joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Carl Bosch

Carl Bosch (27. august 1874 Köln – 26. aprill 1940 Heidelberg) oli saksa keemik.

Ta pälvis 1931. aastal Nobeli keemiaauhinna.

Saksamaa keemikud
Nobeli keemiaauhinna laureaadid
Sündinud 1874
Surnud 1940
Tartu Instituut

Tartu Instituut (lühend TI) on Kanadas Torontos Tartu College'i hoones tegutsev asutus.

TI asutati 9. veebruaril 1971 ja selle põhikiri võeti vastu 4. juulil 1972. TI asutati eesmärgiga eeskätt tegelda Kanada eestlaste valdkonnaga. TI esimene sekretär oli Ergo Karuks. 1972-2004 oli TI sekretär Endel Aruja.

TI halduses on oma arhiiv ja raamatukogu. TI arhiivi ja raamatukogu kogudega tegelevad Bibliograafia Klubi (asutatud 1985) liikmed. Aastast 1997 kannab arhiiv selle pikaaegse juhi Endel Aruja nime.

2009 asutati TI arhiivi ja raamatukogu töö korraldamiseks Eesti Õppetöö Keskus. Selle keskuse eesmärk on luua ka Väliseesti Muuseum (VEMU).

Viited

Välislingid
Piret Noorhani, Tartu Instituudi Arhiiv Torontos, Paar sammukest: Eesti Kirjandusmuuseumi aastaraamat XIII, 1996

Välis-Eesti
Eesti-Kanada suhted
Väliseesti organisatsioonid
Vsevolod Merkulov

Vsevolod Merkulov (vene keeles Всеволод Николаевич Меркулов; 6. november 1895 Zaqatala – 23. detsember 1953 Moskva) oli NSV Liidu partei- ja riigitegelane, luuraja.

Merkulov sündis tänapäeva Aserbaidžaani territooriumil asuvas Zaqatalas. Merkulovi isa oli tsaariarmee kapten, ema grusiinlanna; mõlemad vanemad olid aadlisoost. Merkulov lõpetas 1913. aastal kuldmedaliga Thbilisi III poeglaste gümnaasiumi ning jätkas seejärel õpinguid Peterburi keiserliku ülikooli füüsika-matemaatika teaduskonnas, andis 1913. aasta septembrist kuni 1916. aasta oktoobrini eratunde. 1916. aasta oktoobris kutsuti väeteenistusse, lahingutegevuses ei osalenud.

1941. aasta veebruarist juulini oli ta NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi rahvakomissar, 1943. aasta aprillist 1946. aasta märtsini NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi ülema asetäitja.

Merkulovi panust riigi teenimisel tunnustati mitme autasu ja ametikõrgendusega. Tema vastutusalas olid nii Molotovi-Ribbentropi paktile järgnenud Lääne-Ukraina elanike represseerimine kui ka Katõni veresauna sujuv läbiviimine.

Välisluure alal olid Merkulovi vastutusalas Ameerika Ühendriikides resideerivad nõukogude luurajad. Üheks töösuunaks oli andmete hankimine Manhattani projekti kohta.

1950. aasta oktoobrist 1953. aasta detsembrini töötas ta NSV Liidu riigikontrolli ministrina. Arreteerimise ajaks 1953. aasta sügisel (seoses Beria ja tema lähikondlaste kohtuasjaga) oli Merkulov elanud üle kaks infarkti.

23. detsembril 1953 mõisteti Merkulovile Vene NFSV Kriminaalkoodeksi § 58 järgi kõrgeim karistusmäär, mahalaskmine. Merkulov lasti maha sama päeva õhtul kell 21.20, surnukeha kremeeriti.

Viited

KGB ohvitserid
Nõukogude Liidu armeekindralid
NKVD kaastöötajad
Sündinud 1895
Surnud 1953
Aed ja Mesila

Aed ja Mesila oli 1941 ilmunud Eesti aianduse ja mesinduse ajakiri. Ajakirja esimene number ilmus jaanuaris 1941 ja viimane ehk seitsmes number juulis 1941. Ajakiri ilmus korra ühes kuus. Ajakirja andis välja Eesti NSV Põllutöö Rahvakomissariaat.

Eesti endised ajakirjad
Aiandus
Mesindus
Kalle Rovanperä

Kalle Rovanperä (sündinud 1. oktoobril 2000 Jyväskyläs) on Soome rallisõitja, 2022. aasta autoralli maailmameister.

2015. aastal tuli ta 14-aastasena Citroen C2R2 Max autoga klassis R2 Läti meistriks.                                                                                                                                                                                                                      

Esimest korda osales ta WRC rallil Walesi rallil 2017. aasta oktoobris. Detsembris 2017 kinnitati ta Škoda Motorsport tehasemeeskonna WRC2-klassi sõitjaks. 2018. aastal kogus ta WRC arvestuses 3 punkti ja sai 21. koha. WRC2 arvestuses tuli ta hooaja kokkuvõttes 3. kohale. 2019. aastal tuli ta WRC2 arvestuses esikohale.

Alates 2020. aastast sõidab ta Toyota Gazoo Racing tiimis. 2020. aastal tuli ta 5. kohale ja 2021. aastal 4. kohale. Seejuures võitis ta 2021. aastal võitis Rally Estonia, mis oli tema esimene rallivõit WRC sarjas.

Rovanperä kindlustas endale maailmameistri tiitli Uus-Meremaal ralli võiduga kaks etappi enne 2022. aasta hooaja lõppu. Sellega sai temast WRC ajaloo noorim maailmameister.

Isiklikku 
Tema isa Harri Rovanperä on Soome endine rallisõitja.

Viited 

Soome autorallisõitjad
Sündinud 2000
Eesti Kultuurfond Ameerika Ühendriikides

Eesti Kultuurfond Ameerika Ühendriikides (inglise keelesThe Foundation for Estonian Arts and Letters) on Ameerika Ühendriikides tegutsev mittetulunduslik organisatsioon, mille eesmärgiks on toetada Eesti kunstide ja kultuuri säilimist Ameerika Ühendriikides. 

Fond asutati Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides kultuuritoimkonna poolt 14. detsembril 1957 New Yorgi Eesti Majas kunstide, rahvusteaduste, kirjanduse ja eesti keele edendamiseks. Esimeseks fondi esimeheks valiti 1957. aastal Dr. Viktor Kõressaar. Organisatsiooni toetusel loodi 1970. aastal New Yorgis esimesed Eesti Kultuuripäevad.

Juhatus 
2016. aastal valitud juhatuse liikmete hulka kuulusid: Kaarel Laev, Merike Barborak, Ines Horton, Kadri Napritson, Heino Ainso, Andres Kurrik, Valev Laube, Jaanika Peerna ja David Sassian.

2017. aastal valitud juhatuse liikmete hulka kuulusid Tiina Vaska, Merike Barborak, Ines Horton, Heino Ainso, Andres Kurrik, Kadri Napritson, Karina York, Mairo Notton ja Jane Friis Raub. 

2018. aastal valitud juhatuse liikmed on Tiina Vaska, Merike Barborak, Ines Horton, Karina York, Mairo Notton, Jane Friis Raub, Reigo Ahven, Gerda Normet Vellore ja Raahel Pilpak.

Välislingid 
Eesti Kultuurfond Ameerika Ühendriikides koduleht
"Keskpõrandale kokku". Estonian World Review, 13. mai 2003
"Kultuuriõhtu New Yorgis". Estonian World Review, 15. oktoober 2004
"Kadunud Kunsti Tagasitulek". Eesti Päevaleht, 18. september 2010
"Tallinnas tuleb pagulaskunsti näitus". Eesti Suursaatkond Washingtonis, 11. juuli 2008
"New Yorgi Eesti Kultuuripäevad 2016 Eesti Elu". Eesti Elu, 27. veebruar 2016 

Eesti fondid
Väliseesti organisatsioonid
Väliseesti organisatsioonid
Ameerika Ühendriikide organisatsioonid
Kultuuriasutused
INDEKSIGA
Prauliena

Prauliena on küla (lielciems) Lätis Madona piirkonnas, Prauliena valla halduskeskus. Küla asub Madonast 7 km ida pool, merepinnast 135 meetri kõrgusel, Riiani on külast 175 kilomeetrit. Asulas oli Prauliena mõisa (Praulen) süda. Külas asub väike, 2 hektari suurune Prauliena järv. Külas on põhikool, raamatukogu, lasteaed-algkool. 

