peptiidhormoon. Insuliinimolekuli koostises on 52 aminohapet ja selle molekulaarmass on 5808 daltonit (Da).

Biofunktsioonid 
Insuliin on vajalik glükoosi verest rakkudesse suunamiseks. Insuliin soodustab glükogeeni sünteesi ja glükolüüsi ning takistab glükogeeni lõhustumist ja glükoneogeneesi.

Rasvkoes, maksas ja piimanäärmetes stimuleerib insuliin rasvhapete sünteesi.

Kolesterool 
Insuliin võib suurendada esimest tüüpi ehk insuliinisõltuva diabeedi korral HDL-i ehk suure tihedusega lipoproteiinide sisaldust vereplasmas, milles kolesterooli osakaal on üsna väike.

Ajaloolist 
1912. aastal pakkus söör Edward (Albert) Sharpey-Schafer (1850–1935) välja teooria, mille kohaselt on suhkurdiabeedi põhjustajaks pankreases leiduv aktiivne aine insuliin (inglise keeles insulin).

Esimesena eraldasid pankrease Langerhansi saarte beetarakkude ekstraktist insuliini Frederick Grant Banting ja Charles Herbert Best 1921. aastal. Ravitoimet katsetati koertel, kelle pankreas oli eemaldatud – pankreaseekstrakti süstimine aitas neil edukalt diabeediga elada.

Koduloomade elunditest eraldatud insuliini hakati ka diabeediraviks kasutama. Insuliin võeti kasutusele ajal, mil puudusid nõuded inimestel kasutatavate ravimite kliiniliste uuringute läbiviimise kohta.

Pärast insuliini keemilist sünteesimist 1963. aastal sai võimalikuks vähendada loomse insuliini kasutamist ravi otstarbel.

Vaata ka 
 Proinsuliin
 Insuliinipump

Viited

Välislingid

 Diabeedi ravi

Hormoonid
Maailma riikide järjestus sissetulekute ebavõrdsuse järgi

Riikide ja maade nimekiri sorteerituna Gini indeksi põhjal. Mida väiksem on Gini indeks, seda kõrgemal tasemel on sotsiaalne ja majanduslik võrdsus ühiskonnaliikmete vahel.

Värskeimat infot saab vaadata CIA lehelt, kus Eesti Vabariik on 2010. aasta andmete põhjal 30. kohal

Allikad

 Kõigi riikide andmed, väljaarvatud tärniga riigid, Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 2005. aasta globaalse inimarengu aruandest. 

 USA: USA Rahvastikubüroo, 2004. aasta andmed.

 List of countries by income equality

 The World Factbook

Riikide loendid
Shaanxi

Shaanxi on provints Hiina keskosas.

Nimi 
Provintsi nimi 陕西 on pinyinis Shǎnxī, ilma toonimärkideta Shanxi. Et see langeb kokku naaberprovintsi Shanxi nimetusega, võeti kasutusele nimekuju Shaanxi.

Ajalugu 

1556. aastal toimus maailma ajaloo ohvriterikkaim maavärin, milles hukkus umbes 800 000 inimest.

Haldusjaotus 

Provints jaguneb 10 ringkonna õigustega linnaks:
  Xi'an (西安市)
  Ankang (安康市)
  Baoji (寶雞市 / 宝鸡市)
  Hanzhong (漢中市 / 汉中市)
  Shangluo (商洛市)
  Tongchuan (銅川市 / 铜川市)
  Weinan (渭南市)
  Xianyang (咸陽市 / 咸阳市)
  Yan'an (延安市)
  Yulin (榆林市)

Rahvastik 

2000. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Shaanxi provintsi elanikest hiinlased 99,5% ja hueid 0,4%.

Välislingid 
Provintsi koduleht (hiina keeles)

Hiina provintsid
Shanxi

Shanxi on provints Hiinas.

Haldusjaotus 

Provints jaguneb 11 ringkonna tasemel haldusüksuseks (kõik ringkonna õigustes linnad):

 Changzhi (长治市, pinyinis: Chángzhì Shì)
 Datong (大同市 Dàtóng Shì)
 Jincheng (晋城市 Jìnchéng Shì)
 Jinzhong (晋中市 Jìnzhōng Shì)
 Linfen (临汾市 Línfén Shì)
 Luliang (吕梁市 Lǚliáng Shì)
 Shuozhou (朔州市 Shuòzhōu Shì)
 Taiyuan (太原市 Tàiyuán Shì)
 Xinzhou (忻州市 Xīnzhōu Shì)
 Yangquan (阳泉市 Yángquán Shì)
 Yuncheng (运城市 Yùnchéng Shì)

Need on omakorda jaotatud 119 maakonna tasemel haldusüksuseks.

