joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kóstas Karamanlís

Konstantínos Alexándrou Karamanlís (Κωνσταντίνος Αλεξάνδρου Καραμανλής; sündinud 14. septembril 1956 Ateenas) on Kreeka poliitik, peaminister 10. märtsist 2004 kuni 6. oktoobrini 2009.

Karamanlis astus konservatiivsesse erakonda Uus Demokraatia. Selle erakonna asutas tema onu Konstantínos Karamanlís. Ta tegutses Uue Demokraatia haldusosakonnas aastatel 1974–1979 ja ideoloogiaosakonnas 1984–1989. Ta valiti Kreeka parlamenti 1989 Thessaloníkist ja 2004 Lárisast.

Ta on alates 1997. aastast Uue Demokraatia esimees. Aastatel 1999–2006 oli ta Euroopa Rahvapartei aseesimees.

Uus Demokraatis võitis 2004. aasta Kreeka parlamendivalimised, tõugates opositsiooni PASOKi, mis oli Kreekat juhtinud aastatel 1981–1989 ja 1993–2004. Sel aastal tulid ilmsiks Kreeka tollase valitsuse finantsmahhinatsioonid. Märtsis keeldus Eurostat kinnitamast valitsuse andmeid riigi rahandusliku seisukorra kohta ja nõudis revisjoni, mis mais andis sellele hävitava hinnangu. Töötus riigis oli 11,2%, riigieelarve puudujääk 5,3% ja riigivõlg 112% riigi sisemajanduse kogutoodangust. Samal aastal toimuma pidanud 2004. aasta suveolümpiamängude rajatiste ehitus oli plaanist maha jäänud. Niisugustes tingimustes võitis Uus Demokraatia valimistel 165 kohta 300-kohalises parlamendis ja Karamanlís sai peaministriks. Ta oli peaminister ka olümpiamängude ajal.

Pärast 2009. aasta parlamendivalimisi sai temast opositsiooniliider.

Ta abiellus 1998. aastal Natasa Pazaïtiga. Neil on kaksikud lapsed, poeg Aléxandros ja tütar Alíki, kes sündisid 13. juunil 2003.

Ta on kirjutanud raamatu "Elefthérios Venizélos ja Kreeka välissuhted 1928–1932". Ta on toimetanud teisigi ajalooraamatuid või neile eessõnu kirjutanud.

Karamanlis, Kostas
Karamanlis, Kostas
Osmaniye

Osmaniye on linn Türgis  Çukurova piirkonnas Osmaniye provintsis. 

Türgi linnad
Rumeenia peaminister

Rumeenia peaminister on Rumeenia valitsusjuht. Peaministri kandidaadi esitab Rumeenia president ja selle kinnitab parlamendi Saadikutekoda Camera Deputaţilor.

Alates 25. novembrist 2021 on peaminister rahvusliberaal Nicolae Ciucă.

Rumeenia poliitika
Kreeka peaminister

Kreeka peaminister (kreeka keeles Πρωθυπουργός της Ελλάδος, ametlikult Πρωθυπουργός της Ελληνικής Δημοκρατίας 'Kreeka Vabariigi peaminister') on Kreeka valitsusjuht. Peaministri nimetab ametisse Kreeka president parlamendi soovituse põhjal.

Alates 8. juulist 2019 on peaministriks Kyriákos Mitsotákis.

Vaata ka

Kreeka valitsusjuhtide loend
Geórgios Papadópoulos

Geórgios Papadópoulos (Γεώργιος Παπαδόπουλος; 5. mai 1919 – 27. juuni 1999) oli 21. aprillil 1967 Ateenas toimunud sõjaväelise riigipöörde üks peamisi juhte ja valitsusjuhi kohusetäitja 13. detsembrist 1967 kuni 8. oktoobrini 1973.  

Allohvitserina võitles ta 1940. aastal itaallaste invasiooni vastu. Kuid sakslastele alistumise järel sai temast natside kaastööline ja karistuspataljonide liige. 1950-ndail sai ta väljaõppe LKA-st ning oli LKA peamine kontaktisik Kreekas. Ta oli osaline kuningas Pauli vastases ebaõnnestunud riigipöördekatses 1956. aastal, kuid pääses karistuseta. 1964. aastal edutati ta kahurivägede koloneliks Traakias. 21. aprillil 1967 viis ta kuningas Konstantinos II teadmisel koos kolonelidest kaaslastega läbi õnnestunud sõjaväelise riigipöörde. Kehtestati sõjaväeline diktatuur, mida hakati riigipöörajate ja hilisemate valitsejate järgi nimetama kolonelide diktatuuriks.  

1967–1973 oli Geórgios Papadópoulos sisuliselt Kreeka kõrgeima võimu kandja ning teadaolevalt oli ta Euroopa esimene LKA agendist valitsusjuht. Papadópoulose kukutas 1973. aasta oktoobris tema kaaskolonelist valitsusjuht Dimitrios Ioannidis. Sõjaväelise režiimi kukutamise järel 1974. aastal korraldati avalik kohtuistung, mille raames mõisteti nii Papadópoulos kui ka Ioannidis surma. See karistus aga muudeti eluaegseks vangistuseks koos kõigi kodanikuõiguste kaotamisega.  

Geórgios Papadópoulos suri 1999. aastal. 

Kreeka peaministrid
Sündinud 1919
Surnud 1999
Mark Wahlberg

Mark Robert Michael Wahlberg (sündinud 5. juunil, 1971 Bostonis  Massachusettsis) on Oscari nominatsiooniga USA filminäitleja ja teleprodutsent, varem Marky Mark nime all tuntud räppar.

Tema tuntuimate filmirollide hulka kuuluvad osatäitmised filmides "Boogie ööd", "Ahvide planeet", "Itaalia rööv", "Invincible" ja "Kahe tule vahel".

Filme

Diskograafia

Albumid
 "Music for the People" (1991)   
 "You Gotta Believe" (1992)

Singlid
 Marky Mark & The Funky Bunch - "Wild Side" (1991)
 Marky Mark & The Funky Bunch - "Good Vibration" (1991)
 Marky Mark - "No Mercy" (1995)

Välislingid
 
 Mark Wahlberg Interview at Moviehole.net

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide räpparid
Ameerika Ühendriikide teleprodutsendid
Sündinud 1971
Šig-Alei

Šig-Alei (tatari Şahğäli xan või Şäyex Ğäli xan, ka Šahh Ali; 1505–1567) oli Kassimovi khaan ja Kaasani khaan ning hiljem tsaar Ivan IV väepealik.

Šig-Alei oli Kassimovi khaan aastatel 1516–1519, 1535–1546, 1546–1551 ja 1552–1567 ning Kaasani khaan aastatel 1519–1521, 1546 ja 1551–1552. Ta oli khaaniriigi Vene-meelsete juht ning kukutati seetõttu mitu korda. 

1552. aastal püüdis ta Kaasani khaaniriiki Ivan IV kätte mängida, kuid Vene-vaenulik Yadigar Muhammad tõukas ta troonilt ning üritas venelastele vastu hakata. Ent Kaasan vallutati ja liideti Venemaaga juba samal aastal (1552) ning nii tuli ka Šig-Aleil sellest khaanitiilist igaveseks loobuda. 

Selle asemel sai temast üks olulisemaid tatari väepealikke Ivan Julma õukonnas, kes juhtis ka esimest rüüsteretke Vana-Liivimaale Vene-Liivi sõja alguses, 1558. aasta jaanuaris-veebruaris. Ta saatis liivimaalastele ka kirja, milles manitses neid tsaari nõudmistele kuuletuma. Et nood seda aga ei teinud, läks sõda edasi ning Šig-Alei laastas veel mitmel korral Liivimaad. 

1560. aastatel tegeles ta peamiselt Moskoovia piirilinnade kaitsmisega Poola-Leedu vägede vastu.

