joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Argentina vapp

Argentina vapp on Argentina riigi ametlik vapp, mis võeti oma praegusel kujul kasutusele 1944. aastal.

Vaata ka 
Argentina lipp
Austraalia vapp

Austraalia vapp on Austraalia Liidu ametlik vapp.

Praegune Austraalia vapp pärineb aastast 1912 ja põhineb aastatel 1908–1912 kasutusel olnud vapil.

Vaata ka 
Austraalia lipp
Miruts Yifter

Miruts Yifter (amhara keeles ምሩፅ ይፍጠር; 1. jaanuar 1938 või 15. mai 1944 Adigrat – 22. detsember 2016 Toronto, Kanada) oli Etioopia pikamaajooksja, kahekordne olümpiavõitja.

Yifter töötas noorena tehasetöölise ja autojuhina. Tema pikamaajooksuvõimet pandi tähele pärast seda, kui ta asus teenima Etioopia lennuväes.

Yifter kutsuti Etioopia koondisse juba 1968. aasta suveolümpiamängudeks Méxicos, kuid olümpiadebüüdi tegi ta siiski neli aastat hiljem Müncheni olümpiamängudel, kus võitis 10 000 m jooksus soomlase Lasse Viréni ja belglase Emiel Puttemansi järel pronksmedali. Yifter pidi osalema ka 5000 m jooksus, kuid jäid starti hiljaks ega saanud osaleda.

Pärast 1972. aasta olümpiamängudelt naasmist pidi ta Etioopia sõjaväelise riigivõimu ajal vanglas istuma, kuna ta ei olnud olümpiamängudelt võitnud kuldmedalit. Sellest hoolimata jätkas Yifter treenimist ja sai osaleda 1973. aasta alguses toimunud Aafrika mängudel Lagoses, kus võitis kuldmedali 10 000 meetri jooksus, edestades järgmisi üle 40 sekundiga. 5000 m jooksus võitis keenialase Ben Jipcho järel hõbemedali.

Ta jäi kõrvale 1976. aasta suveolümpiamängudest Montréalis, kuna paljud Aafrika riigid, sh Etioopia, boikoteerisid neid mänge.

6. aprillil 1977 jooksis ta Puerto Ricos Coamos poolmaratonis uue maailmarekordi – 1:02.56,3.

1979. aasta Aafrika meistrivõistlustel Dakaris võitis ta kuldmedali nii 5000 kui ka 10 000 meetri jooksus.

Aastatel 1977 ja 1979 võidutses ta maailma karikavõistlustel mõlemal korral nii 5000 kui ka 10 000 meetri jooksus.

1980. aasta suveolümpiamängudel Moskvas võitis ta kuldmedali 5000 meetri ja 10 000 meetri jooksus. Mõlemal korral saavutas ta võidu talle omase 300-meetrise lõpuspurdiga.

1982. aastal võitis ta krossijooksu maailmameistrivõistlustel kuldmedali meeskondlikus arvestuses.

2008. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial oli Yifter Etioopia lipukandja.

Pärast sportlaskarjääri lõppu tegutses ta treenerina. 1990. aastate lõpus kolis Yifter Kanadasse. Ta suri 2016. aasta 22. detsembril Torontos.

Haile Gebrselassie on nimetanud Yifteri üheks oma suurimaks eeskujuks.

Yifteri täpne sünniaeg pole aega ja see tekitas küsimusi juba 1980. aasta Moskva olümpiamängude ajal. Rahvusvaheline Kergejõustikuliit (IAAF) märgib tema sünniajaks 15. maid 1944, kuid mõnede teiste andmete järgi oli ta sündinud 1938. aastal.

Saavutused

Olümpiamängudel 
 1972  München
  pronksmedal 10 000 m jooksus (27.41,0)
 1980  Moskva
  olümpiavõitja 5000 m jooksus (13.20,91)
  olümpiavõitja 10 000 m jooksus (27.42,69)

Maailma karikavõistlustel 
 1977  Düsseldorf
 1. koht 5000 m jooksus (13.13,82)
 1. koht 10 000 m jooksus (28.32,3)

 1979  Montréal
 1. koht 5000 m jooksus (13.35,9)
 1. koht 10 000 m jooksus (27.53,07)

Viited

Välislingid 
 Miruts Yifter Olümpiamängude kodulehel
 
 5000 meetri jooksu finaal 1980. aasta olümpiamängudel youtube.com
 10 000 meetri jooksu finaal 1980. aasta olümpiamängudel youtube.com

Etioopia jooksjad
Sündinud 1938
Surnud 2016
Toomas Toimeta

Toomas Toimeta (esinejanimi Tommy; sündinud 23. oktoobril 1975 Pärnus) on eesti muusik, luuletaja ja sotsiaalpedagoog.

Ta kasvas Pärnus Endla teatri näitleja Malle Treiali ja teatri helitehniku Allar Toimeta perekonnas.

1995. aastal astus ta Viljandi Kultuurikolledžisse, mille lõpetas 1999. aastal laste ja noorte huvi- ja vabahariduspedagoogina.

Samal aastal alustas tööd sotsiaalkasvatajana, hiljem sotsiaalpedagoogina Pärnu linnavalitsuse Pereabikeskuses. Pärast selle sulgemist 31. detsembril 2011 jätkas ta MTÜ Pereabikeskuse juhatuse liikmena ning töötas Paikuse Põhikoolis sotsiaalpedagoogi ja klassiõpetajana. Paikuse Põhikoolis töötades õppis ning praktiseeris Nordplusi projekti vahendusel kinesteetikat Lätis, Leedus ja Taanis.

2012. aastal asutas koos teiste MTÜ Pereabikeskus liikmetega Pereabikeskuse tänaseni tegutseva lastehoiu Pärnumaal Sauga vallas.

Sügisest 2017 - 2021 aasta juulini oli ta Mihkel Lüdigi nimelise Vändra Muusikakooli direktor.

Ühiskondlik tegevus
Kuulub Eesti Sotsiaalpedagoogide Ühendusse.

2002. aastast on ta eri rahvaste kultuuri ja muusikat vahendava ning tutvustava MTÜ KS Paabel juhatuse esimees.

Ta juhib enneaegsete laste vanemate toetusgruppi "Väikesed imelapsed" ja peab blogi Puhas Elu, kus räägib tervislikust ja keemiavabast elust, toidust ja elukeskkonnast.

On kirjutanud arvamusartikleid.

Lisaks on osalenud avalike loengutega täiskasvanud õppija nädalal ning pannud oma teadmised ja õla alla kiusamisvastasele projektile "Julgelt vastu"

Looming

Muusika
Aastal 1997 lõi ta kaheliikmelise electro-pop'i grupi Galaxy One, mille suurim etteaste oli esinemine 2001. aastal Depeche Mode'i "Exciter World Touri" Eesti kontserdi soojendusüritusel Pärnu ööklubis UP, kus lisaks oma nägemusele Depeche Mode'i, Kraftwerki ja Zodiaci lugudest esitleti ka oma uut singlit "Blind Boy". 2017. aastal tuli projekt Galaxy One uuesti kokku ning tegutseb tänaseni.

Alates 2004. aastast on ta ansambli Duo Catarsis laulja ning klahv- ja elektrooniliste pillide mängija.

Ta on osalenud ansamblites ja stuudioprojektides Ghana, Dreamers ja Space Boys.

2022 aastal lõi Toomas Toimeta koos Urmas Aruoajaga rertoansambli Cantare. Esimeseks ülesastumiseks oli tuntud Hispaania Duo Baccara soojendamine Küüslaugufestivalil.

Teater
Ta on teinud kaasa Viljandi Ugala teatri lavastustes "Ainult unistus" ja "Loojang". Ta mängis üht peaosatäitjatest (linnapead) noorte vabaõhumuusikalis "Kivine armastus".

Luule
Ta on välja andnud kaks luulekogu: "Cacaduu mõtisklusi" ja "Kirjakesi Teiselt Poolt, ehk Cacaduu mõtiskleb jälle".