Rahvastik 

2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Shanxi provintsi elanikest hiinlasi 99,7% ja hueisid 0,2%.

Välislingid 
Provintsi koduleht (hiina keeles)

Hiina provintsid
Windhoek

Windhoek on Namiibia pealinn ja Khomasi ringkonna halduskeskus.

Asukoht 
Windhoek asub merepinnast umbes 1600 meetri kõrgusel riigi keskosas. Piirkonnas asuvad kuumaveeallikad, millest tulevad ka linna kaks algupärast nime: Ai-Gams ja Otjomuise.

Ajalugu 
Linn on asutatud 1840. aastal. Windhoek kuulutati osaks Saksa Edela-Aafrikast 1890. aastal ning linna otsustati paigutada Saksa sõjaväegarnison. Windhoek asutati 18. oktoobril 1890 kindluse nurgakivi panekuga.

I maailmasõjaga lõppes Saksa koloniaalajastu ning 1915 okupeerisid linna Lõuna-Aafrika Liidu väed.

Namiibia iseseisvumisega 1990. aastal sai linnast riigi pealinn.

Transport 
Windhoekis on üle 500 km tänavaid, millest enamus on asfalteeritud.

Linnal on kaks lennuvälja. Suuremaid lennukeid teenindab Windhoeki Hosea Kutako lennuväli (IATA kood: WDH, ICAO kood: FYWH). Väiksemaid lennukeid teenindab Erose lennuväli.

Välislingid 

Windhoeki kodulehekülg

Namiibia linnad
Pealinnad
Gerontoloogia

Gerontoloogia ehk vananemisteadus on bioloogia haru, mis uurib organismide vananemise põhjusi ja mehhanisme. 

Gerontoloogia uurimustulemusi rakendatakse geriaatrias vananemisest tingitud haiguslike muutuste ennetamisel ja ravil.

Vaata ka
Eesti Gerontoloogia ja Geriaatria Assotsiatsioon

Kirjandus
 Kai Saks, Toivo Maimets, Riin Tamm, Raivo Uibo, Mati Pääsuke, Tiia Tulviste, Annely Soots, Luule Sakkeus, Tiina Tambaum, Marju Medar, Taimi Tulva, Anne Murov, "Gerontoloogia. Õpik kõrgkoolidele", toimetaja Kai Saks. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2016.

Välislingid

 Gerontoloogia (gerontoloogia-alastele materjalidele pühendatud sait Tartu Ülikoolis)

Bioloogia harud
Gerontoloogia
Gastriit

Gastriit (ladina gastritis) ehk maokatarr ehk maopõletik on osadel loomadel esineva võiv mao seina, eriti limaskesta põletik. 

Ägedat maokatarri võivad põhjustada toiduks sobimatu aine või liiga kuuma toidu makku sattumine. 

Kroonilisel maokatarril pole üheseid põhjuseid, kuid oma roll on helikobakter-infektsioonil, sagedasel alkoholi  joomisel, pikaaegsel ravimite (näiteks aspiriin) ja mõningate toiduainete ohtral tarvitamisel (kange kohv).

Pikaaegne gastriit võib viia maohaavandi tekkele. 

Eristatakse alkoholgastriiti (gastritis alcoholica), allergilist maoõletikku (g.allergica), atroofilist maopõletikku (g.atrophicans), antrumipõletikku (g.atropicans antri), maolõikusejärgset atroofilist maopõletikku (g.atrophicans postoperativa), kroonilist (idiopaatilist) maopõletikku (g.chronica (idiopathica), refluksgastriiti (g.refluens) jt. 

Gastriiti ravitakse maohappe eritust pidurdavate ravimitega.

Viited 

Gastroenteroloogia
Seedeelundite haigused
2006. aasta San Marino Grand Prix

2006. aasta Vormel 1 etapp  San Marino Grand Prix   toimus 23. aprillil Imolas.

Põhivõistlusel alustas esikohalt seitsmekordne maailmameister Michael Schumacher, kellele see oli karjääri 66. kvalifikatsioonivõistluse võit. Kvalifikatsioonivõistluse teise aja sõitis välja Jenson Button ja kolmanda Rubens Barrichello. Maailmakarikasarja liider Fernando Alonso startis viiendalt positsioonilt.