Vene väejuhid
Venemaa sõjaväelased
Kaasani khaanid
Vene-Liivi sõda
Sündinud 1505
Surnud 1567
Janno Reiljan

Janno Reiljan (8. oktoober 1951, Mikita küla – 23. jaanuar 2018) oli Eesti poliitik ja majandusteadlane, Tartu Ülikooli välismajanduse professor.

Ta lõpetas aastal cum laude 1975 Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna majandusküberneetika erialal. Aastal 1980 kaitses ta Moskva Riiklikus Ülikoolis majanduskandidaadi väitekirja teemal "Matemaatilis-statistiliste meetodite kasutamise probleemid ettevõtete majandustegevuse analüüsis".

Reiljan oli Rahvaliidu liige ning Villu Reiljani vend. Ta sai tuntuks ülimalt emotsionaalsete ja sageli üle hea maitse piiride minevate sõnavõttudega, seda nii Riigikogus kui ka mujal.

Ta kuulus Riigikogu IX ja X koosseisu (1999–2007). 2007. aasta Riigikogu valimistel ei õnnestunud Janno Reiljanil (erinevalt oma vennast) enam Riigikokku pääseda.

Janno Reiljan oli korporatsiooni Fraternitas Liviensis vilistlane.

Tunnustus
2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid

 Elulugu Tartu Ülikooli lehel
 Kadri Jakobson. «Isamaaline siga, värdjas ja lurjus!» Õhtuleht, 27. jaanuar 2006
 Janno Reiljan: Pensionisüsteem õiglasemaks Tartu Postimees, 28. august 2006
 Aivar Pau.  Janno Reiljan: valimised viigu kõntsa riigikogust ERR, 12. september 2006
 Martin Šmutov. Ene Ergma: Janno Reiljan häbistas riigikogu Postimees, 12. september 2006
 Online-intervjuu: vastas Janno Reiljan Rahvaliidust, 1. märts 2007

Rahvaliidu poliitikud
X Riigikogu liikmed
Eesti majandusteadlased
Tartu Ülikooli professorid
Korporatsioon Fraternitas Liviensise liikmed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna vilistlased‎
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1951
Surnud 2018
Jennifer Hudson

Jennifer Kate Hudson (sündinud 12. septembril 1981) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja laulja.

Lauljana sai ta tuntuks USA telesarja "American Idol" finaalist, kus saavutas 7. koha.

2006 debüteeris ta näitlejana Effie Melody White'ina muusikafilmis "Dreamgirls". Seal mängib ta samanimelise bändi esilauljat, kes selleks, et bändi paremini müüa, bändist lahkuma sunnitakse ja vaesusse langeb. See film põhineb osalt bändil The Supremes ja White'i selle kunagisel liikmel Florence Ballardil. Erinevalt päriselust oli filmi lõpp õnnelikum: Ballard surigi 32-aastasena vaesuses, White tuli filmi lõpus muusikaärisse tagasi.

Selle rolli eest esitati Hudson kokku 32 auhinna kandidaadiks, millest ta võitis 28. Kõige tähtsamad nendest olid Oscar, Kuldgloobus, BAFTA auhind ja Ekraaninäitlejate Gildi auhind parima naiskõrvalosatäitja kategoorias (võitis nad kõik), Ekraaninäitlejate Gildi auhind parima filmibändi kategoorias (ei võitnud) ning Teismeliste valiku auhind parima naisnäitleja kategoorias (võitis) ja parima naisfilminäitleja läbimurderolli kategoorias (ei võitnud).

2008 andis Hudson välja oma esiksingli, mis kandis tema enese nime. See album võitis Grammy parima rhythm and blues-plaadi kategoorias ja sellel oleva laulu "Spotlight" singel nimetati Grammy kandidaadiks naise esitatud parima rhythm and blues-laulu kategoorias ja samal plaadil olev laul "I'm His Only Woman" nimetati Grammy kandidaadiks bändi esitatud parima rhythm and blues-laulu kategoorias. Ta nimetati ka teismeliste valiku auhinna kandidaadiks kahes kategoorias: parim rhythm and blues-laulja ja parim rhythm and blues-laul ("If This Isn't Love" samalt albumilt). Kumbagi neist ta ei võitnud.

2010 nimetati ta Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks saatesarjas "American Idol" osalenutest lemmiku kategoorias. Ta ei võitnud seda auhinda.

Eraelu 

Hudson kohtus David Otungaga, kes töötab elukutselise wrestling-maadlejana. Otunga on lõpetanud Illinoisi ülikooli psühholoogiabakalaureusena ja Harvardi ülikooli juristina. Jenniferi 27. sünnipäeval 12. septembril 2008 pakkus Otunga talle kätt ja südant. 10. augustil 2009 sündis nende poeg David Daniel Otunga Jr.

1. aprillil 2010 sai Hudson Kaalujälgijate eestkõnelejaks. Ta väitis, et oli eelmise aasta jooksul kaotanud 25 kg ega soovi rohkem kaalu kaotada. Kuid 20. veebruaril 2011 teatas ta "Oprah Winfrey Show's", et on kaotanud juba 35 kg.

Perekonna mõrvamine 

24. oktoobril 2008 leiti Hudsoni 57-aastane ema ja 29-aastane vend mõrvatuna. Tema 7-aastane õepoeg oli kadunud ja 27. oktoobril leiti tema surnukeha. Kõik kolm olid maha lastud. Juba samal päeval, 24. oktoobril vahistati Hudsoni 27-aastane õemees William Balfour, kes oli mitu aastat mõrvakatse ja ärandamise eest vanglas istunud ja viibis parajasti tingimisi vabaduses. 30. detsembril 2008 esitati Balfourile ametlikult mõrvasüüdistus. Balfour ei tunnistanud end süüdi.

Välislingid

 Ametlik koduleht
 
 "Oscari-võitja Jennifer Hudsoni perekond leiti tapetuna". Eesti Päevaleht, 25. oktoober 2008.

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1981
Hilary Swank

Hilary Ann Swank (sündinud 30. juulil 1974 Lincolnis Nebraskas) on kahel korral filmiauhinnaga Oscar pärjatud USA filminäitlejatar.

Ta on eelkõige tuntud filmidest "Poisid ei nuta" ja "Miljoni dollari tüdruk".

Välislingid

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1974
Konstantínos Tsátsos

Konstantínos Tsátsos (1. juuli 1899 – 8. oktoober 1987) oli Kreeka poliitik, president 19. juunist 1975 kuni 15. maini 1980. 

Tsatsos, Konstantinos
Tsatsos, Konstantinos
Tsatsos, Konstantinos
Kars

Kars on linn Türgi kirdeosas Ida-Anatoolia regioonis, Karsi provintsi keskus. Asub 45 km kaugusel Armeenia piirist 1760 m kõrgusel Karsi jõe ääres.

Ajalugu
Kars oli aastatel 928–961 Bagratiidide juhitava armeenlaste kuningriigi pealinn. 11. sajandil vallutasid linna seldžukid, 13. sajandil mongolid ja 1387. aastal Timur. 

1514 sai linnast Osmani impeeriumi osa. Karsi põhjaossa püstitati umbes 1579. aastal sultan Murad III juhtimisel Karsi linnus. Hiljem sai linnusest Karsi kindluse tsitadell. 

Kindlus oli Osmani riigi oluline tugipunkt, mida venelased piirasid esimest korda Kuuenda Vene-Türgi sõja ajal 1807. Venelased vallutasid Seitsmenda Vene-Türgi sõja 1828. aastal kindluse, kuid Adrianoopoli rahulepinguga anti see Osmani riigile tagasi. Ka Kaheksanda Vene-Türgi sõja (Krimmi sõja) ajal vallutasid  venelased 1855. aastal kindluse, kuid Pariisi rahulepinguga anti see 1856. aastal Osmani riigile tagasi. 

