joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Allied Irish Banks

Allied Irish Banks (lühend AIB) on üks nn "Suurde Nelikusse" (inglise Big Four) kuuluvatest kommertspankadest Iirimaal.

AIB pakub kõiki era- ja äriklientide teenuseid. AIB kapitaliturgude osakond pakub rahvusvahelise panganduse ning rahaliste vahenditega tehtavate tehingutega seotud teenuseid. Pank pakub ka mitmesuguseid üldiseid kindlustustooteid, nagu kodu-, reisi- ja tervisekindlustus.

AIB Baltimaades
2008. aasta  alguses sisenes AIB Eesti, Läti ja Leedu turgudele, omandades Balti-Ameerika ettevõtlusfondi AmCredit'i nime kandva hüpoteeklaene pakkuva tegevusharu. Praegu tegutseb AIB selle finantskontserni ühe haruna Eestis, Lätis ja Leedus. 2008. aastal pakkus AIB finantsteenuseid AmCredit'i kaubamärgi all kõigis kolmes riigis kohalike filiaalide kaudu. Kui AmCredit tegutses vaid hüpoteeklaenude pakkujana, siis ettevõte laiendab pakutavate pangandustoodete valikut. Kõik AmCredit'i hüpoteeklaenude kliendid said automaatselt AIB vastava asukohariigi filiaali klientideks. AIB eesmärk on saada kliendile orienteeritud täisteenust osutavaks pangaks Balti regioonis.

Välislingid
AIB koduleht

Pangad
Iirimaa ettevõtted
Imants Zauls

Imants Zauls (sündinud 20. septembril 1942 Ruhjas) on läti alpinist, Läti esimesi Džomolungma vallutajaid.

Ta on erialalt insener. Ta lõpetas 1980. aastal Kaliningradi Kalatööstuse ja –Majanduse Tehnilise Instituudi Riia osakonna.

Mägironimine 
Alpinismiga hakkas ta tegelema 1975. aastal. 10. oktoobril 1993 tõusis ta koos Teodors Ķirsisi ja Ilgvars Paulsiga Läti ekspeditsiooni käigus kaheksatuhandelise Dhaulagiri (8167 m) tippu. 14. mail 1995 tõusis ta koos Teodors Ķirsisiga  esimeste Läti alpinistidena Džomolungma (8848 m) tippu.

Tunnustus 
1991 – Lumeleopard (tõusnud nelja Nõukogude Liidu üle 7000 m kõrguse mäe tippu)

Viited

Välislingid 
Imants Zauls – zemessargs, kurš iekaroja Everestu. empamil.eu (läti keeles)

Läti alpinistid
Sündinud 1942
Irina Savuskan

Irina Savuskan (4. juuli 1905 Odessa – 14. november 1984 Tallinn) oli Ukraina päritolu Eesti näitleja.

Aastatel 1912–1920 õppis ta Jevpatorija tütarlastegümnaasiumis. Aastatel 1929–1931 õppis näitlemist Tarass Ševtšenko nimelise Harkovi Draamateatri stuudios. 

Aastatel 1930—1941 töötas ta Ukraina NSV teatrites (Donetski muusika- ja draamateatris ja Kiievi noorsooteatris), 1941—1948 Vene NFSV teatrites ja 1948—1950 Daugavpilsi Draamateatris. 1950. aastal asus elama Tallinna. Aastatel 1950—1971 oli ta Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri näitleja.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
1968 Eesti NSV teeneline kunstnik
orden "Austuse märk"

Viited

Eesti näitlejad
Vene Teatri näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1905
Surnud 1984
Les Deux Sœurs

„Kaks õde“ (prantsuse keeles „Les Deux Sœurs“), tuntud ka kui „Terrassil“ („Sur la terrasse“), on prantsuse kunstniku Pierre-Auguste Renoiri õlimaal lõuendil.

Renoir pealkirjastas teose „Kaks õde”, esimene omanik Paul Durand-Ruel pani teosele nimeks „Terrassil”.

1881. aastal valminud maal on alates 1933. aastast Chicago Kunstiinstituudi kogus.

Viited

Välislingid 

 Teos Chicago kunstiinstituudi ametlikul saidil

Auguste Renoiri maalid
Kööna

Kööna (läti keeles Ķoņi) on küla (mazciems) Lätis Valmiera piirkonnas, Ķoņi valla halduskeskus. Küla asub 92,6 meetri kõrguse voore Ķoņi mäe (suhteline kõrgus 35 meetrit) keskosas, Riiast 154 ja endisest piirkonnakeskusest Naukšēnist 11 kilomeetri kaugusel.

Asulas asub Ķoņi mõisa (Königshof) süda. Mõis rajati aastal 1561 küla juurde, mis kandis nime Nouwenkull. Aastal 1599 läks mõis Hans Köningi valdusse, kelle järgi sai see ka praeguse nime. Omakorda mõisa järgi sai uue nime ka küla. Aastail 2009-2021 kuulus küla Naukšēni piirkonda.

Mõisakompleks on kultuurimälestisena kaitse all. Vallavalitsus, raamatukogu ja rahvamaja asuvad küla keskusest kaks kilomeetrit lõuna pool endise hobupostijaama hoones.

Looduskaitse all on Kööna mõisa paju ümbermõõduga 7,15 meetrit.

Aastal 2000 oli külas 85 elanikku.

Viited

Valmiera piirkonna külad
Loodi (Läti)

Loodi (läti Lode) on küla (vidējciems) Lätis Valmiera piirkonnas, Loodi valla halduskeskus. Küla asub Ruhja jõe kaldal.

Küla on tekkinud endise Lode mõisa juurde. Nõukogude perioodil asus seal kohaliku kolhoosi keskasula. Aastail 2009-2021 kuulus küla Ruhja piirkonda.

Külas on raamatukogu. Seal asuvad Lode ja Tiltgali bussipeatused. 

Aastal 2015 oli külas 150 elanikku.

Viited

Valmiera piirkonna külad
Silver Rattasepp

Silver Rattasepp (sündinud 14. juunil 1978) on eesti semiootik ja tõlkija.

Tunnustus
 2011 Semiootiline Jälg

Publikatsioone

Eesti keeles
Joosepson, Alo; Kotov, Kaie; Rattasepp, Silver; Keskpaik, Riste. Sild humanitaar- ja loodus­teaduste vahel. Sirp 01.10.2004. (Intervjuu Tim Ingoldiga.)
Rattasepp, Silver. Poeetiline loom paiskab lahti akna. Sirp 09.09.2011.
Rattasepp, Silver. Darwini Dominikaani jutlus. Sirp 08.12.2011 (Daniel Dennetti raamatust.)
Rattasepp, Silver. Loomad antropoloogilises masinas. Vikerkaar nr 7. 2012.
Magnus, Riin; Rattasepp, Silver. Biosemiootika ehk Tähendusest eluslooduses. Sirp 14.09.2012.
Rattasepp, Silver. Võimu kohalolu tähendusest ehk semiootiliselt poliitilisest. Sirp 20.10.2013.

Inglise keeles
Rattasepp, Silver 2010. The idea of extended organism in 20th century thought. Hortus Semioticus 6.
Kull, Kalevi; Maran, Timo; Rattasepp, Silver 2012. The 12th Gatherings in Biosemiotics: Tartu, Estonia, July 16–21, 2012. In: Rattasepp, Silver; Bennett, Tyler (eds.), Gatherings in Biosemiotics. (Tartu Semiotics Library 11.) Tartu: University of Tartu Press, 121–125.
Rattasepp, Silver 2014. The anthropological machine and the absence of animals. In: Pauknerová, Karolína; Stella, Marco; Gibas, Petr (eds.), Non-humans in Social Science: Ontologies, Theories and Case Studies. Prague: Pavel Mervart, 29–45.
Rattasepp, Silver; Kull, Kalevi 2015. Semiotics. In: Cook, Daniel Thomas; Ryan, J. Michael (eds.), The Wiley Blackwell Encyclopedia of Consumption and Consumer Studies. John Wiley & Sons, 492–495. 
Rattasepp, Silver; Kull, Kalevi 2016. The semiotic species: Deelying with animals in philosophy. The American Journal of Semiotics 32(1/4): 35–48.