Lõppvõistluse tulemused 

Sõidu katkestasid:
Christian Klien, Red Bull
Yūji Ide, Super Aguri
Jarno Trulli, Toyota
Christijan Albers, Midland
David Coulthard, Red Bull
Takuma Sato, Super Aguri

San Marino Grand Prix
Improvisatsioon

Improvisatsioon ehk improviseerimine ehk improviseering (itaalia improvvisazione) on hetkelooming. Improvisatsiooniga tegelejat nimetatakse improviseerijaks või improvisaatoriks.

Improvisatsioonilise teose esitus toimub samaaegselt selle loomisega.

Vaata ka

Improteater
ImproTest
Lippajad
Ornette Coleman
Tunnetusüksus
Weekend Guitar Trio
IMPROVIZZ

Kunst
Muusika
Inversioon (muusika)

Inversioon ehk peegel ehk peegelkuju on muusikas kompositsioonitehnika, mille puhul toimub helikõrguse peegeldus suhtes horisontaalteljega. 

Dodekafoonias nimetatakse inversiooniks kaksteisthelirea kuju, mis on saadud originaali horisontaalsel peegeldamisel seeria esimese heliklassi suhtes.  

Nüüdismuusika
 Kompositsioonimeetodid
Kõlavärvimeloodia

Kõlavärvimeloodia (saksa keeles Klangfarbenmelodie) on muusikas helide või meloodiate järgnevus, milles toimub teatud reegli järgi tämbri muutumine. 

Mõiste võttis kasutusele Arnold Schönberg "Harmooniaõpetuses" ("Harmonielehre, Viin 1911), et viidata tämbrite järgnevusele, milles tämbrite omavahelised suhted sarnanevad helikõrguste loogikaga meloodias („Klangfarben, deren Beziehung untereinander mit einer Art Logik wirkt, ganz äquivalent jener Logik, die uns bei der Melodie der Klanghöhen genügt“). Schönberg komponeeris esimese kõlavärvimeloodia kolmandas palas tsüklist "Viis orkestripala" op. 16 (1909), mille algne pealkiri oli "Värvid" ("Farben").

Kõlavärvimeloodia rakendusi võib aga leida juba Richard Wagneri ooperi "Reini kuld" ("Rheingold", 1869) avamängus, kus staatilist Es-duuris kõlavälja elavdab üksnes instrumentatsioon, st muutused tämbris. Ka impressionistlikus orkestrikäsitluses sai kõlavärvimeloodia laialt levinud väljendusvahendiks.

Vastupidi Schönbergi ideele tämbri sõltumatusest on Anton Webern orkestreerinud Bachi ricercari kuuele häälele teosest "Muusikaline ohver" (1935) helikõrgusstruktuuriga seotud tämbri muutumise struktuurina.

Alates 1960. aastatest on tämbrist saanud nüüdismuusikas sedavõrd iseseisev valdkond, et on kadunud vajadus kõlavärvimeloodia mõistet eraldi analüütiliselt nimetada või kirjeldada.

Muusikateooria
 Kompositsioonimeetodid
Kraav

Kraav on kitsas inimtekkeline süvend (sageli vooluveekogu) maapinnas.

Kraave kaevatakse mitmel põhjusel, näiteks kuivenduskraave liigvee pinnasest ärajuhtimiseks, niisutuskraave maa-ala niisutamiseks, kaitsekraave sõjanduses jne. Kuivenduskraavidega kuivendatakse madalaid alasid eriti selleks, et teha need põllupidamiseks sobivamaks. Samuti on kraavid tavalised maanteede ääristajad. Nende eesmärk on hoida teetamm kuivana, et vältida külmuva vee põhjustatud teekahjustusi.

Paljud kraavid sisaldavad vett vaid suurvee ajal.

Paljud Eesti kraavid on rajatud maaparanduse käigus. Kokku on Eestis umbes 150 000 km kuivenduskraave ja drenaaže.

Kraavi alla kuuluvad ka karjäärid.

Vaata ka 
Kanal

Viited
Vihm

Vihm on vee vedelate osakeste sadu atmosfääris.

Vihma sajuks on vajalik, et atmosfääris oleks  õhutemperatuur jäätunud vee sulamispunktist kõrgem. Kui atmosfääris leiduva veeauru kondenseerumisel tekkinud veetilgad on piisavalt rasked, siis langevad need vihmana maapinnale.

Õhu niiskusest küllastumiseni, mis on vajalik vihma sajuks, viivad kaks  koos toimivat protsessi: õhu jahenemine ja veeauru lisandumine õhku.

