joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Des-vorm

des-vorm (ka gerundiiv) on eesti grammatikas tegusõna käändeline vorm, mis esineb lauses määrusena. See on ajamääruslik lauselühend. des-vormi kasutatakse samaaegseid tegevusi väljendavate lausete lühendamiseks: Kui päevitasin Pärnu rannas, lugesin läbi huvitava raamatu > Pärnu rannas päevitades lugesin läbi huvitava raamatu.

des-vormi tunnuseddes-vormi tunnusel on kolm varianti: des, tes, es. Nende valik sõltub samadest asjaoludest nagu da-tegevusnime variantide valik.

des kui da-tegevusnimes da, rääki/da – rääki/des
tes kui da-tegevusnimes ta, hüpa/ta – hüpa/tes
es kui da-tegevusnimes a, süü/a – süü/es

des-vormi tähendus  
des-vormiga väljendatakse samaaegselt toimuvat tegevust ja seda iseloomustavat tegevust: Lauldes ja joostes möödusid lapsed mu aia tagant.

des-vorm ja des-tarind, s.o des-vormis peasõnaga infiniittarind, väljendavad harilikult

põhilause sündmusega samaaegset sündmust. Muiates ütles ta järgmised sõnad.
põhilause sündmusega vahetult eelnevat sündmust. Jõudes mõtetega nii kaugele, tundis ta piinlikkust.
põhilause sündmusega vahetult järgnevat sündmust. Ta läks kiige juurde, seades end sellele istuma.

Referentsiaalselt sõltuvad ja sõltumatud des-tarindid
Nii nagu muud infiniittarindid on ka des-tarindid referentsiaalselt kas sõltuvad või sõltumatud. 

 Üldjuhul on sõltuva des-tarindi lähtelause alus täiesti identne põhilause tegevussubjektiga: Õhtul toas istudes / Jaan istus õhtul toas / mõtles Jaan sellele kaua.
 Üksikute pooleldi määrsõnastunud des-vormide korral on des-tarindi lähtelause grammatiline subjekt identne põhilause tegevusobjektiga: Raivo lõi pudeli kolksudes / Pudel kolksus / lauale.
 Passiivse transitiivse lähtelause puhul võib põhilause tegevussubjekt olla erandjuhul identne des-tarindi lähtelause tegevusobjektiga: Kartulid läksid keetes / Kartulid keedeti / pehmeks.

 Sõltumatu des-tarind, mille lähtelause tegevussubjekti referent ei ole identne põhilause tegevussubjekti referendiga, sisaldab tänapäeva eesti keeles suhteliselt regulaarselt ainult sihitut tegusõna, näiteks loojuma. Lähtelause tegevussubjekt saab des-tarindis omastavalise vormi: Päikese loojudes / Päike loojus / läks ilm jahedaks.

Vaata ka
Umbisikuline tegumood

Kasutatud kirjandus 

Mati Erelt, Tiiu Erelt, Kristiina Ross. 2007. Eesti keele käsiraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus
Mati Erelt, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare 1993. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut

Morfoloogia
Süntaks
Valter Niilus

Valter Niilus (ka Valter Nilus; 1955. aastast Walter Niilus; 15. juuli 1913 Tallinn – 9. oktoober 1978 Upland (Los Angelese lähedal), USA) oli Eesti keeleteadlane, eesti filoloog.

Elulugu
Valter Niilus oli tehnik-konstruktori poeg.

1932. aastal lõpetas Niilus Tallinnas J. Westholmi Gümnaasiumi, 1933–40 õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas eesti ja romaani keeli. Lõpetas ülikooli 1940. aastal magistrikraadiga, väitekiri "Põhja-Eesti ja Lõuna-Eesti murde vältuse erinevusest".  TÜ doktorant. 1997. aastal kaitses ta TÜ-s meditsiinidoktori kraadi väitekirjaga "Clostridium difficile infection and intestinal microbial ecology".

Niilus viibis 1938–40 stipendiaadina Pariisis Sorbonne'i ülikoolis, olles ühtlasi Pariisi Idakeelte Instituudis eesti keele lektor. Ta oli 1939–41 Akadeemilise Emakeele Seltsi teadussekretär ja 1939–40 ajakirja Eesti Keel toimetaja-sekretär, 1942–43 Postimehe kultuuriosakonna juhataja. 

Saksa võimud arreteerisid Niiluse koos teiste rahvuslastega põrandaalusest tegevusest osavõtu pärast ning ta viibis mõnda aega Tallinna Keskvanglas, kust vabanes Saksa vägede lahkumisel. Siirdus 1944 koos perekonnaga Saksamaale, kus oli eesti laagrikoolide organiseerijaid. Olles kutsutud USA armee juurde tsiviilohvitseriks, töötas ta Kanada immigratsiooniameti juures Heidelbergis ja Karlsruhes. 1950 läks Niilus USA-sse Californiasse, kus oli 1950–78 Claremont College'i raamatukogu ametnik ja abijuhataja ning vene keele lektor. Korraldas ka California Ülikoolis eesti keele kursusi.

Niilus oli aktiivne Ameerika lääneranniku eestlaskonna huvide eest seisja ning Los Angelese Eesti Maja rajamise mõtte algatajaid. Ta koostas ülevaate Lõuna-California eestlaste tegevusest, oli Balti Uurimuste Edendamise Ühingu (AABS) ja ERK USA-s liige.

Teadustöö
Valter Niilus uuris lõunaeesti murdeid, eriti leivu keelesaare murrakut. Ta avaldas üle 10 teadustrükise.

Teoseid
 Leivu rahvas // Eesti Kirjandus (1935) 8
 Leivu (Koiva) murde h-hääliku arengust // Eesti Keel (1936) 2
 Heikki Ojansuu lõunaeesti murdekogudest // Eesti Keel (1937) 5
 Choix de textes/dialectaux leivu // Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat (1936). Tartu, 1938
 Reduplikatiivsõnadest // Eesti Keel (1938) 7–8
 Keelegeograafiast ja eesti keeleatlasest // Eesti Kirjandus (1939) 3
 Leivu murde eδa-adjektiivide pluurali partitiivist // Eesti Keel ja Kirjandus (1941) 3
 Eesti Organisatsioonide Liit Läänerannikul // Lääneranniku eestlased. Toronto, 1959

Viited

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
 "Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944" Tartu, 1994, III kd, lk 147
 Nõmmera, E. J. "Walter E. Niilus 50.-a" Teataja (1963) 13. VII
 Põllusaar, A. "Walter Niilus. In memoriam" Vaba Eesti Sõna (1978) 19. X

Eesti keeleteadlased
Eesti filoloogid
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1913
Surnud 1978
Ahti Niilisk

Ahti Niilisk (sündinud 10. juunil 1937 Haapsalus) on eesti füüsik.

Elulugu
Ahti Niilisk on talupidaja poeg.

1955. aastal lõpetas Niilisk Haapsalu 1. Keskkooli, 1960 Tartu Ülikooli füüsika osakonna ning 1966 Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi aspirantuuri. 1971. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi.

Niilisk oli 1961–63 ja 1966–67 Füüsika ja Astronoomia Instituudi nooremteadur, 1967–70 peainsener, 1970–71 vaneminsener, 1971–72 nooremteadur ja 1972–73 vanemteadur. 1973–90 oli ta Eesti Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudi vanemteadur, 1980 ka Poola Teaduste Akadeemia uurimiskeskuse Unipress külalisteadur, 1990–2003 Füüsika Instituudi (aastast 1997 Tartu Ülikooli Füüsika Instituudi) teadur. 2003. aastast on ta erakorraline vanemteadur, 2003 oli ka Hawaii Ülikooli (USA) külalisstipendiaat.

