joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Berg (Kandla)

Berg (saksa keeles Berg a. d. H. Kandel, ′Berg Kandla kojast′, eristamaks neid teistest Bergi-nimelistest suguvõsadest) on Eestimaa, Liivimaa ja Saaremaa aadlisuguvõsa.

Ajalugu
Esimene kindel suguvõsa esindaja oli Gert von dem Berge. 

1745 kanti suguvõsa Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse ja nad on kantud ka Saaremaa ja Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

Viited

Eestimaa aadlisuguvõsad
Eestimaa matrikliaadel
Kuramaa matrikliaadel
Liivimaa matrikliaadel
Saaremaa matrikliaadel
Viktor Skrõpnõk

Viktor Anatolijovõtš Skrõpnõk (ukraina keeles Віктор Анатолійович Скрипник; sündinud 19. novembril 1969 Novomoskovskis) on Ukraina endine jalgpallur.

Mängijakarjäär
Enne profikarjääri algust mängis Skrõpnõk aastatel 1987–1988 Nõukogude Liidu kõrgliiga reservmeeskondade turniiril Dnipropetrovski Dnipro ridades. Aastatel 1989–1994 mängis Skrõpnõk Zaporižžja Metallurgi meeskonnas, kust siirdus 1994. aastal kaheks hooajaks tagasi Dnipropetrovski Dniprosse. Sealt suundus ta 1996. aastal Bremeni Werderisse, kus mängis kuni oma mängijakarjääri lõpuni 2004. aastal. Oma tsenderdusoskuste poolest tunti teda kui Ukraina Beckhamit. 2004. aastal võitis ta Werderiga Bundesliga ja Saksamaa karikasarja.

Treenerikarjäär
Skrõpnõk sai Bremeni Werderi reservmeeskonna peatreeneriks 2013. aastal. 2014. aasta 25. oktoobril määrati ta Bremeni Werderi põhimeeskonna peatreeneriks, kui eelmise peatreeneri Robin Dutti juhitud meeskond oli langenud Bundesliga tabeli lõppu. 2014/2015 hooaja lõpuks oli Skrõpnõk juhtinud meeskonna Bundesliga tabeli esimesse poolde. Bremeni Werderi peatreeneri kohalt vallandati ta 2016. aasta septembris.

Aastatel 2018–2019 oli ta Läti kõrgliiga klubi Riga peatreener.

Viited

Ukraina jalgpallurid
Ukraina treenerid
Bremeni Werderi mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1969
Roomet Kiudmaa

Roomet Kiudmaa (sündinud 26. mail 1936 Võrus; sünninimi Kiutson) on eesti rahvusest endine NSV Liidu sõjaväelane (kindralmajor).

Ta lõpetas aastal 1954 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli. Aastal 1966 lõpetas ta M. I. Kalinini nimelise Suurtükiväeakadeemia. Aastatel 1971–1974 oli ta adjunktuuris Frunze-nimelises Sõjaväeakadeemias; oktoobris 1974 kaitses ta sõjateaduste kandidaadi väitekirja.

Aastatel 1975–1987 oli ta Eesti NSV sõjakomissar. Seejärel töötas ta direktorina tehases Talleks, Eesti Talleksis, ArmorEstis ja Kotkalennus.

1985–1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu liige.

1998–2003 oli ta Tallinna Arte Gümnaasiumi direktori asetäitja.

Ta on korteriühistu Tina 21A juhatuse liige.

Teoseid 
NSV Liidu kodanike austav kohustus: [Suure Oktoobri saavutuste kaitsmise vajadusest], Tallinn, Eesti Raamat, 1980.

Viited

Välislingid 
Foto
CIA andmetel maha lastud ENSV sõjakomissar Postimehele: see on puhas rumalus
VE: Kuidmaa, Roomet – ENSV sõjakomissar

Nõukogude Liidu kindralid
Eesti NSV X Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV XI Ülemnõukogu liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1936
Hagemeister

Hagemeister on Pommerist Grimmenist pärit rae- ja aadlisuguvõsa. 

Suguvõsast on teada Pommerist pärit Heinrich Hagemeister (surnud 1546). Heinrichi järeltulija Joachim Hagemeister liikus 1686 Liivimaale ja 1692 sai ta Rootsilt aadlitiitli. Suguvõsa kanti 1742 Liivimaa ja 1746 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 

Suguvõsa Eestimaa haru alustajaks peetakse Paunküla mõisnikku Karl Justin von Hagemeistrit (surnud 1806).

Suguvõsa liikmeid
Heinrich Hagemeister (suri 1546), Grimmeni bürgermeister
Matthias Hagemeister (suri 1587), Stralsundi raehärra, kohtufoogt, mõisaomanik
Heinrich Hagemeister (suri 1616), Stralsundi raehärra ja bürgermeister, oldermann, mõisaomanik
Nikolaus Hagemeister (1606−1675), Stralsundi raehärra, oldermann
Heinrich Hagemeister (1624−1694), Stralsundi raehärra ja bürgermeister
Johann Hagemeister (1691−1777), Stralsundi raehärra, oldermann
Joachim Heinrich Hagemeister (1738−1792), Stralsundi raehärra, kaupmees
Karl Justin von Hagemeister (1745–1806), Saarnakõrve ja Paunküla mõisnik, Eestimaa rüütelkonna maanõunik, von Hagemeistrite Eestimaa haru asutaja
Magnus Christoph Karl von Hagemeister (1778–1833), Paunküla mõisnik
Emanuel Friedrich Hagemeister (1764−1819), õigusteaduse doktor, Preisimaa riiginõunik, Greifswaldi ülikooli õigusteaduse professor, Mecklenburgi ülemapellatsioonikohtu viitsepresident
Julius von Hagemeister (1857–1920), Eestimaa rüütelkonna maanõunik, Paunküla ja Kõue mõisnik
Heinrich von Hagemeister (1784–1845), baltisaksa päritolu õuenõunik (1824), tarbetekstide autor, reisikirjanik, luuletaja ja põldur
Johann Carl Heinrich Hagemeister (1796−1860), Stralsundi raehärra ja bürgermeister, advokaat
Johann Carl Friedrich Hagemeister (1818−1874), Demmini bürgermeister

Hagemeisteri suguvõsa mõisavaldused
Eestimaa:
Paunküla (Paunküll) (1753−1919), Purila (Purgel) (1740ndad, rendivaldus)
Liivimaa eesti distrikt:
Kõnnu (Condo) (XVIII sajandi algus−1759)
Liivimaa läti distrikt:
Taurupe (Taurup) (kuni 1766), Vecdrusti (Alt-Drostenhof) (1740ndad rendi-, 1760ndad pandi- ja 1777−1887 pärusvaldus)
Pommeri:
Abrendsee, Brandshagen, Damitz, Groß-Parow, Kedingshagen, Klein-Parow, Krönewitz, Maktendsdorf, Wüstenfelde

Viited

Kirjandus
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980).
Genealogisches Handbuch bürgerlicher Familien. Zweiter Band. Görlitz: Verlag von C. A. Starke, 1899. Lk 151-180 .
Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 109-112; täiendused lk 15  .
Stammtafeln und Wappen derjenigen Familien deren Angehörige die Bürgermeister oder Ratswürde der Stadt bekleidet haben. Zweiter Teil. − Nachrichten die Rathspersonen der Stadt Stralsund betreffend. Siebenter Band .

Välislingid
Hagemeister, Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, [1930]

Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Eestimaa matrikliaadel
Liivimaa aadlisuguvõsad
Liivimaa matrikliaadel
Rootsi introdutseerimata aadel
Müller (Kunda)

Müller (saksa keeles Müller a. d. H. Kunda, ′Müller Kunda kojast′, eristamaks neid teistest samanimelistest suguvõsadest), hiljem ka Fahrensbach oli Lüneburgist pärit aadlisuguvõsa. Suguvõsa suri välja XIX sajandi keskpaigas.

