joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ingeborg Bachmann

Ingeborg Bachmann (25. juuni 1926 Klagenfurt – 17. oktoober 1973 Rooma) oli Austria luuletaja, prosaist ja filosoof. Tema järgi on saanud nime üks tuntumaid saksakeelse kirjanduse auhindu, 1977. aastast väljaantav Ingeborg Bachmanni auhind.

Eesti keeles on ilmunud Bachmanni jutukogu "Kolm teed järve äärde" (Perioodika, 1988, Loomingu Raamatukogu) ja romaan "Malina" (Eesti Raamat, 1992); mõlemad on tõlkinud Helgi Loik.

Teosed

Luulekogud 
 1953 "Die gestundete Zeit"
 1956 "Anrufung des Grossen Bären"
 2000 "Ich weiß keine bessere Welt: Unveröffentlichte Gedichte"
 2006 "Darkness Spoken: The Collected Poems of Ingeborg Bachmann"

Kuuldemängud 
 1952 "Ein Geschäft mit Träumen"
 1955 "Die Zikaden"
 1959 "Der gute Gott von Manhattan" (Hörspielpreis der Kriegsblinden ('sõjas pimedaks jäänute kuuldemänguauhind') 1959)

Libretod 
 1960 "Der Prinz von Homburg"
 1965 "Der junge Lord"

Jutukogud 
 1961 "Das dreißigste Jahr"
 1972 "Simultan" ("Kolm teed järve äärde")

Romaan 
 1971 "Malina"

Lõpetamata romaanid 
 1955 "Todesarten"

Esseed ja kõned 
 1959 "Die Wahrheit ist dem Menschen zumutbar"
1595 "Frankfurter Vorlesungen"

Kirjavahetus 
 "Ingeborg Bachmann-Paul Celan: Correspondence" (Ingeborg Bachmann ja Paul Celan, avaldatud 2010)
 "Letters to Felician" (kirjad kujuteldavale adressaadile, kirjutatud 1945, avaldatud postuumselt)

Välislingid

 Ingeborg Bachmann Saksa Rahvusraamatukogu kataloogis
 Ingeborg Bachmann perlentaucher.de – das Kulturmagazin
 Ingeborg Bachmann, Lyrikline.org
 "The Drugs, the Words" Center for the Art of Translation Web Exclusive Content

Sündinud 1926
Surnud 1973
Austria kirjanikud
Keelefilosoofid
Luuletajad
Austria filosoofid
Olga Tokarczuk

Olga Nawoja Tokarczuk (sündinud 29. jaanuaril 1962 Sulechówis) on Poola kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat. Talle peetakse omaseks müütilist kirjutuslaadi.

Tokarczuk on pälvinud arvukalt kirjandusauhindu nii Poolas kui ka välismaal. 2008. aastal pälvis ta Poola tuntuima kirjandusauhinna NIKE romaaniga "Bieguni" ("Jooksjad"). Varem oli ta võitnud kolmel korral publikuauhinna, "Prawiek i inne czasy" sai selle esimesena. 2013. aastal pälvis ta Vilenica auhinna. 2018. aastal võitis ta rahvusvahelise Bookeri preemia teose eest "Flights" (romaani "Bieguni" ingliskeelne väljaanne). Auhind läks jagamisele romaani tõlkijaga inglise keelde Jennifer Croftiga.

Olga Tokarczuk on Poola rohelise partei Greens 2004 liige. Ta elab Poolas Wrocławis.

Teosed
1989: Miasta w lustrach, Kłodzko: Okolice. ("Linnad peeglis")
1993: Podróż ludzi księgi. Warszawa: Przedświt. ("Raamaturahva reis")
1999: E. E. Warszawa: PIW.
1996: Prawiek i inne czasy. Warszawa: W.A.B. ("Algus ja teised ajad". Twisted Spoon Press ISBN 978-80-86264-35-6)
1997: Szafa. Lublin: UMCS. ("Riidekapp")
1998: Dom dzienny, dom nocny. Wałbrzych: Ruta. (Päeva maja, öö maja. Granta. ISBN 1-86207-514-X)
2000 (koos Jerzy Pilchi ja Andrzej Stasiukiga): Opowieści wigilijne. Wałbrzych: Ruta/Czarne ("Jõulujutud")
2000: Lalka i perła. Kraków: Wydawnictwo Literackie. ("Nukk ja pärl")
2001: Gra na wielu bębenkach. Wałbrzych: Ruta. ("Mäng paljudel trummidel")
2004: Ostatnie historie. Kraków: Wydawnictwo Literackie. ("Viimased lood").
2006: Anna In w grobowcach świata. Kraków: Znak. ("Anna In maailma haudades").
2007: Bieguni. Kraków: Wydawnictwo Literackie. ("Jooksjad").
2009: Prowadź swój pług przez kości umarłych. Kraków: Wydawnictwo Literackie. ("Aja oma atra läbi koolnute kontide")
2012: Moment niedźwiedzia
2014: Księgi Jakubowe. Kraków: Wydawnictwo Literackie.
2017: Zgubiona dusza. Wydawnictwo Format
2018: Opowiadania bizarne. Wydawnictwo Literackie

Eesti keeles ilmunud 
 Jutukogu "Maailma kõige inetum naisterahvas" (Kultuurileht, 2005; sarjas Loomingu raamatukogu), tõlkinud Hendrik Lindepuu
 Romaan "Algus ja teised ajad" (2012), tõlkinud Hendrik Lindepuu
 Romaan "Päeva maja, öö maja" (2013), tõlkinud Hendrik Lindepuu
 Romaan "Aja oma atra läbi koolnute kontide" (2020), tõlkinud Hendrik Lindepuu
Romaan "Rändajad" (2021), tõlkinud Hendrik Lindepuu.

Viited

Välislingid

"Päeva maja, öö maja" arvustus The Guardianis
Olga Tokarczuk, www.polishwriting.net
Olga Tokarczuk "Travel Files", artikkel, Salon.eu.sk, January 2010, algselt ajakirjas Polityka
Olga Tokarczuk, Twisted Spoon Press
Olga Tokarczuk, culture.pl

Poola kirjanikud
Poola poliitikud
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1962
Katja Petrowskaja

Katja Petrowskaja (vene keeles Екатерина Мироновна Петровская, ka Jekaterina Petrowskaja; sündinud 3. veebruaril 1970 Kiievis Ukrainas) on ukraina-saksa kirjanik ja ajakirjanik.

Petrowskaja on õppinud Tartu Ülikoolis ning elab nüüd Berliinis koos mehe ja kahe lapsega. 2013. aastal pälvis ta Ingeborg Bachmanni auhinna.

Teoseid 
 Die Auserwählten. Ein Sommer im Ferienlager von Orlionok. Anita Backi fotoreportaaž koos Katja Petrowskaja esseega, eessõna autor Joachim Jäger. Braus, Berlin 2012. ISBN 978-3-86228-029-2
 Vielleicht Esther. Suhrkamp Verlag, Berlin 2014, ISBN 978-3-518-42404-9.

Viited 

Saksa kirjanikud
Saksamaa ajakirjanikud
Ukraina kirjanikud
Ukraina ajakirjanikud
Sündinud 1970
Aasta liberaal

Aasta liberaal on alates 2010. aastast Liberalismi Akadeemia poolt välja antav auhind. Auhinnaga tunnustatakse Eesti inimest või ühendust liberaalse mõtte – isiku-, kodaniku- ja majandusvabaduste – silmapaistva edendamise, levitamise ja/või teostamise eest.

Auhinda antakse alates 2010. aastast iga aastal üle Liberalismi Akadeemia korraldataval Liberalismi Päeval.