Pärast Üheksandat Vene-Türgi sõda läks linn 1878. aasta San Stefano rahuga lõplikult Venemaa valdusse. 1886. aastal asutasid eesti väljarändajad Karsi linnusest (kindluse tsitadellist) umbes 6 km kaugusele lõunasse uue küla Uus-Estonia.

Osmani sõjavägi okupeeris 1918 linna, kuid pärast riigi lüüasaamist Esimeses maailmasõjas vallutasid linna Armeenia Vabariigi väed. 1921. aastal Türgi ja Nõukogude Venemaa vahel sõlmitud Karsi rahulepinguga läks linn Türgi valdusse. Armeenia seda lepingut ei tunnista ja nõuab Karsi endale.

Haridus
Vanalinnast üle Karsi jõe põhjas asub Kaukaasia ülikool (Kafkas Üniversitesi).

Transport
Linnast lõunas asub Karsi lennujaam. Lennuväli on kohe vastu Uus-Estonia küla idakülge, kuid küla keskelt lennujaama peahooneni on umbes 2 km.

Varia
Karsis toimub Orhan Pamuki romaani "Lumi" tegevus.

Viited

Türgi linnad
Carl Timoleon von Neff

Charles Timoleon von Neff (2/14. september 1804 Püssi (Hof Pühs), Lüganuse kihelkond – 24. detsember 1876 / 5. jaanuar 1877 Peterburi) oli baltisaksa kunstnik, Muuga (Münkenhof) ja Piira (Piera) mõisnik.

Sündinud kodukooliõpetaja Felicite Neffi vallaslapsena, õppis Neff kõigepealt Rakvere kreiskoolis ja seejärel Dresdeni kunstiakadeemias Saksamaal. Noore kunstnikuna Venemaa tolleaegsesse pealinna Peterburi jõudes ning teenistust otsides maalis ta soovijate portreesid. Andeka ja viljaka kunstnikuna saavutas ta aadliseisuse, akadeemiku- ja salanõuniku auastme. 1831. aastal sai ta tsaar Nikolai esimeseks õukonnakunstnikuks, pälvis oma suurejooneliste maalide eest Peterburi Iisaku katedraalis ja tsaari residentsides Anna ordeni, Püha Stanislavi ordeni, Vladimiri tähe ning hiljem riiginõuniku ja siis salanõuniku tiitli.

Suureks inspiratsiooniallikaks oli Neffile Itaalia, mida ta oma elu jooksul korduvalt külastas. Kauneid loodusvaateid leidis ta ka Eestimaalt Piira ja Muuga mõisate ümbrusest. 1849. aastal soetatud Piira mõis oli talle ajutine peidupaik, Muuga mõis kunstiline väljakutse. Mõlemas Eesti mõisas viibis ta pigem suviti. Olles kõrgetasemeline ja tunnustatud kunstnik, veetis ta suurema osa oma ajast pealinnas Peterburis. Tema elu viimased aastad kulusid Muuga mõisa hoonete ehitamiseks ja sealse kunstikollektsiooni sisustamiseks, kuid paraku ei saanud ta asjaolude kokkulangemise tõttu oma elusihti täielikult valminuna näha.

20. mail / 1. juunil 1838 abiellus ta Mõdrikul Mõdriku mõisniku tütre vabapreili Luise Auguste von Kaulbarsiga (1804–1882) ning neil sündisid tütar ja poeg:
 Mary von Neff (10/22. veebruar 1839 – 14. aprill 1919), abiellus Berliinis 25. aprillil 1859 Koigi mõisast pärit Liivimaa rüütelkonna sekretäri Moritz von Grünewaldtiga (1827–1873);
 Heinrich von Neff (15/27. september 1841 – 12. juuli 1906), Muuga mõisnik, abiellus 10/22. detsembril 1870 Trilli mõisniku tütre vabapreili Emilie von Stackelbergiga (1845–1916), immatrikuleeriti Eestimaa rüütelkonda 15/27. jaanuaril 1881.

Tütar Mary von Gruenewaldt kirjutas oma raamatus Carl Timoleon von Neffist: 
Isale polnud antud näha oma maja, oma loometööd, täies korras ning kunstilises lõpetatuses. Nüüd aga – ükskõik, kas on õhtu ja päiksevalgus hõõgub punasel seinal, heites marmorskulptuuridele roosakat kuma ning tekitades lillakaid varje, või on hommik ja valguskiir toob hämarusest esile õnnistava Jeesuslapse taevalikult kuldse kuju, või on hoopis öö ja kuu heidab mahedat helki rõdu karüatiididele – ikka pean ma mõtlema, miks küll mu isal see kõik nägemata jäi.

Neff suri Peterburis jõululaupäeval 1876. aastal ning maeti Simuna kiriku surnuaeda.

Galerii

Viited

Välislingid 

 Artrenewal Carl Timoleon von Neffist
 Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust 1930

Baltisaksa kunstnikud
Eestimaa inimesed
Muuga mõisnikud
Neffid
Sündinud 1804
Surnud 1877
Akadeemikud
Stéphane Grappelli

Stéphane Grappelli (26. jaanuar 1908 – 1. detsember 1997) oli Itaalia päritolu prantsuse viiulimängija, kes sai tuntuks tänu sellele, et oli koos Belgia kitarristi Django Reinhardtiga ansamblis Quintette du Hot Club de France, mis oli Euroopa džässmuusika üks eestvedaja 1930. aastatel. Ta on salvestanud ühe albumi ("Improvisations"; 1956) ka koos Maurice Vanderi (klaver), Pierre Michelot' (kontrabass) ja Baptist Reilesiga (trummid).

Džässmuusikud
Viiuldajad
Prantsusmaa muusikud
Sündinud 1908
Surnud 1997
Django Reinhardt

Django Reinhardt ( või , sünninimega Jean Reinhardt; 23. jaanuar 1910 – 16. mai 1953) oli Belgias sündinud, mustlaspäritolu, Prantsuse džässkitarrist ning ansambli Quintette du Hot Club de France liige. Teda peetakse üheks esimeseks tähelepanuväärseks Euroopa džässmuusikuks.

Ta suri 43-aastasena insuldi tagajärjel.

Ta on välja andnud palju albumeid, nende seas "Minor Swing", "Tears", "Belleville", "Djangology" and "Nuages". 

Reinhardti muusikat on kasutatud mitmetes arvutimängudes, näiteks "Mafia: The City of Lost Heaven", "Mafia II", "BioShock", "BioShock 2" ja "Bioshock Infinite".

Viited

Välislingid 
 
 Sissekanne IMDb-s

Džässmuusikud
Belgia muusikud
Kitarristid
Sündinud 1910
Surnud 1953
Jānis Pujats

Jānis Pujats (sündinud 14. novembril 1930) oli aastatel 1991–2010 katoliku kiriku Riia peapiiskop ja on alates 1998. aastast kardinal.

Pujats sündis Nautrenis. Ta õppis Riia Teoloogilises Seminaris kuni selle sulgemiseni 18. jaanuaril 1951. Pujats ordineeriti 29. märtsil 1951 preestriks salaja Riia peapiiskop Antonijs Springovičsi poolt. Paavst Paulus VI ametiajal toetas Pujats tolle kirikureforme ning avaldas hiljem esimese lätikeelse missaraamatu. 1991 nimetas Johannes Paulus II ta alates 1958. aastast vakantsena olnud Riia peapiiskopi ametisse. 1998. aastal sai Pujatsist kardinal, kuid kuni 2001. aastani oli tema staatus varjatud (cardinalis in pectore). Pujats osales Benedictus XVI valimistel 2005. aastal, saades tuntuks kui ainus kardinal, kes rääkis alati ladina keeles. Ta osales 28. novembrist 14. detsembrini 1991 ja 1. oktoobrist 23. oktoobrini 1999 Vatikanis Euroopa piiskoppide assambleel; 2.oktoobrist 29. oktoobrini 1994, 30. septembrist 27. oktoobrini 2001 ja 2. oktoobrist 23. oktoobrini 2005 maailma piiskoppide sinodil.

