joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Manomeeter

Manomeeter ehk rõhumõõtur on rõhu mõõteriist, mis on mõeldud ülerõhu mõõtmiseks.

Vedelikmanomeetrid
Vedelikmanomeetrite ehk piesomeetrite töö põhineb hüdrostaatilise rõhu omadusel (rõhk mõjub/kandub edasi igas suunas võrdse jõuga). Põhiosaks on läbipaistev toru, milles oleva vedeliku rõhk tasakaalustab mõõdetava vedeliku rõhu. Nad näitavad alati tegelikku rõhku, mis on oluline mõõtmise täpsuse seisukohalt (1 mm vedeliku samba kõrgust näitab rõhku 0,0001 baari). On lihtsa ehitusega ja odavad. Puuduseks on piiratud mõõtepiirkond, seetõttu sobivad väikeste rõhkude mõõtmiseks. Mõõdetava rõhu suurust piirab tema tasakaalustamiseks vajaliku vedelikusamba pikkus ehk siis manomeetri toru pikkus. Kasutatakse ka elavhõbeda manomeetrit, millel on tänu vedeliku suuremale tihedusele lühem toru. On tööstuslikuks kasutamiseks ebamugavad, sest torud võivad murduda. Kasutatakse rohkem laboratooriumides väikeste rõhkude (kuni 0,1 baari) mõõtmiseks. Elavhõbeda manomeetrid kuni 4…5 baari mõõtmiseks.

Mehaanilised manomeetrid
Mehaaniliste manomeetrite töö põhineb rõhu poolt tekitatud deformatsiooni mõõtmisel. Mida suurem on rõhk, seda suurem on tema poolt tekitatud deformatsioon. Mõõdab rõhku kaudselt. Tekitab mõõtevigu, mis on tingitud näidiku ebatäpsusest, deformeeritava elemendi väsimusest. Vastutusrikastel seadmetel töötavaid mehaanilisi manomeetreid tuleb perioodiliselt kontrollida. Erinevates diapasoonides on vaja kasutada erinevaid mehaanilisi manomeetreid, sest manomeetri elastne element peab olema erineva jäikusega.Vedrumanomeeter võimaldab mõõta rõhku 0,5…10000 baari, membraanmanomeeter rõhku kuni 25 baari. Mehaaniliste manomeetrite eeliseks on töökindlus, väikesed gabariidid, mõõdavad suuri rõhkusid ja manomeetri lihtne paigaldus.

Manomeetrite toimimine
Erinevatel klassiühingutel manomeetrite toimimisele erinevad nõudmised. Näiteks klassiühing Bureau Veritas ei nõua ülevaatustel mõõteriistade kontrolli, Vene Register nõuab aga kõikide KMR iga-aastast kontrolli. Eestis toimub KMR teimimine vastavalt Eesti Veeteede ameti kehtestatud korrale. Manomeetrite skaalale on nõutav ja kasulik märkida punase joonega tööpiirkond. Manomeetrite metallkorpus peab olema plommitud.

Mõõteriistad
Masinaehitus
NBA parimate lauapallihankijate loend

Selles tabelis on toodud parimad lauapallide hankijad NBA ajaloos.

NBA
Korvpalli loendid
Cato Instituut

Cato Instituut (Cato Institute) on avaliku halduse uuringutega tegelev instituut Ameerika Ühendriikides Washingtonis. Instituudi asutas 1977. aastal Edward Crane. Instituudi nimi viitab "Cato kirjadele".

Cato Instituut avaldab sageli arvamust USA sise- ja välispoliitika kohta. Ametlikult ei soovi instituut, et teda seostataks kindla maailmavaatega, kuid tema seisukohad on libertaarsed. Sellest lähtudes on ta kritiseerinud kõiki ametis olevaid USA presidente. Cato Instituut pooldab küll võimalikult suuri üksikisiku vabadusi, kuid on vastu USA sõjaväe tegutsemisele välismaal, sest see muudab USA vähemalt moraalselt vastutavaks olukorra eest teistes riikides. Instituut on vastu globaalset soojenemist takistavatele lepingutele, pidades neid kasututeks ja liiga kalliteks.

Alates 2002. aastast annab Cato Instituut välja Milton Friedmani auhinda vabaduse edendamise eest. 2015. aasta seisuga on kõik selle laureaadid olnud eri riikidest ja mitte ükski Põhja-Ameerikast.

Välislingid 
 Cato Instituut

Majandusteadus
Ameerika Ühendriikide organisatsioonid
Axl Rose

W. Axl Rose (sünninimi William Bruce Rose, Jr., 1964–1986 William Bruce Bailey; sündinud 6. veebruaril 1962) on USA laulja, ansambli Guns N' Roses solist ning ka ainuke pidevalt bändis olnud asutajaliige.

William Bruce Rose sündis Indiana osariigis Lafayette'is planeerimata raseduse tagajärjel. Tema vanemad olid keskkooliõpilane Sharon (1945–1996) ja kohalik huligaan William Bruce Rose (1942–1984), kes jättis pere 1964. aastal maha, misjärel abiellus Sharon kirikuõpetaja Stephen Baileyga, kes oli sügavalt religioosne, kuid pere vastu äärmiselt vägivaldne, pekstes Williami isegi siis, kui ta televiisorist bikiinides naisi nägi. Samuti sai William endale kasuisa perekonnanime. Viieaastaselt hakkas William laulma kirikukooris ja käima pühapäevakoolis. Tal on noorem õde Amy ja poolvend Stuart. 1979. aastal sai William aimu oma tegelikust päritolust ning võttis mitteametlikult nimeks W. Rose (eesnimest oli initsiaal sellepärast, et Bailey ei soovinud bioloogilise isaga ühist eesnime jagada).
Rose väidab, et tema isa kasutas teda seksuaalselt ära, kui ta oli vaid kaheaastane. Tal on bipolaarne häire.

1980. aastate keskel oli Bailey bändi AXL liige. Kuna ta oli bändist vaimustuses, siis arvas tema sõber ja bändikaaslane Izzy Stradlin, et ta võiks end nimetada Axl Rose'iks. 1986. aastal vahetas Bailey oma nime ametlikult W. Axl Rose'iks.

1989. aasta Los Angelese olümpiastaadionil toimunud The Rolling Stonesi kontserdi avamisel esinenud Guns N' Rosesi solistina läbis Axl lauldes ja joostes terve staadioni.

Diskograafia
"Hollywood Rose: The Roots of Guns N' Roses" (2004, lindistatud 1983)

Guns N' Rosesiga
"Appetite for Destruction" (1987)
"G N' R Lies" (1988)
"Use Your Illusion I" (1991)
"Use Your Illusion II" (1991)
"The Spaghetti Incident?" (1993)
"Chinese Democracy" (2008)

Viited

Välislingid
 "Axl Rose kirjutab autobiograafiat". Elu24.ee. 27. juuni 2008

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1962
Kuuba Demokraatia Rahvusvaheline Komitee

Kuuba Demokraatia Rahvusvaheline Komitee (International Committee for Democracy in Cuba, lühendatult ICDC) on rahvusvaheline organisatsioon, mille eesmärgiks on näidata solidaarsust demokraatlike aktivistidega Kuubas ning vahendada Kuuba demokraatlikule opositsioonile majandusabi. 

ICDC loodi 2003. aasta septembris pärast seda, kui Fidel Castro juhitud diktatuurirežiim oli sama aasta märtsis julmalt maha surunud opositsioonilised demokraatiapüüdlused Kuubas. ICDC loomise algataja oli Václav Havel, kes tegi sellekohase ettepaneku 2003. aasta juulis Madridis peetud Kuuba-teemalisel konverentsil. 

