joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Harri Asi

Harri Asi (22. august 1922 Valga – 15. jaanuar 2009 Calgary) oli eesti luuletaja ja proosakirjanik.

Ta lõpetas aastal 1942 Valga Gümnaasiumi, seejärel astus ta Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonda. Aastal 1943 mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke, sai rindel haavata, oli aastatel 1945–1946 Belgias sõjavangis. Seejärel oli ta Stubbeni põgenikelaagris (asus Sandesneben-Nusse maakonnas Herzogtum Lauenburgi kreis Schleswig-Holsteini liidumaal). Aastal 1951 siirdus ta Kanadasse, õppis aastatel 1955–1957 Toronto Ülikoolis keeli, kirjandust ja kunstiajalugu.

Ta töötas Torontos insenerikompanii teenistuses elektrikonstrueerijana. Aastal 1979 siirdus ta Calgarysse, kus ta ka suri. Tema tuhk puistati juunis 2009 Läänemerre.

Esimestes luulekogudes "Sõdalane värsivibuga" (Göteborg 1950), "Tuisusõitja" (Toronto 1952) ja "Kui valgus kaob" (Toronto 1954) on ta poeetiliselt mõjukas lihtsates realistlikku põhitüüpi mälestus- ja muljepiltides, saavutusvaesem aga vabavärsilistes meelsuseavaldustes. Kogu "Heiastused" (Toronto 1959) abstraktne stiil näitab jätkuvaid otsinguid. Kogus "Epigramm ehk kaks grammi eepikat" (Toronto 1960) esineb ta nii indiviidi kui pagulaspoliitika kriitikuna. Autori illustreeritud "Öölille laul" (Toronto 1971) suubub meelerahu otsimisse idamaises usundifilosoofias, eeskätt zen-budismis. Modernistlikus romaanis "Pärast plahvatust" (Toronto 1967) kujutab ta Saksa poolel sõdinute heitlikke masendusmeeleolusid, jõudes lõpuks sõja ja vägivalla eitamiseni.

Tunnustus 
 1968 – Henrik Visnapuu preemia ("Pärast plahvatust")
 1972 – Henrik Visnapuu preemia ("Öölille laul")

Kirjandus 
 Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat. Tallinn 2000.

Välislingid 
 Harri Asi (1922 – 2009) — In Memoriam
 Asi, Harri (ISIK)
 Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK

Eesti luuletajad
Eesti kirjanikud
Eestlased Kanadas
Sündinud 1922
Surnud 2009
Vestiena

Vestiena on küla (vidējciems) Läti]s Madona piirkonnas, Vestiena valla halduskeskus.

Aastal 2015 oli külas 333 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 289.

Viited

Vaata ka
Vestiena kihelkond
Vestiena mõis

Madona piirkonna külad
Allaži

Allaži on küla (lielciems) Lätis Sigulda piirkonnas, Allaži valla halduskeskus. 

Küla asub Riia linnast 59 kilomeetri kaugusel. Külas on rahvamaja, põhikool ja raamatukogu, seal asuvad Skola, Allaži, Līvu ciemsi ja Stūrīši bussipeatused. Allaži mõis  asus Allažist 4 kilomeetri kaugusel Allažmuiža külas, Allaži kirik  asub  aga Stīveri külas.

Allaži kujunes Teise maailmasõja järel vallamaja ja kooli juurde ning kujunes kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Aastal 2015 oli külas 701 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 708.

Vaata ka
Allaži kihelkond

Välislingid

Sigulda piirkonna külad
Lēdurga

Lēdurga (ka Lēdurgas muiža) on küla (lielciems) Lätis Sigulda piirkonnas, Lēdurga valla halduskeskus.

Külas asuvad põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu.  Seal asuvad Krīviņi, Druvase, Metāli, Bērnudārzsi, Lēdurgas skola ja Lēdurga bussipeatused.

Küla asub 64 kilomeetri kaugusel Riia linnast, merepinnast 66 meetri kõrgusel. Seal asus vanasti Lēdurga mõisa (Loddiger) süda, küla loodi selle juurde aastal 1932. Aastal 2022 liideti sellega endine Mudurga küla (ka Mudurgas), kus aastal 2006 oli 34 elanikku.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Lēdurga luteri kirik, selle piirdemüür ja väravad, kantsel, kantsliuks, portaalid ning altar ja Ķipukalni muinaskalmed. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu, mis on tähistatud mälestuskiviga.

Looduskaitse all on mänd ümbermõõduga 2,59 meetrit, rabe remmelgas ümbermõõduga 4,07 meetrit Mācītājmuiža tammed, Lēdurga dendropark, Lēdurga metsapark "Zaļā birzs", Lēdurga pärn, Lēdurga mõisa tamm, Viesturi tamm, Zaļā mõisa pärn, Mudurgase paju ja Mudurga hiidrahn.

Aastal 2015 oli külas 648 elanikku, aastal 2018 aga 603 elanikku. Aastal 2022 oli külas 555 elanikku. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Krimulda piirkonda.

Viited 

Sigulda piirkonna külad
Maralik

Maralik (armeenia keeles Մարալիկ) on linn Armeenia Širaki maakonna kagunurgas. 

Armeenia linnad
Širaki maakond
V.E.R.I.

"V.E.R.I." oli telekanalil EVTV aastatel 1995–1996 ja TV3-s 1997 näidatud Eesti teleseriaal. Seriaali režissöör on Toomas Kirss.

Viited 

Eesti telesarjad
TV3 telesaated

Osatäitjad 

Aarne Üksküla        -   Dr. Matt Kanter

Lembit Ulfsak        -   Dr. Georg Rei

Guido Kangur         -   Dr. Max Aabner

Ülle Kaljuste        -   Dr. Mary Kiin

Ivo Uukkivi          -   Dr. Anti Kivi

Rita Rätsepp         -   Dr. Silva Mets

Mait Malmsten        -   Dr. Harri Ormisson

Angelina Semjonova   -   õde Leida

Ita Ever             -   õde Gertrud Stein

Triinu Meriste       -   õde Lily

Mari Lill            -   Anni

Hans Kaldoja         -   Erik Kiin

Andrus Vaarik        -   Toomas Hagen

Dan Põldroos         -   Toomas Hagen 

Eduard Toman         -   Ants Paju

Juhan Ulfsak         -   politseinik

Ines Aru             -   Eva Kanter

Merle Palmiste       -   Margit Rei

Aksel Lemberg        -   kannatanu

Helene Vannari        -   tädi Erna

Ain Jürisson         -   patsient
Palmse park

Palmse (mõisa) park asub Lääne-Virumaal, Lahemaa rahvuspargi territooriumil, ajaloolise Kadrina kihelkonna maal, praegu Haljala valla maal, Palmse külas. 

Pargi pindala on 316,1 hektarit ning park on looduskaitse all aastast 1971.

Härrastemaja koos kõrvalhoonete ja mõisapargiga on muinsuskaitse all.

Palmse oli esimene mõisaansambel Eestis, kus koos hoonetega korrastati park, seda aastail 1975–1985. Mõisapargi ja kogu kompleksi omanik on aastast 2002 SA Virumaa Muuseumid.

