joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Aime Punga

Aime Punga (sündinud 20. veebruaril 1953) on eesti pedagoog, Hugo Treffneri Gümnaasiumi õppealajuhataja.

Aime Punga töötab 1976. aastast Hugo Treffneri Gümnaasiumis (endises Tartu 1. Keskkoolis) matemaatikaõpetajana ja alates 1985. aastast õppealajuhatajana. Aastatel 1996-2001 oli ta Tartu linnavalitsuse haridusosakonna kooliteenistuse põhikooli ja gümnaasiumi koordinaator.

Treffneri gümnaasiumis on tema eestvedamisel loodud kursuseõppe süsteem, mis on levinud teistessegi koolidesse. Koos teiste Hugo Treffneri Gümnaasiumi reaalaineõpetajatega on ta aastakümneid korraldanud viie kooli võistlust reaalainetes, samuti algatas ta kolme kooli kohtumise humanitaarainetes (koos Tallinna 21. Kooli ja Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumiga).

Aime Punga on nõustanud nii teisi Tartu koole kui ka tegutsena eksperdina inna ja riigi tasandil haridusuuenduste elluviimisel. Ta on kritiseerinud e-kooli ning toetanud Hugo Treffneri Gümnaasiumi otsust e-koolist loobuda.

Tunnustus

 1992 Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal
 2005 Gerhard Rägo nimelise mälestusmedal 
 2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2012 Vabariigi Presidendi hariduspreemia
 2013 Tartu Tähe kavaler

Viited

Välislingid
 Aime Punga CV endise Riikliku Eksami- ja Kvalifikatsioonikeskuse kodulehel
 "Galerii: Ilves andis kätte hariduspreemiad" Postimees, 1. november 2012 (vaadatud 15. veebruaril 2013)

Eesti pedagoogid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetajad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1953
Pakerordi lade

Pakerordi lade on ordoviitsiumi ladestu vanim regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade) Eestis. Lademe paksus on kuni 17 m. Seda hakkas esimesena eristama Percy E. Raymond aastal 1916. Lademe stratotüübiks on määratud Pakerordi paljand, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Rannamõisa pank. Lademe piire määratlevaks stratotüübiks on Vihula paljand. Lade on oma nime saanud Pakri poolsaare saksakeelse nimekuju järgi (Pakerort).

Uuema käsitluse kohaselt jääb Kambriumi ja Ordoviitsiumi piir Pakerordi lademesse kuuluvasse Kallavere kihistusse, muutes seega Pakerordi lademe osaliselt ka Kambriumi lademeks. 

Pakerordi lade lasub lademeteks jagamata kambriumi kivimeil ja see lamab Varangu lademe all. Lademe vanus on 486,2...489,8 miljonit aastat. Koos Varangu lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Iru alamladestikku. Lademes on omakorda eristatud Karepa alamlade ja Vihula alamlade. Üleilmses standardis vastab sellele Tremadoci lade.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Kallavere kihistu Rannu, Katela, Orasoja ja Suurjõe kihistik, Paluknė kihistik, Salantai kihistik, Türisalu kihistu ning Tosna kihistu.

Lademe avamus on Põhja-Eesti klindi allosas. Lade paljandub näiteks Pakri pangal, Türisalus ja Kadriorus Hundikuristikul.

Lademe kivimkoosseisus on kvartsliivakivi, oobolusliivakivi, aleuroliiti, Türisalu kihistus ka diktüoneemaargilliiti. Põhja-Eestis markeerib lademe alumist piiri oobolusliivakivi all lasuv perekonna Obolus jäänuseid sisaldav konglomeraat.

Viited 

Ordoviitsiumi lademed
Monteiro Lobato

José Bento Renato Monteiro Lobato (kirjanikunimega Monteiro Lobato; 18. aprill 1882 Taubaté – 4. juuli 1948 São Paulo) oli Brasiilia kirjanik, kes sai eriti tuntuks oma lasteraamatutega. Ta kirjutas ka täiskasvanuile ning tegutses tõlkija, ajakirjaniku ja kunstikriitikuna. Ta asutas ühe esimestest Brasiilia kirjastustest (Companhia Editora Nacional).

Eesti keeles on ilmunud tema raamatud "Kollase Rähni Ordu" (vene keelest tõlkinud Hilja Välipõllu; Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1964) ja "Kollase Rähni vennaskond" (portugali keelest tõlkinud Janne Kukk; Tallinn: Hea Lugu, 2016).

Teoseid

Lasteraamatud
 "A menina do narizinho arrebitado" (1920)
 "O Saci" (1921)
 "Fábulas de Narizinho" (1921)
 "Fábulas" (1922)
 "A caçada da onça" (1924)
 "Jeca Tatuzinho" (1924)
 "As aventuras de Hans Staden" (1927)
 "Peter Pan" (1930)
 "Reinações de Narizinho" (1931)
 "Viagem ao céu" (1932)
 "Caçadas de Pedrinho" (1933)
 "História do mundo para as crianças" (1933)
 "Novas reinações de Narizinho" (1933)
 "Emília no país da gramática" (1934)
 "Aritmética da Emília" (1935)
 "Geografia de Dona Benta" (1935)
 "História das invenções" (1935)
 "Dom Quixote das crianças" (1936)
 "Memórias da Emília" (1936)
 "Serões de Dona Benta" (1937)
 "O poço do Visconde" (1937)
 "Histórias de Tia Nastácia" (1937)
 "O Picapau Amarelo" (1939)
 "O minotauro" (1939)
 "A reforma da natureza" (1941)
 "A chave do tamanho" (1942)
 "Os doze trabalhos de Hércules" (1944)
 "Histórias diversas" (1947)

Raamatud täiskasvanuile
 "O Saci Pererê: resultado de um inquérito" (1918)
 "Urupês" (1918)
 "Problema vital" (1918)
 "Cidades mortas" (1919)
 "Ideias de Jeca Tatu" (1919)
 "Negrinha" (1920)
 "A onda verde" (1921)
 "O macaco que se fez homem" (1923)
 "Mundo da lua" (1923)
 "Contos escolhidos" (1923)
 "O garimpeiro do Rio das Garças" (1924)
 "O Presidente Negro/O choque" (1926)
 "Mr. Slang e o Brasil" (1927)
 "Ferro" (1931)
 "América" (1932)
 "Na antevéspera" (1933)
 "Contos leves" (1935)
 "O escândalo do petróleo" (1936)
 "Contos pesados" (1940)
 "O espanto das gentes" (1941)
 "Urupês, outros contos e coisas" (1943)
 "A barca de Gleyre" (1944)
 "Zé Brasil" (1947)
 "Prefácios e entrevistas" (1947)
 "Literatura do minarete" (1948)
 "Conferências, artigos e crônicas" (1948)
 "Cartas escolhidas" (1948)
 "Críticas e outras notas" (1948)
 "Cartas de amor" (1948)

Välislingid

Brasiilia kirjanikud
Ajakirjanikud
Lastekirjanikud
Kunstikriitikud
Tõlkijad
Sündinud 1882
Surnud 1948
Kertu Jukkum

Kertu Jukkum (sündinud 27. novembril 1984 Narvas) on eesti raadio- ja telesaatejuht. 