Viited

Välislingid
 Duo Catarsis
 "Kirjakesi Teiselt Poolt, ehk Cacaduu mõtiskleb jälle"
 Priit Hõbemägi. "Toomas Toimeta tahab saastapirne testida" Eesti Ekspress, 13. september 2009
 Karin Klaus. "Pereabikeskus pakub võimalust pereelu tormid üle elada" Pärnu Postimees, 18.03.2011
 Aeg iseendaga olemiseks
"Enneaegsete laste areng sõltub lapsevanemate haritusest"
"Vanem kui elukogemusega inimene võtab vastutuse"
"Tänapäeva kool vajab sotsiaalpedagoogi"

Eesti lauljad
Eesti luuletajad
Eesti muusikud
Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1975
Keskriigid

Keskriigid ehk Nelikliit (saksa keeles Mittelmächte, ungari keeles Központi hatalmak, bulgaaria keeles Централни сили, türgi keeles İttifak Devletleri) oli sõjaline liit Esimese maailmasõja ajal, mille liikmed sõdisid Antandi moodustanud Suurbritannia, Prantsusmaa ja Venemaa vastu.

Osalised
Saksamaa
Austria-Ungari
Osmanite riik
Bulgaaria (liitus 1915)

Algul oli Keskriikide hulgas ka Itaalia, kes hiljem asus Antandi poolele.

Esimene maailmasõda
Scilly saared

Scilly saared (inglise Isles of Scilly, korni Ynysek Syllan) on osa Briti saartest. Asuvad Atlandi ookeanis, piirnevad Keldi mere ja La Manche'iga väinaga. 

Pindala 16 km², kõrgus kuni 50 meetrit. Saarestikus on palju skääre ja karisid. 

Kuuluvad Suurbritanniale.

Välislingid 

http://www.scilly.gov.uk/

Atlandi ookeani saarestikud
Suurbritannia saarestikud
Olemus

Olemus (vanakreeka keeles ousia, ladina keeles essentia, saksa keeles Wesen) on filosoofias enamasti see, mis jääb asja muutudes samaks, olles asjale olemuslikuks.

Enamasti leitakse filosoofias, et olemus ei ole tabatav puhtalt meeltetaju abil.

Olemus saab esimest korda keskseks mõisteks Platoni filosoofias. Skolastikas kasutatav ladinakeelne termin essentia ('olev-us') on moodustatud Platonil ja Aristotelesel kasutusel olnud termini ousia ('olev-us') eeskujul. (See sõna on skolastikas siiski enamasti tõlgitud ladina sõnaga substantia 'substants'.) Enamik sõna "olemus" tähendusi filosoofia ajaloos lähtub nendest mõistetest. 

Olemus on ontoloogiliselt see, mis põhistab asja olemist iseeneses (das Selbst-Sein), sellele kõige omasemat, muutumatut loomust, eristades seda aegruumiliselt määratud muutlikust eksisteerimisest (Dasein, existentia). Asja olemus peab olema loogiliselt see, mille tõttu tema peale mõeldakse (worauf es für die Zwecke des Denkens ankommt), mis pannakse paika, säilitatakse ja rõhutatakse asja mõiste puhul (was man im Begriffe der Sache festlegen, festhalten, betonen will, muß). Olemus määratakse kindlaks ja määratletakse metoodilse otsustamise abil mõistena. Olemus on teadusliku mõiste objektiivne korrelaat. Tunnetuse suhtelisuse ja mittetäielikkuse tõttu on asja olemus ainult suhteliselt ja osaliselt (relativ-partiell), mitte aga absoluutselt ja tervikuna (absolut-total) kättesaadav. Olemuslik (wesentlich, ousiôdês, essentialis) on see, mis on vajalik mõiste moodustamiseks, mis kuulub asja koosseisu, mis on asja mõistest loogiliselt lahutamatu (näiteks olemuslik omadus). 

Olemus võib olla ka üksik substants (Einzelsubstanz), üksik asi (Einzelding). 

Asja olemuseni võib jõuda kogemuse üle metoodiliselt mõeldes.

Vaata ka
Substants ja aktsidents
Missus
Seesus
Essents
Olemuslikkus
Loomus
Essentsialism

Välislingid
Eisler, Rudolf 1904. Wesen. – Wörterbuch der philosophischen Begriffe

Filosoofia
USA dollar

USA dollar (ISO kood: USD) on Ameerika Ühendriikide rahaühik. See on ametlikult kasutusel ka Ecuadoris, El Salvadoris, Marshalli Saartel, Mikroneesias, Panamas, Ida-Timoril ja Belaus. USA dollar on mitteametlikult kasutusel paljudes maailma riikides.

USA dollar asendas 20. sajandi alguses pika protsessi tulemusel (30 aasta jooksul) naelsterlingi kui peamise rahvusvahelise reservvaluuta.

2010. aasta juuni seisuga on inflatsioonitase 1,05%.

1 USA dollar (1834–1934)

 1,50463 g/Au1000 (puhast kulda),
 0,205484 £ (Sbr. naelsterlingit),
 5,182346 Fr. (–1900 Latin Monetary Union),
 1,943380 Rbl. (1898–1914),
 1,295586 Rbl. (1886–1897),
 4,199217 Saksa marka (1872–1914),

319,07 EEK (arvestatud 27.11.2005 kulla hinna järgi).

Vahetuskurss 

Vahetuskurss seisuga 2. november 2007
1 USD = 10,8034 EEK
1 USD = 0,69046 EUR
1 USD = 114,69 JPY
1 USD = 0,48 GBP

Seisuga 28. veebruar 2008: 1 USD = 10,3592 Eesti krooni
Seisuga 17. märts 2008: 1 USD = 9,91578 Eesti krooni
Seisuga 9. juuni 2008: 1 USD = 9,89571 Eesti krooni
Seisuga 3. aprill 2009: 1 USD = 11,6198 Eesti krooni
Seisuga 11. juuni 2009: 1 USD = 12,255 Eesti krooni
Seisuga 12. august 2010: 1 USD = 12,164 Eesti krooni
Seisuga 3. detsember 2010: 1 USD = 11,812 Eesti krooni
Seisuga 22. juuni 2011: 1 USD = 0,6946 eurot
Seisuga 29. juuni 2011: 1 USD = 0,6932 eurot
Seisuga 29. juuli 2011: 1 USD = 0,7013 eurot

Rahatähed 

USA-s on praegu käibel 7 pangatähenominaali:

 100 dollarit (ei aktsepteerita igal pool liiga paljude võltsingute tõttu) Benjamin Franklini portreega
 50 dollarit (aktsepteeritakse, aga kontrollitakse kaua ehtsust) Ulysses S. Granti portreega, taga Kapitoolium
 20 dollarit (suurim pangatäht, mis on USA-s igapäevakäibes) Andrew Jacksoni portreega, taga Valge Maja. 2020. aastal asendatakse Jacksoni portree Harriet Tubmani portreega.
 10 dollarit Alexander Hamiltoni portreega, taga Ameerika Ühendriikide Rahandusministeerium
 5 dollarit Abraham Lincolni portreega, taga Lincolni memoriaal
 2 dollarit Thomas Jeffersoni portreega (harvaesinev rahatäht)
 1 dollar George Washingtoni portreega

USA dollari mündid 
USA-s on praegu käibel 6 mündinominaali:

 1 dollar (buck) – harvaesinev
 50 senti (half dollar) – harvaesinev
 25 senti (quarter)
 10 senti (dime)
 5 senti (nickel)
 1 sent (penny)

Avers ehk esikülg
 Abraham Lincoln
Thomas Jefferson
 Franklin D. Roosevelt
 George Washington
 John F. Kennedy
 Kõik surnud USA presidendid

Revers ehk tagakülg
Uniooni kilp
 Monticello
 Tõrvik, tammeoks ja oliivioks
 Erinevad; eri osariikide ja territooriumide sümbolitega
 USA presidendi vapp, mille ümber on 50 tähte
 Vabadussammas

Viited

Välislingid 

 USA dollari kurss Eesti krooni suhtes alates 20.06.1992 Eesti Panga kodulehel
 USA dollar: pangatähtede galerii

Rahaühikud
Ameerika Ühendriikide majandus
Anglesey

Ynys Môn (inglise keeles Anglesey; ingliskeelne varasem nimi Anglesea) on saar Walesis, Põhja-Walesi loodeotsas, moodustab tervikomavalitsuse. Enamik saare elanikest räägib kõmri keelt.