Kogu mõisasüdame väljaehitamine algas 1697. aastal Gustav Christian von der Pahleni ajal. Park kujundati algselt prantsuse ehk barokkstiilis. Ulatuslik pargi ümberkujundamine toimus 1818–1840, kui regulaarne osa muudeti vabakujuliseks ning lisandus suur inglise stiilis metsa ehk hirvepark. Rajati teed, kärestik, kaskaadid, sillad, paviljonid. Park on üks esinduslikumaid inglise stiilis parke Eestis. Peahoone lähemas ümbruses on taastatud regulaarpark. Parkmets muutub mõisast eemaldudes järjest looduslikumaks metsaks. Pargis on rühm rabakivirahne, mis võeti looduskaitse alla juba 1937. aastal. Palmse pargi kujundajateks olid pikaajalised mõisaomanikud von Pahlenid ise.

Park on keskmise liigirikkusega ja seal kasvab 61 taksonit puid ja põõsaid, neist 38 võõrliiki. Pargis kasvavad mitmed kaitsealused samblikud ja taimed ning elavad nahkhiired. Kohata võib jalgadeta sisalikku – vaskussi. Pargis ja parkmetsas võib kohata pea sadakond linnuliiki, nende seas metsist ja ka koguni suuri röövlinde – händkakku, herilaseviud ja kanakulli.

Vaata ka 
 Palmse mõis

Kirjandus
 Ants Hein. Palmse. Palms. Ein Herrenhof in Estland. Tallinn, 1996.
 Marek Vahula. Lahemaa rahvuspargi Laukasoo raba ja Palmse pargi haudelinnustik. Käsikiri Lahemaa rahvuspargi arhiivis. Viitna, 1991.

Välislingid

Eesti pargid
Haljala vald
Hiiu Teataja

Hiiu Teataja oli Hiiu maakonna leht, mis ilmus aastatel 1934–1938 ja aastatel 1995–1999.

Aastatel 1934–1938 andis lehte välja A. Tamverk (Tammver).

Aastatel 1995–1999 oli lehe toimetaja Agnes Kallit.

Viited 

Eesti endised ajalehed
Hiiu maakond
Armeenia president

Armeenia Vabariigi president (armeenia keeles Հայաստանի Հանրապետության Նախագահ, Hajastani Hanrapetuthjan Nahhagah) on Armeenia riigipea ja kaitseväe ülemjuhataja.

Armeenia iseseisvus 21. septembril 1991 toimunud rahvahääletusel. Esimesed presidendivalimised toimusid 17. oktoobril 1991. Valimised võitid Levon Ter-Petrosjan, kellest sai iseseisva Armeenia esimene president. Ta valiti 1996. aastal taas ametisse, kuid astus 1998. aastal tagasi. Talle järgnes ametis Robert Khotšharjan, kes oli president 2008. aastani. President Serž Sargsjan valiti ametisse 2008. aasta veebruaris ning võitis valimised uuesti 2013. aasta veebruaris. Alates aprillist 2018 kuni märtsini 2022 oli president Armen Sargsjan.

Põhiseaduslikud õigused ja kohustused
Armeenia põhiseaduse paragrahv 49 ütleb:
Armeenia Vabariigi president on riigipea.
Vabariigi president järgib põhiseadust ning tagab seadusandliku, täidesaatva ja kohtuvõimu tavapärase toimimise.
Vabariigi president tagab Armeenia Vabariigi sõltumatuse, territoriaalse terviklikkuse ning julgeoleku.

Ametlik residents

Armeenia presidendi ametlik residents asub Jerevani kesklinnas aadressil Baghramjani tänav 26.

Vaata ka
 Armeenia riigipeade loend

Viited

Armeenia poliitika
Armeenia presidendid
Eesti Kujundusgraafikute Liit

Eesti Kujundusgraafikute Liit (lühend EKGL; inglise keeles Estonian Graphic Designers Association) on Eesti kujundusgraafika loomealadega tegelevaid professionaale ühendav loomeliit.. Liitu kuuluvad kutselised kujundusgraafikud. 

Kujundusgraafikute liit on asutatud 1993. aastal Eesti Kunstnike Liidu tarbegraafika ja raamatugraafika sektori ning plakatisektsiooni õigusjärglasena ning on iseseisva mittetulundusühinguna Eesti Kunstnike Liidu liikmesorganisatsioon (hilisemates allikates mainitakse seda kui alaliitu). Kolme sektsiooni ühinemine oli toona loogiline – neid valdkondi ühendas graafikaerialade funktsionaalsus ja tellimuspõhisus, kusjuures enamik liikmeid tegeles tihti kõigi kolme ala loomega.
 
2006. aastal andis Kultuuriministeerium liidule tunnustatud loomeliidu staatuse. (Loovisikute ja loomeliitude seaduse alusel). Liidu loomeala on disain, mis hõlmab kujundusgraafikat.

Kujundusgraafikute liidu liikmeks vastuvõtmist võib taotleda füüsiline isik, kes on oma loomingulist võimekust ja aktiivsust tõestanud professionaalse kujundusgraafika loominguga vähemalt kolme viimase aasta jooksul. Liidu üldkogu võib valida liidu auliikmeid.

2019. aasta juuni seisuga oli liidu juhatuse esimees Tiina Tammetalu ja loomekomisjoni esimees Mart Andresen ning liitu kuulus 115 loovisikut, kes tegelevad kas ühes või mitmes kujundusgraafika valdkonnas (žanris), nagu raamatukujundus, illustratsioon, koomiks, plakat, kirjagraafika, kalligraafia, supergraafika, infograafika jt.

Viited

Kirjandus
"Eesti graafiline disain. Estonian graphic design". Inglise keelde tõlkinud Epp Lankots. Eessõna Kaia Leharilt. Kujundanud Tõnu Soo. – Tallinn: Eesti Kujundusgraafikute Liit, 1997. – 133 lk. ISBN 998-5604288

Välislingid
Eesti Kujundusgraafikute Liidu koduleht
Eesti Kujundusgraafikute Liit Eesti Kunstnike Liidu kodulehel
Eesti mittetulundusühingud
Eesti kunst
Eesti Metallikunstnike Liit

Eesti Metallikunstnike Liit on Eesti mittetulundusühing; Eesti Kunstnike Liidu alaliite.

Liidu esimees on Jaan Pärn.

Aastapreemia

Eesti Metallikunstnike Liit annab igal aastal silmapaistvatele metallikunstnikele välja Ede Kurreli preemiat. See on ühtlasei liidu aastapreemia. Traditsioon sai alguse 1998.aastal.

Viited

Välislingid
Eesti Metallikunstnike Liidu kodulehekülg
Liidust Eesti Kunstnike Liidu kodulehel

Eesti mittetulundusühingud
Eesti kunst
Eesti Nahakunstnike Liit

Eesti Nahakunstnike Liit on Eesti mittetulundusühing; Eesti Kunstnike Liidu alaliite.

Viited

Välislingid
EESTI-NAHAKUNSTNIKE-LIIT-MTU
Liidu koduleht
Liidust Eesti Kunstnike Liidu kodulehel

Eesti mittetulundusühingud
Eesti kunst
Tartu Kunstnike Liit

Tartu Kunstnike Liit on Eesti mittetulundusühing; Eesti Kunstnike Liidu alaliite. Liit tegutseb Tartu Kunstimajas aadressil Vanemuise 26. Lisaks kuulub liidule endine ARSi hoone aadressil Ujula 1A.

Aastatel 2010–2020 oli liidu esimees Markus Toompere. Seejärel oli esimehe kohusetäitja Peeter Talvistu, kes valiti 2021. aasta augustis toimunud üldkoosolekul ka järgmiseks esimeheks.