Ta on lõpetanud Tallinna Ülikooli riigiteaduste erialal 2012. aastal.

Aastatel 2007–2014 töötas ta raadiojaamas Sky Plus. Alates 2015. aasta septembrist oli ta telekanali TV3 avalike suhete juht. Mais 2017 asus ta juhtima Eesti Meedia veebiportaale Elu24 ja Limon. Elu24 peatoimetaja kohalt lahkus ta 2020. aasta veebruaris, tema asemele tuli Marko Püüa.

Kertu on jooksnud maratone, läbinud poolpika triatloni ning vallutanud Kilimanjaro (2014), Kazbeki (2017) ja Aconcagua mäe (2019).

Viited

Eesti saatejuhid
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1984
Varangu lade

Varangu lade (varem Ceratopyge lade) on ordoviitsiumi ladestu regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkasid esimesena eristama Ralf Männil, Kaarel Orviku, Karl Müürisepp ja Ago Aaloe aastal 1958. Lademe stratotüüp asub Selja jõe kaldal, lade on oma nime saanud Varangu küla järgi jõe ääres.

Varangu lademe all lamab alamordoviitsiumi ladestiku Pakerordi lade ja sellel lasub Hunnebergi lade. Lademe vanus on 486,2...483,4 miljonit aastat. Koos Pakerordi lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Iru alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Tremadoci lade.

Ladet leidub vähesel määral Põhja- ja Loode-Eestis. Esimene selle lademe kivimite esinemisala on poolkuu kujuline ala Paldiski ja Kunda vahel. Teine ja õhem selle lademe kivimite esinemisala asub Lihula ja Hiiumaa lõunaosa vahel. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda perekonna Obolus jäänuseid sisaldav konglomeraat.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Türisalu kihistu Tabasalu kihistik ja Zebre kihistu Kumbri ning Lutriņi kihistik. Ka vastab sellele ligilähedaselt Varangu kihistu. Lademe maksimaalne paksus Eestis on 3,3 m (Toolse kandis).

Lade paljandub näiteks Pakri neemel, Keila-Joal, Varangul, Aseris.

Lademe kivimkoosseisus on peamiselt halli aleuriitsavi. Kohati esineb selles ka püriiti ja glaukoniiti. Lademe keskmised kihid moodustab suure püriidisisaldusega liiv.

Varangu ja Hunnebergi lademete vaheline piir on globaalses stratigraafias piiriks Tremadoci ja Flo lademe vahel.

Viited 

Lademed
Volhovi lade

Volhovi lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes on ladet nimetatud Toila lademeks ja siis on seda käsitletud alamordoviitsiumi ladestiku lademena. Seda hakkas esimesena eristama Percy E. Raymond aastal 1916. Lademe stratotüüp jäi määratlemata, oma nime on see saanud Volhovi jõe järgi. Hiljem on lademe stratotüübiks valitud Babino külas asuv kivimurd.

Volhovi lademe all lamab alamordoviitsiumi ladestiku Billingeni lade ja sellel lasub Kunda lade. Lademe vanus on 467,5...471,8 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Kunda lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Dapingi lade. Lademes eristatakse Langevoja alamladet, Vääna alamladet ja Saka alamladet.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Põhja- ja Kesk-Eestis Toila kihistu Kalvi, Künnapõhja, Lahepera, Tõlinõmme ja Saka kihistikud, ning Sillaoru kihistu Pada kihistik. Lõuna-Eestis vastab sellele aga Kriukai kihistu. Lade on esindatud üle kogu Eesti, selle kivimid puuduvad vaid Padiselt üle Hiiumaa keskosa edelasse suunduvas vööndis. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda punast värvi Lanna lubjakivi. Leedus eristatakse lademes peale Kriukai kihistu veel Spalviškiai kihistut, Gaidė kihistut, Mjadeli kihistut ja Medeikiai kihistut.

Lademe paksus Eestis on 1–22 m. Lade on paksem Eesti idaosas ja õhem lääneosas.

Lademe avamus on Põhja-Eesti klindi allosas.

Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Leetses, Keila-Joal ja Osmussaarel. Osmussaarel ja selle ümbruskonnas on lademes, nagu ka Billingeni lademe kivimites ohtralt klastilisi daike, mida täidavad Kunda lademe hilisema tekkega kivimid. 

Lademe kivimkoosseisus on palju rohelist glaukoniitlubjakivi. Lademesse kuulub ka varem kõrge glaukoniidisisalduse  tõttu glaukoniitlubjakiviks peetud lubjakivi, lademe keskosas on mergli kiht.. Läti aladel sisaldavad Volhovi lademe kivimid kohati ka naftat.

Viited 

Ordoviitsiumi lademed
Kunda lade

Kunda lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Percy E. Raymond aastal 1916. Lademe stratotüüp asub Kundas kinnikasvanud kraavis, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Kunda-Aru karjääri aluspõhja paljand. Lade on oma nime saanud Kunda linna järgi.

Kunda lademe all lamab Kesk-Ordoviitsiumi ladestiku Volhovi lade ja sellel lasub Aseri lade. Lademe vanus on 467,5...463,8 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Volhovi lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade. Lademes eristas Karl Orviku aastal 1958 Valaste alamladet ja Aluoja alamladet, Vladimir Jaanusson aastal 1960 aga Hunderumi alamladet. 

Litostratigraafiliselt vastab sellele Loode-Eestis Pakri kihistu, milles on eristatud Kallaste, Jägala, Suurupi ja Osmussaare kihistikud. Põhja- ja Kesk-Eestis  vastavad sellele Loobu kihistu, milles eristatakse Ubari, Udria, Nõmmeveski ja Valgejõe kihistikke, ning Sillaoru kihistu Voka kihistik. Lõuna-Eestis vastavad sellele aga Baldone kihistu ja Šakyna kihistu. Väljaspool Eestit eristatakse selles Tverečiuse kihistut, Pivorai kihistut, Juodupe kihistut, Kronauce kihistut, Obeliai kihistut, Gilija kihistut, Mikonysi kihistut, Gindviliai kihistut ja Bičinūai kihistut. Lisaks kihistutele eristatakse selles eraldi veel Ziemeli ja Šiupyliai kihistikke. Lademe paksus Eestis on 0,1–20 m. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda punane või hall Holeni lubjakivi.

Lademe avamus on Põhja-Eesti klindil ja selle lähedastes jõeorgudes. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Eesti lääneosas on lade õhem, idaosas paksem.

Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Osmussaarel, Toilas ja Ontikal.

Lademe kivimkoosseisus on palju glaukoniit- ja ooidlubjakivi, Tallinnast läänes alumises osas ka liivakivi. Osmussaarel ja selle ümbruskonnas on lademe alumises osas, nagu ka Volhovi ja Billingeni lademe kivimites ohtralt daike, mida täidavad Kunda lademe hilisema tekkega kivimid. Kesk-Eestis on lade õhuke, selle moodustab põhiliselt mergel.