Küla on esmakordselt mainitud 1507. aastal. Asula tekkis kunagise Prauliena mõisakeskuse juurde. Nõukogude ajal asus seal kohaliku sovhoosi keskasula.

Prauliena lähistel asub Prauliena lennuväli.

Aastal 2015 oli külas 489 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 429.

Tuntud elanikke 

Jānis Medenis – Läti kirjanik
Ilze Indrāne – Läti kunstnik
Haralds Mednis – Läti dirigent

Viited

Madona piirkonna külad
Degumnieki

Degumnieki (latgali Dagumnīki) on küla (vidējciems) Lätis Madona piirkonnas, Ošupe valla halduskeskus. Küla asub Madonast 41 km ja Riiast 199 kilomeetri kaugusel merepinnast 100 meetri kõrgusel. Külas on põhikool, raamatukogu ja rahvamaja. 

Degumnieki tekkis nõukogude ajal kui kohaliku sovhoosi keskasula. Degumnieki lähistel asub Degumnieki lennuväli.

Aastal 2015 oli külas 260 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 231.

Viited

Madona piirkonna külad
Kuninga uued rõivad

"Kuninga uued rõivad" (ka "Keisri uued rõivad", taani keeles "Kejserens nye Klæder") on Hans Christian Anderseni kunstmuinasjutt, milles kaks kangrut lubavad kuningale teha uued rõivad, mis on nähtamatud nendele, kes on lollid või oma ametikoha jaoks kõlbmatud. Riided olevat nii kerged ja õhulised, et seljas neid ei tunnegi. Kuid kangrud on kelmid, kes üksnes näitlevad, justkui riietaksid kuningat. Mitte keegi, kes näeb paljast kuningat, ei julge seda tunnistada, kartes, et teda peetakse lolliks või ebakompetentseks, ning kõik kiidavad riiete maitsekust ja ilu. Seejärel läheb kuningas pidulikule ringkäigule mööda linna. Esialgu linnarahvas püüab teeselda, justkui kuningas oleks hiilgavalt riides, kuni üks laps, kes on liiga noor selleks, et olukorda mõista, hüüab valjusti: «Aga kuningas on ju alasti!» Seejärel hakkab linnarahvas varsti sedasama kordama. Kuningas kahtlustab, et on petta saanud ja linnarahvas räägib tõtt, kuid jätkab väärikalt oma ringkäiku.

Andersen sai muinasjutu jaoks inspiratsiooni Villena vürsti Juan Manueli (1282–1348) 1335 ilmunud raamatust "Libro de los ejemplos del conde Lucanor y de Patronio", mis sisaldab 50 lühijuttu, nimelt selle 7. jutust "Sellest, mis juhtus kuninga ja kolme petturiga". Juan Manueli jutus on olematud rõivad petturite jutu järgi nähtamatud väljaspool abielu sündinutele. Andersen ei lugenud seda juttu originaalis, vaid saksakeelses tõlkes. Andersen muutis jutu satiiriks silmakirjalikkuse ja õukondlaste pugemise pihta.

Esimest korda avaldas Andersen selle muinasjutu 7. aprillil 1837 kogumiku "Lastele vestetud muinasjutud" viimases, 3. köites koos "Väikese merineitsiga". Esimest kaht köidet ei võtnud kriitika hästi vastu, kolmanda köitega kriitikute suhtumine pöördus ja tagantjärele hakati ka kahes esimeses köites olevaid jutte heaks pidama.

Välislingid 
Muinasjutu tekst

Muinasjutud
Taani kirjandus
1837
Vecbebri

Vecbebri on küla Lätis Koknese piirkonnas, Bebri valla halduskeskus. Küla asub Koknesest 9,2 km põhja pool, merepinnast 120 meetri kõrgusel, Riiani on külast 110 kilomeetrit. Asulas oli Vecbebri mõisa (Alt-Bewershof) süda. Haridust annavad Bebri põhikool, Vecbebri kutsekeskkool ja Bebri erivajadustega laste internaatkool. Külas on raamatukogu ja lasteaed. 

Asula tekkis kunagise Vecbebri mõisakeskuse juurde. Aastal 1922 asutati sinna ajandus-mesinduskool, millest aastal 1944 sai mesindustehnikum.  Aastal 1972 sai Vecbebrist kohaliku sovhoostehnikumi keskasula. 

Mõisa peahoone on riikliku tähtsusega arhitektuurimälestis, külas asub ka Voldemārs Jākobsonsi majamuuseum. Vecbebri lähistel asub Vecbebri lennuväli.

Viited

Läti külad
Koknese piirkond
Ehitus ja Arhitektuur

Ehitus ja Arhitektuur oli 1962–1990 ilmunud ehituse ja arhitektuuri valdkonda käsitlev ajakiri. Ajakirja andis välja Eesti NSV Ehitusministeerium. 1984–1990 ilmus ajakiri 1–2 korda aastas. Varem ilmus see tihedamini.

Ajakirja eelkäija oli 1958–1961 ilmunud Ehitus ja Ehitusmaterjalid.

Viited

Eesti endised ajakirjad
Eesti ehitus
Eesti arhitektuur
Nõukogude Kultuur

Nõukogude Kultuur oli 1940–1941 ilmunud Eesti NSV Hariduse Rahvakomissariaadi ja Eesti NSV Ametiühingute Keskliidu kultuuri ja poliithariduse ajakiri. Ajakirja andsid välja Eesti NSV Hariduse Rahvakomissariaat ja Eesti NSV Ametiühingute Keskliit. Ajakirja vastutav peatoimetaja oli Hans Piilmann ja tegevtoimetaja oli Helmut Tarand

Ajakiri ilmus üks kord kuus.

Viited

Eesti endised ajakirjad
Eesti NSV
Oma Maitse

Oma Maitse on aastast 2005 ilmuv Eesti toiduteemaline ajakiri, mis ilmub üks kord kuus. Ajakirja annab välja AS Ekspress Meedia. Ajakirja peatoimetaja on Siiri Kirikal.   
Ajakirja koduleht

Eesti ajakirjad
Kokandus
Aed (ajakiri)

Aed on aastast 2002 ilmuv Eesti aiandusteemaline ajakiri, mis on ajakirja Kodukiri väljaanne. Ajakirja koostab Kodukirja aiatoimetus. Ajakirja annab välja AS Ajakirjade Kirjastus. Ajakiri ilmub neli korda aastas, varem ilmus ajakiri ka sagedamini.

Ajakirja peatoimetaja on Eva Luigas. 2002–2005 oli peatoimetaja Ann Tenno, 2006–2008 Aita Kivi, 2009–2012 Malle Pajula.

Viited

Välislingid
Ajakirjast Aed Ajakirjade Kirjastuse kodulehel

Eesti ajakirjad
Eesti aiandus
Elvi Kotkas

Elvi Kotkas (neiupõlvenimega Mitt; sündinud 24. mail 1929 Tallinnas) on eesti muusikapedagoog. Ta oli Jõgeva Lastemuusikakooli asutaja ning esimene ja kauaaegne direktor ning kooridirigent.

Ta õppis aastatel 1945–1947 Tallinna Õpetajate Seminaris, aastatel 1947–1950 Tallinna Õpetajate Instituudis ja aastatel 1953–1957 Tallinna Muusikakoolis.