Virga ehk sajujooned on sadu, mis on hakanud pilvest langema, kuid aurustub enne maapinnani jõudmist; see on üks viis, kuidas õhk võib veeaurust küllastuda. Sademed moodustuvad, kui veetilgad või jääkristallid pilves  omavahel tõukudes liituvad.

Vihma peamine tekkimise põhjus on õhuniiskuse liikumine ruumis (kolmemõõtmelistes) temperatuuri- ja niiskuskontrasti tsoonides, mida tuntakse atmosfäärifrontide nime all. Kui on piisavalt niiskust, mis tõuseb õhuvooluga ülespoole, tekib konvektsioonipilvedest nagu rünksajupilved (cumulonimbus; äikesepilved) sadu, mis võib moodustada kitsaid vihmasaju ribasid.

Mägedes võib tihe sadu tekkida paikades, kus tuulega surutav, mööda mäekülge  tõusma sunnitud õhumass mäeaheliku samal tuulepealsel küljel vabaneb adiabaatilise jahenemise tõttu kondensatsioonikõrgusel küllastavast niiskusest, niiskus õhus kondenseerub ja sajab enne mäeharja ületamist vihmana mäenõlvadele. Mägede tuulealustel aladel on õhk kuiv, kuna allanõlva langev õhuvool soojeneb juba kuivadiabaatiliselt (föön).

Mussoone põhjustava intertroopilise konvergentsitsooni liikumine toob savannidesse vihmahooaja. Suuremas osas maailmas on vihm peamine mageveeallikas, mis loob eluks vajalikud tingimused mitmesugustele ökosüsteemidele, annab vett hüdroelektrijaamadele ja niisutussüsteemidele. Vihma hulka mõõdetakse sadememõõtjaga, seda hinnatakse aktiivselt ilmaradarite ja passiivselt ilmasatelliitide abil.

Linnade sooajussaarte efekt suurendab nii sademete hulka kui ka saju intensiivsust linnadest allatuult. Kliima soojenemine muudab kogu maailma tavapäraseid sajutingimusi, põhjustades niiskemat ilma Põhja-Ameerika idaosas ja kuivust troopikas. Sademed on üks põhikomponente looduslikus veeringluses ning tekitab enamiku planeedi puhta vee varudest. Maailma keskmine aastane sademete hulk on 990 mm. Kliimaklassifikatsioonisüsteemid nagu Köppeni kliimaklassifikatsioonisüsteem kasutavad keskmist aastast sademete hulka eri kliimarežiimide eristamiseks. Maa kõige kuivem kontinent on Antarktis. Vihma on täheldatud või oletatakse ka teistel planeetidel, kus see koosneb vee asemel metaanist, rauast, neoonist või väävelhappest.

Eesti vihmakestusrekord pärineb 1996. aastast, kui Väike-Maarjas sadas 29.–31. oktoobrini 57 tundi järjest.

Viited

Vaata ka

 Happevihm
 Vihmakuninganna

Sademed
Puuvõõrik

Puuvõõrik (Viscum) on linalehikuliste sugukonda kuuluv poolparasiitsete taimede perekond. Puuvõõriku perekonda kuulub umbes 70...100 liiki, mis kasvavad looduslikult parasvöötme- ja troopikapiirkondes: Euroopas, Aafrikas, Aasias ja Austraalias.

Parasiitne taim eelistab kasvada laialehistel lehtpuudel.

Traditsiooniliselt on perekond kuulunud omanimelisse sugukonda – puuvõõrikulised (Viscaceae).

Perekonna tuntuim liik on harilik puuvõõrik (Viscum album). Esmakordne kindel tõend selle liigi kasvamisest Eestis pärineb 2007. aasta suvest, mil ta avastati Meerapalu lähedalt vahtralt. 

Mitmeid puuvõõriku liike kasutatakse ravimtaimedena.

Linalehikulised
Baal-Samem

Baal-Samem ehk Ba'al Shamîm (aramea ܒܥܠ ܫܡܝܢ, 'taeva isand') oli Foiniikia peajumal, taeva käskija ja tähtede valitseja, vihma ja kõue peremees. Tema kultus levis üle Kartaago, Küprose, Süüria ning Põhja-Mesopotaamia. Teda kujutatakse poolkuuga otsmikul. Tema sümbol on kotkas.

Esimest korda mainitakse teda 14. sajandil eKr hetiidi kuninga Suppiluliuma I ja Ugariti kuninga Niqmadu I vahelises lepingus.

Palmyras on kaevatud välja suur tempel Ba'al Shamîmile (Beli tempel).

