Udo Einsild

Udo Aleksander Einsild VR II/3 (20. juuli 1897 Tartu – 21. oktoober 1957 Monte Carlo, Monaco) oli sõjaväelane Eestis (ohvitseri asetäitja), Prantsusmaal (auaste teadmata) ja Hispaanias (nooremleitnant) ning prantsuse kunstitegelane.

Haridus
Ta lõpetas 1917. aastal Peterburis Tšernjajevi reaalkooli ning õppis 1917. aastal Peterburi Polütehnilises Instituudis majandust ja 1920. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.

Vabadussõjas
Ta teenis Kuperjanovi partisanide polgus ohvitseri asetäitjana. Tema hüüdnimi oli "Habe" ning ta oli legendaarne oma seiklushimu, distsiplineerimatuse, võitlushimu ja soomusetegemise poolest.

Pärast Vabadussõda
Ta oli augustis 1920 sõjaväljakohtu all vaherahu kehtimise ajal jaanuaris 1920 toimunud salakaubaveo pärast. Talle mõisteti algul 8 kuud kindlusevanglat.

Kuna ta oli juba karistatud Vabadussõja ajal Tartu komandant alamkapten Emil Smironinile vastuhakkamise pärast, mõisteti talle kokku 6 aastat sunnitööd. 

Ilmselt ta amnesteeriti Vabadusristiga vääristamise tõttu, sest ta oli edaspidi vabaduses. Küll aga degradeeriti ta reameheks.

Ta läks 1920. aastate algul Saksamaale, kus ta tegutses Berliini eesti kirjanike, kirjastajate ja kunstnike kogukonnas.

Prantsusmaal
Ta elas alates 1923. aastast Pariisis, kus ta tegutses vasakpoolsete kirjanike ja kunstnike kogukonnas. Ta oli peamiselt kunstikaupmees ilma isikliku galeriita.

Ta lävis lähedalt Eduard Wiiraltiga, aga ka maalikunstnik Mihhail Kikoiniga (Michel Kikoïne), maletaja Aleksandr Alehhiniga jpt. Tema lähim sõber oli maalikunstnik Chaïm Soutine, kes tihti elas Einsilka juures nii Pariisi lähedal rahuajal kui ka Saksa sissetungi ajal 1940. aastal maal Civry-sur-Serein'is Yonne'i departemangus. Soutine maalis mitu portreed Einsilla perekonnast.

Hispaania kodusõjas
Ta läks 1936. aastal koos prantsuse vabatahtlikega sõdima Hispaania kodusõtta vabariiklaste poolel. Tema ametlik teadaolev auaste oli nooremleitnant, teated tema kõrgemast auastmest pole tõendatud.

Tagasi Prantsusmaal
Kui 3. septembril 1939 kuulutas Prantsusmaa Saksamaale Teises maailmasõjas sõja, läks ta vabatahtlikult Prantsuse sõjaväkke. Tema käekäigust Teises maailmasõjas pole lähemaid teateid.

1949. aastast oli ta kunstikaupluse omanik Pariisis. Ta olevat mänginud kasiinos maha suurema summa raha ja tegi Monte Carlos 21. oktoobril 1957 enesetapu.

Tunnustused
1920, 24. juuli – priikooli õigus kõrghariduse omandamiseni
1920, 7. september – Vabaduse Risti II liigi 3. järk

Isiklikku
Tema vend oli kunstnik Johannes Einsild.

Tema abikaasa oli kunstnik Berthe Sourdillon de la Salle (1895–1976) ning tema poeg oli kunstitegelane ja galerist Alexandre Einsild de la Salle (1930–2017).

Viited

Kirjandus 
"Prantsuse lehtede teatel...". Meie Kodu nr 44, 31. oktoober 1957. Lk 2 
Valdur Ohmann. "Hispaania kodusõjas (1936–1939) osalenud eestlaste arv". Tuna 1/2017. Lk 84

Välislingid
Eesti ohvitserid 1918-1940
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Chaïm Soutine. "Udo Einsildi portree". Umbes 1925. Õli, lõuend. Erakogu
Frédéric Altmann. "Le Paradoxe d’Alexandre ou le Parcours d’un Galeriste". 1. osa. Prantsuse keeles
Frédéric Altmann. "Le Paradoxe d’Alexandre ou le Parcours d’un Galeriste". 2. osa. Prantsuse keeles
"Un Rêveur sans compromis". Prantsuse keeles

Kuperjanovi jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Prantsusmaa inimesed
Prantsusmaa sõjaväelased
Eestlased Prantsusmaal
Hispaania sõjaväelased
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Sündinud 1897
Surnud 1957
Vabasurmad
Prantsusmaa kalmistutele maetud