joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Erik Alalooga

Erik Alalooga (sündinud 2. aprillil 1974 Tallinnas Eestis) on eesti tegevus- ja installatsioonikunstnik.

Elulugu
Erik Alalooga on sündinud Tallinnas ning lõpetanud Tallinna Tehnikagümnaasiumi. Edasi jätkas ta oma õpinguid Eesti Kunstiakadeemias, kus omandas bakalaureusekraadi skulptuurierialal ja magistrikraadi interdistsiplinaarsetes kunstides. 2006–2010 töötas ta Eesti Kunstiakadeemia interdistsiplinaarse kunsti õppetooli dontsendina. 2010–2013 Eesti Kunstiakadeemia etenduskunstide juhatajana, kus õpingud uurisid ja käsitlesid tehnoloogiat kui loomis- ja esinemisprotsessis domineerivat poolt. 2014. aastast esindab ta eksperimentaalmuusikat sooloartistina, uurides alternatiivset positsiooni helikunsti liigse digitaliseerimise ja maa-aluse muusikahariduse võimaluste säilimisele. Alates 14. maist 2016 käivitati etenduskunsti ja eksperimentaalmuusika tegevuskoht nimega Supersonicum, mille president on Erik Alalooga.

Looming
Teda tuntakse enamasti “DIY” analoogtehnoloogiliste lahenduste uurimise ja rakendamise kaudu oma teostes. Alates 2005. aastast on tema tähelepanu keskmes olnud vahetud suhted inimese ja masina vahel. Alustades interaktiivsetest tehnoloogilistest objektidest, liikus Erik Alalooga keerukamate suhtlusvormide poole. Alates 2009. aastast hakkas ta ühendama objekte suuremateks tehnoloogilisteks süsteemideks, mis vajas koordineeritud koostööd publiku sees. Nendel etendustel oli ühine pealkiri “Kinematic Mysteriums”. Alates 2011. aastast on ta osalenud tehnoloogiliste jõudluste keerukamates uuringutes. Selle perioodi etendused tegelesid füüsiliste kehadega, mis olid toores kontaktis materjali ja tehnoloogiaga, keskendudes ka interaktiivse heli ja valguse kasutamisele. Materjali vastupidavus võitis Eesti iseseisva tantsu 2012. aasta auhinna. Tema kunsti on eksponeeritud ja esitletud Eestis, Balti- ja Põhjamaades, Saksamaal, Austrias, Prantsusmaal, Šveitsis, USA-s ning Austraalias.

Näiteid loomingust
 Isikunäitus "Singulaator" Tartu Kunstimuuseumis. (25.05–18.08. 2018)
 Isikunäitus "A cock-work orange" Rakvere Nortsu tee angaaris. (08.06. 2017)
 Industriaalloits "Katastroof ja Dünaamika" Üle Heli Festivalil Punases Majas. (29.10. 2016)
 Erik Alalooga ja Andreas W "Materjali vastupanu" Uus Tants 2013 Eesti Kaasaegse Tantsukunsti Ülevaatefestival Haapsalus. (11.-13.04. 2013)

Viited

Eesti kunstnikud
Sündinud 1974
Kossiv

Kossiv (ukraina Косів, poola Kosów) on linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis, Kossivi rajooni halduskeskus. Kossiv asub Kolomõjast umbes 24 km lõunas ja Ivano-Frankivskist umbes 72 km lõunakagus.

Kossivit on esmamainitud 1424. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kossivi elanikest ukrainlasi 96,98%, venelasi 1,79% ja poolakaid 0,82%.

Viited

Ukraina linnad
Ivano-Frankivski oblast
Kladno

Kladno (saksa keeles Kladen) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas, Kladno ringkonna keskus. Asub Prahast 25 km loodes.

Kladnot on kirjalikult esmamainitud 1318. aastal.

Kladnost on pärit Zdeněk Miler, Jaromír Jágr, Ivan Huml, Anton Cermak, Vladimír Kameš, Jakub Voráček, Michael Frolík ja Petr Pithart. 

Linna jäähokiklubi Rytíři Kladno on 6-kordne Tšehhoslovakkia meister.

Viited

Välislingid 

 Koduleht

Tšehhi linnad
Kesk-Tšehhi maakond
Ivermektiin

Ivermektiin on parasiidivastane ravim, millega ravitakse pedikuloosi, akariaasi ja muuid nugilisnakkusi, helmintiaase ehk nugiusshaigusi ning nakkus- ja parasiithaiguste jääknähtusid. Ivermektiini manustatakse suu- või nahakaudselt. Eestis on müügiluba ühel ivermektiini sisaldaval retseptiravimil (Soolantra).

Ivermektiini on propageeritud COVID-19 vastase ravimina, kuid puuduvad usaldusväärsed teaduslikud tõendid selle efektiivusest.

Viited 

Ravimid
Burštõn

Burštõn (ukraina Бурштин, poola Bursztyn) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis Ivano-Frankivski rajoonis. Burštõn asub Ivano-Frankivskist umbes 39 km põhjas.

Burštõnit on esmamainitud 1596. aastal. Alevi staatuse sai 1940. aastal ja linnaõigused 1993. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Burštõni elanikest ukrainlasi 96,71%, venelasi 2,64%, valgevenelasi 0,20%, poolakaid 0,13% ja moldaavlasi 0,08%.

Linna lähedal asub Burštõni soojuselektrijaam.

Viited

Ukraina linnad
Ivano-Frankivski oblast
Dolõna

Dolõna (ukraina Долина, poola Dolina) on linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis Kaluši rajoonis. Kuni 2020. aastani oli Dolõna rajooni halduskeskus. Dolõna asub Ivano-Frankivskist umbes 54 km läänes.

Dolõnat on esmamainitud 979. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1525. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dolõna elanikest ukrainlasi 96,25%, venelasi 2,61%, poolakaid 0,37%, valgevenelasi 0,22%, mustlasi 0,13%, moldaavlasi 0,06% ja sakslasi 0,05%.

Viited

Ukraina linnad
Ivano-Frankivski oblast
Tõsmenõtsja

Tõsmenõtsja (ukraina Тисмениця, poola Tyśmienica) on linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis, Tõsmenõtsja rajooni halduskeskus. Tõsmenõtsja asub Ivano-Frankivskist ligi 11 km idas.

Tõsmenõtsjat on esmamainitud 1143. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1449. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tõsmenõtsja elanikest ukrainlasi 99,01% ja venelasi 0,74%.

Viited

Ukraina linnad
Ivano-Frankivski oblast
Helmi Herman

Helmi Herman (1916–1994) oli Eesti maalikunstnik ja keraamik.

Elukäik 
Helmi Herman sündis Abjas 1916. aastal peres, kus oli seitse õde-venda. Gümnaasiumihariduse sai ta Paides, seejärel õppis Tallinna Riiklikus Kunstikoolis moe ja lavadekoratsiooni alal.

Eestist lahkudes katkestas ta õpingud ning jätkas neid Saksamaal Düsseldorfi Kunstiakadeemias. Kunstiõpingud lõpetas ta aastal 1951 ning siirdus Brasiiliasse oma kahe venna perede juurde. Õpingute ajal Düsseldorfis pidasid sealsed professorid teda üheks andekamaks õpilaseks 10 aasta jooksul.

1955. aastal tuli Helmi Herman Torontosse oma õdede juurde ning juba järgmisel aastal olid tema teosed väljas kunstinäitusel, pälvides kunstikriitikutelt kiitva hinnangu. Helmi elas Torontos veel 6 aastat, siis siirdus ta 1960. aastal New Yorki. Seal alustas ta skulptuuri- ja keraamikaõpinguid Art Student Leage'is ja School of Visual Artsis. 