Viited 

Ordoviitsiumi lademed
Conca jõgi

Conca (ladinakeelne nimi Crustumium) on jõgi Ida-Itaalia Marche ja Emilia Romagna maakondades.

Conca saab alguse Marche maakonnas Pesaro ja Urbino provintsis asuva Carpegna mäe nõlvalt, 1200 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Rimini provintsis, Misano Adriaticost kagus, Cattolicast läänes.

Viited

Itaalia jõed
Aadria mere vesikond
Marecchia

Marecchia (hääldus ; ladinakeelne nimi Ariminus; kreeka keeles Ariminos, Αριμινος) on jõgi Ida-Itaalias Toscana ja Emilia Romagna maakondades.

Marecchia saab alguse Toscana maakonnas Arezzo provintsis, Põhja-Apenniinide Alpe della Luna mägedes asuva Succa mäe nõlvalt, 1003 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Rimini loodeosas, Ribavella linnaosas.

Viited

Itaalia jõed
Aadria mere vesikond
Aseri lade

Aseri lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Hendrik Bekker aastal 1922. Lademe stratotüüp asub Aseri paemurrus, lademe laiendatud stratotüüp on pärit Sirtsisoo puuraugust number 526. Lade on oma nime saanud Aseri alevikult.

Aseri lademe all lamab keskordoviitsiumi ladestiku Kunda lade ja sellel lasub Lasnamäe lade. Lademe vanus on 463...463,8 miljonit aastat. Koos Kukruse, Uhaku ja Lasnamäe lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Purtse alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade. Lademe moodustumise ajal leidis aset Darriwili jäätumine.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Aseri kihistu, milles on eristatud Malla ja Ojaküla kihistikud, Lõuna-Eestis aga Segerstadi kihistu. Lademe paksus Eestis on 0,1–9 m. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Segerstadi kihistu, milles eristatakse nn. Vikarbyni ja Kårgärde lubjakivi. Leedus vastab lademele Vaidlėnai kihistu.

Lademe avamusala on Põhja-Eesti klindi ülaosas. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Osmussaarel, Aseris ja Narvas. Eesti lääneosas on lade õhem, idaosas paksem; Osmussaare lähistel kiildub kihistu klindil avanduvate kivimite seast välja.

Lademe kivimkoosseisus on palju glaukoniit- ja ooidlubjakivi.

Viited 

Ordoviitsiumi lademed
Lasnamäe lade

Lasnamäe lade on Kesk-Ordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1940. Lademe stratotüübiks loetakse Lasnamäe paljandit, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Mäekalda paljand. Lademele on nime andnud Lasnamäel asuv Lasnamäe kõrgendik.

Lasnamäe lademe all lamab Kesk-Ordoviitsiumi ladestiku Aseri lade ja sellel lasub Uhaku lade. Lademe vanus on 462,6...463 miljonit aastat. Koos Kukruse, Uhaku ja Aseri lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Purtse alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Väo kihistu Rebala ja Pae kihistikud, Lõuna-Eestis ka Stirnase kihistu, Leedus Vyžūnai kihistu. Lademe paksus Eestis on 2,5–8,5 m. Paljudes kohtades on lademe paksuse määramine raskendatud, kuna lademe ülemine piir ei ole litograafiliselt selgelt eristatav. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindavad seda Seby, Skärlövi ja Folkeslunda kihistute lubjakivid.

Lademe avamus on Põhja-Eesti klindi ülaosas. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub Põhja-Eesti klindil Osmussaare ja Narva vahel. Lääne-Harju, Ida-Harju ja Lahemaa klindilõikudel moodustab see klindi ülemise osa. Lisaks paljanduvad lademe lubjakivid paljudes paemurdudes (Harku, Väo,Kunda-Aru, Narva).

Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi, selle keskosas ka dolomiiti. Lõuna-Eestis on ladet moodustav lubjakivi ülemises osas hall, alumises aga punane. Lademe alumisel piiril on palju götiidist ooide.

Viited 

Ordoviitsiumi lademed
Uhaku lade

Uhaku lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Armin Öpik aastal 1937. Lademe stratotüübiks on Uhaku sängi paljandid. Lade sai oma nime Uhaku jõe järgi.

Uhaku lademe all lamab keskordoviitsiumi ladestiku Lasnamäe lade ja sellel lasub keskordoviitsiumi ladestiku Kukruse lade. Lademe vanus on 460,9...462,6 miljonit aastat. Koos Kukruse, Lasnamäe ja Aseri lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Purtse alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Kõrgekalda kihistu, milles on eristatud Koljala, Erra ja Pärtlioru kihistikud, Lõuna-Eestis ka Taurupe kihistu ja väljaspool Eestit Krastai kihistu ning Drūkšiai kihistu. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Furudali kihistu lubjakivi. Lademe paksus Eestis on 5–18 m.

Lademe avamusala ulatub Osmussaarelt Narva veehoidlani, läbides Kohtla-Järve ja Kukruse. Põlevkivi kaevandamise tõttu on lademe avandumisala laienenud. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub Osmussaarel, Uhaku karstialal ja Paldiskis. Lade paljandub lisaks Põhja-Eesti panga lääneosale ka Tornimäe pangal. Lisaks on lademe paljandid veel Harku, Kadaka, Lasnamäe ja mitmes teises paemurrus.

Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi. Lubjakivis on mergli vahekihte, Kirde-Eestis sisaldab lade ka õhukesi (kuni 2 cm) kukersiidi kihte, mis on vanimad maailmas. Lademe alumisel piiril on palju götiidist ooide.

Uhaku ja Kukruse lademete vaheline piir on globaalses stratigraafias piiriks Darriwili ja Sandby lademete vahel.

Viited 

Ordoviitsiumi lademed
Haljala lade

Haljala lade on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes räägiti eraldi Idavere ja Jõhvi lademest, mis on hiljem koondatud üheks Haljala lademeks. Seda hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1995, millest peale loetakse Idavere ja Jõhvi lademeid alamlademeteks. Lade sai oma nime Haljala alevikult. Haljala lademe all lamab Kukruse lade ja temal lasub Keila lade. Koos Haljala lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Kurna alamladestikku. Üleilmses standardis vastavad sellele Sandby lade.

Lademe vanus on 456,2...458,2 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele lisaks alamlademete kihistutele veel Kärdla kihistu, Paluküla kihistu, Drugėnai kihistu ja Balga kihistu Sartai ning Šventupysi kihistikud. Lõuna-Eestis võib lademesse osalt kuuluda ka Adze kihistu. Lademe paksus Eestis on 5–25 m, Kärdla kraatris aga peaaegu 300 meetrit. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Dalby kihistu lubjakivi, lademe ülemises osas esineb ka bentoniiti. 

Lademe avamusala ulatub Põhja-Eestis Põõsaspea neemelt Ahtmeni, läbides Pääsküla, Aruküla ja Haljala. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub näiteks Peetris, Pääskülas ja Kahulas.