Suurbritannia saarest eraldab teda kitsas veeriba Menai Straits. Anglesey saart ühendavad Suurbritanniga Britannia sild ja Menai rippsild.

Maakonna halduskeskus on Llangefni linn, kus elas 2011. aasta rahvaloenduse järgi 5116 inimest. See on rahvaarvult maakonna suuruselt teine linn. Suurim on Holy saarel (kõmri Ynys Gybi) asuv Holyheadi linn, kus elas samal aastal 13 659 inimest.

Saare põhjaosas Cemaesi linna lähistel tegutses aastatel 1971–2015 Wylfa tuumaelektrijaam, mille võimsus oli 0,98 GW. Kavas on 2,7 GW võimusega Wylfa Newydd tuumaelektrijaama rajamine samasse kõrvale, kuid projekt seisab.

Tuumajaamast 15 miili kaugusel ja Holyheadi linna lähistel tegutses aastatel 1971–2009 Anglesey Aluminium, kus oli 540 töötajat, millega see oli üks Walesi põhjaosa suuremaid tööandjaid. Jaam tootis iga-aastaselt 142 tuhat tonni alumiiniumi ning oli Suurbritannia suurim elektrienergia kasutaja (255 MW).

Saarel asub küla nimega Llanfair­pwllgwyn­gyllgo­gery­chwyrn­drobwll­llanty­silio­gogo­goch.

Suurbritannia saared
Walesi tervikomavalitsused
Ilja Uljanov

Ilja Nikolajevitš Uljanov (vene keeles Илья Николаевич Ульянов, 31. juuli 1831 Astrahanis – 24. jaanuar 1886 Simbirskis) oli Venemaa Keisririigi haridustegelane, Vladimir Lenini isa.

Ilja Uljanov oli isa poolt mordvalane ja ema poolt kalmõkk, kuid rahvustunnetuselt kindlasti venelane. Ta oli keisririigi patrioot, kes lootis, et Venemaa võib moderniseeruda ka tsaarivalitsuse all. Eriti lootis ta Aleksander II reformide peale.

1869 nimetati Uljanov Simbirski kubermangu rahvakoolide inspektoriks ja 1874 Simbirski kubermangu rahvakoolide direktoriks.

Uljanov kaitses kõigi õigust saada võrdset hariduse, sõltumata soost, rahvusest ja päritolust. Ta oli väga tööle pühendunud ja sihikindel inimene.

Uljanov ülendati 31. augustil 1860 titulaarnõunikuks, 20. veebruaril 1862 kolledžiassessoriks ja 12. juulil 1863 õuenõunikuks. 19. novembril 1865 anti talle Püha Anna ordeni 3. järk. 4. juulil 1867 ülendati ta kolledžinõunikuks ja 25. novembril 1871 riiginõunikuks. 22. detsembril 1872 anti talle Püha Stanislavi ordeni 2. järk ja 25. detsembril 1874 Püha Anna ordeni 2. järk. 26. detsembril 1877 anti talle tõelise riiginõuniku auaste, mis andis õiguse pärusaadliku tiitlile. 1. jaanuaril 1882 anti talle Püha Vladimiri ordeni 3. järk ja 1. jaanuaril 1886 Püha Stanislavi ordeni 2. järk.

Ilja Uljanov suri ootamatult 1886. aastal arvatavasti peaaju verevalumi (ateroskleroosi) tagajärjel. Ta oli siis 54-aastane. Kokkusattumusena suri Lenin samuti ateroskleroosi tagajärjel peaaegu 54-aastaselt.

Isiklikku 

Ilja Uljanov abiellus 1863 Maria Aleksandrovnaga (sündinud Blank), kes oli isa poolt juut, ema poolt pooleldi sakslane ja pooleldi rootslane. Neile sündis 8 last, kellest kaks surid pisikesena:
 Anna Uljanova-Jelizarova (1864–1935) (Анна Ильинична Ульянова-Елизарова)
 Aleksandr Uljanov (1866–1887) (Александр Ильич Ульянов)
 Olga Uljanova (1868–1869)
 Vladimir Uljanov (1870–1924) (Владимир Ильич Ульянов)
 Olga Uljanova (1871–1891) (Ольга Ильинична Ульянова)
 Nikolai Uljanov (1873–1873)
 Dmitri Uljanov (1874–1943) (Дмитрий Ильич Ульянов)
 Marija Uljanova (1878–1937) (Мария Ильинична Ульянова)

Venemaa inimesed
Sündinud 1831
Surnud 1886
Šelfiliustik

Šelfiliustik on liustik, mis ujub merepinnal, olles üht otsa pidi seotud teda toitva maismaaliustikuga. Et šelfiliustik ujub meres, tõuseb ja mõõnab ta koos alloleva merega.

Šelfiliustikud tekivad sageli merre voolanud maismaaliustikest ja on mingist servast sellega seotud. Kuid šelfiliustikku võib toita ka ta pinnale sadav ja jääks muutuv lumi. Enamasti on tegemist jääkilpide servadega. Tuntuim ja suurim (umbes 10-11 Eestimaad) šelfiliustik on Rossi šelfiliustik Antarktikas, mida uhub Rossi meri. Mandri vastasküljel Atlandi ookeani poolel on pea sama ulatuslik (ca 420 ruutkilomeetrit) Filchneri-Ronne šelfiliustik, mida uhub Weddelli meri. Teistel rannikutel on veel kümmekond tunduvalt väiksemat šelfiliustikku (Amery šelfiliustik, Larseni šelfiliustik, Riiser-Larseni šelfiliustik, Fimbuli šelfiliustik, Shackletoni šelfiliustik, George VI šelfiliustik, Westi šelfiliustik ja Wilkinsi šelfiliustik) mille pindala kliima soojenedes kiiresti kahaneb. Põhja-Kanadas kunagi olnud Ellesmere'i šelfiliustik, mis ca 9000 ruutkilomeetriga oli Arktika suurim, on aja jooksul lagunenud väiksemateks osadeks ja enamasti sulanud. Suurim allesolev osa Ward Hunt on vaevalt poole Hiiumaa suurune.

Šelfiliustik võis varem põhimõtteliselt ulatuda ka šelfi ehk mandrilava kohal asuvast madalast šelfimerest kaugemale avamerele, kuid praegu selliseid liustikke pole, kuna sügavama mere kohale ulatuv kinnisjää laguneb kevadtormidega jäämägedeks. 

Kohtades, kus mere põhi ulatub šelfiliustiku aluspinnani, läheb šelfiliustik üle maismaaliustikuks. Seejuures on maapinna tase sellises piirkonnas oluliselt madalam (šelfiliustiku süvise võrra) merepinnast.

Vaata ka
Liustik
Šelf

Glatsioloogia
Laki

Laki (islandi Lakagígar 'Laki kraater') on vulkaan Islandi lõunaosas. 

Vulkaani kõrgus on 818 meetrit. 

8. juunil 1783 alanud ja 7. veebruarini 1784 kestnud purskes paiskas Laki koos kõrvalasuvate kraatritega välja 12–15 km³ laavat, mis kattis 565 km² suuruse ala. Laavafontäänid tõusid oletatavasti 800–1400 meetri kõrgusele. Vulkaaniline tuhk jõudis Euroopasse ja Põhja-Ameerika idarannikule. Atmosfääri ülakihtidesse levinud aerosoolid muutsid 1784. aasta suve jahedaks, "päikseta suveks". 

Laki purse oli Islandi elanikele üks ajaloo suurimaid katastroofe. Vulkaanilised gaasid ja tuhk hävitasid viljasaagi ja heina, mürgistuse ja nälja tõttu suri kolmveerand kariloomadest. Nälga suri viiendik Islandi elanikest.