ICDC ühendab kümneid väljapaistvaid poliitikuid ja intellektuaale üle maailma.

Välislingid
ICDC kodulehekülg

Rahvusvahelised organisatsioonid
Neljapäev (ansambel)

Neljapäev on Eesti ansambel, kes esitab pehmemat ja raskemat rokki ning bluusi. 

Ilmunud on EP "Laske sisse". Ansambli esitatud lugu "Punane müts" oli suvel 2006 mitu nädalat "Raadio 2 TOP 20" edetabelis. 2008 augustis alustati esimese kauamängiva "Another Way" salvestamist, 2009 suvel ilmus plaadi esimene singel "C-Cup," 2010 varakevadel lasti singlina välja ka nimilugu "Another Way", mis valiti Raadio 2 saate "Kuulderaadius" nädala lauluks nädalal 29.03–2.04.2010.

Liikmed
Kristjan "garf" Karmo – vokaal, kitarr 
Mart "Flake" Liivand – kitarr
Allan Albert – basskitarr
Janno Tomingas – trummid

Endised liikmed
Ahti Urb – kitarr, vokaal (2009)
Silja Madison – vokaal (2005–2008)
Maarja "Mammu" Virkus – altsaksofon (2006–2008)
Fred Gehrke – basskitarr (kuni 2007)
Lauri "juhu" Liinat – basskitarr (2007–2010, enne seda kitarr) 
Oliver "Oll" Vare – kitarr (2004–2011)
Heido "Kamakas" Aas – trummid (2004–2011)
Marko Sakkos – heli, korraldus

Diskograafia
"Laske sisse!" (EP; 2006)
 Let Me In
 Punane müts
 Angel
 Valgus me teel
 Noorus on lahe aeg (bonus)

"Another Way" (2010)
 Let Me Feed You
 Miserable
 Mama Lily
 Blame It On My Heart
 Slowing Down
 Your Love's So Rough
 Future
 Intoxicated
 Do You Want To See Me Crying
 Get Out
 You're My Tune
 Another Way

Viited

Välislingid
Ansambli kodulehekülg
"Another Way" muusikavideo

Eesti ansamblid
Mõõteriistade loend

Siin on loetletud mõõteriistu

A
Abbe refraktomeeter
ampermeeter
ampertangid
anemomeeter
aneroidbaromeeter
areomeeter
arvesti
avomeeter vt multimeeter

B
baromeeter
batütermograaf
bolomeeter
butüromeeter
bürett

D
dendromeeter
dosaator
dosimeeter
duromeeter
dünamomeeter

E
elektriarvesti
elektromeeter
energiakulumõõtur

F
faasimõõtur ehk fasomeeter

G
gaasianalüsaator
galvanomeeter
Geigeri loendur

H
hügrograaf
hügromeeter
hüveteguri mõõtur ehk Q-meeter

I
induktiivsusemõõtur
inklinomeeter
iooniloendur

J
jalgratta võimsuse mõõtja
joonlaud

K
kaliiber
kalorimeeter
Kell
kiirgusdetektor
koormustangid vt voolutangid
kolorimeeter ehk kromatomeeter
kompleksjuhtivuse mõõtur
komplekstakistuse mõõtur
kromatomeeter ehk kolorimeeter
kruvik
küünarpuu

L
LCR-mõõtur
logomeeter
lood
luksmeeter
läbisõidumõõdik

M
mall
magnetomeeter
mahtuvusemõõtur
manomeeter
margapuu
meger
multimeeter
mõõdulint
mõõtesild
mõõtesilinder
müomeeter

N
nelipunktsond
nihik
niiskusmõõtur
nivelliir
nurgik

O
oommeeter
osakeste loendur
ostsilloskoop

P
pedomeeter 
piesoandur
pipett
penetromeeter
profilograaf
profilomeeter
psühromeeter
puidu niiskusmõõtur
püknomeeter

Q
Q-meeter ehk hüveteguri mõõtur

R
reflektomeeter
refraktomeeter
rismus

S
sammuloendur
soojusenergia arvesti
spektromeeter
spidomeeter
stopper

T
tahhomeeter
tahhümeeter
takistustermomeeter
teodoliit
termokaamera
termomeeter
tester vt multimeeter
tihedusmõõtur
tonomeeter

V
vattmeeter
vedelikukulu mõõtja
vibreeriva prooviga magnetomeeter
viskosimeeter
voltmeeter
voolumõõtja vt elektriarvesti
voolutangid

 
Tehnika loendid
Anneli Jäätteenmäki

Anneli Tuulikki Jäätteenmäki (sündinud 11. veebruaril 1955 Lapual) on Soome ja Euroopa Liidu poliitik, endine Soome justiitsminister ja peaminister. Ta kuulub Soome Keskerakonda.

Jäätteenmäki juhtis Keskpartei napile võidule 2003. aasta parlamendivalimistel pärast kaheksa aastat kestnud opositsioonis olekut ja vastavalt Soome põhiseadusele sai automaatselt õiguse moodustada valitsus. Koalitsioonivalitsusse kuulusid veel sotsiaaldemokraadid ja Rootsi Rahvapartei. Põhiosas jätkas tema valitsus eelmise valitsuse joont.

Jäätteenmäki oli sunnitud ametist tagasi astuma, kui ilmnes, et valimiskampaania ajal sai ta kasutada salajasi dokumente, mis sisaldasid tollase peaministri Paavo Lippose jutuajamise teksti kohtumisel George W. Bushiga Soome toetusest Iraagi sõjale. Nende jutuajamiste avalikustamine aitas kaasa sotsiaaldemokraatide kaotusele valimistel. Jäätteenmäki astus tagasi peaministri kohalt 24. juunil ja Keskpartei juhi kohalt 5. oktoobril 2004.

Tema valitsus oli kestuse poolest Soome läbi aegade eelviimane valitsus (viimane oli Juho Vennola teine valitsus aastal 1920, mis pidas vastu alla 2 kuu). Ta oli Euroopa (kuid mitte maailma) esimene naispeaminister, kes oli võimul samaaegselt naispresidendiga. Pooled tema valitsuse ministritest olid naised.

2004–2019 oli ta Euroopa Parlamendi liige. Ta sai 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel ligikaudu 140 000 häält, mis oli Soome kõige suurem häältearv ja moodustas 8% häältest Soomes. 2007 loobus ta kandideerimast Soome parlamendivalimistel ning lubas selle asemel keskenduda tööle Euroopa Parlamendis.

2009. aastal ja 2014. aastal valiti ta Euroopa Parlamenti uueks ametiajaks tagasi. 2015. aastal valiti ta Euroopa Parlamendi asepresidendiks.

Viited

Välislingid 
Koduleht

Soome peaministrid
Soomest valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Sündinud 1955
Elisa Eesti

Elisa Eesti AS (varem Radiolinja Eesti) on telekommunikatsiooniettevõte Eestis. Elisa omanik on Soome firma Elisa Oyj.

2014. aasta seisuga on see omataoliste seas suuruselt teine mobiilsideoperaator Eestis.

Elisal on tänapäeval kogu Eestit hõlmav mobiilside ja teleteenust pakkuv ettevõte, mille levialas elab 99% Eesti elanikest. Elisa mobiilne internet ulatub nii väli- kui ka sisetingimustes kõikjale, kus on olemas mobiililevi.

Eesti Päevalehe ja sõltumatu allika Pemetel mõõtmistulemused näitasid, et Elisa pakub operaatoritest parimat 4G levi siseruumides.

Välislingid
Elisa Eesti koduleht

Eesti telekommunikatsiooniettevõtted
Ringlöök

"Auring" ehk ringlöök on kabemängus esinev löömine, kus lööki alustav kabend jõuab tagasi samale väljale, kust ta lööki alustas.

