joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Cēsise lennuväli

Cēsise lennuväli on lennuväli Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas Cēsisest neli kilomeetrit kirde pool. 

Lennuvälja haldab SIA "Meža īpašnieku konsultatīvais centrs" ning seda kasutatakse transpordilendudeks ja aerofotode tegemiseks. Lennuvöli on sertifitseeritud isuaalseks maandumiseks ööpäeva valgel ajal.

Esimene lennuväli rajati sinna piirkonda aastal 1919 ja on samuti kasutusel.

Viited

Läti lennuväljad
Cēsise piirkond
Richard Martinson

Richard Martinson (25. augustil 1930 Vaivere, Saaremaa – 25. oktoober 2016) oli eesti põllumajandustegelane.

1956. aastal lõpetas ta Olustvere Põllumajandustehnikumi agronoomia eriala kiitusega.

Pärast tehnikumi lõpetamist töötas Keila sovhoosis osakonnajuhatajana. Keila sovhoosi ja Ranna sovhoosi ühendamise järel sai ta Ranna sovhoosi asedirektoriks. Aastatel 1981–1991 oli ta Ranna sovhoosi direktor.

Tunnustused
1990 Eesti NSV teeneline põllumajandustöötaja

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Harju rajooni Ranna sovhoosi direktor Richard Martinson, 1984

Eesti NSV sovhoosidirektorid
Eesti NSV teenelised põllumajandustöötajad
Sündinud 1930
Surnud 2016
Kuressaare Linnavalitsus

Kuressaare Linnavalitsus oli Saare maakonna Kuressaare linna täidesaatev võimuorgan (linnavalitsus) enne 2017. aasta haldusreformi. Linnavalitsuse nimetas ametisse Kuressaare Linnavolikogu. 

Linnavalitsus asus enne teist maailmasõda hoones Tallinna tänav 1 ja pärast Eesti iseseisvuse taastamist Tallinna tänav 10.  

Täna asub Tallinna tänav 10 peale haldusreformi tekkinud Saaremaa valla täidesaatev võimuorgan, Saaremaa vallavalitsus.

Kuressaare linnapea 
Kuressaare linnavalitsuse juht oli Kuressaare linnapea ning viimaseks selle ametikoha pidajaks oli Madis Kallas.

Viited

Välislingid
Kuressaare Linnavalitsus Kuressaare linna veebilehel
Mõnda Kuressaare Linnavalitsuse ajaloost aastail 1879-1917, saaremaa.ee

Kuressaare ajalugu
Eesti omavalitsusasutused
Männiheinik

Männiheinik (Tricholoma matsutake, sünonüüm Tricholoma nauseosum) on heiniku perekonda kuuluv seeneliik.

Eestis on männiheinik harv. Ta kasvab vanades männimetsades.

Välislingid

Eesti seened
Heinikulised
Heinik

Heinik (Tricholoma) on heinikuliste sugukonda kuuluv perekond seeni.

Perekonda kuulub ligikaudu 350 liiki.

Eesti liigid
Eestis on leitud kasvamas 42 liiki heinikuid.

Tricholoma acerbum – rihvelheinik
Tricholoma aestuans – kirbe heinik
Tricholoma albobrunneum – pruunikas heinik
Tricholoma alboconicum
Tricholoma album – kahkjas heinik
Tricholoma apium – sellerheinik 
Tricholoma argyraceum – lõhestunud heinik
Tricholoma arvernense – rebuheinik
Tricholoma atrosquamosum
Tricholoma aurantium – kuldheinik
Tricholoma batschii – Batschi heinik
Tricholoma cingulatum – rõngasheinik
Tricholoma colossus – hiidheinik
Tricholoma columbetta – tuviheinik
Tricholoma ilkkae, endine Tricholoma dulciolens – kuuseheinik
Tricholoma equestre – hobuheinik
Tricholoma focale – sallheinik
Tricholoma frondosae – kroomheinik
Tricholoma fucatum – habras heinik
Tricholoma fulvum – kollakaspruun heinik, pruun heinik
Tricholoma gausapatum – hallikaspruun heinik
Tricholoma imbricatum – soomusheinik
Tricholoma inamoenum – haisev heinik
Tricholoma lascivum – vinav heinik
Tricholoma matsutake – männiheinik
Tricholoma pessundatum – näsaline heinik
Tricholoma populinum – papliheinik
Tricholoma portentosum – triibuline heinik
Tricholoma psammopus – lehisheinik
Tricholoma roseoacerbum – roosakas heinik
Tricholoma saponaceaum – seepheinik
Tricholoma scalpturatum – koltuv heinik
Tricholoma stans – vaguheinik
Tricholoma stiparophyllum – valge heinik
Tricholoma sudum – hall heinik
Tricholoma sulphurescens – vänge heinik
Tricholoma sulphureum – väävelheinik
Tricholoma terreum – maaheinik
Tricholoma triste – mustakiuline heinik
Tricholoma ulvinenii – Ulvineni heinik
Tricholoma ustaloides – limaheinik
Tricholoma vaccinum – habeheinik, lehmaheinik
Tricholoma virgatum – hiirheinik
Tricholoma viridilutescens

Teisi liike 
Tricholoma bufonium – purpurheinik
Tricholoma caligatum - männiheinik, krokodillheinik
Tricholoma magnivelare 
Tricholoma murrillianum
Tricholoma myomyces – loorheinik
Tricholoma orirubens
Tricholoma pardinum – tiigerheinik
Tricholoma robustum
Tricholoma ustale – mustuv heinik
Tricholoma vernaticum

Vaata ka
ebaheinik

Viited

Välislingid
Heinikud ja ebaheinikud – söödavus.

Heinikulised
Juha Hernesniemi

Juha Hernesniemi (sündinud 18. oktoobril 1947) on soome arst, neurokirurg. Ta on olnud Helsingi Ülikooli professor neurokirurgia alal.

Haridustee 
1973 – arst (MD) 
1979 – meditsiinidoktor (PhD) 
1998 – neurokirurgia professor

Välislingid 
 Juha Hernesniemi Helsingi Ülikooli Keskhaigla kodulehel (aastast 2015, inglise keeles)
 Intervjuu Soome tippkirurgiga, kes tõttas appi Michael Schumacherile ja Usbeki diktaatorile

Soome arstid
Neurokirurgid
Soome professorid
Helsingi ülikooli professorid
Sündinud 1947
Enn Johannes

Enn Johannes (sündinud 2. märtsil 1936 Narvas) on eesti kunstnik.

1955. aastal lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli, aastatel 1955–1957 õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis, 1964. aastast Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas kiitusega metallikunsti erialal 1969. aastal.

Varasemal loominguperioodil tegutses ta peamiselt metallikunstnikuna. Ta on kujundanud Kristjan Raua preemia medali ja Konrad Mäe medali. Oma töödega on ta esinenud näitustel, sh EXPO maailmanäitusel 1970. aastal Jaapanis Osakas.

Aastatel 1981–1984 töötas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis õppejõuna.

Hilisemal perioodil on ta olnud vabakutseline kunstnik, elades Hiiumaal, tegeledes ka maalikunsti ja skulptuuriga.

Ta on Eesti Kunstnike Liidu (kuni 1990. aastani Eesti NSV Kunstnike Liit) liige 1973. aastast.

Tunnustus
1988 – Eesti NSV teeneline kunstnik
1988 – Kristjan Raua preemia (dekoratiivkompositsioon "Karjalaskepäev Virumaal")

Viited

Välislingid
Eesti Filmi Andmebaas. Dokumentaalfilm "Enn Johannes", 2002

Eesti kunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia õppejõud
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1936
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Ebaheinik

Ebaheinik (Lepista) on heinikuliste sugukonda kuuluv perekond seeni.

Perekonda kuulub umbes 50 liiki.