Jõgeva Lastemuusikakool loodi 1957. aastal, õpilasi oli 51. Direktoriks sai Elvi Kotkas (kuni 1986. aastani), õpetajaid oli kuus. Peagi sai Elvi Kotkasest ka vastloodud segakoori "Laulik" dirigent.

Elvi Kotkase abikaasa oli Jõgeva Sordiaretusjaama teadur Heiti Kotkas.

Viited

Eesti muusikapedagoogid
Sündinud 1929
ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogu

Majandus- ja Sotsiaalnõukogu (prantsuse keeles Conseil économique et social des Nations unies, CESNU; inglise keeles United Nations Economic and Social Council, ECOSOC) on üks kuuest ÜRO põhiorganist. ECOSOCi ülesandeks on edendada majandusarengut, inimõiguste kaitset ja rahvusvahelist koostööd sotsiaalvaldkondades ning koordineerida ÜRO eriagentuuride, programmide ja fondide tegevust.  

Nõukogu algatab või viib läbi uurimusi, annab soovitusi, valmistab ette konventsioone ning korraldab rahvusvahelisi konverentse. Nõukokku kuulub 54 riiki, riigid valitakse ÜRO Peaassamblee poolt kolmeks aastaks. Eesti on olnud ECOSOCi liige aastatel 2015–2017 ja 2009–2011. ECOSOC koguneb iga aasta juulis neljaks nädalaks, aastast 1998 kohtutakse aprillis rahandusministrite ning Maailmapanga Grupi ja Rahvusvahelise Valuutafondi juhtidega.

President

President peab olema pärit mõnest nõukogu liikmesriigist ja ta valitakse ametisse üheks aastaks

Alates 23. juulist 2021 on 77. presidendina ametis Collen Vixen Kelapile.

Liikmed
193st ÜRO liikmesriigist kuulub korraga 54 ECOSOCi, riigid valib ÜRO Peaassamblee kolmeks aastaks. Riigid valitakse piirkondade põhiselt, 18 kohta on mõeldud Aafrika riikidele, 13 kohta Aasia riikidele, 8 kohta Ida-Euroopa riikidele, 13 kohta Ladina-Ameerika ja Kariibi mere regiooni riikidele ning 13 kohta Lääne-Euroopa ja teiste piirkondade riikidele.

Endised liikmed

ÜRO
Noor-Eesti (ajakiri)

Noor-Eesti (täispealkirjaga Noor-Eesti : Kirjanduse, kunsti ja teaduste ajakiri) oli 1910–1911 Tartus ilmunud ajakiri. Ajakirja andis välja Noor-Eesti Kirjastus ja selle vastutav toimetaja oli Gustav Suits.

Esimene kirjanduslik-kultuuriline ajakiri. Sisaldas originaalset ilukirjandust ja tõlkeid, kirjanduslikke artikleid ja retsensioone. Illustratsioonide autorid olid Aleksander Uurits,  Konrad Mägi,  Kristjan Raud, Nikolai Triik vinjettide ja initsiaalide autoriteks olid Karl August Hindrey, Mart Pukits, valgevenelane Aleksander Jakimtschenko ja Roman Nyman. Kujutavate kunstide osakonna toimetaja oli Nikolai Triik.

Ajakirjast ilmus kokku kuus numbrit. Kõikide Noor-Eesti albumite ja ajakirjade (välja arvatud nr 2 ja 4) kaaned illustreeris Nikolai Triik, mis olid teostatud rahvusromantilises võtmes.

Viited

Eesti endised ajakirjad
Stanisław Kierbedź

Stanisław Kierbedź (vene Станислав Валерианович Кербедз; 10. märts 1810 Nowy Dwór, Panevėžysi lähedal, Vilno kubermang – 19. aprill 1899 Varssavi) oli poola päritolu Venemaa insener ja sillaehitaja. Insener-kindralleitnant (1868). Tõeline salanõunik (1881).

Haridustee ja akadeemiline karjäär 
Ta lõpetas gümnaasiumi Kovnos. Aastatel 1826–1828 õppis matemaatikat ja füüsikat Keiserlikus Vilna ülikoolis. 1831. aastal lõpetas ta Teedeinseneride korpuse instituudi Peterburis. Aastatel 1837–1849 töötas samas õppejõuna.

Tehnorajatised 
Aastatel 1842–1850 ehitas Kierbedź Peterburis Neeva jõele enda projekteeritud esimese alalise silla – Blagoveštšenski silla, mille eest keiser Nikolai I ülendas ta kindralmajoriks.

Aastatel 1852–1862 ehitatud Peterburi–Varssavi raudteele projekteeris ja ehitas Kierbedź mitu silda, sealhulgas Tsaari-Venemaa territooriumil rajatud esimese metallist raudteesilla (raudteesilla üle Luga jõe Preobraženskaja raudteejaama juures, valmis 1857) ja Daugavpilsi raudteesilla (valminud 1862). 

Aastatel 1858–1864 ehitati tema projekti järgi esimene alaline sild üle Wisła jõe Varssavis (Aleksandri sild).

1870. aastatel etendas ta juhtivat osa Peterburi meresadama ja Merekanali rajamisel.

8. augustil 1891 läks ta riigiteenistusest erru ja asus elama Varssavisse.

Tunnustus 
 1851. aastal valiti ta Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks ja 1858. aastal auliikmeks.

Isiklikku 
Tema vennapoeg Stanisław Kierbedź oli samuti insener.

Viited

Välislingid 

Tõelised salanõunikud
Venemaa insenerid
Venemaa sillaehitajad
Sündinud 1810
Surnud 1899
Paco Alcácer

Francisco Alcácer García (enam tuntud nimega Paco Alcácer; sündinud 30. augustil 1993 Torrentis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Villarreal ja Hispaania jalgpallikoondises.

Alcácer on tulnud kaks korda Euroopa U19 meistriks. Ta tegi debüüdi rahvuskoondises 2014. aastal.

Klubikarjäär

Valencia 
Tulles läbi Valencia noortetasemete, Alcácer alustas mängimist põhimeeskonnas 2010. aastal ja temast sai põhimängija pärast tagasitulekut laenult Getafes.

Ta lõi Valencia meeskonnas La Ligas 30 väravat.

Barcelona 
2016. aasta suvel siirdus Paco Alcácer 30 miljoni euro eest Valenciast Barcelonasse.

Alcácer lõi oma esimene ametliku värava Copa del Rey avavoorus Hérculesi vastu, Barcelona võitis selle mängu 7:0. 4. veebruaril lõi Alcácer La Liga mängus Bilbaoga kohtumise avavärava.

Alcácer lõi 27. mail värava Copa del Rey finaalis Alavésiga.

Dortmundi Borussia 
28. augustil 2018 siirdus Alcácer laenulepingu alusel Saksamaa kõrgliiga klubisse Dortmundi Borussia. Debüüdi Borussia meeskonnas tegi ta 14. septembril, vormistades Borussia 3:1 võidu. 6. oktoobril tegi ta Augsburgi vastu kübaratriki, tuues Borussiale 4:3 võidu.

Koondisekarjäär 
Paco tegi koondisedebüüdi 4. septembril 2014 mängus Prantsusmaa vastu, Hispaania kaotas võõrsil 1:0. Neli päeva hiljem lõi ta Makedoonia vastu esimese koondisevärava.

Alcácer on 15. oktoobri 2018 seisuga Hispaania jalgpallikoondises mänginud 15 mängu ja löönud 9 väravat.

Saavutused

Klubid 
 Barcelona
 La Liga: 2017–18
 Copa del Rey: 2016–17, 2017–18
Dortmundi Borussia
DFL-Supercup: 2019

Rahvuskoondis 
 Hispaania jalgpallikoondis
 Euroopa U19 meistrivõistlused: 2011, 2012

Viited

Välislingid 

 Profiil FC Barcelona kodulehel

Hispaania jalgpallurid
Valencia CF mängijad
Getafe CF mängijad
FC Barcelona mängijad
Dortmundi Borussia mängijad
Villarreal CF mängijad
La Liga mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1993
Kootsaare kivilabürint

Kootsaare kivilabürint on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas (kihelkondliku haldusjaotuse järgi Reigi kihelkonnas) asuv kivilabürint. Labürindi koopia oli Hiiumaal asunud Tahkuna kivilabürint.