Teadustöö
Ahti Niiliski peamised uurimisvaldkonnad on kõrgrõhu mõju kristallide lisanditsentrite ja eksitonide optilistele omadustele, pooljuhtide fotoelektrilistele omadustele ja pooljuht-heterolaserite kiirguskarakteristikutele laias temperatuurivahemikus. Tema osalusel juurutati FI-s metoodika tahkiste optiliste ja elektriliste omaduste uurimiseks kuni 15-kilobaarise hüdrostaatilise rõhu korral temperatuurivahemikus 4,2–300 K. Ta on avaldanud üle 60 teadustrükise.

Tunnustus
 Eesti NSV riiklik preemia (1982, kollektiivis)

Teoseid
 Spectroscopic investigation of Cu+ and Ag+ centres in alkali halides under high hydrostatic Pressure. // Phys. Status Solidi 33 (1969)
 Luminescence decay time for Ga+ centres in alkali halides (kaasautor). // Phys. Status Solidi (b) 64 (1974)
 Effect of hydrostatic pressure on the emission properties of GaSb/AlGaSb DH diode lasers (kaasautor). // High Pressure Sci. and Technol. 2. Kiev, 1989
 Active layer assessment of AlxGa1-x AsySb1-y/GaSb diode lasers from hydrostatic pressure measurements (kaasautor). // Semiconductor Sci. and Technol. (UK) (1990) 5
 Large pressure effect on photoluminescence lines in 6H SiC:Ti crystals (kaasautor). // Solid State Comm. 88 (1993)
 Tehisteemandi saamisest ja kasutamisvõimalusest. // EFS-i aastaraamat 1993. Tartu, 1994
 High-temperature atomic layer epitaxy from TiO2 from TiCl4 and H2O–H2O (kaasautor). // TA Toimetised. Füüsika. Matemaatika 52 (2003)
 XRD and micro-Raman study of ALD-grown ZrO2 and HfO2 thin films (kaasautor). // J. Cristal Growth (2004)
 Structural study of TiO2 thin filmsby micro-Raman spectroscopy (kaasautor). // Central Eur. J. Phys. 4 (2006) 1
 Spectroscopic and Raman spectroscopic characterization od ALD grown TiO2 thin film (kaasautor). //. J. Int. Soc. Optical Eng. (2007)

Viited

Kirjandus
 Eesti readuse biograafiline leksikon, 3. köide

Välislingid
 

Eesti füüsikud
Sündinud 1937
Leo Nigul

Leo Nigul (27. veebruar 1928 Väinjärve vald Järvamaal – 28. august 2008) oli Eesti loomakasvatusteadlane.

Elulugu
Leo Nigul oli talupidaja poeg.

1947. aastal lõpetas Nigul Rapla Keskkooli, 1953 zootehnikuna Eesti Põllumajanduse Akadeemia ja 1958 ELVI aspirantuuri. 1959. aastal kaitses ta EPA-s põllumajanduskandidaadi kraadi väitekirjaga "Erinevate söötmisviiside mõju põrsaste kasvule ja arengule". 1975. aastal kaitses Nigul Eesti Teaduste Akadeemias doktoriväitekirja peekonsigade nuumatulemuste teemal, kuid Kõrgem Atestatsioonikomisjon Moskvas jättis kraadi kinnitamata, nii et põllumajandusdoktoriks sai ta alles 1994. aastal EPMÜ-s väitekirjaga "Uurimusi kasvavate sigade söödaratsioonide paremustamisest proteiinsöötade, tööstusjäätmete ja ergotroopsete ainete abil".

Nigul oli 1953–1955 Viisu sovhoosi vanemzootehnik, 1958–1960 ELVI tõuaretuse osakonna nooremteadur, 1961–1969 seakasvatusosakonna (Kehtnas) vanemteadur, 1969–1988 sektorijuhataja, 1988–1994 juhtivteadur, 1994–2000 EPMÜ loomakasvatusinstituudi väikelooma- ja linnukasvatuse osakonna vanemteadur, seejärel EPMÜ agronoomiainstituudi teadur (ETF-i uurimistoetusega). 1960–1961 oli ta ka Tartu Eksperimentaalsovhoosi asedirektor.

Teadustöö
Leo Niguli peamised uurimisvaldkonnad on sigade söötmine, valgu- ja energiaväärindus, pidamisviisid ja aretus. Ta oli ELVI zootehnika teaduslik-metoodilise komisjoni jmt komisjoni ning nõukogu liige, samuti loomakasvatustehnikumide riigieksamikomisjoni esimees. Ta on avaldanud üle 300 teadustrükise.

Tunnustus
 Eesti NSV teeneline teadlane (1977)
 Eesti NSV Ministrite Nõukogu preemia (1989)

Teoseid
 Ratsionaalne põrsakasvatus. Tallinn, 1963
 Veise- ja seakasvatus (kaasautor). Tallinn, 1981
 Põllumajandusloomade söötmise ABC (kaasautor). Tallinn, 1982
 Loomakasvatus kodumajapidamises (kaasautor). Tallinn, 1984
 Seakasvataja teatmik (kaasautor). Tallinn, 1984
 Sigade söötmine (kaasautor Ü. Oll). Tallinn, 1991
 Toiduainete mõju võõrdepõrsaste jõudlusele. // APS Toim 2 (1996)
 Triticale ja odra toiteväärtus seasöödana. // Agraart (2002) 6

Viited

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
 EE 14, 323
 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn, 1992, 41, 114, 126
 EPMÜ BL, 72–73

Eesti loomakasvatusteadlased
Eesti NSV teenelised teadlased
Sündinud 1928
Surnud 2008
Jaanus Sakkis

Jaanus Sakkis (sündinud 13. aprillil 1985 Tallinnas) on Eesti disainer ja kunstnik.

Tema karikatuure on avaldatud ajakirjas Pilkaja.

Välislingid

Jaanus Sakkise kodulehekülg
"Armastus kolme apelsini vastu"

Eesti kunstnikud
Eesti disainerid
Eesti karikaturistid
Sündinud 1985
Salajane pealtkuulamine ja salvestamine

Salajane pealtkuulamine ja salvestamine on teabehanke ning jälitustegevuse meetod, mille käigus kuulatakse pealt või salvestatakse pealtkuulatavate isikutevahelisi  kõnelusi või dokumenteeritakse neid audiovisuaalsete tehniliste vahendite abil muul moel.

Meetodit kasutavad näiteks riiklikud luure- ja vastuluureasutused ning kriminaalkuritegevuse vastased asutused. 

Salaja võib pealt kuulata füüsiliselt või tehniliste vahenditega avatud kohtades, ruumides, transpordivahendites ning sidevahendite kasutamisel sideseansside ajal edastatavat teavet vahelt haarates ja salvestades.