Eesti liike
Lepista glaucogana – kahkjas ebaheinik
Lepista irina – lõhnav ebaheinik
Lepista nuda – lilla ebaheinik
Lepista panaeola – hall ebaheinik
Lepista personata – vagel-ebaheinik

Vaata ka
heinik

Välislingid
Heinikud ja ebaheinikud.

Heinikulised
Klooga aedlinn

Klooga aedlinn oli 1930. aastatel Klooga alevikku planeeritud aedlinn, mille ehitamine jäi pooleli. Aedlinna ehitamine jäi pooleli seetõttu, et sinna rajati Nõukogude Liidu sõjaväebaasid.

Mitmed aedlinna planeeritud hooned on säilinud tänaseni, nt eramud Metsa, Rohelise ja Jaama tänaval.

Vaata ka
Klooga-Aedlinna raudteepeatus

Klooga
Kirjastus SE&JS

Kirjastus SE&JS on Eesti kirjastus. See asutati novembris 1992. Kirjastuselt on muu hulgas ilmunud raamatuid Eesti ajaloost, isiku- ja elulooraamatuid, Eesti luuleklassikat.

2011. aastal ilmus kirjastuselt kolmest raamatust "Mõttevaramu" raamatusari.

Kirjastuse juhttegelasi on Sirje Endre. 1994. aastast oli kirjastusega seotud Urmas Ott, kelle kõik raamatud on avaldatud selle kirjastuse väljaandel.

Viited

Välislingid
Kirjastuse koduleht

Eesti kirjastused
Hesseni suurhertsogkond

Hesseni ja Reini juures suurhertsogkond (saksa: Großherzogtum Hessen und bei Rhein), või aastatel 1806 kuni 1816 Hesseni suurhertsogkond (saksa: Großherzogtum Hessen), oli sõltumatu riik ja Saksa Liidu liikmesriik alates 1806. aastast, kui Hessen-Darmstadti maakrahvkond ülendati suurhertsogkonnaks, milleks see jäi aastani 1918, kui monarhia kukutati. Hessen kaotas oma sõltumatuse, kui see ühines aastal 1871 Saksa keisririigiga. Enne 1866. aastat oli selle põhjanaaber endine vennasmaakrahvkond, aastast 1803 Hessen-Kasseli kuurvürstkond – sel põhjusel oli see riik mõnikord kõnekeelselt tuntud kui Hessen-Darmstadt.

Ajalugu 

Hessen-Darmstadt oli Napoleoni sõdade ajal Reini Liidu liige. Mediatisatsiooniga kiirelt laienedes sai Hessen-Darmstadtist väikeste Saksa riikide, nagu Kölni kuurvürstkond, sulam. Riigi õiguslik kokkusulamine lõppes 1. oktoobril 1806 Ludwig I poolt välja antud dekreediga. Vanad riigikesed kaotati, mis teisendas Hessen-Darmstadti "päruslike kildude mosaiigist tsentraliseeritud absoluutseks monarhiaks". Viini kongressil pidi ta loovutama Vestfaali hertsogkonna, mille oli saanud aastal 1803, Preisi kuningriigile. Kuid Hessen-Darmstadt sai territooriume Reini läänekaldal, sealhulgas oluline Mainzi liidukindluse.

Suurhertsogkond võttis oma nimeks Hesseni ja Reini juures suurhertsogkond (saksa: Großherzogtum Hessen und bei Rhein) aastal 1816.

Aastal 1867 sai suurhertsogkonna põhjaosa (Ülem-Hessen) Põhja-Saksa Liidu osaks, samas Mainist lõunasse jäävad suurhertsogkonna osad (Starkenburg ja Reini Hessen) jäid välja. Aastal 1871 sai sellest Saksa keisririigi osariik. Viimane suurhertsog Ernst Ludwig (Suurbritannia kuninganna Victoria lapselaps ja Venemaa keisrinna Aleksandra vend) tõugati troonilt Esimese maailmasõja lõppedes ja riigi nimeks sai Hesseni Rahvariik (Volksstaat Hessen).

Transport 

Riigi killustatud iseloomu tõttu ei arendanud see alustuseks oma enda riigiraudteed, vaid koostas ühiseid raudteeprojekte oma naaberriikidega.

Need olid:

 Main-Neckari raudtee Frankfurdi ja Badeniga
 Main-Weseri raudtee Frankfurdi ja Kuurhesseniga
 Frankfurt-Offenbachi kohalik raudtee Frankfurdiga

Lisaks julgustas riik arvukalt muid projekte eraomanduses Hesseni Ludwigi raudteekompaniiga. Lõpuks, aastal 1876 asutas riik oma kompanii, Hesseni suurhertsogkonna riigiraudteed, mis jätkas raudteevõrgu laiendamist kuni lõpliku liitmiseni Preisi-Hesseni raudteekompaniiga aastal 1897.

Hesseni haldusjaotus 

Hesseni suurhertsogkond jagunes kolmeks provintsiks:

 Starkenburg (pealinn Darmstadt): Reini paremkallas, Mainist lõunas.
 Reini Hessen (pealinn Mainz): Reini vasakkallas, territoorium saadi Viini kongressil.
 Ülem-Hessen (pealinn Giessen): Mainist põhjas, Starkenburgist eraldas seda Vabalinn Frankfurt.

Vaata ka 

 Hesseni valitsejate loend
 Hessenlager

Reini Liit
Saksa Liit
Põhja-Saksa Liit
Saksa Riik
Saksa keisririik
Kraavi tänav (Viljandi)

Kraavi tänav on tänav Viljandis Kesklinna linnaosas. 

Tänav paikneb risti Tartu ja Oru tänava vahel, ristub Supeluse tänavaga.
Tänava pikkus on 82 m.

Ajalugu
Tänav on linnaplaanidel alates 18. sajandi lõpust, mil see ületas Viljandi vallikraavist lähtuvat oja, mis voolas veel 19. sajandi teisel poolel. 1934. aastal avati Tartu ja Kraavi tänava nurgal saun.

20. sajandi algul kandis tänav nime Vallikraavi tänav (saksa keeles Grabenstraße).

Viited

Viljandi tänavad
Kooli tänav (Haapsalu)

Kooli tänav on tänav Haapsalus.

Hoonestus 

Kooli tänav 2 asub Haapsalu raekojahoone.

Kooli tänav 5 asub Eesti päritolu misjonäri Hedwig Bülli kodumaja, kus on ka mälestustahvel.

Haapsalu tänavad
Käina Kaunite Kunstide Kool

Käina Kaunite Kunstide Kool  Hiiu maakonnas Käinas asuv huvikool. Kool asutati 1996. Kooli haldab Käina Vallavalitsus. Kooli kõrval asub Käina Huvi- ja Kultuurikeskus.

Koolis tegutsevad muu hulgas rahvamuusika- ja rahvatantsurühmad.

Viited

Välislingid
Harda Roosna, Kümme aastat Käina Kaunite Kunstide Kooli, Hiiu Leht, 03. oktoober 2006

Hiiu maakonna koolid
Hiiumaa vald
Julia Aug

Julia Aug (vene keeles Юлия Артуровна Ауг; sündinud 8. juunil 1970 Leningradis) on Eesti päritolu vene näitleja ja lavastaja.

Ta sündis aastal 1970 Leningradis, kuid kasvas üles ja lõpetas keskkooli Narvas. Aastal 1993 lõpetas ta näitlejana Leningradi Riikliku Teatri-, Muusika- ja Kinoinstituudi (Andrei Andrejevi õpilasena). Teise kõrghariduse sai ta aastal 2007 (kiitusega) lavastajana Venemaa Teatrikunsti Akadeemiast. Seejärel õppis ta Kõrgematel Stsenaristide ja Režissööride Kursustel.

Ta töötas aastatel 1993–2004 Peterburis Brjantsevi-nimelises Noorsooteatris Jossif Raihelhauzi (:ru:Райхельгауз, Иосиф Леонидович) õpilasena. 