Eesti Rahvaluule Arhiivis leiduvate andmete järgi on labürinti kutsutud ka jeruusalemmaks ja selle olevat ehitanud laevahukust pääsenud meremees.

Kirjandus 
Eesti Rahvaluule Arhiiv (ERA) II, 229, LA 3

Välislingid 
 8911 Kivilabürint. - Kultuurimälestiste register

Hiiumaa vald
Gene Wilder

Gene Wilder (õieti Jerome Silberman; 11. juuni 1933 Milwaukee, Wisconsin – 29. august 2016 Stamford, Connecticut) oli Ameerika Ühendriikide filminäitleja, filmilavastaja, stsenarist ja filmiprodutsent, kes on eelkõige tuntud oma komöödiarollide poolest.

Wilder alustas karjääri teatrinäitlejana. 1960. aastatel hakkas näitlema ka filmides ja teles. Tema tuntumad osatäitmised on filmides "Bonnie ja Clyde" ("Bonnie and Clyde"; 1967), "Willy Wonka ja šokolaadivabrik" (nimiroll, "Willy Wonka & the Chocolate Factory"; 1971), "Mida soovid seksist teada" ("Everything You Always Wanted to Know About Sex* (*But Were Afraid to Ask)"; 1972), "Leegitsevad sadulad" ("Blazing Saddles"; 1974), "Noor Frankenstein" ("Young Frankenstein"; 1974) ja "The Adventure of Sherlock Holmes' Smarter Brother" (1975). Neljas filmis mängis ta koos koomik Richard Pryoriga, milleks on "Hõbesähvatus" ("Silver Streak"; 1976), "Kanapead vanglas" ("Stir Crazy"; 1980), "Ei kuule, ei näe" ("See No Evil, Hear No Evil"; 1989) ja "Teine sina" ("Another You"; 1991).

Wilder oli mitme sellise filmi režissöör ja stsenarist, kus ise ka näitlejana mängis, sh "Naine punases" ("The Woman in Red"; 1984).

Wilder võitis 2003. aastal Emmy auhinna ning karjääri jooksul kandideeris muu hulgas kahele Oscarile.

Wilder sündis vene-juudi peres. Ta oli aastatel 1946–1989 abielus näitlejanna Gilda Radneriga, kes suri aga vähki. Seejärel hakkas Wilder tegelema vähiennetuskampaaniaga. 1991. aastal abiellus ta Karen Boyeriga, kellega oli abielus kuni oma surmani.

2005. aastal ilmusid Wilderi memuaarid "Kiss Me Like a Stranger". 2007. aastal ilmus tema esimene romaan "My French Whore" (2007).

Wilder suri 2016. aastal 83-aastaselt Alzheimeri tõvest põhjustatud tüsistustesse.

Viited

Välislingid
 

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1933
Surnud 2016
Elliot Giles

Elliot Giles (sündinud 26. mail 1994) on Suurbritannia kergejõustiklane (800 m jooksja). 

2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis võitis ta 800 meetri jooksus pronksmedali. 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros sai ta 800 meetri jooksus oma eeljooksus ajaga 1.47,88 seitsmenda koha ega pääsenud poolfinaali.

Saavutused

Euroopa meistrivõistlustel 
 2016  pronksmedal 800 m jooksus (1.45,54)

Isiklikud rekordid
Välitingimustes:
800 m jooks – 1.43,63, 4. juuli 2021, Stockholm.
1500 m jooks – 3.33,56, 6. august 2022, Birmingham.

Sisetingimustes:
800 m jooks – 1.44,05 (NR), 17. veebruar 2021, Torun.
1500 m jooks – 3.35,93, 3. veebruar 2022, Ostrava.

Välislingid
 

Suurbritannia jooksjad
Sündinud 1994
Natalija Prõštšepa

Natalija Prõštšepa (ukraina keeles Наталія Олександрівна Прищепа, sündinud 11. septembril 1994) on Ukraina kergejõustiklane (800 m ja 1500 m jooksja). 

2013. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlustel Rietis võitis ta 1500 meetri jooksus esikoha ajaga 4.18,51.

2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis sai ta 1500 meetri jooksus ajaga 4.08,89 finaalis kümnenda koha.

2015. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Tallinnas võitis ta 1500 meetri jooksus ajaga 4.06,29 pronksmedali.

2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis tuli ta 800 meetri jooksus ajaga 1.59,70 Euroopa meistriks.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiro sai ta 800 meetri jooksus esimeses poolfinaalis ajaga 1.59,95 neljanda koha ega pääsenud finaali. Finaali oleks viinud aeg 1.58,87.

Saavutused

Euroopa meistrivõistlustel 
 2016  Euroopa meister 800 m jooksus (1.59,70)
 2018  Euroopa meister 800 m jooksus (2.00,38)

Isiklikud rekordid
800 m jooks – 1.58,60, 1. september 2016, Zürich
1500 meetri jooks – 4.06,29, 12. juuli 2015, Tallinn

Välislingid
 

Ukraina jooksjad
Sündinud 1994
Verebja sild

Verebja sild (vene Веребьинский мост) on raudteesild üle Verebja jääraku ja Verebja jõe Verebje küla lähedal Malaja Višera rajoonis Novgorodi oblastis.

Puitsild 
 
   
Esialgne sild rajati Peterburi–Moskva raudteele insener Dmitri Žuravski projekti järgi. 9-avaline sild avati 1851. aastal ja oli silletega 9×49,7 m. Silla tarindus koosnes raudtõmbidega puitfermidest, mis toetusid puittugedele ja need omakorda toetusid kivist laotud sammastele. Silla kõrgus veepinnast fermide alla oli 53 m.  

Verebja puitsild oli tollal (1851) kõrgeim ja pikim raudteesild Tsaari-Venemaal.

Pärast raudtee asukoha muutmist 1881. aastal jäi sild unarusse.
  
Verebja silla rajamine oli Venemaal tähtis sündmus, mida tõendab bareljeef Peterburis 1859. aastal püstitatud Nikolai I ausambal. Bareljeef kannab allkirja "Keiser avamas Verebja silda Peterburi–Moskva raudteel 1851. aastal".

Verebja tõusu ümber viiv tee 

Kui alates 1868. aastast hakati Venemaa raudteedel puitsildu ümber ehitama metallsildadeks, otsustati Verebja silla rekonstrueerimise asemel rajada Verebja jäärakust üleminek teises asukohas. Projekti koostas insener Nikolai Beleljubski.

Uus üleminek rajati Verebja jääraku ja jõe ületamiseks sobivamasse kohta, umbes viis kilomeetrit allavoolu. Sellega raudtee pikenes umbes 10 km võrra. Kõrgete tugede püstitamise asemel rajati 43 meetri kõrgune teetamm kivist laotud kuuemeetrise läbimõõduga truubiga jõevoolu läbilaskmiseks. 

Verbja tõusu ümberviiv tee (möödaviik) avati 1881. aastal. Seoses tee muutusega ehitati ka uued raudteejaamad Verebje ja Oksotši. 

Pärast uue raudteesilla avamist (2001) suleti Verebja tõusu ümberviiv tee koos raudteejaamadega.

Uus raudteesild 
1990. aastate lõpus võeti vastu otsus Verebja raudteelõigu õgvendamiseks. 2001. aastal, vähem kui 9 kuuga, ehitati uus raudteesild kõrgetel tugedel. Endine ümber tõusu viiv teelõik suleti.