Ajalugu
Suguvõsa esindaja Dietrich Müller oli Saksamaal Lünebergis kaupmees. Dietrichi pojad Hans ja Dietrich tulid 1597 Eestimaale. Hansu poeg oli kaupmees Johann (Hans) Müller, kes omas Kunda mõisat ja oli ühtlasi aastal 1620 Tallinna raehärra. Johanni pojad Heinrich ja Dietrich said 1650 Rootsilt aadlitiitli. Suguvõsa kanti 1746 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

Suguvõsa liikmeid

Müller
Johann (Hans) Müller (1582−1639), Tallinna raehärra, Narva bürgermeister, mõisaomanik

Mülleri suguvõsa mõisavaldused
Eestimaa:
Kunda (Kunda) (1618−1741)

Viited

Kirjandus
EAA, f. 1674, n. 2, s. 144. Mülleri suguvõsa.
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980).
Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd II. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 96−97 (allmärkus) .
Schlegel, Ernst Bernhard. Klingspor, Carl Arvid. Den med sköldebref förlänade men ej å riddarhuser introducerade Svenska adelns ättar-taflor. Stockholm: P. A. Norstedt & Söner, 1875. Lk 71, 194−195  .

Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Eestimaa matrikliaadel
Rootsi introdutseerimata aadel
Artūrs Dannebergs

Artūrs Dannebergs (28. veebruar 1891 Ķoņi vald – 16. oktoober 1941 Kommunarka, Moskva lähedal) oli Vene, Läti (kindral) ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralleitnant).

Ta lõpetas aastal 1913 Penzas maamõõtjate kooli. Sama aasta detsembris astus ta Vene Keiserliku Armee koosseisu. Ta teenis 3. Soome suurtükiväe divisjonis, selle koosseisus võttis ta osa Esimesest maailmasõjast Ida-Preisimaal. Aastal 1917 teenis ta porutšiku auastmes 6. Soome suurtükiväe brigaadi patareis.

18. veebruaril 1919 asus ta Läti armee koosseisu.

 Läti sõjaväelased
 Sündinud 1891
 Surnud 1941
Tetovo

Tetovo (makedoonia keeles Тетово; albaania keeles Tetova, Tetovë; türgi keeles Kalkandelen) on linn Põhja-Makedoonia loodeosas, Tetovo omavalitsuse keskus. 

Linn asub Šari mägede jalamil. Tetovot läbib Pena jõgi. 

Suurema osa rahvastikust moodustavad albaanlased. 2002. aastal oli linnas 86 580 elanikku, neist 60 880 albaanlased (70,3%), 20 053 makedoonlased (23,2%) ja 2357 mustlased. Peale nende elab linnas ka turgi rahvaid.

Vaata ka
KF Shkëndija

Viited

Põhja-Makedoonia linnad
Pedro Pablo Pichardo

Pedro Pablo Pichardo (sündinud 30. juunil 1993 Santiago de Cubas) on Kuuba päritolu Portugali kolmikhüppaja. 

2012. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Barcelonas võitis Pichardo kuldmedali tulemusega 16.79. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas saavutas ta tulemusega 17.68 teise koha ning oli 2014. aasta sisemaailmameistrivõistlustel kolmas.

2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta tulemusega 17.73 hõbemedali.

2017. aasta aprillis lahkus Pichardo Stuttgartis viibinud Kuuba koodise juurest ning ilmus välja mõni päev hiljem Portugalis. Ta liitus SL Benfica kergejõustikuvõistkonnaga ning sai sama aasta detsembris Portugali kodakondsuse. Alates 2019. aasta augustist esindab ta rahvusvahelistel võistlustel Portugali. 

2019. aasta maailmameistrivõistlustel sai ta tulemusega 17.62 4. koha. 2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis ta kulla tulemusega 17.30. Sama aasta suvel tuli ta Tokyo olümpiavõitjaks uue Portugali rekordiga 17.98.

2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel võitis Pichardo tulemusega 17.46 Lázaro Martínezi järel hõbemedali. Maailmameistrivõistlustel Eugene'is tuli ta maailmameistriks tulemusega 17.95.

Pichardo isiklik rekord on 18.08, mille ta püstitas 2015. aastal Havannas ja millega hoiab ta kõigi aegade edetabelis viiendat kohta. Talle kuuluvad Kuuba ja Portugali rahvusrekordid kolmikhüppes.

Viited

Välislingid 
 

Kuuba kergejõustiklased
Portugali kolmikhüppajad
Sündinud 1993
Gostivar

Gostivar (makedoonia Гостивар [ˈɡɔstivar], albaania keeles Gostivari, türgi keeles Gostivar) on linn Põhja-Makedoonia edelaosas Pologi piirkonnas,  Gostivari omavalitsuse keskus.

Gostivar on üks suuremaid linnu Põhja-Makedoonias, rahvaarv on 81 042.

Gostivaril on hea maantee- ja raudteeühendus teiste sama piirkonna linnadega, nagu Tetovo, Skopje, Kičevo, Ohrid ja Debar.

Viited

Põhja-Makedoonia linnad
Svitlodarsk

Svitlodarsk on linn Ukrainas Donetski oblastis, umbes 20 km kaugusel Debaltsevest loodes.

Svitlodarsk asub 172 meetri kõrgusel merepinnast.

2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 13 203 inimest, kellest 75,03% märkis emakeeleks vene ja 24,62% ukraina keele..

Linna lähistel asub Vuhlehirski soojuselektrijaam.

Ajalugu 
Svitlodarsk asutati 1970. aastal. 1992 sai linnaõigused.

Donbassi sõja ajal toimusid asulas ja selle lähistel mitmeid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel.

Galerii

Viited

Välislingid
 Углегорская ТЭС заработает с декабря, - Ставицкий (vene keeles)

Donetski oblasti linnad
Laura Ingalls Wilder

Laura Ingalls Wilder (7. veebruar 1867 Pepini maakond – 10. veebruar 1957 Mansfield) oli USA kirjanik.

Laura sündis vanemate Charles Phillip Ingalls ja Caroline Lake Quiner Ingallsi tütrena. 1885. aastal abiellus ta Almanzo Wilderiga (hüüdnimi Manly)(1857-1949). 1886.. aastal sünnitas tütre Rose'i (Rose Wilder Lane 1886- 1968) ja 1889 poja, kes suri enne kui sai nime.

Sai Ameerikas tunnustatud kirjanikuks erakordselt hilises eas. Floridas pensionäripõlve pidades alustas ta 65-aastaselt romaanisarja, mille aine ammutas enda lapsepõlvest. Teoste tegevus toimub 1870.-1880. aastate Metsikus Läänes, ajal mil autor oli 5. -18. aastane.

Tema teoste põhjal tehti draamasari "Väike maja preerias".

Wilderit ja tema tütart peetakse ühtedeks Ameerika esimesteks nais- liberaalideks(koos Ayn Randi ja Isabel Patersoniga). Kuigi Laura oli algselt eluaegne demokraat, pettus ta Franklin D. Roosevelti Uue kursi poliitikas, nähes seda kui ameeriklaste suurenevat sõltuvust föderaalvalitsusest, talle ei olnud meele järele ka valitsusametnikud, kes käitusid taludes nagu endi  

dtdes s as ja küsisid talupidajatelt küsimusi, kui palju aakreid nad külvavad.

Raamatud (ilmunud ka eesti keeles)
"Väike maja Suures Metsas" (Little house in the Big Woods, 1932)  kirjeldab rajamaa elu Wisconsinis
 "Väike maja preerias" (Little house on the Prairie, 1935) pere ümberasumine Kansase rohtlasse
"Ploomioja kallastel" (On the Banks of Plum River, 1937) 
"Hõbejärve rannal" (By the Shores of Silver Lake, 1939) 
"Pikk talv" (Long Winter, 1940) 
"Väike linn preerias" (Little Town on the Prairie, 1941)
"Need kuldsed õnneaastad" (These Happy Golden Years, 1943). Viimases romaanis saab Laurast 15-aastaselt asunikulaste kooliõpetaja, raamat lõppeb tema abiellumisega.