Alates juulis 2022 on ta Vaba Lava Narva loovjuht.

Isiklikku
Tema tütar on näitleja Polina Aug (sündinud 1995).

Välislingid
Julia Augi elulugu. Vene keeles
Nikolai Karajev. "Культура. Юлия Ауг: Эстония - это мой щит!". Postimees, 23. detsember 2010
Teet Korsten. "Julia Aug: tohutult soovin, et "Seltsimees last" näidataks Venemaal". Postimees, 12. aprill 2018

Venemaa näitlejad
Venemaa filmilavastajad
Eestlased Venemaal
Sündinud 1970
Suur Peni

Suur Peni (ladina Canis Major, lühend CMa) on lõunataeva tähtkuju.

Suur Peni katab 380 ruutkraadi ja on ulatuselt 88 tähtkuju seas 43. kohal. Heledaim täht on Siirius ehk α Canis Majoris (−1,46m), mis on kogu tähistaeva heledaim täht. VY Canis Majoris on seni teadaolevalt Linnutee galaktika suurim täht.

Suur Peni on Ptolemaiose loetletud 48 tähtkuju seas. Vanakreeka mütoloogias on seda seostatud mitme koeraga, näiteks Zeusi poolt Europele kingitud Lailapsiga.

Eestis on Suur Peni nähtav sügis-talvisel perioodil. Selle otsetõus on 7 h ja kääne –20°.

Viited 

Tähtkujud
Suur Peni
Jäär (tähtkuju)

Jäär (ladina keeles Aries) on sodiaagi tähtkuju (sümbol  ♈). See asub põhjataevas, olles Kaladest läänes ja Sõnnist idas. Jäär on 48 Ptolemaiose tähtkuju seas ja üks 88 tänapäeva tähtkujust. Jäära tähtkuju katab 441 ruutkraadi ja on ulatuselt 88 tähtkuju seas 39. kohal. Päike asub Jäära tähtkujus 20.märtsist 20.aprillini.

Eesti laiuskraadil on Jäära tähtkuju hästi vaadeldav sügiseses taevas.

Heledaim täht on Hamal (α Arietis, 2,01m).

Viited

Tähtkujud
Maris

Maris on eesti naisenimi.

Maris on Maria teisendnimi. Nimi on kirikuraamatuis esinenud juba sajandeid.

Nime kandjaid
Maris Aleksašin, Eesti keskkonnaaktivist ja poliitik
Maris Jesse, Eesti tervishoiuametnik
Maris Johannes, eesti raadioajakirjanik
Maris Laan, eesti geneetik
Maris Lauri, Eesti majandusanalüütik ja poliitik
Maris Loitmets, eesti keraamik
Maris Mägi, eesti sprinter ja tõkkejooksja
Maris Mändel, eesti ehitusajaloolane ja muinsuskaitse spetsialist
Maris Rattas, eesti geoloog
Maris Sild, Eesti poliitik ja noorsooaktivist

Viited

Eesnimed
Naisenimed
Tmutarakani vürstkond

Tmutarakani vürstkond oli Aasovi ja Musta mere vahel asuva Kertši väina, Kertši poolsaarel ja Tamani poolsaarel asunud vürstkond, 10. sajandi II poolest kuni 12. sajandi I pooleni. Kertši väin ühendab Musta- ja Aasovi merd ning eraldab loodusgeograafilist Euroopat Aasiast.

Osastisvürstkond allus algselt Kiievi-Vene riigile, 11. sajandi II poolel aga Kiievi suurvürst Jaroslav Targa surma järel (1054) toimunud valduste jagamise ajal tema poegade vahel, Tšernigivi vürstile.

Välislingid
Tmutarakan, „Eesti nõukogude entsüklopeedia”

Slaavi vürstiriigid
Kiievi-Vene
Vello Jaakon

Vello Jaakon  (15. detsember 1936 Tartu – 18. september 2016) oli eesti põllumajandustegelane.

1961. aastal lõpetas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomia eriala.

1970. aastatel töötas ta Põlva rajooni põllumajandusvalitsuse peaagronoomina ja kolhoosi "Koit" peaagronoomina.

Aastatel 1983–1991 oli ta Põlva kolhoosi esimees.

1990. aastatel töötas ta Põlva Maavalitsuse majandusosakonna põllumajandustalituse peaspetsialistina.

Ta kandideeris 1999. aasta Riigikogu valimistel Isamaaliidu nimekirjas, kuid ei osutunud valituks. 

2011. aastal võitis ta eriauhinna Põlva Talurahvamuuseumi IX kodu-uurimistööde võistlusel kodu-uurimuslike töödega "Põlvamaa – 60" ja "Maaelu Eestis 1945–2010 (Mammaste)"

Tunnustused
1972, 1983 aunimetus "Vabariigi suurte saakide meister"
1987 Eesti NSV teeneline agronoom

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Jaakon, Vello – Põlva kolhoosi esimees. 1983

Eesti põllumajandustegelased
Eesti NSV kolhoosiesimehed
Eesti Maaülikooli agronoomiateaduskonna vilistlased‎
Eesti NSV teenelised agronoomid
Sündinud 1936
Surnud 2016
Vello Kümmel

Vello Kümmel (sündinud 21. augustil 1940 Viljandis) on eesti põllumajandus- ja omavalitsustegelane.

1967. aastal lõpetas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomia eriala.

1970–1980. aastatel töötas ta Pärnu rajooni Halinga kolhoosi peaagronoomina.

Aastatel 1996–1999 oli ta Ruhnu vallavanem. Aastatel 2002–2013 oli ta Ruhnu vallavolikogu liige, aastatel 2009–2013 vallavolikogu esimees.

Ta on Ruhnul Rooslaiu talu peremees ja mesinik.

Tunnustused
1971 aunimetus "Vabariigi suurte saakide meister"
1988 Eesti NSV teeneline agronoom

Viited

Välislingid
Aare Laine. Mulgimaal sündinud Halinga mehest sai ruhnlane. Saarte Hääl, 18.01.2010

Eesti põllumajandustegelased
Eesti omavalitsustegelased
Eesti vallavanemad
Eesti Maaülikooli agronoomiateaduskonna vilistlased
Eesti NSV teenelised agronoomid
Sündinud 1940
Eesti Haridusteaduste Ajakiri

Eesti Haridusteaduste Ajakiri (ingliskeelse paralleelpealkirjaga Estonian Journal of Education) on 2013. aastast ilmuv eelretsenseeritav elektrooniline teadusajakiri, mis avaldab eestikeelseid akadeemilisi originaaluurimusi ja teaduspõhiseid artikleid kasvatusteadustest, haridusest ja õpetajakoolitusest. Ajakirja antakse välja Tartu Ülikooli ja Tallinna Ülikooli koostöös Tartu Ülikooli Kirjastuse väljaandena.

Ajakirja vastutav toimetaja on Krista Uibu.

Vaata ka
Haridus (ajakiri)

Viited

Välislingid
 Ajakirja koduleht 
 Krista Uibu Eesti Haridusteaduste Ajakirja kümme numbrit Õpetajate Leht, 18. mai 2018

Haridus
Eesti teadusajakirjad
Torbikseen

Torbikseen (Craterellus) on perekond seeni kukeseeneliste sugukonnast.

Eesti liike
Craterellus caeruleofuscus – hallikaspruun torbikseen
Craterellus cornucopioides – must torbikseen
Craterellus melanoxeros
Craterellus tubaeformis – lehter-kukeseen

Vaata ka
kukeseen (perekond)

Kukeseenelaadsed
Toruseen

Toruseen (Pseudocraterellus) on perekond seeni kukeseeneliste sugukonnast.

Eestis kasvavad liigid on väga head söögiseened.