Viited

Tegevvulkaanid
Islandi vulkaanid
Islandi mäed
Uładzimir Karatkievič

Uładzimir Karatkievič (valgevene Уладзімір Сямёнавіч Караткевіч; 26. november 1930 Orša – 25. juuli 1984 Minsk) oli valgevene romantiline proosakirjanik, luuletaja ja stsenarist.

Teosed

Romaanid
Леаніды не вернуцца да Зямлі (Нельга забыць) (1960–1962, ilmunud 1962)
Каласы пад сярпом тваім ("Viljapead su sirbi all", 1962–1964, ilmunud 1965)
Хрыстос прызямліўся ў Гародні (1965–1966, ilmunud valgevene keeles 1972)
Чорны замак Альшанскі ("Alšanski must loss", 1979)

Jutustused
Дзікае паляванне караля Стаха ("Kuningas Stahhi ajujaht", 1950, 1958, ilmunud 1964, eesti keeles 1983)
У снягах драмае вясна (1957, ilmunud 1989)
Цыганскі кароль (1958, ilmunud 1961)
Сівая легенда (1960, ilmunud 1961)
Зброя (1964, ilmunud 1981)
Ладдзя Роспачы (1964, ilmunud valgevene keeles 1978)
Чазенія (1966, ilmunud 1967)
Лісце каштанаў (1973)
Крыж Аняліна (lõpetamata, ilmunud 1988)

Ekraniseeringud

Mängufilmid
Хрыстос прызямліўся ў Гародні (1967)
Дзікае паляванне караля Стаха (Kuningas Stahhi ajujaht (film), 1979)
Чорны замак Альшанскі (1984)

Dokumentaalfilmid
Сведкі вечнасці (1964)
Памяць (1966)
Чырвоны агат (1973)

Välislingid
Біяграфія на Slounik.org
Творы на «Беларускай Палічцы»
Старонка «Быў. Ёсць. Буду.»

Valgevene kirjanikud
Sündinud 1930
Surnud 1984
Lõuna-Austraalia lipp

Lõuna-Austraalia lipp on Austraalia osariigi Lõuna-Austraalia lipp.

Vaata ka 
Lõuna-Austraalia vapp

Austraalia lipud
Lääne-Austraalia lipp

Lääne-Austraalia lipp on Austraalia osariigi Lääne-Austraalia lipp.

Vaata ka 
Lääne-Austraalia vapp

Austraalia lipud
Põhjaterritooriumi lipp

Põhjaterritooriumi lipp on Austraalia haldusüksuse Põhjaterritooriumi lipp.

Lipp võeti kasutusele 1978. aastal. Lipu kujundas kunstnik Robert Ingpen. Lipp erineb teistest Austraalia haldusüksuste lippudest, sest see ei kasuta Suurbritannia lippu. Lipu värvideks on must, valge ja ooker. Lipp on jaotatud mustaks ja ookrikarva väljaks. Vardapoolsel kitsamal mustal väljal on Lõunaristi tähtkuju viis tähte. Ookrikarva väljal on seitsme õielehega stiliseeritud puuvillapõõsa perekonda kuuluva taime Gossypium sturtianum õis. Lipu küljepikkuste suhe on 1:2.

Vaata ka 
Põhjaterritooriumi vapp

Austraalia lipud
Uus-Lõuna-Walesi lipp

Uus-Lõuna-Walesi lipp on Austraalia osariigi Uus-Lõuna-Walesi lipp.

Vaata ka 
Uus-Lõuna-Walesi vapp

Austraalia lipud
Victoria lipp

Victoria lipp on Austraalia osariigi Victoria lipp.

Vaata ka 
Victoria vapp

Austraalia lipud
St Michael's Mount

Saint Michael's Mount on tõusu ajal saar La Manche'i väinas. Saare pindala on 8,5 hektarit, kõrgus üle 60 meetri. Mõõna ajal on see poolsaar, osa Suurbritannia saarest. See asub umbes 400 meetri kaugusel Suurbritannia rannikust, Cornwalli äärmises edelaotsas paiknevast Marazioni sadamast, millega on jalgtee abil ühendatud.

Meri tõusis tänapäevasele tasemele umbes 6. sajandil. Rahva mälus on säilinud mälestused üleujutuse-eelsest ajast. Näiteks Saint Michael's Mounti kornikeelne nimi Carrack Looz en Cooz tähendab 'hall kalju metsas'. Samal ajal ujutati üle ka lähedalpaiknev Lyonessi piirkond, mille täpset asukohta rahvalaulud ei näita, kuid mille jäänused võivad olla Scilly saared.

Teisel pool La Manche'i väina Normandias asub Mont-Saint-Michel, mis samuti on poole ajast saar ja poole ajast poolsaar.

Ajalugu
Võimalik, et Saint Michael's Mounti on maininud Plinius Vanem Timaeust käsitledes Mictisena ja Diodorus Siculus Ictisena. Sel juhul oleks see Inglismaa vanim ürikutes mainitud täpselt määratletud koht.

Piirkonnana, mis on osa ajast saar ja osa ajast poolsaar, seoti St Michael's Mounti müstiliste jõududega. Juba Edward Usutunnistaja ajal oli see palverännakute sihtmärk; seal paiknes pühakoda. St Michael's Mount anti William Vallutaja vennale Robertile, kes oli Inglismaa üks suurimaid maaomanikke. 11. sajandil lubas paavst Gregorius VII pattude andeksandmist kõigile, kes St Michael's Mountis palverännakul käivad. Seal asus kõrvalklooster: klooster, kus abt ei elanud; abt elas peakloostris. 

1414. aastal keelustas Henry V kõrvalkloostrid ja sellest algas St Michael's Mounti tähtsuse tõus. 15. sajandist pärinevad selle loss, sadam ja Püha Miikaeli kabel.

St Michael's Mounti pärast on sageli sõditud. Richard Lõvisüdame ajal vallutas selle John Maata. 13. Oxfordi krahv John de Vere kaitses seda 1473. aastal 23 nädalat 6 tuhande Edward IV sõduri vastu. Perkin Warbeck hõivas selle 1497. 1549 alustas St Michael's Mounti kuberner Humphry Arundell ülestõusu. Elizabeth I andis selle Salisbury krahvile Robert Cecilile, kelle poeg müüs selle Francis Bassetile. Kodusõja ajal pooldas St Michael's Mount kuningat ning Francis Basseti vend Arthur Basset sõdis selle pärast parlamendi vägede vastu juulis 1646. 19. sajandi lõpus avastati lossist salakamber ja sellest rojalistliku sõduri luukere. Arvatavasti oli too surnud nälga ja janusse. 1659 müüdi St Michael's Mount kolonel John St Aubynile, kelle järeltulija lord St Levan elab lossis praegu.

Turismiobjekt
Pääsu St Michael's Mountile kontrollib Ajalooliste ja Looduslike Vaatamisväärsuste Rahvuslik Ühing. 2004/05 hooajal külastas seda 206 557 turisti, mis on ühingu hallatavatest objektidest 6. kohal.

Alates 1. märtsist 2006 maksab St Michael's Mounti külastamine täiskasvanule 6 naela, lapsele 3 naela, perele 15 naela, üle 15-liikmelistele rühmadele 5,5 naela inimese pealt, aia külastamine 3 naela.

Välislingid

Ametlik sait
Ajalooliste ja Looduslike Vaatamisväärsuste Rahvusliku Ühingu teave
St Michael's Mounti aia ajalugu

Suurbritannia saared
Brasiilia Liiduringkonna lipp

Brasiilia Liiduringkonna lipp on Brasiilia haldusüksuse Liiduringkonna lipp.

Valge värvus lipul sümboliseerib rahu, roheline ja kollane on pärit Brasiilia lipult. Kollased nooled tähistavad Brasiilia põlisrahvaid, nende ristikujuline asetus sümboliseerib ka Lõunaristi tähtkuju.

Lipu kujundas poeet ja heerold Guilherme de Almeida, see võeti kasutusele 25. augustil 1969.

Brasiilia lipud
Nobiliteet

Nobiliteet (ka: aadel; ladina keeles nobilitas) oli Vana-Rooma aristokraatia, mis kujunes 3. sajandil eKr patriitside ja plebeide vahelise võimuvõitluse tulemusena.