Auhinna laureaadid
 2010 – Jürgen Ligi
 2011 – Anvar Samost
 2012 – Kalev Kukk
 2013 – Vanurite Eneseabi- ja Nõustamisühing 
 2014 – Madis Habakuk
 2015 – Siim Kallas
 2016 – MTÜ Ärikatel
 2017 – Paul-Eerik Rummo

Viited

Välislingid
 Aasta Liberaal 2013 Liberalismi Akadeemia koduleheküljel
 Aasta liberaal 2016 MTÜ Ärikatel

Eesti aunimetused
Liberalism
Albenga lennujaam

Albenga lennujaam on lennujaam Itaalias Liguuria maakonnas, 8 km kaugusel Albengast loodes Villanova d'Albengas. Lennujaamale on antud Clemente Panero nimi.

Tunnise autosõidu kaugusel asuvad Monte Carlo, Nice ja Cannes.

Viited

Välislingid
Sito ufficiale Aeroporto Internazionale di Villanova d'Albenga "Clemente Panero"
Articolo sul sito della Boeing

Itaalia lennujaamad
Kelly Osbourne

Kelly Michelle Lee Osbourne (sündinud 27. oktoobril 1984 Westminsteris Londonis) on inglise laulja, näitleja, televisiooniesineja ja moelooja. 

Ta on Sharon Osbourne'i ja Ozzy Osbourne'i tütar. Ta sai tuntuks tänu tõsielusaatele "The Osbournes", kus ta koos perega osales. Seriaal võitis 2002. aastal Emmy kategoorias "Väljapaistev tõsieluline seriaal". 

Telesaates "Fashion Police" oli ta žürii liige aastatel 2010–2015. Ta on osalenud ka saates "Tantsud tähtedega", kus saavutas kolmanda koha koos elukutselise tantsija Louis van Amsteliga.

Inglismaa lauljad
Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1984
Sündinud 1999

Sellel leheküljel on loetletud 1999. aastal sündinud tuntud inimesi.

Jaanuar
11. jaanuar – Christian Nodal, Mehhiko laulja ja laulukirjutaja
15. jaanuar – Martin Nečas, Tšehhi jäähokimängija

Veebruar
5. veebruar – Arthur Chatto, Daniel Chatto ja Leedi Sarah Chatto poeg
11. veebruar - Silver Maar, eesti võrkpallur
12. veebruar – Ave-Lii Laas, eesti jalgpallur

Märts
17. märts – Karl Erik Nazarov, eesti tõkkejooksja

Aprill
13. aprill – Mikael Raihhelgauz, Eesti esseist ja matemaatik
20. aprill – Carly Rose Sonenclar, Ameerika Ühendriikide laulja ja näitleja

Mai
18. mai – Stine Lise Truu, eesti suusataja

Juuni
11. juuni – Oleksandr Safronov, Ukraina jalgpallur

Juuli
1. juuli – Charles Armstrong-Jones, David Armstrong-Jonesi ja Serena Armstrong-Jonesi poeg
7. juuli – Moussa Diaby, Prantsusmaa jalgpallur

August
2. august – Elavenil Valarivan, India laskesportlane
7. august – Sydney McLaughlin, Ameerika Ühendriikide tõkkejooksja
9. august – Deniss Vasiļjevs, Läti iluuisutaja
28. august – Nikolai, Taani printsi Joachimi ja Frederiksborgi krahvinna Alexandra poeg

September
5. september – Robin Liksor, eesti parasportlane
7. september – Michelle Creber, Kanada näitleja ja laulja
19. september – Kaspar Treier, eesti korvpallur

Oktoober

November
13. november – Lando Norris, inglise vormelisõitja

Detsember
10. detsember – Yasmyn, eesti laulja
14. detsember – Karley Scott Collins, Ameerika Ühendriikide näitleja
22. detsember – Sandra Sillaste, eesti suusahüppaja
 22. detsember – Robin Kool, eesti e-sportlane
Rudolf von Knüpffer

Rudolf Otto von Knüpffer (20. veebruar (vkj)/ 3. märts 1831 Väike-Maarja – 10. juuli (vkj)/ 23. juuli 1900 Tallinn) oli baltisaksa ja eesti arhitekt. 

Ta sündis Väike-Maarja koguduse õpetaja Georg Magnus Knüpfferi perekonnas, õppis 1843–1845 gümnaasiumis Tartus ning lõpetas 1852. aastal Peterburi Ehituskooli.

Töökäik
1852 Eestimaa kubermanguvalitsus
1854 ehituskomisjoni kunstiameti ülem
1865 ehitusosakonna nooremarhitekt
1877 Eestimaa kubermanguinsener ja ehitusosakonna ülem
Hiljem töötas Knüpffer ka Kadrioru lossi ehitusosakonnas

Looming
1859–1860 Lai 1, Tallinn hoone taastamine ja ümberehitamine 
1870–1871 Balti jaama vana peahoone Toompuiestee 37, Tallinn
1870–1874 Kochide perekonnakalmistu kabel Rummu tee 3d Tallinn
1874 Toompea lossifoogti ja Tallinna aselinnapea Johannes Huhni elamu, Toompuiestee 10
1876 Elamu Püssirohu 7, Tallinn
1875–1879 Vangla uus korpus Vene 25, Tallinn
1878 Tatari tänav 36
1880 Harju tänav 48 (tänapäeval Harju 6)
1885–1886 Narva Peetri kirik, mis sai 1944. aastal kannatada ja lammutati hiljem
1889 – Alajõe Jumalaema Sündimise kirik
1894–1895 Tallinna Vene Seltskondliku Kogu hoone (praegu Tallinna Keskraamatukogu peahoone) Estonia pst 8, Tallinn
1897–1898 Kuurhoone  Promenaadi 1, Haapsalu
1897–1900 Narva-Jõesuu Niguliste kirik. Sai 1944 kannatada ja lammutati hiljem

Perekond ja esivanemad
Rudolf Otto Knüpffer sündis Väike-Maarja koguduse õpetaja Georg Magnus Knüpfferi (1785–1863) ja tema abikaasa Anna Dorothea (sünd. von Weiß) pojana.

Rudolf Otto Knüpffer oli abielus Julie Wilhelmine von Krusensterniga (1839–1917), kes oli maadeavastaja viitseadmiral Paul Theodor von Krusensterni (1809–1881) ning Wilhelmine Friederike (1812–1851; sünd. von Kotzebue) tütar. Julie Wilhelmine isapoolne vanaisa oli maadeavastaja admiral Adam Johann von Krusenstern (1770–1846) ning emapoolne vanaisa näitekirjanik August von Kotzebue (1761–1819). Abielust sündisid:
Paul Georg Rudolf (1863–1920)
Adam Johann (1864–1946)
Kamilla Aspasia Maria Sophie (1870–1926)
Rudolf Karl Axel Julius (sünd. 1873)
Alice Mathilde Charlotte Aurora (sünd. 1878), abiellus arsti ja tervishoiuametniku Reinhold Scheibega (1857–1909). Nende tütar Eva Gerda Perneder (1908–2004) oli Eesti geograaf ning Krusensternide ja Kotzebuede suguvõsa uurija

Esivanemad

Vaata ka
Knüpffer

Viited

Kirjandus
"Gouvernements-Ingenieur Wirkl. Staatsrath Rudolf Knüpffer †". Revalsche Zeitung nr 154, 11. juuli 1900. Lk 1
Marta Männisalu. "Knüpffer, Rudolf Otto von". – Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 192–193
Egle Tamm. "Narva Peetri kirik ja Rapla Maarja-Magdaleena kirik". – Egle Tamm, Tiina-Mall Kreem. Tallinna Kaarli kirik. Eesti kirikud 2. Tallinn 2007. Lk 144–145
Oliver Orro. "Rudolf Otto Knüpffer – Väike-Maarjast pärit Tallinna linnapilti jälje jätnud mees". Väike-Maarja Valla Infoleht nr 2, 18. veebruar 2009

Baltisaksa arhitektid
Eesti arhitektid
Sündinud 1831
Surnud 1900
Kopli kalmistule maetud
Y-galerii

Y-galerii (ka Y galerii) oli Tartu kesklinnas Tartu üliõpilasmaja egiidi all tegutsenud kunstigalerii, mis peamiselt tutvustas kaasaegset Eesti kunsti avangardi. Galerii tegutses 2004 – 2015. 