Esimehed 

 ...
 1962–1977 Efraim Allsalu
 1977–1987 Endel Taniloo
 ...
 2010–2020 Markus Toompere
 2021–... Peeter Talvistu

Viited

Välislingid
Liidu koduleht
Liidust Eesti Kunstnike Liidu kodulehel

Eesti mittetulundusühingud
Eesti kunst
Eesti Tekstiilikunstnike Liit

Eesti Tekstiilikunstnike Liit (ETeKL) on Eesti mittetulundusühing, üks Eesti Kunstnike Liidu alaliite.

Alates 1996. aastast annab Eesti Tekstiilikunstnike Liit välja aasta tekstiilikunstniku ja aasta noore tekstiilikunstniku preemiat (kuni 35aastastele tekstiilikunstnikele või -disaineritele) ning tunnustab aasta tekstiilitegu eelmisel kalendriaastal tekstiilikunsti või -disaini valdkonnas olulist ühiskondlik-kultuurilist mõju omanud teo või tegevuse eest.

ETeKLi juhatuse esimees on alates 2013. aasta sügisest Sigrid Huik. 2020. aasta seisuga kuuluvad juhatusse veel Ainikki Eiskop, Aet Ollisaar, Riste Laasberg ja Kadi Pajupuu.

Aastatel 2011–2013 oli ETeKLi juhatuse esimees Ene Pars.

ETeKL annab välja oma infolehte Koiliblikas.

Viited

Välislingid
Liidu koduleht
Liidust Eesti Kunstnike Liidu kodulehel
Infoleht "Koiliblikas"

Eesti mittetulundusühingud
Eesti kunst
Eesti Vabagraafikute Ühendus

Eesti Vabagraafikute Ühendus on Eesti mittetulundusühing, Eesti Kunstnike Liidu alaliite.

Eesti Vabagraafikute Ühenduse esinaine on Lembe Ruben. Varem on esinaine olnud Inga Heamägi.

Tunnustus 

 1995 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (1995. aasta graafikatriennaali korraldamine)

Viited

Välislingid
Eesti Vabagraafikute Ühenduse veebisait

Eesti mittetulundusühingud
Eesti kunst
Tartu (suurtükipaat)

Tartu oli 1897 aastal ehitatud Eesti merejõudude Peipsi Laevastiku Divisjoni suurtükipaat. On kandnud ka nimesid Jurjev, Graf Kirchbach, Narova ja Heimatland.

Ajalugu 
Jurjev oli Venemaa teedeministeeriumi käsunduslaev Peipsi järvel. Mobiliseeriti 1915. aastal Vene Peipsi flotilli. Sai relvastuseks vaid kuulipildujad ja jäi flotilli staabilaevaks.

1918. aasta talvel langes Jurjev Pihkva lähedal saksa vägede kätte, nimetati ümber Graf Kirchbachiks ja tegutses järgnevalt kapten Ferdinand Wichmanni juhatusel eestlastest meeskonnaga saksa vägede käsunduslaevana. Sama aasta novembris saksa okupatsiooni lõppemisel müüsid sakslased Graf Kirchbachi kaupmees Brockile. 

Eesti valitsus ei tunnistanud laeva müüki ja 1. märtsil 1919 võeti see Peipsi Laevastiku Divisjoni. Laev sai nimeks Tartu ja relvastati ühe 47 mm Hotchkissi kahuriga ning ühe 40 mm õhutõrjekahuriga. See oli ilmselt ainuke õhutõrjekahur Peipsi laevastiku divisjonis Vabadussõja päevil. 1919. aasta oktoobris lisati Tartule ka üks 75 mm kahur. Tartu sõjaaegne meeskond oli 29 meest, sellest 3 ohvitseri. Vabadussõja aegseks komandöriks oli mitšman Jaan Usin. Pärast Vabadussõda jäi suurtükipaat Tartu Peipsi laevastiku divisjoni koosseisu. 1931. aastal tehti talle kapitaalremont.

Okupeeritud Eestis võeti Tartu 1940/1941. aasta talvel Leningradis asunud Dzeržinski-nimelise Kõrgema Mereväeinseneride Kooli õppelaevaks. 22. märtsil sai ta nimeks Narova. Saksa-Vene sõja alates relvastati ta kolme 45 mm kahuriga, võeti Peipsi Flotilli ja osales lühiajaliselt sõjategevuses Peipsil. 22. juulil sai Narova Mustvee reidil saksa õhurünnakust raskelt vigastada ja uputati päev hiljem Omedu jõe suudmes, Mustveest 7 km lõuna pool, oma meeskonna poolt.

1941. a septembri lõpul tõsteti laev saksa pioneeride poolt üles ja pärast remonti võeti Heimatlandi nime all kasutusele. 1942. aastal anti laev üle Eesti Omavalitsusele ja sai jällegi Tartuks, aga mitte kauaks. Juba 1943. aasta septembris võeti ta sakslaste poolt tagasi, sai jälle nimeks Heimatland ja teda hakati kasutama 4. suurtükipraamide flotilli transpordilaeva ja ujuvkasarmuna. Kui Punaarmee 1944. aasta augustis Emajõeni jõudis, uputati Heimatland 25. kuupäeval oma meeskonna poolt jõkke; päev hiljem pommitati pooluppunud laeva veel omakorda nõukogude lennuväe poolt.

Pärast sõda lammutati kunagise Eesti suurtükipaadi Tartu vrakk samanimelises linnas.

Laeva andmed 
 Ehitaja: Riia Lange & Pojad tehas
 Veeväljasurve: 145 t 
 Pikkus: 37 m 
 Laius: 5,3 m 
 Süvis: 1,3 m 
 Relvastus: 1 x 75 mm kahur, 1 x 47 mm Hotchkissi kahur, 1 x 40 mm õhutõrjekahur 
 Jõuallikas: aurumasin 120 hj 
 Kiirus: 9 sõlme 
 Meeskond: 29 meest, sellest 3 ohvitseri

Viited

Välislingid 
 
 
Eesti endised sõjalaevad
Tartu laevad
Peipsi Laevastiku Divisjon
Jõgeva viadukt

Jõgeva viadukt on Jõgeva-Mustvee maanteel olev sild (viadukt). 

Sild valmis 1987. aastal ja selle pikkus on 203 m.

Viited 

Eesti sillad
Jõgeva
Eesti raudteesillad
Tori sild

Tori sild oli Pärnu–Tori maanteel olnud sild, mis ületas Pärnu jõge.

Sild valmis 1956. aastal ja selle pikkus oli 136 m.

2022. aastal hakati ehitama uut silda. Algselt oli plaanis olemasolev sild renoveerida, aga ilmnes, et uue silla rajamine on mõistlikum.

Viited 

Eesti sillad
Tori vald
Pikasilla sild

Pikasilla sild on Viljandi-Rõngu maantee sild Tõrva vallas Pikasillal. Sild ületab Väikese Emajõe. 

Sild valmis 1959. aastal ja selle pikkus on 120 m.

Viited 

Eesti sillad
Tõrva vald
Thilo Sarrazin

Thilo Sarrazin (sündinud 12. veebruaril 1945 Geras) on Saksa poliitik ja majandustegelane. Ta kuulus Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikusse Parteisse, kust Sarrazin tema "poliitiliselt ebakorrektsete" veendumuste tõttu 31. juulil 2020 välja heideti.

Thilo Sarrazin õppis aastatel 1967–1971 Bonni ülikoolis majandusteadust. 1973. aastal sai ta doktorikraadi. Alates 1975. aastast töötas ta avalikus sektoris, tegutsedes põhiliselt rahanduse alal. 2002–2009 oli ta Berliini finantssenaator (liidumaa rahandusminister). 2009–2010 oli Sarrazin Saksamaa Riigipanga juhatuse liige, kust teda ta enda seisukohti väljendavate avalduste tegemise pärast lahkuma sunniti.

