joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dobby

Majahaldjas Dobby on tegelane J. K. Rowlingu Harry Potteri romaanisarjas.

Dobby on väikest kasvu hoolitsev majahaldjas ja ta teenis Malfoy perekonda, kuni Lucius Malfoy ta kogemata vabastas.

"Harry Potter ja saladuste kamber"

Kui Harry on 12-aastane, tuleb Dobby Harry juurde teda hoiatama, et Sigatüükas on teoksil vandenõu saatmaks korda kõige jubedamaid asju. Samal päeval on aga Harry onul Vernonil ja tädil Petunial ning nende pojal Dudleyl tähtis sündmus: neile tulevad külalised. Harry ei või seetõttu oma toast välja tulla, sest ta onu kardab, et ta rikub kõik ära. Kuid Dobby ei tahtnud, et Harry kooli läheb. Et Harry kooli minemist ära hoida näppas ta Harryle saadetud kirjad ära. Kuid ta lobises kogemata välja, et just tema need kirjad võttis. See ajas Harry vihaseks ning ta käskis Dobbyl talle kirjad tagasi anda. Dobby ei andnud neid tagasi, vaid jooksis Harry sugulaste juurde ning tõstis siis tordi õhku. Tort hõljus aeglaselt ning Harry hiilis tordi juurde üritades seda kätte saada, aga siis kukutas Dobby tordi otse külalisele pähe.
Hiljem takistas Dobby Harryl Sigatüükasse minekut sulgedes võluvärava, mis ühendas võlumaailma rongijaama mugumaailma omaga. Sellepärast jäi Harry koos oma hea sõbra Roniga rongist maha. Kuna Harry pääses sellegi poolest kooli, üritas Dobby teda klommiga vigastada. Oma sõnul tegi ta seda selleks, et Harry oleks ohutult haiglas seni kuni hirmsad sündmused toimuvad. Raamatu lõpus hakkab Harryl Dobbyst kahju ning ta üritab Dobbyt Malfoyde teenistusest vabastada. See tal ka õnnestub, kuna soki, mille sisse ta päeviku pani, viskas Lucius Malfoy minema, sest loomulikult polnud tal seda vaja. Luciuse õnnetuseks püüdis Dobby selle kinni ja sai niiviisi vabaks.

"Harry Potter ja tulepeeker"

Dobby töötab koos majahaldjaga nimega Winky Sigatüükas. Ta saab Albus Dumbledore'i käest palka: üks galeoon kuus ja üks vaba päev kuus. Harryl läheb Kolmevõluri turniiril abi vaja ning Dobby varastab tema jaoks kidemerohu, millega saab vee all hingata.

"Harry Potter ja segavereline prints"

Dobby jälitab koos majahaldjaga Kreacher Draco Malfoyd, sest Harry soovib teada saada, kus Malfoy käib, kui teda kelmikaardil näha ei ole.

"Harry Potter ja surma vägised"

Dobby päästab Harry ja ta sõbrad Malfoyde mõisast, kuid hetkel, kui ta kasutab kadumist, tabab Bellatrix Lestrange teda hõbedase noaga otse kõhtu. Harry matab Dobby maha, kirjutades hauale: "Siin puhkab Dobby, vaba haldjas". Sellega rõhutab ta, et Dobby oli vaba ning otsustas enda eest ise.

Harry Potter

da:Magiske væsner i Harry Potter-universet#Dobby
de:Figuren der Harry-Potter-Romane#Dobby
en:Magical creatures in Harry Potter#Dobby
it:Personaggi minori di Harry Potter#Dobby
no:Husnisser i Harry Potter#Noldus
pl:Magiczne stworzenia z cyklu Harry Potter#Zgredek
sv:Husalf#Dobby
tr:Sihirli Yaratıklar (Harry Potter)#Dobby
Borkum

Borkum on saar ja vald Põhjameres Saksamaal Leeri kreisis. Valla pindala on 30,74 km². 31. detsembril 2017 elas seal 5118 inimest. Saar asub Rottumeroogist idas ja Juistist läänes. Saarel on luiteid, kõrgus kuni 18 m.

Halduslikult hõlmab saart Borkumi linn (vald). See koosneb saare lääneosas paiknevast samanimelisest osavallast ning kahest väiksemast idapoolsest osavallast (Ostland ja Reede).

Borkum külgneb läänes Westeremsi väinaga (mis moodustab piiri Hollandiga), idas Osteremsi väinaga, põhjas Põhjamerega ja lõunas Wattenmeeriga. See on suurim ja läänepoolseim Ida-Friisi saartest Põhjameres, Hollandi Groningeni provintsist otse põhjas.

Saar moodustus 1863. aastal kahest varem eraldi saarest, mida eraldab ikka veel madal vesi. Liitekohta ida- ja lääneosa vahel kutsutakse Tüskendör ('vahelt läbi').

Ajalugu 

Mainitud nii Straboni kui ka Plinius Vanema poolt kui Burchana fabaria (ubade saar), oli Borkum Karl Suure ajast osa suuremast Banti saarest, mis koosnes tänapäevastest Borkumist, Juistist ja Norderney lääneosast.

1484. aastal läks Bant Ida-Friisimaa krahvidele, kes arendasid kaubandust, ja saar sai tuntuks kui piraatluse ja vaalapüügi keskus. 1781. aastaks jagasid 18. sajandi vihased tormid Banti kolmeks saareks. Kuna vaalapüük vähenes, hakkasid elanikud vaesuma ja paljud lahkusid, saare elanikkond langes 852-lt 1776. aastal 406-ni 1811. aastal. Esimesed turistid saabusid saarele 1834. aastal ja kohalik majandus paranes turistide abil.

Thomas Nelsoni kirjastatud teoses "Mexico as I saw it" võrdleb Ethel Brilliana Tweedie (kirjutades 1911. aastal 1900. aasta reisist Mehhikosse) Monterrey tellisteid Borkumi omadega, "üks paik maakeral, kust juudid on pagendatud". Sellega seoti agressiivne ja edukas Saksa turistide kampaania, et Borkum juudi külastajatest vabana hoida, nagu ülistab antisemiitlik "Borkum-Lied".

1910. aastal vangistati Briti ohvitserid kapten Bernard Frederick Trench ja leitnant Vivian H. Brandon spionaaži eest saare sõjaväeliste rajatiste pildistamisega.

19. ja 20. detsembril 1934 käivitas Wernher von Braun kaks A2-raketi prototüüpi, Maxi ja Moritzi.

Saar oli natsi sõjakurjategijate paik, keda hiljem süüdistati Borkumi saare sõjakuritegude kohtus.

Transport 

Saar on osaliselt autovaba. Hooajaväliselt on autosõit lubatud kõikjal, muidu on siin autovabad tsoonid. Ainus linn saarel on samuti Borkum. Tüskendöri alal on lennuväli. Borkumit teenindavad parvlaevad Emdenist Saksamaal ja Eemshavenist Hollandis. Reisijad saavad tasuta rongisõidu sadama ja Borkumi linna vahel.

Viited

Välislingid 

 Linnavalitsuse koduleht
 Ametlik sait
 Veebikaust teemaga Borkum
 Veebikaust teemaga Borkumi suveresidents

Alam-Saksi vallad
Friisi saarte saared
Ida-Friisi saared
Leeri kreis
EMT

EMT (AS EMT, varasem ärinimi AS Eesti Mobiiltelefon) oli Eesti suurim mobiilsideoperaator. Ettevõte tegutses aastatel 1991–2014.

Koostööd tehti lauatelefonide operaatoriga Elion (mõlemad kuulusid valdusfirmale Eesti Telekom).