Välislingid
 Mihkel Kärmas, Kesknuhkimissüsteemi koidik, Eesti Ekspress, 9. aprill 2003
Aleksei Günter, Netitelefon valmistab luurajatele peavalu, Postimees, 5. aprill 2006
Detektiivibüroole maksti arvutites nuhkimise eest, Õhtuleht, 7. mai 2007
Gert Daniel Hankewitz, Uus moeteenus: tellin endale lutikatõrje, Äripäev, 4. detsember 2007 
Suur Vend kogub jõudu: riigikogu avardas nuhkimisvõimalusi, Eesti Ekspress, 11. märts 2011
Microsoft: Skype'i krüpteerimisalgoritme FSB-le ei anta, err.ee, 8. juuni 2011
Jaanus Piirsalu, Pealtkuulamiseks loa küsimine võtab tulevikus rohkem aega, Eesti Päevaleht, 21. november 2011

Luure
Sisejulgeolek
Jeff Beck

Jeff Beck (kodanikunimega Geoffrey Arnold Beck; sündinud 24. juunil 1944 Wallingtonis) on Suurbritannia kitarrist ja helilooja. 

1965. aastal liitus Jeff Beck ansambliga The Yardbirds, kuhu ta valiti asendama Eric Claptonit. 1967. aastal lahkus ta The Yardbirdsist ning moodustas oma bändi The Jeff Beck Group, kuhu algselt kuulusid veel laulja Rod Stewart ja bassimängija Ronnie Wood. The Jeff Beck Group tegutses 1972. aastani ning salvestas neli albumit. Hiljem on Jeff Beck tegutsenud sooloartistina.

Ajakirja Rolling Stone koostatud kõigi aegade 100 parima kitarristi edetabelis valiti ta 5. kohale.

2010. aastal ilmus tema plaat "Emotion & Commotion".

Viited 

Suurbritannia muusikud
Kitarristid
Sündinud 1944
Amesi test

Amesi test on biotest, mille abil tehakse kindlaks kas uuritav kemikaal võib tekitada mutatsiooni või mutatsioone ja seeläbi ka vähki. 

Amesi test seisneb selles, et vaadatakse, kas uuritaval ainel (nt roti maksakoe ekstraktil) on võime tekitada histidiini mitte sünteesiva bakteri Salmonella typhimurium'i teatud mutatsioone.

Viited

Kasutatud kirjandus
TEA entsüklopeedia 4. köide, 2009.

Ökoloogia
EKP XIX kongress

EKP XIX Kongress oli 31. jaanuarist 1. veebruarini 1986. aastal Tallinnas toimunud EKP allorganisatsioonide saadikute korraline kongress.

EKP XIX kongressil valitud EKP KK büroo liikmed

EKP XIX kongressil valitud EKP Keskkomitee liikmed

EKP XIX kongressil valitud EKP KK liikmekandidaadid

Vaata ka
EKP saadikud NLKP kongressidel
Eestimaa Kommunistliku Partei piirkondlikud asutused
Eesti NSV Täitevkomiteede loend

Viited

Eestimaa Kommunistlik Partei
Kongressid
1986. aasta Eestis
Turneri auhind

Turneri auhind (inglise Turner Prize) on 1984. aastast väljaantav kunstiauhind.

Auhind on saanud nime Briti maalikunstniku Joseph Mallord William Turneri järgi.

Auhind antakse viimase aasta jooksul silmapaistva näituse või muu esinemisega silma paistnud kunstnikule. Auhinnasaaja peab olema alla 50 aasta vanune ning elama, töötama või olema sündinud Suurbritannias. Auhinnasaaja valib igal aastal vahetuv žürii nelja kandidaadi seast, kes on oma töödega esinenud Tate Britainis.

Auhinna saanud

Auhinnad
Mortiiripatarei (Tallinn)

Mortiiripatarei on Kalaranna fordi maapoolse külje kaitseks aastatel 1838–1839 ehitatud reduut (orienteeruv aadress Kalaranna tänav 28, Tallinn).

Tõenäoliselt oli see reduut kavandatud mortiiridest laskmiseks, sest on nihutatud fordi põhihoonetest ettepoole, kompenseerimaks mürsu järsemast lennujoonest tingitud laskekauguse kaotust. Tänapäeval on maa peal säilinud ainult hoone, mida tuntaksegi Mortiiripatareina. Reduudi muid osasid – muldkindlustisi, vallikraavi, kontreskarpmüüri jm – on säilinud maa all.

Ehitise kasutatav nimi ja teostatud kuju on omavahel vastuolus, sest selline kaponiir ei ole mõeldud mortiiridest tulistamiseks, kuna mortiirihooned on mürsu lennujoone tõttu laskeavade teistsuguse paigutusega. Võimalik, et algselt kavandati hoone mortiiride, kuid hiljem ehitati juba kahurite jaoks. Reduut ehitati aastatel 1838–1839 ühekorruselisena, katusel oli rinnatisega lahtine laskeplatvorm, mida rahuajal kattis ajutine puidust katus. Krimmi sõja ajal ehitati 1854–1855 hoone peale fleši vallikraavidele suunatud laskeavadega uus korrus ning see kaeti uue katusega.

Hoone asend ülejäänud fordi ja oma otstarvete suhtes on tavatu – harilikult olid sellise kahekorruselise hoone alumise korruse laskeavad pööratud tsitadelli (südakindlustise) poole, et siis selle ründajaid tagant ja küljelt piki vallikraavi tulistada (reeverskaponiir). Ülemise korruse laskeavad on aga suunatud otse ründaja vastu. 

Praegusel hoonel on aga ülemised (hilisemad) avad paigutatud südakindlustise poole ja ründajate selja taha, alumised on suunatud reduudilt otse ründajate poole, üle glassii tulistamiseks. Mortiiripatarei nimi ja otstarve on seega mõistatus ning sellele pole tänaseni ammendavat seletust.

Vaata ka
Kalaranna fort

Tallinna militaarehitised
19. sajand Tallinnas
Kalamaja
Eesti NSV Kultuuriministeerium

Eesti NSV Kultuuriministeerium oli aastatel 1953–1990 tegutsenud Eesti NSV valitsusasutus, mille ülesandeks oli Eesti kultuurielu juhtimimine.

Eesti NSV kultuuriministrid
 Aleksander Ansberg, Eesti NSV kultuuriminister 17. aprill 1953 – 19. aprill 1963
 Albert Laus, Eesti NSV kultuuriminister 19. aprill 1963 – 8. juuni 1973
 Juhan-Kaspar Jürna, Eesti NSV kultuuriminister 8. juuni 1973 – 23. november 1978
 Johannes Lott, Eesti NSV kultuuriminister 23. november 1978 – 14. juuli 1988
 Jaak Kaarma, Eesti NSV kultuuriminister 21. detsember 1988 – 3. aprill 1990

Ajalugu

Kultuuriministeeriumi moodustamine
Eesti NSV Kultuuriministeerium moodustati 1953. aastal läbi viidud NSV Liidu ja Eesti NSV riiklike asutuste reorganiseerimise käigus senise Eesti NSV kultuurielu juhtimist teostanud erinevate asutuste liitmise teel, selle ajani kureeris Eesti NSV kultuurielu Eesti NSV Ministrite Nõukogu Kunstide Valitsus.

Eest NSV Kultuuriministeerium moodustati Eesti NSV Kunstide Valitsuse (mille juhataja oli Johannes Semper 1941–1948 ja juhataja asetäitja August Alle), Eesti NSV Kinematograafia Ministeeriumi, Raadioinformatsiooni Komitee, Kultuurihariduslike Asutuste Komitee, Polügraafiatööstuse, Kirjastuste ja Raamatukaubanduse Valitsuse, Vabariiklik Tööjõureservide Valitsuse liitmise tulemusel. Senised iseseisvad asutused allutati ministeeriumile peavalitstuste ja valitsustena.