26.–27. veebruaril 2003 viibis ta Läti presidendi riigivisiidil ametliku delegatsiooni koosseisus Poolas. 16. juunil 2005 kohtus ta Läti presidendi Vaira Vīķe-Freibergaga.

Kardinal Pujats külastas 28. aprillil 2004 Tartut ja osales 10. septembril 2005 piiskop Philippe Jourdani ametissepühitsemisel Tallinnas.

2010. aastal loobus kardinal Pujats vanuse tõttu Riia peapiiskopi kohast, paavst Benedictus XVI kinnitas selle 19. juunil. Pujatsi järeltulijaks sai Zbigņevs Stankevičs.

Ametid

3. juuli 1951 – 22. september 1953 Zosna vikaar
22. september 1953 – 13. oktoober 1954 Berzosi vikaar
13. oktoober 1954 – 8. aprill 1957 Rudzatu preester
8. aprill 1957 – 28. veebruar 1958 Stiernene preester
28. veebruar 1958 – 11. oktoober 1966 preester Riias
11. oktoober 1966 – 9. november 1979 Riia Teoloogilise Seminari õppejõud
14. november 1972 paavsti kaplan
28. oktoober 1974 Riia Teoloogilise Seminari inspektor
9. november 1979 – 27. detsember 1984 Riia peapiiskopkonna generaalvikaar
1981 Riia katedraali ülempreester
27. detsember 1984 – 22. detsember 1987 Riia Teoloogilise Seminari kiriku liturgilise komisjoni sekretär ja vikaar
9. oktoober 1986 Riia Teoloogilise Seminari inspektor
22. detsember 1987 – 1. juuni 1991 dekaan
23. veebruar 1988 paavsti auprelaat
26. jaanuar 1989 Kristus Karala pastor Riias
Vatikani teise oikumeenilise kirikukogu liturgilise reformi täideviimise komisjoni juht Lätis
8. mai 1991 – 19. juuni 2010 Riia peapiiskop (pühitseti ametisse 1. juunil 1991)
21. veebruar 1998 kardinal in pectore (avalikustati 21. veebruaril 2001)
21. veebruar 2001– Santa Silvia kardinalpreester

Välislingid 
Elulugu. (inglise keeles)

Läti katoliku piiskopid
Riia peapiiskopid
Kardinalid
Sündinud 1930
Sepo Seeman

Sepo Seeman (sündinud 30. mail 1971 Noarootsi vallas) on eesti näitleja.

Ta on lõpetanud Haapsalu Gümnaasiumi. Kooli ajal tegeles ta vehklemisega Haapsalu klubis En Garde. Ta on saanud vehklemises NSV Liidu meistersportlase tiitli. 

Sepo Seeman on lõpetanud Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhi eriala 1993. aastal. 

Ta töötab Pärnu teatris Endla. 1996–2000 oli ansambli Kuldne Trio koosseisus, laulis ka ansamblis Kala. 

Ta on mänginud muusikalides "Hull sinu järele" ja "Pipi Pikksukk".

2015. aasta sügisel osales ta TV3 telesaates "Su nägu kõlab tuttavalt". 2018. aastal võttis osa saatest Su nägu kõlab tuttavalt (kuldne hooaeg).

Rollid telesaadetes ja -sarjades 
 "Viva Las Vegas" - saatejuht
 "Puhka Eestis" - saatejuht
 "Võta või jäta" - saatejuht
 "Vilde tee" (2009–2010) - osaleja
 "Kälimehed" (2010–2012) - Urmas
 "Kättemaksukontor" (2009–2013) - Martin Arrak
 "Pühapäev Sepoga" - saatejuht
"Lotte lood" - jänes Adalbert

Tunnustus 

 2005 Eesti Näitlejate Liidu auraha

Isiklikku
Tal on pojad Aleksander, Oskar ja Johannes.

Hiiumaalt Kõlunõmmest pärit talumees Kõlu Magnus (Maunus) (1710–1781) ja tema abikaasa Kadri olid Tõnis Niinemetsa, Sepo Seemani ja Margus Tabori esivanemad.

Viited 

Eesti näitlejad
Sündinud 1971
Sunnismaisus

Sunnismaisus oli üks pärisorjuse põhitunnuseid millega talupojad kinnistati maa külge ja neil puudus liikumisvabadus elukoha valikuks. Sunnismaine talupoeg ei tohtinud feodaali loata elukohta vahetada 

Euroopas sunnismaistati enamus vabu kogukonnatalupoegi Prantsusmaal 8.–10. sajandil, Saksamaal 8.–11. sajandil ja Inglismaal 10.–11. sajandil, muutes nad sellega pärisorjadeks 

14. sajandil tekkisid Eesti aladel esimesed sunnismaisuse ilmingud, kuna talupoeg, kes oli omavoliliselt asunud elama teise feodaali valdustesse, pidi maksma senisele isandale trahvi. 15. sajandi esimesel poolel hakati pagenud talupoegi tagasi nõudma. Põgenemiste ärahoidmiseks ning põgenike püüdmiseks ja väljaandmiseks sõlmisid Tartu piiskop, Kärkna kloostri abt ja nende vasallid oletatavasti juba 1411. aastal kokkuleppe, millega pandi ametisse adrakohtunik (hakenrichter). 1458. aastast on säilinud selline kokkuleppe Tartu piiskopkonnast. Uus sõlmitud kokkuleppe täpsustas põgenike tagaotsimise ja tagasitoimetamise korda

Moodustati Adrakohtu ringkonnad ja pandi ametisse adrakohtunikud, kelle ülesandeks oli pagenud talupoegade otsimine ja tagasitoomine. Talupoegade sunnismaistamine viidi Eesti aladel lõpule 16. sajandi esimesel poolel.

Talupoegade sunnismaisusele tõi leevendust 1816. aastal Eestimaa ja 1819. aastal Liivimaa talurahvaseadused, kuid need ei likvideerinud sunnismaisust, kuna talupoegade liikumisvabadus oli ikkagi piiratud. Talupoegade liikumiskitsendused kaotati lõplikult alles 1863. aasta passiseadusega.

NSVL-is lõpetati sunnismaisus alles 1974. aastal, kui võimaldati elanikel saada passe, et liikuda riigis.

Vaata ka 
 Kodukariõigus
 Orjus
 Pärisorjus
 Teoorjus

Eesti keskaeg
Euroopa keskaeg
Nõukogude Liidu sisepoliitika
Eesti talurahvas
Viljastumine

Viljastumine ehk fertilisatsioon ehk süngaamia on sugulise sigimise põhiprotsess, milles eriomased rakud (või rakutuumad) ühinevad sügoodiks.
Viljastumisel toimub enamasti kahe isendi (hrl samast liigist) sugurakkude ehk gameetide liitumine (kopuleerumine) ja seeläbi ka nende genoomide ühinemine.

Kõige tavalisem viljastumisviis on kopulatsioon (tsütogaamia). 

Tavaliselt eristatakse gameetide viljastumisel kaht järku: plasmogaamiat ja karüogaamiat. Mõnedel loomarühmadel on iseloomulik ka üksnes plasmogaamia (pseudogaamne partenogenees) või karüogaamia. 

Eri isendite (sugu)rakkude (või tuumade) ühinemist nimetatakse ristviljastumiseks; kui aga sama isendi (sugu)rakud (või tuumad) ühinevad kutsutakse seda iseviljastumiseks ehk automiksiseks.

Sõltuvalt viljastumiskohast saab rääkida välimisest ja sisemisest viljastumisest (seemendamine).

Taimede viljastumine 
Katteseemnetaimedel toimub tavaliselt kaheliviljastumine.

Seente viljastumine 
Enamikul seentel tähendab viljastumine gametangiumite (gametangiogaamia) või vegetatiivsete rakkude ühenemist (somatogaamia).