AS EMT alustas tegevust 28. aprillil 1991, mil ühisettevõtte moodustasid Eesti Telekom (51%), Rootsi Telia (24,5%) ja Soome Sonera (24,5%). 1. septembril 2014 ühendati ettevõte oma emafirmaga Eesti Telekom, mis jätkas mobiilsideteenuste pakkumisel kaubamärgi EMT kasutamist. 20. jaanuaril 2016 muutis Eesti Telekom oma ärinime Telia Eesti AS-ks ning ühendas ka senised brändid Elion ja EMT üheks Teliaks.

Seoses Eesti Telekomi restruktureerimisega sai 1999. aasta aprillis AS EMT ainuomanikuks AS Eesti Telekom – rahvusvaheline börsiettevõte, mille aktsiad on noteeritud nii Tallinna kui ka Londoni börsil ning kelle strateegiline investor TeliaSonera tagab rahvusvahelise oskusteabe.

AS EMT tegevusala ja eesmärk on üldkasutatavate telekommunikatsioonivõrkude loomine ja opereerimine ning üldkasutatavate telekommunikatsiooniteenuste osutamine või vahendamine Eesti Vabariigis ja välismaal.

AS EMT haldab GSM 900, GSM 1800, 3G-, 3.5G- ja 4G-mobiilsidevõrku. 

AS EMT on seadnud eesmärgiks olla turuliider innovaatiliste lahenduste pakkumistel ja rakendamisel, mis põhinevad nüüdisaegseimal telekommunikatsiooni- ja infotehnoloogial. AS EMT loob ettevõtetele, asutustele ja eraklientidele keskkonna ja võimalused edukaks ning efektiivseks tegutsemiseks globaalses infoühiskonnas.

EMT innovatsiooni näited: 
 1998 – Eesti esimese GSM 1800 võrgu avamine
 2000 – mobiilse positsioneerimise ja WAP-teenuse turuletoomine
 2000 – mobiilparkimine (rahvusvahelise GSM-i Assotsiatsiooni aastaauhinna nominent innovaatilisema teenuse kategoorias)
 2001 – GPRS-teenuse turuletoomine esimesena Eestis
 2003 – MMS-teenuste avamine
 2004 – EDGE-i turuletoomine esimesena Eestis
 2005 – 3G turuletoomine esimesena Eestis
 2006 – 3.5G (HSDPA) turuletoomine esimesena Eestis
 2007 – mobiil-ID turuletoomine esimesena Eestis

2007. aasta lõpu seisuga pakkus EMT oma teenuseid 765 000 kliendile. Neist 469 000 on lepingulised kliendid ja 296 000 kõnekaardi kasutajad.

Välislingid
EMT koduleht
EMT ajalugu: 2006–
EMT teenis teises kvartalis 87 miljonit krooni kasumit, Eesti Päevaleht, 18. juuli 2007
Digitark: Telia pressikonverents 20.01.2016

Eesti endised ettevõtted
Eesti telekommunikatsiooniettevõtted
Kilingi-Nõmme vapp

Kilingi-Nõmme vapp oli Eesti haldusüksuse Kilingi-Nõmme linna vapp.

Vapp oli kasutusel 23. novembrist 1995 kuni 2005. aastani, mil ühineti koos Tali valla ja Saarde vallaga ühtseks omavalitsusüksuseks Saarde vallaks.

Vapi kirjeldus 
Sinisel kilbil püstine kuldne tammeoks kolme lehe ja ühe tõruga; hõbedases päises kaks musta, paremale kaldu vasarat.

Vaata ka 
Kilingi-Nõmme lipp

Kirjandus 
Kilingi-Nõmme lipp ja vapp. Uus Eesti, 23. november 1938, nr. 321, lk. 11.

Eesti vapid
Kilingi-Nõmme
Herzogenrath

Herzogenrath on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Aacheni kreisis. Asub Aachenist lõunas Saksamaa-Hollandi piiril. 

Piirneb Kerkrade linnaga Hollandis ja moodustas sellega enne 1815. aasta Viini kongressi otsust ühe linna. Riigipiir kulgeb ühes kohas piki peatänavat.

Välislingid 

Herzogenrathi koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Kristjan Luhamets

Kristjan Luhamets (sündinud 13. mail 1980 Kuressaares) on eesti vaimulik.

Lõpetas 1999 Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 2005 Tartu Ülikooli usuteaduskonna. Täiendas end Kieli ja Leipzigi ülikoolis. Ordineeriti 15. augustil 2006 kirikuõpetajaks.

Oli 2006–2012 Kambja koguduse õpetaja. 
Oli 2009–2017 Tartu Pauluse koguduse abiõpetaja, aastast 2017 Tartu Pauluse koguduse õpetaja, aastast 2013 Tartu praostkonna abipraost ja aastatel 2014–2018 Kursi koguduse hooldajaõpetaja.

Ta on olnud ka Eesti Evangeelsete Üliõpilaste Ühenduse esimees, Kambja Laulu- ja Mänguseltsi juhatuse esimees ja 2009–2013 Kambja vallavolikogu aseesimees. Alates 1997 on ta Eesti Genealoogia Seltsi liige ja alates 2020 EELK Laste- ja Noorsootöö Ühenduse juhatuse esimees.

Alates 2012 joonistab Kristjan Luhamets karikatuure ajalehele Eesti Kirik.

Tunnustus 
 2022 EELK meediapreemia

Isiklikku

Tema isa on piiskop Joel Luhamets ja ema on koorijuht Tiina Luhamets.

Tema isapoolne vanaisa Aleksander Luhamets oli eesti vaimulik ja emapoolne vanaisa oli arst Heljut Kapral (1923–2021). 

Tema vanavanaisa Timofei Luhamets oli kaupmees ja jutlustaja. 

Tema ämm Piret Kärtner on võõrkeeleõppe didaktik ja riigiametnik. 

Tema tädi Maris Lend on muusikapedagoog, tädimees Enno Lend on eesti majandusteadlane ja tädipoeg  Andreas Lend on eesti tšellist. 

Tema vanatädi Lehte Rannut oli eesti keeleteadlane. 

Tema vanaema tädipoeg Kaul Kadak oli eesti eripedagoog, haridusministeeriumi ametnik, metsavend, soomepoiss ning eesti aktivist Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Kanadas.

Kirjutisi 
 "Algaja treffneristi käsiraamat". Tartu 1999, 81 lk.
 "EELK Tartu Pauluse kogudus - algusest peale". Tartu 2002, 162 lk; ISBN 9985787153
 "Kambja kihelkonna ajalugu". Kirjastus Ilmamaa Tartu 2011, 380 lk; ISBN 9789985774076
 "Nahksepa palvemaja Antslas". Tartu 2012, 24 lk.
 "Massimõrv Tartu Krediidikassa keldris 14. jaanuaril 1919. a.". Kirjastus Pauluse Raamatupood, Tartu 2015, 40 lk; ISBN 9789949969807
 "Jõulurõõm. Seitse jutlust jõuluõhtuks". Kirjastus Pauluse Raamatupood, Tartu 2021, 44 lk; ISBN 9789916409077

Viited

Välislingid
Lea Jürgenstein, Treffnerist jõuab minutiga kirikusse joosta, Postimees, 8. aprill 1999
Kristjan Luhamets, Kirik rõõmustab Jumala päästest, Postimees, 1. oktoober 2011
Kristjan Luhamets, Kirikul on palju lootust, Postimees, 1. oktoober 2012
Kristjan Luhamets, Moraal ei ole "üldinimlik", vaid usu küsimus, Postimees, 18. märts 2013

Tartu Pauluse koguduse vaimulikud
Kambja koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eesti karikaturistid
Sündinud 1980
Jaan Adamson

Jaan Adamson (7. november (vkj järgi 26. oktoober) 1824 Kurnuvere küla, Vastemõisa vald (Suure-Jaani kihelkond) – 27. aprill (15. aprill) 1879 Holstre vald) oli eesti koolmeister ja organist, eesti rahvusliku liikumise tegelane, Eesti Aleksandrikooli mõtte peamisi algatajaid.