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1867
Surnud 1957
Riesenkampff

Riesenkampff, hiljem Rosenkampff ja Rehekampff, ka Riesenkampff gen. Rehekampff on Hildesheimist pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.

Ajalugu
Rehekampffid olid Saksamaalt Hildesheimist pärit Riesenkampffide vana suguvõsa üks harusid. Suguvõsa esindaja Jost Risencampi poeg Hans (Johann) tuli umbes 1590. aastal kaupmehena Tallinna ja sai seal Tallinna kodanikuks. Hansu pojapoeg Johann sai 1687 Rootsi kuningalt aadlitiitli ja nime Rosenkampff. 

Hansu pojapojapoeg (teisest harust) oli Reinhold Johann, kes omas Paadrema mõisat ja aastast 1721 ka Kärevere ja Oisu mõisat. 

Reinhold Johanni poeg Gustav Otto sai 1780. aastal Saksa-Rooma riigilt aadlitiitli ja nime Riesenkampff gen. von Rehekampff. 

Suguvõsa kanti 1783. aastal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

Carl Gustav Riesenkampff, (1718–1766) oli kaupmees Tallinnas, Tallinna Suurgildi vanem. Carl Eberhard  Riesenkampff  (1758–1825) oli kaupmees Tallinnas, Tallinna Suurgildi vanem, 1811. aastast Tallinna raehärra ja 1817. aastast  kohtufoogt, 1823. aastast Tallinna bürgermeister. Georg Carl Riesenkampff (1793–1835) oli Tallinna linnaarst. Nikolai Riesenkampff  (1861–1938) oli jurist ja notar Tallinnas, Karl Riesenkampff (1852–1910) oli jurist, Viru-Järva meeskohtu sekretär ja advokaat Tallinnas.

Viited

Välislingid
Riesenkampff, Baltisches biografisches Lexikon digital (2012-)
Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Saaremaa matrikliaadel
Andrejs Krustiņš

Andrejs Krustiņš (2. juuli 1884 Vesetnieki Dünaburgi maakond – 16. oktoober 1941 Kommunarka) oli Vene (alampolkovnik), Läti (kindral) ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralmajor).

Ta sündis Vesetniekis Dünaburgi maakonnas (praeguse haldusjaotuse järgi Aiviekste vallas Pļaviņase piirkonnas). Ta õppis Ungurmuiža vallakoolis ja Jēkabpilsi linnakoolis. Aastatel 1905–1908 õppis ta Tšugujivis Tšugujivi sõjakoolis.

Pärast sõjakooli lõpetamist teenis ta aastatel 1908–1916 178. Cēsise jalaväepolgus (mis dislotseerus aastani 1910 Liepājas ja seejärel Penzas). Aastast 1916 teenis ta 6. Tukumsi läti kütipataljonis, mis pea reorganiseeriti 6. Tukumsi läti kütipolguks ja mille komandöriks ta 13. aprillil 1917 sai; selle väeosa koosseisus võttis ta osa Esimesest maailmasõjast. Ta võttis osa Jelgava operatsioonist ja Riia lahe kaitsest. Novembris 1917 pidi ta konflikti tõttu bolševikega polgust lahkuma.

Aprillis-augustis 1918 vallutati Läti Saksa vägede poolt. Ta astus Läti Sotsialistliku Nõukogude Vabariigi 3. Läti kütibrigaadi, kus sai staabiülemaks. Pärast kaotusi mais 1919 ta arreteeriti ja ta viidi Velikije Lukis tribunali alla, kuid tal õnnestus põgeneda. 14. septembril 1919 ületas ta rindejoone ja ta astus Läti armeesse. Oktoobris 1919 võttis ta üle 8. Daugavpilsi polgu juhtimise. Ta võttis osa lahingutest Bermondt-Avalovi vägedega. 21. novembril 1919 ülendati ta polkovnikuks. 1920. aasta alguses sõdis polk tema juhtimisel edukalt Viļaka, Kuprava ja Katleši suundades.

1. aprillil 1922 määrati ta 3. Latgale diviisi asejuhatajaks, jaanuaris 1925 aga 1. Kurzeme diviisi juhatajaks. 22. juunil 1925 ülendati ta kindraliks. 25. oktoobril 1933 määrati ta 3. Latgale diviisi juhatajaks.

Pärast Balti riikide okupeerimist formeeriti ümber 24. Läti Territoriaalseks Laskurkorpuseks. Krustiņš määrati teenima 183. laskurdiviisi, kuid 9. juunil 1941 ta arreteeriti.

 Läti sõjaväelased
 Sündinud 1884
 Surnud 1941
Granaat (lõhkekeha)

Granaate eristatakse heiteviisi alusel:
Käsigranaat on sõjapidamises kasutatav käsitsi heidetav lõhkekeha.
Reaktiivgranaat (nt kumulatiivgranaat, tankitõrjegranaat jt) on granaadiheitja moon.

Samuti eristatakse granaate tüübi järgi:
 Kildgranaat
 Suitsugranaat
 Treeninggranaat
 Valgustusgranaat

Otstarbe järgi võidakse vahet teha ka ründe- ja kaitsegranaatidel.
Sillatank

Sillatank on soomustatud pioneerisõiduk, mis on mõeldud peamiselt assisteerima tanke, soomukeid, aga ka jalaväeüksusi jõgede, kaevikute, purustatud sildade ning muude kitsaste maalõhede ületamisel. Eksisteerivad nii terve-, kui ka kokkukäiva sillaga sillatankid.

Ajalugu 
Vajadus sillatankide järele tekkis Esimese maailmasõja ajal, kui algas tankide lai kasutuselevõtmine. Kuna tankide lindid ei olnud piisavalt pikad, kippusid tankid esiosaga kaevikusse sõitma, jäädes selle tagajärjel kaevikutesse kinni. 1919. aastaks olid Suurbritannia armeel olemas Mark V** tankid, mille külge oli monteeritud tõstetehnika, mis võimaldas kaasas vedada kerget kaasaskantavat silda. Teise maailmasõja ajal, kui muutusid populaarseks välksõjad, andis võimalikult kiire motoriseeritud üksuste liikumine sõdivale poolele väga suure eelise. Seega muutus vajalikuks spetsialiseeritud masinate olemasolu, mis oleks võimelised tagama soomukite ning tankide maksimaalselt kiire liikumise lahinguväljal. Et lihtsustada nende masinate remonti ning ehitamist, kasutati nende aluseks tavaliselt olemasolevaid tanki keresid, mille külge monteeriti silla paigalduseks vajalikud tõstemehhanismid. Üheks esimeseks seeriatootmisesse läinud sillatankiks on Brückenleger IV tank, mille kerena kasutati Panzer IV kere, ning mis võeti relvastusele 1940. aastal.

Toimepõhimõte 
Takistuse ületamiseks tõstab tank oma silla takistuse kohale (kokkukäiva silla puhul lastakse eelnevalt sild sirgeks) ning toetab silla mõlemad otsad takistuse äärtele. Seejärel ühendab tank ennast silla küljest lahti ning sõidab eemale. Kui kõik soomustehnika on silla ületanud, sõidab sillatank üle silla ning ühendab ennast silla teise otsa külge. Seejärel tõstetakse sild tagasi üles ja tank võib sõita järgmise takistuse juurde. Kuna tank on tavaliselt soomustatud ning silla maha- ning pealetõstmine käib täielikult mehaaniliselt, ilma inimeste juuresolekuta, võib sillatank tegutseda ka vastase tule all. Silla lahti- või kokkupanek võtab aega ainult mõned minutid.