Vaata ka 
Rasedus/tiinus
Sigimine

Viited

Kasutatud kirjandus
EE 10 köide, 1998.

Paljunemine
Villis

Villis oli Nõukogude Liidus maastikuauto rahvapärane nimetus. 

Villisteks nimetati kõigepealt Teise maailmasõja ajal USA lendliisi abiprogrammi kaudu saadetud Willys-Overland Motorsi tehastes toodetud maastikuautosid Willys MB. Sõja jooksul saabus neid Nõukogude Liitu 51 503. Willys MB oli teedeta maastikul ja sõjaolukorras praktiline ja kasulik sõiduk. 

Sama maastikuauto eeskujul toodeti aastatel 1952–1972 Nõukogude Liidu Gorki-nimelises autotehases Willys MB modifitseeritud koopiat GAZ-69. Sarnasuse tõttu USA autoga hakati rahvasuus ka seda nimetama villiseks. GAZ-69 villis ja selle modifikatsioonid olid laialdaselt kasutusel sõjaväes, piirivalves, miilitsas, põllumajanduses, metsanduses jm.

Aastatel 1972–1985 toodeti uuendatud maastikuautot Uljanovski autotehases (UAZ-469). Ka seda kutsuti rahvapäraselt villiseks.

Välislingid
 Eastcars

Autod
Nõukogude Liit
Ron Anderson

Ron Anderson (sündinud 18. oktoobril 1945 San Franciscos Californias) on USA laulja, kes esines USA telesaates "The Lawrence Welk Show" laulva kolmiku Gail, Ron ja Michael liikmena.

Ron käis Bethany Kolledžis Santa Cruzis ning enne muusikukarjääri töötas koori juhatajana Oaklandis. Laulma hakkas ta gospeli juhtkvartetis. Vahepeal tegeles ka näitlemisega. Hiljem esines telesaadetes "The Mary Tyler Moore Show", "The Young and the Restless" ja "The Tonight Show".

Ta tutvus Welki staari Gail Farrelli näitlejate kursustel 1977. aastal ning abiellus temaga kaks aastat hiljem. Ta liitus Gailiga saates "Welk show" aastal 1980 koos Michael Redmaniga, et võtta osa uuest laulvast kolmikust Gail, Ron ja Mike. Kolmik oli väga populaarne saate fännide seas kuni saate eetriaja lõpuni. Pärast seda on ta jätkanud oma esinemiskarjääri nii kolmiku liikme, sooloartisti kui ka telesaatejuhina.

Ron on nelja lapse isa, pojad Grant ja Jonathan on esimesest abielust ning tütred Lauren ja Erin on praeguse naise Gailiga. Nende kodu asub Põhja-Californias.

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1942
Eddie Murphy

Edward Regan Murphy (sündinud 3. aprill, 1961 New Yorgis) on Kuldgloobusega pärjatud ja Oscarile nomineeritud USA näitleja ja koomik.

Aastatel 1980–1984 tegi ta kaasa sketšisaates "Saturday Night Live". Tema tuntuimate filmirollide hulka kuuluvad osatäitmised filmides "Beverly Hills Cop", "Trading Places", "The Nutty Professor" ja "Dreamgirls".

Osaline filmograafia

Välislingid

Viited 

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide televisiooninäitlejad
Ameerika Ühendriikide koomikud
Sündinud 1961
Yann Tiersen

Guillaume Yann Tiersen (sündinud 23. juunil 1970) on prantsuse pillimees ja helilooja.

Välislingid 

Yann Tierseni kodulehekülg

Prantsuse heliloojad
Sündinud 1970
Golden Glove Award

Jašini auhind (inglise The Yashin Award) antakse välja jalgpalli MMidel parimaks tunnistatud väravavahile.

Oma varasema nime on autasu saanud Nõukogude Liidu väravavahi Lev Jašini järgi, keda peetakse siiani üheks maailma parimaks väravavahiks, kuigi ta on juba surnud.

Jalgpalliauhinnad
Mega FM

Mega FM oli 1996. aastal asutatud Eesti kohalik raadiojaam, mis alustas saadete edastamist 28. veebruaril 1997. Jaam tegutses sagedusel 96,6 MHz ja oli kuuldav umbes 30 km raadiuses Tallinna piires. Mega FM oli üks Eesti esimesi tantsumuusikaraadioid. Ehkki Mega FM-i on peetud ka ainsaks omaaegseks klubimuusikat edastavaks jaamaks, lõpetas Mega FM pärast paari aastat 12. detsembril 1998 tegevuse.

Mega FM-is olid tegevad mitmed hilisemad meedia- ja muusikategelased, raadio- ja telesaatejuhid: Sven Arusoo, Cool D, Elektra, Kristjan Hirmo, Alari Kivisaar, Urmas Kolsar, Meelis Meri, Toomas Puna, Taavi Tuisk ehk Dave Storm, Erlend Aav, Kaido Vare ja Sven Soiver uudistetoimetajana.

Üks Mega FM-i asutajatest ja programmidirektor aastatel 1996–1997 oli Urmas Kolsar.

Mega FM kuulus Päikeseraadio ketti. Jaama omanik oli AS Mediainvest Holding, mis tänapäeval opereerib Eesti raadiojaamu Tele2 Power Hit Radio, Star FM ja Radio Volna.

Vaata ka 
 Eesti raadiojaamade loend

Viited

Eesti raadiojaamad
Hum

Hum on  Loode-Horvaatias, Roči ja Buzeti linna lähedal. See asub Istra poolsaarel Istra maakonnas Buzeti vallas.

Linnas elab 17 inimest ning see on kantud Guinnessi rekordite raamatusse väikseima linnana maailmas. 

Linna on esmakordselt mainitud aastal 1102. Linnaõigused sai 13. sajandil.
Humi linn oli ajalooliselt väike kindluslinn ning seal on säilinud keskaegne linnaarhitektuur.

Humi kõrgeim punkt on 349 meetri kõrgusel merepinnast.

Välislingid

Horvaatia linnad
Antiosake

Antiosake on elementaarosakese vastasosake, mille elektrilaeng ja teised kvantarvud on vastupidise märgiga (osake on omakorda antiosakese jaoks vastasosake). Antiosakese seisumass on osakese massiga võrdne.

Antiosakese omadused ja käitumine on analoogilised vastava osakesega. Näiteks võib antiprooton ühineda positroniga (antielektroniga) ja moodustada antivesiniku antiaatomi. Antiaatomid võivad jälle moodustada antiaine ning antiainest võib koosneda terve universum või universumi osa. Kui antiainest koosnev teadlane teeks oma antiainest laboratooriumis katseid antiosakestega, saaks praktiliselt täpselt samasuguse tulemuse kui tema ainest koosnev teisik meie maailmas.

Siit tuleneb ka praeguse füüsika üks suuremaid vastuseta küsimusi – miks on meie vaadeldavas universumis aine ja antiaine jaotus ebasümmeetriline? Alles laengu-paarsuse jäävuse rikkumiste avastamine andis esimesed vihjed selle küsimuse võimalikule vastusele.

Osake ja tema antiosake annihileeruvad kokku põrgates ning kiirgavad footonid. Kuna osakese ja antiosakese laengud (kvantarvud) on vastupidise märgiga, siis annihileerumise tulemusena on laengud jäävad. Footonid kannavad ära annihileerunud osakeste energia (nii momendist tuleneva kineetilise energia kui ka seisumassist tuleneva potentsiaalse energia). Seega on ka energia jäävuse seadus täidetud.

Antiosakesed tekivad looduslikult näiteks beetalagunemisel ja suure energiaga kosmiliste kiirte põrkumisel Maa atmosfääri ülemiste kihtide aatomitega. Nii loodud antiosakesed siiski annihileeruvad kiiresti, põrkudes oma vastasosakesega.