Omandas algõpetuse kodus ning õppis aastail 1839–1840 Suure-Jaani kihelkonnakoolis. Samal ajal õppis iseseisvalt orelimängu. Sooritas 1850. aastal vallakoolmeistri eksami ja töötas seejärel õpetajana Viljandimaal Morna koolis (1850–1852) ja aastail 1852–1879 Holstre valla Pulleritsu külakoolis. Oli aastast 1854 kuni surmani Paistu kiriku organist. Koolmeistrina võttis kasutusele eesti keele uue kirjaviisi. Adamsoni tuntumad õpilased olid keeleteadlane ja luuletaja Mihkel Veske ning õpetaja ja kirjanik Juhan Kunder.

Osales eestlaste rahvusliku ärkamisaja sündmustes. Oli Eesti Aleksandrikooli mõtte algatajaid (koos Tarvastu köstri ja kihelkonnakooli õpetaja Hans Wühneriga) ning Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige. Ta kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi asutajaliikmete hulka, oli Õpetatud Eesti Seltsi kirjavahetajaliige ning Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi kassahoidja. Adamson lävis teiste rahvusliku ärkamisaja tegelastega, pidades muuhulgas kirjavahetust Jakob Hurda, Johann Köleri, Carl Robert Jakobsoni, Mihkel Veske, Friedrich Reinhold Kreutzwaldi, Lydia Koidula jt.

Adamson asutas Paistu kihelkonnas laulu- ja mänguseltse ning isikliku laenuraamatukogu. Samuti asutati tema eestvedamisel Viljandis 1965. aastal peamiselt koorilaulu ja näitemänguga tegelenud selts Koit.

Adamson tegeles vanavara kogumisega ning saatis Õpetatud Eesti Seltsile etnograafilist materjali (esemeid ja rahvapärimust). Tegi kaastööd Perno Postimehele, Eesti Postimehele ja Sakalale. Ta oli seotud 1864. aasta palvekirjade aktsiooniga.

Viited

Kirjandus
Reiman, V. Jaan Adamson. Tartu: Postimees, 1913.
Karelson, M. Jaan Adamson – Eesti Aleksandrikooli asutamise mõtte algatajaid. – Eesti Aleksandrikool ja põllumajanduslik haridus. 100 aastat kooli asutamisest. Koostaja M. Karelson. Tallinn: Valgus, 1988, lk 21–28.

Välislingid 
 

Eesti õpetajad
Eesti Kirjameeste Seltsi liikmed
Sündinud 1824
Surnud 1879
Paistu kalmistule maetud
Alexander Van der Bellen

Alexander Van der Bellen (sündinud 18. jaanuaril 1944 Viinis) on Austria majandusteadlane ja poliitik, alates 26. jaanuarist 2017 Austria liidupresident.

Alexander Van der Bellen oli sõltumatu kandidaat 2016. aasta Austria presidendivalimistel. 23. mail 2016 võitis ta presidendivalimiste teise vooru. Tema ametisse vannutamine oleks pidanud toimuma 8. juulil 2016. Austria Vabaduspartei vaidlustas aga valimistulemused ja 1. juulil tühistas Austria konstitutsioonikohus valimistulemused, nõudes valimiste uuesti korraldamist. Kordusvalimised toimusid 4. detsembril. Valimised võitis Van der Bellen, kes sai umbes 53% valijate toetuse. Tema vastaskandidaati, Austria Vabaduspartei esindajat Norbert Hoferit toetas umbes 47% valimas käinud inimestest. Valimisaktiivsus oli 74%.

Elulugu

Alexander Van der Belleni Pihkvas elanud isapoolsed vanavanemad põgenesid 1919. aastal lastega bolševike eest Eestisse. Tema isa Aleksander astus 1934. aastal Eesti kodakondsusse. 1941. aastal asus ta koos oma teise abikaasa, eestlanna Alma Sieboldiga ümber Saksamaale. Saksa põgenikelaagrist jõudsid nad lõpuks Viini, kus sündis nende poeg Alexander. Viinile läheneva Punaarmee eest põgenes perekond Lääne-Austriasse Tirooli maakonda Kaunertali, kus Alexander üles kasvas.

Alexander Van der Bellen astus 1962. aastal Innsbrucki Ülikooli majandusteaduskonda ja lõpetas selle 1970. aastal doktorikraadiga. Ta töötas samas aastatel 1968–1971 rahanduse instituudis assistendina ja 1976–1977 Innsbrucki Ülikooli erakorralise professorina. Vahepeal (1972–1974) töötas ta Berliinis majanduskeskuses. Alates aastast 1977 töötas ta Viini Ülikoolis korralise professorina, alates aastast 1980 ökonoomika õppetooli juhatajana ning oli aastatel 1990–1994 majandus- ja sotsiaalteaduskonna dekaan.

1994. aastast oli ta erakonna Rohelised – Roheline Alternatiiv parlamendisaadik ja 1999. aastast roheliste fraktsiooni esimees. Aastatel 1996–2008 oli ta Roheliste erakonna esimees. 

Populaarsuse küsitlustes on Van der Bellenit alati kõrgemalt hinnatud kui tema erakonda. Austerlased hindavad tema ausust ning seda, et isegi tuliste väitluste ajal suudab ta kaalutlevaks jääda. Muidugi on väga olulised tema suured majandusalased teadmised.

Alexander Van der Bellen on abielus. Tal on kaks täiskasvanud poega.

Tunnustus
 2021 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk

Viited

Välislingid
 Andres Einmann, "Oponendid süüdistavad Austria presidendikandidaadi Eesti kodanikust isa natsiminevikus". Postimees.ee, 24. november 2016

Austria presidendid
Austria majandusteadlased
Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1944
Peeter Päll

Peeter Päll (sündinud 15. märtsil 1961 Tallinnas) on eesti keeleteadlane, kes on spetsialiseerunud onomastikale. Ta on Eesti Keele Instituudi juhtivkeelekorraldaja.

1979. aastal lõpetas Päll Tallinna 21. Keskkooli. 1984. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna soome-ugri keelte alal, 1995. aastal sai samas magistrikraadi eesti filoloogias ja 2005. aastal doktorikraadi tööga "Võõrnimed eestikeelses tekstis".

1984. aastast on ta töötanud Keele ja Kirjanduse Instituudis (tänapäeval Eesti Keele Instituut) algul vanemlaborandi, noorem- ja vanemteadurina, 1993–1995 juhtteadurina, 1995–2008 sektorijuhatajana ning 2009. aastast peakeelekorraldajana.

Ta on uurinud eesti keele võõrsõnu ja nimesid (peamiselt kohanimesid), koostanud kohanimeandmebaasi. Osaleb riiklikus nimekorralduses: ta on kohanimenõukogu aseesimees, kohanimeseaduse eelnõu töörühma juht (1996), isikunimekomisjoni aseesimees. Päll on ÜRO kohanimeekspertide rühma latiniseerimissüsteemide töörühma juhataja. Aastatel 2005–2008 oli rahvusvahelise nimeuurijate seltsi ICOS juhatuse liige.

Teoseid
Maailma kohanimed. Tallinn, Eesti Keele Sihtasutus 1999. ISBN 9985-9218-5-2
Võõrnimed eestikeelses tekstis. Doktoritöö, 2005, PDF, trükis ISBN 9949-11-022-X
Võõrnimekirjutus. Tartu, Keelehooldekeskus 2017

Tunnustus
 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Eesti keeleteadlased
Onomastikud
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1961
Kolonel

Kolonel on sõjaväeline auaste paljudes riikides, sealhulgas Eesti kaitseväes. 

Kolonel vastab slaavi maades (sealhulgas Venemaal) polkovnikule ning Saksamaal, Šveitsis ja Norras ooberstile.

Eesti
Eesti kaitseväes on kolonel kõige kõrgem vanemohvitseri auaste, mis on madalam brigaadikindralist ja kõrgem kolonelleitnandist. Enne brigaadikindrali auastme kehtestamist oli see madalam kindralmajorist. Mereväes vastab sellele mereväekapteni auaste.