Kujunemine
Pärast 6. sajandist 3. sajandini eKr kestnud vastasseisu saavutasid plebeid ligipääsu preestriametile (Lex Ogulnia, 300 eKr) ja täieliku poliitilise võrdõiguslikkuse patriitsidega (Lex Hortensia, 287 eKr).

Patriitsid ja plebeisuguvõsad, kes jõudsid kõrgematesse riigiametitesse, moodustasid nüüd teenistusaadli või teenistusaristokraatia. Kui näiteks keegi oli olnud konsul (enne nobiliteedi kujunemist), kuulus tema suguvõsa sellest ajast saadik nobiliteeti.

Nobiliteedi riigiametid
Reeglina valiti konsul nobiliteedi seast, erandeid oli vaid vabariigiaja lõpul. Ka senati liikmed valiti reeglina nobiliteedi seast.

Poliitiline tähtsus
Hilise vabariigi ajal seisid paljud nobiliteedi liikmed lähedal optimaatidele. Viimased toetusid oma poliitiliste sihtide läbiviimisel senatile. Populaarid seevastu tahtsid oma poliitilised ideed ellu viia lihtrahva toetusel.

Eluviis

Maaomand
Aadlikele (nobiliteedi liikmetele; ladina keeles nobiles, ainsuses nobilis) peeti seisusekohaseks tööks ainult tegelemist põllumajandusega (nad olid sageli suurmaaomanikud). Kõik muud tööd, eriti palgatöö olid neile häbiväärsed. 

Aadlike rikkus tulenes maaomandist, kuid Rooma riigi laienemisega hakkasid aadlisuguvõsad domineerima ka kaubanduses ja rahanduses. Aastal 218 eKr anti Gaius Flaminiuse eestvõttel välja seadus, mille kohaselt senaatorid ja nende perekonnaliikmed tohtisid omada ainult maad. Sellega taheti ära hoida nobiliteedi lõhenemist. Seadus jäi nobiliteedi vastuseisust hoolimata kehtima vabariigiaja lõpuni. See sundis aadlikke omandama järjest rohkem maad, jättes palju väiketalupoegi elatusvahenditest ilma. Sellega kaotas riik palju leegionäre, sest suurem osa vägedest koosnes väiketalupoegadest. 

Vabariigiaja lõpul hakati leegionäre värbama maaomandita kodanike seast. Väejuhid Julius Caesarist Octavianusele tasusid oma leegionärile maaga, mille nad võtsid ära oma poliitilistelt vastastelt. Nii kasutasid paljud senaatorite suguvõsad suure osa oma maavaldustest.

Vaba aeg
Vabariigiaegsel aadlikul ei olnud lubatud elada jõudeelu ja oma varandust maha prassida. Ideaalis pidi aristokraat olema riigi vastutustundlik teener ning osalema kogu riigi või oma linna valitsemises. See suurendas tema mõju riigis ning aitas ühtlasi riiki tugevdada. 

Haridus oli vabariigiaegsete aristokraatide seas suure au sees. Nende maamõisates oli palju suuri eraraamatukogusid. Mõisates peeti koosviibimisi, milles osalesid ka literaadid, kes oma teoseid ette lugesid. Samuti arutati tähtsaid poliitika ja kultuuri küsimusi.

Vabal ajal olid seisusekohased ka jalutuskäigud ja saunaskäimine. Ka nendega kaasnesid vestlused. Samuti oli aristokraadile kohane käia õppereisidel Kreekas, Väike-Aasias ja Egiptuses.

Muutused keisririigi ajal
Keisririigi ajal nõuded aristokraatide eluviisile lõdvenesid.

Välislingid

Vana-Rooma
Radiotehnika

Radiotehnika on endise A. S. Popovi nimelise Riia Raadiotehase kaubamärk. Kuni 1951. aastani kandis tehas nime Riga's Radiotehnika (RT), edasi Rigas Radio Rupnica (RRR). 

Riia Raadiotehases on toodetud mitmesuguseid elektroonikaseadmeid juba alates 1940. aastatest. Tavatarbijale suunatud tehnikat müüdi 1970. aastatel Radiotehnika nime all, valdavaks sai see 1980-ndatel, lisaks oli laiatarbetoodete kaubamärgiks ka Melodija. Kuni 1970. aastateni ühtne kaubamärk puudus – tooted kandsid ainult mudelinimesid (raadiod Riga, radioolad Daugava, Festival, Rigonda, Simfonija jne.

Raadiotehas tegutseb ka praegu ja müüb helitehnikat nime VEF Radiotehnika RRR all.

Toodete loetelu

Võimendid:
 Radiotehnika 020 Stereo (al 1981)
 U-101-stereo (al 1982)
 P=2x20 W, R=4 Ω, F=20 – 20 000 Hz 
 Toide: 220 V 50 Hz 80 W
 Mõõtmed: 430x375x90 mm, mass: 9 kg
 Skeem: link
 U-7101-stereo (U-101-stereo)
 U-7111-stereo
 U-7112-stereo
 UP-001-stereo

Kassettdekid:
MP-201-stereo
MP-7201-stereo
MP-7301m-stereo
MP-7210-stereo	
MP-7220-stereo

Tuunerid:
T-101-stereo
 PL,KL, LL1, LL2, ULL, tundlikkus ULL 5 mkV, tundlikkus PL-LL 100 mkV, ULL esitusriba 31,5 – 15 000 Hz, mõõtmed 430x360x92 mm, mass 6,5 kg
Т-7101-stereo
T-7111-stereo
T-7111FS-stereo

Plaadimängijad:
EP-101 stereo

Transistorraadiod:
RP-625 (1974)

Kõlarid
AS-seeria
AC 80-1-1
AC 80-2-1
10AC-221
35AC-001
35AC-012
35AC-212
S-seeria
S-20
S-20B
S-30	(AC-221;AC-222)
S-30B	
S-50B	
S-90	(35AC-212 kahe lülitiga; 35AC-012 ühe lülitiga)
S-90B
 nimivõimsus 35 W, passivõimsus 90 W, takistus 8 Ω, sagedusala 25 – 25 000 Hz, tundlikkus 86 dB, mõõtmed 360x710x285 mm, mass 25 kg
S-90D	S-100D
S-90F
S-20K	, S-30K	, S-40K	, S-90K	
S-40M	
S-250M	
S-125J	
S-125
S-150 (SuperSound)	
S-30D6	
S-90L	
S-50L	
S-40L	
S-400	
S-300	
S-500	
S-300P	
S-300P1	
SM-300	
H-seeria
H-80	
H-125	
H-150	
BS-seeria
BS-30	, BS-40	, BS-50	, BS-80	, BS-90	
BS-801	
BS-901	
BS-701	
BL-seeria
BL-40S	
BL-903	
BL-503	
BL-350	
BL-8120	
BL-1000	
BL-505	
BL-305	
BL-905	
BL-50	
BL-90	
SL-seeria
SL-100	
SL-150	
SL-200	
Baltika seeria
Baltika-30	
Baltika-50	
Rigonda seeria
Rigonda-5.1	
Rigonda-3.1	
Rigonda-2.1	
SW-seeria
SW-400	
SW-350	
SW-100	
CS-seeria
CS-6	
CS-C2

Läti majandus
Raadio
Kaubamärgid
Ürgimetajad

Ürgimetajad (Prototheria) on imetajate alamklass, kuhu paigutatakse selts ainupilulised.

Neid peetakse kõige algelisemate imetajate rühmaks. Nende kehaehituses ja sigimises on ühisjooni roomajatega.  

Tänapäevased emased ürgimetajad munevad ja hauduvad mune (nokkloomlased) või kaitsevad mune kukrus (sipelgasiillased). 

Nende suguelundkond meenutab roomajate oma: kaks juha suubuvad kloaaki.  

Pärast koorumist imevad pojad piima piimaväljakult, kuhu piim voolab piimapooridest. Nisad puuduvad.