Välislingid 

Kukeseenelaadsed
Kukeseen (perekond)

Kukeseen (Cantharellus) on perekond seeni kukeseeneliste sugukonnast.

Kukeseen valiti Eesti Mükoloogiaühingu poolt 2017. aastal Aasta seeneks.

Varem arvati kukeseene perekonda kuuluvat ka lilla kukeseen ja lehter-kukeseen.

Eesti liigid
 Cantharellus cibarius –  harilik kukeseen (Eestis üks kõige tavalisem väga hea söögiseen)
 Cantharellus cinereus (endine hall toruseen)
 Cantharellus pallens – kahvatu kukeseen (harva esinev) 

Kukeseenelaadsed
Boris Gavronski

Boris Gavronski  (14. detsember 1934 – 25. veebruar 1999) oli eesti põllumajandustegelane.

Ta lõpetas 1958. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaararsti eriala.

Aastatel 1958–1961 oli ta Annikvere Veterinaarjaoskonna juhataja, 1961–1967 Rakvere rajooni Haljala kolhoosi esimees, 1967–1991 Väike-Maarja kolhoosi esimees.

Ta on maetud Rahumäe juudi kalmistule.

Isiklikku 
Tema pojatütar on teleajakirjanik Anna Pihl.

Tunnustused
1975, 1978 aunimetus "Vabariigi parim loomakasvataja"
1982 Eesti NSV teeneline põllumajandustöötaja
1997 Väike-Maarja valla aukodanik

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Gavronski, B. - Rakvere rajooni Väike-Maaja kolhoosi esimees
Eesti Muuseumide Veebivärav. Eesti Põllumajandusmuuseumi fotokogu. Väike-Maarja kolhoosi esimees Boris Gavronski
Boris Gavronski – 80. Väike-Maarja Valla Infoleht, 1 november 2014

Eesti põllumajandustegelased
Eesti NSV kolhoosiesimehed
Eesti Maaülikooli veterinaariateaduskonna vilistlased‎
Eesti juudid
Eesti NSV teenelised põllumajandustöötajad
Tallinna uuele juudi kalmistule maetud
Sündinud 1934
Surnud 1999
Mira

Mira (ο Ceti) on täht Vaala tähtkujus. See oli esimene vaadeldud muutlik täht ja sai seega omasuguste tähtede, miriidide, prototüübiks. Selle tähesuurus võib muutuda kuni 1700 korda. 332-päevase tsükli jooksul kõigub selle näiv heledus palja silmaga nähtava 3m ja 10m vahel. Näiva kadumise ja uuesti ilmumise tõttu sai ta Johannes Heveliuselt nimeks Mira (ladina k "imepärane, imeline").

Mira on kaksiktäht, mille põhitäht Mira A on muutlik punane hiid ja kaaslane on valge kääbus Mira B. 

Mira kaugus Maast on umbes 300 valgusaastat. Selle avastas David Fabricius 1596. aastal. Johann Holwarda avastas 1639. aastal, et Mira heledus muutub enam-vähem reeglipärase intervalliga. 1936. aastal esitas Mira pulsatsiooniteooria Tartu matemaatik Jakov Gabovitš.

2007. aastal avastati NASA kosmoseteleskoobi GALEX abiga, et Miral on komeetidega sarnaselt saba, mis on 13 valgusaasta pikkune. Selle põhjuseks peetakse Mira suurt relatiivset kiirust 110 km/s.

Viited 

Tähed
Vaal (tähtkuju)
Ülle Õun

Ülle Õun (sündinud 10. aprillil 1957 Tallinnas) on eesti telerežissöör. 

1975 lõpetas Tallinna Muusikakeskkooli, 1975–1977 õppis Tallinna Riiklikus Konservatooriumis. 1977 asus Eesti Televisioonis tööle administraatorina, 1979 režissööri assistendina. Aastast 1993 ETV muusikarežissöör. 

Tema käe all on valminud näiteks muusikasaatesarjad “MI”, „Klassikatähed“, "Laululahing". Ülle Õun on olnud paljude Estonia kontserdisaalist tehtud teleülekannete režissöör ning on teinud ka muusikateemalisi dokumentaalfilme.

Tunnustus 

 2021 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali tunnustuspreemia pikaajalise panuse eest valdkonda (Eesti muusika pildil hoidmise eest)

Viited 

Sündinud 1957
António Guterres

António Manuel de Oliveira Guterres (; sündinud 30. aprillil 1949 Lissabonis) on Portugali Sotsialistliku Partei poliitik, endine Portugali peaminister (1995–2002) ja alates 2017. aasta jaanuarist praegune ÜRO peasekretär.

Elulugu 
Ta sündis aastal 1949 Lissabonis, kus kasvas üles ja lõpetas keskkooli. Seejärel õppis ta Instituto Superior Técnicos (praegu on see Lissaboni Ülikooli osa) füüsikat ja elektriinseneriasjandust, instituudi lõpetas ta aastal 1971. Seejärel alustas ta akadeemilist karjääri abiprofessorina.

Poliitiline karjäär 
Tema poliitiline karjäär sai alguse aastal 1974, pärast Nelgirevolutsiooni, mil kukutati Marcelo Caetano diktatuur. Ta astus Sotsialistlikku Parteisse ja hakkas elukutseliseks poliitikuks. Ta oli Lissaboni volikogu ja hiljem Castelo Branco vallavolikogu liige. Aastatel 1976–1995 oli ta Portugali parlamendi liige, lisaks kuulus ta aastatel 1981–1983 Euroopa Nõukogu Parlamentaarne Assambleesse. 23. veebruarist 1992 kuni 20. jaanuarini 2002 oli ta Sotsialistliku Partei peasekretär. Pärast 1992. aasta Portugali parlamendivalimisi sai Sotsialistlik Partei võimule ja Guterresist sai 28. oktoobril 1995 Portugali peaminister. Lisaks oli ta aastatel 1999–2005 Sotsialistliku Internatsionaali president. Portugali peaminister oli ta kuni 6. aprillini 2002. 15. juunist 2005 kuni 31. detsembrini 2015 oli ta ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti ülemkomissar.

2016. aasta oktoobris teatas ÜRO julgeolekunõukogu, et Guterres on alates 2017. aasta jaanuarist ÜRO peasekretär.

Isiklikku 
Tema esimene naine Luísa Amelia Guimarães e Melo (1946–1998) oli lastepsühhiaater, abielust sündis kaks last; aastal 2001 abiellus ta jurist Catarina Marques de Almeida Vaz Pintoga (1960–).

Viited

Välislingid 
 António Guterrese elulugu ta enda kodulehel (inglise keeles)
 HARDtalk  UN Secretary General António Guterres: Is multilateralism dead?, BBC Sounds, 4. september 2020 (intervjuu, helifail, 23 min, inglise keeles)

Portugali poliitikud
Portugali peaministrid
ÜRO peasekretärid
Sündinud 1949
Kärt Miil

Kärt Miil (aastatel 1951–1974 oli perekonnanimi Kaasikmäe, 14. august 1951 Rakvere – 14. september 2016 Tartu) oli eesti raamatukogutegelane ja õigusinfospetsialist.

1958–1969 õppis ta Rakvere 1. Keskkoolis. 1978. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti filoloogia erialal ning sügisel asus tööle sama ülikooli raamatukogusse. Esialgu töötas ta hoiu-, seejärel vanaraamatu ja siis teenindusosakonnas. 1989. aastal sai Kärt Miilist Tartu Ülikooli Raamatukogu teenindusdirektor. 

1990. aastatega algas Eesti raamatukogunduses suurte muutuste aeg. Oli igati loogiline, et otsiva vaimu, uutele ideedele avatud ja probleemidele süsteemselt läheneda eelistava inimesena pidas Kärt Miil vajalikuks oma praktilisi oskusi täiendada teoreetiliste teadmistega ning 1993. aastal omandas ta töö ja pere kõrvalt teise kõrghariduse Tallinna Pedagoogikaülikooli sotsiaalteaduskonna infoteaduste osakonnas. 