1970. aastate teisel poolel pühendas ta end rohkem skulptuurile ja keraamikale, kuid ei unustanud ka maalimist. 1978. aastal naasis Herman Torontosse. Ta oli ka saatnud teoseid EKKT ja "Colour and Formi" näitustele. Helmi Herman esines näitustel juba õpilasena Düsseldorfis, Geislingenis, Hollandis, Kopenhaagenis ja Pariisis. Tal on olnud isikunäitusi Brasiilias, New Yorgis ja Torontos.

Looming 
1960. aastatel olid tema maalidel kujutatud tumedad depressiivsed kujud ning edaspidi sürrealistlikud ja abstraktsed kujundid.

Aastatel 1965–1967 hakkasid valmima akvarellitehnikas lilleseeriad. Tema akvarellitehnika oli meisterlikult voolav ning lilleõied olid kujutatud meeleolukas miljöös, mis haarasid vaatlejat. Akvarellitehnikas maalitud lillekompositsioonid kuuluvad Helmi Hermani meistriteoste hulka.

Tema teoseid on eksponeeritud paljudel kunstinäitustel nii Eestis kui ka välismaal.

Viited

Kirjandus 
Mai Reet Järve-Vomm. "Herman, Helmi, maalikunstnik ja kujur". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 107

Eesti maalikunstnikud
Eesti keraamikud
Sündinud 1916
Surnud 1994
Most

Most (tšehhi 'sild'; saksa Brüx) on linn Tšehhis Ústí maakonnas, Mosti ringkonna keskus. Linna läbib Bílina jõgi.

1941 liideti Mostiga Kopisty linn, Rudolice nad Bílinou, Střimice ja Souši vald.

Enne Teist maailmasõda olid suurem osa linnaelanikest sakslased.

1960. aastate teisel poolel ja 1970. aastatel lammutati Mosti ajalooline kesklinn, et teha ruumi laiendatavale pruunsöe kaevandusele.

Viited

Välislingid 

 Koduleht

Tšehhi linnad
Ústí maakond
Kremenets

Kremenets (ukraina Кременець, poola Krzemieniec) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Ternopili oblastis, Kremenetsi rajooni halduskeskus. Kremenets asub Ternopilist umbes 64 km põhjas.

Kremenetsi on esmamainitud 1064. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1431. aastal. 4. aprillil 1536 andis Leedu suurvürstiriigi suurvürst ja Poola kuningriigi kuningas Zygmunt I Kremenetsi lossi koos lähedalasuvate küladega üle oma naisele Bona Sforzale, kelle valduses see oli aastatel 1536–1556. Teise Poola jagamise tulemusel läks Kremenets 1793. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla. 1921–1939 oli linn Poola koosseisus. See oli linnaosa linn aastal poola Volõõnia vojevoodkond. 1938. aastal elasid Kremenets 40% ukrainlased, 31% juudid, 25% poolakad ja 4% venelased. Pärast Saksamaa ja NSV Liidu rünnakut Poolale annekteeris Kremenets Nõukogude Liidu poolt ja liideti Nõukogude Liiduga. Linna elanikud, sageli poolakad, küüditati Siberisse. Aastatel 1941-1944 okupeerisid selle sakslased, peaaegu kõik linnast pärit juudid mõrvati. Alates 1945. aastast kuulub see NSV Liidule, pärast NSVL-i piiride muutmise lepingu allkirjastamist Poolaga tõrjuti poolakad pärast 1945. aastat Poola uutele piiridele. Alates 1991. aastast kuulub linn Iseseisva Ukraina koosseisu. 

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kremenetsi elanikest ukrainlasi 96,45%, venelasi 2,50%, poolakaid 0,52% ja valgevenelasi 0,21%.

Viited

Ukraina linnad
Ternopili oblast
Koroonapandeemia Türkmenistanis

2020. aasta koroonapandeemia Türkmenistanis on osa ülemaailmsest koroonapandeemiast. WHO Euroopa missiooni juht dr Catherine Smallwood ei andnud 10-päevasele missioonivisiidile Türkmenistanis antud infotunnil teavet koroonajuhtude avastamise kohta riigis.
 
Türkmenistanis ühestki COVID-19 haigusjuhtumist teatatud pole.

Rahvusvahelise ühenduse Piirideta Ajakirjanikud andmetel on riigis keelatud sõna "koroonaviirus" kasutamine.

Viited

Välislingid 
Türkmenistani president keelas ära sõna "koroonaviirus", ERR, 31.03.2020

Türkmenistan
Türkmenistan
Borštšiv

Borštšiv (ukraina Борщів, poola Borszczów) on linn Ternopili oblastis, Borštšivi rajooni halduskeskus. Borštšiv asub Ternopilist umbes 91 km lõunakagus.

Borštšivit on esmamainitud 1456. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1629. aastal. Aastatel 1672–1699 oli linn Osmanite riigi võimu all, seejärel läks Poolale tagasi. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks linn 1772. aastal Austria keisririigi koosseisu. 1919–1939 kuulus linn Poolale. 1939. aastal hõivas linna Punaarmee ja mõni aeg hiljem annekteeriti Borštšiv Nõukogude Liidu koosseisu. Saksa okupatsioon kestis Borštšivis 7. juulist 1941 kuni 6. aprillini 1944.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Borštšivi elanikest ukrainlasi 97,63%, venelasi 1,50%, poolakaid 0,37%, armeenlasi 0,16% ja valgevenelasi 0,12%.

Viited

Ukraina linnad
Ternopili oblast
Piibe Tomp

Piibe Tomp (sündinud 22. märtsil 1988 Viljandimaal Vana-Karistes) on Eesti moedisainer ja moekunstnik.

Elukäik 
Aastatel 2003–2006 õppis Piibe Tomp Tallinna 32. keskkoolis. Seejärel õppis Euroakadeemias moekunsti eriala, lõpetas kõrgkooli 2010. aastal. Aastatel 2012–2015 õppis Eesti Kunstiakadeemias nahakunsti, aksessuaari- ja köitedisani erialal ning sai bakalaureusekraadi. Kingadisani praktika läbis ta Taanis Ecco jalatsikursustel jalanõudisainer Sille Sikmanni juures.

2016. aastast töötab Piibe Tomp Ritico OÜ-s TOKU peadisainerina Võrus. Selle töökohani leidis ta tee läbi TOKU endise disainjuhi Maarja Mõttuse kaudu.

Looming 
Piibe Tomp ammutab loomingulisi ideid kõigest ümbritsevast, olgu selleks inimesed, filmid, jutuajamised, reisimine või kogemused üleüldiselt. 

Kõik jalatsid, mida TOKU toodab, on nahast ning sobivad nii meestele kui ka naistele.

Aastatel 2013–2015 disainis Tomp ka kindaid, erinevaid kotte ja albumi kaasi. Tema disaine sai näha Tallinna HOP galeriis, Disaini- ja Arhitektuurigaleriis ja BIO 50 näitusel Ljubljanas, Sloveenias.

Disainitud jalanõusid
 Helsinki – puhta, minimalistliku disainijoonega sandaal, naturaalsest nahast.
 Brussels – kõigile laiskadele, et jalad saaks lihtsalt sussi libistada, 100% lambavillasest vildist.
 Tokyo – jalats, kus kohtuvad suurlinlik pragmaatilisus ja jaapanlik minimalism, pealis nahast, vooder pehmest lycrast.
 Bern – mänglevatele varvastele, 100% lambavillasest vildist.
 Budapest – kaisutajatele ja kallistajatele, 100% lambavillasest vildist.
 London – esimene "päris" king, pealis ja vooder nahast, välistald kummist.
 Stockholm – keskkonna sõbralik ja stiilsed ketsid, detailid nahast, pealmine kangakiht koosneb 70% puuvillast ja 30% polüesterist, tald lateksist.

