joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Werner Jarowinsky

Werner Jarowinsky (25. aprill 1927 Leningrad – 22. oktoober 1990 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Jarownskyte perekond kolis 1930. aastatel Leningradist Saksamaale. Werner Jarowinsky õppis põhikooli lõpetamise järel aastatel 1941–1943 kaubandust, seejärel teenis ta kuni 1945. aastani Wehrmachtis.

1945. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse ja oli Saksa Rahvapolitsei teenistuja. Gümnaasiumi lõpetas ta 1947. aastal. 1948–1951 õppis ta Halle-Wittenbergi Martin Lutheri Ülikoolis ja Berliini Humboldti Ülikoolis majandust ning õigusteadust. 1951–1956 töötas ta Berliini Humboldti Ülikooli dotsendina. Väitekirja kaitses ta samas 1956. aastal.

1956. aastal sai ta Sisekaubanduse Uurimisinstituudi juhatajaks. 1957. aastal läks ta tööle Saksa DV Kaubanduse ja Varustamise Ministeeriumi, kus ta esialgu oli peavalitsuse juht ja 1959–1963 aastast riigisekretär. 1963. aastal sai Werner Jarowinsky Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks (liikmeks sai ta 1984. aastal). Keskkomitee Sekretariaadis oli ta vastutav kaubanduse ja varustamise küsimuste eest, hiljem kuulusid tema vastutusalasse ka kirikuküsimused.

Werner Jarowinsky oli alates 1963. aastast Rahvakoja (parlamendi) liige. Alates 1971. aastast oli ta Rahvakoja kaubanduse ja varustamise komisjoni esimees. 1989. aasta novembris sai ta Rahvakoja asepresidendiks ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei fraktsiooni esimeheks. 11. jaanuaril 1990 lahkus ta Rahvakojast ja 20. jaanuaril 1990 heideti ta Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Sündinud 1927
Surnud 1990
René Reinumäe

René Reinumäe (sündinud 27. veebruaril 1978) on eesti skulptor.

Haridus
Lõpetas 1996. aastal Rakvere Reaalgümnaasiumi ja 2000. aastal Tartu Kunstikooli Pallas kiviraiumise ja skulptuuri eriala. 2004. aastal lõpetas Eesti Kunstiakadeemia skulptuuri eriala bakalaureuseõppe ja 2012. aastal skulptuuri ja installatsiooni magistriõppe.

Eksponeeritud skulptuurid
Kaktus (2006), Tallinn, Magistrali kaubanduskeskuse juures
Laila juuksurisalong (2007), Mädapea mõis
Õunatuumafüüsik (2007), Tallinna Tehnikaülikool
Hambad (2008), Pedvale skulptuuripark, Läti
On pikem kui on lai ehk kollane vabadusekepp (2008), Eesti Ajaloomuuseum, Maarjamäe loss
Oravad (2009), Baltic Sea Centre, Kellokoski, Soome
Haigutav kunstnik (2011), Karepa küla, Kalame talumuuseum
Boriss Jeltsini bareljeef (2013), Tallinn, Nunne tänav, Patkuli trepi juures
Amandus Adamsoni skulptuuri "Hukkuva laeva viimne ohe" suurendatud koopia (2013), Paldiski
Horror titt (2014), Seira küla, Rootsi raudteejaam

Viited

Eesti skulptorid
Sündinud 1978
Hessen-Darmstadti maakrahvkond

Hessen-Darmstadti maakrahvkond (saksa: Landgrafschaft Hessen-Darmstadt) oli Saksa-Rooma riigi osariik, mida valitses Hesseni dünastia noorem haru. See moodustati aastal 1567 pärast Hesseni maakrahvkonna jagamist maakrahv Philipp I nelja poja vahel.

Maakrahvide residents oli Darmstadtis, sellest ka nimi. Napoleoni sõdade tulemusena ülendati maakrahvkond pärast keisririigi lõpetamist aastal 1806 Hesseni suurhertsogkonnaks.

Geograafia 

Maakrahvkond koosnes lõunapoolsest Starkenburgi territooriumist Darmstadti residentsiga ja põhjapoolsest Ülem-Hesseni provintsist koos Alsfeldi, Gießeni, Grünbergiga, loodepoolsest hinterland valdusest ümber Gladenbachi, Biedenkopfi ja Battenbergi, samuti Vöhl eksklaavist Alam-Hessenis.