2010. aastal avaldas ta raamatu "Deutschland schafft sich ab" (eesti keeles "Saksamaa käib maha", 2013), millest ta oli väga kriitiline Saksamaa sotsiaalabisüsteemi, haridussüsteemi ja immigratsioonipoliitika suhtes. Raamat äratas väga suurt tähelepanu (müüdi üle 2 miljoni eksemplari) ja tekitas vastakaid arvamusi.

2012. aasta mais avaldas Thilo Sarrazin raamatu "Europa braucht den Euro nicht" ("Euroopa ei vaja eurot").

2014. aastal ilmus temalt raamat "Der neue Tugendterror. Über die Grenzen der Meinungsfreiheit in Deutschland." ("Uus voorusterror. Arvamusvabaduse piiridest Saksamaal").

2016. aastal avaldas Sarrazin raamatu "Wunschdenken. Europa, Währung, Bildung, Einwanderung – warum Politik so häufig scheitert" (eesti keeles "Soovmõtlemine. Euroopa, raha, haridus, sisseränne – miks poliitika nii sageli ebaõnnestub" 2017).

2018. aasta augusti lõpus ilmus raamat "Feindliche Übernahme − Wie der Islam den Fortschritt behindert und die Gesellschaft bedroht" ("Vaenulik ülevõtmine - kuidas islam progressi takistab ja ühiskonda ohustab").

Viited

Välislingid
Sisseränne on sotsiaalse valiku küsimus. Ahto Lobjaka intervjuu Thilo Sarraziniga

Saksamaa poliitikud
Sündinud 1945
Alma Teder

Alma Teder (sünninimi Alma Papp, aastatel 1935–1937 Alma Rooseste; 17. jaanuar / 30. jaanuar 1908 Albu vald, Järvamaa – 27. juuli 1990 Norrköping) oli eesti kirjanik ja näitleja.

Kooliteed alustas ta Kehras, lõpetas 1925. aastal Tallinna õhtugümnaasiumi ja 1930. aastal Draamastuudio teatrikooli.

Ta oli aastatel 1929–1934 Draamastuudio Teatri näitleja, hiljem oli ta ametnik ja raamatupidaja Tallinnas.

1944. aastal siirdus Rootsi, elades alguses Valdemarsvikis, hiljem Norrköpingis. Töötas seal alguses tekstiilivabrikus, aastast 1964 aga linnamuuseumis. Ta suri aastal 1990 Norrköpingis ja maeti 27. septembril 1996 (ekslikult 1. augustil 1996) ümber Tallinna Metsakalmistule.

Looming
Kirjanduslikku tegevust alustas ta sõja-aastail romaaniga "Ilusad päevad", mille kaks esimest käsikirja hävisid Eestis ja trükki jõudis alles kolmas variant (Vadstena Orto 1950). Teos kujutab idülliliselt sõjaeelset suurtalu, kuhu ootamatult vaesunud linnapreili peab minema teenijannaks. 

Tema peateos on romaan "Elu õpilane I–II" (Toronto Orto 1954–1956), mille algusosa näitab masendavates värvides naturalistliku fotograafilisusega mõisatööliste elu XX sajandi esimestel kümnenditel. Peategelane on isatu ja ema poolt vaevu sallitud tütar, kelle eluvõitlused jätkuvad II osas tööpuudusest ahistatud linnas. 

Romaan "Röövel ristisambal" (Toronto Orto 1961) kujutab aastast 1905 peetavat võitlust ühe suurtalu pärast, kus mitmekülgselt paljastub peategelase ja tema suguseltsi närusus, perekondlike sündmuste foon on aga ühe aleviku tekkimine ja areng. 

Romaan "Üks nendest" (Toronto Orto 1966) kujutab saunikuperest suure suguvõsa arenemist ning dramaatilisi konflikte aastal 1941.

Teatrit tundva autorina on ta kirjutanud näidendid "Eestlased omavahel" (1947) ja "Inimesed tormis" (1955), mida Rootsis ja Austraalias on mänginud eesti amatöörtrupid.

Rolle
1929 Hugo Raudsepp "Mikumärdi" (Maret)
1931 Ladislaus Fodor "Täitesulepea" (proua Vessely)
1932 Mait Metsanurk "Agulirahvas läheb ajalukku" (Marta)

Viited

Kirjandus
Raimond Kolk. "Alma Teder on lahkunud". Teataja nr 15, 25. august 1990. Lk 3
Oskar Kruus. "Teder, Alma". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 587–588
"Eksiilkirjaniku põrm sängitati kodumaa mulda". Kultuurileht nr 36, 4. oktoober 1996. Lk 27
Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat. Tallinn 2000
Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000

Välislingid

Alma Teder Eesti Ilukirjanduse Andmebaasis
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti kirjanikud
Eesti näitlejad
Eestlased Rootsis
Metsakalmistule ümbermaetud
Sündinud 1908
Surnud 1990
Otto Grotewohl

Otto Emil Franz Grotewohl (11. märts 1894 Braunschweig – 21. september 1964 Ida-Berliin) oli Saksamaa poliitik ja Saksa Demokraatliku Vabariigi riigitegelane.

Otto Grotewohl oli pärit rätsepa perekonnast, elukutselt oli ta trükitööline. Alates 1912. aastast kuulus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Võttis mobiliseerituna osa esimesest maailmasõjast. 1920–1930 oli ta Braunschweigi Maapäeva liige. Alates 1921. aastast oli ta Braunschweigi Vaba Riigi haridusminister ning 1923. aastast siseminister ja justiitsminister. 1925. aastal sai Grotewohl Riigipäeva liikmeks.

Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel pidi ta ametitest lahkuma. Mitmel korral oli ta arreteeritud.

Aastatel 1945–1946 oli ta Ida-Saksamaal Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei Keskkomitee esimees. 1946. aasta aprillis valiti ta koos Wilhelm Pieckiga Saksamaa Kommunistliku Partei ja Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei ühinemiskongressil Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei esimeheks ja Keskkomitee liikmeks. 

Otto Grotewohl oli 12. oktoobrist 1949 kuni oma surmani 1964. aasta septembris Saksa Demokraatliku Vabariigi Ministrite Nõukogu esimees (sisuliselt valitsusjuht).

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV valitsusjuhid
Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei poliitikud
Sündinud 1894
Surnud 1964
Räts

Räts (Asio) on kakuliste seltsi kaklaste sugukonda kuuluv lindude perekond.

Klassifikatsioon
Rätsude perekonda klassifitseeritakse järgmised liigid:
 Asio abyssinicus – mägiräts
 Asio capensis – aafrika sooräts
 Asio flammeus – sooräts
 Asio madagascariensis
 Asio otus – kõrvukräts
 Asio stygius – tooneräts

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne saidil Wikispecies 
Eesti Ornitoloogiaühing, Maailma linnunimetuste andmebaas

Kaklased
Baltimaade armeenlased

Baltimaade armeenlased on Eestis, Lätis ja Leedus elavad armeenlased. Baltimaade armeenlased asusid kolme Balti riiki elama peamiselt Nõukogude okupatsiooni ajal.