Lademe kivimkoosseisus on palju savikat lubjakivi. Lademe tüüpilisimaks kivimiks on aga bentoniit. Kuna Lõuna-Eestis on bentoniidikiht õhuke ja lünklik, on seal lademe alamlademete eristamine raskendatud, kohati võimatu, seetõttu liideti ka Idavere ja Jõhvi lademed ühtseks alamlademeks. Adze kihistus on lademele omased fosfaatsed ooidid.

Viited 

Ordoviitsiumi lademed
Keila lade

Keila lade on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes liigitati ta keskordoviitsiumi ladestikku kuuluvaks. Keila lademe all lamab Haljala lade ja temal lasub Oandu lade; koos Haljala lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Kurna alamladestikku. Üleilmses standardis vastavad sellele ülemises osas Katy lade ja alumises osas Sandby lade. Lademe moodustumise ajal leidis aset Guttenbergi jäätumine.

Keila lademe nime autoriks on baltisaksa päritolu vene geoloog Friedrich Schmidt, kes sellega tähistas enda poolt 1881. aastal Jõhvi ja Vasalemma kihi vahel väljaeraldatud lasundit (tänapäeval loetakse Jõhvi ladet Haljala lademe alamlademeks). Lademe nimi anti omaaegse laialdase paemurru järgi kõvikul Keilast umbes 1 kilomeeter loode pool (Keila paemurd), kus paljanduvad  lademe ülemisse ossa kuuluva Pääsküla kihistiku lubjakivid 2,3 m paksuses. Paemurru paljand on lademe stratotüübiks, selle laiendatud stratotüübiks on aga Keila paemurru puurauk. Lademe piire määrab Pääskülast pärinev täisprofiil.

Nüüdisaegsetes piirides käsitles Keila ladet esimesena geoloog Ralf Männil. Lade moodustus ordoviitsiumis umbes 454 miljonit aastat tagasi. Vladimir Jaanusson eristas selles aastal 1945 Ristna alamladet, Ralf  Männil aastal 1958  aga Laagri alamladet.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele Vangiški kihistu, Vilučiai kihistu, Blīdene kihistu, Vasalemma kihistu, Keila ehk Kahula kihistu Kurtna, Saue ja Pääsküla kihistikud ning Auleliai ja Lehtmetsa kihistikud. Lõuna-Eestis võib lademesse osalt kuuluda ka Mosseni kihistu. Lademe paksus Eestis on valdavalt 1–25 m. Selle suurim paksus (35 m) on Kärdla kraatris. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindavad seda Freberga kihistu, samuti ka Skageni ja Kullsbergi kihistute lubjakivid. 

Lademe avamusala ulatub Hiiumaa põhjaosast Kurtna järvedeni, läbides Nõva, Keila, Saue, Saku, Jüri, Kehra ja Rakvere.. Sama lademe alumisi kihte saab vaadelda näiteks Rootsis ja Põhja-Ameerikas. Tegemist on noorima Põhja-Eesti panka moodustava lademega (esineb ainult Neugrundi pangal).

Lade paljandub näiteks Ristna neemel, Keilas, Pääskülas ja Vasalemmas.

Lademe kivimkoosseisus on palju savikat lubjakivi. Lademe alumiseks piiriks on aga paks bentoniidi kiht. Lademe uuemad kihid sisaldavad ka merglit. Lademe puhul on omapäraks Loode-Eestis Keila ümbruskonnas sellest moodustunud paekivikõrgustikud, mida algselt peeti korallriffideks, seejärel biohermideks, uuemal ajal arvatakse aga, et need on lihtsalt lubjarikka muda kuhjatised, ehkki neist on leitud koralli Cyathocystis rhizophora jäänuseid ja on võimalik, et need moodustavad seal rifisarnaseid struktuure.

Vaata ka
Jõhvi-Keila lademe paljandid Pääsküla kõvikul

Viited 

Ordoviitsiumi lademed
Oandu lade

Oandu lade (vananenud nimetus Vasalemma lade) on ülemordoviitsiumi ladestiku  regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Oandu lademe all lamab Keila lade ja temal lasub Rakvere lade. Koos Rakvere lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Vinni alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Armin Öpik aastal 1934. Lademe stratotüübiks on Oandu paljand, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Piilse 7909 puurauk. Lade on oma nime saanud Oandu jõelt.

Lademe vanus on 453,2...454,2 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Rägavere kihistu Tõrremäe kihistik, Hirmuse kihistu, Vasalemma kihistu Saku kihistik, Lukštai kihistik ja Mosseni kihistu Plunge kihistik ning Žarėnai kihistik. Lademe paksus Eestis on alla 6 m. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindavad seda Freberga kihistu, samuti ka Moldå, Skålbergi ja Kullsbergi kihistute lubjakivid. Leedus arvatakse sellesse kuuluvaks  Dysna ja Dūkštase kihistud, Nemunase madalikul veel Alvitase ja Šakiai kihistud.

Lademe avamusala algab Põõsaspea neeme lähedalt ja Kuremäe lähedale, läbides Vasalemma, Aegviidu, Rakvere ja Oandu. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Lade on siiski enamasti õhuke ja sageli esindab seda üksnes Tõrremäe kihistik.

Lade paljandub näiteks Vasalemmas ja Sakus.

Lademe kivimkoosseisus on palju savikat lubjakivi. Kagu-Eestis moodustavad lademe must kiltkivi ja mergel.

Viited

Välislingid
Oandu lade Eesti geokogude infosüsteemis

Ordoviitsiumi lademed
Lozère'i departemang

Lozère [loz'eer] on departemang Prantsusmaa Oksitaania piirkonnas. 

Departemang on nime saanud Lozère'i mäetipu järgi. Oksitaani gévaudanais' dialektis on see nimi Louzéro. Klassikalises oksitaanis kasutatakse nime Losera. Departemangu number on 48.

See on Prantsusmaa kõige väiksema rahvaarvuga ja ka kõige hõredamini asustatud departemang.

2015. aastani kuulus departemang Languedoc-Roussilloni piirkonda.

Departemang jaguneb halduslikult järgmiselt:

Vaata ka
 Lozère'i departemangu haldusüksuste loend

Viited 

Prantsusmaa departemangud
Rakvere lade

Rakvere lade on ordoviitsiumi ajastiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Rakvere lademe all lamab Oandu lade ja temal lasub Nabala lade. Koos Oandu lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Vinni alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Friedrich Schmidt aastal 1858. Lademe stratotüüp asub Rägavere paemurrus, lademe laiendatud stratotüüp on pärit Tõrma puuraugust number 5. Lade on oma nime saanud Rakvere linna järgi.

Lademe vanus on 453,2...452 miljonit aastat. Lademe paksus Eestis on 1–28 m. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Rägavere kihistu Piilse, Tudu ja Kiideva kihistikud. Leedus eristatakse selles veel Keklysi kihistut ja Strusto kihistut.  Ka Leedus asuvat Jakšiai kihistut loetakse Rakvere lademesse kuuluvaks.