Süstemaatika
Ürgimetajad ei ole monofüleetiline takson. Sinna  on arvatud kõik imetajad, kes ei kuulu rühma Theriiformes (Theria, eluspoegijad imetajad). Seetõttu on hakatud selle taksoni kasutamisest loobuma.

Traditsioonilised rööptaksonid
   
See traditsiooniline nimetus võimaldab ürgimetajaid võrrelda alamimetajate (Metatheria) ja pärisimetajatega (Eutheria), mida vaadeldakse kas imetajate alamklassidena või alamklassi eluspoegijad imetajad (Theria) infraklassidena. 

Nimetused "Prototheria", "Metatheria" ja "Eutheria" pärinevad Thomas Huxleylt ning nad tähendavad umbes 'esimesed loomad', 'järgmised loomad' ja 'päris loomad'.

Seltsid
Retsentseid seltse on üks: ainupilulised (Monotremata). Ta kuulub infraklassi Ornitodelphia.

Fossiilsed seltsid on:
Multituberculata
Docodonta 
Tricodonta

Pole kindel, kas väljasurnud seltsid on suguluses. Mõnikord arvatakse nad eraldi rühma Allotheria ehk Nontheria, sageli ürgimetajatest erineva alamklassina.

Ühisjooned
Kõigil neil seltsidel on rida ühisjooni. Neil on sarnane kolju (eriti alalõualuu), abaluud ja jäsemed. Kõik need tunnused lähendavad neid roomajatele. 

Tänapäevased ürgimetajad munevad ja imetavad. Arvatakse, et see kehtib ka fossiilsete vormide kohta, kuid seda ei saa kindlalt tõestada.

Vaata ka
Megazostrodon 
Morganucodon 
Steropodon

Välislingid 
Ürgimetajad Vikiliikides 

Imetajad
Leo Laks

Leonhard (Leo) Laks (11. märts 1931 Valga – 8. mai 2017) oli eesti ajaloolane, kirjanik ja tõlkija, ENSV parteitöötaja.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Teosed
"Meil Raasikul: märkmeid rahvamaja tööst" (1961)
"Pilk Nõukogude Eesti kultuuriellu" (1962)
"25 aastat kultuurilist ülesehitustööd Nõukogude Eestis" (1965)
"Millest on tingitud muudatused NLKP põhikirjas?" (1967)
"Saagem tuttavaks Nõukogude Eestiga" (1968)
"Sundvalik" (2000)
"Mälestusi Johannes Käbinist" (2015)

Tõlked 
"Asjalik Ameerika" (Nikolai Smeljakov; 1971)
"George Berkeley" (Bernard Bõhhovski; 1972)
"Thomas Paine" (Nikolai Goldberg; 1972)

Viited 

Eesti ajaloolased
Eesti tõlkijad
Sündinud 1931
Surnud 2017
Grunge

Grunge (Seattle Sound) on hardcore punk'i, thrash metal'i ja alternatiivroki mõjutustega indie rock'i stiil. Põhiline grungemuusika valitsemisaeg jäi 1980. aastate lõppu ja 1990. aastate algusse, populaarsuse tipp saabus aastatel 1991–1994. Grunge tekkis sellistes USA loodeosa linnades nagu Seattle, Olympia, Portland. Seattle'ist on pärit neli maailmas tuntud grungeansamblit: Alice in Chains, Mudhoney, Soundgarden ja Pearl Jam. Tuntuim grungebänd on Nirvana. 

Eestis on selle stiili üks pikemaajalisemaid ja tuntumaid esindajaid Pärnu bänd The Belka. Grungestiili esindajateks on end nimetanud ka Ainus Seadus ja D.i.v..

Muusikastiilid
Linda kivi

Linda kivi on rändrahn Tallinna linna piires olevas Ülemiste järves.

Kiviga seotud muistendeid

Ülemiste järves on suur kivi. Enne polnud seal järve. Mees kündnud seal kohal, korraga pilv tuleb, karjutud: «Eest ära!» Uputanud mehe ära, mees jäänud järvevahiks. Jaanilaupäeva öösel pidi käima küsimas, kas linn on valmis. Vastatud ikka, et ei ole valmis. (ERA II 114, 197/8 (2) < Tallinn < Kadrina - R. Põldmäe < K. Lettner (1935).)

Vana Kalev oli surnud. Linda kandas Kalevi hauale suuri kivisid leinates kokku, nii et Tallinna Toompää mägi sai. Väsind Linda juustest kukkus kivimürakas maha. Ta istus selle otsa maha ja hakkas kibedaste oma lesepõlve üle nuttama. Pisarad jooksid maha, kellest viimaks Ülemiste järv kogus. Kivi on järves praegu, keik Linda istumise kohtki pääl. (ERA II 198, 166 (226b) < Haljala khk - H. Länts (1938).)

Vaata ka
Lindakivi puiestee
Lindakivi sild
Lindakivi kultuurikeskus

Viited

Välislingid 
 

Tallinna geograafia‎
Eesti rändrahnud
Kalevipoeg
Ülemiste vanake

Ülemiste vanake on mütoloogiline tegelane eesti rahvausundis, kes pidavat elama Tallinna lähedal Ülemiste järves. Ta tahtvat Tallinna ära uputada, kui see valmis saab. Sellepärast peab talle alati ütlema, et Tallinn pole veel valmis.

"Ülemiste järves on suur kivi. Enne polnud seal järve. Mees kündnud seal kohal, korraga pilv tuleb, karjutud: "Eest ära!" Uputanud mehe ära, mees jäänud järvevahiks. Jaanilaupäeva öösel pidi käima küsimas, kas linn on valmis. Vastatud ikka, et ei ole valmis." (ERA II 114, 197/8 (2) < Tallinn < Kadrina - R. Põldmäe < K. Lettner (1935))

Kirjandus 
 August Annist, "Friedrich Reinhold Kreutzwaldi muinasjuttude algupära ja kunstiline laad". Tallinn, 1966; muistendi analüüs lk 222–228
 Maie Kalda, "Ülemiste vanakesed" (muistendi töötlusi ilukirjanduses) – Looming 2005, nr 4

Välislingid 
 Jakob Liiv, "Ülemjärve vanake"

Eesti mütoloogia
Lindisfarne

Lindisfarne ehk Holy Island (eesti keeles 'püha saar') on tõusu ajal saar Inglismaa kirderannikul Põhjameres, mis on mõõna ajal ühendatud Suurbritannia saarega. Kuulub Suurbritanniale.

Saare dokumenteeritud ajalugu ulatub tagasi 6. sajandisse pKr. Lindisfarne'i klooster oli keldi kiriku tähtis keskus pühade Aidani, Cuthberti, Eadfrithi ja Eadberhti juhtimisel. Viikingite rüüsteretke saarele 8. juunil 793 peetakse viikingiaja alguseks. Northumbria kuningriigi kokkuvarisemisel põgenesid Lindisfarne'i mungad 875. aastal saarelt, võttes endaga kaasa püha Cuthberti säilmed (mis on nüüd maetud Durhami katedraali). Klooster taastati benediktlaste kloostrina aastal 1082 pärast Inglismaa vallutamist normannide poolt. Klooster kaotati lõplikult Henry VIII reformatsiooniga 16. sajandil. 1550. aastal ehitati saarele väike linnus.

Suurbritannia saared
Ermanarich

Ermanarich (gooti keeles Airmanreiks; surnud 376) oli idagootide (greuthungite) esimene teadaolev kuningas poolmüütilisest Amaalide dünastiast. Tema tegeliku elu kohta on teada väga vähe, tema isikut on kajastanud mitmed ajaloolased, sealhulgas ka Jordanis.

Ermanarichi isa oli Achiulf, vend aga Vultwulf.

Jordanise järgi valitses Ermanarich idagootide riiki, mis ulatus Mustast merest Läänemereni ning tegi seda edukalt üle 50 aasta. Ta olevat olnud äärmiselt sõjakas, julm ja metsik. Ermanarich olevat teinud enesetapu üle 110-aastaselt, kui hunnid tema riigi hävitasid. Võimalik, et vana kuningas ohverdas end germaani jumalatele (näiteks Wotanile/Odinile). 