Y-galerii asutati 2004. aastal tollase Tartu linnapea Laine Jänese eestvedamisel ning on saanud igal aastal ka linna toetust. Galeriis toimus muuhulgas Kiwa, Lauri Kulpsoo, Rauno Thomas Mossi, Rait Rosina ja Anna-Stina Treumundi näitusi. Galeristidena töötasid seal Margus Kiis (2004–2007) ja Kaisa Eiche (2007–2015). Y-galerii osales aastaid Tartu kaasaegse kunsti festivalis ART IST KUKU NU UT.
 
2004–2014 asus galerii aadressil Küütri 2, Küütri ja Ülikooli tänavate nurgal. 2014. aasta jaanuaris teatati, et üüritõusu tõttu kolib galerii 1. märtsist 2014 uude kohta. 2014 suvel viidi Y galerii üle Tartu Ülikooli kunagise kiriku hoone teisele korrusele aadressil Jakobi 1. Galerii viimaseks näituseks jäi Nadežda Tšernobai postuumseks osutunud "Altarid. Vol 3" detsembris 2015.

Viited

Välislingid
 Y-galerii blog
 Raimu Hanson Kas? Postimees 29.01.2014
 Mari Peegel Y galerii ootab “keeniuste” töid Päevaleht 28. jaanuar 2007
 Y-galerii teemaleht Postimehes

Tartu galeriid
Kesklinn (Tartu)
Vabaduse Raamat

"Vabaduse raamat. 111 teost liberaalsest vaimuloost" on 2012. aastal Liberalismi Akadeemia poolt välja antud raamat vabadust ülistavatest teostest. 111 refereeritava teoste autoriteks on  Aristoteles, Cicero, Aquino Thomas, Rotterdami Erasmus, Michel de Montaigne, Charles de Montesquieu, John Locke, Adam Smith, Max Weber, José Ortega y Gasset, Ludwig von Mises, Friedrich August von Hayek, Karl Popper, Milton Friedman jt. 

Liberalismi Akadeemia korraldas 2012. aastal aktsiooni, saates väljaande "Vabaduse raamat. 111 teost liberaalsest vaimuloost” raamatukogudesse üle Eesti.

Väljaanded 
 "Vabaduse raamat. 111 teost liberaalsest vaimuloost". Liberalismi Akadeemia, Tallinn 2012, 248 lk. Sisu: raamat vabadust ülistavatest teostest, ülevaated 111 vabadusraamatust või lühemast kirjutisest, taustaks originaaltsitaadid.

Liberalismi Akadeemia poolt välja antud raamatute loend 
 1. Ludwig von Mises. Liberalism. 
 2. Siim Kallas. Turumajandus ehk kodanike riik.
 3. Johnny Munkhammar. Reformide teejuht.

Raamatud
Kõvakest

Kõvakest ehk silma kõvakest ehk skleera ehk silmavalge (ladina keeles sclera) on inimeste ja paljude loomade silmamuna kest. Kõvakest on silmamuna fibrooskesta välimisem kest, mis eespool läheb üle sarvkestaks.

Kõvakesta areng, anatoomia, füsioloogia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Roomajatel

Madudel
Kõvakest on ka madude silmamuna osa, mis koosneb sidekoest (kollageenikiududest).

Imetajatel

Koduloomadel
Kõvakest koosneb kollageenikiududest ja on sarnaselt inimese kõvakestaga läbipaistmatu. Selle välispinnale kinnituvad silmamunalihased. Kõvakest on varustatud närvilõpmete ja veresoontega, lümfisooned puuduvad. Nägemisnärvi väljumiskohal on kestas mulgukesed, seda ala nimetatakse kõvakesta-sõelväljaks (area cribosa sclerae).

Inimestel
Kõvakest asub inimestel silmamuna külgedel ja taga. Kõvakest on tihedast sidekoest koosnev valge ja suhteliselt paks moodustis, nn silmavalge. See on varustatud närvilõpmete ja veresoontega, lümfisooned puuduvad. Välispinnale kinnituvad silmamunalihased. Sisepinnal paikneb koroidea (choroidea).

Patoloogia
Kõvakestaga seostatakse inimestel selliseid haiguslikke seisundeid nagu skleriit ja episkleriit ja pahaloomulised kasvajad. Lisaks on paljude haiguslike seisundite, näiteks tuberkuloos, leepra, süüfilis, Lyme'i tõbi, toksoplasmoos, tsütomegaloviirus, mumps, nakkuslik mononukleoos ja mitmete teiste nakkushaiguste korral kaasatud ja haigustunnustega ka skleera.

Viited

Välislingid 
Sissekanne Terminologia Anatomicass A15.2.02.002: Sclera. Kõvakest

Anatoomia
Nägemiselundkond
Oftalmoloogia
Silm
Kaleph Jõulu

Kaleph Jõulu (15. november 1927 Rapla – 22. jaanuar 2014 Viljandi) oli eesti pedagoog, koolidirektor ja rahvaluulekoguja.

Haridus
1936–1942 Rapla 6-klassiline kool
1942–1947 Rapla Keskkool
1951–1954 Tartu Õpetajate Instituut
1954–1965 Tartu Riiklik Ülikool, ajaloo-keeleteaduskonna eesti keele ja kirjanduse osakond

Teenistuskäik
1947–1949 Rapla Mittetäieliku Keskkooli õpetaja
1949–1951 Kaiu Mittetäieliku Keskkooli õpetaja
1953–1954 Türi 1. Keskkooli õpetaja
1953–1954 Kabala 7-klassilise kooli õpetaja
1958–1962 Laupa 8-klassilis kooli direktor
1962–1965 Roosna-Alliku 8-klassilise kooli direktor
1965–1966 Abja Keskkooli õpetaja
1966–1969 Puurmani keskkooli direktor
1969–1976 Ahja Keskkooli õpetaja
1976–1979 Tapa erikooli õpetaja
1979–1988 Vana-Võidu kooli õpetaja
1988 Viljandi Kasvatusliku Töö Koloonia õpetaja
1988–1989 Meremäe Keskkooli õpetaja

Tunnustus
1994 Rahvaluule kogumispreemia
1996 Rahvaluule kogumispreemia
1997 Rahvaluule kogumispreemia
2007 Rahvaluule kogumispreemia

Raamat
Maailma 33333 rahvatarkust (põhiliselt vanasõnad) (Paide : Kuma, 2013)

Kirjandus
 Nekroloog, Maaleht, 30. jaanuar 2014
 Eesti Kooli Biograafiline Leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1998.

Eesti pedagoogid
Eesti koolijuhid
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Rahvaluule kogumispreemia laureaadid
Rapla kalmistule maetud
Sündinud 1927
Surnud 2014
Sverker Göranson

Sverker John Olof Göranson (sündinud 3. mail 1954 Lundis) on Rootsi sõjaväelane, 25. märtsist 2009 Rootsi kaitsejõudude ülemjuhataja.