Välislingid
CV ETISes

Eesti semiootikud
Sündinud 1978
Ramata vald

Ramata vald (läti keeles Ramatas pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazsalaca, Sēļi, Skaņkalne, Vilpulka ja Ipiku valla ning Limbaži piirkonna Staicele vallaga. Põhjas piirneb vald Eesti Saarde ja Mulgi vallaga (varem Abja vallaga).

Valla pindala on 171 km². 2010. aasta seisuga elas seal 505 inimest. Valla keskus on Ramata küla, vallavanem on Inguna Liepiņa.

Valda jääb Ramata algkool.

Ajalugu 

Vald tekkis aastal 1945, mil Mazsalaca vallast eraldati Ramata külanõukogu. Aastal 1954 liideti sellega Ziediņi külanõukogu, aastal 1965 aga osa Mazsalaca linnapiirkonnast. Aastal 1971 liideti osa külanõukogust Ipiki külanõukoguga, aastal 1977 liideti külanõukoguga aga osa Staicele linnapiirkonnast. 1990. aastal moodustati külanõukogust Ramata vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Mazsalaca piirkonda.

Muinsuskaitse all on Ramata ja Āboliņi muinaskalmed ning Lejāņi asulapaik.

Loodus 

Valla idaosa asub Tālava madaliku Burtnieki tasandikul, lääneosa aga Kesk-Läti madaliku Metsepole tasandikul. Valla kõige kõrgem koht ulatub 75 meetrit üle merepinna. Valda jäävad mitmed suured sood, neist suurim on 2903 hektari suurune Saklaura-Oļļa soo, mis läheb põhjaosas üle Sookuninga looduskaitsealal asuvaks Rongu rabaks. Soos asuvad 162 hektari suurune Lielezers ja 23 hektari suurune Mazezers. Vallas voolab Salatsi jõgi, mille kallastel, samuti selle lisajõgede kallastel, on paljandumas liivakivi. Vallas asub Läti suuruselt 18. rändrahn Ramata Suurkivi, mille pikkuseks on 5,9, laiuseks 3,8 ja kõrguseks 3,3 meetrit.

Looduskaitse all on Ramata Suurkivi, Ķizlokise künnapuu, Kolla künnapuu, Kolase remmelgas, Raudīši pärn, Kolase jalakas, Zariņi pajud, Raudīši paju, Kolase paju, Silaunieki pärn, Upeslejase kuusk, Jaunpeidi tamm, Mazpeidi lehis, Veckalēji tamm, Piģelnieki tamm, Zauliņi tamm, Mežgalese tamm ja Piģelnieki paju. Valla põhjaosa jääb Ziemeļu purvi (Põhjasoode) hoiualale, valla lõunaosa aga Salatsi oru loodusparki.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 407 lätlast, 27 venelast, 4 ukrainlast, 1 poolakas ja 2 leedulast.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Valmiera piirkond
Ants Toiger

Ants Toiger (20. jaanuar 1910 Abaja küla, Viru-Nigula kihelkond, Virumaa – 14. jaanuar 1979 Rakvere) oli eesti näitleja.

Ants Toiger sündis väiketalupidaja perekonnas. Alustas kooliteed Rannu algkoolis. 1926. aastal lõpetas ta Rakvere Linna Ühisgümnaasiumi.

Nooruses juhtis Rannu külas tegutsenud näiteringi. Aastatel 1936–1938 mängis Ugala teatris, 1938–1939 Tartu Töölisteatris, 1939–1941 Valga Säde teatritrupis, 1941 Vanemuise teatris, 1942–1944 Draamateatris, 1944–1947 taas Vanemuises. 1948. aastast surmani oli ta Rakvere Teatri näitleja.

1986. aastal paigaldati Rannu koolimaja seinale Ants Toigeri mälestusplaat.

Tunnustused
1957 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Stseen O. Lutsu jutustuse "Suvi" dramatiseeringust Rakvere teatris, Toots - P. Kilgas ja apteeker - A. Toiger (1956)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Stseen J. Tuuliku "Luigetapjate" lavastusest Rakvere Teatris. Vesihein - Feliks Kark ja Kiiker - Ants Toiger (1977)
Ants Toiger. Virumaa Muuseumid SA fotokogu
Haud Tõrma kalmistul

Eesti näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1910
Surnud 1979
Tõrma kalmistule maetud
Aleksis Avasalu

Aleksis Avasalu (sündinud Aleksei Avesson; 12. november 1914 Keava – 21. september 1976 Tallinn) oli eesti kontrabassimängija.

1939. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogiumi. Aastatel 1936–1941 õppis ta Tallinna Konservatooriumis Hugo Lepnurme klassis orelit. 1946. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi kontrabassi eriala Johannes Kuusemetsa klassi. 

1930. aastatel mängis Tallinna tantsuorkestrites, sealhulgas ansamblis Kuldne Seitse. Teise Maailmasõja aastatel (1941–1944) mängis Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite sümfooniaorkestris. 1944. aastast oli ERSO kontrabassimängija, aastatel 1961–1971 kontrabassirühma kontsertmeister. Lisaks mängis ta Emil Laansoo ansamblis ja Tallinna Kammerorkestris.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
1970 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Emil Laansoo ansambli liige Aleksis Avasalu (1957)

Eesti muusikud
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1914
Surnud 1976
Kontrabassimängijad
Rem Blum

Rem Blum (Рэм Наумович Блюм-Русак, 2. oktoober 1925 Mogiljov – 1. juuni 1989 Tartu) oli juudi päritolu Eesti filosoof.

Ta oli pärit Valgevene NSV-st. 1937. aastal kolis perekond Leningradi lähedale. 1950. aastal lõpetas ta Leningradi ülikoolis filosoofia eriala ja eksternina ajaloo eriala. 1961. aastal sai filosoofiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Перерастание народно-демократической революции в революцию социалистическую в Венгрии". 1975. aastal sai filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Проблема революции в общественной мысли второй половины XIX века" (Revolutsiooni küsimused 19. sajandi teise poole ühiskondlikus mõtlemises).

1951. aastast töötas Tartu Riikliku Ülikooli filosoofiakateedris, aastatel 1951–1964 vanemõpetaja, 1965–1977 dotsent, 1977–1989 filosoofia ajaloo professor.

1945. aastast oli ta NLKP liige. Oli TRÜ ja Tartu linna parteikomitee liige. Perestroika ajal oli ta Eestimaa Rahvarinde rahvavolikogu liige.

Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.

Tunnustus
1979 – Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
1980 – Nõukogude Eesti preemia teaduse alal

Teoseid
Blum, Rem 1969. Sotsiaalse revolutsiooni teooria. Tallinn: Eesti Raamat.
Blum, Rem 1969. Võõrandumisprobleem marksismis. Looming 3: 441–458.

Tema kohta
Голиков, Е. 2021. Рэм Блюм в поисках путей к свободе: книга о моем учителе. Tallinn: Jevgeni Golikov.

Viited

Välislingid
Materjale tema kohta
Leonid Stolovitši artikkel Blumist. artikkel Blumist

Eesti filosoofid
Tartu Ülikooli professorid
Tartu Ülikooli filosoofiakateedri õppejõud
Eesti juudid
Raadi kalmistule maetud
Sündinud 1925
Surnud 1989
Edita Nichols

Edita Nichols, ka Edita Nichols Uksaitė, on leedu alpinist.