1953. aastal vastavalt Eesti NSV Ülemnõukogu seadlusele – liiduvabariikide ministeeriumite ümberkujundamise kohta moodustatud KM koosseisus olid:
ministeeriumi juhtkond

1954. aasta detsembris aga viidi läbi juba uus reorganiseerimine, ministeeriumi koosseisust iseseisvusid taas Kõrgema Hariduse Ministeerium ja Tööjõureservide Peavalitsus ning moodustati KM 4 peavalitsust, 3 valitsust ja 15 osakonda.

1957. aastal eraldati ministeeriumist Raadioinformatsiooni Peavalitsus, Kinematograafia Komitee, Tallinna Televisioon ja ringhääling ning 1963. aastal moodustati Välismaaga Kultuuriliste Sidemete Pidamise Komitee.

1959. aastaks oli ministeeriumis: ministeeriumi juhtkond

Viited

Kultuuriministeerium
Kultuuriministeerium
Pacific Jewel

Pacific Jewel on Suurbritannia ristluslaev, mis kuulub Carnival Corporation & plc tütarettevõttele P&O Cruises Australia ja mida käitab laevakompanii P&O Cruises Australia.

Laev tehasenumbriga 5839 ehitati Fincantieri-Cant. Nav. Italiani laevatehases Itaalias. Laev lasti vette 25. mail 1989. Laev ristiti Itaalias ja laeva ristiemaks sai Oscariga pärjatud itaalia näitlejatar ja seksisümbol Sophia Loren. Seejärel asus Crown Princess 8. juulil 1990 esmareisile ja selle nime all kasutati laeva kuni aastani 2002.

2002. aastal nimetati laev ümber A'Rosa Blu-ks, 2004. aastal AIDAblu-ks, ja aastail 2004-2007 opereeris seda Saksamaa laevakompanii AIDA Cruises. 2007. aastal nimetati laev ümber Ocean Village Two-ks ning alates 2009. aastast sõidab ta praeguse nime all. 2012. aastal sõidab Pacific Jewel Sydneyst Vaikse ookeani saartele.

Vaata ka 
Kruiisilaevade loend

Viited

Välislingid 
Laeva andmed ja positsioon P&O kodulehel (inglise keeles)

Reisilaevad
2012. aasta Vormel 1 hooaeg

2012. aasta Vormel 1 hooaeg oli Vormel 1 maailmameistrivõistluste 63. hooaeg.

Hooaeg algas 18. märtsil 2012 Austraalias ja lõppes 25. novembril Brasiilias.

Team Lotusest sai Caterham F1, Renault F1-st sai Lotus ja Virgin Racingust Marussia.

F1 sarja naasis pärast kaheaastast pausi Kimi Räikkönen ning saavutas sõitjate arvestuses kolmanda koha. Uute sõitjatena alustasid hooaega Romain Grosjean Lotuse, Jean-Éric Vergne Toro Rosso ja Charles Pic Marussia meeskonnas.

2012. aasta Vormel 1 hooaeg jäi viimaseks seitsmekordsele maailmameistrile Michael Schumacherile.

Maailmameistriks tuli kolmandat korda järjest Red Bulli sõitja Sebastian Vettel, edestades vaid kolme punktiga teiseks tulnud Fernando Alonsot. Konstruktorite tiitli võitis Red Bull.

Peeti 20 etappi; Türgi GP jäi kalendrist välja, lisandus Austinis peetud USA GP.

Hooajal püstitatud rekordid 

2012. aasta Vormel 1 hooajal sõideti rekordilised 20 etappi. Kaasa tegid rekordilised kuus maailmameistrit: Fernando Alonso, Jenson Button, Lewis Hamilton, Kimi Räikkönen, Michael Schumacher ja Sebastian Vettel.

Kunagi varem polnud juhtunud, et hooaja seitse esimest etappi võidavad erinevad sõitjad. Sel hooajal olid need alates esimesest etapist Jenson Button, Fernando Alonso, Nico Rosberg, Sebastian Vettel, Pastor Maldonado, Mark Webber ja Lewis Hamilton.

2012. aasta Brasiilia Grand Prix'l sooritati rekordilised 144 möödasõitu.

Michael Schumacher sõitis 2012. aasta Saksamaa Grand Prix'l kiireima ringi. Sellega sõitis ta kiireima ringi rekordilisel 77 etapil. 2012. aasta Euroopa Grand Prix'l saavutas Schumacher 3. koha ja sellega jõudis ta esikolmikusse rekordilisel 155 etapil. Tema esimest ja viimast esikolmikusse jõudmist lahutab rekordilised 7763 päeva. 2012. aasta Hiina Grand Prix'l startis Schumacher esireast ning tema esimest ja viimast starti esireast lahutab rekordilised 7287 päeva. Kokku kogus Schumacher 1566 punkti ja jõudis 221 etapil punktikohale. Vähemalt ühel ringil juhtis ta 142 Vormel 1 etappi. Kokku juhtis ta Vormel 1 etappi 5111 ringil, 24 144 kilomeetrit. Schumacher startis vähemalt ühel etapil 19 hooajal, millega jagab esikohta Rubens Barrichelloga. Ta finišeeris 235 etapil ja lõpetas tehnilise finišiga (läbis vähemalt 90% võitja distantsist) 239 etapil.

Sebastian Vettel on oma karjääri jooksul kogunud keskmiselt 10,44 punkti etapi kohta. 25 aasta ja 145 päeva vanuselt sai ta kõigi aegade noorimaks kolmekordseks maailmameistriks.

Kimi Räikkönen lõpetas kõigil 20 etapil ja sealjuures rekordilisel 19 etapil punktikohal.

Lewis Hamilton on osalenud 110 etapil, kõigil sama võistkonna (McLaren) eest.

Mark Webber on kogunud 848½ punkti ilma maailmameistriks tulemata.

Pastor Maldonado sai hooajal rekordilised 9 karistust.

Charles Picist sõideti hooajal rekordilisel 70 korral mööda.

Hispania Racing on osalenud 58 etapil ainsatki punkti saamata. Nendest meeskondadest, kel pole ühtki punkti, pole ükski teine nii paljudel etappidel osalenud.

Meeskonnad

Etapid

Tulemused
Sorteerimiseks klõpsa noolekestele veeru päises

Konstruktorite karikas
Mogyoród

Mogyoród on suurvald Ungaris Pesti komitaadis Dunakeszi väikepiirkonnas.

Mogyoród asub 18 kilomeetrit Budapesti keskusest kirdes.

Aastal 2007 elas Mogyoródis 5727 inimest.

Mogyoródis asub võidusõidurada Hungaroring, kus peetakse Vormel 1 iga-aastane Ungari Grand Prix.

Välislingid
 Koduleht

Ungari vallad
Pesti komitaat
Rein Truupõld

Rein Truupõld (enne eestistamist Reinhold Treufeld; 30. november 1907 Kiiu – 1. märts 1944 Sinimäed) oli eesti sõjaväearst.

Ta lõpetas aastal 1930 Tallinnas Rahvaülikooli Seltsi Erakolledži. Tartu Ülikoolis õppis ta aastal 1930 filosoofiateaduskonnas, aastatel 1931–1937 arstiteaduskonnas, mille lõpetas. Ta oli ÜS Raimla vilistlane.

Ta töötas aastatel 1938–1944 Tallinna Linna Keskhaiglas ja Tõnismäe Haiglas kirurgina. Aastal 1944 oli ta arstina Saksa armees. Ta langes Sinimägedes.

Ta langes rügement "Tallinn" I pataljoni (Viljandi pataljon) arstina  Narva rindel 1944. aastal.