Selles seisus võidab valge mängides 1.e3-d4 c5xc1 2.g5-h6 c1xg5

ning nüüd järgneb "auring" 3.h6xh6+

Näide ka rahvusvahelisest kabest. Seisu autoriks on J. Bourquin.

Selle ülesande lahenduskäik lõpeb koguni kolmekordse ringlöögiga. Niisiis ülesande lahendus: 1.40-35 29x40 2.39-34 40x29 3.41-36 25x34 4.46-41 37x46 5.35-30 34x25 6.44-40 45x34 7.49-44 38x40 8.27x38 16x18 9.36-31 33x42 10.48x37 46x32 11.26-21 17x37 12.6x8 3x12 13.14x3 25x14. Lauale on tekkinud järgmine seis:

See seis on aga ise omaette probleem – tuleb veel ju löök õigesti (reeglitele vastavalt) sooritada. Niisiis valge lööb: 14.3x25x48x31x4x15x33x11x2x35x49x21x3!!+ (Märkus. Tegelikult on siin olemas veel teisigi lõpplöögi sooritamise variante).

Kabe
Uuta

Uuta on küla Tartu maakonnas Nõo vallas. Piirneb Elva linnaga ja Peedu linnaosaga Elva vallas. 

Kaugus Elva kesklinnast on 3 km ning Tartu linna piirist ca 21 km. Uuta küla paikneb olemasoleva tiheasustusala piiril, Elva linna Peedu asumi vahetus läheduses.

Viited

Nõo vald
Tartu maakonna külad
Nõo

Nõo on alevik Tartu maakonnas Nõo vallas. 

Alevikus asub Nõo raudteejaam.

Vaata ka
Nõo kihelkond
Nõo mõis
Nõo raamatukogu
Nõo Püha Laurentsiuse kirik
Nõo Püha Laurentsiuse kogudus
Nõo Püha Kolmainu kirik
Nõo kalmistu (Nõo vallas Aiamaa külas)
Nõo sovhoos
Sügaoru tänav
Aleksander Lätte tänav
Nõo postmargid
Nõo veskijärv
Nõo Muusikakool
Nõo Lihatööstus
Nõo lahing

Viited 

Nõo vald
Eesti alevikud
Leningrad (ansambel)

Leningrad ("Ленинград") on ska/punk-rock-ansambel Peterburist. 

Ansambel moodustati basskitarrist Sergei Šnurovi eestvedamisel 9. jaanuaril 1997. Esimene kontsert anti juba 13. jaanuaril. Algul oli lauljaks Igor Vdovin (Игорь Вдовин), kuid 1998. aasta lõpus esimesel Moskvas antud kontserdil hakkas laulma Šnurov, kuna Vdovin sinna lihtsalt ei sõitnud. 1999. aasta kevadel lahkus Vdovin lõplikult ansamblist. 

Bänd on tuntud oma anarhistlike ja vulgaarsete laulutekstide pärast ning mitu korda on nende Moskva esinemised ära keelanud Moskva linnapea Juri Lužkov isiklikult. 

Bändi koosseis on sageli vaheldunud ja nii on ka kontsertidel korraga laval olnud 4–14 esinejat ning bändist on läbi käinud mitukümmend muusikut.

2008. aastal teatas bänd oma laialiminekust, kuid 2010. aastal tulid taas kokku.

Koosseis
 Sergei Šnurov (Сергей Шнуров, Шнур) – muusika, sõnad
 Vjatšeslav Antonov (Вячеслав Антонов, Севыч) – taustvokaal, marakad
 Aleksandr Popov (muusik) (Александр Попов, Пузо) – suur trumm, vokaal
 Andrei Antonenko (Андрей Антоненко, Антоненыч) – tuuba, arranžeeringud
 Grigori Zontov (Григорий Зонтов, Зонтик) – saksofon
 Roman Parõgin (Роман Парыгин, Шухер) – trompet
 Deniss Kuptsov (Денис Купцов, Кащей) – trummid
 Andrei Kurajev (Андрей Кураев, Дед) – bass
 Ilja Rogatševski (Илья Рогачевский, Пианист) – klahvpillid
 Konstantin Limonov (Константин Лимонов, Лимон) – kitarr
 Vladislav Aleksandrov (Владислав Александров, Валдик) – tromboon
 Aleksei Kanev (Алексей Канев, Леха) – saksofon
 Deniss Možin (Денис Можин) – helirežissöör

Välislingid
 Endine ametlik sait
 Mitteametlik lehekülg
 Сергей Шнуров распустил группу "Ленинград" (vene keeles)

Venemaa ansamblid
Karula valla vapp

Karula valla vapp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Karula valla vapp.

Vapp kinnitati 14. septembril 1994.  Vapi kavandi autor on kunstnik Linda Tamm.

Vapi kirjeldus 
Kolmeharjalise lainelõikega põigiti poolitatud kilbi rohelisel ülapoolel kolm hõbedast kuuske, alumisel hõbedasel poolel sinine tüvimik.

Vaata ka 
Karula valla lipp
Valga maakond

Välislingid 
Karula valla sümboolika valla kodulehel
Karula valla sümboolika Riigikantselei kodulehel

Eesti endiste valdade vapid
Vapp
Pühajärve vald

Pühajärve vald oli vald Valga maakonnas. Pühajärve valla ja Otepää linna ühinemisel 1999. aastal moodustati Otepää vald.

Eesti endised vallad
Otepää vald
Triigi mõis (Kose)

Triigi mõis ehk Kõue mõis (saksa keeles Kau) oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Kose valda Harju maakonnas.

Ajalugu

Kõue mõisa on esmakordselt mainitud 1319, mis teeb sellest ühe vanima mõisa Harjumaal. Esialgu asus mõisakeskuse praeguses asukohas vasallilinnus. Keskajal kuulus mõis Dückeritele. 17. sajandil läks aga Saltzade valdusse. 

Põhjasõja järel kuulus mõis Strykide aadlisuguvõsale, ning peale neid Mellinitele ja Reuternitele. 
Strykide nimest on tulnud ka mõisa eestikeelne nimi.

1779. aastal sai mõisa omanikuks Hermann von Brevern. 

1832 ostis mõisa maadeavastaja Otto von Kotzebue, kelle järeltulijaile jäi mõis 1906. aastani. 

1906–1919 kuulus Kõue mõis Hagemeisteritele ja oli Paunküla kõrvalmõis. 

1922. aastal sai mõisa teenete eest Vabadussõjas kolonel Karl-Johann Laurits, VR II/2, VR II/3. Laurits müüs mõisa 1939. aastal.

1943. aastal paigutati mõisa kool, mis jäi hoonesse kuni 1975. aastani. Sealt alates seisis hoone tühjana ja lagunes.

1992. aastal müüs kohalik omavalitsus mõisa eraisikule. 2006. aastal omandas mõisa Eerik-Niiles Kross, kes alustas renoveerimistöid, mis lõppesid 2012. aastal.

Mõisa saksakeelsest nimest Hof Kau tulenes 1992–2013 eksisteerinud Kõue valla nimi.

Mõisakompleks

Mõisa peahoone vanimad osad võivad pärineda keskaegsest kindlustatud mõisahoonest, millele viitavad paksud ebakorrapärased müürid. 

17.–18. sajandil rajati ühekorruseline barokne peahoone.

Hoone klassitsistlik kujundus pärineb 1817. aasta ümberehitustest, mil härrastemaja ühele otsale ehitati teine korrus, kujundati fassaadid klassitsistlikeks ning lisati kolm neljasambalist portaali. Samas säilis varasem barokne kelpkatus.