Tänapäeval kasutatavad sillatankid 

  - Panzerschnellbrücke 2, Saksamaa, baseerub Leopard 2 tanki kerel. Sild koosneb kolmes sektsioonist, iga sektsiooni pikkus on 9,7 meetrit.
  - MTU-72, Vene Föderatsioon, baseerub T-72 tanki kerel. Sild koosneb kolmest sektsioonist, kogupikkus 18 meetrit. On mitme silla ühendamise võimalus, mis tõstab võimaliku silla pikkuse 35 meetrini.
  - FNSS Samur, Türgi. Sild on ujuv, mitme silla ühendamisel on võimalik silla pikkus kuni 150 meetrit.
  - AMX-30 sillatank, Saudi-Araabia, baseerub Prantsuse AMX-30 tanki kerel. Sild koosneb kahest sektsioonist, kogupikkus 20 meetrit.

Vaata ka
Autokraana
Evakueerimistank
Pioneeritank
Puksiirauto
Roomikkraana

Viited

Soomustehnika
Tankitüübid
Eesti-Läti Ühisliiga

Eesti-Läti Ühisliiga (tuntud ka Nordea Basketball League) on Eesti ja Läti Korvpalliliidu ning Nordea Panga eestvõttel ja toetusel toimuv Eesti ja Läti korvpallinaiskondade võistlused. Liiga esimene hooaeg oli 2012/2013. Esimest hooaega on nimetatud ka inglispäraselt Estonian-Latvian United League (Nordea ühisliiga) .

Vaata ka
Naiste Balti Liiga (naiste korvpalliliiga)
VTB Ühisliiga

Viited

Välislingid
Liiga koduleht

Eesti korvpall
Läti korvpall
Korvpallivõistlused
Spordiliigad
Airi Vaga

Airi Vaga (aastani 1965 Airi Suomela, sündinud 22. septembril 1940 Helsingis) on soome rahvusest Eesti ajakirjanik ja keeleteadlane. 

Aastal 1965 lõpetas ta cum laude Helsingi Ülikooli. 
Õpitud erialadeks olid läänemeresoome keeled, soome-ugri etnograafia, rahvaluule ja soome kirjandus. 

1975–1978 elas Rootsis ja 1978-1987 Kanadas. Alates 1987. aastast elab USA-s. 

Ta oli 1993–1995 ajalehe Vaba Eesti Sõna tegevtoimetaja, 1995–2005 peatoimetaja.

Ühiskondlik tegevus

Eesti Kultuurifond (USA) liige
Lakewoodi Eesti Ühing (USA) liige
Lakewoodi Eesti Seenioride Ring (USA) esinaine
New Yorgi Eesti Haridusselts (USA) liige
Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides (ERKÜ, USA) juhatuse liige, kultuuri ja ajaloo komitee juhataja.

Tunnustus
2004 Eesti Vabariigi Valgetähe V klassi teenetemärk eestluse hoidmise eest Ameerika Ühendriikides.

Isiklikku
Alates 1965. aastast on abielus kirikuõpetaja Thomas Vagaga.
Neil on tütar ja kaks poega.

Eesti ajakirjanikud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Eestlased Rootsis
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1940
M777

M777 on 155 mm järelveetav välihaubits.

Kirjeldus 
M777-t toodab BAE Systems. Titaanist struktuurid ja taandur-komponendid valmistatakse Ühendkuningriigis. Täielikult pannakse M777 kokku ja testitakse BAE Systemsi hoonetes Hattiesburgis Mississippis. M777 on märksa väiksem ja kergem kui M198. Seda seepärast, et tal on päris palju osi tehtud titaanist. M777 suhteline kergus annab võimaluse transportimiseks nii veduksõidukitega kui ka helikopteritega. See tähendab, et M777 on kõvasti mobiilsem kui M198. M777-l saab kasutada Exaliburi laskemoona, mida juhitakse GPS-i abil. M777 saavutab sellega laskekauguseks 40 kilomeetrit.

Relvasüsteemi eelkäija oli M198. M777 kasutati esimest korda Afganistani sõjas.
Relvasüsteemi kasutatakse USA, Kanada ja Austraalia armees ning selle kasutuselevõtuks valmistub India armee.

M777-st on erinevaid tüüpe:
 M777A1 saab esitada sihtimisandmeid digitaalsel kujul.
 M777A2 on uuendatud tarkvaraga M777 versioon.

M777 võrdlus M198-ga

Kasutajad
  - Austraalia on USAlt saanud kokku 35 M777t umbes 500 miljoni USA dollari eest. Nendega plaanitakse asendada vanu 155 mm relvi nagu M198 ja L119 Hamel. Esimesed relvad saadi kätte aastal 2010. Austraalia armee on endale saanud ka juhitavat laskemoona M982 Exalibur ja XM1156.
  - 2014. aasta novembris kiitis India kaitseministeerium heaks lepingu, mille alusel ostetakse USAlt 145 M777 haubitsat 2,5 miljardi USA dollari eest.
  - Kanadal on 37 M777 haubitsat. Kanada haubitsaid on kasutatud ka Afganistani sõjas. 
  - 2011. aastal tellis Saudi Araabia endale 36 M777 haubitsat. Lisaks sellele ostsid nad veel erinevat laskemoona. Küll ei soetanud nad aga 155 mm Excaliburi GPSiga juhitavaid rakette.
  - Peale 2022. aasta VF sissetungi algust Ukrainasse andis Ameerika Ühendriikide valitsus haubitsaid M777 Ukraina kasutusse.
  - maaväel ja mereväel on neid välihaubitsaid kahe peale kokku 1001.

Sõjad 
 Vene-Ukraina sõda

Viited

Välisuurtükid
Haubitsad
95. Krasnojarski jalaväepolk

95. Krasnojarski jalaväepolk oli Venemaa Keisririigi armees 1796–1918 tegutsenud sõjaväeüksus, mis paiknes Tartus, Liivimaa kubermangus. Polk kuulus 24. jalaväediviisi.

Krasnojarski jalaväepolk moodustati 1863. aastal Pihkva polgust Helsingis ja paiknes 1893. aastast Tartus, Allee tänava idapoolses ääres, Emajõe Tammoru idanõlvaku kasarmutes - hilisemates Kalevi üksiku jalaväepataljoni Lembitu kasarmutes.

1897. aasta 1. mail toimus Puka raudteejaama lähedal Aakres raske raudteeõnnetus, kus hukkus Tartus paiknenud 95. Krasnojarski jalaväepolgu 56 sõjaväelast, 2 konduktorit ning ühe veltveebli abikaasa koos kahe lapsega, raskelt vigastada sai 43 sõjaväelast, kergemalt 3 ohvitseri ja 125 alamväelast. Hukkunud maeti 3. mail Tartu Raadi kalmistule, kus neile püstitati mälestusmärk.

22. jaanuaril 1905 (vkj) alganud streigiga Pärnu Waldhofi tselluloosivabrikus ja rahutuste ning rüüstamisega linnas toodi Pärnusse  95. Krasnojarski jalaväepolgu rood, 13. ning 16. roodu alaliseks paiknemiseks linnas jaoks ehitati 1906. aastal kasarmud (A. H. Tammsaare puiestee 70), mida polgu nimetuse tõttu nimetati Krasnojarski kasarmuteks.

Viited

Välislingid
95-й пехотный Красноярский полк, Русская Эстония
95-й пехотный Красноярский полк, Участие в боевых действиях, gwar.mil.ru

Tartu ajalugu
Venemaa keisririigi sõjandus‎
Leedu muusika

Leedu muusika on Leedust pärinev või leedulaste loodud või esitatud muusika.

Leedu muusikakultuur kuulub laiemasse Balti muusikakultuuri, mille juured on seotud nöörkeraamika kultuuriga. Leedu muusikas kohtuvad keelpillimäng (kanklės) ja puhkpillimäng, mis mõlemad on olnud aluseks vokaalmuusika arengule. Rahvamuusika on arhailine, seda kohtab peamiselt rituaalide läbiviimisel ning selles on jälgi paganlusest.