Vaata ka 
Baal

Jumalad
Mesopotaamia jumalad
Diane Schuur

Diane Joan Schuur (sündinud 10. detsembril 1953) on USA lauljatar-pianist, tänapäeva džässi üks hinnatumaid artiste.

Diane Schuur on sünnist saati pime. 

Tema esimene singel "Dear Mommy and Daddy" ilmus 1971. aastal.

Aastal 1975 kutsus trummar Ed Shaughnessy teda koos oma bigbändiga esinema Monterey džässifestivalile. Läbimurre saabus samal festivalil 1979. aastal, kus saksofonist Stan Getz vaimustus tema talendist ning kutsus ta Valgesse Majja esinema.

Aastal 1984 kutsus tollane Ameerika esimene leedi Nancy Reagan Schuuri teist korda esinema Valgesse Majja. Selle kontserdi raadioülekanne tõi talle plaadilepingu firmaga GRP. Samal aastal ilmus ka tema esimene plaat "Deedles".

Oma esimese naisvokalisti Grammy võitis ta 1986. aastal, järgmine tuli juba 1987. aastal. Pärast neid auhindu on teda võrreldud džässmuusika suurte leedide Sarah Vaughni ja Ella Fitzgeraldiga.

Aastal 2002 külastas Diane Schuur Eestit ning oli džässifestivali "Jazzkaar" peaesineja.

Albumid  
"Deedles" (1984) 
"Timeless" (1986) 
"Diane Schuur and the Count Basie Orchestra" (1987) 
"Talkin' 'Bout You" (1988) 
"Diane Schuur Collection" (1989) 
"Pure Schuur" (1991)
"In Tribute" (1992) 
"Love Songs" (1993) 
"Heart To Heart" (1994) 
"Blues For Schuur" (1997) 
"The Best of Diane Schuur" (1998) 
"Music Is My Life" (1999) 
"Friends for Schuur" (2000) 
"Swingin' for Schuur" (2001) 
"Midnight" (2003) 
"Schuur Fire" (2005) 
"Live in London" (2006) 
"Some other time" (2008)
"The Gathering" (2011)
"I Remember You:Love to Stan and Frank" (2014)

Välislingid 
Koduleht

Ameerika Ühendriikide lauljad
Ameerika Ühendriikide džässmuusikud
Sündinud 1953
Rõngusside loend

Siin on loetletud rõngusse. 

Selles nimekirjas on rõngusside liigid ja teised -taksonid. Muud zooloogia mõisted on loetletud loendites zooloogia mõisteid ja anatoomia mõisteid. Kogu bioloogias käibel olevad mõisted on loetletud loendis Bioloogia mõisteid.

Kui taksonil on eestikeelne nimetus, siis see on paigutatud loendisse vastavalt oma kohale tähestikus. Taksoninimetuse järel on sulgudes ladinakeelne nimetus kursiivis. Edasi tulevad lühiandmed sugukondliku kuuluvuse (sgk) ja levila kohta, samuti leviku kohta Eestis:Eestis tavaline – kogu Eestis tavaline või sageEestis kohati – Eestis kohati tavaline, kohati puudub või haruldaneEestis haruldane – Eestis haruldane või väga vähestes kohtades levinud



AAlvinellidae, sugukond
apteegikaan (Hirudo medicinalis), sgk lõugkaanlased

E
Eisenia fetida, sgk vihmauslased

H
harilik ahaskaan (Erpobdella octoculata), sgk ahaskaanlased
harilik lamekaan (Glossiphonia complanata), sgk lamekaanlased
harilik linnukaan (Theromyzon tessulatum), sgk lamekaanlased
harilik mudatupp (Tubifex tubifex), sgk mudatuplased
harilik vihmauss (Lumbricus terrestris), sgk vihmauslased
harjasliimukas (Hediste diversicolor), sgk Nereidaehele ahaskaan (Erpobdella testacea), sgk ahaskaanlased
hele lamekaan (Alboglossiphonia heteroclita), sgk lamekaanlased
hobukaan (Haemopis sanguisuga), sgk HaemadipsidaeI
ilukaan (Hemiclepsis marginata), sgk lamekaanlased

K
kaanid (Hirudinea), klass
kalakaan (Piscicola geometra), sgk kalakaanlased
kilpkonnakaan (Theromyzon tessulatum), sgk lamekaanlased
klaasliimuklased (Naididae), sugukond