TOKU jalanõude projekti peab enda jaoks Tomp kõige õnnestunumaks ja väärtuslikumaks projektiks.

Piibe sõnul püüdleb TOKU loodussäästlikkuse poole ning tahab olla keskkonnasõbralik nii tootmise kui ka materjalide vallas.

Töötoad, kursused, praktikakohad 
 2014 käsitsi valmistatud jalanõude kursus koos Kaspar Paasiga.
 2014 intern Eesti jalanõude firmas Schekmann koos Sille Sikmanniga.
 2014 ECCO töötuba Kolding disain koolis, Taanis, koos Dwayne Edwardsiga.
 2014 IDEM19 töötuba Stanjelis, Sloveenia.
 2015 jalanõude töötuba koos Marianne Neboga.

Näitused 
 2014 BIO50 – 24. disaini biennaal, Ljubljana, Sloveenia. IDEM19 KARST – "Ühendamine". Töö: "Nothing but silence"
 2015 "Särfitud Tallinna Disaini- ja Arhitektuurigaleriis. Tööd: kott "Raven", sandaalid "To Athena", kindad "Falcon F-7"
 2015 "Pinsol" Tallinna HOP galeriis. Töö: jalanõud "Sydney"
 2015 nahakunsti näitus performance'iga riigikogu kunstisaalis.

Tunnustus 
 2018 – Eesti parim noor tootedisainer, SÄSI auhind

Viited 

Eesti moekunstnikud
Sündinud 1988
Andro Kööp

Andro Kööp (sündinud 4. märtsil 1967) on eesti kunstnik, disainer ja sisekujundaja. 

Tema teoseid võib leida Eestis mitmes suures muuseumis ja kogus: Eesti Kunstimuuseumis, Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis, Tallinna Kunstihoone kollektsioonis ja paljudes erakogudes Eestis ja mujal maailmas. Alates 2001. aastast on Andro Kööp Torpeedo Interjööri asutaja ja sisekujundaja.

Haridus ja õpetamine 
1984. aastal lõpetas ta Tallinna 46. Keskkooli kunstiklassi. 1991. aastal astus Tallinna Kunstiülikooli, mille lõpetas aastal 1996 moe erialal. 

Alates 2008. aastast on ta Tartu Kõrgema Kunstikooli külalisõppejõud ja alates 2006. aastast abiõppejõud Eesti Kunstiakadeemias.

Rühmitused 
 Eesti Disainerite Liidu asutajaliige
 Kunstirühmituse NEOEKSPREPOST asutaja
 ühenduse "Eesti Moedisain" peakunstnik

Näitused 
Andro Kööp on oma teostega esinenud näitustel alates 1986. aastast.

Preemiad 
1998. aastal võitis Andro Kööp Üleliidulistel Moepäevadel Tallinnas pressi eripreemia. 1991. aastal võitis ta Eesti Kunstnike Liidu noorte kunstnike aastapreemia ja 1992. aastal Vaal Galerii aastapreemia.

Teosed 
Andro Kööbi maale ja fotosid on võimalik osta Haus Galeriist  . Oma teostes mängib ta palju värvidega ja tema maalid on väga värvilised.

Projektid

Viited 

Eesti kunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1967
Ester Karuse

Ester Karuse (sündinud 19. novembril 1992 Valgas) on Eesti poliitik. 13. märtsist 2020 kuni 26. aprillini 2021 oli ta Valga vallavanem.

2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogu valimisel Valga vallas kandideeris ta Keskerakonna nimekirjas ning saavutas 196 häälega ringkonnas paremuselt 4. tulemuse ning osutus nimekirjamandaadiga valituks Valga vallavolikogu liikmeks. Kehtivaid hääli andsid 7024 isikut ning lihtkvoot ehk isikumandaat oli 260 häält. Parima tulemuse piirkonnas sai Allain Karuse (1089 häält).

2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Keskerakonna nimekirjas Võru-, Valga- ja Põlvamaad hõlmavas ringkonnas ning saavutas 1665 häälega ringkonnas paremuselt 5. tulemuse, kuid ei osutunud valituks. Keskerakonnast sai selles ringkonnas hääli rohkem vaid Tarmo Tamm (2824 häält). Kehtivaid hääli andsid 43 090 isikut ning lihtkvoot ehk isikumandaat oli 5386 häält. Parima tulemuse ringkonnas sai Uno Kaskpeit EKREst (3802 häält).

2019. aasta septembrist kuni 13. märtsini 2020 oli ta Riigikogu Keskerakonna fraktsiooni nõunik. Samal päeval valis Valga vallavolikogu ta Valga vallavanemaks.

Ester Karuse on Eesti Keskerakonna liige alates 30. jaanuarist 2011. Ta on abipolitseinik alates 2016. aastast.

Ta on lõpetanud Mainori kõrgkooli ärijuhtimise erialal. Ta on töötanud logistikuna oma isa ettevõttes A. Karuse Aktsiaselts.

Viited 

Eesti poliitikud
sündinud 1992
Jeļena Prokopčuka

Jeļena Prokopčuka (sünninimi Čelnova; sündinud 21. septembril 1976 Riias) on Läti pikamaajooksja.

Ta esindas Lätit 2016. aasta suveolümpiamängudel maratonis.

Ta on osalenud ka Tallinna Maratonil, võitis 2014. aastal poolmaratoni.

Läti kergejõustiklased
Pikamaajooksjad
Sündinud 1976
Horostkiv

Horostkiv (ukraina Хоростків, poola Chorostków) on linn Ukrainas Ternopili oblastis Gusjatõni rajoonis. Horostkiv asub Ternopilist umbes 45 km lõunakagus.

Horostkivi on esmamainitud 1564. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Horostkivi elanikest ukrainlasi 98,70%, venelasi 0,78% ja poolakaid 0,22%.

Viited

Ukraina linnad
Ternopili oblast
Tlumatš

Tlumatš (ukraina Тлумач, poola Tłumacz) on linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis, Tlumatši rajooni halduskeskus. Tlumatš asub Ivano-Frankivskist umbes 23 km idakagus.

Tlumatši on esmamainitud 1213. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1448. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tlumatši elanikest ukrainlasi 98,99% ja venelasi 0,72%.

Viited

Ukraina linnad
Ivano-Frankivski oblast
Andres Kuusk (ajakirjanik)

Andres Kuusk (sündinud 18. detsembril 1971) on eesti teleajakirjanik ja -toimetaja. 

Ta on ETV saate "Esimene stuudio" üks saatejuhtidest.

Tunnustus
2021 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Kuusk on kahe lapse isa.

Viited

Eesti teleajakirjanikud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1971
Karl-Artur Korsar

Karl-Artur Korsar (sündinud 20. märtsil 1989) on eesti rõivadisainer.

Elukäik 
Karl-Artur Korsar kasvas üles Tartus. 19-aastaselt kolis ta Tallinna, et õppida Eesti Kunstiakadeemias tekstiilidisaini. Peale sealt tehniliste teadmiste sai ta sealt kaasa ka kire prinditehnoloogia vastu. Pärast õpinguid töötas Karl-Artur Korsar viis aastat vabakutselisena Londonis, Melbourne'is ja Sydneys. Praegu töötab ta nii Tallinnas kui ka Berliinis.

Karlkolsar 
KarlKolsar on tekstiilidisaini bränd, mille eestvedajaks on Karl-Artur Korsar. Bränd kasutab julgeid värve, mängulisi mustreid, kõrge kvaliteediga Itaaliast pärit kangaid ja Eesti rätsepatööd. Iga muster on ainulaadselt käsitsi või digitaalselt valminud. Brändi mõte on luua mustreid, mis poleks mõjutatud trendidest, vaid oleksid ajatud kangaid, mis annaksid aimu Karl Kolsari mõttemaailmast. Bränd loob kirevaid ja isikupäraseid teoseid. Karl Korsari visioon on luua riideid, mille kandjad saaksid nendega ennast välismaailmale väljendada. Tema loomingut iseloomustab detailirohkus.