Eesti

2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 1444 armeenlast ning 2011. aasta rahvaloenduse koostamise ajaks oli armeenlaste ametlik arv langenud 1042 inimeseni. Suurem oli armeenlaste arv Nõukogude Liidu 1989. aasta rahvaloenduse andmetel, nimelt 1669. Suurem osa Eesti armeenlastest elab Tallinnas (2000. aastal 58%).

Pärast Eesti Vabariigi taasiseseisvumist aastal 1991 ei antud Nõukogude perioodil sisse rännanud immigrantidele ega nende Eestis sündinud lastele automaatselt kodakondsust.

Ararati järgi on nime saanud Tallinnas tegutsev jalgpalliklubi Tallinna FC Ararat TTÜ, millel on sidemeid Armeenia jalgpalliklubiga FC Ararat Yerevan.

Läti
Veebilehe armeniandiaspora.com andmetel on armeenlasi Lätis ca 5000, Läti ametlike 2008. aasta andmete järgi 2742. Peamiselt elavad sealsed armeenlased Riias.

Aastal 1887 loodi Lätis armeenlaste ühing. Karl Jägeri aruande järgi mõrvati üks armeenlane Einsatzgruppe A poolt 1941. aastal Daugavpilsis. 1990. aastal asetati Riia kesklinna hatškar. 1991. aastal ilmus esimene number ajakirja Ararat, mis pärast pausi hakkas taas ilmuma 2002. aastal. Aastaks 2001 oli loodud Riia armeenlaste kogukond.

Leedu
Viimase Leedu rahvaloenduse (2011) andmetel elas riigis 1233 armeenlast, neist enamus Vilniuses. Armeenlaste ühingud nimetavad aga sealseks armeenlaste arvuks ca 2500. Nõukogude Liidu 1989. aasta rahvaloenduse andmetel elas Leedus 1655 armeenlast. Armeenlaste Leedu aladele elama asumine Poola-Leedu ühise riigi Rzeczpospolita ajal oli episoodilise loomuga ning tulenes peamiselt kaubanduslikest vajadustest, kuigi ajalooallikatest on teada, et Vilniuses rajati Armeenia kool juba 16. sajandil ja gild 16.–18. sajandil. Üks 19. sajandi Leedu väljapaistvamaid kunstnikke oli Jan Rustem (armeenia keeles Յան Ռուստամ). Suurema osa praegusel ajal Leedus elavate armeenlaste ajalugu on seotud 20. sajandiga. Hatškar püstitati Leedu Ristimäele 2001. aastal ja Kaunase kesklinna 2004. aastal. Vilniuses avati Armeenia kirik 2006. aastal.

Kuulsaid Baltimaade armeenlasi

 Vladimir Kasparjan
 Boriss Parsadanjan

Vaata ka
Armeenia diasporaa
Armeenia-Eesti Kultuuri Selts

Viited

Välislingid
Eastern Minorities//Läti Instituut
Baltic "yans": A visit with the Armenians of Latvia
Армяне в Латвии. От общества – к общине

Armeenia
Baltimaad
Rahvad
Glen Johnson

Glen McLeod Cooper Johnson (sünninimi Glen McLeod Cooper Stephens; sündinud 17. juunil 1984 Londonis) on endine inglise jalgpallur, kes mängis kaitsja positsioonil.

2009. aastal valiti ta Portsmouthi hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2008–2009 valiti ta lisaks Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu.

Saavutused

Chelsea
 Premier League: 2004–2005
 Football League Cup: 2004–2005

Portsmouth
 FA Cup : 2007–2008

Liverpool
 Football League Cup: 2011–2012

Inglismaa jalgpallurid
West Ham Unitedi mängijad
Millwall FC mängijad
Chelsea FC mängijad
Portsmouth FC mängijad
Liverpool FC mängijad
Stoke City FC mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1984
Torbikud

Torbikud on Tartus tegutsev segarahvatantsurühm, mis loodi 2009. aastal.

Rahvatantsurühma Torbikud lõi MTÜ Rahvatantsuselts Torbikud, mis on avalikes huvides tegutsev Eesti rahvatantsu ja folkloori viljelev kollektiiv. Seltsi eesmärgiks on organiseerida ja toetada rahvatantsu õppimist ning esitamist avalikel üritustel. Rahvatantsurühma Torbikud kuulub 2013. aasta seisuga kolm koosseisu: Punased, Valged ja Rohelised torbikud. Tegu on täiskasvanute segarühmadega (B-rühmad). Torbikud kannavad Äksi ja Puhja kihelkonna rahvarõivaid.

2012. aastal esindasid Torbikud Eestit ja Tartu linna rahvusvahelisel rahvatantsufestivalil Europeade Itaalias Padovas.

2013. aastal viisid Torbikud läbi Tartu tudengipäevade öötantsupidu.

Kunstilised juhid 

 2009–2012, 2013–... Kati Grauberg-Longhurst
 2009–2012, 2013–... Ave Lääne
 2012–2013 Madli Teller
 2012–2013 Marius Aave

Viited

Välislingid 
 Torbikute koduleht
 Torbikud Facebookis
 Torbikute videod Youtube'is

Tartu organisatsioonid
Eesti rahvatantsurühmad
Valgamaalane

Valgamaalane oli Eesti kohalik ajaleht, mis ilmus Valgamaal.

Ajalehe Valgamaalane juured ulatusid tagasi 1907. aasta jaanuari, kui ilmus lehe eelkäija, ajaleht Sõna. Leht on pika aja jooksul korduvalt nime vahetanud ning kandis alates aastast 1988 nime Valgamaalane. Valga maakonna ajaleht tõi oma lugejateni põhiliselt Valgamaa uudiseid, kuid kirjutas ka mujal Eestis toimuvast. Valgamaalane ilmus kolm korda nädalas.

Ajalehe toimetus asus Valgas. Ajalehe peatoimetaja oli Sirli Homuha. Väljaandja oli AS Eesti Meedia.

Viimase Valgamaalase number ilmus 31. oktoobril 2017.

Alates 3. novembrist 2017 ilmub Valgamaalase asemel Lõuna-Eesti Postimees.

Viited

Välislingid
Ajalehe koduleht
Eesti Meedia

Eesti ajalehed
Valga maakond
Obinitsa surnuaed

Obinitsa surnuaed on kalmistu Setumaal, praeguse haldusjaotuse järgi Setomaa vallas Obinitsa külas. Kalmistu on Setomaa valla omand, kuid kuulub Obinitsa Issanda Muutmise kiriku juurde.

Obinitsa kalmistu on rajatud 1500 aastat tagasi. Vanima osa moodustab Sakalovapalo kääbaskalmistu. Hilisem osa on rajatud 19. sajandi alguses. Obinitsa surnuaial asub teiste hulgas lauluema Hilana Taarka (1856–1933) haud. Viimasel ajal on kasutusele võetud ka surnuaia Tuhkvitsa oja poolne osa.

1950. aastal, kui Obinitsa kool-kirikus suleti kiriku tegevus, asuti ehitama uut kirikut surnuaia kõrvale eraldatud ühe hektari suurusele maale. Nõukogude võimu ajal selline tegevus oli põhjendatud sellega, et vastavalt leninlikule dekreedile tuleb kool kirikust lahutada ning koguduselt võtta kooli tarbeks kirikuhoone. Selline tegevus põhines toonase Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe Arnold Veimeri kirjalikul korraldusel Meremäe valla täitevkomitee esimehele. 