Rahvalaulus võib eri etnograafilistes piirkondades leida monofooniat, mitmehäälset homofooniat, heterofoonia ja polüfooniat. Monofoonia esineb põhiliselt maa lõuna-, kagu- ja edelaosas. Mitmehäälne homofoonia on levinud kogu maal, kuid on kõige arhailisem Žemaitijas. Leedu laulupärand on ka maailmas hinnatud, see on kantud UNESCO suulise ja immateriaalse pärandi nimekirja. 

Kahe- või kolmehäälne polüfooniline lauluvorm sutartinės põhineb vanimatel mitmehäälse laulu vormidel (heterofoonia, kaanon, parallellism ja vaba imitatsioon). Põhiosa selle teadaolevast repertuaarist jäädvustati 19. ja 20. sajandil, aga juba 16. sajandi allikad näitavad, et neil oli suur tähtsus monofooniliste laulude kõrval. Meloodiad on väga lihtsad, ulatusega kaks kuni viis astet, ning jagunevad kaheks võrdse pikkusega osaks. Rütmid on tavaliselt sünkopeeritud. Tekstid on väljendusrikkad ja mitmekesised ning neil on olnud sotsiaalselt suur tähtsus, neid lauldi nii sündmuste kui ka töö kõrvale. Tänapäeval on see lauluvorm tegelikust kasutusest peaaegu kõrvale jäänud, seda võib kuulda vaid folklooriansamblite esituses. Sutartinės on iseloomulik Loode-Leedule. Seda laulsid naised, mehed esitasid sama vormi instrumentaalvarianti kandlel või sarvedel.

Kindel koht rahvalaulurepertuaaris on mitmesugustel pulmalauludel, sõjalauludel, rahvakalendri tähtpäevadega seotud lauludel, töölauludel.

Populaarne osa Leedu rahvakultuurist on olnud ringtantsud, mida tantsiti algselt ilma instrumentaalsaateta, kuid alates 19. sajandist hakati neid saatma viiuli, kandle ja teiste pillidega. Tänapäeval on ansamblites ka akordion, mandoliin, balalaika, klarnet, kitarr, suupill jt. Nõukogude ajal kasutasid tantsumuusikaansamblid suuri paljukeelelisi kandleid ja klarnetisarnaseid puhkpille birbynėsid. Nende esitatav muusika põhines küll leedu rahvamuusikal, kuid oli moderniseeritud ja "puhastatud" vormis.

Klaipedas korraldatakse üle aasta rahvusvahelist rahvamuusikafestivali "Parbėg laivelis".

Heliloojaid
Antanas Budriūnas
Mikalojus Konstantinas Čiurlionis

Vaata ka
Daina
"Tautiška giesmė", riigihümn
Jānis Peters

Jānis Peters (sündinud 30. juunil 1939 Priekules) on läti luuletaja, publitsist, ühiskonnategelane ja diplomaat.

1958. aastal lõpetas Jānis Peters Liepāja 6. Keskkooli. 1957–1963 töötas ta Liepāja Draamateatris lavatöölise ja lavastaja assistendina. 1963–1964 töötas ta Liepāja rajooni ajalehe Ļeņina Ceļš toimetuses, 1964–1967 ajalehes Cīņa. 1967–1972 oli Peters ajakirja Zvaigzne proosaosakonna toimetaja.

Esimene Jānis Petersi luuletus avaldati ajakirjanduses 1961. aastal, esimene luulekogu ilmus 1968. aastal. 1968. aastal võeti ta Kirjanike Liidu liikmeks, oli seal 1974–1976 juhatuse sekretär ja 1985–1990 juhatuse esimees.

Jānis Peters oli üks Läti Rahvarinde asutajaid ja liidreid. 1990–1992 oli ta Läti alaline esindaja Moskvas, 1992–1997 Läti täievoliline suursaadik Venemaal.

Alates 1998. aastast on ta Krišjānis Valdemārsi Fondi juhataja, alates 1999. aastast Läti Ülikooli Ida-Euroopa Instituudi Ühiskondlike Suhete Instituudi direktor.

Oma luules on Jānis Peters mõtestanud Läti ajalugu ja lätlaste rahvuslikku iseloomu ning käsitlenud ka tänapäevasündmusi.

Luulekogud
"Dzirnakmens" (1968) ("Veskikivi")
"Asinszāle" (1970) ("Vererohi")
"Mans bišu koks" (1973) ("Minu mesipuu")
"Ceturtā grāmata" (1975) ("Neljas raamat")
"Priekšnojautas" (1979) ("Eelaimdus")
"Modinātāju remonts" (1980) ("Äratuskella remont")
"Līdz durvīm septiņi soļi" (1980) ("Neli sammu ukseni")
"Izlase" (1982) ("Kogu")
"Tautas skaitīšana" (1984) ("Rahvaloendus")
"Trīs dārgas mantas" (1984) ("Kolm hinnalist varandust")
"Kovārnis korī" (1988) ("Hakk laulukooris")
"Es tevi mīlu" (1998) ("Ma armastan sind")
"Dzejnieka mīlas vārdi" (2004) ("Luuletaja armastusesõnad")
"Minhauzens un kamikadze" (2012) ("Münchausen ja kamikadze")

Publitsistika
"Baltijas toverī sālīti ..." (1973) ("Balti sollatud tünnid")
"Balta ziemeļu sūna", Krišjānis Valdemārsist (1977) ("Põhja valge sammal")
"Kalējs kala debesīs" (1981) ("Sepp sepistab taevas")
"Raimonds Pauls : versijas, vīzijas, dokumenti" (1982) ("Raimonds Pauls : versioonid, visioonid, dokumendid")

Viited

Läti luuletajad
Sündinud 1939
Urok

Urok (vene keeles урок) oli andami või teokoormise maksuseaduse kohaselt fikseeritud suurus Vana-Venes; andami kindlaksmääratud hulk, mille maksukohustuslane pidi maksma kindlaks tähtajaks, ettemääratud kohas ja teatud piirkonna, pogosti, maksuametnike ehk tiuunide järelevalve all.

Uroki kehtestamine tähendas peamiselt määramatus naturaalses suuruses sõja- ja Vana-Vene vürstide muid retki varustava hüvitise ja tuluallika, poljudje muutmist konkreetselt kindlaksmääratud naturaalses või rahalises määras ja tekkepõhise maksuperioodi eest sooritatavaks andamiks.

Uroki kehtestas pärast vürst Igori surma aastatel 945–947 korraldatud haldus- ja maksureformiga Kiievi-Vene vürstinnaOlga, pannes sellega aluse seadusjärgsele tulumaksustamisele.

Vaata ka
 Jassakk
 Pearahamaks
 Tjaglo
 Obrok
 Prodrazvjorstka
 Zabožnitše

Viited

Maksud
Kiievi-Vene
Evely Kaasiku

Evely Kaasiku (sündinud 13. septembril 1993) on eesti orienteeruja.

Haridus
2012. aastal lõpetas Tallinna Reaalkooli. On õppinud Estonian Business Schoolis ja omandas rahvusvahelise ärijuhtimise bakalaureuse kraadi.

Sporditulemused
Harrastab orienteerumist 2005. aastast. Aastatel 2008–2014 võitis noorte ja juunioride vanuseklassides orienteerumise Eesti meistrivõistluselt kokku 37 medalit (20 kulda, 12 hõbedat, 5 pronksi).

Täiskasvanute Eesti meistrivõistlustel orienteerumises on ta aastatel 2014–2019 võitnud 18 kulda (17 orienteerumisjooksus ja 1 suusaorienteerumises), 14 hõbedat ja 6 pronksi.