On oletatud ka Eesti ala kuulumist Ermanarichi riigi koosseisu. Nii on näiteks Andres Adamson kirjutanud oma gümnaasiumiastme ajalooõpikus: "370. aastail gootide poolt alistatud (maksustatud) rahvaste hulgas on nimetatud ka aeste, mordvalasi, merjalasi, vadjalasi ja tšuude. Aestid tähistavad siingi ilmselt balti hõime, kõik ülejäänud on aga soomesugu rahvad. Tšuudideks kutsusid venelased hiljem läänemeresoome hõime, sealhulgas eestlasi. Võimalik, et eestlasedki sattusid mõneks ajaks gootide võimu alla ning vabanesid tänu hunnide tulekuga alanud Suurele rahvasterändamisele" (Eesti ajalugu gümnaasiumile. Tallinn: Koolibri, 1999. Lk 15-16. ISBN 9985-0-0867-7).

Nimest

Ermanarich on tema nime saksapärane kuju, kuid ajalooliselt on ta tuntud väga paljude nimede all: Jordanise "Geticas" Ermanaricus, eeposes "Beowulf" Eormenric, muinaspõhjas Jörmunrekkr, keskkõrgsaksa keeles Ermenrich. "Hervarari saagas" esineb tegelane Heiðrekr Ulfhamr, keda võib ilmselt samastada Ermanarichiga. 

Tema tõenäoline gootikeelse nime Airmanreiks lõpp (reiks) tähendab sõjalist valitsejat.

Ermanarichi tegelaskuju esineb ka "Nibelungide laulus", kus ta on julm ja halastamatu türann, kes lõpuks Etzeli (Attila) käe läbi hukkub. Reaalselt ei saanud need kaks ajaloolist tegelast muidugi omavahel kuidagi kohtuda.

Monarhid
Surnud 376
Audru valla lipp

Audru valla lipp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Audru valla lipp.

Lipp kinnitati 31. märtsil 1994.

Audru valla lipu autor on AGE Pärnu.

Lipu kirjeldus 
Audru valla lipp on ristkülikukujuline kangas, mis on jagatud kolmeks horisontaalseks laiuks, ülal roheline, keskel valge ja all must. Normaalmõõtmetega lipul on rohelise laiu laius 65 cm, keskmisel 10 cm ning alumisel 30 cm. Lipu roheline toon on rahvusvahelise Pantone värvitabeli järgi 355C. 

Lipu normaalmõõtmed on 165x105 cm ning proportsioonid 11:7.

Põhjendus 
Valge laid sümboliseerib Audru jõge, mis algab Lavassaare järvest ja suubub Pärnu lahte. Must sümboliseerib soid ja rabasid, roheline aga metsa ja põllumaad.

Lipu kasutamise kord 
Valla lipp heisatakse hoonel kuus töötab volikogu või valitsus ning hoonel või kohas, kus toimub volikogu või valitsuse ametlik tseremoonia.
Lipp heisatakse hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga (vastavasse hoidjasse) või lipumasti.
Valla lipu võib heisata valla, kogukondlikul, perekondlikul või asutuse tähtpäeval ning volikogu või vallavalitsuse esindusruumides.
Kandelippu võib kasutada eelnimetatud juhtudel, kusjuures sobivas kohas ja viisil.
Maapinnalt tõusva lipumasti kõrgus peab olema vähemalt kuus korda suurem, seinalipuvarda pikkus on ligikaudu 2,5 korda suurem lipu laiusest. Heisatud lipul jääb lipukanga alumine serv maapinnast vähemalt kolme meetri kõrgusele. 
Valla lipu heiskamisel leinalipuna kinnitatakse lipuvarda ülemisse otsa 50-100 mm laiune must lint, mille mõlemad otsad ulatuvad lipu laiust pidi lipukanga alumise servani või heisatakse lipp poolde lipumasti nii, et lipu alumine äär on masti keskel.
Audru Vallavalitsuse hoone ees võib valla lipp olla heisatud ööpäevaringselt.

Lipu ajalugu 
Lipp on kinnitatud Audru valla lipuna 31. märtsil 1994. Lavassaare valla ja Audru valla ühinemisel, 20. oktoobril 2013 tekkinud uue omavalitsusüksuse Audru valla lipu ja vapina jäid kasutusele endised Audru valla sümbolid. Lavassaare valla sümboolika anti aga hoiule Lavassaare Külaseltsile.

Vaata ka 
Audru valla vapp
Lavassaare valla lipp
Pärnu maakond

Välislingid 
 Audru valla sümboolika valla koduleheküljel
 Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel - Audru vald.

Pärnu maakonna lipud
Audru vald
Eesti endiste valdade lipud
Eesti haldusüksuste lippude loend

Siin loetletakse Eesti haldusüksuste lippe.

Maakondade lipud

Linnade lipud

Valdade lipud

Endiste Eesti haldusüksuste lipud

Valdadega ühinenud linnad

Endised vallad

Vaata ka  
Haldusüksuste lippude loend
Endiste haldusüksuste lipud

Välislingid 

 
Eesti geograafia loendid
Eesti ajaloo loendid
Tõnu Kaalep

Tõnu Kaalep (12. novembril 1966 Viljandi – 27. mail 2018) oli eesti tarbegraafik, kultuurikriitik ja näitekirjanik.

Ta oli pikka aega seotud ajalehega Eesti Ekspress, mille klassikalise kujunduse ta lõi. Ta oli ka Ekspressi kultuurilisa Areen juhataja, kus muu hulgas kirjutas kolumne Jakob Karu varjunime all. Sama varjunime kasutas ta ka näitekirjanikuna.

Teoseid
Kai Lobjakas, Martin Pärn, Tõnu Kaalep. "Märkmeid eesti disainist". Multilingua Tõlkebüroo, Eesti Disainerite Liit. 2006

Tunnustus
 2003 – Eesti Näitemänguagentuuri näidendivõistluse III preemia ("Asjade seis")
 2004 – Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Kristjan Holmi, Liina Jänese, Agu Külma, Jukka-Pekka Jalovaara, Pille Epneri, Madis Jürgeni ja Ingmar Muusikusega; arhitektuurse tegevuse preemia - julguse eest kõnelda suurtest asjadest "väikese" ning argise kaudu - Eesti ekspositsioon Veneetsia arhitektuuribiennaalil)
 2005 – Eesti Näitemänguagentuuri näidendivõistluse II preemia ("Vanaema juures")

Viited

Välislingid
Haud Viljandi vanal kalmistul

Eesti ajakirjanikud
Eesti kriitikud
Eesti näitekirjanikud
Eesti disainerid
Viljandi vanale kalmistule maetud
Sündinud 1966
Surnud 2018
Lahemaa rahvuspark

Lahemaa rahvuspark on rahvuspark Põhja-Eestis.

Rahvuspark asutati 1. juunil 1971. See on Eesti esimene rahvuspark.

Rahvuspargi pindala on 2015. aasta seisuga 74 784 ha. Sellest 117 ha jaguneb kolme reservaadi, 17 760 ha 43 sihtkaitsevööndi ja 56 907 ha üheksa piiranguvööndi vahel. Kolmandiku rahvuspargi pindalast moodustab meri.

Lahemaa rahvuspark on loodud Põhja-Eestile iseloomuliku looduse ja kultuuripärandi, sealhulgas ökosüsteemide, bioloogilise mitmekesisuse, maastike, rahvuskultuuri ning alalhoidliku looduskasutuse  säilitamiseks, uurimiseks ja tutvustamiseks. Seal kaitstakse metsa-, soo- ja rannaökosüsteeme, samuti poollooduslikke kooslusi (loopealsed), geoloogiamälestisi (Balti klint) ning ajaloo- ja arhitektuurimälestisi.  

Lahemaa on Euroopa üks tähtsamaid metsakaitsealasid.