1950. aastal hakkas kohalik preester Vilemon Talomees vaatamata takistustele kohaliku kogukonna toetusel siiski uut kirikut ehitama. Algul töötas preester üksinda, hiljem liitusid tema initsiatiivil ja palvel ka koguduse liikmed. 1951. aastal tehti palju takistusi, et kiriku ehitust häirida. Kiriku ehitust ei toetanud ka Võru maakonna praostkond, nemad tegelesid Meeksi kiriku ehitamisega. 9. jaanuaril 1952 asuti takistustest hoolimata kiriku interjööri looma. Valga kirik andis Obinitsa kogudusele üle Tõrva kiriku varad (kirikukell, ikoonid, kroonlühter, küünlajalad, altar, preestri teenistusriided). Palju annetasid (ehitusmaterjale) kiriku ehitusele kohalikud talumehed, palka ei olnud meestele kuskilt maksta. Toetas ka Eesti Piiskopkond. 15. juunil 1952 pühitseti alles tellinguis kirik sisse. Obinitsa Apostliku Õigeusu kiriku pühitses Tallinna piiskop Roman Issanda muutmise auks. 

Obinitsa suurim kiriku- ja surnuaiapüha on paasapäev, kui inimesed kogunevad oma esivanemate haudadele, et mälestada oma lähedasi. Sel päeval on surnuaias tuhandeid inimesi. Pärast jumalateenistust kirikus toimub haudadel mälestussöömaaeg ja loetakse palveid.

Viited

Välislingid 
 

Setumaa kalmistud
Setomaa vald
Eesti õigeusu kalmistud
Obinitsa
Miikse surnuaed

Miikse surnuaed on kalmistu Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Miikse külas Setomaa vallas Võru maakonnas. Kalmistu on valla omandis, kuid kuulub Meeksi Ristija Johannese kiriku juurde.

Miikse surnuaed hakkas tekkima 1944. aastal langenud Nõukogude sõdurite matmispaiga kõrvale. Kui pärast II maailmasõda lagunes Luhamaa õigeusu koguduse abikirik, ehitati surnuaeda toonase Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Vene Õigeusu Asjade voliniku sanktsioneerimisel Meeksi Ristija Johannese kirik.

Viited

Välislingid

Setumaa kalmistud
Setomaa vald
Võru maakonna kalmistud
Võru maakonna kultuurimälestised
Eesti õigeusu kalmistud
Sakalovapalo kääpad

Sakalovapalo kääpad on iidne matmispaik, kalmistu Setomaa vallas Obinitsa külas.

Kunagi asus kääbaste juures kivirist ning see koht oli piirkonna inimeste jaoks tähtis ja tuntud. Kivirist hävitati nõukogude võimu ajal, samal perioodil hävitati ka mitmeid kääpaid, kus kääpa liiva kasutati mööda mineval teel libeduse tõrjeks. Rist oli annetuskohaks kuhu möödujad tõid raha, nööpe, lõngajuppe ja muid asjakesi. Risti juurde põõsaste külge seoti punaseid ja valgeid paelu. Vanarahvas pidas kääpaid Põhjasõja- või rootsiaegseiks ja räägiti seoses kääbastega ka suurtest lahingutest.
Kääpaid on uuritud eri aegadel erinevate arheoloogide poolt. 1913. aastal teostas väljakaevamisi vene geoloog V. Kreiton. Hiljem on kääpaid uurinud Karin Mark, E. Astel, E. Richter, Jüri Linnus ja mitmed teised. Kääbaskalmistu võis esialgselt sisaldada 50 liivakääbast. Säilinud on nendest 36, millest 8 on pikk-kääbast ja 28 ümarkääbast. Kääpad on senini vanimad arheoloogilised muistised Obinitsa piirkonnas.

Legendid 

Ühe legendi kohaselt on tegemist Rootsi kalmistuga, mis on pärit Põhjasõja ajast (1700-1721). Ringikujulised kääpad olevat hobuste matmispaigad ja ovaalsed inimeste omad. Surnute mälestuseks olla pandud suur kivirist. Kord tahetud risti ära viia Taelova, aga hobused hakanud teel perutama ja taganema, nii toodud rist tagasi oma kohale. Veel on räägitud, et Sakalovapalo kääbaste juurde on maetud kulda ja see pidavad olema kohas kust on näha Saalesa või Saatse kiriku kupleid. Põhjasõja lahingud olla kestnud kaua ka Obinitsa piirkonnas, kus olla langenud vene kindral Sokolovski (seto keeles Sakalov). Tema haud olla olnud kääbaste piirkonnas ning hauale olla pandud suur kivirist, mis olla aheldatud ketiga kasvava männi külge.

Lisaks sellele on vanarahvas rääkinud Sakalova palos elanud essütajast.

Viited

Setumaa kalmistud
Setomaa vald
Eesti arheoloogia
Meremäe Kool

Meremäe kool on põhikool Setomaa vallas Meremäe külas. 

Maakonnakeskusest Võru linnast on kool 35 km ja Vene Föderatsiooni riigipiirist 5 km kaugusel. Ajaloolis-kultuuriliselt asub Meremäe kool Setumaal. Kool on munitsipaalasutus, mille pidaja on Meremäe Vallavalitsus. Kooli tegutsemise vorm on põhikool-lasteaed. 
2010/2011. õppeaastal töötas lasteaias 1 liitrühm 17 lapsega ja koolis õppis 51 õpilast 5 klassikomplektis. Õpetajaid töötas koolis 15 ja lasteaiaõpetajaid 3. 

Kool asub hoones, mis on ehitatud 1960. aastal. Samas majas töötavad lasteaiarühm, valla arhiiv ning MTÜ Meremäe Kultuuriühing. 

1960. aastal alustas vastvalminud kool tööd Meremäe Keskkoolina. 

2000 muudeti Meremäe Keskkool Meremäe Põhikooliks. 2004 ühendati Meremäe ja Obinitsa Põhikool Meremäe-Obinitsa Põhikooliks. Õppetöö toimus kahes majas. 2008 suleti Obinitsa koolimaja. 2010 liideti Meremäe-Obinitsa Põhikool ja Meremäe Lasteaed Tsirgupesäkene kool-lasteaiaks nimega Meremäe Kool. 

Koolis on kasutatavat üldpinda 2016 m². Hoonele on paigaldatud uus katus. Nullkorrusele on välja ehitatud tänapäeva nõuetele vastav sööklakompleks ja renoveeritud võimla koos riietus- ja duširuumide ning saunadega. Remonditud on garderoob ja jõusaali ruum. Paigaldatud on ka uus küttesüsteem.
 
I korrusel paiknevad kooli raamatukogu ja muusikakabinet ning MTÜ Meremäe Kultuuriühingu kontor. 
II korrusel asuvad õpetajate tuba, direktori kabinet, eripedagoogi-logopeedi kabinet, inglise keele kabinet, loodusloo/ajaloo kabinet, vene keele kabinet ning väljaüüritud kabinet valla arhiivile. Samal korrusel asuvad ka tualettruumid. 
III korrusel asub arvutiklass, eesti keele kabinet, kaks algklasside kabinetti, matemaatika kabinet ja pikapäevarühma mängutuba. 
Kooliõuele on ehitatud projektipõhiselt väliklass (õuesõppeklass). 
Poiste tööõpetuse tunnid toimuvad Meremäe Noortekeskuse majas. Kabinet on varustatud kaasaegsete õppevahenditega Koolil on oma mänguväljak ja staadion. 2007. aasta projektiga valmisid lastele liikumistegevuseks vajalikud rekvisiidid. Paigaldati liivakast, kiiged ja mängupaviljon.
 