Hoone esise suure väljaku ääres paiknesid viie kaaravaga ait ja tall-tõllakuur. Eraldi sissesõidu tee ääres paikneb tööhobuste-tall.

Ülejäänud abihooned asusid härrastemajast eemal ning on nüüd valdavalt hävinud või varemeis.

Tänapäeval on mõisasüda eravalduses. 2010. aasta kevadel alustati Kõue mõisa mahukaid taastamistöid, mis lõpetati 2012. aastal.

Mõisas pakutakse kvaliteetset kultuurikava, eeskätt kontserte ja teatrietendusi.

Vaata ka
Kõue-Triigi mõisa park

Viited

Välislingid

Koduleht
Eesti mõisaportaal
Eesti Ajalooarhiivi Kinnistute register: Triigi mõis (Kose khk)

Kotzebuede mõisad
Kose kihelkonna mõisad
Kose vald
Strykide mõisad
Prandi mõis

Prandi mõis (saksa keeles Brandtenhof, Brandten; varem Kardina, Kardenay) oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.

Mõisa keskus asus Prandi külas.

Ajalugu

1613. aastal annetati Kardina (Prandi varasem nimi) küla koos Veskiaru veskiga Paide linnuse ülemvahtmeistrile Hinrich Brandtile (ka Brandten), senikauaks kui ta selles ametis on. Läänistus kinnitati kuninga poolt 1616. aasta 29. oktoobril. Brandti perekonnanime järgi kujunes mõisale ja Kardina külale nimeks Prandi (saksa keeles Brandtenhof).

1620. aastal mainiti küla taas riigi omanduses olevana.

1623. aastal rentis Hinrich Brandt valdust 35 riigitaalri eest. Ka 1627. aastal on teda mainitud rentnikuna.

1626. aastal 21. oktoobril annetas Gustav II Adolf küla ooberst Alexander von Essenile (1594–1664). Prandi mõis rajati hiljemalt 1639. aastal.

Alexander von Essen rentis oma mõisa välja: 1641. ja 1649. aastal on rentnikuna mainitud Rötger Eckholti. 

Alexander von Esseni surma järel 1663. aastal sai mõisa omanikuks tema poeg Otto Magnus von Essen (1638–1707), kes rentis mõisa Andreas Wallwichile.

1688. aastal seisis mõis Kuningliku Lossikohtu jurisdiktsiooni all.

Otto Magnus jättis mõisa oma tütrele Christina Hedwigile ja viimase abikaasale Kirna mõisnikule Hans Heinrich von Fersenile (maetud 1724). Prandi mõisa päris nende tütar Luise Magdalena von Fersen, kes oli abielus esmalt Karl Johann von Delwigiga ning hiljem Erich Helmich von Kaulbarsiga.

1725. aastal oli mõisarentnikuks Wilhelm Arendson Sonnenbach.

1756. aastal on Prandi mõisa omanikuna mainitud Hans Heinrich von Rosenit (1703–1780). Tema surma järel läks mõis ta pojale Bengt Friedrich von Rosenile (1738–1809).

Tema järel kuulus mõis Gottlieb von Belawaryle (surnud 1825). Temalt läks mõis tema tütrele Dorothea Elisabethile ja viimase abikaasale Wilhelm Georg Nikolai von Erschellile. 

1834. aastal ostis mõisa Koigi ja Laimetsa mõisnik Otto Magnus von Grünewaldt (1801–1890). Ta likvideeris Prandi küla ning kolis senised elanikud ümber Veskiaru, Sõrandu ja Sigapusma külla. Küla maad mõisastati ning ribaspõllud muudeti suurteks põlluväljadeks. Seniste taluhoonete asemele rajati suured mitmepereelamud kuhu pandi elama moonakad.

1846. aastal mindi Prandi mõisas teorendilt üle raharendile.

1892. aastal sai mõisnikuks Otto Magnuse poeg Georg von Grünewaldt (1830–1901), ning viimase surma järel tema poeg Werner von Grünewaldt (1866–1932).

Mõisakompleks
Prandi mõisakompleks asus Prandi Allikajärve kaldal.

Mõisa peahoone ei ole säilinud. Säilinud on ükskikud majandushooned ümberehitatud kujul või varemetena.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Kirjandus
Karl Kranich "Ajalooandmeid Koigi ümbruse minevikust I" Koigi. 1988.
Karl Kranich "Prandi küla ja mõis" Koigi Vallaleht. 19. august 1995

Valgete Rosenite mõisad
Järvamaa mõisad
Järva vald
Peetri kihelkond
Essenite mõisad
Grünewaldtide mõisad
Haug

Haug ehk harilik haug ehk havi (Esox lucius) on hauglaste sugukonda haugi perekonda kuuluv röövkala.

Eestis on haug tavaline ja teda püütakse ka töönduslikult. Ta esineb enamikus järvedes ja jõgedes, samuti rannikumeres.

Elukoht ja levila 

Haug on suhteliselt paikne kala, kes eelistab aeglase vooluga jõgesid, järvi ja riimveelist rannikumerd, hoidudes enamasti kalda lähedale taimestikku või teistesse varju pakkuvatesse paikadesse. On ka hauge, kes elavad avavees ja jälitavad pisemaid parvekalu. Ta talub hästi happelist keskkonda ja võib elada veekogudes, mille pH on 4,75.

Haug elab Euraasia ja Põhja-Ameerika põhjaosa sisevetes. Ta on üks kõige laiemalt levinud mageveekala. Venemaal puudub ta vaid Amuuri jõgikonnas, kus elab amuuri haug. Ukrainas puudub haug ainult Krimmis.

Kirjeldus 

Haugil on nooljas keha, mis on natuke külgedel lamenenud. Seljauim on keha tagaosas, suurendades saba tõukepinda. See võimaldab välkkiireid kohaltsööste saagi haaramiseks. Suhteliselt suurel peal on pardi nokka meenutav suu, millel on tahapoole kaldu olevad hambad. Haugi värvus sõltub keskkonnast, keha on selja pealt tavaliselt rohekas-sinakas, mis muutub allapoole minnes üha heledamaks, kõhualune on valge.

Haugi hambad on suunatud sissepoole, et vältida saagi pagemist suust. Alalõua hambad on eri suurusega ja vahetuvad. Alalõua seesmine külg on kaetud pehme koega, mille all on asendushammaste kõverad read. Igal kihval on 2–4 asendushammast ja kui kihv välja langeb, siis tuleb tema asemele mõni asendushammas. Algul uus hammas logiseb, edaspidi aga kasvab tihedalt alalõua külge kinni. Hambad ei vahetu korraga, vaid kogu aasta vältel pidevalt on haugi suus nii noori kui vanu hambaid.

Haugi tavaline suurus on 50–100 cm, aga ta võib olla üle 150 cm pikk ja üle 35 kg raske. Vangistuses võib haug elada kuni 30 aasta vanuseks.

Eluviis 
Haug on röövkala, kes toitub teistest kaladest, ka oma liigikaaslastest. Suured haugid võivad süüa konni, pardipoegi ja pisiimetajaid. Haugide hulgas on kannibalism väga levinud ja eksisteerib järvi, kus peale haugide teisi kalaliike üldse ei ela. Neis järvedes söövad pisikesed havid vesikirpe, vähikesi ja muud zooplanktonit, aga suuremad liigikaaslasi.

Püüdmine 
Harrastuspüügil kasutatakse enamasti spinningut ja elussöödaõnge, vähemal määral lendõnge ja põhjaõnge. Enamikus veekogudes on edukaim püügiviis elussöödaõng, mõnes spinning.