Ta on esimene leedulanna, kes on tõusnud Džomolungma tippu (22. mail 2013).

Ta on sündinud Leedus. 1996. aastal asus ta elama välismaale, alguses Prantsusmaale, seejärel Kanadasse, hiljem Ameerika Ühendriikidesse. Šveitsit peab ta oma teiseks koduks.

Ta on töötanud ÜRO humanitaarabi andvates allorganisatsioonides.

Tõusud kaheksatuhandeliste tippu 
2011 – Cho Oyu (8188 m)
2012 – Manaslu (8163 m)
2013 – Džomolungma (8848 m)

Viited

Välislingid 
Edita Nichols. kalnai.lt (leedu keeles)

Leedu alpinistid
Sünniaeg puudub
Aldas Baltutis

Aldas Baltutis on leedu alpinist.

Ta on kolmas Leedu alpinist, kes on tõusnud Džomolungma (8848 m) tippu. Tipputõus toimus 15. mail 2007.

Ta kolis oma perega Tian Shani eelmäestiku alale, et oma alpinismiharrastust mugavamalt realiseerida. Tema põhitegevuala on majandusalane nõustamine.

Ta tegutseb ka fotograafina.

Viited

Välislingid 
Aldas Baltutis. alpinizmo.vikis.lt (leedu keeles)

Leedu alpinistid
Sünniaeg puudub
Sēļi vald

Sēļi vald (läti keeles Sēļu pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazsalaca, Ramata, Vilpulka, Jeri ja Vecate vallaga.

Valla pindala on 61,5 km². 2010. aasta seisuga elas seal 476 inimest. Valla keskus on Sēļi küla, vallavanem on Viktors Kalniņš.

Ajalugu 

Valla aladele jäävad kolme endise mõisa – Iduse, Pantene ja Sēļi – hoonetekompleksid.

Aastal 1935 oli valla pindala 79  km². Aastal 1945 jagati vald Sēļi ja Ziemeļi külanõukogudeks, aastal 1949 vald aga likvideeriti. Aastal 1951 liideti Sēļi külanõukogu Ziemeļi külanõukoguga, aastal 1954 liideti sellega ka Iduse külanõukogu. Aastal 1968 nimetati Ziemeļi külanõukogu ümber Sēļi külanõukoguks. 1990. aastal moodustati külanõukogust Sēļi vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Mazsalaca piirkonda.

Kaitstavad objektid 

Muinsuskaitse alustest objektidest jäävad valda hiiepaik Aņģīši Kuradikivi ja Pantene muinasasula. Kohaliku kaitse all on veel Sēļi tuulik, Sēļi vallakooli hoone, Vecreļļesi muinaskalmed ja Pujēni muinasasula.

Looduskaitse all on Pakundži kuusk, Dunguļi saar, Velnise tamm, Pakundži elupuud, Rautiņi õunapuu, Eglīši pärn, Sēļi mõisapargi pärn, Sēļi saar, Strautiņi tamm, Pantene vaher, Rāceņi elupuu, Pantene tamm, Pantene toomingas, Vecstārasti vahtrad, Iduse pargi lehis, Vecrellesi tamm ja Ārkalnsi – Āžēni paju. Valla idaosa jääb Ruhja luha hoiualale, valla lõunaosa aga Vidusburtnieksi hoiualale.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 349 lätlast, 27 venelast, 6 valgevenelast, 6 ukrainlast, 5 poolakat ja 2 leedulast.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Valmiera piirkond
Eduard Maaser

Eduard Maaser (12. detsember 1916 Barnaul – 19. mai 1990 Tartu) oli eesti kunstnik.

Ta õppis aastatel 1929–1930 Hugo Treffneri Gümnaasiumis, lõpetas aastal 1934 Tartus kommertsgümnaasiumi. Astus samal aastal Tartu Ülikooli juurateaduskonda, kuid katkestas õpingud ning  asutus hoopis  Kõrgemasse Kunstikooli Pallas ja lõpetas 1948. aastal Tartu Riikliku Kunstiinstituudi tahvelmaali erialal. Oli aastatel 1961-1972 Kujutava Kunsti Kaugõppe Kursuste juhendajaks Tartu Riikliku Kunstimuuseumi juures.

Ta lõi eriti natüürmorte ning lille- ja maastikupilte, akvarellide ja õlimaalidena, samuti Tartu vaateid.  

Eduard Maaser on avaldanud erinevates ajalehtedes ja ajakirjades karikatuure (ajalehtedele Tallinna Post, Uus Eesti ja Rahva Hääl). Illustreerinud teost "Eesti NSV floora" (köited 1 2. tr., 2, 3, 4, 7, 10) ning mitmeid muid teaduslikke publikatsioone ("Eesti NSV põdrasamblike määraja" (1958), "Toapalmid" (1956), "Seened" (1966), "Eesti riisikad" (1979) jne)). On teinud eksliibriseid ning ka ühe lavakujunduse - 1959. aastal Vanemuises lavastunud etendusele "Teid kutsub Taimõr".

Näitustel esinemist alustas 1944. aastal, 1967. aastal toimus Tartu Kunstimuuseumis tema esimene isikunäitus.

Viited

Välislingid
E. Maaseri pilte e-Kunstisalongis

Eesti kunstnikud
Vana-Peetri kalmistule maetud
Sündinud 1916
Surnud 1990
Alo Aasma

Alo Aasma (sündinud 15. jaanuaril 1986 Paides) on eesti ametnik, poliitik ning ettevõtja.

Ta oli aastatel 2013–2014 Paide linnapea ning 1. novembrist 2014 kuni 31. detsembrini 2017 Järva maavanem. 

2018-2020 töötas ta metallkonstruktsioone eksportiva OÜ Terasman tehase juhatajana. 
Alates 18. oktoobrist 2020 asus ta tööle Maaeluministeeriumi halduse asekantslerina.

Haridus ja karjäär
Aastatel 1993–2005 õppis ta Paide ühisgümnaasiumis, mille lõpetas hõbemedaliga.

Aasmal on bakalaureusekraad riigiteaduste (2008) ning magistrikraad majandusteaduse erialal (2011) Tartu Ülikoolist.

Enne linnapeaks saamist on ta töötanud Paide linnavalitsuse teabenõunikuna (2007–2011), SA Paide Haldus arendus- ja hankejuhina (2010–2013) ning Paide ühisgümnaasiumis ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetajana.

Ühiskondlik tegevus
Aasma kuulub Kaitseliidu Järva malevasse, on seal malevapealiku abi ning osalenud paljudel sõjalissportlikel ning rahvusvahelistel sõjaväelangevarjurite võistlustel.

Isiklikku
Alo Aasma on abielus ning kolme lapse isa.

Viited

Eesti ametnikud
Eesti poliitikud
Kaitseliidu Järva maleva liikmed
Sündinud 1986
Irši

Irši on asula Lätis Koknese piirkonnas Irši vallas.

Asulas asub muu hulgas vallavalitsus, Pērses'i põhikool, raamatukogu, postkontor, katoliku kirik.

Nüüdisaegne asula on endisaegse Irši mõisa (Hirschehof) keskus.

Läti külad
Koknese piirkond
Kusa

Kusa (saksa keeles Kussen) on küla (lielciems) Lätis Madona piirkonnas, Arona valla halduskeskus.

Nüüdisaegne asula on endisaegse Kusa mõisa (Kussen) keskus.

Aastal 2007 oli külas 686 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 539.