Staadioni üldpind on 1,4 ha, ümbritsetud kuusehekiga. Jooksuraja pikkus 250 m ja kaetud purustatud kivisöega. Remonti ja korrastamist vajavad jalgpalliväljak, hüppekastid, heite- ja tõukeringid ning võimlemis-turnimisvahendid. Staadionil asub ka 2007. aastal ehitatud skate-park ja korvpalliväljak.

Huvitegevusteks on võimalus osa võtta laulu-muusika, kunsti, näitemängu, puutöö, laserdisaini ja pärimuskultuuri ringidest.
Lasteaed on avatud kella 7–19 ja lasteaias on üks liitrühm.
Põhitegevus: koolieast noorematele lastele hoiu ja alushariduse omandamise võimaldamine.

Kooli nimed

Meremäe Keskkool
Meremäe Põhikool 
Meremäe-Obinitsa Põhikool
Meremäe kool

Välislingid
Meremäe kooli koduleht

Võru maakonna koolid
Setomaa vald
Euromaidan

Euromaidan (ukraina keeles Євромайдан) oli meeleavalduste ja rahutuste laine Ukraina pealinnas Kiievis, mis algas 21. novembri õhtul 2013.

Nimetus
Nimi Euromaidan koosneb kahest osast: "Euro" viitab Euroopale ja "maidan" Kiievi keskväljakule nimega Maidan Nezaležnosti ("Iseseisvuse väljak"), kus meeleavaldused toimusid. Nimi Euromaidan levis sotsiaalmeedias sildiga #Euromaidan.

Põhjused 
Ukrainlased alustasid spontaanseid proteste pärast seda, kui valitsus peatas ettevalmistused assotsiatsioonilepingu ja vabakaubanduslepingu allakirjutamiseks Euroopa Liiduga. Protestijad nõudsid valitsuse tagasiastumist, umbusaldushääletust president Viktor Janukovõtšile ja ennetähtaegseid valimisi.

Sündmuste käik 
Euromaidani alguseks peetakse Mustafa Najemi Facebooki-postitust, milles ta kutsus üles kogunema:  "Olgu, võtame seda nüüd tõsiselt. Kes on valmis täna enne keskööd Maidanile tulema? Kui saame tuhat kokku, tuleme välja. On 21. november, aasta 2013." Meeleavaldused jätkusid vaatamata Ukraina miilitsa arvukale kohalolule ning üha enam üliõpilasi ühines meeleavaldajatega. 30. novembri varahommikul ründas valitsus vägivalda kasutades meeleavaldajaid, mis muutis protestid ainult ägedamaks, nii et järgmistel nädalalõppudel (1. ja 8. detsembril) osales meeleavaldustel 400 000–800 000 inimest. Protestijate võimet organiseeruda ja leida toetust välismaalt mõjutasid sotsiaalmeediakanalid, nagu Twitter ja Facebook, samuti laialt levinud mobiilne internet. Euromaidanist kujunes välja 2014. aasta Ukraina revolutsioon.

Hinnangud 
Poliitikaeksperdid olid eri arvamusel, kas Euromaidani liikumine on revolutsioon, kuid mitmed meeleavalduste eestvedajad (nagu Oleg Tjagnõbok) kasutasid seda terminit sageli. Mõned Ukraina meediakanalid nimetasid liikumist "Eurorevolutsiooniks" (ukraina keeles Єврореволюція).

Mälestuse jäädvustamine 
Alates 2014. aastast tähistatakse Ukrainas 21. novembril väärikuse ja vabaduse päeva.

Vaata ka
Taevane sadakond
Ukraina kriis
Sõda Donbassis
2011. aasta märtsi kriis

Viited

Välislingid

Dispersion of students in Kyiv on 30 November
Euromaidani ametlik lehekülg Facebookis
Live updates of the protests, Kyiv Post
Live video of EuroMaidan rallies by Radio Free Europe/Radio Liberty
Live webcam of Kiev's Maidan Nezalezhnosti
3D panarama EuroMaidan protests in Lviv, 02 december 2013
  Stepan Bandera.  Perspectives for Ukrainian Revolution (audiobook) Ukrainian Publishers House L.T.D. London.
Silver Meikar: „Väljakurahva habras võit“ Sirp, 27.02.2014
Mark Gustafson: „Ukraina must veebruar. Faktid ja meedianarratiiv.“ Kesknädal, 4. veebruar 2015.
В ГБР назначили ответственного за расследование дел Майдана - Liga Novosti, 02.01.2020

 Youtube
 25. november 2013
 Беркут кинувся на людей
 "Беркут" ждал приказа: "мочить" людей
 02. detsember 2013
 Штурм администрации Януковича. Как это было

2013
Ukraina poliitika
Passiiv

Passiiv on võrdväärselt aktiiviga tegusõna grammatiline kategooria. Passiivi ülesandeks on tegevusobjekti esiplaanile tõstmine. Erinevalt impersonaalist ei pruugi passiiv osutada inimtegijale. Aktiivilausetel on tegevussubjektiks alus, passiivilausetel selline vastavus aga puudub.

Subjektita passiiv
Eesti keelele on omane eelkõige subjektita passiiv, mille korral tegevussubjekt on aluse positsioonist välja tõrjutud ja see positsioon jääb lauses tühjaks. 

Näiteks: Ta lasti (arstide poolt) haiglast välja.

Subjektiline passiiv
Subjektilise passiivi korral asendub alus tegevusobjektiga, samal ajal kui tegevussubjekt jääb kas märkimata või muutub agentadverbiaaliks (tegijamäärus)

Näiteks: Patsiendid said (arsti käest) noomida.

Vaata ka
Umbisikuline tegumood

Kasutatud kirjandus
Erelt, Mati, Reet Kaasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare 1993. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut. § 490

Välislingid

 Süntaks
Agarak

Agarak (armeenia keeles Ագարակ) on 1949. aastal rajatud linn Armeenias Sjunikhi maakonnas.

Agaraki peetakse Armeenia lõunatipuks, kuna see paikneb Iraani piiril, Araksi jõe vasakkaldal, Meghrist 9 km edelas. Linn jääb Armeenia pealinnast Jerevanist 410 km lõunasse ja Sjunikhi maakonna keskusest Kapanist94 km lõunasse. Varem läbis linna Jerevani–Nahhitševani–Horadizi raudtee, mis on nüüdseks lammutatud. Agarak on eraldi omavalitsusüksus. Armeenia statistikateenistuse (ARMSTAT) andmeil oli linnas 2010. aastal 4881 elanikku, 2001. aasta rahvaloenduse andmeil aga 4801.

Viited

Armeenia linnad
Sjunikhi maakond
Emo Mei

Emo Mei (sündinud Emilie Sülluste; kodanikunimi Emilie Meipoom, kuni 1936 Emilie Meibaum; 13. august (vkj)/26. august 1905 Tallinn – 2. detsember 1992 Toronto) oli eesti kirjanik.

Ta sündis meremehe tütrena, lõpetas Tallinna tütarlaste kaubanduskooli, hiljem ka Punane Risti sõjaõdede kursused.

Põgenes aastal 1944 Rootsi, kust aastal 1951 siirdus omakorda Kanadasse, elades surmani Torontos.

