Suurtükivägi

Suurtükivägi (vananenud termin artilleeria) on relvaliik, mille ülesandeks on toetada lahingutegevuses osalevate väeliikide ja relvaliikide tegevust kaudtulega ja võidelda vastase suurtükiväeüksustega. Suurtükiväes teenivat sõjaväelast nimetatakse suurtükiväelaseks (vananenud termin artillerist). Rahvusvaheline suurtükiväge tähistav sõna on artilleeria, mis tuleneb vanast prantsuse keelest: artillier – ette valmistama, õhkima.

Suurtükivägi on jalaväe ja ratsaväe järel üks vanimaid relvaliike. Suurtükiväe pearelv on suurtükk. Suurtükk on mürskudega tulistav relv, mille kaliiber on vähemalt 20 mm. Suurtükid on kasutusel nii õhutõrjes, tanki-, lennu- kui mereväes.

Suurtükid on alates tööstusrevolutsioonist kõige rohkem kahjusid tekitavad maaväe relvaliigid. Suurem osa lahingukaotustest Napoleoni sõdades, esimeses ja teises maailmasõjas olid põhjustatud suurtükivägede poolt. Jossif Stalin ütles 1944. aastal oma kõnes, et suurtükivägi on "sõjajumal".

Suurtükiväe ajalugu ja traditsioonid 

Esimesed suurtükiväelased olid käsitöölised, kes suurtükke valmistasid ja nendega lahingusse kaasa tulid või palgati. Algul kasutati suurtükiväge vaid otsesihtimisega laskmiseks. Nende eeliseks oli suur tulejõud ja püssidest palju suurem laskekaugus, suureks puuduseks oli aga nende kohmakus.

Napoleon oli suurtükiväeohvitser. Ta oli üks esimesi kindraleid, kes oskas efektiivselt ära kasutada suurtükiväe koondtuld. Napoleon oli veendunud, et suurtükiväe tuletoetus aitab vähendada jalaväe kaotusi. 1815. aastaks oli Prantsuse suurtükiväest saanud üks professionaalsemaid suurtükiväeüksusi Euroopas. Tänu kindralleitnant Jean-Baptiste Gribeauval’le (1715–1789) oli Prantsuse suurtükivägi saanud juba enne revolutsiooni (1789–1799) endale uued relvad ja doktriini. 1803. aastal viis Napoleon sisse muudatused suurtükiväes, vähendades kaliibrite arvu kolmelt erinevalt kahuri- ja ühelt haubitsamargilt kahele kahuri- ning ühele haubitsamargile. Suure tulejõu tähtsus sai sõjaväelaste hulgas iga lahinguga järjest selgemaks. See tõi kaasa olulisi muudatusi tulirelvade arengus ja nii asendati eestlaetav relv tagant laetava suurtükiga. Pärast Napoleoni sõdu lahingutes eestlaetavaid sileraudseid suurtükke massiliselt enam ei kasutatud.

19. sajandiks saavutasid suurtükid tänu tehnoloogia kiirele arengule mitme kilomeetrini ulatuva laskekauguse ja samaaegselt arenesid ka sidevahendid (telegraaf, telefon). See lubas hakata rakendama suurtükiväge senise avatud tulepositsiooni asemel ka kaudse sihtimisega kinniselt tulepositsioonilt laskmiseks (kaudtuli). Kaudtule kasutamine ehk mürsu tulistamine tulepositsioonilt sihtmärki nägemata ulatub ilmselt tagasi 16. sajandisse. Varem oli kaudtuld kasutatud lahinguväljal näiteks 1759. aasta juulis Paltzigis, kus vene suurtükivägi tulistas üle puulatvade, ja Waterloo lahingus, kus Inglismaa kuninglik hobusuurtükivägi tulistas šrapnelli kaudselt Prantsuse üksuste vastu. Britid katsetasid kaudtule tehnikaid alates 1890. aastatest ning nemad said esimestena kasutada seda teooriat praktikas 1899. aastal, kui puhkes buuri sõda. Kuna kaudse tule suunamine ja korrigeerimine osutus jalaväelastele esialgu üle jõu käivaks ülesandeks ja ka suurtükiväes oli vastav kogemus vähene, pidid suurtükipatareide ülemad hakkama ise positsioonidest eespool oma patarei tuld juhtimas käima. Sellega seoses asutati patareide juhtimiseks tavaliselt patareiohvitseri või vanemohvitseri ametikoht. Tänapäeval on hakatud moodsamates armeedes sellest vanast traditsioonist seoses sõjaväehariduse, tehnika ja kommunikatsiooni arenguga vaikselt loobuma.