Viited

Madona piirkonna külad
Vello Kuusik

Vello Kuusik (6. mai 1938 Viljandi/Halliste – 18. september 1992 Tallinn) oli Eesti programmeerija ja küberneetik, programmeerimiskeele Velgol looja ja arendaja.

Elulugu 
Vello Kuusik sündis 6. mail 1938 Hallistes kooliõpetajate August ja Leida Kuusiku perekonnas. 1952. aastal lõpetas Halliste 7-klassilise kooli ja 1956. aastal Abja Keskkooli (kuldmedaliga). 1956–1961 õppis ta Moskva Riiklikus Ülikoolis matemaatikat, lõpetas 1961.

Aastal 1961 läks tööle vastloodud Küberneetika Instituuti, kus1960ndatel aspirantuuris olles kirjutas programmeerimiskeele Velgol. 1972. aastal kaitses kandidaadikraadi. 1975. aastal sai koos Enn Sarve ja Leo Heinlaga Nõukogude Eesti preemia majandusandmete ankeettöötluse süsteemi (MATS) ja programmeerimiskeele Velgol arendamise eest. 1977–1979 töötas Helsingis Nõukogude-Soome ühistarkvarafirmas Elorg-Data. 1979–1989 oli taas tööl Küberneetika Instituudis, juhtides programmeerimistehnoloogia laborit. 1989. aastal asutas tarkvarafirma Vikersoft.

Vello Kuusik hukkus traagiliselt 18. septembri hilisõhtul 1992 Tallinnas.

Eesti programmeerijad
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1938
Surnud 1992
Jeri

Jeri (vanasti ka Ģeri) on küla (aprupes ciems) Lätis Valmiera piirkonnas Jeri vallas. Asula asub Ruhja jõe vasakul kaldal merepinnast 60 meetri kõrgusel. Jeri asub valla keskusest Endzelest 3,5, endisest piirkonnakeskusest Ruhjast 3,5 ja Riiast 147 kilomeetri kaugusel. Ruhja jõe kaldal asub liivakivipaljand, seal kulgeb ka matkarada.

Nüüdisaegne asula on endisaegse Jeri mõisa (Seyershof) keskus. Aastal 1972 rajati sinna vanadekodu.  Aastail 2009-2021 kuulus küla Ruhja piirkonda.
 
Endises mõisa peahoones asub kohalik raamatukogu. Jeris asub Pansionātsi bussipeatus.  

Ruhja jõe kaldal asub looduskaitsealune Jeri koobas.

Aastal 2000 oli külas 378 elanikku, nagu ka  aastal 2017.

Valmiera piirkonna külad
Sunākste

Sunākste on asula Lätis Jaunjelgava piirkonnas Sunākste vallas. Asula asub Lauce jõe kaldal.

Asulas asub nt vallavalitsus, põhikool, raamatukogu, postkontor.

Läti asulad
Taurupe

Taurupe on asula Lätis Ogre piirkonnas Taurupe vallas. Asula asub Taurupe jõe ääres ja jõe järgi on asula ka nime saanud.

Asulas on vallavalitsus, keskkool, rahvamaja, raamatukogu, koduloomuuseum ja postkontor.

Nüüdisaegne asula asub umbes endisaegse Taurupe mõisa (Taurup) keskuse alal.

Küla järgi on nime saanud Uhaku lademe Taurupe kihistu.

Viited 

Läti asulad
Staicele vald

Staicele vald (läti keeles Staiceles pagasts) on vald Lätis Limbaži piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Staicele linnaga, Aloja vallaga, Salatsi ja Heinaste vallaga ning  Valmiera piirkonna Skaņkalne ja Ramata vallaga. Põhjas piirneb vald Pärnumaa Häädemeeste ja Saarde vallaga.

Valla pindala on 258 km². 2010. aasta seisuga elas seal 676 inimest. Valla keskus on Staicele linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu.

Ajalugu 

Aastal 1935 oli tänapäeva Staicele valla aladel asuva Rozēni valla pindala 237,7 km². Aastal 1945 jagati vald Rozēni, Staicele ja Vīķi külanõukogudeks, aastal 1949 vald aga likvideeriti. Aastal 1950 sai Staicelest linnaline asula, ülejäänud Staicele külanõukogu alad liideti aga Rozēni külanõukoguga. Aastal 1958 allutati Rozēni ja Vīķi külanõukogud Staicele linnale. Aastal 1977 liideti osa Staicele linnale alluvatest aladest Ramata külanõukoguga, samas sai külanõukogu juurde veidi maad Aloja linnale allunud aladest. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Aloja piirkonda. 2010. aastal eraldus Staicele linn vallast.

Loodus 

Vald jääb suuremalt jaolt Salatsi jõe kallastele, kus asub mitmeid liivakivipaljandeid, allikaid ja koopaid. Nende seas asub ka 24 meetri pikkune Vīksnase koobas, mis on üks pikemaid Salatsi jõe kaldal. Ka Īģe jõe kaldal asub Pursalase liivakivipaljand. Vallast algab Reiu jõgi.

Kaitstavad objektid 

Kultuurimälestistest on vallas riikliku kaitse all hiiepaigana kasutusel olnud Karogkalniņši küngas ja seal asuv Ohvrikivi. Kohaliku kaitse all on Lījciemsi keskaegne kalmistu, Ķenči linnamägi ja Staicele keskaegne kalmistu. Looduskaitse all on Kabi vaher, Gaņģi künnapuu, Eži tamm, Ģederti elupuu, Eglīši remmelgas, Upītese remmelgad, Līciemsi pärnad, Noriņase elupuu, Kaktiņi pärn, Limšēni kask, Voodipärn, Vīķi veski tamm, Vīķi mänd, Limšēni mänd, Vīķi hall pähklipuu, Niedrāji haab, Niedrāji lõhenenud kask, Ķirķi tamm, Ķila pajud, Dzelzāmuri toomingas, Rozēni Mežmuiža pärn, Rozēni Mežmuiža tamm, Vecpuršēni vaher, Puršēni pärn, Liepkalnsi männid, Puršēni mänd, Liļļase tamm, Kraukļi pärn, Kraukļi mänd, Ozoliņi kuusk, Ozoliņi mänd, Dūņgravise kask ja Liepkalnsi kuusk. Valla põhjaosa jääb Kalna soo ja Ziemeļu purvi (Põhjasoode) hoiualadele, valla idaosa Dzērve soo hoiualale, lääneosa Lielpurvsi hoiualale. Samuti asub vallas 52,7 hektari suurune Ungurpilsi metsa hoiuala. Valda läbib Salatsi oru maastikukaitseala.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 555 lätlast, 8 venelast, 3 valgevenelast, 8 ukrainlast ja 4 poolakat.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Limbaži piirkond
Turna

Turna on küla (mazciems) Lätis Valka piirkonnas Ērģeme vallas.

Asula alal asus Turna mõis (Turneshof). Külas on raamatukogu. Seal asub ka Turna bussipeatus. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud nõukogude sõdurite vennaskalmistu.

Aastal 2015 oli külas 94 elanikku.

Viited

Valka piirkonna külad
Aloja vald

Aloja vald (läti keeles Alojas pagasts) on vald Lätis Limbaži piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Aloja linna, Braslava, Brīvzemnieki, Staicele, Pāle ja Salatsi vallaga ning Valmiera piirkonna Skaņkalne vallaga.

Valla pindala on 179 km². 2010. aasta seisuga elas seal 1010 inimest. Valla keskus on Aloja linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu.