Enamikul osakestest on oma antiosake. Praegu teadaolevalt on ainult footon (ja teoreetiliselt ka graviton) ilma antiosakeseta. Mõne osakese antiosake võib olla osakesest eristamatu. Sellised on näiteks kõik mesonid, mille koostises on sama kvargi kvark-antikvark paar.

Osakestefüüsika
Klagenfurt

Klagenfurt on linn Austrias, Kärnteni liidumaa pealinn. Asub Wörthersee kaldal Sloveenia piiri lähedal. Linn on ümbritsetud kuni 1000 m kõrguste mägedega.

Linna asutas Kärnteni hertsog ja seda mainitakse esmakordselt 12. sajandil, kuid see kannatas pidevate üleujutuste all. 1246. aastal asutati linn uuesti looduslikult sobivamas kohas ja sai 1252 linnaõigused. 1514 hävis linn peaaegu täielikult tulekahjus. 1809. aastal laskis Napoleon purustada linnamüürid, jättes alles vaid lühikese lõigu. 1863. sai linn raudteeühenduse.

Klagenfurt on tähtis kultuuri- ja tööstuskeskus. Linnas asub Hypo Group Arena jalgpallistaadion.

Klagenfurdis on sündinud Robert Musil ja Ingeborg Bachmann.

Viited

Välislingid 
 Klagenfurdi koduleht (saksa keeles)

Austria linnad
Kärnteni liidumaa vallad
Aafrika Liit

Aafrika Liit on 55 Aafrika riigist koosnev organisatsioon, mis asutati 2002. aastal Aafrika Majandusühenduse ja Aafrika Ühtsuse Organisatsiooni õigusjärgse järeltulijana. Liidu eesmärgiks on tagada Aafrikas demokraatia, inimõigused ja jätkusuutlik majandus ning integreerida Aafrika riike majanduslikult ja poliitiliselt.

Aafrika Liit on mõeldud olema tõhusam organisatsioon kui Aafrika Ühtsuse Organisatsioon. Integratsiooni tulemuste seas näeb liit muu hulgas ühtset valuutat, ühtseid kaitsejõudusid ja riiklikke institutsioone. Kavas on rajada ühine keskpank ja kohus. 

Organisatsiooni põhikirjas on põhimõtetena sätestatud riikide suveräänsus, olemasolevate piiride austamine, inimõiguste austamine, Aafrika solidaarsus, koostöö koordineerimine ning vastutus sõja ja näljahäda vastu võitlemise eest. Erinevalt Aafrika Ühtsuse Organisatsioonist pole sätestatud siseasjadesse mittesekkumist. Aafrika Liidul on rahu- ja julgeolekunõukogu, mis sanktsioneerib jõu kasutamise. 

2004. aastast alates tegutseb Aafrika Liidu rahuvalvemissioon Dārfūris, liit on osalenud ka mitmetel teistel rahuvalvemissioonidel oma kontinendil, nt Burundis (kevadel 2003), Elevandiluurannikul ja Sudaanis. 

Aastal 2003 sõlmiti korruptsioonivastane lepe. 

Aafrika Liidu peakorter on Addis Abebas (Etioopias), kus riikidel on alalised esindajad (suursaadikud), ja selle tähtsaim võimuorgan on Aafrika Liidu Assamblee (tippkohtumine). Panaafrika Parlament pidas esimese istungjärgu septembris 2004. Afrika Liitu juhib esimees, kelle ametiaeg on 1 aasta ja kelleks on mõne liikmesriigi riigipea või valitsusjuht. Organisatsiooni igapäevatööd korraldab peasekretär. Esimene peasekretär oli endine Elevandiluuranniku välisminister Amara Essy.

Eesti esimene suursaadik Aafrika Liidu juures Paul Teesalu astus ametisse 22. aprillil 2013.

Liikmed
Aafrika Liit hõlmab peaaegu kõiki Aafrika riike. Maroko lahkus Aafrika Ühtsuse Organisatsioonist 1984. aastal protestiks Lääne-Sahara liikmeks võtmise vastu ega astunud Aafrika Liitu.  2009. aastal peatati Madagaskari liikmesus, 2012. aastal Mali ja Guinea-Bissau liikmesus.

Aastal 2008 peatati Guinea liikmesus, 2009. aastal Eritrea liikmesus ning 2010. aastal Nigeri liikmesus, kuid nende liikmesus hiljem taastati.

29. juulil 2011 sai liidu 54. liikmeks Lõuna-Sudaan.

Aafrika Liidu esimehed

2008–2009 Jakaya Kikwete (Tansaania)
2009–2010 Mu‘ammar al-Qadhdhāfī (Liibüa)
2010–2011 Bingu wa Mutharika (Malawi)
2011–2012 Teodoro Obiang Nguema Mbasogo (Ekvatoriaal-Guinea)
2012–2013 Yayi Boni (Benin)
2013–2014 Hailemariam Desalegn (Etioopia)
2014–2015 Mohamed Ould Abdel Aziz (Mauritaania)
2018–2019 Paul Kagame (Rwanda)
2019–2020 ‘Abd al-Fattāḩ Khalīl as-Sīsī (Egiptus)
2020–2021 Cyril Ramaphosa (Lõuna-Aafrika Vabariik)
2021 - Félix Tshisekedi

Välislingid
Aafrika Liidu koduleht

Rahvusvahelised organisatsioonid
Aafrika
Miina Härma Gümnaasiumi segakoor

Miina Härma Gümnaasiumi segakoor on Tartu Miina Härma Gümnaasiumi 10.–12. klassi õpilastest koosnev segakoor.

Koori dirigendid on Kadri Leppoja ja Markus Leppoja. Hääleseadja on Viviane Kallaste.

Aastal 2006 esitas koor Tõnu Kaljuste juhatusel koos Vanemuise sümfooniaorkestriga Ludwig van Beethoveni suurvormi "Missa C-duur", mis nimetati Eesti Kooriühingu poolt aasta teoks. Lisaks pälvis koor samal aastal Eesti Kooriühingu aasta koori aunimetuse. Tänu aasta koori tiitlile anti koorile võimalus paluda ühel eesti heliloojal kirjutada koori jaoks uudisteos. Välja valiti Olav Ehala, kelle Leelo Tungla sõnadele kirjutatud teos "Uuesti, uuesti" kõlas esmakordselt Miina Härma Gümnaasiumi 110. aastapäeva kontsertaktusel 14. oktoobril 2016 Vanemuise kontserdimajas.

Viited

Välislingid
Koorist Miina Härma Gümnaasiumi kodulehel

Tartu koorid
Eesti segakoorid
Kokkola linn

Kokkola on linn Soomes, Kesk-Pohjanmaa maakonna keskus. Asub Põhjalahe kaldal.

Naabervallad on Halsua vald, Kalajoki linn, Kannus, Kaustineni vald, Kruunupyy, Lestijärvi vald, Luoto ja Toholampi vald.

Linna asutas 1620. aastal Ristiranna küla kohale Gustav II Adolf, kes pani linnale nimeks Gamlakarleby, kuid see linn hävis tulekahjus 1664. aastal. Kokkola ehitati taas üles ja sai 18. sajandil tõrvakaubanduse keskuseks. Ka linna vapil on kujutatud tõrvatünni.

1977. aastal liideti linnaga Kaarlela vald. 1. jaanuaril 2009 liideti linnaga Lohtaja, Ullava ja Kälviä vald. Vallas elas enne liitmist 37 200 inimest ja rahvastikutihedus oli 115,5 in/km².

81% elanikest on soomekeelsed ja 17% rootsikeelsed.