1996. aastal sai Kärt Miil vastrajatud Eesti Õiguskeskuse raamatukogu juhatajaks. Osalemisega õigusalastel koolitustel ja töötamisega suurte andmebaasidega kujunes temast väga hinnatud õigusinfospetsialist. 

2000. aastal sai Miil Tartu Ülikooli Raamatukokku teatme- ja erialainfoteeninduse juhiks. Olulisele kohale tema töös tõusis infopädevuse kursuste väljatöötamine ja läbiviimine nii üliõpilastele kui ka õppejõududele.

Tunnustus
 2002 Tartu Ülikooli Raamatukogu aastapreemia
 2004 Tartu Ülikooli Raamatukogu aastapreemia
 2010 Tartu Ülikooli aumärk
 2010 Tartu Ülikooli Raamatukogu Teenetemärk

Eesti raamatukogundustegelased
Sündinud 1951
Surnud 2016
Kööna vald

Kööna vald (ka Ķoņi vald, läti keeles Ķoņu pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Ruhja linnaga ning Naukšēni, Loodi, Vilpulka ja Jeri vallaga, samuti ka Viljandimaa Mulgi vallaga.

Valla pindala on 88 km². 2010. aasta seisuga elas seal 764 inimest. Valla keskus on Kööna küla, vallavanem on Ņina Krastiņa.

Ajalugu 

Vald moodustati Kööna mõisa maadele aastal 1866. Aastal 1903 liideti sellega Dīķeri mõisa maadele moodustatud Dīķeri vald. Aastal 1935 oli valla pindala 57,6 km². 1945. aastal jagati vald Kööna ja Dīķeri külanõukogudeks, ent aastal 1954 ühendati need taas. Aastal 1975 liideti külanõukoguga ka osa Ruhja linna aladest. Aastal 1990 muudeti külanõukogu taas vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Naukšēni piirkonda.

Loodus 

Vallas voolab Ruhja jõgi. Looduslikud järved vallas puuduvad, küll on seal aga mitmed tiigid ja Kööna veski paisjärv. Valla kõrgeimaks kohaks on voor Kööna mägi (92,6 m). Valda jääb Murši rahn, mille pikkuseks on 5,2, laiuseks 2,9 ja kõrguseks 4 meetrit.

Looduskaitse all on Kalniņi pärn, endise Sinepesi pargi pärn, Kalnlungase pärn, endise Unguriņi pargi künnapuu, Dīķeri park, Maratase pärnad, Polbrenči kask, Kööna mõisa paju, Eriņi mõisapargi kask, Polbrenči vaher, Eriņi mõisapargi vaher, Vecglāznieki tamm ja Eriņi mõisapargi tammed. Arvukalt nimetuid looduskaitsealuseid põlispuid kasvab  Dīķeri pargi lähistel.

Muinsusmälestised 

Riikliku kaitse alused muinsusmälestised vallas on Eriņi mõisa häärber koos sealse vestibüüli trepikäsipuuga ja Muršase muinaskalme. Kohaliku kaitse all on Jurata linnamägi, Tilikase muinaskalmed ja Kalēji muinaskalmed.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 651 lätlast, 18 venelast, 8 valgevenelast, 5 ukrainlast, 5 poolakat ja 2 leedulast.

Valla külad on:

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Valmiera piirkond
Pagurtsi

Pagurtsi (ukraina keeles Пагурці) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Hmilnõki rajoonis. Elanike arv on 604. Pindala on 1,37 km².

Hmilnõki rajooni külad
Mõttekeel

Mõttekeel ehk mentalees (ladina keeles lingua mentis) on hüpoteetiline loomuliku keele eelne keel, milles toimub mõtlemine. 

Hüpotees mõttekeele olemasolust oli olemas juba Vana-Kreekas: Platon võrdles mõtlemist lugemisega hingeraamatust ning Aristoteles leidis, et kõneldud sõnad on üksnes vaimsete olekute märgid (Zeichen für Geisteszustände).

18. sajandil postuleerib iseennast interpreteeriva mõttekeele olemasolu Gottfried Wilhelm Leibniz.

Mõttekeelealase diskussiooni taaskäivitas Gilbert Harman oma 1973. aastal ilmunud artiklis "Mõte" (Thought) ja jätkas Jerry Fodor oma 1975. aastal ilmunud raamatus "Mõttekeel" (The Language of Thought). 

Ansgar Beckermann võtab mõttekeele hüpoteesi kokku järgmiselt:
(1) Vaimsed representatsioonid on struktureeritud (Mentale Repräsentationen sind strukturiert).
(2) Nende struktuuride osad on 'liigutatavad': need osad (tüpiseeritavad osad) võivad esineda erinevates representatsioonides (Die Teile dieser Strukturen sind ‚transportierbar‘; dieselben Teile (d. h. typidentische Teile) können in verschiedenen Repräsentationen auftreten).
(3) Vaimsetel representatsioonidel on kompositsiooniline semantika. Komplekssete representatsioonide tähendus tuleneb reeglipäraselt osade tähendustest (Mentale Repräsentationen haben eine kompositionale Semantik; die Bedeutung komplexer Repräsentationen ergibt sich in regelhafter Weise aus der Bedeutung der Teile).

Mõttekeel omab struktuuri, mis koosneb tähendust kandvatest osadest (nagu loomulik keel sõnadest). Need tähendust kandvad osad võivad esineda erinevates representatsioonides, nii nagu ka sõnad või lausekatkendid võivad esineda erinevates lausetes. Mõttekeel erineb loomulikest keeltest selle poolest, et ta ei ole akustiliselt või visuaalselt realiseeritav, meenutades pigem neuronaalset bitimustrit arvutimälus. 

Mõttekeele hüpoteesi eesmärk on viia kokku füsikalism ja intentsionaalne realism. Nii on võimalik selgitada, kuidas kausaalselt toimivad propositsioonilised hoiakud (propositionale Einstellung) (nagu soovid, veendumused jne.) füüsiliselt realiseeruvad ja eelnevad sellistele nähtustele nagu kvaalid (Qualia), unenäod, auditiivsed ja visuaalsed ettekujutused. 

Et selliseid propositsioonilisi hoiakuid realiseerida, eeldab mõttekeel vaimse arvutusmudeli olemasolu. See mudel postuleerib, et inimese vaim töötab teatud mõttes nagu arvuti. Mõtteid võiks võrrelda arvutuslike sammudega, mis toimivad keele osade süntaktiliste omaduste pinnal (vaata ka von Neumanni arhitektuur.

Viited
Raivo Laikre

Raivo Laikre (21. oktoober 1922 – 6. jaanuar 1999) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

1941. aastal lõpetas ta Tallinna 1. Keskkooli.

Osales Teises maailmasõjas Eesti Laskurkorpuse ridades.

1953. aastal lõpetas ta Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise eriala.

Aastatel 1960–1986 oli ta meeskoori Sakala peadirigent. Ta oli ka laulupäevade üldjuht Viljandis ja Saaremaal ning kirjutas koorilaule.

Töötas Viljandi Kultuurikoolis, kus õpetas koorijuhtimist ja muusikaajalugu. Tema õpilaste seas on olnud Lydia Rahula ja Leila Säälik.

Tunnustus
1986 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Tallinna muusika-keskkooli õpilane Raivo Laikre, 1952
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Viljandi Rajooni kultuurimaja meeskoori Sakala dirigent Raivo Laikre, 1986
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Maakonna laulupidu, dirigeerib Raivo Laikre, 1994

Eesti koorijuhid
Eesti muusikapedagoogid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Sündinud 1922
Surnud 1999
Danilo Kiš

Danilo Kiš (kirillitsas Данило Киш; 22. veebruar 1935 Subotica – 15. oktoober 1989 Pariis) oli Jugoslaavia kirjanik ja tõlkija.