The Korsars 
Disaineritest õde ja vend Karl-Artur Korsar ja Hanna Korsar lõid koos elustiilibrändi. The Korsars brändi loomingust võib leida nii kodusisustust, rõivaid, siidrätte kui ka aluspesu. Mõlemad olid oma brändide kallal töötanud juba aastaid ja ka eelnevad projektid olid neid pannud koostööd tegema. Karl-Artur tegeleb firmas eelkõige prindi ja kangastega ning õde Hanna vormiga. Brändile sobiva nime leidmisel lähtuti sellest, et selles peaks kindlasti olema Korsar, kuna see kõlab hästi ja see nimi oli ka mõlema poolt juba ülestöötatud. The Korsar on suuresti suunatud ekspordile. Nad annavad aastas kaks korda välja pret-a-porter-kollektsiooni. Bränd erineb mõlema enda firmast just selle poolest, et The Korsars ei piirdu ainult rõivastusega, vaid pakub ka kodusisustust ja aksessuaare. The Korsarsi üks kindlatest põhimõtetest on see, et rõivaid valmistavaid inimesi koheldakse lugupidavalt ja väärikalt. See innustab firmat tegema koostööd ainult nende tarnijatega, kelle jaoks on samuti olulised jätkusuutlikud töökohad, mis säilitavad looduskeskkonda.

Perekond 
Tema õde Hanna Korsar töötab samuti rõivadisainerina. Karl leidis tee disainini tänu emale, kellel oli kodus ateljee, kus nad õega juba väiksest peale aega veetsid. Karlil ei olnud palju kannatust õmblemiseks, aga talle meeldis palju joonistada ja visandada.

Tunnustus 
Igal aastal annab Eesti Disainiasutus välja autasusid silmapaistvatele disaineritele. Karl-Artur Korsar sai 2018. aastal SÄSI ehk noore toote-, moe- või tekstiilidisaineri auhinna.

Viited 

Eesti moekunstnikud
Sündinud 1989
Turka

Turka (ukraina Турка) on linn Ukrainas Lvivi oblastis Sambiri rajoonis. Kuni 2020. aastani oli Turka rajooni halduskeskus. Turka asub Strõi jõe vasakul kaldal, Poola piirist umbes 12 km kaugusel, Lvivist ligikaudu 105 km edelas.

Turkat on esmamainitud 1431. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1730. aastal. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks linn 1772. aastal Austria keisririigi võimu alla.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Turka elanikest ukrainlasi 99,35% ja venelasi 0,46%.

Viited
 

Ukraina linnad
Lvivi oblast
Kyrillos

Kyrrillos on kreeka munga Konstantinose munga nimi. Konstantinos on sündinud 9. saj ja on pärit Thessaloniki linnast. Tema ja ta vend Methidos Thessaloiki ümbruses elavate slaavide murde ära õppinud. Nad valiti Konstantinoopoli patriahi poolt välja kreeka tähestiku põhjal koostama slaavi tähestiku ja tõlkima piibli ja jumalateenistuseks vajalike raamatuid slaavi keelde. Sellest sai vanaslaavi kirjakeel, selle põhjal kujunes 12. sajandist alates kirikuslaavi keel, mida kasutatakse vene või mõnes muus slaavi kirikus ka tänapäevani.
Ustõluh

Ustõlug (ukraina Устилуг, poola Uściług) on linn Ukrainas Volõõnia oblastis Volodõmõr-Volõnskõi rajoonis. Ustõlug asub Poola piiri vahetus läheduses, Volodõmõr-Volõnskõist umbes 12 km läänes.

Ustõlugi on esmamainitud 1150. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1653. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ustõlugi elanikest ukrainlasi 96,79% ja venelasi 2,15%.

Viited

Ukraina linnad
Volõõnia oblast
Sofia Hallik

Sofia Hallik (neiuna Sofia Markarova; sündinud 25. aprillil 1991) on eesti ehtekunstnik ja disainer.

Ta on oma teostega üles astunud näitustel Taanis, Suurbritannias, Belgias, Saksamaal, Brasiilias, Hispaanias, Rootsis ja Eestis.

Haridus 
Õppis Eesti Kunstiakadeemias keraamikat aastatel 2010–2013, seejärel Eesti Kunstiakadeemia magistriõppes ehte- ja sepakunsti alal aastatel 2013–2015 (cum laude). 2015. aastast jätkab õpinguid Eesti Kunstiakadeemia doktoriõppes kunsti ja disaini alal

Looming

SOMA jewellery 
Sofia Hallik lõi oma brändi SOMA jewellery 2015. aastal. Ehted disainib Sofia Hallik ise. Ta valmistab nii seeriatooteid kui ka unikaalseid ehteid neile, kes hindavad võimalust tuua esile oma kordumatus. Brändi eripäraks on unikaalne lähenemine ehete tajumiseks ning leidlikkus materjalide valikus. SOMA ehted ühendavad sünteetilisi (ja ehtekunstis pigem haruldasi materjale) klassikalistega. SOMA jewellery loominguline lähenemine põhineb viiel peamisel elemendil: individuaalsus, julgus, püüdlus kõige uue poole, traditsioonide austamine ning noorus, mis seisneb vabaduses, aga mitte vanusel.

Grupinäitused 
 2014 – (EE) Tallinn, Linnagalerii, “FERROMENAALNE”
 2014 – (DK) Bornholm Galerii, “Mikro Eesti – Makro Eesti”
 2014 – (UK) London, Hoxton galerii, “Estonian Design POP_UP”
 2014 – (EE) Tallinn, Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum, “Minikaamos”
 2015 – (NL) Nijmegen, Galerie Marzee, “Marzee International Graduate Show 2015”
 2015 – (BE) Mons, “European Prize for Applied Arts 2015”
 2016 – (DE) Munich Jewellery Week, Thomas Cohn galerii, “ESTONISHING!”
 2016 – (ES) Valencia, Melting Poing 2016, “Cathexis”
 2016 – (EE) Narva Kunstiresidentuur, “KAФEDRA”
 2016 – (BR) Sao Paolo, Thomas Cohn galerii, “ESTONISHING!”
 2016 – (EE) Tallinn, EKA galerii, “SÜMPTOM”
 2017 – (EE) Tallinn, Eesti Tarbekunsti- ja disainimuuseum, “ESTONISHING!”
 2018 – (SE) Stockholm, Platina galerii, “Udujutt/Fogspeak”
 2018 – (BE) Mons, WCC-BF galerii, “Elle luit - Jewellery & Light”
 2019 – (LV) Riga, Putti gallery, “Udujutt/Fogspeak” (Tanel Veenre)

Isikunäitused 
 2015 – (EE) Tallinn, SUVA vabrik, “TASE”
 2015 – (EE) Tallinn HOP galerii, “HOMEOSIS: Towards Perfection”
 2017 – (EE) Tallinn HOP galerii, “Born-Digitals”
 2017 – (EE) Tallinn Draakoni galerii, “Born-Digitals vol.2”
 2018 – (EE) Tallinn ARS-i projektiruum, “Tangibility Matters”

Ettekanded rahvusvahelistel seminaridel 
 2015 – (UK) London Goldsmiths University, PhD By Design konverents 
 2018 – (US) New York Fashion Institute of Technology, “Digital Meets Handmade: jewellery in 21st century” sümpoosion

Tunnustus 
 2014 – Eesti Tarbekunsti ja Disainimuuseumi eripreemia “Minikaamos”
 2015 – SA Noor Ehe 2015 stipendium
 2018 – Noore disaineri auhind SÄSI finalist

Isiklikku 
Sofia Hallik on abielus Andres Hallikuga. 