2014. aasta orienteerumisjooksu Euroopa meistrivõistlustel Portugalis sai Eesti naiskonnas koos Liis Johansoni ja Annika Rihmaga teatejooksus 5. koha. 2014. aasta orienteerumisjooksu MMil Itaalias sai lühirajal 29. koha. 2016. aasta orienteerumise Euroopa meistrivõistlustel sai ta segateatesprindis koos Annika Rihma, Raido Mitti ja Kenny Kivikaga 8. koha. 

2022 augustis Põlulas toimunud orienteerumisjooksu Euroopa meistrivõistlustel võitis ta lühirajal hõbemedali, mis on Eesti orienteerujate seni parim saavutus orienteerumisjooksu EM-idelt. Teatejooksus sai ta Eesti naiskonnas koos Eleri Hirve ja Marianne Haugiga 6. koha.

2015. aasta suusaorienteerumise EMil Šveitsis sai lühirajal ja tavarajal 21. koha, teatevõistlusel Eesti naiskonnas koos Daisy Kudre ja Doris Kudrega 5. koha ja segateates koos Margus Hallikuga 8. koha. 2015. aasta suusaorienteerumise MMil Norras sai lühirajal 13. koha ja teatesõidus koos Piret Pärniku ja Kaisa Sanderiga 6. koha.

2015. aastal valiti ta Eesti Olümpiakomitee järelkasvutiimi “Märka järgnevat põlvkonda”.

2017. aastal saavutas orienteerumise MMil Eestis 16. koha.

Tunnustus
 2011 Tallinna aktiivne sporditegelane
 2013, 2014, 2015, 2017, 2018, 2019 Järvamaa parim naissportlane
 2014, 2015, 2017, 2019, 2020 Eesti parim naine orienteerumisjooksus

Viited

Välislingid
Wolrd of O. Athlete profile: Evely Kaasiku
http://www.delfi.ee/teemalehed/evely-kaasiku
Evely Kaasiku blogi
Eesti esiorienteeruja: mets on hästi sõbralik keskkond, millesse armub väga kiiresti. Õhtuleht, 06.09.2019

Eesti orienteerujad
Sündinud 1993
Riguldi mõis

Riguldi mõis (saksa keeles Rickholtz) oli mõis Noarootsi kihelkonnas, nüüdse haldusjaotuse järgi jääb endine mõisasüda Läänemaale Lääne-Nigula valda. 

Mõisa rajas 1620. aastal Jacob de la Gardie. 18. sajandist kuni 1939. aastani oli mõis von Taubede aadlisuguvõsa omanduses. Mõisa viimane omanik enne von Taubede lahkumist Eestist 1939. aastal oli Gustav Woldemar von Taube.

Mõisahoone 
Mõisa peahoone on 1820. aasta paiku ehitatud kõrge poolkelpkatusega ühekorruseline puitehitis, mida ilmestab hoone keskosas paiknev väike kolmnurkfrontoon. Mõisa peahoone, park, ait, tõllakuuri varemed, kelder, sepikoda, piirdemüürid ja kuivati on ehitismälestistena kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.

Mõisa kinnistu on Tallinna Tondi Põhikooli omanduses. 2012. aastast on Riguldi mõisa haldajaks Sihtasutus Riguldi Kodu, kes kujundab mõisast erivajadustega noorte keskust.

Viited

Välislingid

Tallinna Tondi Põhikool. Riguldi mõis
Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register: Riguldi (Noarootsi khk)

Pahlenite mõisad
Läänemaa mõisad
Lääne-Nigula vald
Noarootsi kihelkond
Läti muusika

Läti muusika on Lätist pärinev või lätlaste loodud või esitatud muusika.

Läti rahvamuusikat iseloomustavad eelkristlike teemadega tekstid, burdooni kasutavad laulustiilid ja kandlemäng. Rahvalaulutraditsioon on vähemalt tuhat aastat vana. Üles on tähendatud 1,2 miljonit eri teksti ja 30 000 meloodiat. Laulud on väga lihtsad ja lühikese vormiga, enamasti ainult üks või kaks muusikalist lõiku, tekst on lõppriimita, kuid värsimõõt on neljajalgne trohheus. Teemad on tihti rahvuslikust mütoloogiast, aga ka inimeste elust, kõige rohkem laule on sünni, pulmade ja surma kohta. Kirjanik ja folklorist Krišjānis Barons avaldas aastatel 1894–1915 kuueköitelise läti rahvalaulude kogu "Latvju dainas".

Rahvalaule saadeti ka rahvapillidel, millest tähtsaim oli läti kannel kokles. 1970. aastatel taaselustati kandlemängutraditsioon, mis oli säilinud vaid Kuramaal ja Latgales. 20. sajandil arendati välja ka uus kokletüüp, millel on palju rohkem keeli, mehhanism keelte kõrguse muutmiseks poole tooni võrra ja muud täiustused, mis võimaldavad mängida laiemat repertuaari.

Lätis on tugev koorilaulutraditsioon. Kutseliste kooride kõrval laulavad kümned tuhanded lätlased harrastuskoorides. Iga viie aasta tagant toimub suur üleriigiline laulu- ja tantsupidu.

Vaata ka
Daina
"Dievs, svētī Latviju", riigihümn
Läti Eurovisiooni lauluvõistlusel
Rosenbach (aadlisuguvõsa)

Rosenbach oli aadlisuguvõsa. 

Saksamaal pärit suguvõsa esindaja Berend thor Beke ostis 1579. aastal Tallinna maja. Berendi poeg Bernhard zur Bech oli 1624. aastal Tallinna raesekretär ja 1642 sündik. 

1643. aastal sai ta Rootsilt aadlitiitli nimega Rosenbach. 

Suguvõsa kanti 1746. aastal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

Viited

Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Kivihaldjad

Kivihaldjateks nimetati eesti mütoloogias haldjaid, keda arvti olevat ohvrikividel. Kivihaldjaid nimetati ka kivialusteks. Kivi peale kogunenud vett peeti pühaks ja ravitoimet omavaks.

Kasutatud kirjandus 
 Eisen, Matthias Johann. 1919. Eesti mütoloogia lk 56

Eesti mütoloogia
Haldjad
Metsahaldjas

Metsahaldjas on eesti mütoloogias inimese (metsavana), looma või linnu kujul esinev metsaga seotud haldjas.

Metsahaldjad polnud alati selgelt eristatavad, metsas võis kuulda nende käimist, vilistamist või naeru.

Nimest 
Metshaldjaid on teada mitme nime järgi: metsavana, metsataat, metsaisa jne. Tavaliselt kujutatakse metsahaldjat vanamehena, kellel on kasetohust kübar peas, samblasarnane habe suus ja samblane kasukas seljas, aga alati ei ole ta inimene, vaid võib olla ka metsloom.

Perest 
Metshaldjal on pere. Teatakse rääkida tema lastest, poegadest ja tütardest. Ausatele tütarlastele tuleb metshaldjas mõnikord kosja. Kui neiu ära ütleb, moondab see tütarlapse silmad ära või võtab vägisi endale naiseks. Metshaldja ja inimese abielust sündinud lapsed võidavad teisi inimesi tugevuse ja mõistuse poolest ning neid on kuulda seitsme versta taha. Metshaldjad elavad kogukondadena, nad on jumalikud olendid ja tänu sellele ka ilusamad ja targemad kui inimesed.

Käitumine 
Tihti karistab metshaldjas inimesi nende pahade tegude pärast. Mõnikord jäävad nad nähtamatuks, aga inimene tajub ja näeb ta tempusid. Metsas jalutaja eksitab ta tihtipeale ära, aga ainult selle, kes on metshaldjat kuidagi pahandanud. Metshaldjas moondab ekslejal silmad nii ära, et ta võib oma kodu ümbruses käia, aga seda ära ei tunne. Metsas eksleja leiab kodutee üles ainult oma koera haukumise või kukelaulu peale.