Vaata ka
haugi mälu

Viited

Välislingid

 

 Haug TÜ Loodusteadusliku veebipõhises õpikeskkonnas

Kiiruimsed
Eesti kalad
80386

Intel i386 ehk 386 ehk 80386 on Inteli mikroprotsessor, mis kuulub Inteli kolmandasse x86-protsessorite perekonda. 

Protsessorile i386 eelnes 80286. Esimene 386-tüüpi protsessor ilmus 17. oktoobril 1985 ja jõudis tarbijateni aastal 1986. Protsessor sisaldas 275 000 transistorit.

Esimese 386 protsessrit kasutava personaalarvuti tootis Compaq.

Arhitektuur

Protsessoril oli esmakordselt 32-bitine arhitektuur. Eelmine protsessor oli 80286, mis kasutas segmendipõhist mäluhaldust. 386 aga kasutas lehekülgede saalimist, mis tegi virtuaalmälu kasutamise operatsioonisüsteemis märgatavalt lihtsamaks.

Protsessoril oli kolm töörežiimi: reaalne, kaitstud ja virtuaalne. Reaalne oli ühilduv 8086 ja 80286-ga. Kaitstud režiim kasutas samu võimalusi, mis 80286. Lisaks oli kaitstud režiimi laiendus, mis võimaldas adresseerida kuni 4 GB mälu. Virtuaalne režiim, mida eelnevatel polnud, lubas kaitstud režiimis käivitada üht või enamat virtuaalset 8086 keskkonda.

386 protsessoril on kaks mälumudelit: segmenteeritud ja lame (ingl. flat). Lameda mudeli korral käsitletakse mälu ühe 4 GB segmendina. Segmenteeritud mudeli korral 16 383-baidiste segmentidena.

Eripära

Esmakordselt tutvustas Intel protsessorite juures lühendeid DX (Double-word eXternal) ja SX (Single-word eXternal). 386 DX protsessoritel ei olnud sisseehitatud matemaatikaprotsessorit, aga 486 DX variandil oli. See võib segadust tekitada. 386 puhul tähendas SX 16-bitist andmesiini ja DX kaks korda suuremat andmesiini. Matemaatikaprotsessor oli eraldi vaja lisada.

Mudelid

Konkurendid
AMD
Cyrix

Välislingid
Protsessorite täpne info Inglise keeles

Inteli mikroprotsessorid
Kolkja

Kolkja (vene Кольки) on alevik Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.

Esmakordselt on Kolkjat mainitud 1592. aastal (Kolko) ja 1601. aastal (Kolk). Hiljem hakati eristama Suur-Kolkjat ja Väike-Kolkjat. Kolkja alevik moodustati 1977. aastal Väike-Kolkja, Suur-Kolkja ja Sohvia küla liitmise teel.

2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas alevikus 400 elanikku. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kolkjas 277 elanikku, neist eestlasi 21 (7,6%).

Kolkja alevikus asub Peipsiääre vallavalitsus, postkontor, Kolkja põhikool. Samuti tegutseb alevikus kaks vanausuliste palvemaja, on avatud muuseum (Kolkja vanausuliste muuseum) ning kala ja sibula restoran (Kolkja Kala-Sibularestoran).

Vaata ka
Suur-Kolkja vanausuliste palvemaja
Väike-Kolkja vanausuliste palvemaja
Kolkja rahvamaja

Pilte

Viited

Välislingid 
"Kolkjal avati vanausuliste kultuuri tutvustav külastuskeskus", Postimees.ee, 4. juuni 2010
"Peipsiäärne Kolkja küla kannab pealinna tiitlit", Maaleht.ee, 9. veebruar 2011

Eesti alevikud
Peipsiääre vald
Piiri (Tartu)

Piiri on küla Tartu maakonnas Tartu vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Piirissaare valda.

Küla asub Piirissaare kirderannikul.

Küla vana venekeelne nimi on Межа ('Piir'). Omal ajal nimetati selle küla järgi kogu Piirissaart.. 

Tsaariajal kuulus küla Liivimaa kubermangu Jurjevi (Tartu) maakonda. 1768. aastal asutati külas külakool. Piiri küla vanausuliste palvemaja mainitakse esmakordselt 1802. aastal. Teise maailmasõja ajal põles palvemaja maha.

1913. aastal oli külas 145 majapidamist. 1922./1923. õppeaastal oli Piiri 4-klassilises vene algkoolis 126 õpilast ja 2 õpetajat ning 3-klassilises eesti algkoolis 36 õpilast ja üks õpetaja.

Piiri külas asub endise Piirissaare kooli hoone ja pood, mille hoone ehitati 1902. aastal ja mis on saare üks vanimaid maju. Poe telliskivimaja elas üle 1923. aasta suure tulekahju, kui Piirissaarel põles maani maha 93 maja.

2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas külas 57 inimest. 2011. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanike arv 31.

Külas asuvad Piiri vanausuliste kalmistu ning luterlik Piirissaare kalmistu.

Viited

Välislingid
Piirissaare 360° aeropanoraam / aerofoto

Tartu vald
Tartu maakonna külad
Kaubi (Tõrva)

Kaubi on küla Valga maakonnas Tõrva vallas.

Aastatel 1991–2017 kuulus küla Põdrala valda, Eesti omavalitsuste haldusreformi järgselt jääb küla Tõrva valla territooriumile.

Viited 

Valga maakonna külad
Tõrva vald
Uralaane

Uralaane on küla Valga maakonnas Tõrva vallas.

Aastatel 1991–2017 kuulus küla Põdrala valda, Eesti omavalitsuste haldusreformi järgselt jääb küla Tõrva valla territooriumile.

Viited 

Valga maakonna külad
Tõrva vald
Laimetsa mõis

Laimetsa mõis (saksa keeles Laimetz) oli rüütlimõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Tänapäeval kuulub mõisa ala Järva valda Järva maakonnas.

Mõis asutati 17. sajandil. Pikka aega kuulus see Koigi mõisnikele Grünewaldtidele, olles praktiliselt viimase kõrvalmõis.

1863. aastal rajati ühekorruseline kivist uusrenessanss-stiilis peahoone. Selle fassaadi kaunistas tugevalt eenduv keskrisaliit, mida nii esimesel korrusel kui ka viilul kaunistasid kolm kaarakent. Viiluotsi ilmestasid ka kaar- ja veerandringikujulised aknad.

Viimane mõisa võõrandamise eelne Laimetsa mõisnik oli Otto Johann Werner von Grünewaldt.

Pärast võõrandamist asus hoones kool. 1980. aastatel oli hoones tulekahju ja sestpeale on mõisahoone varemeis. Ka enamik kõrvalhoonetest on hävinud.

Laimetsa mõisnikud
XVII sajand Hermann Wrangell
1640 Niels Dubler
Reduktsioon
1780 Riigimõis
kuni 1804 vabahärra Gustav Reinhold Stackelberg
1804–1814 Otto Moritz von Engelhardt
1814–1820 Johann Georg von Grünewaldt (pandihärra)
alates 1820 Johann Georg von Grünewaldt
alates 1832 Otto Magnus von Grünewaldt
Johann Georg Ernst von Grünewaldt
enne 1909–1919 Otto Johann Werner von Grünewaldt

Vaata ka
Eesti mõisate loend
Uusrenessanss

Kirjandus

Pilistvere kihelkonna mõisad
Järva vald
Grünewaldtide mõisad
Adavere mõis

Adavere mõis (saksa keeles Addafer) oli rüütlimõis Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal. Tänapäeval jääb mõis Jõgeva maakonna Põltsamaa valla maadele.