Ta vanaisa oli tekstiilikunstnik ja isa kullassepp.

Viited 

Eesti metallikunstnikud
Eesti keraamikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1991
Paabulinnusinine

Paabulinnusinine on üks sinistest värvitoonidest, erksa tooniga keskmine kuni tume sinine, millel on kerge rohekas varjund ja mida kirjeldatakse soojatoonilisemana, rohekamana ja vähem teravana ultramariinsinisest. Nime on värv saanud isase sini-paabulinnu rinnasulestiku ja sabasulgede "silmade" värvuselt.

Pildid

Variatsioonid 
ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color: Universal Language and Dictionary of Names" järgi on paabulinnusinine (Peacock blue, Peacock) kõige enamatel juhtudel murtud rohekassinine, kuid ka keskmine rohekassinine. Bright peacock blue on särav rohekassinine ja Deep peacock blue tume rohekassinine.

Pantone värvitoon PQ-16-4728 Peacock Blue on tumedam ja veidi tuhmima tooniga kui türkiissinine.

Veebivärv Peacock Blue on kergelt murtud keskmine sinine mitmes toonivariandis.

Ftalotsüaniinsinise (Pigment Blue 15:3) värvitooni nimetavad kunstitarvete tootjad ja müüjad vahel paabulinnusiniseks.

Kasutamine 
Värvus seostub rikkalikkuse ja glamuuriga.

Paabulinnusinist kombineeritakse sisekujunduses kas sarnaste silmatorkavate värvustega, mis võivad olla toon-toonis (ultramariinsinine, türkiissinine) või kontrastis. Näiteks sobib kontrastvärviks ka neutraalne puhas valge, julged kõrvutused on korallpunane või violetne, paabulinnusinise kontrast ookerkollasega mõjub lihtsamalt ja kuldse metallihelgiga värvusega on see väga teatraalne. Värvi kasutatakse nii seintel kui ka üksikul mööblitükil neutraalses ruumis värviaktsendina.

Värvinime kasutatakse peale sisekujunduse mitmesuguste toodete värvuse märkimiseks, nagu tekstiilid, toiduvärvid ja igapäevatarbed.

Värvinimetus esines Eesti ajakirjades moenõuannetes juba 1920. ja 1930. aastatel kirjakujul paabulinnu sinine.

Viited

Välislingid 
 D. Blundell. Peacock Blue is Gaining Popularity in the Home World, Could It be the New Navy? – apartmenttherapy.com
 Pfauenblau ist die Farbe für den Winter 2017. – Mastella Italian Bath Fashion Magazine

Sinised värvitoonid
Ljuboml

Ljuboml (ukraina Любомль, poola Luboml) on linn Ukrainas Volõõnia oblastis, Ljubomli rajooni halduskeskus. Ljuboml asub Poola piirist ligi 15 km kaugusel, Kovelist umbes 46 km läänes.

Ljubomli on esmamainitud 1287. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1541. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ljubomli elanikest ukrainlasi 97,71%, venelasi 1,73% ja valgevenelasi 0,26%.

Viited

Ukraina linnad
Volõõnia oblast
Nikolai von Baranoff

Nikolai von Baranoff (1. mai 1808 Tallinn – 6. august 1863 Paide) oli Eestimaa maalikunstnik.

Elukäik 
Nikolai von Baranoff sündis Väätsa mõisaomanike Baranoffide peres 1808. aastal. Kurttummana sai ta hariduse Berliinis (Berliini kurtide kool), kus avaldus tema kunstianne. Maalimist õppis ta Münchenis ja Viinis, hiljem täiendas end Roomas. 1845. aastal sai temast Peterburi Akadeemia vabakunstnik. Peterburis maalis ta vene näitlejate portreid ja pühapilte, mida võis leida õigeusu ja katoliku kirikutes. Tuntuim Eestis asuv teos on Paide kiriku altarimaal 1848. aastast. Kunstnik suri 1863. aastal Paides.

Perekond 
Nikolai von Baranoff oli pärit Eestimaa aadlike suguvõsast. Tema isa oli Väätsa ja Prääma mõisnik Vene alampolkovnik Joachim von Baranoff (1776 Tallinn – 1862 Paide), kes oli abielus Elisabeth Hayga (1772–1852). Nikolai nõod olid Vene kindralid Nikolai von Baranoff (1808–1883), krahv Johann Baranoff (1811–1884) ja krahv Paul Baranoff (1814–1864). Nikolai oli abielus Eleanor Abramowskyga (suri 1849 Peterburis). Tema järeltulijad olid Karl Johann Nikolaus (3. september 1843 Nürnberg – 22. jaanuar 1867 Peterburi) ja Wilhelm Alexander Joachim (2. mai 1846 Peterburi – 1879 Viin).

Looming 
Nikolai von Baranoff kujutas teostel, enamasti portreedel, peamiselt vene näitlejaid. Ta lõi pühakute pilte Peterburi kirikutes, samuti Paide kiriku altarimaali ja mõned žanripildid.

Altarimaal 
Altarimaali “Kristuse taevaminemine” on valmistanud vähetuntud maalikunstnik Nikolai von Baranoff Peterburi keiserliku kabeli maali järgi, mille autoriks oli Virumaal sündinud Peterburi Kunstide Akadeemia akadeemik ja professor Carl Timoleon von Neff. Tegu on kunstimälestisega, mis valmis aastal 1848 ja on ka 19. sajandi maalikunsti näide. Altarimaal on teostatud meisterlikult ja see moodustab osa kirikusisustuse tervikust. 

Taevaminemise ehk ülestõusmisstseen põhineb Uuel Testamendil. Maalil ülaosas on kujutatud pikkade sirgete juuste ja habemega ujedailmelist Jeesust, kes pikka rüüsse rüütatuna pilvedel hõljudes taevastesse kõrgustesse tõuseb ja õnnistab. Maali allservas kujutatakse heitunud-üllatunud ilmega Jeesuse kaaskondlasi – viit meest ja üht naist. Meeste puhul on tegemist Jeesuse jüngritega. Käega ülespoole osutav nooruke jünger on tõenäoliselt Jeesuse lemmikjünger Johannes ja parempoolne habemik jäljendab kõige enam Peetruse tüpaaži. Naisterahva pea ümber on pühapaiste. Tegemist on tõenäoliselt Maarja Magdaleenaga, keda kõik evangeeliumid ülestõusmissündmustega seoses nimetavad. 

Õlimaal on värvitud pruunikaskollastes ja sinistes toonides. Kõrgus on 2,17 meetrit ja laius 1,33 meetrit. Aastal 1980 võeti see muinsuskaitse alla. Maali kinkis tulekahjust taastatavale kirikule keisrinna Aleksandra Fjodorovna. 

Nikolai von Baranoffi suguvõsa panustas mõisasüdame väljaehitusse kõige rohkem. 18. ja 19. sajandi vahetusel valminud varaklassitsistliku peahoone rikkuseks on rohke stukkdekooriga interjöör. Altariümbruse kujundas August Roosileht.

Viited 

Eesti kunstnikud
Eestimaa aadlikud
Sündinud 1808
Surnud 1863
Baranoffid
Kadrioru Plaza

Kadrioru Plaza on äri- ja eluhoone Tallinnas aadressil Vesivärava tänav 50. 

Hoone asub linna ühe elavaima liiklussõlme kõrval ning oluliste teenindusettevõtete ja valitsusasutuste vahetus läheduses. Plaza kõrval asuvad ka Kadrioru Saksa Gümnaasium, Torupilli Selver, Kadrioru park.