Ajalugu 

Hessen-Darmstadti maakrahvkond tekkis aastal 1567, kui Georg, noorim neljast maakrahv Philipp I Suuremeelse pojast sai Hesseni maad endises Katzenelnbogeni krahvkonnas. Tema vanem vend Wilhelm IV sai Hessen-Kasseli maakrahvkonna, samas teine poeg Ludwig IV omandas Hessen-Marburgi ja kolmas Philipp II sai Hessen-Rheinfelsi maakrahviks.

Hesseni sõda 

Hessen-Rheinfelsi liin hääbus Philippi surmaga aastal 1583. Kui lastetu Hessen-Marburgi maakrahv Ludwig IV aastal 1604 Marburgi lossis suri, viis pärilusvaidlus tema maade üle koos usuerinevustega kalvinistliku Hessen-Kasseli ja luterliku Hessen-Darmstadti vahel terava aastakümnetepikuse vastasseisuni. Kuna Marburgi ülikool muutus Hessen-Kasseli maakrahvi Moritzi võimu all kalvinistlikuks, asutas tema nõbu Hessen-Darmstadtist Ludwig V aastal 1607 luterliku Gießeni ülikooli.

Pärimiskonflikt jätkus Kolmekümneaastase sõja laiemas võitluses, kus Hessen-Kassel asus protestantlike riikide poolele ja Hessen-Darmstadt asus keisri poolele. Hessen-Homburg ja Hessen-Rotenburg lõid vastastest lahku aastatel 1622 ja 1627. Kuigi Hessen-Darmstadt ja Hessen-Kassel jõudsid aastal 1627 kokkuleppeni, tekkisid tülid taas, põhjustades inter alia Dorsteni piiramise ja kulmineerudes rea avalahingutega alates 1645. aastast, kui Kasseli maakrahvinna Amalie Elisabeth piiras Marburgi. Konflikt lahendati lõpuks 1648. aasta Vestfaali rahu eelõhtul, rohkem kui 80 aastat pärast valduste jagunemist. Suured osad vaidlusalusest Ülem-Hesseni territooriumist, sealhulgas Marburg, läksid vanemale Kasseli liinile, kui Hessen-Darmstadt säilitas Gießeni ja Biedenkopfi.

18. sajand 

Aastal 1736 pärisid Hessen-Darmsatdti maakrahvid hääbunud Hanau-Lichtenbergi krahvide valdused, mille taas vaidlustasid nende Kasseli nõod. Hessen-Darmstadt sai suure territooriumi ilmalikustamisest ja mediatisatsioonist (1803. aasta Reichsdeputationshauptschluss). Kõige märkimisväärsem oli Vestfaali hertsogkonna omandamine, mida varem omas Kölni vürstlik peapiiskop, samuti territooriumid Mainzi vürstlikult peapiiskopilt ja Wormsi vürstlikult piiskopilt.

Aastal 1806, pärast Saksa-Rooma riigi lõpetamist ja tema nõo, Hessen-Kasseli kuurvürsti Wilhelm I minemaajamist, ühines maakrahv Ludwig X Napoleoni Reini Liiduga ja võttis tiitliks Hesseni suurhertsog.

Vaata ka 

 Hesseni valitsejate loend

Saksa-Rooma riigi valdused
Jõhvi mõis

Jõhvi mõis (saksa keeles Jewe) oli Jõhvi kihelkonnas asunud rüütlimõis, mis paiknes praeguse Jõhvi linna territooriumil. Mõisasüda hävis teises maailmasõjas ning selle kohal asub praegu Jõhvi kontserdimaja.

Mõisa järgi on nime saanud Haljala lademe Jõhvi kihistu.

Ajalugu
Jõhvi mõisa mainiti esmakordselt aastal 1336, kui selle esimene teadaolev omanik oli Nicolas de Geyvi. Aastast 1491 kuulus mõis Narva ordufoogtile. Seda aastat peetakse sageli ka Jõhvi mõisa esmamainimise aastaks. 15. ja 16. sajandil oli mõis Liivi ordu valduses. 1581. aastal vallutasid Jõhvi mõisa rootslased.

Jõhvi mõis on kuulunud Bergi, Schwebsi, Igelströmi ja Girard de Soucantoni suguvõsadele. 1919. aastal võõrandati mõis maareformi käigus.

Eesti Vabariigi ajal, 1929. aasta kevadel hõivas Jõhvi mõisa Eesti Kaitseväe 4. Üksik Jalaväepataljon ning mõisahoones asusid väeosa staap, ohvitseride kasiino ja ohvitseride korterid. Teise maailmasõja Saksa okupatsiooni ajal asus mõisas Saksa sõjaväelaste hospidal. 

Mõisahoone hävis 18. septembril 1944, kui Saksa sõjavägi selle õhkis.