Ta on sündinud Lundis. Oma sõjaväelist karjääri alustas ta juunis 1974, teenides Norra skånska regementet'''is Kristianstadis ja kadetikoolis Enköpingis. Aastatel 1975–1977 õppis ta Karlbergi Kõrgemas Sõjakoolis (Militärhögskolan Karlberg) ja 1985–1987 Sõjaväekõrgkooli kõrgematel kursustel. Aastatel 1993–1994 viibis ta USA Kõrgematel Juhtimis- ja Staabikoolitusel Fort Leavenworthis (asub Leavenworthis, Kansases).

Ta oli aastatel 1995–1996 ÜRO Rahukaitsejõudude koosseisus olevas Nordbat 2-s Bosnia ja Hertsegoviinas. Aastatel 1997–2000 teenis ta Svea livgarde'''s; 2000–2003 oli ta Rootsi sõjaväeatašee Washingtonis. Aastatel 2005–2007 oli ta peakorteri planeerimisosakonna juhataja ja armee inspektor, 2007–2009 oli ta maaväe taktikaline ülem. 

25. märtsist 2009 on ta Rootsi kaitsejõudude ülemjuhataja.

Ülendamised 
1977 – leitnant
1980 – kapten
1984 – major
1993 – kolonelleitnant
1997 – kolonel
2003 – brigaadikindral
2005 – kindralmajor
2007 – kindralleitnant
2009 – kindral

Rootsi väejuhid
Sündinud 1954
Vecāķi

Vecāķi on asum Lätis, Riia linna Põhjarajooni osa pindalaga 2,303 km². Asub Liivi lahe kaldal Daugava paremal kaldal jõe vanast suudmest idas. Asum piirneb lõunas Trīsciemsi ja Vecdaugava asumita, läänes aga Mangaļsalaga. 1462 elanikku (2010). 

Vecāķi asus vanasti Daugava paremal kaldal, kuid aastal 1567 murdis Daugava läbi rannaluidete uue tee merre. Kuni aastani 1681 kasutati Riiga sõitmiseks jõe vana sängi, kuid tasahilju see ummistus ja tänapäeval ei ulatu jõe vana säng enam mereni. Asukohast vana jõesängi kaldal on asum ka oma nime saanud (vec tähendab läti keeles vana).

Vecāķi asumi aladel lahe ääres asuvad rannaluited, neist kõrgeim kannab nime Vaļņa kāpa, selle absoluutseks kõrguseks on 18 meetrit üle merepinna, suhteliseks kõrguseks aga 14 meetrit. Teine tähtsam luide on kümnemeetrise suhtelise kõrgusega Vaļņveida kāpa. Luidete taga on maapind madalam, ulatudes 4–6 meetrit üle merepinna. Aastal 1999 liideti asumi mereäärsed osad Piejura maastikukaitsealaga.

Vecāķi on vana kaluriküla, mis ühendati Riiaga aastal 1949. Keskajal asus asumi aladel jõe suudmes Dünamünde kloostri majakas. Enne Põhjasõda asus asumi aladel ka vana jõesuudme kindlustamiseks rajatud Vecāķi reduut.

Alguse sai asula XVII sajandil. XIX sajandi lõpus sai asulast suvituspiirkond, esimesed krundid müüdi seal suvitajatele aastal 1898. Aastal 1934 ehitati küla serva kitsarööpmelise raudtee Tallinna–Pärnu–Mõisaküla–Riia liin. Jaamahoone on kultuurimälestisena kaitse all.

Välislingid
Vecāķi koduleht (läti keeles)

Riia asumid
Põhjarajoon
Halšany

Halšany (transkribeerituna Galšanõ, valgevene keeles Гальшаны, leedu keeles Alšėnai või Galšia, poola keeles Holszany) on agrolinnake (endine linn ja alev) Valgevenes Hrodna oblastis Ašmiany rajoonis, Halšany külanõukogu halduskeskus. Asulas oli aastal 2006 1075 elanikku, aastal 2009 aga 981 elanikku.

Halšany suurim vaatamisväärsus on 17. sajandil rajatud lossi varemed. Teised vaatamisväärsused on vanalinn, katoliku kirik ja klooster aastast 1616, XIX sajandil püstitatud veski Alšanka jõel ja õigeusu kirik aastast 1901.

Ajalugu
Halšany alguseks loetakse aastat 1280, mil sinna rajati linnus. Kuni 16. sajandini valitses asulas kohalik valitsejasugu, neist tuntuim oli kuningas Jogaila abikaasa Halšany Sofia, jagelloonide dünastia esiema.

Kas 14. sajandi lõpus või 15. sajandi alguses sai Halšanyst linn. Asula oli kaubanduskeskus, ka valmistati seal kohalikust savist kahhelkive. Sinna ehitati katoliku kirik ja aastal 1536 ka õigeusu kirik. Lisaks neile hakkas seal tegutsema kalvinistide kogudus. Aastal 1618 ehitati uus katoliku kirik, samuti ka frantsisklaste klooster. Kloostri rajajad olid asula uued omanikud Sapiehad, kelle valdusesse linn läks 16. sajandi keskel.

Lisaks kloostri avamisele ehitasid Sapiehad linna ka paberivabriku, mis tegutses XVII sajandi lõpuni. Nende tähtsaim panus Halšany asula arengusse oli aga Halšany loss.

18. sajandil oli asulal arvukalt erinevaid omanikke. Nende seas olid Kuncewiczid, Masewiczid, Pacid. Aastast 1746 olid omanikud Żabad.

Poola jagamisel läks Halšany aastal 1795 Venemaa koosseisu. See tõi kaasa linna staatuse muutmise aleviks. Peale ülestõusu mahasurumist aastal 1832 sulgesid Vene võimud kloostri ja selle ruumidesse asus garnison. Erinevalt teistest alevitest ei peetud seal laatasid regulaarselt, ent tavaliselt siiski mitu korda aastas. 

Kuni 1917. aastani oli Halšany Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale. 1939–1991 kuulus NSV Liidu koosseisu. Alevi staatuse kaotas asula aastal 2006.

Pilte

Viited

Välislingid 

Halšany Valgevene fotoentsüklopeedias
Halšany. Vene keeles

Valgevene asulad
Ašmiany rajoon
Catherine Denguiadé

Catherine Denguiadé (sündinud 7. augustil 1949 Fort Archambault's, Tšaadis) on endine Kesk-Aafrika keisrinna (4. detsembrist 1976 kuni 20. septembrini 1979). Ta oli üks Kesk-Aafrika keisri Jean-Bédel Bokassa üheksateistkümnest naisest. 

Neil sündis seitse last, sealhulgas kroonprints Jean-Bédel Bokassa.

Kesk-Aafrika Vabariigi inimesed
Sündinud 1949
2014. aasta Eesti Muusikaauhinnad

2014. aasta Eesti Muusikaauhinnad oli 16. galakontsert, kus Eesti Fonogrammitootjate Ühing jagas iga-aastaseid Eesti Muusikaauhindu. Eesti Fonogrammitootjate Ühingu poolt kokku kutsutud üle 150-liikmelise muusikaga seotud eluvaldkondade esindajatest koosneva žürii valiku ees oli üle 170 muusikaalbumi, üle 100 muusikavideo ning silmapaistvamad lood, mis avaldati aastal 2013.

Efektsete showdega ja ootamatute lahendustega astusid galakontserdil üles Birgit Õigemeel ja Vallatud Vestid, Facelift Deer, Kerli, Kõrsikud, HU?, Lenna, Metsakutsu ja Grete Paia, Winny Puhh, Karl-Erik Taukar ning Anne Veski.

Nominendid
Žürii hindas rohkem kui ühes kategoorias võitjaks kolm artisti – Kõrsikud, Facelift Deer ja Leslie Da Bass, kes kõik viisid koju kaks trofeed.