Ehitus 
18. juunil 2018 sõlmiti ASi Merko Ehitus Eesti ja Bariot Group OÜ vahel ehitusleping Kadrioru Plaza kahe maa-aluse ja üheksa maapealse korrusega elu- ja ärihoone monoliitse raudbetoonkarkassi projekteerimiseks ja ehitamiseks. Lepingu maksumus oli üle kolme miljoni euro, millele lisandus käibemaks. Ehitus kestis 2018. aasta juunist 2019. aasta sügiseni. Hoone projekteeris arhitektibüroo Künnapu & Padrik Architects.

Hoone 
Kadrioru Plazal on 3193 m2 kohta 9 korrust ja 2 korrust maa-alust parklat. Ehitise viis korrust (8095 m2) on eluruumide päralt, kokku on hoones 95 korterit. Samuti ei puudu Plazast äripinnad, mis asuvad hoone neljal korrusel, kokku 6190 m2. Parkimiskohti on 155 autole, millest 133 on maa-aluses parklas ja 22 väliparklas. 

Kadrioru Plazas on funktsionaalsus ühendatud elegantse stiiliga. Äripindade suured vaateaknad annavad ruumidele avaruse ja valguse ning suurepärase võimaluse toodete väljapanekuks. Korterites on kõrged laed ja merevaade alates kaheksandast korrusest. Peasissekäik asub Gonsiori tänaval, hoones on ruumikas fuajee ja avar nelja korruse kõrgune aatrium. Korteriomanikele on kolm privaatset trepikoda, kuhu pääseb nii tänavalt kui ka maa-alusest parklast. Hoonesisestel aatriumi korteritel on rõdud, kust avanevad vaated vana- ja südalinnale ning suurele laste mängualale, mis asub 5. korrusel. 9. korruse katusekorteritel on terrassid, kust avaneb panoraamvaade Tallinnale. 

Kadrioru Plaza arhitektuuri on kirjeldatud kui taasavastatud vana, juugendarhitektuuri ja voolujoonelise art déco stiili tänapäevast interpretatsiooni, tsentraalse aatriumi ja päikese kuplitega katusel. Kadrioru Plazas on elektriautode laadimispaik ja jalgrataste parkla. Samuti on majas ööpäev läbi osutatav portjeeteenus, koristusteenus korteriomanikele ja rentnikele, restoran, kohvik ja toidu otse korterisse või kontorisse tellimise teenus. Samas hoones tegutsevad tervise- ja heaolukeskus ning erakliinikud (hambaarst, ilukliinik ja füsioteraapia).

Viited 

Kesklinna linnaosa ehitised
Linda Andreste

Linda Andreste (kuni 1937 Andrusson (Andresson); 6. jaanuar 1926 Pärnu – 29. mai 2007 Tallinn) oli eesti teatri- ja televisioonikunstnik, aastatel 1959–1975 Eesti Televisiooni peakunstnik.

Elukäik 
Linda Andreste sündis kalur Mihkel Andreste ja väikeettevõtjast ema Anna Andreste peres. Lõpetas 1944. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1951. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi maali erialal. 

Aastatel 1951–1958 töötas ta dekoraatori ja lavakujundajana Eesti Draamateatris, tema nime leiame näiteks August Kitzbergi “Libahundi”, Aleksei Arbuzovi “Majake äärelinnas” ja Eduard Vilde “Mahtra sõja” kavalehelt. 

1959. aastast töötas ta Eesti Televisioonis kunstniku ja dekoraatorina, aastatel 1959–1975 peakunstnikuna. Andnud selle ameti 1975. aastal üle oma õpilastele, jätkas ta veel televisiooni tõelise patrioodina, kunstnikuna pensionipõlveski. 

1963–1969 töötas ERKIis kompositsiooni õpetajana. 1975. aastast andis Tallinna Kergetööstustehnikumis joonistamise-, maalimise- ja kunstiajaloo tunde. Hiljem vabakutseline. 

Oli Eesti Teatriliidu (1954) ja Eesti Kunstnike Liidu (1964) liige ning Lavastuskunstnike Liidu liige aastast 1993 ja auliige aastast 1996.

Isiklikku 
Tema õde oli Florida Andreste ja tütar Anna Andreste-Sui.

Looming

Telelavastused 
Linda Andreste õpetas välja ja kujundas telekunstnike koolkonna, mille traditsioone ja lahendusi rakendavad tema õpilased ja õpilaste õpilased siiani. Andreste suurimateks meistritöödeks on kunstnikutöö televisiooni esimeses muusikalises komöödias “Muinasjutt kevadest”, esimene täispikk muusikafilm “Helisev päev”, esimene telemängufilm “Näitleja Joller”, esimene teleooper “Kaupo”. 

Andrestel oli suur roll ka telepublitsistika pildikeele väljaarendamisel. Ta osales selliste saadete nagu “Mis Koosta peres uudist?”, ”Täna 25 aastat tagasi” ja “Horoskoop” valmimises. Lisaks esimene värviline telelavastus “Minu vanaema imeline tugitool” (1974), Soome-Eesti ühisviktoriin “Naapurivisa” (1966–1970), “Kutsuv tuluke”, kui nimetada mõningaid Andreste töid.

Filmid

Lavakujundused teatris 

 Kitzbergi "Libahunt" (1954)
 Vilde ja Ruusi "Mahtra sõda" (1954)
 Lutsu ja Särevi "Suvi" (1960 Draamateatris)
 Delaney "Mee maik" (1969 Vanemuises)

Kunstnikutöö Eesti Televisiooni Teleteatris

Viited 

Eesti teatrikunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Vana-Pärnu kalmistule maetud
Sündinud 1926
Surnud 2007
Eesti rahvusvärvid

Eesti rahvusvärvideks on ikka ja alati peetud eestlaste lipu värve: sinist, musta ja valget. Kolm värvi on kujutatud horisontaalselt, lipule suurusega 105cm - 165cm. Eestlased kutsuvad seda “sinimustvalge” lipul olevate värvide järgi. 

Nagu räägib ka Martin Lippu ja Enn Võrgu poolt laulu “Eesti lipp” 

Sõnades tähistab lipu peal SININE Eestimaa taevast, MUST tähistab musta mullapinda, sest meie kodumaal on ju muld musta värvi ning VALGE tähistab lootust ja armastust. VALGE annab eesti rahvale lootust, et tulevik tuleb parem kui tänane päev.

Kasutuselevõtt 
Rahvusvärvide kasutuselevõtust lipul kirjeldab Lipu lugu: 

Sini-must-valge värvikombinatsiooni idee sünd leidis aset 29. septembril 1881. aastal Tartus, “Vironia” osakonna (praegu Eesti Üliõpilaste Selts) asutamiskoosolekul. Millest tulenes selline värvide valik ning mida pidid need tähendama?

Ühest vastust sellele ei ole, kuid üldiselt pidid värvid :

kajastama eesti rahva iseloomu ja aateid;

tähistama eesti rahvariiete enamlevinud värvitoone;

peegeldama Eesti ilmastikku ja loodust;

olema omavahel kooskõlas.

Värvide tähendust seletati ka veel näiteks nii:

S i n i n e – väljendas usku ja lootust eesti rahva tulevikku, samuti oli see ustavuse sümboliks;

M u s t – pidi meenutama eesti rahva sünget ja piinavat minevikku, kodumaa musta mulda, luuletustes on musta peetud armastuse sümboliks;

V a l g e – sümboliseerib eesti rahva püüdeid hariduse ja vaimuvalguse poole, samuti talvist valget lund, suviseid valgeid öid, Eesti kaskede valget koort.