L
lõhekaan (Cystobranchus respirans), sgk kalakaanlased

M
mudatuplased (Tubificidae), sugukond

N
nelikant-kaldauss (Eiseniella tetraedra), sgk vihmauslased

P
pehmekaan (Boreobdella verrucata), sgk lamekaanlased
pisikaan (Helobdella stagnalis), sgk lamekaanlased
pulkliimukas (Stylodrilus heringianus), sgk rabeliimuklased

R
rabeliimukas (Lumbriculus variegatus), sgk rabeliimuklased
rabeliimuklased (Lumbriculidae), sugukond

T
triip-ahaskaan (Erpobdella lineata), sgk ahaskaanlased

V
valgeliimuklased (Enchytraeidae), sugukond
vihmauslased (Lumbricidae), sugukond
vihmauss (Lumbricus), perekond, sgk vihmauslased
väheharjasussid (Oligochaeta), alamklass
vöösed ehk vööussid (Clitellata''), klass

 Rõngussid
Loomade loendid
Pontianus

Pontianus oli paavst 230–235. Ta oli 18. paavst. "Liber Pontificalis" paigutab tema ametiaja Anteruse järele, peab tema ametiaja alguseks aastat 233 ja annab ametiaja pikkuseks 5 aastat 2 kuud ja 2 päeva.

Pontianus sündis "Liber Pontificalise" järgi Roomas ja oli Calpurniuse poeg.

Pontianus sai Rooma piiskopiks (paavstiks) 21. juulil 230. Tema ajal jätkus skisma Hippolytusega. Kuigi selle kohta puuduvad andmed, pidi Pontianus juhatama Rooma sinodit, millel arutati Origenese hukkamõistmist.

Pontianusele on omistatud kaks kirja, kuid nende autorsus on vaieldav ja need koostati arvatavasti tunduvalt hilisemal ajal. Ta olevat õhutanud kirikus psalmide laulmist, surmaeelse patutunnistuse andmist ja tervituse "Jumal olgu teiega" (Dominus vobiscum) kasutamist.

Ta ordineeris 6 presbüterit, 5 diakonit ja 6 piiskoppi.

Märtsis 235 sai Rooma keisriks Maximinus Traaklane, kes alustas peatselt kristlaste tagakiusamist. Pontianus ja Hippolytus olid esimeste vangistatute seas ja nad pagendati Sardiinia kaevandustesse sunnitööle. Asumisel leppisid Pontianus ja Hippolytus üksteisega, lõpetades 18 aastat kestnud kirikulõhe.

Pontianus oli esimene paavst, kes loobus ametist. "Liberiuse kataloogi" andmetel tegi ta seda 28. septembril 235 ja suri veidi hiljem (võib-olla novembris) Tavolara saarel viletsates tingimustes või peksti keppidega surnuks. See on esimene kuupäev paavstluses, mida peetakse ajalooliselt autentseks. Fabianus lasi tema surnukeha tuua Rooma, kus see viidi 13. augustil 236 või 237 San Callisto katakombides asuvasse paavstide krüpti.

Pontianusele pühendatud kirikud asuvad Sardiinias Carbonias, Spoletos, Luccas ja Argentinas La Platas.

Pontianust austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna. Tema mälestuspäev oli 19. novembril, kuid praegu tähistatakse seda koos Hippolytuse mälestuspäevaga 13. augustil.

Kirjandus
J. N. D. Kelly "The Oxford Dictionary of Popes". 1996.
"Liber Pontificalis".
Orazio Marucchi "Osservazioni sull'iscrizione del papa Ponziano recentemente scoperta e su quelle degli altri papi del III secolo". "Nuovo bullettino di archeologia cristiana" 15, 1909: 35–50.

Välislingid
Kirsch, J.P. (1911). Pope St. Pontian. In The Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company. Vaadatud 9. mail 2019. (inglise keeles)
Pontianuse kirjad (inglise keeles)
Pontianuse kirjad

Paavstid
Pühakud
Sündinud 2. sajandil
Surnud 235
Tori valla lipp

Tori valla lipp on Eesti haldusüksuse Tori valla lipp.

Lipu kirjeldus 
Tori valla lipp on heraldiline vapilipp. Pikuti lainelõikeliselt poolitatud kollasel-punasel lipukangal on punane-valge ülalt avatud hobuseraud, mille otstes on vastavalt valge ja punane käpprist.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:8, normaalsuuruses 105x120 cm.