Ajalugu 

Aloja valla aladel asus varem Ungurpilsi vald. Aastal 1925 nimetati see ümber Aloja vallaks. Aastal 1935 oli valla pindala 164,2 km² ja seal elas 2976 inimest. Aastal 1945 jagati vald Aloja, Ezeri ja Īģe külanõukogudeks, aastal 1949 vald aga likvideeriti. Aastal 1950 sai Alojast linnaline asula, ülejäänud Aloja külanõukogu alad liideti aga aastal 1954 Ezeri külanõukoguga. Aastal 1957 allutati Ezeri külanõukogu Aloja linnale. Aastal 1958 liideti linnale alluva alaga osa Vīķi külanõukogu maid. Aastal 1977 liideti osa Aloja linnale alluvatest aladest Staicele linnale alluvate aladega, Aloja sai aga maad juurde Braslava ja Brīvzemnieki külanõukogudelt. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Aloja piirkonda. 2010. aastal eraldus Aloja linn vallast.

Kaitstavad objektid 

Kaitsealustest kultuurimälestistest asuvad vallas Ungurpilsi muinaskalme ja keskaegne linnus, Laura linnamägi ja hiiepaigana kasutusel olnud Jaungarandžase Kirikumägi. Looduskaitse all on Jaunjurķini haavad, Migla haab, Īģe tamm, Jaunjurķini kivi, Aloja õigeusu kiriku kask, Aloja õigeusu kalmistu lehis, Stābeģi pärn, Stābeģi saar, Stākenberģi uus tamm, Pavāri lõhenenud kask, Ungurpilsi pargi lehis, Pavāri pärn, Vilkkani türnpuu, Kaķīši tamm, Mazbrieži lõhenenud kask, Veclauri tamm ja Porzase paju. Valla põhjaosa jääb Dzērve soo hoiualale.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 682 lätlast, 49 venelast, 24 valgevenelast, 13 ukrainlast, 6 poolakat ja 4 leedulast.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Limbaži piirkond
Laidze

Laidze on küla (lielciems) Lätis Talsi piirkonnas, Laidze valla halduskeskus. Küla asub Laidze järve kaldal merepinnast 66 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Talsist 8 ja Riiast 124 kilomeetri kaugusel.

Laidzet on kirjalikes allikates mainitud esimest korda 1428. Aastal 2006 oli seal 735 elanikku.

Nüüdisaegne asula on endisaegse Laidze mõisa (Laidsen) keskus. Küla oli jõukas, XX sajandi kolmekümnendatel aastatel käisid seal sulaseks nii poolakad kui ka Latgale elanikud. Aastal 1921 rajati sinna Laidze Põllumajanduskool, millest kujunes nõukogude aastatel Laidze Põllumajandustehnikum, seejärel aga Laidze kutsekeskkool. Laidzes on veel põhikool ja raamatukogu. Külas asub Tehnikumsi bussipeatus.

Asulas (Laidze mõisa alal) on sündinud baltisaksa arstiteadlane Oswald Schmiedeberg.

Viited

Talsi piirkonna külad
Lociki

Lociki on asula Lätis Daugavpilsi piirkonnas Naujene vallas.

Asulas asub Daugavpilsi lennujaam. 

Läti asulad
Madliena

Madliena on asula Lätis Ogre piirkonnas Madliena vallas.

Asulat on esimest korda mainitud 1250. aastatel.

Asulas asub nt vallavalitsus, keskkool, muusika- ja kunstikool, kultuurimaja, raamatukogu, luteri kirik.

Vaata ka
Madliena kihelkond

Läti asulad
Lipuški

Lipuški (lätikeelne rööpnimi Mākoņkalns) on asula Lätis Rēzekne piirkonnas Mākoņkalnsi vallas.

Vaata ka
Mākoņkalnsi ordulinnus

Läti asulad
Ozolmuiža

Ozolmuiža on küla (vidējciems) Lätis Limbaži piirkonnas Brīvzemnieki vallas. Küla asub merepinnast 83 meetri kõrgusel. Külas asub Ozolmuiža mõisa hoonetekompleks.

Külas filmiti aastal 1941 mängufilmi "Kaugurieši" Mujāni mõisas toimunud stseenid. Aastast 2008 asub mõisa härrastemajas Ozoli põllumajanduskool. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Aloja piirkonda.

Külas on Ozolmuiža ja Ozolu skola bussipeatused.

Külas kasvavad kaksteist Ozolmuiža allee pärna, kakskümmend Ozolmuiža tamme, Ozolmuiža saared, Ozolmuiža künnapuu, Ozolmuiža lehis, Ozolmuiža mänd ja Jaanitule aseme lehis on looduskaitse all.

Aastal 2015 oli külas 205 elanikku.

Viited

Limbaži piirkonna külad
Gloria Palace

Gloria Palace oli kino Tallinnas aadressil Vabaduse väljak 5.

Hoone ehitati aktsiaseltsi Royal Films tellimusel 1925.–1926. aastal, selle projekteeris lätlane Frīdrihs Skujiņš.

Kino avati 5. oktoobril 1926 Friedrich Wilhelm Murnau filmiga "Faust". Hoone esimesel korrusel avati 1930. aasta veebruaris tantsulokaal Dancing-Palace Gloria.

Kino tegutses 1940. aastani. 1944. aasta märtsipommitamise järel kolis hoonesse paariks aastaks teater Estonia. 1948. aastast tegutseb seal Vene Draamateater.

Vaata ka 
 Hotell Palace

Viited

Välislingid 

 

Tallinna kinod
Vijciems

Vijciems on küla (vidējciems) Lätis Valka piirkonnas Vijciemsi vallas. Asula asub Vija jõe kaldal 55 meetri kõrgusel merepinnast. 

Asulas on vallavalitsus, põhikool, rahvamaja, raamatukogu, postkontor, kirik. Kirik ja selle altar on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised. Külas asuvad Vijciemsi ja Vijciema pagrieziensi bussipeatused.

Ajalugu
Asulat on esimest korda mainitud 1224. aasta Tālava jagamise lepingus (läti keeles Tālavas dalīšanas līgums). Toona kuulus see Talibaldi pojale Ramekole.

Nüüdisaegne asula on endisaegse Vījciemsi mõisa (saksa keeles Wiezemhof) keskus.

1898 asutati asulas esimene Baltikumi metsamajanduskool.

Vijciemsis oli aastal 2015 318 elanikku.

Viited

Valka piirkonna külad
Vidriži

Vidriži on küla (vidējciems) Lätis Limbaži piirkonnas Vidriži vallas. Küla asub merepinnast 60 meetri kõrgusel, valla keskusest Gravasest 2, piirkonna keskusest Limbažist 20 ja Riiast 66 kilomeetri kaugusel. Külas on spordi- ja kultuurikeskus, postkontor, põhikool, võõrastemaja ja raamatukogu. Vidrižis on Vidriži, Šveicese ja Alejase bussipeatused.

Vidrižit mainiti kirjalikes allikates esimest korda aastal 1277 (Vidersele), mil Riia peapiiskop Johannes I von Lune läänistas selle koos Mukurmuiža (Morikas) ja Kaugažiga oma sugulasele Joann de Lunele. Nüüdisaegne asula on endisaegse Vidriži mõisa (Widdrisch) keskus, ka koolimaja asub endises  mõisa häärberis.

Küla lähistel asub Kaniņi linnamägi. Vidriži mõisa kabel ja selle väravad, häärberi fassaadi vapireljeef ning kaks vapireljeefi kabelis on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

Looduskaitse all on Vidriži pargis kasvav mänd ümbermõõduga 2,5 meetrit ja sealsamas kasvav kuusk ümbermõõduga 3,44 meetrit, Vidriži Topeltjalakas, Vidriži viirpuu, pärnad ümbermõõtudega 3,74, 3,55 ja 4,23 meetrit, mänd ümbermõõduga 2,74 meetrit, lehis ümbermõõduga 4,02 meetrit ning tammed ümbermõõtudega 4 meetrit ja 4,44 meetrit.