Viited

Eesti arstid
Arstide Koja liikmed
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1907
Surnud 1944
Valeri Minkenen

Valeri Minkenen (sündinud 9. aprillil 1989) on Soome jalgpallur, kes mängib Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FC Flora.

Klubikarjäär

Saavutused

Meeskondlikud
  Meistriliiga
 Eesti meister 2011

Välislingid
Valeri Minkenen EJL-i kodulehel

Soome jalgpallurid
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Sündinud 1989
Välismaa jalgpallurid Eestis
Meistriliiga mängijad
Gustav Tõnspoeg

Gustav Tõnspoeg (5. august 1929 Virumaa Salla vald Kaavere küla – 7. mai 2006 Tallinn) oli Eesti NSV partei-, riigi- ja majandustegelane.

Tõnspoeg lõpetas 1945. aastal Salla 7-klassilise kooli. Ta lõpetas 1949 Rahandus-Krediidi Tehnikumi finantsistina, 1958 Üleliidulise Rahandusökonoomika Instituudi ja 1971. aastal NLKP KK Kõrgema Parteikooli. 

Gustav Tõnspoeg töötas 1949. aastast Järvamaa TSN Täitevkomitee rahandusosakonna vaneminspektorina ja seejärel riigitulude osakonna juhatajana. Pärast ajateenistust Nõukogude Armees oli ta 1953–1954 õpetaja Vastse-Kuuste 7-klassilises koolis. Seejärel oli ta Paide Rajooni TSN Täitevkomitee rahandusosakonna juhataja ning Paide Rajooni TSN TK esimehe asetäitja.

1958–1962 oli ta Paide Rajooni TSN Täitevkomitee esimees ning 1962–1964 Paide Rajooni TSN Täitevkomitee Kolhoosi- ja Sovhoositootmise Valitsuse juhataja.

1964–1965 oli ta Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu Toiduainetööstuse Valitsuse juhataja ning Eesti NSV Plaanikomitee esimehe 1. asetäitja.

1965–1971 oli Tõnspoeg Eesti NSV Liha- ja Piimatööstuse Ministeeriumi minister. 

1966. aastast kinnitati Tõnspoeg EKP Keskkomitee liikmeks, 1987. aastat nimetati ta EKP KK Büroo liikmekandidaadiks.

1973–1987 oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Plaanikomitee esimees ning ministrite nõukogu esimehe asetäitja.

1987–1988 oli Tõnspoeg Eesti NSV Rahvakontrolli Komitee esimees.

1988. aasta 12. septembrist nimetati Tõnspoeg Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe 1. asetäitjaks ja Eesti NSV Riikliku Agrotööstuskomitee esimeheks, kellena tegutses kuni 31. märtsini 1990. aastal.

Ta on olnud Eesti Viljasalve nõukogu liige.

Ta oli NLKP liige 1956. aastast ning Keskerakonna liige 2001. aastast. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VI ning VIII–XI koosseisu saadik ning NSV Liidu Ülemnõukogu X koosseisu saadik.

Ühiskondlik tegevus 
Tõnspoeg oli Eesti Jalgpalli Föderatsiooni esimees 1969–1985.

Autasud
Tööpunalipu orden 4 tk
orden Austuse märk

Teosed
Gustav Tõnspoeg, Arvi Olkonen. "Muljeid Soome piima- ja lihatööstusest", Kirjastus Valgus, 1972

Eesti NSV ministrid
NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
NSV Liidu Ülemnõukogu Rahvuste Nõukogu saadikud‎
Tallinna Majanduskooli vilistlased
EKP Keskkomitee liikmed
Tööpunalipu ordeni kavalerid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 2006
Itaalia sõda (1536–1538)

Itaalia sõda (1536–1538) oli üks 15.–16. sajandi Itaalia sõdadest. Sõjas olid vastamisi Karl V ning François I ja Otomani impeerium.

Sõjategevus algas pärast viimase Milano hertsogi Francesco Maria Sforza surma 1535. aastal. Karl V, kelle poeg Felipe päris hertsogkonna, kuulutas Lombardia viivitamata Hispaania trooni valduseks. Vastuseks esitas François nõude Milano ja Savoia suhtes, tungis Itaaliasse, vallutas Torino, kuid ebaõnnestus Milano vallutamisel. Selle peale tungis Karl Provence’i, jõudis välja Aix-en-Provence’ini, ent tõmbus seejärel tagasi Hispaaniasse, selle asemel et rünnata tugevalt kindlustatud Avignoni. Pärimuse järgi olevat Prantsuse väed jätnud üleküpsenud puuviljad meelega puudele, püüdes sedasi põhjustada Karli vägedele düsenteeriat.

Jean de La Forêt' diplomaatiliste jõupingutuste toel oli Prantsusmaal õnnestunud 1536. aastal kindlustada liitu Otomani impeeriumiga. 1536. aasta lõpuks oli Prantsuse-Türgi laevastik paigutatud Marseille alla ja ähvardas Genovat. 1537. aastal korraldas Barbarossa ründeretki Itaalia rannikule ja võttis piiramisrõngasse Kérkyra saare, prantslastel polnud sellest aga suurt abi.

Olukorras, kus Karl V oli lahinguväljal edutu ning oli jäänud veel ka prantslaste ja Otomanide haardesse, sõlmisid kuningad François I ja Karl V 1538. aasta 18. juunil viimaks "10-aastase" Nice'i rahu. Rahuga lõpetati sõda, jäeti Torino prantslastele, olulisi muudatusi Itaalia kaardil sellega ei kaasnenud. Nice'i rahu oli märkimisväärne selle poolest, et Karl ja François polnud nõus istuma koos samas ruumis, selline oli nende vihavaen. Läbirääkimisi viis läbi paavst Paulus III, kes püüdis ruumist ruumi kõndides saavutada kokkulepet.

Nice'i rahule järgnes paavst Paulus III pealekäimisel 1538. aasta 14–15. juulil Aigues-Mortes'is aset leidnud kohtumine Francois I ja Karl V vahel (tuntakse ka Aigues-Mortes'i rahuna), kus pooled kinnitasid Nice'i rahuga saavutatud lepitust. Samas sõlmisid kaks katoliiklasest suverääni liidu protestantide vastu.

Rahu pidi küll kestma kümme aastat, tegelikult oli aga rahuaeg märksa lühem. Mõnest lepinguga võetud kohustusest lahti öelnud Karl V (kes andis muuhulgas 1540. aastal Milano oma pojale Felipele) päästis 1542. aastal valla järjekordse Itaalia sõja.

Karl V jõupingutused Osmanite vastu ei kandnud vilja, 1538. aasta 28. septembri Préveza merelahingus sai tema laevastik Osmanite riigi laevastikult lüüa.

Itaalia sõjad
1530. aastad
Philip Waruinge

Philip Waruinge (sündinud 3. veebruaril 1945 Murang'as) on Keenia endine poksija.

Waruinge osales sulgkaalus (kuni 57 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas kohtumise teises ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Heinz Schulzile (SÜV).

Waruinge sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Antonio Roldánile (Mehhiko). See oli Keenia esimene olümpiamedal poksis. Ta sai nendel olümpiamängudel ka parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika.

Waruinge sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Boriss Kuznetsovile (NSV Liit).

Waruinge on seni ainuke Keenia poksija, kes on võitnud kaks olümpiamedalit.