Ta sündis aastal 1935 Suboticas Põhja-Bačka ringkonnas Vojvodinas segaperekonnas. Tema ema oli pärit Tšernogooriast ja isa oli ungari juut. Aastal 1939 ristiti ta Novi Sadis Serbia Õigeusu Kiriku kommete järgi. Tema isa arreteeriti aastal 1944 ja ta saadeti Oświęcimi koonduslaagrisse. Aastal 1947 asus ta koos ema ja õega Cetinjesse Montenegrosse, kus elas tema onu. Cetinjes lõpetas ta ka aastal 1954 gümnaasiumi. Seejärel asus ta õppima Belgradi Ülikooli filosoofiateaduskonda kirjandusteadust, ülikooli lõpetas ta aastal 1958.

Ta debüteeris kirjanduses aastal 1962 kahe lühiromaanigaː "Pööning" (Mansarda) ja "Psalm 44".

Aastal 1973 asus ta elama Prantsusmaale, kus ta asus Bordeaux' I Ülikoolis õpetama serbohorvaadi keelt. Aastatel 1979–1985 õpetas ta serbohorvaadi keelt ja jugoslaavia kirjandust Lille'i I ülikoolis. Toona viibis ta ka tihti Jugoslaavias, põhiliselt Belgradis ja Montenegros.

Ta on tõlkinud serbohorvaadi keelde vene poeete (Ossip Mandelštam, Sergei Jessenin, Marina Tsvetajeva), ungari poeete (Sándor Petőfi, Endre Ady), aga ka prantsuse autoreid (Lautréamont, Charles Baudelaire, Raymond Queneau, Jacques Prévert).

Danilo Kiš suri 1989. aastal Pariisis kopsuvähki ja ta maeti (vastavalt tema soovile) Belgradis õigeusu kommetele vastavalt.

Tunnustus
1988 Serbia Teaduste ja Kunstide Akadeemia liige

Isiklikku
Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene naine oli Mirjana Miočinvić, abielu lahutati aastal 1981. Seejärel oli ta abielus Pascale Delpechiga, kes tõlkis tema raamatuid prantsuse keelde.

Vojvodina inimesed
Jugoslaavia inimesed
Prantsusmaa inimesed
Kirjanikud
Tõlkijad
Sündinud 1935
Surnud 1989
Nassau hertsogkond

Nassau hertsogkond (saksa: Herzogtum Nassau) või lihtsalt Nassau oli aastatel 1806 kuni 1866 sõltumatu riik, paiknedes tänapäevastel Rheinland-Pfalzi ja Hesseni liidumaadel. See oli Reini Liidu ja hiljem Saksa Liidu liikmesriik. Seda valitses Nassau dünastia. Hertsogkond sai nime oma ajaloolise tuumiklinna Nassau järgi, kuigi Nassau ei olnud selle pealinn. Aastal 1865 elas seal 465 636 asukat. Pärast Preisi kuningriigi poolt aastal 1866 okupeerimist ja annekteerimist sai sellest Hessen-Nassau provints. Ala on tänapäeval Nassau geograafiline ja ajalooline piirkond ja Nassau on ka looduspargi nimi endise hertsogkonna piirides.

Tänapäevalgi kasutab Luksemburgi suurhertsog teise tiitlina tiitlit "Nassau hertsog" (troonipretendent) ning "Nassau prints" või "printsess" on kasutusel teiste pereliikmete puhul. Nassau on ka Madalmaade kuningliku perekonna nime osa, mis on Oranje-Nassau.

Ajalugu 

17. juulil 1806 liitusid Nassau-Usingeni ja Nassau-Weilburgi krahvkonnad Reini Liiduga. Napoleon I survel krahvkonnad liitusid, et moodustada 30. augustil 1806 Nassau hertsogkond, Friedrich Augusti ja tema noore nõo Friedrich Wilhelmi ühisvalitsemise alla. Kuna Friedrich Augustil ei olnud pärijaid, nõustus ta, et Friedrich Wilhelm saab pärast tema surma ainuvalitsejaks. Kuid Friedrich Wilhelm suri 9. jaanuaril 1816 Weilburgi lossi trepilt kukkudes ja tema pojast Wilhelmist sai Nassau hertsog.

Viini kongressil liidendati Oranje-Nassau vürstkond Nassau hertsogkonnaga ja seejärel liitus ühinenud hertsogkond Saksa Liiduga, Wiesbadenist sai uus pealinn. Enamuse liinide hääbumisel sai Nassau-Weilburgi liini Nassau-Usingeni harust hertsog Wilhelmi isikus Nassau valitsev dünastia kuni Austria-Preisi sõjani aastal 1866, kui see annekteeriti Preisi kuningriigi poolt ja liidendati Wiesbadeni piirkonnana Hessen-Nassau provintsiga. Wilhelmi poeg Adolphe, viimane Nassau hertsog, sai pärast Nassau-Dillenburgi meesliini hääbumist aastal 1890 Luksemburgi.

Reini Liit
Saksa Liit
Jeemeni kodusõda (2015–)

Jeemeni kodusõda on sõjaline konflikt kahe osapoole vahel, kes mõlemad tahavad asutada legitiimset Jeemeni valitsust. Houthi väed on oma kontrolli alla saanud pealinna Sanaa. Houthi mässuliste poliitiline liitlane on Jeemeni endine president ‘Alī ‘Abdullāh Sāliḩ. Ametisoleva presidendi ‘Abd Rabbuh Manşūr al-Hādī väed paiknevad Adeni linnas. Ka Al-Qā‘idah Jeemenis (AQAP) ja Islamiriik on Jeemenis rünnakuid läbi viinud. Terroristid kontrollivad väiksemat osa Jeemeni territooriumist.

Pärast Sanaa ülevõtmist 21. märtsil kuulutas Houthi Ülem Revolutsioonikomitee, et hakkab vägesid lõunaprovintsidesse viima, et al-Hādīst lõplikult vabaneda. Järgmisel päeval algas Houthi ja ekspresident Sāliḩi vägede pealetung Laḩiji kubernerkonnale. 25. märtsiks oli Laḩij langenud Houthide kätte, nad jõudsid rünnakuga Adeni servani, samal päeval põgenes president al-Hādī riigist. Sellepeale alustas Saudi Araabia õhurünnakuid, et taastada endine valitsus, USA pakkus luureabi. ÜRO andmetel on ajavahemikus märts 2015 kuni august 2016 Jeemeni konfliktis hukkunud üle 10 000 inimese, hukkunutest 3799 on tsiviilisikud.

Jeemeni ajalugu
Kodusõjad
Alajaam

Alajaam on elektrivõrgu paigaldis, mis on ette nähtud pinge muundamiseks (trafoalajaamad) või voolu liigi muundamiseks (alaldusalajaamad ja inverteralajaamad alalisvooluedastuse korral). 

Trafoalajaamad on enamasti pinget madaldavad. Nende põhiosad on 
ülempingejaotla, millesse siseneb ülempingeliin (kõrgepingeline liin);
pinget madaldav trafo (nimetatakse jõutrafoks, ka võimsustrafoks);
alampingejaotla, millest väljuvad alampingeliinid (need võivad olla kõrgepingelised ja/või madalpingelised).

Kui alampinge poolelt toidetakse ainult asula või selle piirkonna madalpingevõrku, nimetatakse alajaama trafopunktiks.

Eristatakse välis- ja sisealajaamu vastavalt sellele, kas alajaama osad paiknevad vabas õhus või hoones.

Kirjandus 
 Endel Risthein. Sissejuhatus energiatehnikasse

Elektrotehnika
Eesti Film 100

Eesti Film 100 oli Eesti Filmi Sihtasutuse juhitud projekt, millega tähistati Eesti filmikunsti 100. aastapäeva ning mille raames muu hulgas korraldati filmiüritusi ja digiteeriti Eesti filme.