Eesti Muusikaauhinnad
2014. aasta muusikas
Omar Bongo ülikool

Omar Bongo ülikool (prantsuse keeles Université Omar-Bongo) on ülikool Gaboni pealinnas Libreville'is.

Ülikool asutati 1970. aastal Gaboni Rahvusülikooli (Université nationale du Gabon) nime all. Aastal 1978 sai ülikool president Omar Bongo auks oma praeguse nime.

Õppetöö toimub prantsuse keeles. Ülikoolis õpib umbes 12 000 üliõpilast.

Viited

Välislingid
 Ülikooli koduleht

Gabon
Ülikoolid
Oive Tinn

Oive Tinn (sündinud 25. juulil 1966) on eesti paleontoloog.

Aastail 2014–2017 oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi president.

Ta on uurinud fossiilseid käsijalgseid ja karpvähilisi Eesti settekivimitest.

Viited

Eesti geoloogid
Eesti Looduseuurijate Seltsi presidendid
Sündinud 1966
Saue raamatukogu

Saue raamatukogu on rahvaraamatukogu, mis asub Sauel aadressil Nurmesalu 9. 

Raamatukogu avati 26. detsembril 1979 kui Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogu aadressil Kütise 5-10.

Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogu suleti 1994. aastal ning raamatukogu anti üle Saue linnale. Jaanuaris 2003 koliti ümber praegusele aadressile Saue Gümnaasiumiga samasse majja.

Viited

Kirjandus
"Tallinna Keskraamatukogu 1907–1995". Koostanud Hans Jürman ja Helgi Peeba. Tallinn 1997

Harju maakonna raamatukogud
Tallinna Keskraamatukogu endised haruraamatukogud
Saue
Tuuli Tomingas

Tuuli Tomingas (sündinud 4. jaanuaril 1995 Tallinnas) on eesti laskesuusataja.

2013. aasta seisuga treenis ta Indrek Tobrelutsu käe all. Noorte ja juuniorite aastatel olid ta treeneriteks Aita Pääsuke ja Tõnu Pääsuke.

Ta võitis 2014. aasta juunioride laskesuusatamise Euroopa meistrivõistlustel Nové Městos 7,5 km distantsil kuldmedali.

Ta võitis Eesti meistrivõistlustel 2017–18 laskesuusatamises 1 kuld-, 1 hõbe- ja 2 pronksmedalit ning 2019. aastal murdmaasuusatamises 1 hõbemedali. 

Eesti parim naislaskesuusataja 2019. aastal ning 2011 noorte, 2013–14 neidude ja 2015 juunioride arvestuses.

Viited

Välislingid

 Suurimast viilijast talve üheks säravamaks täheks Postimees, 9. märts 2013
 Biograafia ESBL-is

Eesti laskesuusatajad
Sündinud 1995
Yaki-Läki

"Yaki-Läki" on Eesti muusiku Pastacas ning Jaapani duo Tenniscoats (Saya ja Takashi Ueno) koos lindistatud album. Albumi andsid 2013. aastal koostöös välja vastavate riikide plaadifirmad Õunaviks ja Afterhours.

Pastacas ja Tenniscoats olid koos musitseerunud juba varem nii Jaapanis, Eestis kui Soomes ning kontsertide ja proovide käigus sündisid ka esimesed ühised lood. 2011. aasta sügisel sulgesid nad end Pastaca Soomes Teijo külas asuvasse kodustuudiosse ja tulid sealt nelja päeva pärast välja 12 valmis looga, mis kõik ka ühisalbumil esindatud. Laule esitatakse nii eesti, soome, jaapani kui inglise keeles ja neli lugu on instrumentaalsed.

Plaadi Eesti esitlused toimusid 2013. aasta 9. oktoobril Tartus Genialistide Klubis ja 10. oktoobril Tallinnas Mustas Puudlis. Tenniscoats esitles plaati samal ajal Tōkyōs.

Plaadi esimene singel oli "Pihlaja" ning sellele valmis ka video. Albumi välja andmise ajal oli koostamisel ka erinevate "Yaki-Läki" lugude remixide EP ning oma versiooni mõnest plaadi loost avaldavad kavakohaselt Epifolium, Galaktlan, Imandra Lake, Kristjan Kalm, Taavi Tulev ja Argo Vals. Lisaks on albumile planeeritud ka kaverid Jaapani-Inglise duolt Fleck Fumie ning ühte lugu kaverdab ka Pastacas ise. EP peaks ilmuma 2014. aasta kevadel ning see kannab nime "Jahimehel uulitsad segamini".

2014. aasta Eesti Muusikaauhindade galal võitis album aasta albumikujunduse auhinna.

Lugude nimekiri
 "Cup of Freedom"
 "Sinu naer"
 "Green Are All"
 "Jõgijääs (impro a)"
 "Läki-läki (impro b)"
 "Pihlaja"
 "Silmapiir"
 "Mizukiri"
 "Lokenloll"
 "Targem on tulla"
 "Yaki Udon"
 "Sinu plaadid"

Arvustused
 Edmund Hõbe. Yaki-Läki. Pastacas & Tenniscoats. Muusika.
 Lauri Teder. Plaadiarvustus: Pastacas & Tenniscoats – Yaki-Läki. Müürileht, 15. oktoober 2013.
 PASTACAS & TENNISCOATS – PIHLAJA. The Baltic Scene.
 Madis Järvekülg. Pastacas & Tenniscoats. Yaki Läki. Eesti Ekspress, 17. oktoober 2013.
 Nädala plaat: Interkontinentaalne miniseiklus. Postimees, 28. september 2013.

Viited

 Eesti albumid
 2013. aasta albumid
Toivo Promm

Toivo Promm (sündinud 10. jaanuaril 1964) on Eesti ettevõtja.

Ta on 2005. aastast Isamaa ja Res Publica Liidu liige. Ta oli Eesti Liinirongid AS nõukogu liige.

Sündinud 1964
Mangaļmuiža mõis

Mangaļmuiža mõis (läti keeles Mangaļmuiža või Mangaļu muižiņa, vanasti ka Meņģeles muiža) oli  Lätis Riia linnas Trīsciemsi asumis; selle peahoone aadress oli Jaunciema gatvē 171. Saksa keeles Magnushof. Vana haldusjaotuse järgi asus mõis Riia kreisi Daugavgrīva kihelkonnas.

Mõisa kohta on esimesed teated XVIII sajandist, esimest korda kanti see kaardile aastal 1700. Mõisa omanikud olid alates aastast 1762 von Nummersid, kelle kätte 208 hektari suurune mõis jäi kuni võõrandamiseni aastal 1920. Mõisas sündis hilisem Venemaa välisminister Andreas Eberhardt von Budberg.

Mõisa peahoone oli XVIII sajandi teisel poolel Ķīšezersi järve äärde ehitatud barokkstiilis kahekorruseline puidust hoone. Paraku on see pärast Läti taasiseseisvumist hävinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Riia mõisad
Daugavgrīva kihelkond
Palermo lennujaam

Palermo lennujaam, tuntud ka kui Palermo Falcone ja Borsellino lennujaam, kuni 1995. aastani Punta Raisi lennujaam, on lennujaam Itaalias Sitsiilia maakonnas Palermo provintsis, 35 km kaugusel Palermost loodes, Cinisi omavalitsusüksuse territooriumil Punta Raisis. Lennujaam kannab Giovanni Falcone ja Paolo Borsellino nime.

Falcone ja Borsellino rahvusvaheline lennujaam oli 2013. aastal Itaalias reisijate arvult 11. kohal.

Vaata ka
 Palermo Boccadifalco lennujaam

Viited

Välislingid

 Koduleht
 Trenitalia - Trinacria Express

Itaalia lennujaamad
Jaunciems (asum)

Jaunciems on asum Lätis, Riia linna Põhjarajooni  osa pindalaga 9,132 km². Jaunciems asub Ķīšezersi kaldal järve ja Garkalne piirkonna vahel. Asum piirneb loodes Trīsciemsi asumiga, kagus aga Sužiga. 2688 elanikku (2010). 