Uskumused 
On erinevad käitumisreeglid, käsud ja keelud, mida metsa minnes pidi meeles pidama. Näiteks tehti kõrtest, okstest, nahkadest, vöödest, õitest, viljapäist ja muudest „väge“ sisaldavatest esemetest side, mis seoti ümber puu ja näitas metsahaldjale, et tema on ohvri toonud ja teda palun mitte karistada.

Metshaldjas nuhtleb metsavargaid tõsiselt, mõnikord küttidele muudab end metsloomaks, aga mitte ükski kuul teda ei tapa, isegi mitte hõbedane. Kui metshaldjas tuleb kedagi karistama, siis seda on kaugelt kuulda. Maa müdiseb, puud liiguvad ja oksad värisevad. See kellele ta järgi läheb võib ainult loota armule.

Mõnikord kutsub metshaldjas eksleja enda juurde koju, toidab ja söödab teda. Lõpuks saadab õigele teele ja kui eksleja arvab et möödas on mõned tunnid, siis tegelikult aastad.

Ohverdamine 
Ohvrite toomisest on vähe teada. Teatakse et metsas on kivi, mätas või sipelgapesa, kuhu aeg-ajalt tuuakse marju ja kütid viivad sulgi ja metsasaagi konte.

Kasutatud kirjandus 
 Eisen, Matthias Johann. 1919. Eesti mütoloogia lk 49–51
 Paulson, Ivar. 1997. Vana eesti rahvausk lk 51–68

Eesti mütoloogia
Haldjad
Tuulehaldjad



Nimi 
Tuulehaldjatel  on mitu nime. Kõige rohkem teatakse tuule-ema ja marumemme, aga on ka veel tuuletaat. Tuule-ema on tuulehaldjas ja marumemm on maruhaldjas. Tuule-ema peetakse veidi vanemaks naiseks, aga tal on siiani noorusjõudu ja värskust, et võtta osa tantsupidudelt.

Uskumused 
Usutakse, et kui väljas sajab ja tuul puhub, siis tuule-ema nutab, sest inimestes on palju paha. Vanarahvas uskus, et tuul ei too ainult haigust ja hädasid, vaid ka abi, aga marumemm on alati paha peal väljas. Tema lõhub purustab ja hävitab.

Suguvõsa 
Tuule-ema sugulased on õnneema ja tee-ema. Tuule-emal ja –isal on ka lapsed, tavaliselt kas tuulepojad või –tütred.

Loodusnähtused 
Tuule-emaga on seotud mitmeid loodusnähtuseid. Kui pilved on madalal, siis neid kutsutakse tuulepilvedeks. Pilvises taevas olev joon ehk „triip“ on tuulepesa ning selle järgi ennustati tormi. Kaheharuline pilvejoon on tuuletee ja arvatakse et tuul liigub selles suunas, kus teede otsad kokku saavad. Ka maapeal on näha tuule-ema jälgi. Näiteks on kaskedel, pedajal ja kuuskedel kasvanud okstest kokku tomp, nagu pesa või juuksed, siis öeldakse, et need on tuule-ema juuksed. Või siis on puudel oksad nii maad ligi, et tuulega kraabivad vaod maasse, siis need on tuule-ema luuad.

Kui tuulepesad on majadele väga lähedal, siis vanarahvas arvas, et see on väga halb enne, seal pidavat õnnetusi juhtuma. Samas aga mainiti, et seal tuul maja ei lõhu. Tuule-ema pesasid kasutati ka arstirohuna. Kui lapsel oli punatõbi, siis soovitati tuule-ema pesa alla võtta, ära keeta ja last selle vee sees pesta, muidugi ka natuke sisse joota. Lapsed pidid siis kosuma ja terveks saama. 

Merel on ka omad nipid, kuidas käituda, et ei jääks tormi kätte. Kui on aru saada, et torm on tulekul, siis visatakse tuule-emale ühte ja teist meeleheaks ja samal ajal palutakse: „Taevataat, päästa sa meid ise, sinu kätte anname oma hinged, ja kui sa ei päästa, siis meie hukkume“. Kui on aga tuulevaikus merel, siis vilistatakse ja otsitakse kirp, see visatakse merre või kaabitakse küüntega masti, siis pidavat hea tuul tõusma.

Viited

Kasutatud kirjandus 

 Eisen, Matthias Johann. 1919. Eesti mütoloogia lk 67–68
 Loorits, Oskar. 1998. Liivi rahva usund I lk 60–81

Eesti mütoloogia
Haldjad
Varanduse vedajad



Nimi 
Varanduse vedajad on sarnased tulihännaga. Tavaliselt on nad aga tavalised inimesed kes käituvad kui kratid. Kui tulihännad on peremehe sulased, siis jäljendajad on ise peremehed ja korjavad endale varandust kokku. Neil puudub tuline saba.

Rahvasuu 
Rahvasuu räägib, et kui keegi nägi inimest tulihännana ringi luusimas, siis hakkas nägija ise ka seda sama tegema. Nii jäljendades saavad nad mingisuguse maagilise väe, mis nad tulihändade riiki üle viib, aga nad ei ole teinud mingit lepingut vanapaganaga.

Lendamine 
Tulihändadena ringi lendamine nõuab mingisugust eset ja selleks sobis kõik, seakünadest linalõugutini. Lendaja peab ennast nööriga sinna külge kinni siduma ja ütlema: „Läki kuradi nimel!“ See kes jumala nime lendu tõusmise ajal kasutab, kukub kohe maha. Sõnad ei olnud ainsad abivahendid lendamiseks, aga tänapäeval neid enam mäletata ja ei teata. Need vähesed mis veel meeles on sellised: käiakse nurgas iseäralikku kivi nuusutamas; määritakse ennast iseäraliku rohelise või muud karva võidega; käiakse ahju peal kolme riista sisse vaatamas. Lennatakse aga alati öösel, sest on vaja ikkagi saaki saada. Tavaliselt käiakse vilja järgi, aga ei öelda ära ka rahast või muust varandusest, kui sellele lähedale saadakse. Nad lendavad läbi seinte ja uksed avanevad automaatselt nende jaoks.

Kasutatud kirjandus 
 Eisen, Matthias Johann. 1919. Eesti mütoloogia lk 86–87

Eesti mütoloogia
Üleloomulikud olendid
Trihhinelloos

Trihhinelloos (ka trihhinoos, trihhiaas) ehk keeritsusstõbi on liha- ja kõigetoiduliste imetajate nakkushaigus. Haigust põhjustab keeritsuss ehk trihhiin (Trichinella spiralis), kes vastsena asub lihaskoes ja täiskasvanuna peensooles. Keeritsuss paikneb organismis tavaliselt kohtades, kus lihaste töö ja vereringlus on aktiivsed, näiteks vahelihas ja keel.

Loomadel kulgeb haigus tavaliselt ilma märgatavate sümptomiteta. Inimene põeb aga haigust raskelt, intensiivse nakkuse korral võib haigus lõppeda surmaga. Haigestumise raskus sõltub söödud vastsete hulgast, keeritsussi liigist, liha töötlemisviisist ning inimese immuunsüsteemist.

Nakatumine
Haigestutakse toorest või ebapiisavalt kuumutatud keeritsussi vastsetega liha süües. Eestis on inimesed nakatunud süües metssea-, mägra-, karu- ja kodusealiha. Haigus levib peaaegu igas piirkonnas, eriti kohtades, kus süüakse palju liha, aga lihunike tegevust ei kontrollita piisavalt. Loomad haigestuvad peamiselt raibete söömisel.

Saastunud toiduga satuvad kapseldunud vastsed seedetrakti, kus maohappe toimel nende kapsel laguneb, ja nad tungivad limaskesta. Nädal pärast nakatumist hakkavad emasloomad tootma vastseid, kes liiguvad vöötlihastesse. Seal keerduvad vastsed spiraaliks ja kapselduvad lihaskiusse, kus nad võivad püsida eluvõimelisena kuni 40 aastat.