Alates 1. jaanuarist 2010 on Eesti Politseis kasutusel politseikoloneli auaste, mis on madalam politseikindralinspektorist ja kõrgem politseikolonelleitnandist.

Alates 1991

Maavägi

Õhuvägi

Piirivalve

Vaata ka
Ooberst
Polkovnik
Vanemkolonel

Viited

Eesti kolonelid
Eesti sõjandus
Sõjaväelised auastmed
Aavo Pikkuus

Aavo Pikkuus (sündinud 23. novembril 1954 Kaperal) on endine eesti jalgrattasportlane, olümpiavõitja.

Aastatel 1972–1981 kuulus Pikkuus Nõukogude Liidu koondisse. 1976. aasta Montréali OM-il võitis ta 102,5 km meeskonnasõidus Nõukogude Liidu meeskonnas kuldmedali (võistkonnakaaslasteks olid Anatoli Tšukanov, Valeri Tšaplõgin ja Vladimir Kaminski, sõidu keskmiseks kiiruseks 47,7 km/h). Ühisstardiga grupisõidus (180 km, 134 osavõtjat) tuli Pikkuus 44. kohale ajaga 4.54.49, Tšaplõgin oli temast pisut eespool (39.). 

Maailmameistrivõistlustel on Aavo Pikkuus võitnud 100 km meeskonnasõidus 1977. aastal kuld- ning 1975. ja 1978. aastal hõbemedali. 

Aastal 1977. võitis Pikkuus esikoha Rahutuuril. NSV Liidu meistrivõistlustel võitis Pikkuus aastatel 1974–1981 mitmepäeva-, kriteeriumi-, paaris-, meeskonna-, treki- ja eraldistardist sõidus kokku 19 medalit: 12 kuld-, 4 hõbe- ja 3 pronksmedalit. 

Eesti NSV meistriks on ta tulnud 9 korda. Aastatel 1974–1978 tunnistati Aavo Pikkuus Eesti parimaks sportlaseks.

Tippsportlase karjääri lõppedes oli Pikkuus edukas ka autorallis – näiteks 1983. aastal võideti koos Lehar Linnoga Saaremaa Ralli.

Tunnustus
 2001 – Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk
 2003 – Eesti Vabariigi spordipreemia (elutööpreemia silmapaistvate saavutuste eest tippsportlasena jalgrattaspordis)
 2006 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk

Viited

Välislingid

 
 Aavo Pikkuusi vanemad, august 1976

Eesti jalgratturid
Eesti autorallisõitjad
Nõukogude Liidu jalgratturid
40. motoriseeritud miilitsapolgu koosseis
Eesti olümpiavõitjad
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1954
Iława maakond

Iława maakond on maakond Kirde-Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas.

Haldus 
Maakond loodi 1999. aasta haldusreformi käigus.

Maakonna halduskeskus on Iława linn.

Maakond on seitse kohaliku omavalitsuse üksust (valda):

 Iława linn
 Lubawa linn
 Iława vald
 Lubawa vald
 Kisielice vald
 Suszi vald
 Zalewo vald

Maavanem (starosta) on Ryszard Zabłotny.

Rahvastik

Asustus 
Maakonnas on viis linna:
 Iława
 Lubawa
 Kisielice
 Susz
 Zalewo

Välislingid 

 Iława maakonna koduleht

Poola maakonnad
Warmia-Masuuria vojevoodkond
Andrei Kalmakov

Andrei Kalmakov (transliteratsioon Andrej Kalmakov; vene Андрей Леонидович Калмаков; sündinud 11. septembril 1970) on Venemaa kabetaja, rahvusvaheline suurmeister.

Ta on kahekordne Venemaa meister (1994, 1995) ja Euroopa meistrivõistluste pronksmedali võitja aastast 1995.

Venemaa kabetajad
Sündinud 1970
Desintegraator

Desintegraator oli erikonstrueerimisbüroo, mille jaanuaris 1974 asutas tehnikateaduste doktor Johannes Hint, kes ise nimetas seda Nõukogude Liidu esimeseks teaduskooperatiiviks. Desintegraator oli omakapitalil rajanev kooperatiivettevõte, mis kuulus EKE süsteemi ning tegeles peamiselt UDA-tehnoloogia arendamise ja evitamisega. 

Asutamise järel oli firma täisnimeks Spetsiaalne Konstrueerimis- ja Tehnoloogiabüroo Desintegraator. Aastail 1987–1993 kandis sama firma nime Teadus-tootmiskoondis Desintegraator. Aastal 1999 muudeti Desintegraatori omandivorm aktsiaseltsiks.

Desintegraatori õitseaeg 
Aastaisse 1977–1982 langeval tippajal andis firma tööd umbes 900 inimesele ja kujunes siinpoolseks osaks Nõukogude Liidu ja Austria segaettevõttes Dessim. Aastal 1980 oli Desintegraatori puhaskasum 8,5 miljonit rubla.

Dr Hindi juhtimise all (1974–1981) oli firma tegevusalade seas uurimistöö ainete ergastamiseks desintegraatormenetluse abil. Sellal konstrueeriti firmas mitmesuguseid desintegraatorseadmeid ja tootmisliine, projekteeriti käitisi ja masinaparke ehitusmaterjalide (peamiselt silikaltsiidi ja polümeerbetooni), samuti süvapuuraukude tampoonsegude, väetiste, sööda jm tootmiseks. Firmas arendati ja valmistati videoterminale ja elektroonikat tootmisprotsesside automaatjuhtimiseks ja kontrollimiseks, samuti arendati biotehnoloogiat ja toodeti mitmesuguseid raviomadusega biojuuretisi. 

Johannes Hindi kõrvaldamise tulemusel poliitiliselt motiveeritud 
kriminaalprotsessiga, mis kestis maist 1981 detsembrini 1983 ja kaasas septembris 1985 Hindi surma vangistuses, peatus firma perspektiivne uurimistöö ja UDA-tehnoloogia sürjutati Desintegraatori tegevusprogrammist mõne aastaga; suurem osa firma välissidemeid katkes, kasum ja käive kahanesid, töötajate arv langes viie aastaga poole võrra.

Desintegraator tänapäeval
Nüüdseks on Desintegraator vaid mõnekümnele inimesele tööd andev tootmisfirma – Desi kaubamärgi omanik, mis tegeleb materjalide purustusseadmete valmistamisega ja täidab ka välistellimusi. Muuhulgas tegeleb firma oma ruumide väljarentimise ja kinnisvarahaldusega.

Välislingid
Desintegraator Tootmise OÜ

Eesti ettevõtted
Masinatööstus
Kolonelleitnant

Kolonelleitnant on sõjaväeline auaste paljudes maades, sealhulgas Eesti kaitseväes. 

Kolonelleitnant vastab Vene alampolkovniku ja Saksa ooberstleitnandi auastmele.

Eesti

Eesti kaitseväes on kolonelleitnant maaväe ja õhuväe vanemohvitseri auaste, mis on koloneli auastmest madalamal ja majori auastmest kõrgemal. Mereväes vastab kolonelleitnandile kaptenleitnandi auaste.

Sõjaväelised auastmed
Peeter Paenurm

Peeter Paenurm (sündinud 26. mail 1967 Tallinnas) on eesti vaimulik ja Kaitseliidu peakaplan. 

Ta lõpetas aastal 1985 Tallinna 20. Keskkooli. Õppis 1985–1995 Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 11. detsembril 1991 aseõpetajaks, õpetajaõigused sai 29. mail 1995. 

Magistriõpingud Helsingi (1997–2004) ja Tartu Ülikoolis. Kaplanikoolitus 1997 (KOK-2).