Uue kaheteelise raudteesilla üldpikkus on 536 m, 9-avalise silla silded on 55 m. Täisseinalise terassilla kõrgus veepinnast sillakandurite alla on 53 m. Sillasambad (ristlõikega 2,8×8,8 m) on monoliitsest raudbetoonist.

Ehitas Balti ehituskompanii, seejuures tööprotsess kestis ööpäev läbi.

Välislingid
Веребьинский мост. news.novgorod.ru

Venemaa sillad
Novgorodi oblast
Dmitri Žuravski

Dmitri Ivanovitš Žuravski (vene Дмитрий Иванович Журавский; 17. detsember (vkj) / 29. detsember 1821 Štšigrõ maakond, Kurski kubermang – 18. november (vkj) / 30. november 1891 Peterburi) oli vene mehaanikateadlane ja insener.

Hariduskäik
Ta lõpetas 1838. aastal Nižõni füüsika-matemaatikalütseumi ja astus Peterburi teedeinseneride korpuse instituuti, kus tema õppejõud oli Mõhhailo Ostrogradskõi. 1842. aastal lõpetas Žuravski instituudi kiitusega.

Töökäik
Pärast instituudi lõpetamist suunati ta Nikolai raudtee ehitusele. Seal tegeles ta sildade ehitamise ja projekteerimisega. Tema projekti järgi ehitatud sildadest on tuntuim Verebja sild.  

Aastatel 1871–1876 võttis ta osa Maria veesüsteemi rekonstrueerimisest ning juhtis Uus-Laadoga kanali, Peterburi merekanali ja Liepāja sadama projekteerimist.

Teadustegevus ja inseneritöid
Tema teadustegevus on seotud ehitusmehaanika, tugevusõpetuse ja sillaehituse valdkondadega. Ta andis põikpainde täieliku lahendi (Žuravski valem) ja lõi mitmevõrguliste puitsõrestike arvutamise meetodi. 

1840. aastate teisel poolel täiustas ta William Howe' leiutatud sõrestikku, seetõttu nimetati Venemaal sellist sõrestikutüüpi ka Howe'-Žuravski fermiks. Tema suurim töö oligi kogemusliku Howe’ süsteemi tarinduse läbiarvutamine, sellele teoreetilise põhja loomine ja selle ratsionaliseerimine. Ta tegeles sellega kümmekond aastat, tööd kroonis Demidovi auhind 1855. aastal.  

Aastatel 1857–1858 asendati Peterburi Peeter-Pauli katedraali tornikiivri tarindis puit metalliga. Insenerina oli seal kaastegev ka Žuravski, kelle pakutud lahenduse järgi ehitati tornikiiver 10,5 m võrra pikemaks. 

On arvatud, et 1860. aastatel, kui Rudolf von Bernhard kavandas Tallinna Kaarli kiriku laetarindit, võis ta selle küsimustes konsulteerida temaga koos Peterburi teedeinseneride instituudis töötava Žuravskiga.

Žuravski hüpotees
Tugevusõpetuses leiab tihti rakendust Žuravski hüpotees, mille kohaselt lõikepinged laotuvad pikilõike laiuses ühtlaselt. See hüpotees võimaldab oluliselt hõlpsamalt kirjeldada lõikepingeid varda ristlõikes. Žuravskit peetakse esimeseks, kes määras lõikepingeid mõnes ristlõikes.

Tunnustus
1855 – Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia Demidovi auhind töö "О мостахъ по раскосной системе Гау" ('Howe' ristdiagonaalidega süsteemis sildadest'; trükis 1856) eest

Viited

Venemaa mehaanikateadlased
Venemaa insenerid
Venemaa sillaehitajad
Sündinud 1821
Surnud 1891
Kaunase rajoon

Kaunase rajoon  on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus  endise Kaunase maakonna aladel.

Rajooni pindala on 1496 km². 2014. aasta seisuga elas seal 87 168 inimest.

Rajoon moodustati 1955. aastal, tänapäevastes piiridest on aastast 1976. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Akademija, Alšėnai, Babtai, Batniava, Čekiškė, Domeikava, Kačerginė, Karmėlava, Kulautuva, Lapėse, Linksmakalnise, Neveronysi, Raudondvarise, Ringaudai, Rokai, Samylai, Zapyškise, Taurakiemise, Užliedžiai ja Vandžiogala vald, Garliava maavald ning Vilkija maavald. Eraldi haldusüksused moodustavad veel Ežerėlise, Garliava ja Vilkija linnad.

Halduskeskus on Kaunase linn, mis aga rajooni koosseisu ei kuulu. Tähtsamad asulad on Ežerėlise, Garliava ja Vilkija linnad ning Akademija, Babtai, Čekiškė, Kačerginė, Karmėlava, Kulautuva, Lapėse, Vandžiogala ja Zapyškise alevid. Rajoonis asub ka Leedu rahvarohkeim mittelinnaline asula - Domeikava küla. 2011. aasta seisuga olid elanikest 96,29% leedulased, 1,82% venelased, 0,4% poolakad, 0,19% ukrainlased, 0,11% valgevenelased, 0,07% sakslased, 0,05% mustlased ja 1,07% oli teistest rahvustest.

Rajooni suurimad jõed on Nemunas ja selle lisajõed Neris, Nevėžis, Jiesia ning Dubysa. Osaliselt jääb rajooni  Kaunase veehoidla. Rajooni territoorium jääb osaliselt Kaunase veehoidla regionaalpargi territooriumile, osaliselt aga Panemunė regionaalparki.

Kaunase rajooni läbib Via Baltica.

Välislingid 

 Rajooni koduleht (leedu keeles)

Leedu omavalitsused
Thompson Clarke

Thompson M. Clarke (27. märts 1928 Cleveland – 29. märts 2012 Berkeley) oli USA filosoof. 

Ta sai doktorikraadi Harvardi ülikoolist 1962 ning oli hiljem California Ülikooli (Berkeley) professor.

Publikatsioone
Reflections on Likeness of Meaning. – Philosophical Studies, 1952, 3 (1), lk 9–13.  
Seeing Surfaces and Physical Objects. – Max Black  (toim). Philosophy in America,  George Allen & Unwin Ltd 1965, lk 98–114.
The Legacy of Skepticism. – Journal of Philosophy, 1972, 64 (20), lk 754–769.

Välislingid
Barry Stroud. Thompson Clarke: Memorial Notice, Philosophy UC Berkeley

Ameerika Ühendriikide filosoofid
Sündinud 1928
Surnud 2012
Sakala kalender

Sakala kalender on aastast 1990 Põltsamaal (varem Viljandis) ilmuv jätkväljaanne, mida annab välja loominguline kollektiiv Sakala Kalender (juht Heiki Raudla). Väljaanne ilmub üks kord aastas.

Kalendris on muu hulgas kohaloolist materjali ajaloolise Sakala piirkonna kohta.

Viited

Kalendrid (väljaanded)
Eesti jätkväljaanded
Quacquarelli Symonds

Quacquarelli Symonds (QS) on hariduse ja välisõpingute edendamisele keskendunud Suurbritannia ettevõte. Ettevõtte rajas 1990. aastal Nunzio Quacquarelli. XXI sajandi teise kümnendi seisuga oli ettevõtte palgal enam kui 250 töötajat.

QS tegutseb ülemaailmselt ning on esindatud kontoritega, mis asuvad: – London (peakorter Hampsteadis, Põhja-Londonis); – New York, Boston ja Washington, Ameerika Ühendriigid; – Pariis, Prantsusmaa; – Singapur; – Stuttgart, Saksamaa; – Sydney, Austraalia; – Shanghai, Hiina; – Johannesburg, Lõuna-Aafrika Vabariik; – Alicante, Hispaania.

QS osutab teenuseid üliõpilastele, kõrgkooli lõpetanutele ja akadeemilise kraadi taotlejatele.

Quacquarelli Symonds annab iga-aastaselt välja publikatsiooni QS World University Rankings (QS maailma ülikoolide edetabel), alates 2004. aastast koostöös THEga, alates 2010. aastast iseseisvalt. 2016. aasta septembris üllitatav väljaanne on järjekorras kolmeteistkümnes.

