Soome mütoloogia

Soome mütoloogial on palju ühist teiste soome-ugri mütoloogiatega, näiteks eesti mütoloogiaga, kuid ka teiste naabruses olevate mütoloogiatega, näiteks balti rahvaste ja skandinaavlaste mütoloogiaga. Soome ja teiste läänemeresoome rahvaste mütoloogiad on seotud teise soome-ugri rahvaste, nagu saamide mütoloogiatega.

Soome mütoloogia elemendid säilisid suulise traditsiooni ja folkloori kaudu 18. sajandini.

Peajumal Ukko (vana mees) oli algupäraselt loodushing nagu teisedki jumalused. Kõige püham loom oli karu. Karu nähti eelkäijate kehastusena ning seetõttu kutsuti teda selliste eufemismidega nagu mesikämmen, otso ja kontio.

Esimesena mainis soomlaste uskumisi piiskop Mikael Agricola oma Uue Testamendi tõlke eessõnas. Soome mütoloogiat uuris ka 19. sajandil Lars Levi Laestadius. Suurimad uuringud tehti 19. sajandi jooksul, pannes kirja vana maaluulet ja folkloori. Elias Lönnrot koostas Soome rahvuseepose Kalevala.

Maa päritolu ja ehitus
Arvati, et maa tekkis pärast linnumuna lõhkemist. Taevas olevat munakoore ülemine osa või telk, mida toetas põhjapoolusel põhjanaela all olev sammas.

Tähtede liikumist kirjeldati taevakupli keerlemisega ümber põhjanaela ja iseenda. Pöörlemisel tekkis tuuleiil, mille läbi läksid hinged surnute maale, Tuonelasse (toonelasse).

Maa oli lame ja selle äärtes asus Lintukoto (lindude kodu) – koht, kus linnud elasid talvel. Sinna liikusid linnud mööda Linnunrata (linnuteed).

Linnud tõid inimesele ka tema sündides hinge ja viisid selle ära, kui inimene suri. Mõnes kohas oli inimesel puust linnukuju, et linnud ei viiks hinge ära, kui inimene magab.

Kangelased, jumalad ja hinged
 Ahti (või Ahto), kala andja 
 Ajattara (mõnikord Ajatar), kuri metsahing 
 Akka (vana naine)
 Äkräs, viljakusjumal ja taimede kaitsja 
 Antero Vipunen, surnud hiiglane, teadmiste ja maagia kaitsja 
 Hiisi, deemon 
 Iku-Turso, merekoletis 
 Ilmarinen, sepp, taeva looja. Õhu meeshing 
 Ilmatar, õhu naishing; Väinamöise ema Kalevalas
 Jumala e jumal 
 Kalevanpoika (Kaleva poeg), Kalevipoeg
 Kave, taevajumal. Väinamöise isa 
 Kotitonttu 
 Kullervo
 Lalli 
 Lemminkäinen 
 Lempo
 Louhi
 Loviatar 
 Luonnotar
 Menninkäinen
 Mielikki 
 Nyyrikki, jahijumal. 
 Näkki
 Otso, karu hing
 Pekko (või Pellon Pekko), Peko. saagijumal 
 Perkele, kurat. 
 Pellervo (või Sampsa Pellervoinen) 
 Pihatonttu
 Piru, hing, deemon.  
 Päivätär, päeva jumalanna
 Rahko, karjala ajajumal
 Surma, vägivaldse surma personifikatsioon 
 Saunatonttu 
 Tapio, metsajumal. 
 Tellervo, metsajumalanna 
 Tonttu
 Tuonetar 
 Tuoni, surma personifikatsioon
 Tursas 
 Tuulikki
 Ukko (vana mees) taeva- ja äiksejumal, seotud Thoriga (eesti Taara). 
 Vellamo, Ahti naine, mere, järvede ja tormide jumalanna
 Vedenemo (vete ema), karjala veejumalanna.
 Väinämöinen, vana ja tark mees, Kalevala peategelane

Paigad
 Kyöpelinvuori (Raatikko) – koht, kuhu neitsina surnud naised lähevad. 
 Tuonela (ka Manala, Pohjola) – allilm, toonela.
 Kalevala
 Pohjola

Loomad

 Pruunkaru; karu peeti kõige pühamaks loomaks, keda nimetati vaid eufemismidega. 
 Tuonela luik (Tuonelan joutsen).
 Hiie hirv (Hiiden hirvi).

Esemed
 Sampo
 Väinämöise võlukannel 
 Väinämöise mõõk

Vaata ka
 Soome muinasusund
 Kalevala
 Skandinaavia mütoloogia
 Eesti mütoloogia

 Soome mütoloogia