Aastal 2015 oli külas 313 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 272.

Viited

Limbaži piirkonna külad
Raiskums

Raiskums (vanasti ka Raiskuma muiža) on küla (vidējciems) Lätis Cēsise piirkonnas, Raiskumsi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 75 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Stalbest 12 ja Riiast 89 kilomeetri kaugusel

Nüüdisaegne asula on endisaegse Raiskumsi mõisa (Raiskum) keskus. Mõis on omakorda nime saanud  seal  kunagi elanud Raise Kaneggi või siis seal asunud liivlaste asula Roiskül järgi. Aastani 2021 kuulus küla Pārgauja piirkonda.

Raiskumsis asuvad Auciemsi postkontor, põhikool ja internaatkool. Seal on ka raamatukogu. Külas on Raiskumsi ja Gaižēni bussipeatused.

Raiskums jääb Gauja rahvusparki. Looduskaitse all on Raiskumsi allee, tamm ümbermõõduga 4,34 ja kõrgusega 23 meetrit, pärn ümbermõõduga 3,88 ning kõrgusega 17,3 meetrit, pärn ümbermõõduga 4,74 ja kõrgusega 18 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,75 ning kõrgusega 12,7 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,26 ja kõrgusega 16,1 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,6 ning kõrgusega 22 meetrit, pärn ümbermõõduga 4,34 meetrit, pärn ümbermõõduga 4,58 ja kõrgusega 14,5 meetrit, pärn ümbermõõduga 3,66 ning kõrgusega 15,3 meetrit, pärn ümbermõõduga 3,65 ja kõrgusega 16 meetrit, tamm ümbermõõduga 6,49 ning kõrgusega 16 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,2 ja kõrgusega 10 meetrit, saar ümbermõõduga 4,33 ning kõrgusega 13,7 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,67 ja kõrgusega 12,5 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,9 ning kõrgusega 20,5 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,35 ja kõrgusega 13,8 meetrit, tamm ümbermõõduga 4 ning kõrgusega 13,6 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,02 ja kõrgusega 20 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,02 ning kõrgusega 12 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,25 ja kõrgusega 16 meetrit, tamm ümbermõõduga 3,9 ning kõrgusega 21 meetrit, mänd ümbermõõduga 3,3 ja kõrgusega 28 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,25 ning kõrgusega 8 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,13 ja kõrgusega 28 meetrit, Euroopa lehis ümbermõõduga 3,45 ning kõrgusega 32 meetrit, Euroopa lehis ümbermõõduga 3,16 ja kõrgusega 30 meetrit, Euroopa lehis ümbermõõduga 3,01 ning kõrgusega 33 meetrit, tamm ümbermõõduga 3,93 ja kõrgusega 25 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,93 ning kõrgusega 12 meetrit, ja pärn ümbermõõduga 4,18 ning kõrgusega 17 meetrit.

Aastal 2007 oli külas 307 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 189, aastal 2021 aga 175.

Viited

Cēsise piirkonna külad
Pope

Pope on küla (lielciems) Lätis Ventspilsi piirkonnas, Pope valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 50 meetri kõrgusel ning Ventspilsist 22 ja Riiast 167 km kaugusel. 

Nüüdisaegne asula on endisaegse Pope mõisa (Popen) keskus. Külas asub ka endine Kuramaa kitsarööpmelise raudtee Pope raudteejaam.

Asulas asuvad vallavalitsus, põhikool, kultuurimaja, raamatukogu, muuseum, postkontor ja luteri kirik. Külas asub looduskaitsealune Pope mõisa allee; eraldi kaitstakse veel nelja allee pärna ja ühte tamme. Ka kaks mõisa juures kasvavat pööki, kaks pärna, kaks jugapuud ja neli tamme ning küla vahel kasvav saar on looduskaitse all.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Pope luteri kirik (sealhulgas sealne tornikell oma maalingutega, altar, kantsel, portaal ustega, orel, orelirõdu ja kirikuliste pingid) ja Pope mõisa hoonetekompleks (sealjuures park, laut, pesumaja, allee, tall, veski, tall – teenijate maja, ait, uus ait, moonakamaja, kutsarimaja, arsti maja, mõisavalitseja maja, mõisniku elumaja ja jahiloss, lisaks veel elumaja ahi, kamin ja viis uksekomplekti). 

Asulat on esimest korda maininud 1231. aastal Balduin Alnast. Enne seda asus seal kuralaste linnamägi.

Popes asub teises maailmasõjas hukkunute vennaskalmistu. Külas asub mälestusmärk teises maailmasõjas hukkunud valla elanikele. 

2017. aastal oli külas 595 elanikku.

Viited

Ventspilsi piirkonna külad
Pociems

Pociems on küla (vidējciems) Lätis Limbaži piirkonnas, Katvari valla halduskeskus. Küla asub Riiast 115 ja Limbažist 15 kilomeetri kaugusel merepinnast 105 meetri kõrgusel.

Nüüdisaegne asula asub endisaegsete Pociemsi (Posendorf) ja Ķipēni mõisa (Eck) vahel. Ka olid selle kohal kaks küla - Pociems ja Ķipēni. Pociemsis asus aastani 1949 Pociemsi valla keskus. Ķipēnit mainiti esmakordselt aasta 1392 (Kippendorf, Kippen)

Aastal 1935 valmis Ruhja-Riia raudteel Pociemsi raudteepeatus. Nõukogude ajal sai külast Katvari külanõukogu ja  «Katvari» sovhoosi halduskeskus.

Asulas on nt vallavalitsus, kultuurimaja, raamatukogu ja postkontor, ka asuvad seal Umurga õigeusu kiriku varemed. Külas asub Pociemsi bussipeatus.

Looduskaitse all on hõberemmelgad ümbermõõtudega 4,92 meetrit, 5,05 meetrit, 6,15 meetrit ja 7,64 meetrit, raberemmelgad ümbermõõtudega 4,4 meetrit, 4,8 meetrit, 4,5 meetrit, 5,6 meetrit, 5 meetrit, 4,01 meetrit, 4,9 meetrit, 4,7 meetrit ning 4,6 meetrit, Ķipēni mõisa pärn, Ķipēni tamm, Ķipēni mõisa allee paju ja Pociemsi paju.

Aastal 2007 oli külas 298 elanikku. Aastal 2015 oli elanikke 257, aastal 2022 aga 239.

Viited

Limbaži piirkonna külad
Aino Alamaa

Aino Alamaa (sünninimi Aino Preitoff; 1930. aastatel Aino Pedaka; 2. august 1908 Peterburi – 5. september 1996 Tallinn) oli eesti keraamik ja tarbekunstnik.

1930. aastal lõpetas ta Tallinna Kunsttööstuskooli dekoratiivmaali eriala.

Ta oli tuntud kui keraamilise pisiplastika meister. Lisaks tegi ta portselanpilte, nahkehistööd, õlimaale ja kostüüme.

Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.

Tunnustus
1969 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Kirjandus
J. Pikka. Aino Alamaa. Eesti NSV Kultuuriministeerium, 1964

Välislingid
ERR arhiiv. Mälestuste habras ahel. Kunstnik Aino Alamaa

Eesti keraamikud
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1908
Surnud 1996
Brīvzemnieki vald

Brīvzemnieki vald (läti keeles Brīvzemnieku pagasts) on vald Lätis Limbaži piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Aloja, Braslava, Pāle ja Katvari vallaga ning Valmiera piirkonna Dikļi ja Matīši vallaga.

Valla pindala on 104 km². 2010. aasta seisuga elas seal 1107 inimest. Valla keskus on Puikule küla.