20. sajandi algul tõusis aktuaalseks suurtükiväeluure teostamise vajadus. Algul kasutati vaenlase suurtükkide asukohtade määramiseks heliluurevahendeid, sajandi teisel poolel aga tulid kasutusele juba vastavad suurtükiväeluureradarid. Samuti võeti vaenlase tagala jälgimiseks ja tulejuhtimiseks kasutusele kerged mehitamata luurelennukid. 20. sajandi lõpukümnendeil hakati seoses side ja infotehnoloogia ning positsioneerimisvahendite arenguga välja töötama suurtükiväe ühendatud juhtimissüsteeme. Kuni 20. sajandi keskpaigani loeti laiemas mõistes suurtükiväeks ka kahuritega relvastatud tankitõrje ja õhutõrje relvaliike, mis on pärast II maailmasõda siiski täielikult eraldiseisva staatuse ja identiteedi omandanud.

Suurtükiväelaste kaitsepühak on püha Barbara 3. sajandist. Suurtükiväeüksustes tähistatakse püha Barbara päeva 4. detsembril.

Relvastus 

Kaliibri järgi jaotatakse suurtükid väikese (20–75 mm), keskmise (75–155 mm) ja suurekaliibrilisteks (üle 155 mm) relvadeks. Lisaks eristatakse raua pikkuse ja kaliibri suhte ning maksimaalse tõstenurga järgi kahureid, haubitsaid ja mortiire. Suurekaliibrilisi suurtükke saab kasutada ka tuumamürskude tulistamiseks. Tänapäeval kuuluvad suurtükiväe relvastusse põhiliselt kahurid, haubitsad, mitmelasulised raketiheitjad, suurtükiväeluure läbiviimise vahendid. Varem on suurtükiväe relvastusse kuulunud ka mortiirid, mis on tänapäeval asendatud miinipildujatega jalaväes.

Välja on arendatud põhiliselt kahte liiki suurtükke: järelveetavaid ehk välisuurtükke, mida kasutati peamiselt statsionaarselt nii ründe- kui ka kaitselahingutes; ja iseliikuvaid suurtükke ehk liikursuurtükke, mis kavandati liikuvate üksuste koosseisu, et tagada pidev tuletoetus. Need mõjutused on suunanud suurtükiväemoona, -süsteemide, taktika ja manöövrite arengut kuni tänapäevani, pakkudes tuletoetust alates 100 meetrist kuni mandritevaheliste vahemaadeni ballistiliste rakettidega. Ainus lahing, millest suurtükivägi ei saa osa võtta, on lähivõitlus, välja arvatud võimaliku erandina suurtükiväe luureüksused.

Suurtükiväe relvastust jaotatakse põhiliselt selle järgi, mis kiirusega nad mürske tulistavad.
Suurtükkide tüübid:
 Välisuurtükid
 jalaväe toetuse kahurid: otseselt toetavad jalaväeüksusi
 mäestikes kasutatavad kahurid: kergekaalulised relvad, mida saab transportida raskel maastikul
 välikahurid: pikkadele vahemaadele laskmise võimekusega
 haubitsad: võimelik lasta suure nurga alt, kõige sagedamini kasutatavad kaudtulerelvad
 kahurhaubitsad: võimalik lasta nii väikese kui suure nurga alt, pika relvarauaga
 mortiirid: tavaliselt lühikese relvarauaga, kõrge laskmistrajektooriga relvad, mis arendati välja kaudtule laskmiseks
 tankitõrjesuurtükid: relvad, mis on arendatud välja tankide ründamiseks, tavaliselt liikuvad
 õhutõrjesuurtükid: relvad, mis on arendatud välja lennuvahendite ründamiseks maa pealt, tavaliselt liikuvad. Mõned neist olid sobilikud nii õhu- kui tankitõrjes kasutamiseks. Näiteks teise maailmasõja aegne Saksa 88 mm kahur
 raketiheitjad: mürsu asemel tulistavad rakette
 Motoriseeritud suurtükid: suurtükiväetraktoritel veetavad või abijõuallikale (APU) paigaldatud
 Iseliikuvad ehk liikursuurtükid: masinatele paigaldatud tavaliselt kahurid, mortiirid või kahurhaubitsad
 Raudteesuurtükid: suurekaliibrilised relvad, mis on paigaldatud spetsiaalsetele raudteevagunitele
 Mereväesuurtükid: sõjalaevadele paigaldatud kahurid, mida kasutati kas teiste laevade vastu või maavägede toetuseks. Tavaliselt pika relvarauaga, madala trajektoori ja suure lennukiirusega mürskude tulistamiseks, mis arendati esialgselt välja otsetule andmiseks
 Rannikusuurtükid: fikseeritud positsioonidel relvad, mis on mõeldud mingi kindla piirkonna, tavaliselt ranniku kaitseks

Suurtükiväe tegevuse alused 

Suurtükiväe ülesanne on toetada lahinguüksuste tegevust kaudtulega.

Suurtükiväe eesmärk on vaenlase elavjõu tegevuse neutraliseerimine ja tema kaitseorganite purustamine. Suurtükivägi püüab luua lahingus olukorra, milles teistel väeliikidel on võimalik minimaalsete kaotustega oma lahinguülesannet täita. Suurtükivägi tegutseb lahingus alati teiste väeliikidega lahutamatult koos.