Teenistuskäik kogudustes 
EELK Ridala koguduse õpetaja (1991 - 2001)  

EELK Martna koguduse hooldajaõpetaja (1991 - 2001) 

EELK Haapsalu koguduse abiõpetaja (1992 - 2001) 

EELK Kambja koguduse hooldajaõpetaja (2002 - 2005) 

EELK Tartu Maarja koguduse õpetaja  (2001 - 2012)   

EELK Jõgeva ja  Avinurme koguduste hooldajaõpetaja (2003)  

EELK Tartu praostkonna abipraost (2002 - 2012)

Teenistuskäik kiriklikes institutsioonides 
EELK Kirikukogu liige 1998 - 2001 

EELK noorsootöö toimkonna sekretär 1990 - 1991

EELK Noorsootöö Keskuse peasekretär 1991 - 1992, nõukogu liige 1991-1997, 1998 - 2003 ja juhatuse liige 1998 - 2001 

EELK Liturgiakomisjoni sekretär 1992 - 2017 

EELK Kunsti- ja arhitektuurinõukogu liige 2002 - 2015

EELK Kultuuriväärtuste komisjoni liige 2015 - 2017 

Ajalehe Eesti Kirik kolleegiumi liige 2003 - 2016

Muud ametid ja ülesanded: 

Haapsalu Wiedemanni gümnaasiumi usundiõpetuse õpetaja 1990–1992

EELK UI liturgika lektor 1996 - 1998, 2001 - 2004

Viljandi Kultuuriakadeemia liturgika õppejõud 2002 - 2003

Teenistuskäik kaplanaadis 
Kaitseliidu Tartu Maleva kaplan (2007 - 2012)  

Staabi - ja Sidepataljoni kaplan (2012 - 2017)  

1.Jalaväebrigaadi  kaplan (2017 - 2021)   

Kaitseliidu peakaplan (alates 2021)   

Auastmed: lipnik (1997), nooremleitnant (2012), leitnant (2016), kapten (2019)

Tunnustus 
EELK Teeneteristi III järk 2010

Martna valla teenetemärk 2012

Soome Sõjaveteranide Liidu teenetemedal 2018

Staabi- ja Sidepataljoni rinnamärk 2018

1.Jalaväebrigaadi rinnamärk 2021

Isiklikku

Peeter Paenurm on abielus õpetaja, nõustaja ja koolitaja Mari Paenurmega (s. Raudsik), peres kasvab tütar Maarja Engel (s. 2003) ja kaks poega; Jaagup Martin (s.2005),Johannes Oskar (s.2007).   

Peeter Paenurm  on  ema poolt pärit  Salumäede suguvõsast, kus on teisigi vaimulikke (vanaisa Eduard Salumäe, onud Ivar-Jaak Salumäe, Tiit Salumäe ja Mart Salumäe). 

Abikaasa Mari Paenurme vanemad on Heino Raudsik (1929–1979), omaaegne tuntud Tartu Kalevi korvpallur ning näitleja ja teatripedagoog Sirje Raudsik.

Tartu Maarja koguduse vaimulikud
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Usuteaduse Instituudi vilistlased
Sündinud 1967
Joel Luhamets

Joel Luhamets (sündinud 19. märtsil 1952 Antslas) on eesti vaimulik, aastast 2015 EELK Lõuna piirkonna piiskop.

Ta lõpetas aastal 1970 Antsla Keskkooli. Õppis 1970–1975 Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonnas ja 1977–1987 EELK Usuteaduse Instituudis.

Töötas 1975–1977 Märjamaa sovhoosis peaenergeetikuna.

Ordineeriti 6. septembril 1978 õpetajaks. Oli 1978–1989 Kuressaare ja Kaarma koguduse õpetaja, 1988–1989 Ruhnu koguduse õpetaja, 1989–1997 Põltsamaa koguduse õpetaja ja 2002–2003 Toronto Peetri koguduse abiõpetaja.

Oli 1990–2015 EELK Konsistooriumi assessor, 1991–1997 Viljandi praostkonna praost, 1996–2015 Tartu praostkonna praost. On praostina teeninud lühemat aega Halliste, Tartu Jaani, Jõgeva, Palamuse, Torma, Tartu Maarja, Kambja, Avinurme ja Vara kogudust.

Oli 1990–1992 ajalehe Eesti Kirik vastutav toimetaja. Oli Eesti Kongressi liige.

Oli aastatel 1997–2017 Tartu Pauluse koguduse õpetaja.

Tunnustus 
 2001 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2008 – EELK Kuldrist
 2016 – Tartumaa Kuldne Tammeoks
 2018 – Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler

Isiklikku 

Tema isa Aleksander Luhamets oli eesti vaimulik.

Tema abikaasa Tiina Luhamets on viiuldaja haridusega organist, koorijuht ja muusikapedagoog.

Tema poeg Kristjan Luhamets on eesti vaimulik.

Tema onutütar Taimi Paal on eesti botaanik.

Viited

Välislingid 
 "Kahekõne", ETV, 29. oktoober 2009 (intervjuu Joel Luhametsaga)
 "Piiskopiks pühitsetud Joel Luhamets jääb Pauluse koguduse õpetajaks" Postimees, 23. aprill 2015
 Raimu Hanson "Joel Luhamets: hea karjane seab karjaliikmete huvid enda omadest ettepoole" Postimees, 23. aprill 2015

Luteriusu piiskopid
Tartu praostid
Viljandi praostid
Kuressaare Laurentiuse koguduse vaimulikud
Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse vaimulikud
Tartu Maarja koguduse vaimulikud
Tartu Pauluse koguduse vaimulikud
Äksi Andrease koguduse vaimulikud
Eesti Kongressi liikmed
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Usuteaduse Instituudi vilistlased
Tartu aukodanikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1952
Halloween

Halloween (lühenenud kuju ingliskeelsest nimetusest All Hallows' Eve, 'kõigi pühakute õhtu') on läänekristliku pühakutepäeva (1. november) eelõhtul 31. oktoobril tähistatav kalendritähtpäev. Ajaloolaste arvates on selle juured tõenäoliselt paganlikes ja keldi rituaalides. Halloween on eriti populaarne Põhja-Ameerikas. Halloween'i jooksmine ehk trick-or-treating toimub 31. oktoobril.

Mõiste päritolu 

Kuigi sõna halloween on kristliku algupäraga, arvatakse pühal endal olevat paganlikud juured. Ajaloolane Nicholas Rogers märgib, et "mõned folkloristid arvavad seda tulenevat Rooma puuviljade ja seemnete jumalanna Pomona pidustustest või surnutepühast Parentalia, kuid tüüpilisemalt seostatakse seda keldi Samhaini festivaliga, mille nimi tuleb vana-iiri keelest ja tähendab 'suve lõppu'."

Ajalugu 
Halloween on väljarändajate (iirlaste ja šotlaste) poolt Põhja-Ameerikas juurutatud, seal kommertsialiseerunud ja nüüd ringiga "tagasi toodud" tähtpäev. Põhitunnuseks on õõnes kõrvits, millele on külje peale sisse lõigatud nägu ja sisse pandud küünal – kõrvitsalatern.  

Kõrvitsalaternaid hakati tegema alles Ameerikas, sest kõrvits on Ameerika päritolu taim ja varem neid Euroopas ei tuntud. Laterna valmistamise komme ise on pärit 18. sajandist, mil Iirimaal hakkas levima komme tuua Samhaini ühislõkkelt koju süsi õõnestatud naeri sees.

Juurviljalaterna valmistamise komme viitab iiri rahvajutule Ihnuskoi Jackist (Stingy Jack), keda jumal tema pattude pärast ei võtnud paradiisi ja tänu lepingule kuradiga ei saanud kurat võtta Jacki ka põrgusse. Jack pidi kondama mööda maad, valgustades oma teed kaalikast või naerist õõnestatud laternas hõõguvate sütega, mis kurat talle põrgust järgi viskas.

Sellest legendist inspiratsiooni saanud iirlased ja šotlased hakkasid pimedal ajal oma kodudest eemale peletama Ihnuskoi Jacki ja teisi ringi kondavaid kurje vaime uste juurde või akende peale asetatud juurviljalaternatega, mille sisse olid lõigatud hirmsad näod.