Põhjendus
Kollane (kuldne) värvus tähistab eluandvat valgust, ülimat tõde ja edu, see on Pärnumaa ja Eesti vapivärv. Punane märgib vaprust, armastust, elujõudu ja elurõõmu, ka Püha Vaimu tegevust ning on (koos hõbedasega) Tori vallaga ühinenud Sindi linna vapivärv. Valge (hõbedane) on tarkuse, ustavuse ja hingepuhtuse tunnusvärv. Kilbi laineline jaotus tähistab jõge. Hobuseraud on muistsetest aegadest tuntud õnnemärk, viitab Torile kuulsust toonud hobusekasvandusele.

Hõbedane ja punane on ka Püha Jüri tunnusvärvid ja koos ristidega sümboliseerivad Toris asuvat Eesti Sõjameeste Mälestuskirikut.

Lipu kasutamine 
Valla lipp heisatakse:
Alaliselt vallavalitsuse hoonel.
Ajutiselt valla pidupäevadel ja avalikel üritustel.
Valla ja teiste kohalike omavalitsusüksuste ametlike delegatsioonide kohtumistel.
Muudel üritustel, kus on esindatud Tori vald.
Valla lipp heisatakse hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti.
Koos teiste lippudega kooskõlas Eesti lipu seadusega.

Valla lippu laualipuna kasutatakse volikogu ja vallavalitsuse istungitel.
Tori valla lipu kasutamise üle teostab järelevalvet vallavalitsus. Tori valla lipu kasutamist käesoleva põhimääruse nõudeid või head tava eirates käsitletakse avaliku korra rikkumisena.

Tori valla lipp 1996–2019 

Lipp oli kinnitatud 4. märtsil 1997 (Tori vallavolikogus 26. veebruaril 1996).

Lipu autor on Priit Herodes.

Lipu kirjeldus 
Tori valla lipuks oli ruudukujuline vapilipp. Kangas oli jagatud vertikaalse lainelise joonega kaheks võrdseks osaks. Vardapoolne osa oli valge ja lehvipoolne roheline. Kanga keskel oli vastandvärvides hobuseraud, kaarega allapoole.

Kandelipu suurus oli 105x105 cm

Põhjendus
Lipuvärvid viitavad Tori ajaloolisele kuulumisele Liivimaa koosseisu. Valge on valguse ja vaimsuse sümbol ning märgib ka Tori rahva vaimuerksust läbi aegade. Roheline on maa ja metsa, rahu ning heaolu tähis. Laineline jaotus viitab Pärnu jõele ning sellele, et Tori vald paikneb selle mõlemal kaldal. Hobuseraud viitab valla peamisele eripärale - hobusekasvatusele. Hobuseraud on ka õnne sümbol.

Vaata ka 
Tori valla vapp

Viited

Välislingid 
Tori valla sümboolika valla kodulehel
Tori valla sümboolika Riigikantselei kodulehel
Selgub Tori valla sümboolika: kas rõhuda loodusele või vaprusele ja edule?

Pärnu maakonna lipud
Tori vald
Torma valla lipp

Torma valla lipp on Jõgeva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Jõgeva valla lipp.

Lipp on kinnitatud 29. jaanuaril 1998.

Lipu kirjeldus 

Torma valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp. Kangas on jagatud valge ristiga, mille alumisest osast väljuvad juured, rohelisteks ja siniseks väljaks. Ülemised kaks välja on rohelised ning kummalgi neist on üks valge ristikuleht. Alumine osa on sinine.

Lipu normaalmõõtmed  on 100×160 cm.

Lipul olev rist juurtega sümboliseerib Torma sajanditepikkust haridusteed ja viitab maarahva järjepidevusele läbi sündmusterohke ajaloo - paganausust kristluseni. Sama sümbol tähistab Torma valda kui kunagist majanduslikult jõukat ja edasijõudnud piirkonda, kus ristusid tähtsad maanteed. Ristikulehed sümboliseerivad Tormat kui põllumajanduspiirkonda, kus läbi aegade on säilinud taime- ja loomakasvatus.

Lipu kasutamise kord 
Lippu kasutati järgmistel tingimustel:
Torma valla ametlik delegatsioon või valda esindavad kollektiivid ja üksikisikud võivad valla lippu kasutada rahvusvahelistel, vabariiklikel ja regionaalsetel üritustel.
Valla lipp on välja pandud ruumis, kus toimuvad vallavolikogu istungid.
Valla lipp heisatakse ametlike esinduste vastuvõttudel, ülevallalistel pidupäevadel, valla kultuuri- ja spordiüritustel ning muudel juhtudel vallavalitsuse korraldusel.
Eesti riigilipu ja valla lipu samaaegsel heiskamisel paigutatakse valla lipp Eesti riigilipust lippude poolt vaadates vasakule.