Waruinge poksis juulist 1973 kuni veebruarini 1978 elukutselisena, peamiselt Jaapanis (sealse poksijanimega Waruinge Nakayama). Ta osales kokku 25 kohtumisel ning võitis neist 14 (neist 6 nokaudiga) ja kaotas 10 (neist 6 nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki.

Viited

Välislingid
 

Keenia poksijad
Sündinud 1945
Keskkonnaküsimuste sidustamine

Keskkonnaküsimuste sidustamine (inglise integration of environmental consider­ations või environmental policy integration) on jätkusuutliku arengu üks keskseid põhimõtteid, mis tähendab keskkonnanõuete lülitamist muude eluvaldkondade ja majandussektorite arengustrateegiatesse ning keskkonnakaitse käsitlemist majanduse planeerimise ja juhtimise osana.

Näiteks riiklikku transpordipoliitikat kujundades püstitatakse selle raames ka keskkonnapoliitika eesmärgid ja tegevused.

Vaata ka
Win-win

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 09.12.2011)

Jätkusuutlik areng
Planeerimine
Tasuja Oja

Tasuja Oja (kuni 1936 Benedikt Oskar Oja; 23. juuli vkj / 4. august 1888 Kuivajõe, Kose kihelkond, Harjumaa – 19. november 1946 Leningradi oblast) oli eesti riigiteenija, poliitik ja kooliõpetaja.

Koolihariduse sai ta Peterburis. Eesti Vabariigi algusest peale oli ta kohaliku omavalitsuse ja riigi teenistuses. Ta oli Tallinna linna teenijate ühingu esimees ja aastast 1922 Ülemaalise asunikkude riigirentnikkude liidu esimees. Ta oli väljaande Asunik toimetaja.

Ta oli 18. juulist 1923 II Riigikogu liige (Arnold Schulbachi asemel), olles Tööerakonna rühma liige. 16. juunist 1926 oli ta III Riigikogu liige (Verner Liigi asemel). Ta astus Riigikogust 1. oktoobril 1928 tagasi, tema asemele asus Mihkel Hellman.

Nõukogude okupatsioonivõimud arreteerisid ta 9. detsembril 1944 Rannamõisas (ta oli Rannamõisas koolmeister) kui omakaitselase ning endise Asunike ja Riigirentnike Liidu esimehe. Talle mõisteti § 58-1a ja § 58-11 järgi 7-aastane vanglakaristus. Oja suri aastal 1946 Leningradi oblasti tapivanglas.

Tunnustus
1936 Kotkaristi V klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema poeg oli raamatukoguteadlane ja poliitik Kalju Oja.

Viited

Kirjandus
"Sünnipäevalapsi. Tasuja Oja 50-aastane". Päevaleht nr 207, 3. august 1938. Lk 6

II Riigikogu liikmed
III Riigikogu liikmed
Eesti õpetajad
Esimese maailmasõja veteranid Eestis
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1888
Surnud 1946
Eestistatud nimega inimesed
Nõmme Raadio

Nõmme Raadio on rahvuslikult meelestatud ja alternatiivseid seisukohti edastav raadiojaam Eestis, asukohaga Nõmme asum, Pärnu mnt 326. Raadio eestvedajaks on Margus Lepa ja Harry Raudvere 

Nõmme Raadio alustas tegevust rublaaja lõpul Nõmme Noortemajas ning FM-sagedusel 1992. aasta sügisel. Levib Tallinnas ja Harjumaal ning interneti vahendusel (ka kodulehelt).

Artiklid 
 Nõmme Raadio jäi ringhäälinguloast ilma. Delfi Majandus, 6. aprill 2000
 Eve Heinla. Nõmme Raadio viimased päevad. Õhtuleht, 8. aprill 2000
 Tarmo Michelson. Nõmme Raadio võib tänasest vait jääda. Õhtuleht, 8. aprill 2000
 Nõmme Raadio peab katkestama saated kuni kolmeks kuuks. Eesti Päevaleht, 12. mai 2000 
 Margus Lepa võitleb edasi. Televisioon (ajaleht) (nr 42), 18. oktoober 2004, lk 12

Vaata ka 
 Eesti raadiojaamade loend

Välislingid 

Nõmme Raadio Facebookis
Saatekava
Nõmme Raadio meediapank
Nõmme Raadio saated (otsekuulamiseks)

Video 
"Radikaal" – film Nõmme Raadiost

Eesti raadiojaamad
Nõmme linnaosa
Jaama tänav (Tallinn)

Jaama tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme asumis.

Jaama tänav algab Pärnu maantee, Vana-Pärnu maantee ja Turu platsi tänava ristmikul. Ta ristub Kõvera tänavaga (paremalt) ja lõpeb Raudtee tänava ristmikul.

Tänava keskkohta on rajatud Mare Mikofi purskkaev-skulptuur "Nõmme ema" (Nõmme ema park). Tänava lõppu mõlemale poole Nõmme jaamahoonet (Jaama 18) jäävad Nõmme keskuse pargid.

Tänava nimi 
Enne 1922. aastat kandis tänav Vaksali (vene Вокзальная ул.; saksa Bahnhofstraße) nime.

Ajaloolised ehitised 
 Nõmme Vabatahtlik Tuletõrje Seltsi Nõmme tuletõrjehoone. Jaama 4
 Nõmme pangahoone (koos postkontoriga) asukohaga Jaama 14
Nõmme raudteepeatuse Nõmme jaamahoone (ehitatud ja laiendatud 1907–1930) asukohaga Jaama 18
Jaama tänav 1/ Pärnu maantee (algselt Pärnu mnt 127), Walter ja Reinhold Treubluti ja Veronika Steinfelsi maja. Valminud 1939. aastal, arhitekt Eugen Sacharias.

Asutused Jaama tänava ääres 
 Nõmme Linnaosa Valitsuse teenindussaal. Jaama 1
 Nõmme Raamat. 
 Eesti Krediidipanga Nõmme kontor. Jaama 1a
 Nõmme Raadio
 Nõmme Keskus (endine Nõmme restoran). Jaama 2
 Nõmme Comarket
 Nõmme Pubi
 ERGO Kindlustuse Tallinna Nõmme kontor
 Põhja-Eesti Päästekeskuse Nõmme keskkomando. Jaama 4
 Kassi Kohvik. Jaama 7
 Lääne-Tallinna Keskhaigla Nõmme Tervisekeskus (endine Nõmme Polikliinik). Jaama 11 
 Sõõrikukohvik. Jaama 12 
 Matkamaailm Kauplus. Jaama 12
 Nõmmest Kinnisvarabüroo. Jaama 14/Raudtee 52
 Eesti Posti Nõmme Postkontor. Jaama 18
 Nõmme Muuseum. Jaama 18

Viited 

Nõmme linnaosa tänavad
Itaalia sõda (1499–1504)

Teine Itaalia sõda (1499–1504, ka Louis XII Itaalia sõda, sõda Napoli eest) oli Itaalia sõdadest järjekorras teine. Sõdijaiks olid peaasjalikult Prantsuse Louis XII ja Aragóni Fernando II, mõne väiksema Itaalia riigi osavõtul. Esimese Itaalia sõja järelmina oli Louis kindlalt otsustanud suruda läbi oma nõuded Milano ja Napoli troonidele. 1499. aastal tungis Louis XII Lombardiasse ja vallutas Milano, millele tal oli nõudeõigus isapoolse vanaema Valentina Visconti kaudu.