Looming
Tema elujaatava hoiaku ja tugevate naiskarakteritega romaanid rõhutavad traditsioonilisi väärtusi ja elu järjepidevust:
Esikromaan "Ingli saatus" (Toronto Orto. Toronto 1960; 2. trükk Paide 1994) käsitleb energilise Hiiu tüdruku elust läbimurdmist.
"Ja sõna sai teoks"
"Vaba kui lind"
"Kõrgla"
"Armas isa"

Kirjandus 
Barbi Pilvre. "Mei, Emo". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 329–330
Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat. Tallinn 2000

Välislingid
Haud Mount Pleasanti kalmistul Torontos

Eesti kirjanikud
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Eestlased Kanadas
Sündinud 1905
Surnud 1992
Sperma

Sperma ehk seemnevedelik ehk ejakulaat ehk seeme on paljude suguliselt paljunevate hermafrodiitide ja isaste organismide orgaaniline kehavedelik, mis väljutatakse looduslikult suguti kaudu valdavalt seemnepurske ajal.

Seemnevedeliku moodustumine, seotud elundid, morfoloogia, bakterid, viirused, hormoonid ja histoloogia, käivitatavad protsessid ning patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Roomajatel

Maolistel 
Teadlaste arvates koguneb isastel madudel seemnevedelik jahedama kliimaga maades talvise puhkeseisundi ajal hoopis abisuguelundites ehk neeru-sugusegmentides, mis näiteks harilikul rästikul võivad moodustada kuni 1/2 neerust. Seemnevedelik väljutatakse, tihti pärast kurnavaid võitlusi, kuid võimalusel kopulatsiooni ajal emase partneri kloaagiavaustesse.

Seemnevedeliku kogused sõltuvad mitmest tegurist, näiteks isase mao suurusest, eelnenud kopulatsioonide hulgast, vanusest jne, nii näiteks on maisi-roninastiku ühe ejakulaadiportsjoni maht keskmiselt 0,01 ml.

Imetajatel 

Mitmete imetajate (laamade, pullide, meeste) seemnevedeliku rakuvaba osa sisaldab närvirakkude kasvufaktorit, mis emaste vastavasse avausse sisestatuna stimuleerib ovulatsiooni.

Mehel 
Enamikul täiskasvanud meestest moodustub seemnevedelik munandites spermatosoididest ja lisasugunäärmetes (seemnepõiekesed, eesnääre ja kusitisibulanäärmed) tekkinud sekreedist.

Seemnepõieke valmistab suurema osa seemnevedeliku rakuvabast osast – seemneplasmast.

Sperma biokeemiline koostis 

Seemnevedelikus on rohkelt fruktoosi, prostaglandiine ja ensüüme ning palju muid aineid.

Patoloogia 
Seemnevedeliku väljutamise käigus võib toimuda nakatumine ja/või mitmete sugulisel teel levivate haiguste ülekanne.

Ebola viirushaigus 

Ebola viirushaiguse, mida põhjustavad mitmed perekonda Ebolavirus liigitatud viiruseliigid, sh Ebola viirus, edasikandumine seemnevedelikuga oli pikka aega vaidluse all. Üksnes üksikud teadlased julgesid kirjutada sellesse haigusse nakatumisest seemnevedelikuga ning sellest, et see võib toimuda ka veel kuni 7 nädalat pärast haigusest tervenemist.

Viiruseosakesi on tuvastatud reproduktiivelundite eritistes ka kuni 80 ja rohkem päeva (kuni 6 kuud) pärast haigusest tervenemist.

Vaata ka 

FIV
HIV
impotentsus
kopulatsioonikork
spermaanalüüs
spermapank
suguühe

Viited

Välislingid 
Eesti nõukogude entsüklopeedia. 7. köide: RUND-TING. Tallinn: Valgus, 1975, lk 252.
Hector E.Chemes ja Vanesa Y.Rawe, Sperm pathology: a step beyond descriptive morphology. Origin, characterization and fertility potential of abnormal sperm phenotypes in infertile men, Human Reproduction Update, Vol.9, No.5 pp. 405±428, 2003, Veebiversioon (vaadatud 11.12.2013) (inglise keeles)
Leah Klemmt ja Anthony R. Scialli, The Transport of Chemicals in Semen, Birth Defects Research (Part B) 74:119–131 (2005), 2005 Wiley-Liss, Inc., veebiversioon (vaadatud 12.06.2014) (inglise keeles)

Kehavedelikud
Sigimiselundkond
Pootshaak

Pootshaak (saksa Bootshaken - paadihaak) on peamiselt merenduses (tavaliselt veesõidukitel) kasutatav pika varre ja konks-otsaga tööriist tõmbamiseks ja tõukamiseks. 

Pootshaagi sarnast, kuid üldjuhul lühema varrega tööriista kasutatakse ka päästeteenistuses.

Kirjeldus 
Pootshaake kasutatakse abivahendina peamiselt veesõidukite sildumise, haalamise ja muude manöövrite juures, samuti vees ujuvate esemete haaramiseks. Pootshaakidega on hõlbus hoida käsitsi kinni paati või muud väiksemat veesõidukit kai või teise veesõiduki kõrval lühiajaliselt (ilma kinnitusiotseta) seistes. Pootshaak kuulub enamuse registreerimisele kuuluvate veesõidukite kohustuslikku pardavarustusse. Tänapäeval valmistatakse kergemaid teleskoopvarrega pootshaake ja väiksematel kaatritel-paatidel kasutamiseks ka kombineeritud mõla-pootshaake.

Etnoloogia 
Etnoloogiliselt on defineeritud pootshaak, kui pika puuvarre otsas olev kahe haruga raudkonks, mille sirget haru kasutatakse tõukamiseks ja kõverat haru tõmbamiseks. Pootshaaki kasutati kala- ja hülgepüügil ning parvetamisel.

Viited

Välislingid

Etnograafia
Tööriistad
Laevandus
Viktor Veskimäe

Viktor Veskimäe (kuni 1935. aastani Viktor Mühlberg; 17. november/30. november 1902 Kambja vald – 29. juuni 1967 Toronto) oli eesti prosaist ja tõlkija.

Ta õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas 1930–1936 ja 1940–1942, stuudium jäi lõpetamata.

Ta töötas ametnikuna Tartu linnavalitsuses.

Aastal 1944 põgenes ta Rootsi, kus oli Göteborgis kirjastuse Orto ametnik. Aastal 1951 siirdus ta Kanadasse, kus ta tegeles kinnisvara müügiga. Ta suri Torontos.

Isiklikku 
Tema isa oli Tartu Immaanueli koguduse (baptisti kogudus) jutlustaja Karl Mühlberg. Ta oli aastast 1936 abielus hilisema kirjastuse Orto korrektori Helene Veskimäega (neiuna Saabel; 1911–1966).

Viited

Kirjandus 
 Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat Tallinn 2000

Välislingid 
 TÜ üliõpilased

Eesti kirjanikud
Eesti tõlkijad
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Kanadas
Sündinud 1902
Surnud 1967
Zalalövő

Zalalövő (ladinakeelne nimi Municipium Aelium Salla) on linn Ungaris Zala komitaadis.

Zalalövő asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

Sõpruslinnad 
  – Oberaich
  – Farra d'Isonzo
  – Savignano sul Panaro
  – Chibed

Viited

Välislingid 

 Koduleht (ungari keeles)

Ungari linnad
40 (Tallinna bussiliin)

40 on Tallinna bussiliin, mida teenindab Tallinna Linnatranspordi AS.

Bussiliin ühendab Pelguranna asumit Põhja-Tallinnas Südalinna asumiga Kesklinnas, läbides Kelmiküla ja Pelgulinna. Liin saab alguse Viru Keskuse bussiterminalist. Tööpäeva tipptundidel sõidab 10 bussi.

Välislingid
Tallinna 40 liini sõiduplaan

Tallinna bussiliinid