Ajalugu 

Aastal 1945 moodustati endise Ozoli valla aladele Brīvzemnieki külanõukogu, Aastal 1950 liideti sellega likvideeritav Ozoli külanõukogu, aastal 1954 liideti sellega ka Puikule külanõukogu. Aastal 1977 liideti osa külanõukogu aladest Aloja linnaga, osa aga Katvari külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Aloja piirkonda.

Valla aladel asusid Puikule ja Ozolmuiža mõisad.

Kaitstavad objektid 
Ozolmuiža mõisa park ja häärber on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised. Kunstimälestistena on riikliku kaitse all veel viis selle mõisa ahju, kaks lage ja ühe saali interjöör.

Valla aladele jääb kolm järve - Suur ja Väike Ozolmuiža järv ning Muļķezers. Looduskaitse all on Pauži pajud, Vekteri haab, Alkšņi tamm, Dreimaņi pärn, Dreimaņi saar, Pauži elupuu, Puikule park, Virķi pärn, Dūņi tamm, Melkalējase tamm, Dūņi pajud, Bunde pajud, Koklejase pärn, Rezgaļi paju, Virķi paju, Baidiņi tammed, Melngārši tamm, Ozolmuiža allee pärnad, Ozolmuiža tammed, Ozolmuiža saared, Ozolmuiža künnapuu, Ozolmuiža lehis, Ozolmuiža mänd, Jaanitule aseme lehis ja Valmieriņi paju.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 904 lätlast, 33 venelast, 21 valgevenelast, 7 ukrainlast, 9 poolakat ja 4 leedulast.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Limbaži piirkond
Mēdzūla

Mēdzūla on asula Lätis Madona piirkonnas Liezēre vallas.

Nüüdisaegne asula on umbes endisaegse Mēdzūla mõisa (Meselau) keskus.

Läti asulad
Jānis Garancis

Jānis Garancis (sündinud 10. juulil 1944 Riias) on Läti päritolu Eesti balletitantsija ja tantsupedagoog.

1962. aastal lõpetas ta Riia Koreograafiakooli. Aastatel 1962–1967 oli ta Riia ooperi- ja balletiteatri balletisolist, 1967–1993 Estonia balletisolist. Ta on tantsinud ka Viru varietees. 1993. aastast tegutsenud balletiõpetajana. 1993–1996 oli balletiõpetaja Soome eraballetikoolides. 1999. aastast õpetas tantsu Rakvere muusika- ja kunstikoolis Kaur.

Tunnustus
1976 Eesti NSV teeneline kunstnik
1980 Eesti NSV Teatriühingu preemia

Isiklikku
Ta on aastast 1969 abielus Aime Leisiga. Nende tütar Kristiina Garancis on teatrikriitik ja psühhoterapeut.

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. RAT Estonia balletisolist, Eesti NSV teeneline kunstnik Janis Garancis (1979)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Janis Garancis (1979)

Eesti balletitantsijad
Eesti tantsupedagoogid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1944
Lajos Czinege

Lajos Czinege (24. märts 1924 Karcag – 10. mai 1998 Leányfalu) oli Ungari sõjaväelane ja kommunistlik riigitegelane.

Lajos Czinege oli 17. maist 1960 kuni 6. detsembrini 1984 Ungari Rahvavabariigi kaitseminister.

Viited

Ungari sõjaväelased
Ungari poliitikud
Sündinud 1924
Surnud 1998
Rupert Sheldrake

Alfred Rupert Sheldrake (sündinud 28. juunil 1942 Newark-on-Trentis) on parapsühholoog. Ta on tuntud morfilise resonantsi teooria väljaarendamise tõttu.

Aastatel 1967–1973 töötas ta Cambridge'i Ülikooli Clare College'is arengubioloogia alal. Seejärel töötas ta aastatel 1974–1985 taimefüsioloogina Indias rahvusvahelises troopiliste taimede saagikuse uurimise instituudis. Aastatel 2005–2010 juhtis ta Perrott-Warricki projekti, mida haldab Cambridge'i Ülikool.

Morfilise resonantsi teooria hüpoteesi kohaselt omavad looduslikud süsteemid, nagu termiidikolooniad, orhideed, tuvid, insuliinimolekulid kollektiivset mälu kõikide samasse liiki kuuluvate isenditega. Sheldrake'i teooria puudutab ka ettenägemise ja telepaatia küsimusi.

Teaduskogukond on morfilise resonantsi teooriat laialdaselt kritiseerinud, nimetanud seda pseudoteaduseks ja osutanud veenva tõestusmaterjali puudumisele.

Raamatud 
 A New Science of Life: The Hypothesis of Formative Causation, J.P. Tarcher 1981 (2. trükk 1985, 3. trükk 2009). ISBN 978-1-84831-042-1
 The Presence of the Past: Morphic Resonance and the Habits of Nature, Times Books 1988. ISBN 0-8129-1666-2 
 The Rebirth of Nature: The Greening of Science and God, Bantam Books 1991.  ISBN 0-553-07105-X
 Chaos, Creativity and the Resacralization of the World, 1992
 Seven Experiments that Could Change the World:a do-it-yourself guide to revolutionary science, Riverhead Books 1995. ISBN 1-57322-014-0
 Dogs that Know When Their Owners are Coming Home: and other unexplained powers of animals, Crown Publishers 1999 (2. trükk 2011).  ISBN 978-0-307-88596-8
 Chaos, Creativity and Cosmic Consciousness, 2001
 The Sense of Being Stared At: and other aspects of the extended mind, Crown Publishers 2003. ISBN 0-609-60807-X 
 The Science Delusion: Freeing the spirit of enquiry,  Coronet 2012. ISBN 978-1-4447-2795-1. USA-s pealkirjaga Science Set Free: 10 Paths to New Discovery. Eesti keeles: Dogmadeta teadus: Uuriva vaimu vabastamine, Eesti Transpersonaalne Assotsiatsioon 2014, tõlkinud Andres Tamm. 
 Science and Spiritual Practices, Coronet 2017. ISBN 978-1-444-72792-0. 
 Ways To Go Beyond, And Why They Work: Seven Spiritual Practices in a Scientific Age, London: Coronet, 2019. . Eesti keeles: Teadus ja vaimne praktika, Postimees Kirjastus 2020, tõlkinud Hardo Pajula.

Viited 

Suurbritannia bioloogid
Pseudoteadused
Vaimsed õpetajad
Sündinud 1942
Jumprava

Jumprava (saksa keeles Jungfernhof) on asula Lätis Lielvārde piirkonnas Jumprava vallas.

Asulat läbib Riia-Krustpilsi raudteeliin.

Asulas on vallavalitsus, keskkool, muusika- ja kunstikool, lasteaed, kultuurimaja ja raamatukogu.

Vaata ka
Dzelmes (Lieljumprava)
Jumpravmuiža (Limbaži vallas)
Jumprava mõis

Läti asulad
Krasnapołle

Krasnapołle (transkribeerituna Krasnapolle, poola keeles Krasnopole) on alev Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Krasnapołle rajooni halduskeskus. Krasnapołle asub Mahiloŭ linnast 109 kilomeetri kaugusel.

Haridust annavad kaks keskkooli ja muusikakool. Alevis on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Seal antakse välja rajoonilehte «Голас Краснапольшчыны». Alevis on toiduainetetööstus, seal valmistatakse ka ehitusmaterjale ja toodetakse puidust gaasi.

Alevi nimi tähendab ilusat põldu (краснае – 'ilus').

Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum ja osaliselt säilinud XIX sajandi lõpus rajatud ehitistega piirkond.