Vaata ka
Juminda-Suurekõrve sihtkaitsevöönd 
Oandu looduskeskus

Viited

Välislingid

Lahemaa rahvuspargi kaitse-eeskiri Riigi Teataja, 26.02.2015
 15. november 2015, Palmse mõisas kohtusid Lahemaa rahvuspargi rajamises osalenud, err.ee

 
Eesti rahvuspargid
Haljala vald
Kuusalu vald
Kadrina vald
Poznań

Poznań (saksa keeles Posen) on linn Lääne-Poolas. See on Suur-Poola ajalooline keskus ja Suur-Poola vojevoodkonna (województwo wielkopolskie) halduskeskus. Tänapäeval on ta elanike arvult halduspiirides Poola 5. linn.

Poznań asub Warta jõe ääres. See on vanemaid Poola linnu. Poznań on kaubandus-, tööstus- ja hariduskeskus ning rahvusvaheline messikeskus.

Linna madalaim punkt on Warta jõe kaldal (60 meetrit üle merepinna) ja kõrgeim punkt Morasko mägi (157 meetrit üle merepinna).

Ajalugu
Poznańi asutamise aeg on teadmata. Arheoloogiliste väljakaevamiste andmeil elasid juba 12 tuhat aastat tagasi Poznańi alal inimesed; on siiski vähetõenäoline, et sellest ajast peale on asustus pidev olnud.

8. sajandil elas seal slaavi hõim polaanid. Sellest perioodist pärineb linnus Ostrów Tumskil, mis sai tänapäevase linna aluseks. 10. sajandil valdas linna Piastide dünastia. Esmakordselt mainib Poznańit alles saksa kroonik Thietmar: Poznańi piiskopi 970 ja Poznańi linna 1005.

Polaanide esimene vürst Mieszko I rajas ühe oma linnustest Poznańisse (riigi esimeseks keskuseks oli Gniezno) ja viis sinna ka Poola pealinna. Tema poeg Bolesław I Chrobry oli esimene Poola kuningaks kroonitu. Mieszko I ja Bolesław I on Poznańisse maetud. Poznań oli Poola pealinn aastani 1039, mil selle vallutas ja rüüstas Böömi hertsog Břetislav. Pealinn koliti Krakówisse.

1253 saavutas Poznań kuningas Pzemyslaw I ajal Magdeburgi linnaõigused. Poznań sai suureks käsitöökeskuseks. 15. ja 16. sajandil oli linna õitseaeg. Keskajal rajati linna arvukalt kirikuid, oli rajatud bernardiinide ja karmeliitide kloostrid ja kalmistud. Linna ümbritses 35 torniga kaitsemüür. 1600. aastal oli linnas 20 000 elanikku.

Piiskop Jan Lubranski asutas 1519 Poznańisse Lubranski akadeemia, Poola vanuselt teise ülikooli Krakówi ülikooli järel. Siiski polnud Lubranski akadeemias kõiki klassikalise ülikooli teaduskondi.

17. ja 18. sajandil sattus linn sõdade keerisesse ja käis alla. 1732. aastal oli linnas vaid 4000 elanikku.

Teise Poola jagamise järel 1793 läks Poznań Preisimaa valdusse ja sai Suur-Poola pealinnaks (siis nimetati seda ala Lõuna-Preisimaaks). Sel ajal oli Poznańis 15 tuhat elanikku. 1806 tõusid poolakad Napoleoni vägede lähenedes üles ja saavutasid Varssavi hertsogiriigi moodustamise. Viini kongressi otsustega 1815 Varssavi hertsogiriik likvideeriti ja Poznań tagastati Preisimaale, millele kuulus kuni 1920. aastani, mil läks Poola Vabariigile. 1918. aastal oli linnas 156 100 elanikku.

Septembrist 1939 kuni 23. veebruarini 1945 oli Poznań Saksa vägede poolt okupeeritud. Seejärel vallutasid linna marssal Georgi Žukovi juhitud Punaarmee väeüksused. Linnas oli enne sõda 274 200 elanikku, pärast hinnanguliselt 268 000.

Sport
Poznańis tegutseb jalgpalliklubi Poznańi Lech.

Vaata ka
 Adam Mickiewiczi ülikool

Viited

Välislingid

 Poznańi ametlik koduleht
 Poznańi turismiorganisatsiooni Plot veebileht (poola, inglise ja saksa keeles)

Suur-Poola vojevoodkonna linnad
Hansalinnad
Tiskre

Tiskre on asum Tallinnas Haabersti linnaosas. Tiskre paikneb Kakumäe lahe ääres, piirnedes Kakumäe ja Vismeistri asumi ning Harku vallaga. Tiskre näol on tegemist Tallinna läänepoolseima asumiga ning selle pindala on 1,39 km2.

Tiskre asum on saanud nime Tiskre külalt, mis asus Tiskre oja suudmealal. Vanimad andmed Tiskre nime kasutamise kohta pärinevad 1522. aastast, mil seda mainiti kujul Tizkeranne. 1531. aastal on nime mainitud kujul Diskerkkulle. Tiskre nime etümoloogia pole selge – see võib tulla sõnast Tischler (ülemsaksa keeles 'tisler, mööbelsepp'), kuid võib lähtuda ka isikunimest. Praeguse Tiskre asumi territooriumile jäävad endised Harku, Harku-Nõmme, Jõeküla ja (osaliselt) Vismeistri küla.

Ajalugu 
Tiskre piirkond sai 18. sajandil tuntuks hea suvituskohana. Tiskre ja Tabasalu vahelisele alale, praegusesse Harku valda rajati 1754. aastal Lucca suvemõis (ehk Luka mõis), kus toimusid kunstnike kogunemised ja kirjandusõhtud. Suvemõisa ruumides tegutses 1950.–1960. aastatel Rannamõisa vanadekodu, hoone lammutati 1987. aastal.

Tiskre oja on varem kandnud Laddenpe ehk Lahepea nime, samuti Kivioja nime. Tiskre oja suundub Kakumäe lahte, mida on varem nimetatud ka Tiskre laheks. Ojale ehitati paisregulaator 1980. aastal.

Tiskre küla liideti Tallinnaga 1977. aastal. Taasiseseisvumise järel ehitati Tiskresse hulgaliselt eramaju, 2000. aastatel hakati sinna ehitama ka kortermaju.

Elanikkond 

Tiskre rahvaarv on aastatel 2011–2017 järjest suurenenud. Vanuseliselt koosseisult on Tiskre elanikkond võrdlemisi noor – 2016. aastal moodustasid 0–17-aastased asumi elanikkonnast 23–31%, üle 68-aastased aga 3–9%.

Territoorium 
Tiskre asumisse jäävad Tiskre oja ja Tiskre rand, mis on tähtis lindude peatus- ja pesitsuspaik.

Tiskre asumi tänavad 
Mitmed asumi tänavad on saanud nime endiste talude järgi, näiteks Eevardi tänav, Hansu tänav, Kaarlepere tänav, Käänu tänav, Postitalu tänav ja Jaagu tänav. Tiskres on lisaks veel Hanijala tänav, Hoburaua tänav, Kaisla tänav, Kotlepi tänav, Kristeni tänav, Künkamaa tänav, Rannamõisa tee, Rannaniidu tänav, Roolahe tänav, Roostiku tänav, Taludevahe tänav, Teisepere tänav, Tiskre tee, Tiskrevälja tänav, Toomapere tänav, Vaagi tänav ja Vahepere tänav.

Galerii

Viited

Tallinna asumid
Haabersti linnaosa
Staten Island

Staten Island [stätn ailänd] ('Stateni saar') on saar Ameerika Ühendriikide idarannikul. 

Staten Island on üks New Yorgi viiest linnaosast (boroughs) ja samas on see ka New Yorgi osariigi Richmondi maakond (Richmond County).

Elanike arv on 495 747 (2020).

Vaata ka
Isle of Meadows
Prall's Island
Shooters Island

Viited

Välislingid
 

New York
New Yorgi osariigi saared
Põhja-Ameerika saared
Amiidid

Amiidid on karboksüülhapete funktsionaalderivaadid, kus -OH rühma asemel on aminorühm (-NH2).

Füüsikalised omadused
Kõik amiidid peale metaanamiidi on kristalsed lõhnatud värvusetud ained, lahustuvad vees halvasti (va. madalamad amiidid). Kõik amiidid on väga mürgised.

Orgaanilised ühendid