Lademe avamusala algab Hiiumaal Tahkuna poolsaarelt. Mandri-Eestis ulatub see Lääne maakonnas asuvast Riguldist Narva jõe juures asuva Kuningakülani, kulgedes läbi Kiisa, Aegviidu, Kadrina, Piilse ja Mäetaguse. Narva jõe lähistel katab Rakvere ladet Narva lademe liivakivi. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Slandromi kihistu lubjakivi. 

Lade paljandub näiteks Paeknal, Voorel ja Rägaveres.

Lademe kivimkoosseisus on palju savikat ja peitkristalset lubjakivi. Lademes on ka õhukesi kukersiidi vahekihte, lõunapoolsetel aladel asendab lubjakivi mergel. Fossiilide poolest on lade vaene, levinuimad on ostrakoodid. Rakvere lademe tekkimise ajal hakkasid domineerima lubiskeletiga vetikad, mis moodustasid ladet moodustava lubjakivi põhimassi ja jäid levinuimaks lubjakivi tekkeallikaks kuni ordoviitsiumi lõpuni. Makrofossiilide vähesuse tõttu satuvad nad harva puursüdamikesse, mis muudab lademe eristamise väljaspool avandumisala raskeks.

Järgneva Nabala lademe kivististe koosseisus on võrreldes Rakvere lademega suuri muudatusi - sellest lademest leitud ligi 150 fossiililiigist on Rakvere lademega ühiseid vaid kolmandiku jagu.

Viited 

Ordoviitsiumi lademed
Nabala lade

Nabala lade (vananenud nimetusega Saunja lade) on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Nabala lademe all lamab Rakvere lade ja temal lasub Vormsi lade. Koos Vormsi lademega kuuluvad nad Harju ladestiku Kohila alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Ralf Männil aastal 1958. Lademe stratotüübi määras ta Nõmmeküla paemurrus, lademe neostratotüüp on pärit Lohu puuraugust. Lade on oma nime saanud Nabala küla järgi.

Lademe vanus on 450,8...452 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Põhja- ja Loode-Eestis Paekna kihistu ja Saunja kihistu. Kesk- ja Lõuna-Eestis lisandub sellele veel Mõntu kihistu. Väljaspool Eestit eristatakse selles veel Dzerbene kihistut. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab ladet Fjäcka kihistu kiltkivi. Leedu alade Kaimynai kihistikku liigitati varem Vormsi lademesse kuuluvaks, kuid aastal 1996 liigitas N.Sidaravičienė selle kihistu ostrakoodide fauna põhjal Nabala lademesse kuuluvaks.

Lademe paksus Eestis on 1,5–25 m.

Lademe avamusala ulatub Tahkuna poolsaarelt Narva jõeni, kulgedes läbi Noarootsi põhjaosa, Kernu, Kose, Vinni ja Tudu. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub näiteks Paeknal ja Aulepal.

Lademe kivististe koosseisus on võrreldes Rakvere lademega suuri muudatusi - sellest lademest leitud ligi 150 fossiililiigist on Rakvere lademega ühiseid vaid kolmandiku jagu.

Viited 

Ordoviitsiumi lademed
Vormsi lade

Vormsi lade on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Vormsi lademe all lamab Nabala lade ja temal lasub Pirgu lade. Koos Nabala lademega kuuluvad nad Harju ladestiku Kohila alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1944. Lademe stratotüüp asub Saxby rannas, kus ligi 570 meetri ulatuses paljanduvad Vormsi lademe keskmised ja ülemised kihid (0.76 m). Sealne paljand jätkub ka vee all. Lademe laiendatud stratotüüp on pärit Hullo puuraugust number 385 . Lade on oma nime saanud Vormsi saarelt.

Lademe vanus on 450,8...449,8 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastab sellele Põhja- ja Loode-Eestis Kõrgessaare kihistu, milles on eristatud Hullo, Paope ja Saxby kihistikud. Kesk-Eestis vastab sellele Tudulinna kihistu, Lõuna-Eestis aga Fjäcka kihistu. Väljaspool Eestit eristatakse selles veel Skrunda kihistut ja Meilūnai kihistut, samuti ka Dobilinė, Revuona ja Kaimynai kihistikke. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Fjäcka kihistu kiltkivi.

Lademe paksus Eestis on 0,3–22 m. Lademe alumine piir on selgesti eristatav, seal kasvab fossiilide arvukus hüppeliselt.

Lademe avamusala ulatub Põhja-Hiiumaalt Lohusuusse, läbides Vormsi, Lääne-Nigula, Kohila, Tapa ja Viru-Jaagupi. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub näiteks Kõrgessaares, Aulepas ja Kohilas.

Lademe kivimkoosseisus on palju savikat ja peitkristalset lubjakivi. Lademe lõunaosas asendab selle musta värvi kiltkivi.

Viited 

Ordoviitsiumi lademed
Pirgu lade

Pirgu lade on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Pirgu lademe all lamab Vormsi lade ja temal lasub Porkuni lade. Koos Porkuni lademega kuuluvad nad Harju ladestiku Atla alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1944. Lademe holostratotüüp asub Pirgu jõe kaldaastangul, selle alumise piiri stratotüüpne läbilõige aga Paluküla paemurrus. Pirgu jõe järgi on lade ka oma nime saanud.

Lademe vanus on 445,6...449,8 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Põhja- ja Loode-Eestis Adila, Kabala ja Moe kihistud. Kesk- ja Lõuna-Eestis aga vastavad sellele Halliku kihistu, Tootsi kihistu, Jonstorpi kihistu ja Jelgava kihistu. Eraldi stratigraafilise üksuse moodustavad veel Äiamaa kihistu ja Oostriku kihistik. Väljaspool Eestit eristatakse selles veel Ludza kihistut, Paroveja kihistut, Svedasai kihistut, Taučionysi kihistut, Kuiļi kihistut, Baltinava kihistut, lisaks veel Salose, Rageliai, Smilgiai, Gulbinai ja Geidžiūnai kihistikke ning Biržai kihistut ja selle Likėnai ning Raubonysi kihistikke. Paroveja ja Kuiļi kihistuid on eristatud ka ühes puuraugus Valgas. Lisaks esineb Leedu idaosas veel Ukmerge kihistu, mida tavapäraselt Pirgu lademe hulka ei arvata, kuid mis paikneb Svedasai ja Taučionysi kihistute vahel. Leedu idaosas ja Valgevene aladel eristatakse Druja kihistut, Nemunase madalikul esineb aga Vėluva kihistu. Taolist mitmekesisust põhjustavad suured raskused lademesse kuuluvate kivimikihtide omavahelisse vastavusse viimisel. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindavad seda Boda kihistu lubjakivi ja Jonstorpi kihistu.

Lademe paksus Eestis on 15–65 m. Lademe litostratigraafia keerukus ja suured erinevused selle paksuses (kohati on muutused väga järsud) näitavad, et selle kujunemise ajal toimusid intensiivsed tektoonilised protsessid, mis tõid kaasa merevee taseme kiire kõikumise, mudasetete kuhjumise ja  kohati ka intensiivse hilisema kulutuse.

Lademe avamusala ulatub Hiiumaalt Peipsi looderannikul, selle piiresse jäävad muu hulgas Vormsi lõunaosa, Haapsalu, Turba, Pirgu, Ambla, Viru-Jaagupi ja Avinurme. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.