Kombed 
Samuti kasutatakse võimalust kostümeeritult ringi liikuda. Lapsed "kollitavad" naabreid, seades neid valiku ette: "Komm või pomm?", inglise keeles "Trick or treat?" Triki (trick) all mõeldakse mingit vempu. Kui naaber on külaliste tulekuks valmistunud, jagab ta komme või raha. Kui aga keeldub, võib ta mingi vembu või trikiga arvestada.

Pärast halloween'i on naabritel tükk aega detektiivitööd, et teada saada, kes selle või tolle maski taga end varjas, kuna sageli vahetavad poisid ja tüdrukud rõivad ja esinevad siis vastavalt.
Juhul, kui ei ole võimalik korralikke kollimaske muretseda, korvab maski puudumise grimm (make-up).

Firmapidudel on halloween samuti aktuaalne – enamasti tehakse kostüümi- või teemaõhtuid.

Vaata ka 

 mardisant
 kadrisant
 jõulusant

Viited

Välislingid 

 Halloween'i ajalugu, History Channel.
 Oxfordi vihik
 Halloween - 31. oktoober, BERTA - Eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaas

Kalender
Ferdinand Laaser

Ferdinand Laaser (27. november 1911 Tallinn – 1982) oli üks edukamaid eesti roosiaretajaid. 

Ta on aretanud üle 40 roosisordi, sealhulgas "Pruudikimp", "Juubel", "Lõikepunane", "Tondo", "Mihklipäev" ja "Naistepäev".   

Ta on elanud Hageri lähedal, Kärus, Luual ja Liivojal (Kurista roosiaed). 

Tal sündis kolm last, kes kõik tegelevad aianduse ja roosidega. Laido Laaser tegutseb Laiusel, Lemmi Kangur Sindis ja Veljo Laaser Tallinnas.

ETV arhiivis on 1972 valminud film "Helin", milles on üheks esinejaks ka Ferdinand
http://etv2.err.ee/videod/dok_film/429d525b-c872-4bdb-9771-f51f483fc245

Eesti aiandustegelased
Sündinud 1911
Surnud 1982
Kiudoptika

Kiudoptika ehk fiiberoptika (ingl fiber optics) on optika haru, mis käsitleb valguse levimist peentes kiududes ja sellega seotud füüsikalisi nähtusi ning selle rakendusi.

Läbipaistvaid painduvaid kiude kasutatakse laialdaselt valgusjuhtmena optilise side otstarbeks, kus valguskiirt moduleeritakse ülekantava signaaliga.

Rööbitistest kiududest koostatud kimpude abil on võimalik valguse kanaliseeritud juhtimine, näiteks
väikeste pindade või esemete valgustamiseks endoskoopides ja mitmesugustes tööstusseadmetes;
kujutise ülekandmiseks sadade meetrite kaugusele;
ehisvalgustuses jm.

Vaata ka
Endoskoopia
Klaaskiud
Valguskaabel

Välislingid
 Fiber Optic

Side
Optika
Uural

Uural ehk Uuralid (varem ka nimekujudel Uraal või Uraalid) on mäestik Venemaal ja osalt Kasahstanis Euroopa ja Aasia piirialal.

Uuralid moodustavad pika (umbes 2500 km, laius kuni 150 km) kuid võrdlemisi madala ning erodeeritud mäestiku Venemaa lääneosas. Geograafiliselt on tegemist Euroopa ning Aasia piiriga (mäestiku idajalamil). Mäestiku jätkuks põhja suunas on Vaigatši saar ja Novaja Zemlja saarestik. Kõrgemad tipud on Narodnaja Lähis-Polaar Uuralis (1895 m) ning Jamantau (1640 m) ja kahetipuline Iremel (1590 ja 1450 m) Lõuna-Uuralis.

Geoloogia
Uuralite moodustumine Paleosoikumis oli üks osa viimase hiidkontinendi Pangaea moodustumisest. Mäestik tekkis kolme laama – Baltika, Siberi ja Kasahstani kollisiooni ehk kokkupõrke käigus. Hilisema Mesosoikumis toimunud Pangaea lagunemise käigus moodustus Lauraasia laam, kuid Uuralid olid nüüd mitte laama äärel, vaid selle sisemuses ning nii on see püsinud praeguseni.

Uuralite tektooniline areng algas Devonis, kui moodustusid Magnitogorski ning Tagili saarkaared (ookeanilise litosfääri subduktsioon teise ookeanilise litosfääri ploki alla). Hilis-Devonis järgnes sellele kontinentaalse Baltika laama ning tekkinud saarkaare akretsioon. Samal ajal moodustus ookeani teisel äärel subduktsioonivöönd ka piki Kasahstani laama piiri. Karboni vältel jätkus ookeanilise basseini sulgumine ning Permi ja Triiase vältel põrkasid omavahel kokku laamade mandrilised osad, mille tagajärjel tekkis mäestik.

Keerulise geoloogilise ajaloo tõttu on Uuralis rohkesti mitmesuguseid maavarasid, eriti metallimaake. Mäetööstuslikult kõige enam hõlvatud on Kesk- ja Lõuna-Uural. Mäestiku idajalamilt algavad ulatuslikud gaasi- ja naftamaardlad.

Vaata ka

 Põhja-Uural

Euroopa mäestikud
Aasia mäestikud
Venemaa mäestikud
Regionaalgeoloogia
Neyshābūr

Neyshābūr (varasem eestikeelne  nimekuju Nišabur) on linn Kirde-Iraanis, Razavi-Khorāsāni provintsi suuruselt teine linn. Asub Kashafi jõe kaldal, umbes 750 km Teheranist idas.

Pilte 

Iraani linnad
Ting

Ting (vanaislandi ja islandi keeles þing, teistes skandinaavia keeltes ting) oli germaani rahvaste rahvakoosolek, millel vabad mehed otsustasid mingit piirkonda puudutavaid küsimusi, leppisid kokku seadustes ja mõistsid kohut.

Tingidel valiti ka sõjapealikke ehk väejuhte ja seadusetundjaid ehk kohtunikke, vahel isegi kuningaid.

Skandinaavlaste eelkristlikus kultuuris oli iga klann kohustatud kätte maksma oma liikme tapmise või vigastamise eest. Mõnikord viis see ulatusliku klannisõjani. Tingil oli ühiskonnas tasakaalustav roll, ta pidi vähendama klannidevahelisi vaenusi ja vältima sotsiaalseid korratusi.

Tingid ei olnud kaasaegses mõttes demokraatlikud, sest peamine roll otsuste langetamise juures oli jõukamate ja mõjukamate suguvõsade juhtidel ning teistel väljapaistvatel isikutel. Formaalselt oli igal mehel üks hääl.

Tingid olid hierarhilised. Tinge võisid korraldada ka riigist väiksemad üksused, eriti provintsid-maakonnad. Need võisid valida oma esindajad üleriigilisele tingile.

Ting oli sageli ka usutalituste ja laatade pidamise koht ning tähtis seltskondlik üritus.

Tingid toimusid tavaliselt kindlaksmääratud ajavahemike tagant kindlas kohas. Kuid üldjuhul ei olnud tingi jaoks püstitatud eraldi hoonet, see toimus vabas õhus.

Tingid kadusid keskajal, kui kuningad võtsid kogu võimu enda kätte ega vajanud seaduste vastuvõtmisel ja juurutamisel enam tingide abi, vaid olid kehtestanud selleks oma riigiaparaadi. Suhteliselt kaua korraldati tinge Gotlandil ja ülesaarelised tingid lõpetas alles see, kui Saksa ordu saare 1398 vallutas.

Tuntuimad Skandinaavia tingid. Islandi, Taani ja Norra parlamendid kannavad siiamaani nime, mis viitab kunagisele tingile: Althing, Folketing ja Storting. Rootsi parlamendi nimi on Riigipäev (Riksdag), aga maakonnanõukogud kannavad nime Landsting.