Värvide tähendus 
 sinine – Eestimaa taeva, järvede ja mere peegeldus, tõe ning rahvuslikele aadetele ustavuse sümbol; võeti Eesti rahvuslille rukkilille järgi
 must – kodumaa mulla ja rahvuskuue värv;
 valge – rahva püüd õnne ja valguse poole.

Spordis 
Riigi rahvusvärve ja sümboleid kannavad tavaliselt ka riikide spordikoondised.

Kui Eesti koondmeeskonnad või koondnaiskonnad erinevatel spordialadel võistlevad siis on nende spordirõivad alati sinise-musta-valge värviga. Nende värvide järgi teame kohe, milline on Eesti võistkond. 

Näiteks esmakordselt võrkpalli EM-l osalenud Eesti võrkpallikoondis 

Eesti juubeliaastal 2018 toimunud Tallinna maratonile oodati osalejaid rahvusvärvides jooksudressis 

Tänavuse Tallinna Maratoni muudab eriliseks asjaolu, et korraldajad ootavad kõiki osalejaid starti sinimustvalges. “Varem me ei ole ühtset riietumisstiili rakendanud, kuid sel aastal pakume selle välja, et lisada kogu üritusele pidulikkust ja ühtsustunnet. Arvestame ka sellega, et meil on väga palju väliskülalisi ning sinimustvalge jooksjate meri tõstab Eesti tuntust maailmas, loob ühtekuuluvuse aura ja näitab eestlust tugeva ning kõva brändina,” kommenteerib korraldaja Mati Lilliallik. “See on tõeliselt uhke ja aukartustäratav vaatepilt, kui tuhanded jooksusõbrad sinimustvalgena starti kogunevad ja Tallinna tänavatel Eesti lipuvärvides rongkäiguna liikvele lähevad,” usub ta.

Vaata ka
Eesti lipp

Viited 

Eesti sümboolika
Aleš Hojs

Aleš Hojs (sündinud 12. detsembril 1961 Ljubljanas) on Sloveenia insener ja poliitik, ta on erakonna Sloveenia Demokraatliku Partei liige. Ta oli aastatel 2012–2013 Sloveenia kaitseminister. Ta on 13. märtsist 2020 Sloveenia siseminister.

Ta lõpetas aastal 1988 Ljubljana ülikooli tsiviilehituse alal.

Ta kuulus algselt erakonda Sloveenia kristlikud demokraadid. Seejärel kuulus ta erakonda Uus Sloveenia; ta oli 27. jaanuarist 2012 kuni 27. veebruarini 2013 Sloveenia kaitseminister (Janez Janša teises valitsuses). 13. märtsist 2020 on ta Sloveenia siseminister (olles Sloveenia Demokraatliku Partei liige).

Sloveenia poliitikud
Kaitseministrid
Siseministrid
Sündinud 1961
Lībagi

Lībagi on küla (vidējciems) Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla idaosas.

Küla asub merepinnast 102 meetri kõrgusel maantee A10 ääres.

Küla on tekkinud endise Lībagi mõisa keskuse juurde. Seal asuvad Lībagi ja Lībagu skola bussipeatused.

Aastal 2017 oli külas 63 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 52.

Viited

Talsi piirkonna külad
Horohhiv

Horohhiv (ukraina Горохів, poola Horochów) on linn Ukrainas Volõõnia oblastis, Horohhivi rajooni halduskeskus. Horohhiv asub Lutskist umbes 49 km lääneedelas.

Horohhivi on esmamainitud 1240. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1600. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Horohhivi elanikest ukrainlasi 98,13%, venelasi 1,44%, valgevenelasi 0,16% ja grusiine 0,12%.

Viited

Ukraina linnad
Volõõnia oblast
Pedvāle

Pedvāle (vanasti ka Pedole, Pidole või Firkspedvāle) on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Abava valla kaguosas.

Küla asub Sabile linna piiril. Pedvāle jääb endisest valla keskusest Valgalest 7,5, piirkonna keskusest Talsist 26 ning Riiast 110 kilomeetri kaugusele.

Pedvālet kui kuralaste küla on esmakordselt mainitud aastal 1230. Tänapäevane külaon tekkinud endise Fircks-Pedvāle mõisa (Sircks-Pedwahlen) keskuse juurde. Nüüdisajal on see osa Pedvāle vabaõhukunstimuuseumist. Mõisakompleks on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.

Küla asub  Abava ürgoru maastikukaitsealal. Krāģi vaher ja mõisa pargis kasvavad Pedvāle pöögid ning Pedvāle pärn on looduskaitse all.

Aastal 2017 oli külas 21 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 18.

Viited

Talsi piirkonna külad
Ploomililla

Ploomililla on üks lilladest värvitoonidest, tumeda ploomi värvi lilla kuni sinakasmust.

Värvinimetust kasutatakse kõige enam tekstiilide kirjeldamiseks, näiteks kanga, lõnga ja rõivaesemete puhul, kuid ka muude materjalide ja tarbeesemete värvuse märkimiseks. Suure tõenäosusega on tegemist otsetõlkega ingliskeelsest värvinimest plum, selle sõnaga kirjeldatav värvus varieerub esemetel ja tekstiilidel tumedast punakaslillast sinakaslillani.

Pildid

Variatsioonid 
1821. aasta värviõpik "Werner's Nomenclature of Colours" kirjeldab ploomilillat (plum purple) kui berliini sinisest ja rohkest karmiinpunasest segatud värvitooni, millele on lisatud vähe pruuni ja peaaegu nähtamatu kogus musta. Näidetena loodusest pakub ta välja sinise ploomi ja lilla fluoriidi värvuse.

Loodusteadlastele ja linnuvaatlejatele määratud värviõpik, 1886. aastal ilmunud "A nomenclature of colors for naturalists..." eristab kaht ploomilillat – punakas Prune purple saadakse lillakast krapplakist ja sinakaslilla Plum purple segatakse krapplakist ja Preisi sinisest (Antwep blue). Esimene on tume punakaslilla, teine tume külm sinakaslilla.

ISCC-NBS-i värvide tähistamise süsteemi värvisõnaraamatu "Color: Universal Language and Dictionary of Names" järgi võib ploomililla (Plum, Plum purple, Blue plum) olla tumevioletne (dark violet) või tume purpurlilla (dark purple), üksikutel juhtudel tume hallikaslilla või tume lillakashall. Plum violet on tumepunane (dark red).

Pantone värvitoon 19-3220-TCX Plum on sügavlilla ja mitte liiga punakas.

Veebivärv Plum on heledapoolne värvitoon, pigem sireli või kanarbiku õit meenutav, kuid sellest on olemas ka tumedam variant.

Viited 

Lillad värvitoonid
Ruth Sepp

Ruth Sepp (sündinud 9. juunil 1975) on eesti tõlkija ja toimetaja. Ta on tõlkinud eesti keelde kirjandust peamiselt hispaania, aga ka katalaani keelest.

Haridus
Ta lõpetas 2001. aastal Tartu Ülikooli hispanistika erialal, tema bakalaureusetöö käsitleb kirjandusteoste filmiks adapteerimise küsimusi Quim Monzó teose "El porqué de las cosas" filmiversiooni põhjal.