Jaunciems asub Ķīšezersi äärsel alal, mis ulatub 7–9 meetrit üle merepinna. Asumi territooriumil on arvukalt luiteid, mis ulatuvad 14–16 meetrit üle merepinna, kõrgeim tipp on aga 19 meetrit üle merepinna. Asumi juurde rajati 1993. aastal 320 hektari suurune Jaunciemsi looduspark.

Jaunciems sai alguse aastal 1885 Ķīšezersi järve äärde ehitatud saekaatrist. Aastal 1890 lisandus sinna kartongi tootmine. Tehase juurde tekkis töölisasula, mis liideti Riiaga aastal 1927. Aastail 1910–1930 valmis ka Jaunciemsi luteri kirik. Aastail 1952-1959 oli Jaunciems Riiale administratiivselt alluv alev. Asumi hoonete seas on vanu tsaariaegseid töölismaju, XX sajandi alguses rajatud eramaju, XX sajandi seitsmekümnendatel aastatel rajatud korterelamuid. Majade numeratsioon lähtub paberivabrikust, sealt eemale Riia linna poole minnes numbrid kasvavad.

Välislingid
Jaunciemsi koduleht (läti keeles)

Riia asumid
Põhjarajoon
Saadjärve vald (Äksi kihelkond)

Saadjärve vald (saksa keeles Gemeinde Sadjerw) oli vald Äksi kihelkonnas Tartumaal. Vallamaja asus Kõdu külas.

Saadjärve vallas sündis sõjaväelane Oskar Plaks.

1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Saadjärve valla koosseisu, välja arvatud osa Kärevere metskonna Raadi-Kõnnu metsandiku maa-alast, mis läks Äksi valla koosseisu.

Viited 

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Äksi kihelkond
Tartu maakonna endised vallad
Iisaku vald (Iisaku kihelkond)

Iisaku vald (saksa keeles Gemeinde Isaak) oli vald Iisaku kihelkonnas Virumaal aastail 1870–1939. Vallamaja asus Iisakul.

Vallas sündisid Helend Peep ja Meinhard Niinepuu.

1939. aasta valdade reformiga arvati kogu valla maa-ala Tärivere valda (nimetati 1940 Iisaku vallaks).

Viited 

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Iisaku kihelkond
Viru maakonna vallad
Vecdaugava

Vecdaugava (allikates ka Vana-Väina) on asum Lätis, Riia linna Põhjarajooni osa pindalaga 3,066 km². Asub Daugava jõe vana voolusängi kaldal, sellest ka asumi nimi. Asum piirneb idas Trīsciemsi asumiga, lõunas Vecmīlgrāvisega, põhjas aga Vecāķiga. 1366 elanikku (2010). 

Vecdaugava asub üldiselt madalal ja tasasel alal, mida piirab läänest Daugava jõe vana voolusäng. Asumi alal on mitmeid vanu soote, neist üks piirab ka Skanstnieki nime kandvat piirkonda, mis asus kunagi Daugava vasakul kaldal. Aastast 1984 paikneb asumis 236 hektari suurune linnustiku kaitseks loodud Vecdaugava looduspark.

Ajalugu 
Vecdaugava ajalooliseks südameks on kunagi Daugava vasakul kaldal asunud Skanstnieki piirkond, kus asusid nii Dünamünde klooster kui ka hiljem Dünamünde ordulinnus.

Daugava suudme piirkonnas elasid 13. sajandil liivlased. 

Piiskop Alberti ajal rajati sinna Dünamünde klooster (lätipäraselt Daugavgrīva klooster), mille esimeseks abtiks oli hilisem Lihula piiskop Theoderich. 

20. augustil 1228 rüüstati Daugavgrīva klooster kohalike elanike poolt.

Daugavgrīva abtid:
Theoderich, 1205–1211;
Lippe Bernhard;
Gottfried, 1211–1227;

1305. aastal ostis Dünamünde Liivi ordu, kes rajas sinna linnuse ja komtuurkonna.

15. sajandi lõpul liideti viimane Liivi ordu maamarssali valdustega. Linnus sai rängalt kannatada ordu ja Riia linna vahelises sõjas 1480. aastatel, mil see sisuliselt hävitati. 1491. aastal, kui Wolter von Plettenberg oli riialasi võitnud, kohustas ta neid seda uuesti üles ehitama.

Vecdaugava asus vanasti Daugava paremal kaldal, kuid aastal 1567 murdis Daugava endale läbi rannaluidete uue tee merre. Kuni aastani 1681 kasutati Riiga sõitmiseks jõe vana sängi, kuid tasahilju see ummistus ja tänapäeval ei ulatu jõe vana säng enam mereni. Asukohast vana jõesängi kaldal on asum ka oma nime saanud (vec tähendab läti keeles 'vana'). Ka õgvendas Daugava XVI sajandil oma sängi, jättes Dünamünde ordulinnuse, mis seni oli asunud jõe vasakul kaldal, algul saarele, seejärel aga jõe paremale kaldale.

Liivi sõja ajal otsene sõjategevus Daugavgrīva linnuseni ei ulatunud ning see kuulus alates 1562. aastast Rzeczpospolita, 1600–1605 ja alates 1621. aastast aga Rootsi kuningriigi võimu alla. 1710. aastal langes piirkond ja kindlus Põhjasõjas koos Riiaga Venemaa keisririigi valdusse.

Riiaga liideti Vecdaugava aastal 1960. Toona algas asumi aladel ka suurem ehitustegevus, sinna kerkisid suvilad, aga ka kahekorruselised individuaalelamud. Aastal 1964 avati Vecdaugava raudteepeatus.

Vaata ka 
Dünamünde komtuur

Välislingid
Vecdaugava koduleht (läti keeles)

Riia asumid
Põhjarajoon
Maarika Mesipuu-Veebel

Maarika Mesipuu-Veebel (sünninimi Maarika Mesipuu; sündinud 26. mail 1983) on eesti näitleja.

Ta on lõpetanud Kuressaare Gümnaasiumi 2002. aastal, Tallinna Pedagoogilise Seminari 2005. aastal ja Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia etenduskunstide osakonna teatrikunsti erialal 2009. aastal. 

Alates 2010. aastast töötab ta Rakvere Teatri näitlejana.

Looming

Teatrirolle
 2010 William Shakespeare " Torm ", lavastaja Hendrik Toompere juunior, nümf
 2011 Jaanus Rohumaa jt. "Noor Eesti", lavastaja Jaanus Rohumaa, Emma
 2012 August Gailit " Isade maa ", lavastaja/dramaturg Margus Kasterpalu, osaleja  
 2012 Charlotte Brontë "Jane Eyre", lavastaja Jaanika Juhanson, Jane Eyre
 2013 Robert Thomas "8 armastavat naist", lavastaja Eili Neuhaus, Catherine 
 2014 Toomas Suuman "Viimase öö õigus", lavastaja Raivo Trass, Anna Laugats
 2014 Aleksandr Ostrovski "Lumehelbeke", lavastaja Eili Neuhaus, lumehelbeke
 2015 Arto Paasilinna "Maailma parim küla", lavastaja Jaanus Rohumaa, roheline ja Maarika
 2015 Stig Claesson "Sina maga, mina pesen nõud", lavastaja Tarmo Tagamets, Juuksur ja Intervjueerija
  
Maarika Mesipuu-Veebel on mänginud telesarjades "Ohtlik lend", "Kelgukoerad", "Õnne 13" (Anu) ja "Kättemaksukontor" ja "Viimane võmm"

Viited

Välislingid
 Maarika Mesipuu-Veebel Rakvere Teatri kodulehel
 Maarika Mesipuu-Veebel seriaalist Õnne 13: "Pidasin lapsena seda eliitsarjaks"

Rakvere Teatri näitlejad
Eesti näitlejad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1983
Révfülöp

Révfülöp on Ungari  Veszprémi komitaadis. See asub Balatoni järve põhjakaldal. 2004. aasta seisuga oli linnakese rahvaarvuks 1161 elanikku.