Ajalugu 
Adavere mõisat on esmakordselt mainitud 17. sajandil. Adavere rentnik oli 18. sajandi alguses Rootsi kapten Otto Wilhelm von Essen (u 1675–1726). Pärast Põhjasõda kuulus mõis algselt Heinrich von Fickile ning hiljem tema väimehele Erich Johann von Vietinghoffile ja tema järeltulijaile. Vietinghoffid püstitasid 1750. aastatel puidust barokse peahoone ja mitu kõrvalhoonet ning rajasid regulaarse ehk prantsuse pargi.

1816. aastal ostis Adavere mõisa Bernhard Caspar von Stackelberg. Tema pojapoeg Bernhard Caspar Otto von Stackelberg müüs 1876. aastal mõisa Nikolai Karl Otto von Wahlile, kellelt 1905. aastal päris mõisa poeg Edward von Wahl.

Wahlid rajasid vana peahoone soklile uue historitsistliku peahoone. 1893. aastal valminud peahoone on krohvimata paekiviehitis, mille keskosa kaunistab kolme akna laiune pealeehitis.

1919 võõrandati mõis Nikolai von Wahlilt ja alates 1920. aastast asus peahoones metskonnakeskus. 1928 muudeti hoone kooliks, mille tarbeks tehti 1976. aastal hoonele juurdeehitis.

2001. aastal peahoone rekonstrueeriti ning sinna kolisid ka kohalik lasteaed ja Adavere raamatukogu.

Säilinud on hulk kõrvalhooneid, nende hulgas ka tuulik, kus asub tänapäeval söögikoht.

Mõisa kalmistu
Mõisa südamest linnulennult umbes 1 km kaugusele edelasse jääb mõisa kalmistu. Kalmistu keskosas paikneb matusekabel, mis praegu on varemetes. Huvipakkuv on kalmistu varajane planeering, mille järgi oli suur osa kalmistust tõenäoliselt park.

Vaata ka
 Adavere mõisa peahoone
 Adavere mõisa park
 Adavere mõisa kalmistu

Viited

Kirjandus
Hagemeister, Heinrich von (1836/1837). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. T. 1–2. Riga: E. Frantzen, lk 193. 
Stryk, Leonhard von (1877). Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil, Der ehstnische District.... Dorpat: C. Mattiesen, lk 385–386.

Välislingid

Adavere mõis kultuurimälestiste registris

Põltsamaa kihelkonna mõisad
Põltsamaa vald
Kloostri mõis

Kloostri mõis (saksa keeles Klosterhof, Löwenberg, vene keeles Мз. Клостергофъ; Им. Клостергофъ) oli rüütlimõis Läänemaal Kirbla kihelkonnas.

Kloostri mõis asutati juba keskajal Lihula tsistertslaste nunnakloostri majandusmõisana. Kuna klooster rajati juba 13. sajandil, siis võib ka Kloostri mõis olla umbes sama vana. Keskajal asus siin kindlustatud peahoone, nagu kloostrite majandusmõisatele tavaks oli.

Liivi sõja järel kuulus mõis algul Rootsi riigile, kes pantis selle 1591. aastal Haapsalu asehaldurile Caspar von Tiesenhausenile. 1611. aastal kinkis Karl IX mõisa Johann von Derfeldenile, kelle järeltulijate omandusse jäi mõis enam kui kaheks sajandiks.

Mõisahooned 

Derfeldenid ehitasid ka 17. sajandi keskpaigas välja esindusliku kahekorruselise barokse kivist peahoone. 

Valminud hoonet ilmestas kaks massiivset mantelkorstent. Madal esimene korrus jäi majanduskorruseks, teine kõrgete ruumidega korrus oli elu- ja esinduskorrus. Hoonet kattis kõrge murdkelpkatus. Vanemad ehitusosad jäid selle ümberehitusega uue peahoone sisse; peamiselt esimese korruse keskosas. 

18.–19. sajandil rajati hulk kõrvalhooneid. Enamik neist paiknes peahoone esise avara väljaku äärtes, ülejäänud selle läheduses ning peahoonest edela pool. Mõisa peahoone ette viis pikk pärnaallee. Sissesõiduteed peahoone esisele auringile kaunistasid baroksed voluutkatustega väravapostid. Mõisa tiigid arvatakse pärinevat kloostri ajast, kuna kloostri majandusmõisatele oli kalakasvatustiikide rajamine tüüpiline. 

1829. aastal läks mõis Fersenite valdusse, kelle kätte ta jäi kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Kloostri mõisa viimaseks võõrandamiseelseks omanikuks oli Axel Nikolai von Fersen. 

Haruldane rootsiaegne kivimõis säilis praktiliselt ümber ehitamata kujul kuni 1939. aastani, mil kasutuseta seisnud hoone puitosad lammutati. Kiviosa on varemetena säilinud tänapäevani. 1990ndatel puhastati hoone varemed võsast. Enamik kõrvalhooneid on kas varemeis, hävinud või tugevasti ümber ehitatud. 

Kloostri mõis jääb nüüdisajal Pärnu maakonna Lääneranna valla territooriumile. 

Läänemaa mõisad
Lääneranna vald
Kirbla kihelkond
Derfeldenite mõisad
Fersenite mõisad
Andrei Haritonov

Andrei Haritonov (vene Андрей Игоревич Харитонов ; 25. juuli 1959 Kiiev – 23. juuni 2019 Moskva) oli vene filminäitleja ja -režissöör. 

Tema ema oli vene keele ja kirjanduse õpetaja, isa insener. Ta kasvas üles Kiievis. 

Andrei käis füüsika- ja matemaatikakallakuga keskkoolis. Ta joonistas palju ning soovis arhitektuuriinstituuti astuda. Hiljem on talle tundunud, et see oli vaid enesepettus: sisimas unistas ta kogu aeg vaid lavast ja ekraanist.

Kui Andrei Haritonov õppis Karpenko-Karõi nimelise Teatriinstituudi teisel kursusel, sai ta kutse tulla mängima Kiini E. Voinochi samanimelise romaani põhjal tehtavas telefilmis. Esimest korda filmis ja kohe peaosas, pealegi nii populaarses ekraniseeringus! 20-aastasele tudengile tõi see roll 1981. aastal Monte Carlo rahvusvahelise telefilmide festivali "Kuldnümfi" ja Ukraina NSV Tarass Ševtšenko nimelise riikliku preemia ning muidugi tohutu suure populaarsuse terves Nõukogude Liidus.

Väga menukas oli ka muusikaline film, rokkooper "Joaquin Murieta täht ja surm". milles Haritonovil oli taas nimiosa, jällegi romantiline kangelane, seekord aga vaene tšiili nooruk, kes koos paljude omataolistega läks Californiast kulda otsima ja kellest sai omamoodi õilis röövel – kättemaksja gringodele nende ülekohtu ja julmuse eest. Andrei Haritonovi ülesanne oli sedavõrd vastutusrikkam, et filmi aluseks võetud P. Gruško näidend (mis omakorda tugines Pablo Neruda poeemile ja Ladina-Ameerika rahvaste folkloorile) oli noorte seas saanud ülipopulaarseks, ka heliplaat selle muusikaga (helilooja A. Rõbnikov) oli levinud tohututes tiraažides. Nii nagu Haritonovi Kiin võeti noore põlvkonna poolt vastu oma kangelasena, nii köitis tema romantiline kangelane neis meile eksootilistes olukordades, mille kaudu režissöör toob noore vaatajani paljud ka tänapäeval aktuaalsed ühiskondlikud probleemid.

Paljudel vaatajatel on kahtlemata veel meeles Haritonovi Lance Agatha Christie romaani põhjal vändatud detektiivfilmis "Musträstaste saladus". See erines eelnimetatuist kardinaalselt. On ju filmis kaua aega sümpaatsena tundunud Lance oma ahne ja kalgi perekonna kõige paadunum liige, kes söandab varandusvõitluses minna kaugemale kui ükski teine. Muide, Miss Marple'it selles filmis mängis Ita Ever.