Viited

Välislingid
 QS World University Rankings 2016 [lehe allosas on kaart andmetega 2015. aasta kohta] (vaadatud 2016.09.01, inglise keeles)

Haridus
Tulilased

{{Taksonitabel
| nimi = Tulilased
| pilt = Rotkopf1.jpg
| pildi_seletus = Stepitulilane
| pildi_laius = 250px
| värv = #
| riik = Loomad Animalia 
| hõimkond = Lülijalgsed Arthropoda
| klass = Putukad Insecta
| alamklass = Välislõugsed Ectognatha
| selts = Mardikalised Coleoptera
| sugukond = Tulilased Pyrochroidae
| sugukonna_autor = Latreille, 1807<ref name="mapress">Slipinzki, et al., (2011). Zootaxa: ORDER COLEOPTERA. Magnolia Press. [http://www.mapress.com/zootaxa/2011/f/zt03148p208.pdf www.mapress.com] Kasutatud 01.09.2016 (inglise)</ref>
}}

Tulilased on mardikaliste seltsi kuuluv sugukond, kuhu kuulub ligikaudu 200 liiki. Eestis ja kogu Euroopas leidub vaid kolm liiki. Kasutatud 01.09.2016 Sugukonnas on 30 perekonda, mis on jaotatud 5 alamsugukonda. Ladinakeelne nimetus Pyrochroidae tuleb kreekakeelsetest sõnadest pyros ('tuli') ja chroma ('värv').

Kirjeldus
Täiskasvanud tulilased ongi enamasti musta ja (tuli)punase värvusega. Valmikute suurus varieerub 4–20 millimeetri vahel, nende pea on silmade tagant tugevalt kitsenenud, moodustades kaela. Tundlad on emastel kujult niitjad kuni kamjad ja isastel saagjad kuni sulgjad. Vastsed on suuremad (9–35 mm), kollaka värvusega ja nende tagakeha on nähtavalt üheksaks segmendiks jaotunud. Tagakeha lõpeb ogalaadsete jätketega (pseudourujätked ehk urogomphi või corniculi).

Vastsed arenevad jahedas, niiskes keskkonnas kõdunevate puude koore all ning mullas või kõdunevas taimmaterjalis. Toituda võivad nad lagunevast puitmaterjalist ja seal leiduvatest seentest, kuid ka teistest putukatest.Scharlachroter Feuerkäfer www.naturspektrum.de Kasutatud 01.09.2016 (saksa) Esineb kannibalismi, kui ühes kohas on koos väga suur hulk vastseid. Valmikuid leidub pigem kuivematas paikades, nagu põõsad ja lilleõied ja kivide või surnud taimestiku all. Osade perekondade isaseid (Schizotus, Neopyrochroa, Anisotria, Pedilus) meelitab ligi inimestele mürgine ja ärritav aine kantaridiin – seda eritavad putukad (näiteks hispaania kärbes või teised villimardiklased). Isased lakuvad villimardikate pealt kantaridiini, mis muudab nad emaste jaoks atraktiivsemaks. Aine satub seemnevedelikuga emase kehasse ja tänu sellele on arenevate järglaste munad kaetud kantaridiiniga, mis kaitseb neid ärasöömise eest.

Eesti liigid
Punatulilane (Pyrochroa coccinae)
Ribitulilane (Schizotus pectinicornis)
Stepitulilane (Pyrochroa serraticornis'')

Galerii

Viited
Kähri vald

Kähri vald (saksa keeles Heimadra) oli vald Võrumaal Põlva kihelkonnas. Vallamaja asus Tännassilma külas.

Vald eksisteeris 1866–1934.

Võru Maavolikogu otsusega 28./29. oktoobrist 1932 (prot. nr. 1 p. 2) Kioma ja Kähri vallad ühendati ja Kähri vald iseseisva omavalitsuse üksusena likvideeriti ja kõigi oma asutistega ning ühendati Kioma vallaga. 

Valla alal asus Kähri mõis.

Viited

Välislingid

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Põlva kihelkond
Võru maakonna endised vallad
Leetse-Pallaste vald

Leetse-Pallaste vald (saksa keeles Leetz und Pallast) oli vald Harjumaal Harju-Madise kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Leetse-Pallaste vald Padise vallaga.

Valla alal asus Leetse ja Pallaste mõis.

Viited

Välislingid

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Harju-Madise kihelkond
Abramtsevo

Abramtsevo [abr'amtsevo] (vene keeles Абрамцево) on küla (село) Venemaal Moskva oblastis Sergijev Possadi rajooni   Hotkovo linnaasunduses. Geograafilised koordinaadid on 56°13′ N, 37° 58′ E. Küla on tuntud Abramtsevo muuseum-kaitseala järgi. 

Külas oli Venemaa 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 209 elanikku.

Kuni 2004. aastani oli Abramtsevo suvitusasula staatuses.

Abramtsevos on Radoneži raudteepeatus ja Abramtsevo raudteepeatus. Muuseum-kaitseala on 1 km kaugusel Abramtsevo peatusest.

Ajalugu

Küla on teada 17. sajandist.

Aastal 1843 ostis Abramovo mõisakompleksi kirjanik Sergei Aksakov. Teda külastasid seal teiste seas Nikolai Gogol, Ivan Turgenev ja Fjodor Tjuttšev. Aastatel 1870–1990 kuulus see metseen Savva Mamontovile. Siis käisid ja töötasid seal Abramtsevo kunstiringi ehk Mamontovi ringi kunstnikud Vassili Polenov, Viktor Vasnetsov, Valentin Serov, Ilja Repin, Mihhail Nesterov, Issaak Levitan, Mihhail Vrubel, laulja Fjodor Šaljapin ja näitleja Marija Jermolova. Aastal 1918 rajati muuseum. Muuseumi ümbrusesse rajati kunstnike suvilaid.

Vaatamisväärsused
Abramtsevo muuseum-kaitseala peahoone
Abramtsevo Käteta Tehtud Päästja kuju kirik, mille arhitekt Pavel Samarin ehitas 1881–1883 Viktor Vasnetsovi joonistuse järgi
Tareke kanajalgadel
Majoolikadiivan
Mõisapark
Suvilastuudio Novaja Realnost

Venemaa külad
Moskva oblast
Jürgen Einpaul

Jürgen Einpaul (sündinud 11. mail 1983) on eesti ehitusteadlane ja orienteeruja.

Haridus 
Õppis 1998. aastani Jüri Gümnaasiumis, lõpetas 2001. aastal Tallinna Reaalkooli. 2010. aastal lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna tööstus- ja tsiviilehituse eriala magistriõppe ja kaitses tehnikateaduse magistri kraadi magistritööga "Siirduvate sõlmedega mitmekorruselise raudbetoonraami postide tugevus- ja stabiilsusarvutused". Seejärel oli Šveitsi Föderaalse Tehnikainstituudi (École polytechnique fédérale de Lausanne) doktorant ja betoonkonstruktsioonide labori uurimisassistent.. 2016. aastal kaitses samas doktoritöö "Punching Strength of Continuous Flat Slabs".

Teadustegevus
Avaldanud teadusartikleid raudbetoonkonstruktsioonide dimensioneerimisest, tugevus- ja läbivajumiskontrollist.

Sporditulemused
Harrastab orienteerumist. Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksus on ta võitnud 3 hõbedat ja 3 pronksi. Aastatel 2008, 2009 ja 2010 tuli OK Saue Tammed võistkonnas Jüriööjooksu võitjaks.

2016. aasta rogaini Euroopa meistrivõistlustel Hispaanias Aralari mäestikus võitis ta koos Timmo Tammemäega pronksi.