Viited 

Ungari linnad
Eugen Juštšuk

Eugen Juštšuk (ka Jevgeni Juszuk ja Eugen Jushtshuk; 24. aprill 1921 Tartu – 11. november 2003 Stockholm) oli eesti tehnikateadlane ja puiduspetsialist.

Ta sündis aastal 1921 Tartus, tema isa oli tuntud kui puidukeemia ja ehitusmaterjalide spetsialist, tal oli Poola kodakondsus, kuid 1936. aastal sai ta Eesti kodakondsuse, ema oli eestlane. Ta on õppinud Tartu Poeglaste Gümnaasiumis, kuid lõpetas aastal 1939 Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Seejärel õppis ta aastatel 1940–1943 Tallinna Tehnikaülikoolis ning oli aastatel 1943–1944 soomepoisiks.

Sõja lõpus põgenes ta Soomest Rootsi, kus lõpetas aastal 1947 puidutehnoloogia insenerina Stockholmi Kuningliku Tehnikaülikooli, spetsialiseerudes edaspidi puidutööstuse ökonoomikale. Ta oli korporatsiooni Rotalia liige.

Aastatel 1949–1952 oli ta Puidusaaduste Uurimise Laboris (Svenska Träforskningsinstitutet'is) osakonnajuhatajaks; aastatel 1952–1955 töötas ta Växjö Puidutöötlemisfirmas asedirektorina. Aastatel 1955–1957 oli ta juhtival kohal Rootsi Vineeritööstuse Assotsiatsioonis. Ta oli aastatel 1967–1976 ÜRO Toitlus- ja Põllumajandusorganisatsiooni (FAO) teenistuses. Aastast 1976 oli ta Saksamaal asuva konsultatsioonifirma (Lignitechnik) kaasosanik. Ta on olnud eksperdiks nii Soome kui Rootsi firmades.

Välislingid 
 Puidutööstuse spetsialist Eugen Juštšuk 24.04.1921–11.11.2003
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=1461

Eesti tehnikateadlased
Eesti metsateadlased
Eestlased Rootsis
Korporatsioon Rotalia liikmed
Sündinud 1921
Surnud 2003
Hypnale

Hypnale on maoperekond.

Klassifikatsioon
Perekonda Hypnale klassifitseeritakse roomajate andmebaasis  järgmised maoliigid:
 Hypnale hypnale (Merrem, 1820)
 Hypnale nepa (Laurenti, 1768)
 Hypnale zara (Gray, 1849).

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne SITI-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Hypnale seisuga 01.02.2014.

Rästiklased
Vecmīlgrāvis

Vecmīlgrāvis on asum Lätis, Riia linna Põhjarajooni osa pindalaga 6,073 km². Asub Ķīšezersist välja voolava Mīlgrāvise kanali kaldal. Asum piirneb põhjas Vecdaugava ja Trīsciemsiga, lõunas aga Mīlgrāvisega. 24 949 elanikku (2010).

Asumi aladel eristatakse veel väiksemaid piirkondi. Nii asub läänes sadama ümber Rīnūži ja asumi keskosa kannab nime Ziemeļblāzma.

Vecmīlgrāvis asub üldiselt madalal ja tasasel alal, mis ulatub 2–5 meetrit üle merepinna. Asumi keskosas Ziemeļblāzmas asuvad aga rannaluited. Neist kõrgeim ulatub 21 meetrit üle merepinna.

Ajalugu

Vecmīlgrāvis kujunes Ķīšezersi järvest välja voolava Mīlgrāvise kanali põhjakaldale. Kanal tekkis aastal 1266, mil Dünamünde klooster kaevas oma vesiveski tarvis Ķīšezersi järvele uue väljavoolu, kuigi kanal jälgis seal varem voolanud Dūņupe oja sängi. Kanal sai nimeks Mühlen Graben (tõlkes Veskikraav), millest aja jooksul kujunes lätipärane Mīlgrāvis.

XVII sajandil oli asumi territooriumil tõenäoliselt veski juurde kujunenud Mīlgrāvise mõis, lisaks asusid kanali ääres veel kaks kaluriküla, Rīnūži ja Ziemeļblāzma. Toona asutati Rīnūžisse vanim teadaolev Riia kalmistu – Vecmīlgrāvise kalmistu. XVIII sajandil (1788. aastal) ehitati kalmistu juurde ka kirik, mille torni kasutati ühtlasi majakana. Aastal 1876 hakati kirikut remontima, ühtlasi asutati Krišjānis Valdemārsi ettevõtmisel selle juurde ka merekool, mis tegutses Esimese maailmasõjani.

XIX sajandi teisel poolel algas asumi alal intensiivsem ehitustegevus. Aastal 1887 ehitas lätlasest ettevõtja ja metseen Augusts Dombrovskis sinna saekoja. Aastal 1900 ehitas ta tööliste lastele kooli ja Riia esimese lasteaia. Aastal 1913 rajas ta veel kultuurimaja. XX sajandi alguses lasi ta ehitada oma tütre järgi nime saanud Emmas iela, mis on kultuurimälestisena kaitse all.

Aastal 1907 rajati asumisse Burtnieku namas – kultuuritegelaste pansion. Idee autor oli Krišjānis Barons. Lisaks temale elasid ja puhkasid seal veel näiteks Kārlis Skalbe ja Jānis Jaunsudrabiņš. Seal peeti kirjandusõhtuid, toimus ka kontserte. Tänapäeval asub majas muusikakool.

Aastal 1922 liideti asum Riia linnaga, aga reaalse sisu omandas see alles aastal 1934, mil avati üle Mīlgrāvise kanali viiv sild.

Aastal 1933 avati Riia–Ruhja raudteel Rīnūži peatus, ühtlasi rajati ka harutee Rīnūži sadamasse. Aastast 1939 kannab see nime Ziemeļblāzma.

XX sajandi viiekümnendatel aastatel hakati seniste puitmajade vahele püstitama paneelidest korterelamuid. Teine suurem ehitusperiood oli 1970. aastatel. Aastail 1952–1955 oli Vecmīlgrāvis halduslikult Riia linnale alluv alev.

Tänapäeval asub Vecmīlgrāvises Riia kalasadam, mis on traallaevade ja külmutuslaevade baasiks. Lisaks asub sadamas veel laevaremonditehas. Teine sadam asumi aladel on naftaterminal.

Kuulsaid elanikke

Christian Heinrich Pander – paleontoloog
Kārlis Skalbe – läti kirjanik
Krišjānis Barons – läti rahvusliku liikumise tegelane
Vilis Lācis – Läti kirjanik ja poliitik
Augusts Dombrovskis – läti ettevõtja ja metseen

Välislingid
Vecmīlgrāvise koduleht (läti keeles)
Vecmīlgrāvis portaalis CitaRiga (läti keeles)

Riia asumid
Põhjarajoon
Mīlgrāvise mõis

Mīlgrāvise mõis (Mīlgrāvja muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Vecmīlgrāvise asumis. Peahoone asus Mīlgrāvise kanali kaldal. Saksa keeles oli nimi Mühlgraben, varem tõenäoliselt Rodenbergs Hof. Vana haldusjaotuse järgi asus mõis Riia kreisi Daugavgrīva kihelkonnas.