Projekti programmijuht oli Jaak Lõhmus.

Tehtud töid
"Vallatud kurvid" (1959) (restaureeritud ja digiteeritud)
"Nipernaadi" (1983) (digiteeritud)
...

Viited

Välislingid
Jaak Lõhmus, Eesti Film 100 – järgmise sajandi algus, Teater. Muusika. Kino, veebruar 2012

Eesti filmikunst
WhatsApp

WhatsApp Messenger on patenteeritud, mitmeplatvormiline ja krüpteeritud kiirsuhtluse klientrakendus nutitelefonidele. Selle abil saab suhtluspartneritele edastada interneti kaudu lühisõnumeid, dokumente, pilte, videoid, kasutaja asukohaandmeid ja häälsõnumeid, kusjuures side loomisel kasutab rakendus mobiiltelefoninumbreid.

2016. aasta veebruaris oli WhatsAppil miljard kasutajat, mis teeb sellest maailma populaarseima sõnumirakenduse.

Ettevõtte peakorter asub USA California osariigis Mountain View's.

WhatsAppi loojad on Brian Acton ja Jan Koum.

Veebruaris 2014 ostis Facebook ettevõtte umbes 19 miljardi USA dollari eest.

Viited 

Kiirsuhtluse kliendid
Nassau-Usingen

Nassau-Usingen oli Saksa-Rooma riigi krahvkond Ülem-Reini ringkonnas, mis sai aastal 1688 vürstkonnaks.

Krahvkonna juured on keskaegses Weilnau krahvkonnas, mille Nassau-Weilburgi krahvid aastal 1602 omandasid. See krahvkond jagati aastal 1629 Nassau-Weilburgi, Nassau-Idsteini ja Nassau-Saarbrückeni liinideks, mis jagati vaid 30 aastat hiljem aastal 1659.

Tekkinud krahvkonnad olid Nassau-Saarbrücken, Nassau-Ottweiler ja Nassau-Usingen. 18. sajandi alguses suri 3 Nassau liini välja ja Nassau-Usingen sai nende järglaseks (1721 Nassau-Idstein, 1723 Nassau-Ottweiler ja 1728 Nassau-Saarbrücken). Aastal 1735 jagunes Nassau-Usingen taas Nassau-Usingeniks ja Nassau-Saarbrückeniks. Aastal 1797 päris Nassau-Usingen Nassau-Saarbrückeni.

17. juulil 1806 astusid Nassau-Usingeni ja Nassau-Weilburgi krahvkonnad Reini Liitu. Napoleon I survel ühinesid krahvkonnad 30. augustil 1806, et moodustada Nassau hertsogkond Nassau-Usingeni vürsti Friedrich Augusti ja tema noorema nõo, Nassau-Weilburgi vürsti Friedrich Wilhelmi ühisvalitsemise alla. Kuna Friedrich Augustil ei olnud pärijaid, nõustus ta sellega, et Friedrich Wilhelm saab pärast tema surma ainuvalitsejaks. Kuid Friedrich Wilhelm suri 9. jaanuaril 1816 Weilburgi lossi trepilt kukkudes ja tema poeg Wilhelm sai ühinenud Nassau hertsogiks.

Tiitlile pretendeeris vürst Friedrich Augusti poolvenna Karl Philippi liin.

Vaata ka 

 Nassau dünastia
 Nassau hertsogkond
 Nassau-Weilburgi dünastia

Saksa-Rooma riigi valdused
Äkäslompolo

Äkäslompolo on küla Soomes Kolari vallas.

Äkäslompolot tuntakse kui seitsme tunduri küla. Küla lähedal asuvad Yllästunturi, Kuertunturi, Kukastunturi, Pyhätunturi, Kesänki, Lainiotunturi ja Kellostapuli. Tundurite vahel kulgeb talvisel hooajal Soome suurim murdmaasuusaradade võrgustik, kogupikkusega ca 330 km, millest 38 km on valgustatud radu.

Soome külad
Kolari vald
Eestimaa Laul

Eestimaa Laul oli laulva revolutsiooni ajal üks silmapaistvamaid üritusi, mis toimus  1988 Tallinna lauluväljakul. Üritusele kogunes väidetavalt 300 000 inimest üle kogu Eesti esitama poliitilisi nõudmisi ja kuulama isamaalisi laule. Hiljem on sellise hulga osalejate võimalikkus siiski tugeva kahtluse alla seatud, kuna samavõrra rahvarohketel üldlaulupidudel on koos esinejatega platsil viibinud veidi üle 100 000 inimese. Ürituse ühes kõnes nõudis Trivimi Velliste esimest korda avalikult Eesti iseseisvuse taastamist.

Viited

Välislingid
Eestimaa Laulu täispikad helilindistused ERRi digiarhiivis
Salvestis Eestimaa Laulust Youtube'is
 "AK. Nädal" meenutas 30 aastat tagasi toimunud Eestimaa Laulu, ERR, 9. september 2018
 Meenutusteraamat "Eestimaa laul 88". Kõned, fotod, meenutused, CD. Koostajad: Elme Väljaste ja Enno Selirand. Kujundaja: Eerik Kändler.

Eesti muusika
Eesti taasiseseisvumine
1988. aasta Eestis
Mattieseni trükikoda

Mattieseni trükikoda (allikates ka K. Mattieseni trükikoda, Mathieseni trükikoda) oli trükikoda Tartus, mis asus praeguse Ülikooli ja Vallikraavi tänava ristmikul.

Trükikoja asutas trükkal Carl Gottlieb Mattiesen, kes 1848 omandas endale Ülikooli ja Vallikraavi tänava ristmikul oleva kinnistu, kuhu ta tõi trükkal Johann Christian Schünmanni leselt renditud Tartu ülikooli trükikoja. 1864 sai trükikoja omanikuks Mattieseni poeg Carl Emil Johann Mattiesen. 1878 muudeti trükikoja fassaadi (arhitekt Maximilian Rötscher).

1929 sai trükikoja omanikuks OÜ K. Mattieseni trükikoda. 1939 sai trükikoja omanikuks kirjastus OÜ Loodus. 1940 trükikoda natsionaliseeriti ja selle nimeks sai Hans Heidemanni nimeline trükikoda. 1954 tehti trükikojas kapitaalremont.

1997 ehitati endine trükikoda ümber kohvik-muuseumiks, raamatupoeks ja pubiks.

Viited

Välislingid
 Trükikojast Tartu linna kodulehel

Eesti trükikojad
Tartu endised ettevõtted
École normale supérieure de Cachan

École normale supérieure de Cachan (ENS Cachan) on Prantsusmaa kõrgkool. See on riigi üks prestiižsemaid.

Kool asub Cachanis ja on asutatud aastal 1912.

Välislingid
 Kodulehekülg (prantsuse ja inglise keeles)

Prantsusmaa ülikoolid
Detektoristi Leiud

Detektoristi Leiud on Eestis ilmuv ajakiri, mille artiklites leiavad käsitlemist mitmesuguste metallesemete ajalugu, Artiklite autorid on arheoloogid, ajaloolased ja detektoristid. Ajakirjas Detektoristi Leiud on artikleid üksinda tegutsevate detektoristide arheoloogilistest otsingutest kui ka suurema osalejate hulgaga kaevamisüritustest nii Eestis kui ka välismaal. 

Ajakiri ilmub alates 2016. aastast.
Ajakirja väljaandja ja peatoimetaja on Toomas Pranstibel.

Vaata ka
detektorism
Eesti Detektoristide Klubi

Välislingid 
https://detektoristileiud.ee/

Eesti ajakirjad
Arheoloogia
Johann Christian Schünmann

Johann Joachim Christian Schünmann (12. juuli 1780 Lübeck – 17. aprill 1840) oli Tartu trükkal.