Tunnustus
2010 Eesti Betooniühingu üliõpilaspreemia

Viited

Eesti ehitusteadlased
Eesti orienteerujad
Sündinud 1983
Henno-Jüri Tigane

Henno-Jüri Tigane (1. veebruar 1942 – 12. jaanuar 2012) oli eesti restauraator.

Elukäik 
Henno Tigane sündis kunsti- ja kirjandusinimeste peres. Pärast Tallinna Reaalkooli lõpetamist 1962. aastal asus tööle Eesti Kunstimuuseumi kassapidajana, hiljem laborandina. Muuseumi restauraatori Eerik Põllu abilisena restaureeris ta algul maale, siis keskendus polükroomsele puidule, mille konserveerimis- ja ennistustöödes oli muuseumi seni abistanud skulptor Paul Horma. Tigase metoodilist põhjalikkust selles töös hindas aastail 1975–1986 muuseumi restaureerimisosakonda juhtinud Endel Valk-Falk. 

Polükroomse puidu restaureerimise osakonna juhatajana lahkus Henno Tigane 1986. aastal. muuseumist ning asus neis ülesannetes tööle Endel Valk-Falgu käivitatud ENSV Riiklikus Restaureerimiskeskuses, mis peatselt nimetati ennistuskojaks Kanut. Viimased kümmekond aastat töötas Tigane Kanutis infotehnoloogia spetsialistina.

Isiklikku 
Tema ema Valentine Tigane oli kunstiajaloolane ning töötas aastail 1944–1983 Eesti Kunstnike Liidus referendina, tema tädid Aino Tigane ja Leida Tigane olid kirjanikud.

Viited 

Sündinud 1942
Surnud 2012
Pärnamäe kalmistule maetud
Eesti restauraatorid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Koolikooperatiiv

Koolikooperatiiv (ka Kooli-Kooperatiiv) oli 1930. aastatel tegutsenud Eesti ettevõte. Ettevõte tegevusvaldkonda kuulus eeskätt kirjastamine ning kooli- ja kirjastustarvete müük. Ettevõte andis välja raamatusarja "Eesti rahvuslikud suurmehed".

Viited

Eesti ettevõtted
Eesti kirjastused
Kuldsulg

Kuldsulg on Eesti meediaettevõte, mis on varem tuntud eelkõige kirjastusena. Ettevõte asutati 1993.

Ettevõtte pikaajaline juht oli Hans Luik, kes juhtis ettevõtet 20 aastat üksinda. Praegu (2016) on kirjastuse loovjuht Mikk Kerner.

Ettevõte on välja andnud mitut raamatusarja, nt "Meisterdetektiivid".

Viited

Välislingid
Ettevõte koduleht

Eesti kirjastused
Petre Tobă

Petre Tobă (sündinud 18. juunil 1964 Bukarestis) on Rumeenia poliitik.

Ta on lõpetanud Bukaresti Ehitusinseneride Tehnikaülikooli.

Ta oli 17. novembrist 2015 kuni 1. septembrini 2016 Rumeenia siseminister.

Välislingid 
 Rumeenia siseminister astus korruptsiooniskandaali tõttu tagasi
 Petre Tobă CV (Rumeenia keeles)

Rumeenia poliitikud
Sündinud 1964
Anda Čakša

Anda Čakša (sündinud 11. juulil 1974) on Läti arst ja tervishoiujuht. Ta oli 11. juulist 2016 23. jaanuarini 2019 Läti tervishoiuminister.

Ta lõpetas aastal 1999 Läti Meditsiiniakadeemia. Aastal 2007 lõpetas ta Riia Rahvusvahelise Majandus- ja Ärijuhtimise Kõrgkooli ärijuhtimise magistrina.

Pärast Läti Meditsiiniakadeemia lõpetamist töötas ta aastani 2002 Meditsiiniakadeemia pediaatria kateedris laborandina. Aastatel 2001–2006 töötas ta Ülikooli Lastehaiglas laste intensiivravi üksuses. Seejärel töötas ta Jānis Ģīlise Plastilise Kirurgia Kliinikus neuropatoloogina. Ta on töötanud ravimite äri alal.

11. juulist 2016 on ta parteitu Läti tervishoiuminister Māris Kučinskise valitsuses.

Välislingid 
 Dr. Anda Čakša Jānis Ģīlise Plastilise Kirurgia Kliiniku kodulehel (läti keeles)

Läti arstid
Läti poliitikud
Sündinud 1974
Iseseisva Guyana vabariik

Iseseisva Guyana vabariiki (prantsuse keeles: La République de la Guyane indépendante), tihti viidatakse kasutades lihtsalt pealinna nime Counani (portugali keeles Cunani), oli lühikest aega eksisteerinud riik Lõuna-Ameerikas.

Loomine
Guyana vabariik loodi 23. juulil 1886 alale, mille üle vaidlesid Prantsusmaa (pidades seda Prantsuse Guajaana osaks) ja Brasiilia.

Riigi asutasid prantsuse asustajad ning see eksisteeris aastani 1891. Kunagise Guyana vabariigi aladel on tänapäeval Brasiilia Amapá osariik.

Counani vaba riik
1904. aastal kuulutas Adolphe Brezet enda Président de l'État libre de Counani'ks.

Sellel "riigil" oli oma põhiseadus, lipp ja anti välja paar postmarki. Ei Brasiilia ega Prantsusmaa ei tunnustanud seda riiki, kuid mõned Lõuna-Aafrika Boeri vabariigid avasid Brezetiga (kes oli nende vastu Boeri sõdades võidelnud) diplomaatilised suhted.

Riigipead
Kõik Counani riigipeaks pürginud olid prantslased ning ei saanud kunagi tunnustust:
Jules Gros (1886–1891) 
Adolphe Brezet (1901–1904)

Ameerika ajaloolised riigid
Brasiilia ajalugu
Anopheles stephensi

Anopheles stephensi on Aasias malaariaparasiiti kandev sääsk hallasääse perekonnast.

Kirjandus 
 M. E. Sinka, S. Pironon, N. C. Massey, J. Longbottom, J. Hemingway, C. L. Moyes, K. J. Willis (oktoober 2020). A new malaria vector in Africa: Predicting the expansion range of Anopheles stephensi and identifying the urban populations at risk Proceedings of the National Academy of Sciences

Pistesääsklased
Eugen Karl von Knorre

Eugen Karl von Knorre (vene keeles Евгений Карлович Кнорре; 24. oktoober (vkj 12. oktoober) 1848 Mõkolajiv, Hersoni kubermang – 28. oktoober (vkj 15. oktoober) 1917 Moskva) oli baltisaksa päritolu Venemaa insener ja sillaehitaja.

Ta lõpetas 1870. aastal Zürichis Šveitsi Föderaalse Polütehnikumi hüdrotehnikuna.

Töökäik 
Ta töötas tehnikuna kessoonitööde alal Krjukivi silla rajamisel üle Dnepri jõe Krementšukis.

1874. aastast juhtis ta metallfermide montaaži Sõzrani silla ehitusel (sild valmis 1880).

Suur Siberi tee 

Knorre määrati Siberi magistraalraudtee kõigi sildade, mis jäävad Obi jõe ja Irkutski vahele, ehitustöid juhtima. Ta alustas sellest, et 1894. aasta suvel rajas Tomi jõe kaldale sillaehitustöökojad. Töökojad tootsid ööpäevas 32 tonni sillakonstruktsioone, mis veeti laiali nii läände kui itta, sest raudteed ehitati üheaegselt mitmes erinevas kohas.

Jenissei sild 
1895. aastal alustati raudteesilla ehitamist üle Jenissei Krasnojarskis. Silla projekteeris Lavr Proskurjakov. Ehitust juhtis Knorre, kes oli ühtlasi ehitusprojekti tehniline juht ja ehitustööde peatöövõtja. Sild, mis sai nimeks "Tsaarisild" ('Царский'), avati rongiliikluseks 28. märtsil 1899.