Külad 
Hassinen (Hassis), Isokylä (Storby), Kallinen (Kallis), Kaustari (Kaustar), Kirilahti (Kirilax), Korpilahti (Korplax), Kotkamaa, Kvikant, Närvilä, Palo, Piispanmäki, Rödsö, Sokoja (Såka), Vitsari (Vittsar), Oivu (Åivo), Knivsund (Öja), Långö (Öja)

Sõpruslinnad 
  Fitchburg (MA, USA)
  Fredericia (Taani)
  Fushun (Hiina)
  Hatvan (Ungari)
  Härnösand (Rootsi)
  Mörbylånga (Rootsi)
  Ullånger (Rootsi)
  Kristiansund (Norra)
  Marijampolė (Leedu)
  Ratingen (Saksamaa)
  Sudbury (Kanada)

Viited

Välislingid 
 Kokkola koduleht

Soome linnad
Kesk-Pohjanmaa maakonna vallad
Eesti Segakooride Liit

Eesti Segakooride Liit (lühend ESL) on mittetulundusühing, mille eesmärk on segakoorilaulu edendamine. Organisatsioon ühendab 69 segakoori ja kuulub Eesti Kooriühingusse.

Liit korraldab mitut regulaarset muusikaüritust, sealhulgas iga-aastast segakooride võistulaulmist, mida tuntakse ka Tuljaku konkursi nime all.

Vaata ka
Eesti segakooride loend

Välislingid
Eesti Segakooride Liidu koduleht

Eesti mittetulundusühingud
Eesti muusika
Elizabeth Taylor

Dame Elizabeth Rosemond Taylor DBE (27. veebruar 1932 – 23. märts 2011) oli Briti päritolu USA filminäitleja. 

1999. aastal Ameerika Filmiinstituudi avaldatud edetabeli "AFI's 100 Years...100 Stars" tulemuste põhjal asub Taylor naisstaaride edetabelis seitsmendal kohal.

1985. aastal anti talle Cecil B. DeMille'i nimeline elutööauhind.

Elukäik

Elizabeth Taylor sündis 27. veebruaril 1932 Londonis. Tema vanemad olid Kansase osariigist pärit ameeriklased, kes elasid Inglismaal. Isa Francis Lenn Taylor (1897–1968) oli kunstimaakler. Ema Sara Viola Warmbrodti (lavanimi Sara Sothern) (1896–1994) oli näitlejanna, kes lõpetas näitlejakarjääri, kui abiellus 1926. aastal New Yorgis Francis Lenn Tayloriga. Elizabeth oli kahelapselise pere noorem laps. Vend Howard Taylor sündis 1929. aastal.  

Elizabethi kaks eesnime on pandud tema vanaema Elizabeth Mary (Rosemond) Taylori auks.

Enne II maailmasõda siirdus pere elama Ameerika Ühendriikidesse Los Angelesse. Seal tutvustati Taylorite peret Andrea Berensile, kes oli Universal Picturesi esimees ja peamine aktsionär Hollywoodis. Peagi hakkas üks Ameerika Ühendriikide suurimaid meediakontserne Metro-Goldwyn-Mayer Elizabethi vastu huvi tundma, kuid koostööleping jäi sõlmimata, sest ta ei osanud laulda. Aastal 1941 sõlmis Elizabeth Tayloriga kuuekuuse lepingu Universal Pictures, millega ta teenis 100 dollarit nädalas.

Taylor debüteeris 9-aastaselt filmis "There's One Born Every Minute". See jäi tema esimeseks ja viimaseks filmiks Universal Picturesis, kuna tema leping katkestati. Aastal 1942 sõlmis Metro-Goldwyn-Mayer Tayloriga kolmekuuse lepingu, et ta mängiks filmis "Lassie Come Home" Priscillat.

Tuntuse tõi talle 12-aastaselt mängitud roll filmis "National Velvet". 

Elizabeth Taylor mängis oma ligi 70-aastase karjääri jooksul rohkem kui 50 filmis.

Filme ja telesarju

Viited

Välislingid 

 

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1932
Surnud 2011
Endel Kitse

Endel Kitse (12. juuni 1928 – 10. märts 2007) oli eesti mullateadlane ja ökoloog, aastast 1975 bioloogiadoktor.

Lõpetanud Viljandi 2. Keskkooli, alustas ta 1947. aastal õpinguid Tartu Riiklikus Ülikoolis põllumajanduse erialal. Eesti Põllumajanduse Akadeemia asutamise järel läks ta üle sellesse õppeasutusse, lõpetades sealse agronoomiateaduskonna esimese lennu aastal 1952.

Endel Kitse esimeseks töökohaks oli Jõgeva Sordiaretusjaam, kuhu ta asus tööle juba üliõpilasena. Hiljem oli tema elu ja tegevus seotud peamiselt Eesti Põllumajanduse Akadeemiaga, kus ta töötas mullateaduse ja agrokeemia kateedris.

Aastal 1957 kaitses Endel Kitse kandidaaditöö mullaanalüüside metoodilistes küsimustes. 1975 promoveeriti ta doktoriks uurimistöö eest mullafüüsika alal. Töötas professorina 1977–1993.

Teda peetakse mullafüüsika uurimissuuna rajajaks Eestis, kelle poolt läbi viidud uuringute tulemusi kasutatakse mullateaduses tänaseni, eelkõige muldade füüsikaliste ja hüdrofüüsikaliste omaduste määramisel. Samuti pärines temalt metoodika kahekihilisel lähtekivimil kujunenud muldade kobestamiseks. Lisaks tegeles doktor Kitse põlevkivikarjääride põllumajandusliku taaskasutuse võimaluste uurimisega.

Ta suri pärast pikka haigust märtsis 2007.

Eesti põllumajandusteadlased
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Eesti Maaülikooli professorid
Sündinud 1928
Surnud 2007
Narva tänavate loend

''Siin on loetletud Narva tänavad ja muud aadressikohad.

A
Aasa
Alajaama

B
Bastrakovi
Betooni

D
Daumani

E
Elektrijaama tee
Energia põik
Energia

F
Fama põik
Fama tänav

G
Gerassimovi
Gorbatši
Grafovi
Gümnaasiumi (endine, 19.05.2005-17.06.2015)

H
Haigla
Hariduse
Heinaturu

J
Jaama plats
Jalgratta tee
Joala (endine Lenini prospekt)
26. Juuli
1. Jõe
2. Jõe
2. Jõesuu
Jõe põik
Jõe
Jõesuu
Juhhanovi
Juhkentali (endine Oktoobri tänav)

K
Kadastiku
Kalda
Kalmistu
Kanali
Kanepi
Kangelaste prospekt (endine 2. Roheline tänav)
Kangelaste põik
Karja (endine Komsomoli tänav)
Karjamaa
Kase
Paul Kerese (endine Jaan Anveldi tänav) 
Paul Kerese väljak 
Kevade
Kiige
Kiriku (endine J. Tombi tänav)
Koidula (endine L. Koidula tänav)
Kooli põik
Kose
Kosmonaudi
Kraavi (endine Koševoi tänav)
Kreenholmi
Kulgu
Kulgu sadam
Kulgusadama tee

L
Lasteaia
Lavretsovi (endine Nõukogude tänav)
Lembitu
Lepa
Liiva
Lina
Linda
Linda park
Linnuse
Lossiaed (endine Leninliku Komsomoli park)
Luha
Lääne

M
1. Mai
Maleaed
Malmi (endine Kalinini tänav)
Maslovi (endine Ravi tänav)
Metsa
Moonalao (endine Majakovski tänav)
Mõisa (endine Kingissepa tänav)
Mõisa park
Mängu
Männi
Männiku (endine Zagorodnaja tänav)
Mätta

N
Nahavabriku

O
Orase
Oru

P
Paadi
1. Paemurru
2. Paemurru
3. Paemurru
4. Paemurru
5. Paemurru
6. Paemurru
Paju
Palli
Pargi põik
Pargi
Partisani
Parve
Peaalajaama
Peetri plats
Peterburi maantee (endine Leningradi maantee)
Pikse põik
Pikse
Pilve
Pimeaed
Pimeaia
Pinna
Proletariaadi
Puhangu
Purje
Puškini
Puuvilla
Pähklimäe (endine Bela Kuni tänav) 
Päikese