Ka Ahvenamaa, Fääri saarte, Gröönimaa ja Mani saare parlamendid kannavad nime, milles sisaldub sõna "ting": Lagting, Løgting, Landsting ja Tynwald. Saamide kolm esinduskogu, mis tegutsevad Põhja-Norras ja Põhja-Rootsis, kannavad nime Sameting. Soomerootslaste poolametliku esinduskogu nimi on Folkting.

Eesti sõnad "tingima", "tingimus", "tinglik" viitavad sõnatüve kasutusele eesti keeles ja kokkutulekute olemasolule Eestis.

Teiste rahvaste samalaadset institutsiooni nimetatakse kärajaks (Soome), veetšeks (Vana-Vene) jne. On oletatud, et veetšede tava kujunes Venemaal viikingi päritolu varjaagide mõjul.

Islandi ajalugu
Parlamendid
Dodone

Dodone [dood'oonee] (vanakreeka keeles Δωδώνη Dōdōnē, dooria murdes (ka Homerosel) Δωδώνα Dōdōnā, uuskreeka keeles Δωδώνη Dodóni; ladina keeles Dodona [dood'oona]) on vanakreeka pühakoht Epeirose maakonnas. Seal asub tamm, mis on pühendatud Zeusile. Usuti, et Zeus kõneleb püha tamme lehtede sahina läbi.

Homeros kirjeldab "Iliases", kuidas Achilleus kõnetab Zeusi (16. laul, värsid 231–235). Siin mainitakse kõigepealt ka Dodone oraakleid.

Õue keskele astudes nüüd valas ohvrit ta, vaatastaevaste poole ja palvetas – ning isa Zeus teda kuulis:

"Zeus, pelasgide kaitsja ja valdijas kauges Dodonasikka-talvises, seal, kus su ennustustargad on, Sellid,

kes ei eal pese jalgu ja puhkavad maaemal paljal!"

(Homeros, "Ilias", kreeka keelest tõlkinud August Annist. Varrak, 2004, lk 257–258)

Kreeka
Vana-Kreeka
Vanakreeka mütoloogia
Kreeka muistised
Räpina vapp

Räpina vapp on Põlva maakonnas asuva Räpina linna vapp.

Vabariigi Valitsuse 11. juuli 2002 a. määrus nr 226 "Haldusterritoriaalse korralduse ja muutmine Räpina linna ja Räpina valla osas" alusel moodustati senise Räpina linna ja senise Räpina valla baasil uus omavalitsusüksus Räpina vald. Uue Räpina valla sümboliteks on endise Räpina valla vapp ja lipp.

Vapp on kinnitatud 11. jaanuaril 2000.

Vapi kirjeldus 
Sinisel, kuuselõikelise päisega kilbil nelja paariskodaraga vesiratas, mille keskel on vesiroosi kaheksa lehega topeltõis - kõik hõbedased. Õie ringikujuline südamik on kuldne.

Põhjendus

Vaata ka 
Räpina lipp

Välislingid 
Räpina valla sümboolika valla kodulehel
Räpina valla sümboolika Riigikantselei kodulehel

Eesti vapid
Põlva maakonna vapid
 Räpina vald
Amberg

Amberg  on kreisivaba linn Saksamaal Baieri liidumaal.

Viited

Välislingid 

Ambergi koduleht

Baieri linnad
Baieri vallad
Cher (täpsustus)

Cher on mitme isiku ja koha nimi.

Cher on USA lauljatar, filminäitleja ja filmirežissöör.
Cher on USA pornotähe Veronica Sage'i üks esinejanimedest. Nime Cher all oli ta ka Penthouse'i lemmikuks novembris 1995. 

Cher on jõgi Prantsusmaal, Loire'i lisajõgi.
Cheri jõe järgi on nime saanud Cheri departemang Prantsusmaal.

Cher Horrowitz, filmi ja seriaali  "Clueless" peategelane.
Asva linnusasula

Asva linnusasula avastati 1930. aastal Saaremaa kagurannikul. See omal ajal saarel paiknenud kindlustatud asula asub Kuressaare–Laimjala–Kuivastu maantee 37. kilomeetril. Saaremaa vallas Asva lähedal madalal moreenseljandikul. Asula järgi on nime saanud Asva kultuuri periood.

Asva külatagusel madalal heinamaal paikneb Põhja-Euroopa tuntumaid pronksiaja kindlustatuid asulaid, mis on nime andnud tervele arheoloogilisele kultuurile. Asva kultuur on läänepoolsemate soomeugrilaste hilispronksiaja kultuur, mille majanduse aluseks oli karjakasvatus, hülgepüük, algeline maaviljelus ja pronksivalamine. Seljak, millel asula paikneb, oli pronksiajal laid või poolsaar madalas merelahes. Tänaseks on meri siit taganenud mitme kilomeetri kaugusele, kunagist rannaasulat meenutab paik vaid kevaditi suurvee ajal.

1930. ja 1931. aastal kaevas Asva "Linnamäe põllul" kohalik elanik Orest Reis, tollane Tartu ülikooli üliõpilane, otsimaks selgitust sellele nimetusele. Tema leiud äratasid arheoloogide tähelepanu. Hilisemate kaevamistega tõestati siin Saaremaa kõige vanema ja pikaealise kasutusega linnamäe, muistse linnusasula olemasolu. Ligi 3500 m2 pindalaga asulast on läbi kaevatud kuuendik, kogutud on üle 5800 leiu. Vanimad jäljed Asvas on umbes 4000 aastat vanad. Varasemast asundusest on andmeid umbes 1500 eKr. Varasema perioodi leiumaterjalide hulgas on lisaks luust ja pronksist tööriistadele eriti palju pronksivalamisele osutuvaid savist valamisvormide katkendeid ning hoonetest pärinevad paest ja savist põrandad ja kividest kolded. 1939. aastal leiti Asvast 2 kg koerte kivistunud väljaheiteid ehk koproliite.

Vanimad asustusjäljed pärinevad II aastatuhandest e.m.a., kui asula ainsaks looduslikuks kaitseks oli meri. 8.-7. sajandil e.m.a ümbritseti neemik kividest ja puust kaitsetaraga, mille taha rajati muld ja savipõrandatega hooned. Leidude hulgas olid ülekaalus savinõukillud (kokku üle 32 000), mis annavad tunnistust väga erinevate nõude kasutuselolekust tollases majapidamises.

Kindlustatud asula vanim järk hävis kogu linnust haaranud tulekahjus, mis toimus ajavahemikus 685–585 e.m.a. Tolleaegne asula hävis tulekahjus, mille puhkemist on seostatud Kaali meteoriidi langemisega. Üsna varsti on kõrgendiku servi maapoolsest küljest uuesti järsendatud, tõstetus pinnast savi ja mulla pealekandmisega. Rajati uus asula, mis samuti hiljem maha põles.

Nõrku asustusjälgi on Asvast ka meie ajaarvamise algusest. Uued suuremad tööd võeti ette I ajaarvamise keskpaiku m.a.j. Tõsteti valle, muudeti järsemaks mäe servi, mille tulemusena linnus omandas praeguse kõrguse ja kuju. Sellest ajast arvatakse pärinevat ka rahvatraditsiooniline "Linnamäe põllu" nimetus.

Viited

Välislingid 
 
Asva kindlustatud asula

Eesti esiajalugu
Saare maakonna linnused
Eesti pronksiaeg
Eesti muinaslinnused
Adrenaliin

Adrenaliin ehk epinefriin (keemiline valem C9H13NO3) on katehhoolamiinide hulka kuuluv virgatsaine ja neurohormoon, mis eritub koos noradrenaliiniga stressiolukorras. Adrenaliin on sümpatomimeetiline monoamiin, mida toodavad neerupealised.