Suurtükiväe tugevused:
 suurtükiväe tule võimsus ja suur purustusjõud
 tule üleüldine täpsus
 tuleavamiskiirus
 tegutseb suurtel kaugustel ja suhteliselt laial rindel
 tule koondamise ja hajutamise võime
 tegutseb pea igasugusel maastikul
 suurtükiväetuli mõjub rusuvalt vaenuvägede meeleolule
 tegutseb edukalt õhuvaenlase vastu
 kiire positsioonivahetus väikeste paindlike tuleüksustega
 vaenlase suurtükiväesüsteemide avastamise ja mahasurumise võimekus
 topogeodeetiliste ja ballistiliste ettevalmistuste kiirus ning täpsus 

Suurtükiväe nõrkused:
 ei saa iseseisvalt lahingut lõpuotsuseni viia
 rännakul kaitseta
 tegevuse tagajärjed sõltuvad vaatluse võimalustest 

Suurtükivägi täidab tuleülesandeid vastavalt ette valmistatud tulepositsioonidelt. Tänapäeva suurtükiväe tegevuse juhtimine toimub integreeritud positsioneerimise, laskeandmete arvutuse ja edastamise süsteemi abil. Suurtükiväele edastavad tuletellimused tulejuhid, kes võivad kuuluda orgaaniliselt kas suurtükiväe enda või lahinguüksuste koosseisu, sõltuvalt antud riigi kaudtulesüsteemi iseärasustest. Eesti kaitseväes kuuluvad tulejuhtimisallüksused lahinguüksuse koosseisu.

 Suurtükiväe ülesanded 

 Taktikalised ülesanded:
 lahingu alguses sundida kaugtulega vastast peatuma ja lahinguolukorda üle minema
 asuda võitlusse vaenlase suurtükiväega, kui see on võimalik
 toetada tulega oma jalaväe lähenemist vastasele
 valmistada tulega ette rünnakut
 rünnakut tulega toetada
 rünnakul ette tulevate takistustega võitlemine
 taganevat vaenlast tule ja liikumisega taga ajada
 kaitsta oma vägede taganemist
 võidelda õhuvaenlasega 
 Tehnilised ülesanded:
 millistele kohtadele vastase jalaväe positsioonidel tuld juhtida
 kuidas korraldada võitlust vaenlase suurtükiväega
 tule juhtimine ja koondamine vastase tuleallikate peale
 tõkete purustamine
 tule koondamiste, kontsentreerimiste ja tulerullide korraldamine
 tõkketuli kaitsmisel
 võitlus soomusmasinate vastu
 võitlus lennumasinate vastu
 vaenlase tagala tulistamise kavandamine 

Suurtükiväe liikuvus

Suurtükiväe liikuvus on oluline tegur ning see võiks olla võimalikult suur. Vahet tuleb teha taktikalise ja strateegilise liikuvuse vahel. Taktikaline liikuvus tähendab võimalust ühel ja samal lahinguväljal kergelt ühelt positsioonilt teisele üle minna. Strateegiline liikuvus seisneb liikumises ühelt lahinguväljalt teisele ehk suurtele kaugustele. Taktikaline liikuvus oleneb relvasüsteemide üldkaalust, strateegiline liikuvus rohkem liikumisvahenditest.

Suurtükkide kasutus liigituse järgi

Kergeid suurtükke (kaliibriga 20–75 mm) kasutatakse vaenlase elavjõu, kuulipildujate, suurtükiväe, tankide ja soomukite vastu ning ka traattõkete purustamiseks. Samuti võib nendega kergeid kaitseehitisi hävitada. Kergeid haubitsaid kasutatakse kaevikute, blindaažide ja toetuspunktide purustamiseks, suurtükiväe vastu ja järskude kallakute tulistamiseks. Raskeid suurtükke kasutatakse suurtükiväe ja tähtsamate punktide vastu vaenlase tagalas, nagu staabid, suuremad koonduskohad, teede sõlmed, raudteejaamad, sillad. Raskeid haubitsaid kasutatakse suuremate kaitseehitiste ja tugevate blindaažide purustamiseks ning suurtükiväe vastu.

Vaata ka 
 Suurtükiväekool
 Suurtükiväepataljon
 Suurtükiväepataljon (Eesti kaitsevägi)

Viited

Välislingid 
 Eesti vanim lahinguolukorras suurtükk asub Kuressaares
 Eesti kaitseväes kasutatavad relvad
 Välisuurtüki kahurite relvasüsteemide ja laskemoona käsiraamat (inglise keeles)
 Erinevate suurtükkide kirjeldused ja taktikalis-tehnilised andmed (inglise keeles)
 Suurtükiväe-eeskiri. II osa, Raske suurtükivägi. Kaitsevägede Staabi VI osakond. 1935
 Suurtükiväe eeskiri. III osa, Soomusrongide suurtükivägi. Kaitsevägede Staabi VI osakond. 1934

Maavägi