Vaata ka 
Torma valla vapp
Jõgeva maakond

Välislingid 
Torma valla sümboolika valla kodulehel
Torma valla sümboolika Riigikantslei kodulehel

Jõgeva maakonna lipud
Torma vald
Eesti endiste valdade lipud
Pala vald

Pala vald oli vald Jõgeva maakonna idaosas, Peipsi järve kaldal.

Ajalugu 
Pala vald sai omavalitsusliku staatuse 30. aprillil 1992. Eesti omavalitsuste haldusreformiga moodustati 2017. aastal Alatskivi valla, Kallaste linna, Pala valla, Peipsiääre valla ning Vara valla ühendamisel uus haldusüksus – Tartu maakonda kuuluv Peipsiääre vald. Pala Vallavolikogu ei soovinud vabatahtlikult ühineda, vaidlustades sundliitmise Riigikohtus. Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium jättis vallavolikogu taotluse rahuldamata.

Pala viimane vallavanem oli Jozsef Weinrauch.

Asustus 
Vallas oli 23 küla: Assikvere, Haavakivi, Kadrina, Kirtsi, Kodavere, Kokanurga, Lümati, Metsanurga, Moku, Nõva, Pala, Perametsa, Piibumäe, Piirivarbe, Punikvere, Raatvere, Ranna, Sassukvere, Sõõru, Sääritsa, Tagumaa, Vea ja Äteniidi.

Haridus 

Vallas oli üks kool: Anna Haava nimeline Pala Kool.

Vaata ka
Pala bussiõnnetus

Viited

Välislingid 

Eesti endised vallad
Paenasti

Paenasti (18. sajandi kaartidel Painast) on küla Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kõo valda.

Paenastis asub Eesti geograafiline keskpunkt, kui arvestada seda Eesti äärmiste punktide järgi neljas põhiilmakaares.

Küla juures oli Paenasti mõis (saksa keeles Pajusby).

Ajalugu
Erinevalt teistest praeguse Kõo valla küladest mis olid varem Pilistvere kihelkonna koosseisus kuulus Paenasti Kolga-Jaani kihelkonda.

Paenasti oli Paenasti valla keskus kuni selle liitmiseni Soosaare vallaga.

Aastal 1939 liideti Kolga-Jaani kihelkonda kuulunud Paenasti küla Kõo vallaga ning Otiküla ja Oiu said Tänassilma valla osaks.

Tuntud isikuid
Paenastist on pärit kultuuritegelane Eduard Heinrich Schönberg.

Elanike arvu areng:

Viited

Põhja-Sakala vald
Viljandi maakonna külad
Kolga-Jaani kihelkond
Milan Kundera

Milan Kundera (sündinud 1. aprillil 1929 Brnos Tšehhoslovakkias) on tšehhi-prantsuse kirjanik.

Elulugu 
Kundera sündis kõrgelt haritud perekonnas. Tema isa oli kuulus muusikateadlane ja pianist, mistõttu muusikal on olnud märkimisväärne mõju Kundera loomingule.

1948. aastal astus Kundera ülikooli. Esmalt asus ta õppima kirjandust ja esteetikat, kuid vahetas peagi eriala ning hakkas õppima filmikunsti. Filmiakadeemia lõpetas Kundera 1952. aastal. 

Kommunistlikku parteisse oli ta astunud juba 1948. Pärast vahepealset väljaviskamist võeti ta 1956. aastal uuesti parteisse vastu, ent 1970 visati Kundera juba lõplikult välja. Kundera oli sarnaselt paljude teiste kirjanikega seotud 1968. aasta Praha kevade sündmustega.

Aastal 1975 lahkus Kundera koos naisega Tšehhoslovakkiast ja asus elama Prantsusmaale. 1981. aastast on ta ka Prantsusmaa kodanik.

Tunnustus
 1973 Prix Médicis étranger
 1985 Jeruusalemma auhind
 1987 Austria riiklik Euroopa kirjanduse auhind
 2000 Herderi auhind

Teoseid  
Kundera tuntuim romaan on 1984. aastal ilmunud "Olemise talumatu kergus" ("Nesnesitelná lehkost bytí", eesti keeles 1992; 2000; 2017, tõlkinud Leo Metsar). Eesti keelde on veel tõlgitud tema "Surematus", "Nali", "Teadmatus", "Hüvastijätuvalss" jt.

Välislingid

Kaarel Kressa, "Milan Kundera – kui olemise kergus muutub talumatuks", Eesti Päevaleht, 28. märts 2009

Tšehhi kirjanikud
Prantsuse kirjanikud
Sündinud 1929