Ajalugu  

Aastal 1708 külastas Aleksandr Menšikov Mstsisłavi vojevoodkonna aladele jäävat Krasnapołlet. Tänapäevane Krasnapołle jääb aga selle vojevoodkonna piiri lähedusse, asudes siiski endise Minski vojevoodkonna aladel. Sealset asulat on kirjalikult esimest korda kindlamalt mainitud aastal 1741.

Aastal 1754 sai Krasnapołlest alev, kus peeti neli korda aastas laata. Alevis oli suur juudi kogukond.

Seoses Poola jagamisega läks alev aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu.. Aastal 1774 läks alev Golitsõnide valdusse. Aastal 1784 mainitakse esimest korda kirjalikult Małastoŭka küla, mis on tänapäeval Krasnapołlega ühte kasvanud. XIX sajandil läks alev Benckendorffide valdusse. Alevis olid õigeusu kirik, apteek ja veski, seal tegutses kolm parkalitöökoda.

Aastal 1924 läks Krasnapołle Valgevene NSV koosseisu. Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsiooniväed 1714 alevi ja selle ümbruskonna elanikku. Aastal 1996 püstitati alevisse mälestusmärk "Must oli Krasnapołle maa", mis on pühendatud Tšornobõli tuumakatastroofi ohvritele.

Tuntud elanikke 

Michaił Antonaŭ – Nõukogude sõjaväelane
Ihar Marzaluk – valgevene arheoloog
Jakov Zevin – vene revolutsionäär
Alaksiej Pysin – valgevene poeet
Isaak Vaksman – Nõukogude sõjaväelane
Abram Bragin – vene kirjanik
Vladimir Bragin – vene kirjanik ja dramaturg
Zalman Liberman – vene skulptor
Georgi Puzenkov – vene kunstnik
Leon Rohlin – nõukogude neuroloog

Viited

Välislingid 

Alev Valgevene fotoentsüklopeedias
Fotod alevist

Valgevene alevid
Krasnapołle rajoon
Teodor Meleșcanu

Teodor Meleșcanu (sündinud 10. märtsil 1941 Bradis) on Rumeenia poliitik, diplomaat ja jurist. Ta oli aastatel 2007–2008 Rumeenia kaitseminister. Aastatel 1992–1996 ja 2012 oli ta Rumeenia välisminister, uuesti oli ta Rumeenia välisminister 4. jaanuarist 2017 kuni 24. juulini 2019. Aastatel 2012–2014 oli ta Rumeenia Välisluureteenistuse direktor.

Ta sündis aastal 1941 Bradis Hunedoara maakonnas. Ta lõpetas aastal 1964 Bukaresti Ülikooli õigusteaduskonna. Aastal 1968 lõpetas ta Genfi Ülikooli majandus- ja sotsiaalteaduskonna.

Aastatel 1966–1990 täitis ta mitmesuguseid Rumeenia välisministeeriumi ülesandeid.

Isiklikku 
Teodor Meleșcanu on lesk. Ta oli 15. jaanuarini 2004 abielus Rumeenia teleajakirjaniku ja juristi Felicia Meleșcanuga, neil sündis tütar.

Rumeenia välisministrid
Rumeenia diplomaadid
Kaitseministrid
Rumeenia juristid
Sündinud 1941
Zeltiņi

Zeltiņi (vanasti ka Zeltiņš) on küla (vidējciems) Lätis Alūksne piirkonnas Zeltiņi vallas. Küla asub piirkonna keskusest Alūksnest 21 ja Riiast 180 kilomeetri kaugusel merepinnast 121 meetri kõrgusel.

Asulas tegutseb puusöetööstus Marienburg. Samuti asuvad seal Zeltiņi kirik ja endise Zeltiņi mõisa hoonetekompleks. Külas on raamatukogu. Seal asuvad Zeltiņu centrsi ja Zeltiņi bussipeatused.

Zeltiņi mänd ja veel neli nimetut mändi on looduskaitse all.

Külas asub kalmistu. Kalmistule on maetud Teises maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõdurid, nende haudadel asub mälestusmärk. Zeltiņi kalmistu kabel ja selle kellatorn on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised. Kohaliku kaitse all on Zeltiņi mõisa hoonetekompleks (kõrts, tall – kutsari maja ja mõisavalitseja maja), Zeltiņi kirik ja Zeltiņi Kirikumägi. Zeltiņi mõisa ait on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis.

2007. aastal oli Zeltiņis 130 elanikku. 2017. aastal oli elanike arv 164, 2019. aastal aga 151.

Viited

Alūksne piirkonna külad
La Parisienne (Renoir)

"La Parisienne" on prantsuse kunstniku Pierre-Auguste Renoiri õlimaal lõuendil.

Renoiri modelliks oli prantsuse näitlejanna Henriette Henriot (1857–1944), kes oli maali loomise ajal 16-aastane.

1874. aastal valminud teos oli üks seitsmest tööst, mille Renoir samal aastal toimunud esimesel impressionistide näitusel välja pani.

Kirjandus
 

Auguste Renoiri maalid
Lubeja

Lubeja on asula Lätis Madona piirkonnas Liezēre vallas.

Nüüdisaegne asula on endisaegse Lubeja mõisa (Lubey) kohal.

Välislingid
Sissekanne Läti Georuumiinfo Agentuuri andmebaasis

Läti asulad
Madona piirkond
Rozula

Rozula (varasema nimega Rozbeķi ja Rozbeķu muiža, nõukogude ajal Vienotnes) on küla (vidējciems) Lätis Cēsise piirkonnas Stalbe vallas. 

Rozula asub merepinnast 58 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Stalbest 6 ja Riiast 78 kilomeetri kaugusel. Külas on Rozula bussipeatus.

Rozulat mainiti esimest korda aastal 1419. Nüüdisaegne asula asub endisaegse Rozbeķi mõisa (Rosenbeck) keskuse alal. Aastani 2021 kuulus küla Pārgauja piirkonda.

Asulas asuvad rahvamaja ja Rozbeķi vasallilinnuse varemed. Looduskaitse all on hõberemmelgas ümbermõõduga 6,89 ja kõrgusega 17 meetrit.

Aastal 2015 oli külas 137 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 124, aastal 2021 aga 112.

Cēsise piirkonna külad
Šķirstiņi

Šķirstiņi on küla (mazciems) Lätis, nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Limbaži piirkonnas Viļķene vallas.

Küla asub valla keskosas Svētupe jõe ääres  ja jääb valla keskusest Viļķenest kolm kilomeetrit itta. Külas asub Šķirstiņi bussipeatus.

Nüüdisaegne asula on endisaegse Šķirstiņi mõisa (Napküll) keskus. XIX sajandi kuuekümnendatel aastatel kuulusid mõisakompleksi häärber, kõrts ja veski. Veski tarbeks rajati mõisa juurde paisjärv, veski ise tegutses Teise maailmasõjani. Häärber rajati XIX sajandil. Tegemist oli puidust hoonega, mida kattis tellistest vooderdis. Pärast võõrandamist asusid seal vaestemaja ja rahvamaja, hiljem kujunes see Raudupese talu elumajaks. Nõukogude perioodil asusid seal kohaliku kolhoosi kontor, klubi ja pood.  Aastal 1948 asutatud põllumajanduslik artell Dzirkstele oli toonase Valmiera rajooni alade esimene kolhoos. Aastal 1957 sealne kolhoos likvideeriti ja selle maad liideti Viļķene sovhoosiga. 1999. aasta detsembris hävis sealse mõisa häärber tules.

Külas asuv Ungurkalnsi ehk Ozoliņi mäe linnamägi on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.

Aastal 2007 oli külas 18 elanikku.

Välislingid
Sissekanne Läti Georuumiinfo Agentuuri andmebaasis

Limbaži piirkonna külad