Välislingid
Ene-Lille Jaanson "Johann Christian Schünmanni trükikoda Tartus 1814-1840: tegevuskäik ja trükitoodang" (PDF)

Trükkalid
Sündinud 1780
Surnud 1840
Siberi võmm

"Siberi võmm" oli Eesti krimisari.

"Viimase võmmi" jätkusari, kus uue peategelasena on liitunud Siberist esivanemate kodumaale Eestisse koliv uurija. Tema uude keskkonda sulandumine osutub aga parajaks pähkliks, seda enam, et mehega käib kaasas mingi ärevakstegev saladus. 

Siberi võmm oli eetris 4. oktoobrist 2016 kuni 24. aprillini 2018.

Osatäitjad 
 Veikko Täär – Viktor Korol (2016–2018)
 Robert Annus – Anders Prikk (2016–2018)
 Üllar Saaremäe – Mikk Kotkas (2016–2018)
 Velvo Väli – Martin Tammets (2016–2018)
 Jaanus Rohumaa – Roland Mõisnik (2016–2018)
 Sandra Ashilevi – Kassandra Kalevipoeg (2016–2018)
 Carmen Mikiver – Rita Suviste (2016–2018)
 Hendrik Toompere jr – Berni Haller (2016–2018)
 Ursula Ratasepp – Eeva Lindeman (2016–2018)
 Tõnis Niinemets – Sören Keskmaa (2017–2018)
 Ülle Lichtfeldt – Tanja Murrik (2016)
 Saara Kadak – Arabella Kotkas (2016)
 Karl Robert Saaremäe – Paul Õunap (2016)

Osad

1. hooaeg, sügis 2016

2. hooaeg, kevad 2017

Viited

Välislingid 
"Siberi võmm" Kanal 2 veebilehel

Eesti kriminaalsarjad
Kanal 2 telesaated
Vello-Taivo Denks

Vello-Taivo Denks (6. august 1936 Võrumaa – 2. juuni 2004) oli Eesti metsaülem, metsaülemate ühingu esimees, looduskaitsja ning Metsaerakonna asutamise algatajaid.

Haridus
Vello-Taivo Denks õppis Varstu keskkoolis ja Tihemetsa metsatehnilises tehnikumis, mille lõpetas 1956. aastal.

Töö
Vello-Taivo Denks alustas tööd Võru metsamajandis Roosa metskonna abimetsaülemana. 1966. aastal edutati ta Roosa metsaülemaks. Roosa metsaülemana töötas ta 34 aastat, kuni pensionile jäämiseni 2000. aastal.

Metsandustöötaja, looduskaitsja, loodusõppe spetsialist
Vello-Taivo Denks andis olulise panuse Paganamaa tutvustamisel, hoidmisel ja kaitsmisel; rajas Paganamaal ühe esimesi tähistatud matkaradasid Eestis, 1978. aastal avaldas Paganamaa kohta raamatu, koostas metsandus- ja loodustrükiseid, oli koduloouurija.

Vello-Taivo Denks kuulus aastaid looduskaitse seltsi juhtkonda ja juhtis seltsi Varstu osakonda. Ta asutas 1963. aastal Krabi koolimetskonna, mis oli üks esimesi Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeeriumi koolimetskondade algatusest, ning oli ka Eesti kõige kauem järjepidevalt töötanud koolimetskonna töö juht (1963–2004). 1983. aastal ehitati Pähni loodusõppemaja. RMK Pähni loodusmajas tegutses Vello-Taivo Denks kuni surmani.

1999. aastal toimus "Metsamehe jälgedes" Roosa metskonnas.

Vello-Taivo Denks oli ka erumetsateenijate ühingu Hong esimees kuni oma surmani 2004. aastal.

Metsaülemate ühing
Eesti metsaülemate ühing taasloodi 1989. aastal, Vello-Taivo Denks valiti avakoosolekul ülekaaluka häälteenamusega (115 134-st) esimeheks. Ametisse jäi ta kümneks aastaks ning oli aktiivne eestvedaja ning väga tegus liige. Metsaülemate ühingu esimehena tegutses ta keerukatel aegadel (NSV Liidu lagunemine, Eesti Vabariigi taasloomise algus). Vello-Taivo Denksi autoriteet ja kohusetunne päästis ta napilt metsaülema töö kaotamisest. Oluline roll oli ühingul 1992. aastal metskondade kui juriidiliselt iseseisvate riigiasutuste loomisel. 1993. aastal hakkas ilmuma ühingu häälekandja Sõnumid. 1998. aastal alustas ühing metsakalendri väljaandmist, mille eestvedajaks oli taas Vello-Taivo Denks.

Metsaerakond
Metsaerakond loodi 1994. aastal. Vello-Taivo Denks oli riigikogu valimistel erakonna esinumber.

Tunnustus
 2002 Valgetähe medaliklassi teenetemärk

Isiklikku
Ka Vello-Taivo ja Mare Denksi pojad Taivo ja Tarmo on lõpetanud metsanduse eriala Eesti Põllumajanduse Akadeemias ja Luual ning töötavad metsanduse erialal.

Vello-Taivo Denks on maetud Vana-Roosa kalmistule.

Viited

Eesti looduskaitsjad
Eesti koduloolased
Eesti metsaülemad
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Vana-Roosa kalmistule maetud
Sündinud 1936
Surnud 2004
Ellinor Rängel

Ellinor Rängel (kuni 1926. aastani Ellinor Puusepp; 16. juuni (vkj 3. juuni) 1902 Riia – 14. august 1967 Tartu) oli eesti kirjanik.

Ellinor Rängel sündis Riias rauatreiali tütrena, õppis 1908–1915 M. Trey progümnaasiumis Riias ja 1915–1919 A. Torsujeva eragümnaasiumi Nižni Novgorodis. 

Ta töötas aastatel 1920–1925 Tallinnas Eesti kaubaagentuuris registraatorina ja arhivaarina ning 1925–1926 Elvas kantseleiametnikuna. Aastatel 1926–1940 oli ta koduperenaine. 

1940–1941 oli Ellinor Rängel ajakirja Maanaine toimetaja ja samaaegselt ka Glavliti volinik Tartus. Evakueerus 1941. aastal Nõukogude tagalasse, töötas 1942–1944 Kuibõševi oblastis külanõukogu sekretärina. 1945–1946 töötas Rängel Tartus Postimehe toimetuses. 1946–1949 töötas ta kirjastuses Teaduslik Kirjandus korrektori ja toimetajana. Seejärel oli kutseline tõlkija ja kriitik. Kirjanike Liidu liige oli ta alates 1958. aastast.

Alates 1940. aastast avaldas Ellinor Rängel ajakirjanduses lühijutte. Ta näidendeid ("Lahkumine" (1943), "Vaene Ruudi" (1953) ja "Esimees tuli" (1954) on esitatud isetegevuslavadel. Trükis on ilmunud lühinäidend "Hea inimene" (Meie Repertuaar, 1954). Ellinor Rängeli peateos on romaanitriloogia "Kullimaja Marta" (1956, 2. tr. 1984), "Õnne jahil" (1961, 2. tr. 1985) ja "Karmid tuuled" (1966, 2. tr, 1985). Triloogias kujutatakse ühe töölisperekonna elu rohkem kui veerand sajandi kestel.

Viited

Eesti kirjanikud
Eestlased Lätis
Uspenski kalmistule maetud
Sündinud 1902
Surnud 1967
Kurnuvere paisjärv

Kurnuvere paisjärv on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaserval, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kurnuvere külas.

Järve pindala on 1,6 ha, keskmine sügavus 1,4 m, valgla suurus 1 km² ja kõrgus merepinnast 47 m.
Järve asukohajõgi on Tääksi oja.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.

Viited

Välislingid

Põhja-Sakala valla järved
Pärnu alamvesikond