Sõda 
Louis sõlmis 1499. aastal liidu Veneetsia vabariigi ja šveitslastega ning tungis Milano hertsogiriiki. Šveitsi palgasõduritest koosneva armee palganud Ludovico Sforza leidis linna naastes selle olevat hõivatud prantslastega ühinenud Gian Giacomo Trivulzio poolt; Ludovico armee löödi peagi laiali ning ta ise võeti Prantsusmaal vangi. Louis ja Austria Maximilian allkirjastasid 13. oktoobril 1501 Trente lepingu, millega Austria tunnustas kõiki prantsuse vallutusi Itaalia põhjapoolsetel aladel.

Tiivustatuna võidu kiirusest pakkus Louis Fernandole liitu Napoli vastu ja pakkus välja, et nad peaksid kuningriigi omavahel jagama. Fernando oli sellega meeleldi nõus ning 11. novembril 1500. aastal allkirjastati Granada leping. Lepinguga kohustus Fernando toetama prantsuse nõudeid Napoli kuningriigile, saades vastutasuks territooriume kuningriigi jagamisest.

Prantsuse ja Aragòni väed vallutasid Napoli 1501. aastal. Nüüd läksid kaks kuningat riidu sõjasaagi jagamise üle; Fernando pealekäimine, et teda tunnustataks mõlema, Napoli ja Sitsiilia, kuningana, viis peagi sõjani Prantsusmaa ja Hispaania vahel. Saanud Cerignola ja Garigliano all lüüa hispaanlastelt Don Gonzalo Fernández de Córdoba juhtimisel, oli Louis sunnitud loovutama Napoli ja taganema Lombardiasse.

Lepingud 
Lyoni lepingu allkirjastasid 31. jaanuaril 1504 Louis XII ja Aragóni Ferdinand II. Lepinguga loovutas Prantsusmaa Hispaaniale Napoli. Lisaks sellele määratlesid Prantsusmaa ja Hispaania vastavalt kontrolli Itaalia alade üle. Prantsusmaa kontrolli alla jäi Põhja-Itaalia Milanost ülalpool ning ja Hispaania valitsemise alla Sitsiilia ja Lõuna-Itaalia.

Blois leping, mis sõlmiti 1504. aasta  22. septembril, oli seotud kavandatava abieluga Habsburgide Karli, tulevase Karl V, ning Louis XII ja Bretagne’i Anne'i tütre, prantsuse Claude’i vahel.

Kui kuningas Louis XII oleks surnud meessoost pärijata, oleks Habsburgide Karl saanud kaasavaraks Milano hertsogiriigi, Genova ja selle võimualused, Bretagne’i hertsogiriigi, Asti ja Blois krahvkonnad, Burgundia hertsogiriigi ning Auxonne’i, Auxerrois, Mâconnais ja Bar-sur-Seine asekuninga ameti.

Vaata ka
Barletta väljakutse

Itaalia sõjad
1490. aastad
1500. aastad
Komodo varaan

Komodo varaan (Varanus komodoensis) on soomuseliste seltsi varaanlaste sugukonda varaani perekonda kuuluv roomaja. 

Komodo varaani on leitud Indoneesiast Komodo, Rinca, Florese, Gili Motangi ja Gili Dasami saartelt. Ta on üks suurematest tänapäeva roomajatest, kes võib kasvada rohkem kui 3 meetri pikkuseks ja kaaluda kuni 70 kg. 

Tema ebaharilikult suuri mõõtmeid seostatakse saaregigantismiga: saartel, kus ta elutseb, puuduvad muud röövloomad, kes võiksid hõivata sellise ökoloogilise niši. Uuemates uurimustes seostatakse komodo varaanide mõõtmeid varem Indoneesias ja Austraalias elanud ning koos teiste megafauna esindajatega pleistotseenis välja surnud hiiglaslike varaanide reliktpopulatsiooniga. 

Komodo varaanid domineerivad oma ökosüsteemis tänu oma mõõtmetele. Nende saagiks on selgrootud, linnud ja imetajad. Nende võime karjana jahti pidada on roomajate seas erandlik. Komodo varaanid peavad jahti peamiselt hirvedele, kuid suure osa nende toidust moodustavad raiped.

Varem on ekslikult arvatud, et komodo varaanid kasutavad saagi tapmiseks oma suus elutsevaid patogeenseid baktereid. Uuemad uuringud on kindlaks teinud, et komodo varaanide süljes olev mikrofloora sarnaneb teiste kiskjate omaga ega põhjusta saakloomas surmavat infektsiooni. Komodo varaanide surmav hammustus tuleneb antikoagulatiivse toimega mürgist, mis eritub alalõuas asetsevatest mürginäärmetest.

Rahvusvaheline Looduskaitseliit (IUCN) on arvanud komodo varaani eriti ohustatud liikide hulka. Komodo varaan on looduskaitse all ja tema kaitseks loodi 1980. aastal Komodo rahvuspark.

Viited 

Varaanlased
Edgar Mattisen

Edgar Mattisen (11. juuni 1921 Luunja vald, Tartumaa – 10. september 2002) oli Eesti NSV ühiskonnategelane (ELKNÜ ideoloogiasekretär) ja Eesti ajaloolane.

Ta lõpetas 1940. aastal Tartu Tööstuskeskkooli ja kolis juunipöörde ajal Tallinna.

Tegevus ELKNÜ-s ja NLKP-s
Juulis 1940 astus ta ELKNÜ liikmeks ja oli Raudteede Peatehaste komsomoliorganisatsiooni asutajaid, hiljem Eesti Raudtee Tallinna poliitosakonna instruktor komsomolitöö alal.

Osales Teises maailmasõjas Eesti Laskurkorpuse ridades ning demobiliseerus 1944. aastal pataljoni komsomolisekretärina, 1944. aastal astus ÜK(b)P liikmeks.

Pärast sõda töötas ta ELKNÜ Keskkomitees osakonnajuhatajana ja sekretärina propaganda ja agitatsiooni alal.

1949. aastal lõpetas ta kiitusega NLKP KK juures asuva Kõrgema Parteikooli ning töötas seejärel pedagoogi ja parteitöötajana. Töö kõrvalt lõpetas aspirantuuri Herzeni-nimelises Leningradi Pedagoogilises Instituudis ja 1956. aastal NLKP Keskkomitee Ühiskonnateaduste Akadeemias.

Ta töötas alates 1962. aastast nn punaste ainete õppejõuna, muuhulgas oli ta Eesti Põllumajandusakadeemia NLKP ajaloo ja filosoofia kateedri juhataja, Eesti NSV Kõrg- ja Keskerihariduse Komitee Õppe-Metoodilise Töö Valitsuse juhataja ning TPI NLKP ajaloo kateedri juhataja. 1978. aastast töötas ta Tallinna Konservatooriumi ühiskonnateaduste kateedri juhatajana.

Teoseid
"Tartu rahu". Eesti Raamat. Tallinn 1988. ISBN 545000009X. 528 lk
2. trükk. Eesti Raamat. Tallinn 1989. ISBN 5450004540. 528 lk
"Eesti-Vene piir". Ilo. Tallinn 1993. 200 lk

Tunnustus
1970 – Nõukogude Eesti preemia
Isamaasõja II järgu orden
orden "Austuse märk"
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
ELKNÜ Keskkomitee liikmed‎
Eesti ajaloolased
Eesti Maaülikooli õppejõud
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Ordeni "Austuse märk" kavalerid
Sündinud 1921
Surnud 2002
Kindel kõneviis

Kindel kõneviis ehk indikatiiv on kõneviisikategooria tähenduslikult neutraalne liige. Seda kasutatakse tavaliselt siis, kui väljendatavat tegevust peetakse reaalseks, teatelaad on otsene ja suhtluseesmärgiks on väite edastamine.