Andrei Haritonov on kaasa teinud veel paljudes kino- ja telefilmides: "Jaroslav Tark", "Assol", "Granaadisaartel", "Vanina Vanini" jt. Enamasti mängis ta eksootilisi kangelasi, ilmudes ekraanile tinglikes, igapäevasest elust kaugetes olukordades. Eriskummaline oli ka tema nähtamatuks muutunud teadlane Griffin H.G.Wellsi maailmakuulsa ulmeromaani motiividel tehtud linaloos.

Ühes intervjuus ütles Andrei Haritonov, et tema arvates pole vaja loobuda ühestki pakutavast rollist, on ju huvitav katsetada end ootamatutes ülesannetes. Näitleja tahaks mängida nii nüüdisaegset kui klassikalist repertuaari. Tema unistuseks oli Treplev Tšehhovi "Kajakas". 

Tema harrastuseks oli maalikunst, samuti katsetas ta laulmist.

Välislingid
 Nõukogude filminäitlejad:Andrei Haritonov
 

Vene filminäitlejad
Sündinud 1959
Surnud 2019
Marek Sadam

Marek Sadam (sündinud 20. oktoobril 1978) on eesti laulja. 

Ta elas Suure-Jaani lähedal kuni neljanda eluaastani, seejärel kolis tema pere Kolga-Jaani. Tema isa on õpetaja, koolijuht ja poliitik Peeter Sadam. Tema ema on Reeda Sadam.

Marek Sadam on lõpetanud Kolga-Jaani Põhikooli ja Viljandi C. R. Jakobsoni nimelise Gümnaasiumi. 

Ta on olnud solist ansamblites N-Euro, Sadamasild, Tuulemaa.

Isiklikku 
Kõik on suurepärane.

Diskograafia

CD-d

 2003 Tuulemaa "Küll süda teab"
 2008 Laur ja Sadam "Kirjad maale" EAA
 2008 "Tähepoisi laulud 1 - 12 kuud" EAA
 2014 Sadamasild "Siis tulen, siis jään..." BGM Records
 2017 Sadamasild "Grifoon ja šansoon"
 2017 Marek Sadam ja Martin Trudnikov "Prantsuse šansoonid Läänemere ääres"
 2018 Marek Sadam "Tulbid ja bonsai" 3CD
2020 Sadamasild "Õrntumedana"

Filmid 

 "Snowflake"

Viited

Eesti lauljad
Sündinud 1978
Cortona

Cortona on linn Itaalias Toscana maakonnas Arezzo provintsis.

Ajalugu
Etruskide asutatud Cortona on üks Toscana vanimaid kindluslinnu.

Keskajal oli Cortona võimas riik, mis seisis vastu nii Sienale kui Arezzole.

Vaatamisväärsused

 Cortona raekoda (Palazzo Communale) Piazza Signorellil. 
 San Francesco kirik (1245)
 Madonna del Calcinaio kirik (1485, renessanss)
 Museo dell'Accademia Etrusca, kus etruski muinsuste kõrval on eksponeeritud ka hulgaliselt Egiptuse ja Rooma leide. 
 Museo Diocesano

Viited

Välislingid

 Cortona valla ametlik koduleht (itaalia keeles; osaliselt ka inglise ja saksa keeles)

Itaalia linnad
Toscana
Erki Silvet

Erki Silvet (kuni 7. jaanuar 1937 Sulsenberg; 10. mai 1922 Tallinn – 29. september 2006) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane ning Eesti jurist ja õiguskeele arendaja.

Ta oli Saksa okupatsiooni ajal aastatel 1941–1944 Nõukogude tagalas.

Ta lõpetas 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.

Töökäik
1947 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium
1951–1956 osakonnajuhataja
1958–1960 NSV Liidu Ülemnõukogu Teataja eestikeelse väljaande toimetaja
1960–1971 osakonnajuhataja
1971 Eesti NSV Justiitsministeerium
1971–1976 Eesti NSV justiitsministri asetäitja, kellele allusid Eesti NSV JM: 1) Kohtute osakond, 2) Rahvamajanduse õigusteeninduse osakond, 3) Õiguspropaganda osakond, 4) Bülletään Nõukogude Õigus, 5) Kantselei.
1976–1985 Eesti NSV justiitsminister
Eesti Justiitsministeeriumis 
1990. aastast justiitsministeeriumi nõunik, kes juhtis ministeeriumi juures tegutsenud õigusterminoloogiakomisjoni tööd. Ajakirja Õiguskeel asutaja, aastatel 1995–2005 väljaande peatoimetaja.
Oli justiitsministeeriumi juures tegutsenud õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise keskkomisjoni esimehe asetäitja ja liige. Hiljem õigusnõunikuna tegeles õigusloomega, koostas paarkümmend seaduseelnõud, neist mahukamad olid pärimisõiguse ja 2000. aastal jõustunud notariaadiseaduse eelnõu.

Tegevus NLKP-s
1951 NLKP liige
1958 lõpetas NLKP Keskkomitee Kõrgema Parteikooli
1976 valiti ta EKP Keskkomitee juhtorganitesse, oli Eesti NSV justiitsministrina EKP Keskkomitee liikmekandidaat

Erki Silvet suri 29. septembril 2006 ja maeti 9. oktoobril 2006 Rahumäe kalmistule.

Artikleid
Ta on kirjutanud ja koostanud õigusartikleid, peamiselt pärimisõiguse ja valimiskorra teemadel.
"Eesti NSV Justiitsministeerium kümnendal viisaastakul". Nõukogude Õigus 1977, nr 1

Tunnustus
1980 – Eesti NSV teeneline jurist
2002 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Kirjandus
"Silvet, Erki". Eesti Nõukogude Entsüklopeedia, lisaköide. Tallinn 1978. Lk 206

Välislingid
Vana kooli mees, Eesti Päevaleht, 11. kaanuar 2001
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti juristid
Eesti NSV ministrid
Eesti NSV X Ülemnõukogu liikmed
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti NSV teenelised juristid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1922
Surnud 2006
Rahumäe kalmistule maetud
Kose Kunstikool

Kose Kunstikool ehk Kose Huvikooli kunstiosakond on Harju maakonnas Kose alevikus paiknev kunstikool, mis alustas tegevust 2001. aastal ja pakub kunstiõpet nii noortele kui ka täiskasvanutele.

Kose Kunstikooli sõpruskooliks on Porvoo laste- ja noorte kunstikool Soomes.

Ajalugu 
Kose Kunstikool avas uksed 2001. aasta septembris aadressil Pikk tänav 15 nimega Kose Kunstikeskus. MTÜ rajasid kaks õde Tiia Rodi ja Margit Mikk ning selle nime all toimub tänaseni täiskasvanute kunstiõpe.

2003. aasta detsembris saadi täiskasvanute koolitusluba. Sügisel 2004 koliti uutesse ruumidesse aadressil Hariduse tänav 2 (endise Kose Teeninduskooli hoone ühes tiivas III korrusel). Järgmise aasta augustis, seoses riikliku loa saamisega, muutus Kose Kunstikeskus ametlikult kunstikooliks ja 2005. aasta kevadel lõpetas esimene lend.

Kevadel 2006 lõpetas teine lend. Kolmas lend õpilasi tuli aga alles 2008. aastal, kuna vahepeal muudeti õppekava ja õppeaeg põhiõppes pikenes neljalt aastalt viiele, et paremini riiklikule õppekavale vastata.