Lade paljandub näiteks Palukülas, Pirgus ja Moel.

Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi. Avamusalast lõuna pool sisaldvad sealsed kivimid kohati palju glaukoniiti, sealne lubjakivi on kas punane või lapiline. Läti aladel sisaldavad Pirgu lademe lubjakivid Läänemere all ka kohati naftat. Poola aladel esindab Pirgu ladet Prabuty mergel.

Viited 

Ordoviitsiumi lademed
Juuru lade

Juuru lade on siluri ladestu Llandovery ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade).

Ladet hakkas esimesena eristama Friedrich Schmidt aastal 1858. Lademe stratotüübiks määras ta tänapäevaks hävinud paljandi Juurus, lademe neostratotüübiks on aga Juuru 335 puurauk. Juuru aleviku järgi on lade ka oma nime saanud. Üleilmses standardis vastab sellele Rhuddani lade. Juuru lademe all lamab Porkuni lade ja temal lasub Raikküla lade.

Lademe vanus on 445,6...441 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Stačiūnai kihistu, milles on eristatud Stūri kihistik ja Leedu keskosas ka Rovėja kihistikku; Õhne kihistu, milles on eristatud Rozēni, Rūja ja Puikule kihistikud; Tamsalu kihistu, milles on eristatud Karinu ja Tammiku kihistikud, ning Varbola kihistu, milles on eristatud Koigi kihistik. Õhne kihistu kõige alumisemad kihid ulatuvad lisaks silurile ka ordoviitsiumisse.

Leedu keskosas moodustab selle ja Raikküla lademe vahelise üksuse Apaščia kihistu. Ka ühendatakse Juuru ja Raikküla lademed Leedus ühiseks Juuru-Raikküla lademeks.

Lademe paksus Eestis on 20–65 m.

Lademe avamusala kulgeb Kesk-Hiiumaalt Peipsi lähedale. Nagu siluri lademetele Eestis omane, ei ole selle kivimid devonis esinenud kulutuse tõttu esindatud Ida- ega Kagu-Eestis.

Lade paljandub näiteks Hillestel ja Pullapääl.

Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi. Lõunapoolsetes piirkondades lisandub sellele ka mergel.

Viited 

Siluri lademed
Ordoviitsiumi lademed
Raikküla lade

Raikküla lade on siluri ladestu Llandovery ladestiku kronostratigraafiline üksus (lade). Raikküla lademe all lamab Juuru lade ja temal lasub Adavere lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Friedrich Schmidt aastal 1881. Lademe stratotüübiks on Raikküla H-138 puurauk, täiendavaks stratotüübiks aga Kuressaare (Kingissepa) G1 puurauk. Raikküla järgi on lade ka oma nime saanud. Üleilmses standardis vastab sellele Aeroni lade, alumises osas ka Rhuddani lade.

Lademe vanus on 436,7...441 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Pusku kihid, Nurmekunna kihistu, milles on eristatud Imavere, Järva-Jaani, Jõgeva, Mõhküla ja Vändra kihid; Saarde kihistu, milles on eristatud Ikla, Kolka, Lemme, Staicele, Heinaste ja Slītere kihistikud; Remte kihistu, Raikküla kihistu, Hilliste kihistu ja Dobele kihistu.

Leedu keskosas moodustab selle ja Juuru lademe vahelise üksuse Apaščia kihistu. Ka ühendatakse Juuru ja Raikküla lademed Leedus ühiseks Juuru-Raikküla lademeks.

Lademe paksus Eestis varieerub, näiteks on see 30–70 m Kesk-Eestis, aga 177 m Ikla puuraugus.

Lademe avamusala algab Lõuna-Hiiumaalt ja kulgeb läbi Ridala poolsaare keskosa Paideni, sealt ida suunas edasi Palamuse ja Võhma kanti. Nagu siluri lademetele Eestis omane, ei ole selle kivimid devonis esinenud kulutuse tõttu esindatud Ida- ega Kagu-Eestis.

Lade paljandub näiteks Puskul, Orgital ja Kalanal.

Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi, Lisaks on lademes veel palju merglit, lademe idaosas on kivimid dolomiidistunud.

Viited 

Siluri lademed
Rootsiküla lade

Rootsiküla lade on siluri ladestu Wenlocki ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Rootsiküla lademe all lamab Jaagarahu lade ja temal lasub Paadla lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Hendrik Bekker aastal 1925. Toona nimetas ta seda Saaremaa lademe Rootsiküla-Kaarma alamlademeks. Lihtsama nimetuse ja lademe staatuse sai Rootsiküla lade aastal 1933. Lademe stratotüüp asub Viita paemurrus, täiendatud stratotüüp on pärit Kipi puuraugust, neostratotüüp asub aga Vesiku jõe kaldal. Üleilmses standardis vastab sellele Homeri lade. Leedu aladel eristatakse selle analoogina Géluva ladet. Lade on oma nime saanud Rootsiküla järgi.

Lademe vanus on 427...422,7 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Rootsiküla kihistu, milles on eristatud Kuusnõmme, Soeginina, Vesiku ja Viita kihid, ning Sakla kihistu.

Lademe paksus Eestis on nt 20–40 m.

Lademe avamusalad on Saaremaal Atlast Kübassaareni ja Mandri-Eestis Tõstamaa juurest Selisteni. Sealt edasi ida suunas lademe kivimeid ei esine.

Lade paljandub näiteks Soeginina ja Anikaitse pangal.

Lademe kivimkoosseisus on palju dolo- ja lubjakivi.

Viited 

Siluri lademed
Kuressaare lade

Kuressaare lade on siluri ladestu Ludlowi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Kuressaare lademe all lamab Paadla lade ja temal lasub Kaugatuma lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Einar Klaamann aastal 1970. Lademe stratotüübiks on Kuressaare G1 puurauk. Kuressaare lade on oma nime saanud Kuressaare linna järgi. Üleilmses standardis vastab sellele Ludfordi lade.

Lademe vanus on 419,4...418,7 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Kuressaare kihistu, milles on eristatud Kudjape ja Tahula kihid, ning Ventspilsi kihistu.

Lademe avamusala on Lõuna-Saaremaal. Lademe kivimid esinevad veel Kihnu ja Ruhnu all, sealt ida suunas neid ei esine.

Lade paljandub näiteks Kudjapel ja Tahulas.

Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi. Eestis ongi lade esindatud vaid lubjakiviga, mujal lasub lubjakivi all veel mergli kiht.

Viited 

Siluri lademed
Jaan Pärnamäe

Jaan Pärnamäe (sündinud 1. aprillil 1968) on eesti tõlkija ja filosoof.