Ilmunud tõlkeid

Hispaania keelest
Roberto Arlt. "Ester Primavera" (koos Pirkko Põdra ja Triin Lõbusaga). Tallinn: Kultuurileht, 2010 (Loomingu Raamatukogu 17–19)
Arturo Pérez-Reverte. "Lõuna kuninganna". Tallinn: Varrak, 2011
Eduardo Galán. "Kahe lugu". // Valik hispaania ja katalaani näidendeid. Tallinn: Eesti Teatri Agentuur, 2013. Sisaldab ka: Lluïsa Cunillé, "Barcelona, varjude kaart" (tõlkinud Margus Alver); Jordi Galceran, "Leke" (tõlkinud Margus Alver); Juan Mayorga, "Lõputu rahu" (tõlkinud Laura Talvet)
Roberto Bolaño. "Liuväli". Tallinn: Kultuurileht, 2015 (Loomingu Raamatukogu 37–39)
Julio Cortázar. "Mängu lõpp". Tartu: Toledo, 2016
Ildefonso Falcones. "Mere katedraal". Tallinn: Kunst, 2017
Sergio Pitol. "Mefisto valss ja teisi jutte". Tallinn: Kultuurileht, 2018 (Loomingu Raamatukogu 19–20)
Samanta Schweblin. "Nähtamatu niit". Tallinn: Kultuurileht, 2020 (Loomingu Raamatukogu 8–9)

Katalaani keelest
Asha Miró, Anna Soler-Pont. "Sandlipuu jäljed". Tallinn: Varrak, 2008

Viited

Eesti tõlkijad
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1975
2011. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus

2011. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus oli üheksas Laste Eurovisiooni lauluvõistlus. See toimus 3. detsembril 2011. Võitis Gruusia.

Tulemused

Laste Eurovisiooni lauluvõistlus
Kamin-Kašõrskõi

Kamin-Kašõrskõi (ukraina Камінь-Каширський, poola Kamień Koszyrski) on linn Ukrainas Volõõnia oblastis, Kamin-Kašõrskõi rajooni halduskeskus. Kamin-Kašõrskõi asub Kovelist umbes 50 km põhjakirdes.

Kamin-Kašõrskõid on esmamainitud 1196. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1430. aastal. Kolmanda Poola jagamise tagajärjel läks linn 1795. aastal Venemaa Keisririigis võimu alla. Aastatel 1921–1939 kuulus linn Poola koosseisu.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kamin-Kašõrskõi elanikest ukrainlasi 98,71%, venelasi 0,96% ja valgevenelasi 0,19.

Viited

Ukraina linnad
Volõõnia oblast
Rožõštše

Rožõštše (ukraina Рожище, poola Rożyszcze) on linn Ukrainas Volõõnia oblastis, Rožõštše rajooni halduskeskus. Rožõštše asub Lutskist umbes 19 km põhjas.

Rožõštšet on esmamainitud 1377. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1567. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rožõštše elanikest ukrainlasi 97,81%, venelasi 1,54%, valgevenelasi 0,29% ja poolakaid 0,16%.

Viited

Ukraina linnad
Volõõnia oblast
Berestetško

Berestetško (ukraina Берестечко, poola Beresteczko) on linn Ukrainas Volõõnia oblastis Gorohhivi rajoonis. Berestetško asub Stõri jõe vasakul kaldal, Lutskist umbes 46 km lõunaedelas.

Berestetškot on esmamainitud 1445. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1547. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Berestetško elanikest ukrainlasi 97,32% ja venelasi 1,88%.

Viited

Ukraina linnad
Volõõnia oblast
2009. aasta pretendentide matš males

2009. aasta male maailmameistrivõistluste tiitlipretendentide matš (inglise keeles Challenger’s Match 2009 of the World Chess Championship) oli males 2009. aastal FIDE egiidi all peetud maailmameistrivõistluste tiitlipretendentide matš. 

16.–28. veebruaril 2009 Sofias peetud pretendentide matš (kavandatud 8-partiilisena) 2006. aastal MM-tiitlimatši Vladimir Kramnikule kaotanud ja seetõttu 2007. aastal Méxicos peetud MM-turniirile mittepääsenud 33-aastase bulgaarlase Veselin Topalovi ja 2007. aastal maailma karikaturniiri võitnud 34-aastase Ameerika Ühendriikide maletaja Gata Kamsky vahel lõppes tulemusega 4½:2½ Topalovi kasuks. Topalov sai õiguse kohtuda aprillis 2010 Sofias alanud tiitlimatšis valitseva maailmameistri Viswanathan Anandiga.

Matsi auhinnafondi moodustas 250 000 USA dollarit, mis jagati võrdselt pretendentide vahel.

Topalovi–Kramsky matš mängiti Rahvuslikus Kultuuripalees. Matši kohtunikena tegutsesid rahvusvahelised arbiitrid Ignatius Leong (Singapur) ja Ašot Vardapetjan (Armeenia). Matši järelevalvet teostas rahvusvaheline arbiiter Hal Bond (Kanada). Matši organiseerimiskomitee esimeheks oli Bulgaaria peaminister Sergej Stanišev.

Mängiti ajakontrolliga kaks tundi 40 käigule, seejärel üks tund järgmisele 20 käigule, pärast mida anti 15 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta alates 61. käigust.

Vaata ka
2005. aasta FIDE MM-turniir
2006. aasta MM-tiitlimatš males
2007. aasta MM-turniir males
2008. aasta MM-tiitlimatš males
2010. aasta MM-tiitlimatš males

Välislingid

Matši koduleht
Open Letters From Bill Goichberg, Susan Polgar and Gata Kamsky. chessdom.com, 8. november 2008
Bulgaria ready to host the match Kamsky – Topalov (update and official letter). chessdom.com, 11. november 2008 
Kamsky agrees to play with Topalov in Sofia. chessdom.com, 18. november 2008
Kamsky–Topalov 2009. chessdom.com, 24. november 2008

Pretendentide turniirid ja matšid
Sofia
2009. aasta spordis
2007. aasta MM-turniir males

2007. aasta male maailmameistrivõistluste turniir (inglise keeles World Chess Championship Tournament 2007) oli 2007. aastal Méxicos peetud male MM-võistluste kaheringiline ringsüsteemis mängitav turniir. 

Turniiri võitis ja uueks maailmameistriks tuli Indiat esindav 37-aastane suurmeister Viswanathan Anand, kes edestas punktiga Venemaa maletajat Vladimir Kramnikut ja Iisraeli maletajat Boris Gelfandit.

2007. aasta MM-turniir peeti 13.–29. septembril 2007 Méxicos. Osavõtjaid oli kaheksa. Turniir kuulus 21. kategooriasse. Peakohtunikuna tegutses rahvusvaheline arbiiter Antonio Bento Brasiiliast.

Reglement
Mängiti kaks ringi ringsüsteemis (kokku 14 vooru), ajakontrolliga kaks tundi 40 käigule, seejärel üks tund järgmisele 20 käigule, pärast mida anti 15 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta. 

Reglement määratles, et kui osavõtjad kogusid võrdse arvu punkte, siis sai määravaks omavaheliste kohtumiste seis, kui see osutus viigliseks, siis sai määravaks suurem võitude arv, kui ka see oli võrdne, siis sai määravaks parem Bergeri koefitsient. Kui ka see oli võrdne, siis otsustas lisapartiide tulemus.

Osavõtjate kvalifitseerumine

¹) Esialgsete kavade kohaselt pidi 2005. aasta FIDE MM-turniiri võitnud Veselin Topalov samuti kvalifitseeruma 2007. aasta MM-turniirile, kuid 2006. aastal MM-tiitlimatši eel sõlmitud lepingu kohaselt matši kaotaja ei pääsenud 2007. aasta MM-turniirile. Küll aga anti Topalovile kompensatsiooniks võimalus mängida 2009. aastal pretendentide matš õigusele kohtuda maailmameistriga

Turniiri lõpptulemus

¹) Kramnikul oli Gelfandiga võrreldes parem Bergeri koefitsient

Vaata ka
2006. aasta MM-tiitlimatš males
2007. aasta pretendentide turniir
2008. aasta MM-tiitlimatš males
2009. aasta pretendentide matš males

Välislingid
World Chess Championship Mexico 2007. chess-results.com

Maailmameistrivõistlused males
 México
 2007. aasta spordis