2009. aastal sattus kool rahalistesse raskustesse, kuna vald kärpis kolmandiku võrra kunstikooli rahastamist ja seetõttu vähendati oluliselt õpetajate ja õppetundide arvu. Samas õpilaste arv kasvas ja 2010. aastal jõudis see sajani. 2010. aastal tähistati ka kunstikooli 10 tegutsemisaastat näitusega Kullo Lastegaleriis Tallinnas.

Järjepidevalt on kasvanud ka täiskasvanute kunstiõppe osa, mis alustas 2001. aastal 3 liikmega ning jõudis 2011. aastaks enam kui 20 harrastuskunstnikuni. Kooskäiv grupp on nimeks võtnud Kose Murdmatud Kunstnikud ning korraldab regulaarselt näitusi.

2015/16 hooajal avati ka robootika õppesuund.

Pilte

Vaata ka 
Kose
Eesti kunstikoolide loend

Kirjandust 
 Regina Lilleorg: "Kose Kunstikool palub heade inimeste abi" Harju Elu, 15. mai 2009

Välislingid 

 Kose Kunstikeskus

Harju maakonna koolid
Eesti kunstikoolid
Kose
Valga vapp

Valga lipp on Valga maakonnas asuva Eesti linna Valga vapp.

Vapp on kinnitatud 23. septembril 1997.

Vapi kirjeldus 
Rohelisel (Pantone 340CV) kilbil vasakus servas asuvast hõbedasest pilvest väljaulatuv mustas kullaga ääristatud soomusrüüs parem käsi, mis hoiab ülestõstetud kõverat hõbedast mõõka.

Vaata ka 
Valga lipp

Välislingid 
Valga sümboolika Riigikantselei kodulehel
Valga sümboolika Valga linna kodulehel

Eesti vapid
Valga
Jean de La Fontaine

Jean de La Fontaine (8. juuli 1621 – 13. aprill 1695) oli prantsuse kirjanik, tuntuim prantsuse valmikirjanik ja üks tuntumaid valmikirjanikke üldse ning on üks  loetavamaid XVII sajandi prantsuse luuletajaid.

Tema eeskujudeks olid Aisopos ja Horatius.

Kirjandus 
 Franz Schiller, "Lääne-Euroopa uue aja kirjandusajalugu", I köide, RK "Teaduslik Kirjandus" Tartu 1941, lk 29–31
 Fanny de Sivers, "Õpetajast-naljahambast, kelle nimeks Jean de La Fontaine. Märkmeid tema 300. surma-aastapäeva järel" – Akadeemia 1996, nr 3, lk 544–551; loetav ka digitaalarhiivis

Prantsuse kirjanikud
Prantsuse luuletajad
Prantsuse Akadeemia liikmed
Sündinud 1621
Surnud 1695
Sergei Jessenin

Sergei Aleksandrovitš Jessenin (vene Сергей Александрович Есенин; 3. oktoober (vkj 21. september) 1895 Konstantinovo, Rjazani kubermang – 28. detsember 1925 Leningrad) oli vene luuletaja.

Ta oli pärit talupoja perest ja Venemaa rahva hulgas üks populaarsemaid poeete. Ka tema luuletustes on sageli kujutatud küla ja maaelu.

Aastatel 1922–1923 oli ta abielus tantsijanna Isadora Duncaniga. Kokku oli ta oma lühikese elu jooksul abielus neli korda.

Algul Jessenin toetas revolutsiooni, kuid pettus peagi ja tõmbus kõigest sellest eemale. Suur osa tema loomingust oli Nõukogude võimu ajal keelatud. 

Jessenin leiti surnuna Leningradi hotellist Angleterre. Ametliku versiooni järgi sooritas ta enesetapu, kuid arvatakse, et tegelikult oli mängus OGPU käsi. Ta on maetud Moskva Vagankovo kalmistule.

Teoseid 

"Радуница" (1916) 
"Сельский часослов" (1918)
"Кобыльи корабли" (1920) 
"Москва кабацкая" (1924)
"Баллада о двадцати шести", (1924; eesti keeles "Ballaad kahekümne kuuest"; tõlkinud Debora Vaarandi, 1966)
"Анна Снегина" (1925; eesti keeles "Anna Snegina (poeem; tõlkinud Ants Salum, 1987)

Kirjandus 
 Henrik Visnapuu, "Mälestusi Sergei Jesseninist" – Looming 1927, nr 2, lk 179–183
 Ants Salum, "Sergei Jessenini varasem retseptsioon Eestis" – Keel ja Kirjandus 1977, nr 7, lk 392–405
 Ilja Šneider, "Ballett ja poeesia" (mälestused) – järjejutuna ajakirjas Kultuur ja Elu 1969, nr 2–11
 Aivar Kull, "Selles elus surra pole raske" (Jessenin 100) – Postimees 6. oktoober 1995, nr 231, lk 14
 Carola Stern, "Isadora Duncan ja Sergei Jessenin". Saksa keelest tõlkinud Kersti Kittus. Sinisukk, Tallinn 1998, 133 lk
 Jelena Skulskaja, "Vene rulett" (kirjutisi vene kirjandusest). Eesti-Kambodža Sõprusühing & J.-K. Raid, Tallinn 2002 ("Mees, kes muutis luule ja veini lahutamatuks", lk 113–118)

Välislingid 

 Vaapo Vaher, "Vene Verlaine ja vene Rimbaud (Jessenin ja Nikolai Kljujev) (Sirp 7. veebruar 2003, lk 5)

Vene luuletajad
Vagankovo kalmistule maetud
Sündinud 1895
Surnud 1925
Raud-Ants

Raud-Ants on eesti folk metal-ansambel, mis ühendab eesti vanemat rahvalaulu ja raskemat rock-muusikat. Ansambel asutati aastal 2002, liikmed nimetavad seda ka külakapelliks.

Suvel 2005 üllitas Raud-Ants plaadi "Karjasepõli". 

Oktoobris 2006 osales ansambel Euroopa regionaal- ja vähemuskeelte lauluvõistlusel Liet Lavlut ehk nn alternatiivsel Eurovisioonil Östersundis Rootsi Lapimaal, esitades vadjakeelset regilaulutöötlust "Kui miä kazvolin kanaine" ("Kui mina kasvasin, kanakene").

Ansambel on saanud nime muinasjutu "Raudne Hans" (ATU 650A) järgi.

Programmilised seisukohad

Raud-Ants levitab oma kodulehel, avalikel esinemistel ja mujal manifesti, mis selgitab ansambli loomise põhjuseid ja ideoloogiat. Manifesti tekst on selline:

Programmilistes põhipunktides ollakse seisukohal, et:
 Aastasadu õitsenud naiselik-lüüriline regilaul vajab maskuliinse jõu taasliitmist, Helikeele põhikomponentideks on eesti rahvamuusika ja heavy metal, Meie mineviku pärand on väärt totaalset evangeliseerimist ja kapitaliseerimist.''

Koosseis

Eva Tolsa (laul)
Marion Selgall (laul)
Tarvi Martens (kuuekeelne kannel, kõri)
Madis Arukask (kitarr)
Arnold Looga (basskitarr)
Andres Linnupuu (trummid)

Viited

Eesti ansamblid
Marion Selgall

Marion Selgall (sündinud 8. detsembril 1982 Tallinnas) on eesti rahvamuusik, ansambli Raud-Ants laulja. 

Marion Selgall lõpetas Vanalinna Hariduskolleegiumi ja on õppinud Tartu Ülikoolis teatriteadust ja rahvaluulet, lisaks täiendanud ennast Riias Läti Ülikoolis balti õpingute vallas. 

Varem kuulunud ansamblisse Sinimaniseele, kus mängis ka kannelt.

Eesti lauljad
Sündinud 1982