Tõlkeid
 Søren Kierkegaard, Surmatõbi ("Sygdommen til Døden": 1849), Tartu: Ilmamaa 2006, ISBN 9789985771662
 Søren Kierkegaard, Võrgutaja päevaraamat ("Forførerens Dagbog" [Enten-Eller: 1843]), Tartu: Ilmamaa 2007, ISBN 9789985771907
 Søren Kierkegaard, Filosoofilised pudemed ("Philosophiske Smuler": 1844), Tartu: Ilmamaa 2008, ISBN 9789985772706
 Søren Kierkegaard, Ängi mõiste ("Begrebet Angest": 1843), Tartu: Ilmamaa 2008, ISBN 9789985772867
 Georg Brandes, Søren Kierkegaard ("Søren Kierkegaard": 1877), Tartu: Ilmamaa 2009, ISBN 9789985772898
 Louis Hjelmslev, Sissejuhatus keeleteooria alustesse ("Omkring sprogteoriens grundlæggelse": 1943), Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus 2012, ISBN 9789985794692
 Lars Fr. Svendsen, Igavuse filosoofia ("Kjedsomhetens filosofi": 1999), Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus 2012, ISBN 9789985587393
 Jyrki Siukonen, Vasar ja vaikus ("Hammer and Silence": 2015), Tallinn: Eesti Kunstiakadeemia Kirjastus 2016, ISBN 9789949467938
 Erik Valeur, Seitsmes laps ("Det syvende barn": 2011), Tallinn: Varrak 2016, ISBN 9789985339077
 Giorgio Colli, Filosoofia sünd ("La nascita della filosofia": 1975), koos Kati Karjaga, Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus 2018, ISBN 9789985588499
 Erik Valeur, Mees majakas ("Logbog fra et livsforlis": 2015), Tallinn: Varrak 2019, ISBN 9789985344583
 Olli Lagerspetz, Mustuse filosoofia ("Lika": 2008 / "A Philosophy of Dirt": 2018), koos Kati Karjaga, Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus 2020, ISBN 9789985588840
 Esko Aho, 1991 : Mustade luikede aasta ("1991 : Mustien joutsenten vuosi": 2020), Tallinn: Postimehe Kirjastus 2022, ISBN 9789916667774

Välislingid
 Valik Jaan Pärnamäe tõlgitud teoseid

Eesti tõlkijad
Eesti filosoofid
Sündinud 1968
Rēzekne lade

Rēzekne lade on alamdevoni ladestiku regionaalne lade. Rēzekne lademe all lamab Ķemeri lade ja temal lasub Pärnu lade. Lademe vanus on 391...400 miljonit aastat.

Ladet hakkas esimesena eristama L. A. Lyarskaya aastal 1974. Lademe stratotüübiks on Aknīste puurauk, neostratotüübiks aga Ludza 15. puurauk. Üleilmses standardis vastab sellele Emsi lade, litostratigraafiliselt vastavad sellele Edela-Eestis Lemsi kihistik, Kagu-Eestis eristatakse selles aga Rēzekne ja Mehikoorma kihistikke.

Lademe paksus Eestis on 0,7–51 m.

Ladet esineb Lõuna-Eestis ja Läti idaosas.

Eestis lade kusagil ei paljandu. Lätis paljandub see väikesel alal Ida-Lätis Viļaka ümbruskonnas.

Lademe kivimkoosseisus on  Eesti aladel palju liivakivi. Läti aladel sisaldab liivakivi põhiliselt lademe alumine osa, ülemise osa moodustab valdavalt domeriit.

Viited 

Lademed
Pärnu lade

Pärnu lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Pärnu lademe all lamab Rēzekne lade ja temal lasub Narva lade.

Ladet hakkas esimesena eristama Kaarel Orviku aastal 1930. Üleilmses standardis vastab sellele Eiffeli lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Pärnu kihistu, milles eristatakse veel Tamme ja Tori kihistikke. Lademe vanus on 391...387,5 miljonit aastat.

Lademe paksus Eestis on 15–47 m. Lätis on lademe paksus 20-25 meetrit, Gulbene ümbruskonnas aga kuni 55 meetrit.

Lademe avamusala ja ühtlasi ka paljandumisala on Pärnu ja Navesti jõe org. Põhja-Euroopas see lade mujal kui Eestis ei paljandu. Selle paljandeist on üks tähelepanuväärsemaid Oore meierei paljand, kus paljanduvad nii Pärnu lade kui ka Narva lade. Lademe kivimid esinevad Eestis Pärnu-Võhma-Mustvee joonest lõunasse jäävatel aladel.

Lademe kivimkoosseisus on Eestis palju liivakivi. Lätis lisanduvad liivakivile veel aleuroliit ja savi, ka on sealsed liivakivid sageli tsementeerunud. Läti lõuna- ja idaosas lisanduvad neile dolomiit ja kips. Lademe liivakivis sisaldub naatriumirikast mineraalvett, mida ammutatakse nii Valmieras, Siguldas, Piltenes kui ka Mangaļis.

Lademe vana nimetus oli Tori lade.

Viited 

Lademed
Aruküla lade

Aruküla lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Aruküla lademe all lamab Narva lade ja temal lasub Burtnieki lade. Lademe vanus on 384...380,5 miljonit aastat.

Ladet hakkas esimesena eristama Walther Gross aastal 1940. Lademe stratotüübiks on Kalmistu paljand Tartus. Üleilmses standardis vastab sellele Givet' lade, litostratigraafiliselt vastab sellele umbkaudu Aruküla kihistu, milles eristatakse omakorda Viljandi, Kureküla ja Tarvastu kihistikke.

Lademe paksus Eestis on 66–97 m, Lätis aga 60-80 meetrit. 

Lademe avamusala kulgeb Eestis vööndina Ruhnust Peipsi läänerannikuni. Lade paljandub näiteks Kallaste ja Tamme pangal. Lätis avaneb see mõningate Vidzeme põhjaosa ürgorgude põhjas, samuti ka Kuramaa põhjaosas, kus see kohati ka paljandub.

Lademe kivimkoosseisus on palju liivakivi, kohati esineb selles ka domeriiti ja savi. Lade on rikas fossiilide poolest.

Lademe vana nimetus oli Tartu lade.

Vaata ka
Aruküla koopad

Viited 

Lademed
Aino Tamm

Aino Tamm (sünninimi Anu; 23. detsember 1864 Kuressaare küla Tarvastu vald Viljandi kreis Liivimaa kubermang – 7. detsember 1945 Tallinn) oli eesti laulja (sopran) ja laulupedagoog.

Seitsmeaastaselt läks vallakooli, hiljem Tarvastu kihelkonnakooli. Peale kihelkonnakooli lõpetamist tuli tal kodutalus vanema peretütrena teha rasket talutööd, lisaks tuli ka enda veimevaka tarvis kududa, kedrata, õmmelda ja tikkida. Tal oli suur anne käsitööks, ta õpetas ja andis nõu ka teistele. Kui tema käsitöid nägi Lilli Suburg, soovitas ta neid näitusele panna. 

Aastal 1886 asus ta õppima Viljandisse Lilli Suburgi erakooli. Seal õppis ta ka laulmist. Aastatel 1886–1897 õppis ta (Miina Härma tiivustusel) Peterburis laulmist.

Täiendas end Berliinis, Milanos ja Pariisis. Kontserdilauljana (alustas 1891) tõi kontserdilavale eesti rahvalaulu ja tutvustas seda rohkeil välisesinemistel. Oli 1923–1935 Tallinna Konservatooriumi lauluõppejõud, hiljem eraõpetaja. 