Eesti keel
Kindlal kõneviisil tunnus puudub.

Kindla kõneviisiga on tegemist siis, kui lauses on olemas indikatiivne verbivorm ja puuduvad muudele modaaltähendustele osutavad vormivahendid.

Nt Mari sõi pannkooke.
Sõidan rattaga.

Kasutades erinevaid keelelisi vahendeid (lekseeme, sõnajärge jms), saab kindla kõneviisi abil väljendada ka teistele kõneviisidele omaseid tähendusi:
 ebareaalne tegevus: Pidin peaaegu nutma hakkama.
Vrd tingiv kõneviis: Oleksin peaaegu nutma hakanud.
 teate vahendatus: Tiina ütles, et Tõnu on juba kooli läinud.
Vrd Kaudne kõneviis: Tiina ütles, et Tõnu olevat kooli läinud.
 käsk: Selle pluusi pesed sa nüüd kohe ära!
Vrd käskiv kõneviis: Pese see pluus kohe ära!

Kasutatud kirjandus
 Erelt, Mati, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare 1993. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut, lk 34.
 Erelt, Mati, Tiiu Erelt, Kristiina Ross 2007. Eesti keele käsiraamat. Kolmas, täiendatud trükk. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, lk 281.

Keeleteadus
Costa Atlantica

Costa Atlantica on esimene Spirit-klassi ja Carnival Corporation & plci tütarfirmale Costa Crociere S.p.A. kuuluv ristluslaev, mis on ehitatud 2000 Kvaerner Masa-Yards AB laevatehases  Helsingis Soomes.

Ajalugu 
Ristluslaev asus oma esmareisile 1. juulil 2000. 
Laev ristiti 15. juulil 2000 Veneetsias (Itaalia) ja ristiemaks sai itaalia näitlejatar Claudia Cardinale. Laeva kodusadam on Genova.
Ristluslaeva sõsarlaevad on  Costa Mediterranea ning teistsuguse korstnaga Carnival Spirit, Carnival Legend, Carnival Miracle, Carnival Pride.

2012. aastal kasutatakse laeva kruiisideks Savonast.

Laeva mõjutas ka 2020. aasta koroonapandeemia, kui seal tuvastati 148 nakkusjuhtumit. Kõik nakatunud paranesid.

Vaata ka 
Kruiisilaevade loend

Viited

Välislingid 
Costa Atlantica costacruise kodulehel (inglise keeles)

Reisilaevad
Dzintar Klavan

Dzintar Klavan (sündinud 18. juunil 1961 Viljandis) on endine Eesti jalgpallur.

Koondisekarjäär
Eesti koondises on Klavan pidanud 19 kohtumist. Debüüdi tegi ta 21. veebruaril 1993 Balti turniiril Läti vastu 32-aastasena.

Isiklikku
Tema poeg on jalgpallur Ragnar Klavan.

Vaata ka
 Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid 
 

Eesti jalgpallikoondislased
Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallurid välismaal
Sündinud 1961
Jalakasurm

Jalakasurm (inglise keeles Dutch elm disease, lühend DED) on seenhaigus, mis põhjustab jalakate kuivamist. Haigust tekitab pms keraskottseenelaadsete seltsi kuuluv seen jalaka-siugsuu (Ceratocystis ulmi). 

Jalakasurma iseloomustab võras tipust kuivanud oksad ja koorealuses puidus must katkendlik ring. 

Jalakasurma tõrjeks põletatakse tavaliselt haiged oksad ja hukkunud puud kohapeal. 

Jalakasurma on leitud ka Eesti parkidest.

Viited

Kasutatud kirjandus 
EE 4. köide, 1989.

Taimehaigused
Mükoosid
Costa Mediterranea

Costa Mediterranea on teine Spirit-klassi ja Carnival Corporation & plc tütarfirmale Costa Crociere S.p.A. kuuluv ristluslaev, mis on ehitatud 2003 Kvaerner Masa-Yards AB laevatehases Helsingis Soomes. Poole aasta jooksul oli see Itaalia laevakompanii lipulaev.

Laev ristiti 7. juunil 2003 Napolis (Itaalia) ja ristiemaks sai Hispaania näitlejatar Inés Sastre. 

Esmareisil sõitis laev 16. juunil 2003 Genovast Málagasse, Gibraltari väina mööda Casablancasse, Cádizi, Lissaboni, Gibraltari ja tagasi Genovasse.
Laeva kodusadam on Genova. 

Ristluslaeva sõsarlaevad on Costa Atlantica ning teistsuguse korstnaga Carnival Spirit, Carnival Legend, Carnival Miracle ja Carnival Pride.

10. septembril 2008 avas ristluslaev Costa Mediterranea uue Mere reisisadama Peterburis.

5. märtsil 2012 sõitis Costa Mediterranea Guadeloupe'ist Euroopasse: Hispaaniasse ja Portugali ning seejärel Savonast Kanaari saartele.

Vaata ka 
Kruiisilaevade loend

Viited

Välislingid 
Costa Mediterrania costacruise kodulehel (inglise keeles)

Reisilaevad
Tšehhi kabe

Tšehhi kabe on üks paljudest kabeliikidest. Seda mängitakse 64-ruudulisel laual. Nagu nimestki näha, harrastatakse seda enim Tšehhimaal; Eestis teadaolevalt pole selles mänguliigis võistlusi peetud.

Mängureeglid
Eestis levinuimast kabeliigist – Vene kabest – erineb ta kolme mängureegi poolest. Kõik need on seotud löömistega.

Nimelt:
 Kivi ei saa lüüa tagasi.
 Kui kivi jõuab löömise käigus viimasele reale, siis kabe õigused saab ta alles järgmisel käigul.
 Kui on valida, kas lüüa kivi või kabega, tuleb esmalt lüüa kabega. Kabe ise saab liikuda nii nagu Vene kabeski.

Näited:

Selles seisus võidavad valged järgmiselt: 1.g7-h8 a7-b6 2.e1-d2 b6-c5 3.h8-c3. Kui vene kabes on võitvaid käike palju, siis selles mängus on see mängureeglite tõttu ainukene käik, mis võidab. Nimelt muude käikude puhul saavad mustad anda kaks kivi ära (kabega peab ju lööma ja ei saa lüüa kiviga) ning minna ise takistamatult kabesse (kuna kivi tagasi ju ei löö).

Selles seisus valged võidavad järgmiselt: 1.d4-e5 h2xd6 2.b4-c5 d6xb4 (tuleb lüüa kabega) 3.a3xa7+

Selles seisus võidavad valged järgmiselt: 1.h4-g5 h6xf4 2.c1-d2 a3xc1 (kaugemale lüüa ei saa, tänu sellele on valgel vaba tempo) 3.e1-f2 c1xe3 4.f2xh8+

Selles seisus võidavad valged järgmiselt: 1.e3-d4 c5xe3 (tagasi ei saa) 2.e1-d2 e3xc1 (ikka sama lugu) 3.c3-d4 c1xg5 (kabega tuleb ju lüüa) 4.h4xh8 a5xc3 (taas ei saa tagasi lüüa) 5.a1-b2 c3xa1 (ikka sama lugu) 6.d4-e5 a1xf6 (tuleb lüüa kabega) 7.h8xa5+

Kasutatud kirjandus 
Villem Lüüs, Kabenurk nr 62, Eesti Spordileht, number 16 (118), 20. aprill 2005

Kabe