Hormooni isoleeris ja avastas 1895. aastal poola füsioloog Napoleon Cybulski.

Adrenaliin aktiveerib adrenoretseptoreid, mida tähistatakse tähtedega α ja β.
α-adrenoretseptor
α1-adrenoretseptor
α1A, B ja D-adrenoretseptor
α2-adrenoretseptor
α2A, B, C ja D-adrenoretseptor

β-adrenoretseptor
β1, 2 ja 3-adrenoretseptor

Laias laastus võib öelda, et α-adrenoretseptorid on tundlikumad noradrenaliinile. β2-adrenoretseptorid on aga adrenaliinile umbes 100 korda tundlikumad kui noradrenaliinile.

Kui adrenaliin väljastatakse vereringesse, mõjub see mitmetele adrenergilistele retseptoritele ning sel on mitu keha mõjutavat toimet. See kiirendab südamerütmi ja löögi mahtu, laiendab pupille ja ahendab arterioole nahas ja maos, suurendades neid lihastes. Adrenaliin tõstab veresuhkru taset, suurendades maksas glükogeeni hüdrolüüsi glükoosiks. Adrenaliinil on immuunsüsteemi nõrgendav mõju.

Vaata ka 

Noradrenaliin

Virgatsained
Hormoonid
Areenid
Ärevus
Kiviloo

Kiviloo on küla Harjumaal Raasiku vallas Jõelähtme jõe ääres.

Esmalt mainiti Kiviloo küla 1241. aastal Kiolo nime all.

1322 oli aga Kiviloo mõis juba Fegefeuer Tallinna piiskopi käes kui Kiviloo loss. Samas ka linnusena, mis ehitati lõplikult valmis piiskop Simon von der Borchi ajal 15. sajandi lõpul.

Külas asub Kiviloo Nõiakivi.

Küla kuulus ajalooliselt Harju-Jaani kihelkonda.
 
1977. aastal liideti Kiviloo külaga Kaugemäe.

Vaata ka   
Eesti külade loend   
Kiviloo mõis   
Kiviloo piiskopilinnus

Viited 

    
   
Raasiku vald
Harju maakonna külad
Kirjandusauhindade loend

Siin on loetletud kirjandusauhindu.

A
Aasta Rosin
Hendrik Adamsoni murdeluulepreemia
Betti Alveri kirjandusauhind
Hans Christian Anderseni lastekirjanduspreemia
Elise Rosalie Auna nimeline Võtikvere raamatuküla kirjandusauhind
Austria riiklik Euroopa kirjanduse auhind

B
Balti Assamblee kirjanduspreemia
Ingeborg Bachmanni nimeline auhind
Andrei Belõi preemia
Bookeri auhind
Georg Büchneri auhind

C
Caine'i auhind
Camõesi auhind
Miguel de Cervantese auhind

D
Daggeri auhind
Doblougi auhind

E
Eesti-Läti keeleauhind
Eesti Kultuurkapitali kirjanduse aastapreemia
Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia
Eesti Raudtee ja Sirbi kirjanduspreemia
Eesti Romaanifondi romaanivõistluse auhind
Elise Rosalie Auna nimeline Võtikvere raamatuküla kirjanduspreemia
Euroopa kirjandusauhind
Euroopa Liidu kirjandusauhind
Esimene Samm

F 
Finlandia kirjandusauhind
Flore'i auhind
Erich Friedi auhind

G
August Gailiti nimeline novelliauhind
Rómulo Gallegose auhind
Go Traveli reisiraamatu preemia
Goethe auhind
Goncourti auhind
Gustav Suitsu luulepreemia

H 

 Hõimurahvaste programmi kirjandusauhind

J
Jaapani Krimikirjanikeseltsi Auhind
J. Oro nimeline lastekirjanduse preemia
Järje Hoidja

K
Franz Kafka auhind
Kanepine hamõ
Bernard Kangro kirjanduspreemia
Gottfried Kelleri auhind
Klaasist Võti
Jaan Krossi kirjandusauhind
Aleksander Kurtna nimeline auhind

L
Selma Lagerlöfi auhind
Lessingi preemia
Juhan Liivi luuleauhind
Astrid Lindgreni mälestusauhind

M
Machado de Assisi auhind
Sándor Márai auhind
Somerset Maughami auhind

N
Nebula auhind
Nobeli kirjandusauhind
Nukitsa konkurss

O
Orange Prize for Fiction

P
Paabeli Torni auhind
Palle Rosenkrantzi auhind
Edgar Allan Poe auhind
Prix Médicis
Pulitzeri preemia
Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind
Põhjamaade näitekirjandusauhind

R
Rahvuslik raamatupreemia
Rivertoni auhind
Rootsi kriminaalkirjanduse auhind
Victor Rosseli auhind
Runebergi auhind

S
Nelly Sachsi auhind
August Sanga nimeline luuletõlke auhind
Siugja Sulepea kirjandusauhind
Juhan Smuuli nimeline preemia
Soome kriminaalkirjanduse auhind
Anton Suurkase nimeline kirjandusauhind
Karl Eduard Söödi lasteluuleauhind

T
A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia
Tammsaare romaaniauhind
Tallinna Ülikooli kirjandusauhind
Tartu Kultuurkapitali suur aastapreemia
Tartu lastekirjanduse auhind
Friedebert Tuglase novelliauhind

V
Vene Booker
Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind
Venemaa suur kirjanduspreemia
Virumaa kirjandusauhind
Henrik Visnapuu preemia

 
Kirjanduse loendid
Krista Kaer

Krista Kaer (sündinud 20. juulil 1951) on eesti tõlkija ja toimetaja.

Krista Kaer on õppinud Tartu ülikoolis inglise filoloogiat. Tõlkijana on ta töötanud alates 1978. aastast. Alates aastast 1995 on ta kirjastuse Varrak peatoimetaja. Ta on kirjandusfestivali HeadRead korraldaja.

Tõlketöö 
Krista Kaer on tõlkinud ligi 70 raamatut. Kõige tuntumad tema eestindatud teostest on "Harry Potteri" sarja kuuluvad raamatud. Seitsmest sarja raamatust kuus on ta tõlkinud koos tütar Kaisaga.

Ise peab ta lugu ulme- ja fantaasiakirjandusest ning on eesti keelde tõlkinud selliseid ulmekirjanikke nagu Terry Pratchett ja Ursula K. Le Guin. Muu hulgas on Krista Kaera tõlgitud Oscar Wilde'i "Õnnelik prints" ja "Esseed. Readingi vangla ballaad", Arthur Conan Doyle'i "Sherlock Holmesi seiklused" ja "Sherlock Holmesi memuaarid", Doris Lessingu "Kuldne märkmeraamat", "Hea naabri päevik", "Ellujäänu mälestused" ja "Kui vanad suudaksid" ning Peter Ackroydi "Oscar Wilde'i viimane testament".

Tunnustus 
 2000 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (ilukirjanduslik tõlge võõrkeelest eesti keelde: Doris Lessing "Kuldne märkmeraamat" ja J. K. Rowling "Harry Potteri lood" (I-IV))
 2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk
 2008 – Paabeli Torni auhind (koos Kaisa Kaeraga, J. K. Rowlingi "Harry Potter ja surma vägised" tõlge eesti keelde) 
2019 – Tallinna teenetemärk

Isiklikku 
Krista Kaera abikaasa on luuletaja Peep Ilmet.

Krista Kaeral on tütar Kaisa ja poeg Kaaren.

Viited

Välislingid 

  Krista Kaer: sünge lugu Postimees, 20. veebruar 2009
 Andres Pulver. Persoon: Krista Kaer pakub hädavajalikku luksust Virumaa Teataja, 13. oktoober 2010
 Jaak Urmet. "Tõlkija Krista Kaer: Potteri maailm oli lõbus" Maaleht, 21, juuli 2016

Eesti toimetajad
Eesti tõlkijad
Tapa Gümnaasiumi vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1951