Sümptomid
Loomadel tavaliselt märgatavaid haigustunnuseid ei ole. Ainult väga raskel nakatumisel võib sigadel esineda oksendamist, kõhulahtisust, mälumishäireid, pinnapealset hingamist ja palavikku.

Inimestel võivad täiskasvanud ussid põhjustada seedetrakti vaevusi. Nädal pärast nakatumist tekivad palavik ja lihasevalud. Surma võivad põhjustada mõnikord tekkinud müokardiit ehk südamelihasepõletik või entsefaliit ehk ajupõletik.

Diagnoosimine ja ravi
Tavaliselt diagnoositakse keeritsussi kliinilise pildi abil. Kui nakatumisest on möödas 2–3 nädalat, saab verest leida antikehasid. Võimalik on võtta ka proov lihaskoest.

Haiguse ravi kestab kaua. Kui inimene on nakatunud 24 tunni jooksul, tehakse nädalane ravikuur. Kui haigestumine on intensiivsem, võib patsient vajada voodirežiimi ning põletikku alandavat ravi (põletiku allasurumiseks vahel ka hormoonravi).

Ennetamine
Ennetamiseks tuleks alati söödavat liha kontrollida. Keeritsussivastsed surevad kui liha küpsetatakse vähemalt 77 °C juures.

Viited

Kirjandus

Helmintoosid
Amanda Rebane

Amanda Karline Rebane (esinejanimi Liberte-Rebane 7. aprill 1899 Valga – 1981 New York) oli eesti ooperilaulja Riias, metsosopran.

Äsja Venemaalt õppimast naasnud Amanda Rebane soovis saada "Estonia" teatrisse ooperilauljaks, kuid teatri juhatus ei leidnud teda selleks küllalt sobiva olevat,. Noor andekas lauljanna läks Lätti, kus saavutas lühikese ajaga edu. Ta oli aastatel 1925–1944 Läti Rahvusooperi solist. Esines korduvalt ka Eestis.

Põgenes 1944. aastal koos abikaasa ja tütrega Saksamaale, kust nad emigreerusid 1950. aastal New Yorki.

Isiklikku 
Tema vend oli ohvitser Alfons Rebane. Tema abikaasa oli tuntud läti maalikunstnik Ludolfs Liberts.

Viited 

Eesti ooperilauljad
Eestlased Lätis
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1893
Surnud 1981
Bernhard Nikolaus Kaster

Bernhard Nikolaus Kaster (sündinud 1. novembril 1957 Trieris) on Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) poliitik. Alates aastast 2005 on ta CDU/CSU Bundestagi fraktsiooni parlamentaarne tegevjuht ja Saksa-Vene saadikuterühma esimees.

Elulugu

Haridus ja kutseala 

Pärast kooli lõpetamist 1975 alustas Kaster haridusteed Rheinland-Pfalzi liidumaa Trieri ringkonnavalitsuse haldusteenistuses. Mayeni Rakenduskõrgkooli lõpetas ta 1982 diplomeeritud haldusametnikuna. Pärast seda asus Kaster täitma kaitsejõudude rekvireerimisameti juhataja asetäitja kohustusi Trieri valitsusringkonnas.1992 asus ta tööle Rheinland-Pflazi liidumaa Sise- ja Spordiministeeriumisse. Aastatel 1994–1997 oli ta tervishoiuteenuse haldusjuht.

Partei 

1976. aastal astus Kaster Kristlik-Demokraatlikku Liitu (CDU) ja temast sai Junge Unioni liige. Alates aastast 2000 oli Kaster Trier-Saarburgi CDU kohaliku omavalitsuspoliitika ühenduse esimees. Pärast seda, kui ta oli aastatel 1990–1997 olnud Trieri linna CDU maakonna organisatsiooni aseesimees, valiti ta 14. mail 2007 maakonna esimeheks. 28. novembril 2009 kinnitati ta sellesse ametisse.

Avalik teenistus 

Aastatel 1997–2002 oli Kaster otse valitud linnapea Trieri – ümbruskonna ühendomavalitsuses. Aastatel 1989–1997 kuulus Kaster Trieri linnavolikogusse. 

Alates 2002. aastast on ta Saksamaa Bundestagi liige. Aastatel 2002–2005 oli ta eelarvekomisjoni liige ja seal põhiraportöör Liitvabariigi kantsleri kantselei ning Saksamaa valitsuse Pressi- ja Informatsiooniameti juures (BPA). Alates 29. novembrist 2005 on ta CDU/CSU Bundestagi fraktsiooni tegevjuht ning Saksa-Vene saadikuterühma esimees. 

Kaster valiti 2002 Rheinland-Pfalzi liidumaa nimekirjas, 2005. aastal 43,1 protsendiga esmastest häältest, 2009. aastal 45,7 protsendiga ning 2013. aastal 48,8 protsendilise otsemandaadiga Trieri valimisringkonnas Bundestagi liikmeks.

Muud tegevused 

Kaster on Euroopa Liidu saadikuterühma liige.

Isiklikku 

Bernhard Kaster on abielus ja kahe tütre isa. 
2012 autasustati teda Malta ordu teenistusordeniga Pro Merito Melitensi.

Saksamaa poliitikud
Sündinud 1957
Garibaldi Kivisalu

Garibaldi Kivisalu (kuni 25. maini 1938 Garibaldi Molokov 7. november 1924 Tallinn – 21. mai 2015) oli eesti tantsija.

Ta õppis Tallinna Poeglaste Gümnaasiumis. Tantsimist õppis ta Alice Tšernova balletistuudios ja Helmi Tohvelmani juures Töölisteatri õpperühmas, aastal 1943 osales ta lavastuse "Hannibal" tantsurühmas, aastal 1946 täiendas ta ennast Moskva Suures Teatris.

Ta alustas tantsijana aastal 1943 Narva Teatris, töötas aastatel 1943–1964 teatris Estonia. Pärast teatrikarjääri oli ta aastaid Tallinna Moemaja mannekeen. Aastal 2007 oli ta Georg Otsast kõneleva filmi "Georg" konsultandiks ja Renars Kaupersi mängitud Ceasari prototüübiks.

Lavastused 
 1963 Igor Morozov "Doktor Ai-ai-ai" (koos David Šuriga)

Rolle 
 1950 Igor Morozov "Doktor Ai-ai-ai" (Röövel)
 1951 Sergei Prokofjev "Romeo ja Julia" (Paris)
 1951 Cesare Pugni/Reinhold Glier/Sergei Vassilenko "Esmeralda" (Phoebus)
 1953 Eugen Kapp "Kalevipoeg" (Kuu)

Välislingid 
 Garibaldi Kivisalu in memoriam
 Meie seast lahkus Georg Otsa parim sõber, teenekas Estonia tantsija Garibaldi Kivisalu
 "Eesti teatri biograafiline leksikon". Tallinn, 2000.

Estonia teatri balletitantsijad
Tallinna Toompea Kaarli koguduse liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1924
Surnud 2015
Poznańi Lech

Poznańi Lech on Poznańis tegutsev Poola elukutseliste jalgpalliklubi, mis teeb kaasa Poola kõrgliigas Ekstraklasas. 

Klubi nimi on pühendatud poola rahva müütilisele rajajale Lechile. Klubi asutati 1922. aastal ning aastatel 1933–1994 oli tihedalt seotud Poola raudteeühinguga, mistõttu kannab hüüdnime Kolejorz, mis tähendab kohalikus slängis raudteelast.

Saavutused 

Poola meistrivõistlused
Võitja (7): 1983, 1984, 1990, 1992, 1993, 2010, 2015.

Poola Karikas
Võitja (5): 1982, 1984, 1988, 2004, 2009.

Poola Superkarikas
Võitja (5): 1990, 1992, 2004, 2009, 2015

Praegune meeskond 
Seisuga 19. märts 2015

Viited

Välislingid 

 Klubi ametlik koduleht
 Poznańi Lech (90minut.pl)

Poola jalgpalliklubid