Mīlgrāvise kanal tekkis aastal 1266, mil Dünamünde klooster kaevas oma vesiveski tarvis Ķīšezersi järvele uue väljavoolu, kuigi kanal jälgis seal varem voolanud Dūņupe oja sängi. Kanal sai nimeks Mühlen Graben (tõlkes Veskikraav), millest aja jooksul kujunes lätipärane Mīlgrāvis. Veski valmimise aeg ei ole teada, ka pole selle kohta teateid pärast seda, mil Liivi ordu selle üle võttis.

Tõenäoliselt XVII sajandil kujunes veski juurde mõis. Johann Christoph Brotze kaardil on selle asukohas kujutatud mõisa nimega Rodenbergs Hof. Tänapäevaks on peaaegu kõik jäljed mõisast hävinud. Säilinud on mõisa vakuraamat, mille põhjal teame, et mõisale kuulus ka Dünamünde ordulinnuse ala. Aastal 1760 sai mõisa omanikuks Wilhelm von Fermor, tema suguvõsa valduses oli mõis ka XIX sajandil.

Aastal 1922, mil mõis maareformi käigus võõrandati, kuulus sellele 314 hektarit maad.

Viited

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Daugavgrīva kihelkond
Underwood

Underwood on koha- ja isikunimi:

Underwood, linn Iowas
Underwood, linn Minnesotas
Underwood, linn Põhja-Dakotas
Underwood, perekonnanimi
Blair Underwood, USA filminäitleja (1964–)
Carrie Underwood, USA muusik ja näitleja (1983–)
Garth Underwood, Briti herpetoloog (1919–2002), tema kirjeldatud liikide puhul kasutatakse nime Underwood 
Sara Jean Underwood, USA modell ja näitleja, playmate 2007
Deinagkistrodon

Deinagkistrodon on maoperekond.

Klassifikatsioon
Perekonda Deinagkistrodon klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
 Deinagkistrodon acutus (Günther, 1888).

Levila
Neid võib kohata Taiwani saarel, Hiinas ja Vietnami põhjaosas.

Rahvapärane nimetus
Deinagkistrodon acutus kannab rahvasuus nime 100 sammu lõgismadu - väljendamaks levinud uskumust, et maohammustuse järgselt suudab ohver veel 100 sammu astuda enne kui ilmnevad mürgistuseisundile omased nähud.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne SITI-s

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Deinagkistrodon acutus seisuga 02.02.2014.

Rästiklased
Klára Jarunková

Klára Jarunková (sünninimi Klára Chudíková; 28. aprill 1922 Červená Skala – 11. juuli 2005 Bratislava) oli slovaki kirjanik.

1940. aastal lõpetas ta gümnaasiumi ja töötas seejärel kaks aastat kooliõpetajana. Hiljem kolis ta Bratislavasse ning töötas linnavalitsuses samaaegselt õppides kaugõppes ülikoolis filosoofiat ja slovaki keelt. 1954. aastast kuni pensionilejäämiseni 1984. aastal töötas ta huumori- ja satiiriajakirja Roháč toimetuses.

Põhiliselt kirjutas Klára Jarunková laste- ja noorteraamatuid, kuid kirjutas ka raamatuid täiskasvanutele ning publitsistikat.

Klára Jarunková teoste tõlked eesti keeles
"Kangelase märkmik" (1963)
"Vaikiva Hundi vend" (1972)
"Ainuke" (1978)
"Põgenik" (1982)
"Koer, kellel oli poiss" ; "Linnuke, kellel oli saladus" (1986)

Viited

Slovaki kirjanikud
Sündinud 1922
Surnud 2005
Anatoli Aleksin

Anatoli Aleksin (vene Анатолий Георгиевич Алексин, tegelik nimi Anatoli Goberman, vene Анатолий Георгиевич Гоберман; 3. august 1924 Moskva – 1. mai 2017 Luxembourg) oli juudi rahvusest vene kirjanik.

Anatoli Aleksin sündis Moskvas kõrgkooli õppejõu perekonnas. Tema isa Georgi Goberman represseeriti 1937. aastal, vabanemise järel oli Tomskis linna ajalehe toimetaja.

1941. aastal evakueeriti Anatoli Aleksin Kamensk-Uralskisse. Sõja järel astus ta Moskva Idauuringute Instituuti, mille lõpetas 1950. aastal. Samal aastal ilmus ka tema esimene raamat. Anatoli Aleksin saavutas esmajoones laste- ja noorsookirjanikuna laialdase tuntuse. Aastatel 1970–1989 oli ta Vene NFSV Kirjanike Liidu sekretär. Ta kuulus ka ajakirja Junost toimetuskolleegiumisse.

1993. aastal asus ta elama Iisraeli. Alates 2011. aastast elas Anatoli Aleksin Luksemburgis.

Anatoli Aleksini teoste tõlked eesti keeles
"Lipuke" (1952)
"Seeva Kotlovi ebatavalised juhtumused" (1966)
"Jutustused" (1971)
"Üleeile ja ülehomme : novelle ja jutustusi" (1981)
"Üks koletu lugu : kriminaaljutustus, mille kirjutas Alik Detkin" (1984)

Vene kirjanikud
Sündinud 1924
Surnud 2017
Põhja-Vietnam

Põhja-Vietnam ehk Vietnami Demokraatlik Vabariik (Vietnami DV) oli sotsialistlik vabariik Kagu-Aasias, mis rajati 1945. aastal ja liitus 1976. aastal Lõuna-Vietnamiga nüüdseks Vietnami Sotsialistlikuks Vabariigiks.

2. septembrist 1945 kuni 18. detsembrini 1946 hõlmas riik nime poolest kogu Vietnamit. Kommunistlik relvastatud organisatsioon Viet Minh ("Vietnami Iseseisvusliiga") kontrollis 18. detsembrist 1946 kuni 20. juulini 1954 osa Vietnamist ning 20. juulist 1954 kuni 2. juulini 1976 praeguse Vietnami Sotsialistliku Vabariigi põhjaosa. Riigi kuulutas algselt välja Ho Chi Minh Hanois 1945. aastal, lääneriikide silmis rajati see ametlikult pärast Esimese Indohiina sõja lõppu ja Genfi rahukonverentsi 1954. aastal. Sotsialistlik Põhja-Vietnam ja kapitalistlik Lõuna-Vietnam ühendati pärast Vietnami sõda 1976. aastal.

Vietnami ajalugu
Aasia ajaloolised riigid
Bumslang (perekond)

Bumslang (Dispholidus) on maoperekond.

Klassifikatsioon
Bumslangide perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
 Dispholidus typus (Smith, 1829) – bumslang.

Levila
Neid võib kohata Aafrikas (va Põhja-Aafrikas).

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne roomajate andmebaasis

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Dispholidus typus seisuga 03.02.2014.

Colubridae
Bumslang

Bumslang (Dispholidus typus) on maoliik.

Klassifikatsioon
Bumslangil klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid:
 Dispholidus typus kivuensis Laurent, 1955
 Dispholidus typus punctatus Laurent, 1955
 Dispholidus typus typus (Smith, 1829).

Levila
Neid võib kohata Aafrikas - Sambias (va Põhja-Aafrikas).

Toksilisus
Pikka aega peeti neid mürgita madudeks. 

Aastal 1957 hammustas bumslangi poeg ameerika herpetoloogi Karl Patterson Schmidti (1890 – 1957) ja hammustus võis tõenäoliselt ka tema surma põhjustada. 

Käesoleval ajal on maod inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad ja nende hammustus võib mürgistusseisundeid või koguni surma põhjustada.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Dispholidus typus seisuga 03.02.2014.

Colubridae
Mürkmaod