R
Raekoja plats
Rahu
Rahvavälja
Raja
Rakvere (endine Fedjuninski tänav)
Raudsilla (endine Orgini tänav)
Raudtee
3. Roheline
4. Roheline
5. Roheline
Rüütli (endine Vilde tänav)

S
Sadama
Salmeaed
Savi
Sepa põik
Sepa (endine Dejevi tänav)
Soldino tee (endine)
Spordi
Staadioni
Sutthoffi park
Suur (endine Mahmastali tänav, Lossi tänav) 
Suur-Aguli
Süsiaugu

T
Taime
Tallinna maantee
Tapamaja
Tehase 
Tekstiili
Tiigi (endine Industrialnaja tänav) 
Tiimani (endine Soldino tänav)
Tolli põik
Tolli
Tuha põik
Tuha
Tuisu
Tuleviku
Turu
Tuule
Tuuleveski
Tähe

U
Uus põik
Uusküla

V
Vabaduse
Vaeselapse
Vahtra (endine Kirovi tänav)
Vaikne põik
Vaivara
Vaksali
Vana-Joala tee
Vee tee
Vepsküla
Vestervalli (endine Kommunaaride tänav)
Vihma
Vikerkaare
Viru (endine Tuleviku tänav)
Võidu park
Võidu prospekt

W
Weizenbergi

Õ
Õhu

Ä
Äkkeküla tee

Viited

Välislingid 
 Narva Linnavalitsuse Arhitektuuri- ja Linnaplaneerimise Amet: Narva tänavad
 Narva Linnavalitsuse korraldus nr 296-k, Narva linna tänavanimede uute vormide kinnitamine

 
Eesti tänavate loendid
Elfriede Jelinek

Elfriede Jelinek (sündinud 20. oktoobril 1946 Mürzzuschlagis) on Austria romaani- ja näitekirjanik.

Ta on 2004. aasta Nobeli kirjandusauhinna laureaat.

Jelineki isa oli juudi-tšehhi päritolu, kuid tal õnnestus pääseda holokaustist. Paljud pereliikmed hukkusid koonduslaagrites.

Elfriede Jelinek hakkas noorelt luuletusi kirjutama, esimene luulekogu ilmus 1967 ("Lisas Schatten"). Enne Nobeli auhinna saamist oli tema looming väljaspool saksa keeleruumi vähetuntud. Tema näidendeid kõrvutati tuntud näitekirjaniku Thomas Bernhardi loominguga. Tema looming on väga mitmekülgne ja vastuoluline. Seda on nii tugevalt kritiseeritud kui ka ülistatud. Tema teostes on läbivaks teemaks naise seksuaalsus, selle ärakasutamine ja sugupoolte konflikt.

Aastatel 1974–1991 oli ta Austria Kommunistliku Partei liige, lisaks on ta saanud tuntuks feministina.

Tunnustus
1998 – Georg Büchneri auhind
2004 – Franz Kafka auhind
2004 – Nobeli kirjandusauhind

Looming

Romaanid 
 "bukolit. hörroman"; Wien 1979 (ISBN 3-85394-023-4)
 "wir sind lockvögel baby!"; Reinbek 1970 (ISBN 3-499-12341-X)
 "Michael. Ein Jugendbuch für die Infantilgesellschaft"; Reinbek 1972 (ISBN 3-499-25012-8)
 "Die Liebhaberinnen"; Reinbek 1975 (ISBN 3-499-25064-0)
 "Die Ausgesperrten"; Reinbek 1980 (ISBN 3-498-03314-X)
 "Die Klavierspielerin"; Reinbek 1983 (ISBN 3-498-03316-6)
 "Oh Wildnis, oh Schutz vor ihr"; Reinbek 1985 (ISBN 3-499-13407-1)
 "Lust"; Reinbek 1989 (ISBN 3-498-03323-9)
 "Die Kinder der Toten"; Reinbek 1997 (ISBN 3-499-22161-6)
 "Gier"; Reinbek 2000 (ISBN 3-499-23131-X)

Näidendid 

 "Was geschah, nachdem Nora ihren Mann verlassen hatte"; 1977
 "Clara S."; 1981
 "Burgtheater"; 1983
 "Krankheit oder Moderne Frauen"; 1984
 "Präsident Abendwind"; 1987
 "Wolken.Heim"; 1988
 "Totenauberg"; 1991
 "Raststätte"; 1994
 "Stecken, Stab und Stangl"; 1996
 "Ein Sportstück"; 1998
 "er nicht als er" (koos Robert Walseriga); 1998
 "In den Alpen"; 2002
 "Das Werk"; 2003
 "Prinzessinnendramen"; 2003
 "Bambiland"; 2003
 "Babel"; 2005
 "Ulrike Maria Stuart"; 2006

Eesti keeles ilmunud 
"Klaveriõpetaja", romaan, tõlkinud Liina Truus-Mittermayr, toimetaja Karin Kastehein, kujundaja Peeter Paasmäe. Ilmunud Tartus. Kirjastus Elmatar, 2005. Originaal: "Die Klavierspielerin"
 "Lõbu laialt", romaan, tõlkinud ja eessõna Hermann Sau, kujundanud Tarmo Puudist. Ilmunud Tallinnas. Kirjastus Kupar, 1995.Originaal: "Lust"
"Alpides", tõlkinud ja järelsõna Heli Mägar. Looming, 0134-4536, (2002) nr. 11, lk. 1635–1649

Välislingid 

Elfriede Jelineki koduleht (saksa keeles)

Austria kirjanikud
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1946
Helen Keller

Helen Adams Keller (27. juuni 1880 Tuscumbia, Alabama – 1. juuni 1968) oli pimekurt ameerika kirjanik, poliitiline aktivist ja lektor. Heleni kui pimekurdi õpetas teiste inimestega normaalselt suhtlema Anne Sullivan.

Ameerika Sotsialistliku Partei ja ametiühingu IWW (Industrial Workers of the World) liikmena oli ta veendunud sõjavastane ning propageeris naiste valimisõigust, tööliste õigusi ja sotsialismi.

Keller külastas ka paljusid riike, näiteks Soomet 1957. aasta kevadel.

Elukäik 

Helen sündis kapten Arthur H. Kelleri ja Kate Adams Kelleri, kes oli Robert E. Lee teine nõbu, peres. Kellerite juured ulatusid Saksamaale. Sündides ei olnud Helen pime ega kurt. Aasta ja seitsme kuuselt jäi ta raske haiguse tõttu pimedaks ja kurdiks, pisut hiljem kaotas ka kõnevõime. Toona teda ravinud arst ei osanud last tabanud haigust diagnoosida, alles hiljem on oletatud, et tegu võis olla kas meningiidi, punetiste või sarlakite tüsistusega. 

Seitsmeaastaselt oli ta leiutanud üle 60 märgi, mille abil sai kontakteeruda oma perega. 1886. aastal luges Heleni ema Charles Dickensi kirjutatud märkmeid, kus räägiti pimedast lapsest Laura Bridgmanist – loetu inspireeris Kate'i, et rääkida Baltimore'i spetsialistidega, kelle soovitusel hakkas Heleniga tegelema Alexander Graham Bell, kes tollal töötas just kurtide lastega. Bell omakorda soovitas perel viia Helen Perkinsi Pimedate Instituuti, kus Helen ka õpinguid alustas. Heleni õpetajaks hakkas 20-aastane Anne Sullivan. Nende lähedane sõprus kestis 49 aastat. 

Heleni õpingud jätkusid New Yorgi kurtide koolis. Hiljem õppis ta koos tavaliste tüdrukutega Cambridge'i Noorte Daamide Koolis, aastatel 1900–1904 Radcliffi kolledžis. Õpingute järel valdas Helen peale emakeele ka prantsuse, saksa ja ladina keelt.

Looming 
Helen kirjutas mitu autobiograafilist teost.

1902 "Minu elu" (eesti k. 1995)
1903 "Optimism"
1938 "Päevik"

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1880
Surnud 1968