Varsti pärast seda tekkis idee eksponeerida silla vähendatud makett 1900. aasta Pariisi maailmanäitusel kui üks fragment ekspositsioonist "Suur Siberi tee". Žürii Gustave Eiffeli juhtimisel määras Jenissei sillale suure kuldmedali (Grand prix).

Moskvas 
1890. aastate lõpul naasis Knorre Moskvasse. Siin luges ta loenguid Keiserlikus Moskva Tehnikakoolis, töötas välja uusi tehnoloogilisi meetodeid sillaehituses ja pakkus välja mitmel korral Moskva metroo ehitamise kavandeid.

Hukkumine 
Ta hukkus traagiliselt 70. eluaastal 28. oktoobril 1917 Moskvas koljumurru tõttu. Ta aitas haavatud sõjaväelasel trammist väljuda, kuid ärritunud ja kärsitud reisijad tõukasid ta sõiduteele.

Isiklikku 
Tema vanaisa Ernst Christoph Friedrich Knorre oli Tartu ülikooli matemaatikaprofessor, isa Karl Friedrich Knorre oli Tartus sündinud Venemaa astronoom, tema vennad Viktor Knorre Venemaa astronoom ja Fjodor Knorre Venemaa arhitekt.

Viited

Venemaa insenerid
Venemaa sillaehitajad
Sündinud 1848
Surnud 1917
Koeru kalmistu

Koeru kalmistu on Järva maakonnas Järva vallas Kapu külas asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.

Kalmistul on ka 1905. aasta revolutsiooni ajal maha lastud Mart Jürmani, Voldemar Jürmani, Madis Reesevi ja Johan Tamme haud. Kalmistul asub ka II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis on eraldi arvele võetud kultuurimälestisena.

Viited

Välislingid

Koeru kihelkonna kalmistud
Järva vald
Järva maakonna kalmistud
Järva maakonna kultuurimälestised
Mustjalg-tuhkur

Mustjalg-tuhkur (Mustela nigripes) on ohustatuimas seisundis Põhja-Ameerikas elav imetaja, kelle asurkond oli kunagi Suurel tasandikul väga suur. Kõik praegused Põhja-Ameerikas elavad mustjalg-tuhkrud pärinevad 1981. aastal Wyomingi osariigist Meeteetse lähedal asuvast karjafarmist avastatud seitsmest esivanemast.

Mustjalg-tuhkrud toituvad peamiselt rohtlahaukuritest.

Kärplased
Jennifer Doudna

Jennifer Anne Doudna (sündinud 19. veebruaril 1964) on California Ülikooli keemia- ja molekulaarbioloogia professor. 2020. aastal sai ta koos Prantsuse teadlase Emmanuelle Charpentier'ga Nobeli keemiaauhinna. Tegemist oli esimese Nobeli auhinnaga teaduse alal, mis anti samal aastal kahele naisteadlasele. Doudna tõestas 2012. aastal koos Prantsuse ametikaaslase Charpentier'ga esimesena, et CRISPR-iga saab laboris muuta puhastatud DNA-d.

Tunnustus
2002 – valiti Ameerika Ühendriikide Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks (biokeemia sektsioon)
2003 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks
2015 – Läbimurde auhind eluteadustes (koos Emmanuelle Charpentier'ga)
2015 – Gruberi geneetikaauhind
2016 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks
2018 – Kavli auhind nanotehnoloogias (koos Emmanuelle Charpentier' ja Virginijus Šikšnysega)
2018 – Harvey auhind (koos Emmanuelle Charpentier' ja Feng Zhangiga)
2020 – Nobeli keemiaauhind (koos Emmanuelle Charpentier'ga)

Viited

Välislingid 
 Niklas Pollard, Douglas Busvine, Daniel Trotta. Creators of gene 'scissors' clinch Nobel as women sweep chemistry. Reuters, 7.10.2020

Nobeli keemiaauhinna laureaadid
Ameerika Ühendriikide biokeemikud
Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmed
Ameerika Ühendriikide Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmed
Londoni Kuningliku Seltsi liikmed
Sündinud 1964
Matvei Blanter

Matvei Blanter (vene Матвей Исаакович Блантер; 10. veebruar (vkj 28. jaanuar) 1903 Potšep, Tšernigivi kubermang (tänapäeval Brjanski oblast) – 27. september 1990 Moskva) oli juudi rahvusest Nõukogude Liidu helilooja.

Elulugu
Matvei Blanter sündis kaupmehe Issaak Blanteri ja näitlejanna Tatjana Vovsi perekonnas. Enne Esimese maailmasõja algust kolis perekond Kurskisse. Aastatel 1915–1917 õppis Matvei Blanter Kurski muusikakoolis klaveri- ja viiulimängu. 1917. aasta kevadel kolis ta Moskvasse, kus õppis aastatel 1917–1919 Moskva Filharmooniaühingu draamakooli klaveriklassis. Aastatel 1920–1921 oli Blanter Moskvas estraadistuudio "Mastofor" muusikaosakonna juhataja.

Aastatel 1926–1927 oli Matvei Blanter Leningradi Satiiriteatri muusikaosakonna juhataja. 1928–1929 oli ta muusikajuhataja Ajakirjandusmaja Teatris, 1930–1931 Magnitogorsi Teatris, 1932. aastal ajakirja Krokodill rändteatris ja 1932–1933 Gorki Miniatuurideteatris. 1936. aastal määrati Matvei Blanter Nõukogude Liidu Riikliku Džässorkestri kunstiliseks juhatajaks.

Looming
Matvei Blanter on kirjutanud arvukalt laule, neist kõige tuntum on "Katjuša". Blanter on kirjutanud ka operette ja filmimuusikat.

Tunnustus
Stalini preemia (1946)
Vene NFSV teeneline kunstnik (1947)
Vene NFSV rahvakunstnik (1965)
Lenini orden (1973
Nõukogude Liidu rahvakunstnik (1975)
Sotsialistliku töö kangelane (1983)
Lenini orden (1983)

Viited

Venemaa heliloojad
Lenini ordeni kavalerid
Novodevitšje kalmistule maetud
Sündinud 1903
Surnud 1990
Haemagogus

Haemagogus on perekond sääski pistesääsklaste sugukonnas.

Nende peamine levila on Kesk-Ameerikas ning Lõuna-Ameerika põhjaosas paiknevates metsades.

Mitmed perekonna liigid on metalse läikega. 

Selle perekonna liigid levitavad kollapalaviku viirust, aga ka teisi viiruseid.

Sääselised
Tilli järv

Tilli järv on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Pirmastu külas.

Järve pindala on 2,5 ha, pikkus 300 m, laius 100 m ja kõrgus merepinnast 63,5 m. Järvest voolab läbi Verilaske oja, ca 160 m pärast Tilli järvest väljumist voolab oja Rõika järve. Järve põhjakaldal Rebase külas asub Tilli kadastik. Limnoloogilise tüübi järgi on järv kalgiveeline eutroofne ehk kalgiveeline rohketoiteline järv. Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.

Tilli järv on kaitse all Loodi looduspargi koosseisus.

Vaata ka
Holstre-Pirmastu järved
Verilaske oja
Rõika järv

Viited

Välislingid

Viljandi valla järved
Võrtsjärve alamvesikond
Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat

"Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat" (saksa keeles "Sitzungsberichte der Gelehrten Estnischen Gesellschaft", lühend SbGEG; ladina keeles Annales Litterarum Societatis Esthonicae) on Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat, mis ilmus 1861–1938 ja uuesti aastast 1995.

Vaata ka
Õpetatud Eesti Seltsi Toimetused
Õpetatud Eesti Seltsi Kirjad

Välislingid
Aastaraamatuid digiteerituna DSpace'is

Eesti aastaraamatud
Teosed Eesti ajaloost
Õpetatud Eesti Selts
Eschbach (Usingen)

Eschbach on linn Saksamaa lääneosas Hesseni liidumaal Hochtaunuse kreisis.

Hesseni linnad