Langes 7. detsembril 1945 röövmõrva ohvriks.

Isiklikku 
Tema õde Mari Raamot oli seltskonnategelane ja kodundusõpetaja, Naiskodukaitse ja Kodutütarde liikumise üks asutajaid; vend Jaan Tamm oli metsasarvemängija ja muusikategelane, Tallinna Konservatooriumi direktor.

Viited

Välislingid
"Aino Tamm – laulmisse armunud" Muusika

Eesti lauljad
Eesti muusikapedagoogid
Naiskodukaitse liikmed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1864
Surnud 1945
Udriku raudteejaam

Udriku raudteejaam oli raudteejaam Lääne-Virumaal Kadrina vallas Mäol, Tallinna–Narva raudteel.

Udriku naaberjaam Tallinna suunal oli Tapa ja Narva suunal Kadrina raudteejaam. 

Raudteejaam rajati 1980. aastate esimesel poolel varasemate Udrikul asunud Udriku peatuse ja jaama kohal asunud Neeruti raudteepeatuse asemele. Udriku peatus oli sealjuures kaardile kantud juba 1938. aastal. 

Udriku oli Tapa eeljaam, tagamaks raudtee suuremat läbilaskevõimet ja mahutamaks rongikoosseise Tapa jaama täisolekul. Udriku jaamas oli Balti raudtee ainulaadse projekti näol kavas teostada peatumata rongide vahetusi, mille tarbeks rajati ligi kahe kilomeetri pikkune kõrvaltee, tsentralisatsiooni post ja signaalid. Tegelikult uus raudteejaam ei hakanudki terviklikult tööle ja suleti 1989. aasta lõpus. Pikalt meenutasid endise jaama asukohta sissesõidufoorid, mis töötasid läbisõidufoorina.

Raudteejaama silikaattellistest ET-post on mahajäetult säilinud tänaseni raudtee 190,75. kilomeetril.

Õnnetused
1943. aasta sügisel juhtus Udriku jaama lähistel raske raudteeõnnetus, kui Kadrina poolt liikunud sõjaväerong põrkas öisel ajal kokku Udrikust väljunud üksikveduriga. Õnnetuse käigus hukkus mitu raudteetöötajat ja sõjaväelast.

Viited

Välislingid 
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Kadrina vald
Narva lade

Narva lade on keskdevoni ladestiku regionaalne lade. Narva lademe all lamab Pärnu lade ja temal lasub Aruküla lade.

Ladet hakkas esimesena eristama D. V. Obrutšev aastal 1933. Üleilmses standardis vastab sellele Eiffeli lade, lademes eristatakse Kernavė, Leivu ja Vadja alamlademeid. Lademe vanus on 384...387,5 miljonit aastat.

Lademe paksus Eestis on 30–109 m. Läti aladel on lademe paksus 70–170 meetrit, põhjast lõuna suunas liikudes lademe paksus kasvab.

Lademe avamusala kulgeb vööndina Ruhnu saarel ja Mandri-Eestis Häädemeeste ja Mustvee joonel, üksikult esineb ladet Narva jõe keskjooksul. Lätis avaneb lade Kuramaa põhjaosas Slītere rahvuspargi aladel. Selle paljandeist on tähelepanuväärseim Oore meierei paljand, kus paljanduvad nii Pärnu lade kui ka Narva lade. Lademe kivimid esinevad kogu avamusalast lõunasse jääval alal.

Litostratigraafiliselt vastavad sellele kolm kihistut: Kernavė ehk Gorodenka, Leivu ja Vadja kihistu. Lade jaguneb kolmeks alamlademeks: Kernavė alamlade, Leivu alamlade ja Vadja alamlade.

Lademe kivimkoosseisus on palju dolokivi, domeriiti ja aleuroliiti. Läti aladel moodustab lademe ülemise osa punane liivakivi, samuti sisaldab see Lätis kipsi.

Lademe vana nimetus oli Narvajõe lade.

Viited 

Lademed
Leopold, Baieri prints

Leopold Maximilian Joseph Maria Arnulf, Baieri prints (9. veebruar 1846 München – 28. september 1930 München) oli Baieri sõjaväelane, kindralfeldmarssal (1905).

1905. aastast oli ta Baieri ja 1916. aastast Preisi kindralfeldmarssal, alates 29. augustist 1916 Saksa idavägede ülemjuhataja (Oberbefehlshaber Ost). Viimases ametis juhtis ta ka Saksa okupatsioonivägesid Eestis 1917–1918.

Viited

Kirjandus 
 Hans-Michael Körner, Ingrid Körner (Hrsg.) "Aus den Lebenserinnerungen von Leopold Prinz von Bayern (1846–1930)" Regensburg: Pustet, 1983; ISBN 3-7917-0872-4
 Eugen Wolbe "Prinz Leopold von Bayern" Leipzig: Koehler Verlag, 1920, 172 lk
 Jürgen Hahn-Butry (Hrsg.) "Preußisch-deutsche Feldmarschälle und Großadmirale" Berlin: Safari, 1938

Välislingid 

Baieri sõjaväelased Esimeses maailmasõjas
Sündinud 1846
Surnud 1930
Musta Kotka ordeni kavalerid
Eesti ajalooga seotud isikud
Baieri kuningriik
Marco Reus

Marco Reus (sündinud 31. mail 1989 Dortmundis) on Saksamaa jalgpallur. Ta mängib Saksamaa klubis Dortmundi Borussia ründava poolkaitsja positsioonil. Saksamaa jalgpallikoondist esindab Reus 2011. aastast.

Aastatel 2009–2012 mängis Marco Reus Mönchengladbachi Borussias. Bundesliga hooajal 2011–2012 lõi ta 18 väravat ja andis 8 resultatiivset söötu, aidates klubil jõuda UEFA Meistrite Liiga eelringini.

Suvel 2012 asus Reus Dortmundi Borussiasse, mille jalgpalliakadeemias ta mängis aastatel 1996–2006.

Aastatel 2012 ja 2019 on ta valitud Saksamaa aasta jalgpalluriks.

Koondisekarjäär 
Debüüdi Saksamaa rahvuskoondises tegi Reus 7. oktoobril 2011 mängus Türgi vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 27. mail 2012 sõprusmängus Šveitsi vastu.

Ta kuulus Saksamaa koondisse 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Ukrainas ja Poolas. 22. juunil toimunud veerandfinaalimängus lõi ta värava Kreekale. Poolfinaalis kaotati Itaaliale ning jäädi jagama 3.–4. kohta.

2014. aasta maailmameistrivõistlustest ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustest jäi ta vigastuste tõttu eemale.

2018. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus lõi ta värava Rootsi vastu.

Saavutused 
Dortmundi Borussia
DFB-Pokal: 2016–17
DFL-Supercup: 2013, 2014, 2019

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht

Saksamaa jalgpallurid
Mönchengladbachi Borussia mängijad
Dortmundi Borussia mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1989