Jõhvi mõisa park

Viited

Välislingid
Jõhvi mõis, www.virumaa.ee

Virumaa mõisad
Jõhvi kihelkond
Girard de Soucantonide mõisad‎
Grethe Ingmann

Grethe Ingmann (neiupõlvenimi Grethe Clemmensen; 17. juuni 1938 – 18. august 1990) oli taani laulja.

Grethe oli aastail 1956–1975 abielus kitarristi Jørgen Ingmanniga. Abikaasadena esinesid duetina (Grethe & Jørgen Ingmann) ja võitsid lauluga "Dansevise" 1963. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse. Laul on kirjutatud Sejr Volmer-Sørenseni sõnadele ja kuulub Taani kultuurikaanoni koosseisu. 

Grethe Ingmann suri 52-aastasena vähki.

Taani lauljad
Sündinud 1938
Surnud 1990
Isabelle Aubret

Isabelle Aubret (kodanikunimi Thérèse Coquerelle; sündinud 27. juulil 1938 Lille'is) on prantsuse laulja.

Ta võitis Prantsusmaad esindades 1962. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse lauluga "Un premier amour". Samuti esindas ta Prantsusmaad ka 1968. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "La source" ja sai seal 3. koha.

Välislingid 
 Koduleht

Prantsuse lauljad
Eurovisioonil osalejad
Sündinud 1938
Eurovisiooni võitjad
Religioosne ideoloogia

Religioosne ideoloogia on sarnase elulaadi, käitumise, väärtussüsteemi, müütide või uskumuste süsteemi propaganda. Nagu kõik ideoloogiad üritatakse ka religioosset ideoloogiat asetada inimeste teadlike (ja alateadlike) valikute aluseks kõigil tähtsamatel ühiskonnaelu tasanditel. Religioosne ideoloogia on masside mõjutamise vahend. Loodusteadlased peavad religioosseid ideoloogiaid lihtsustatud ja ebatõesteks ettekirjutusteks tegelikkusest. Religioossed ideoloogiad on ebateaduslikud.

Alar Kilp arvab, et religioon ei erine ideoloogiast. Religioosne ideoloogia on usundi väljendus ühtses normeeritud õpetuses ja kollektiivses ühtekuuluvuses. Kirikus on ideoloogiliseks aluseks usutunnistus. Religioosne ideoloogia on seotud organisatsiooniga ja erineb individuaalsest vaimsusest (üksikisiku usulisest kogemusest).

Tänapäeval probleemseim religioosne ideoloogia on islamism. Sarnane nähtus (aga mitte sama), on "poliitiline religioon" (nt kommunism, fašism) kus toimub ühiskonna ritualiseerimine. Selliste maailmavaadete ja religioossete ideoloogiate ühine tunnus on ainuvalitsus (autoritarism) ja totalitarism.

Religioosne ideoloogia tekkib kui poliitiline võim hakkab kujundama teoloogiat. Näiteks Rooma impeeriumi ja Bütsantsi keisrid toetasid kiriku ühtse usutunnistuse sõnastamist. Usutunnistused (nt "Ei ole jumalat peale Allahi ja Muhammad on tema saadik.") on religioossed ideoloogiad, mida kasutatakse ühiskondlikus võimuvõitluses.

Vaata ka 
 Poliitiline religioon

Viited 

Ideoloogiad
Paul Mänd

Paul Mänd (sündinud 17. detsembril 1973) on eesti skulptor.

Ta lõpetas 1999. aastal Eesti Kunstiakadeemia skulptuuri eriala. Õpetanud Viimsi Kunstikoolis. Elab ja töötab Harjumaal Tammispea külas. Võtnud osa mitmest lume-, puu- ja kiviskulptuurisümpoosionist nii Eestis kui ka väljaspool Eestit. Osalenud enam kui kümnel grupinäitusel. Isikunäitus "Ennäe Inimest" (2000) Valga Muuseumis.

Tööd avalikus ruumis
Paul Mänd on loonud mitu skulptuuri koos Aivar Simsoniga:
2010 "Noormees jalgrattaga muusikat kuulamas", Rakvere
2011 Nikolai von Glehni ausammas, Tallinn, Nõmme
2012 "Alice ja Aada", Karepa, Kalame talumuuseum
2013, Kaljo Kiisa ausammas, Jõhvi
2014 "Saksofonist", Kõltsu mõis
2014 "Viiuldaja", Kõltsu mõis
2016 Paul Kerese mälestusmärk, Narva
2015 "Kolm munka", Tallinn, Taani kuninga aed
2016 "Debora Vaarandi", Laimjala
2016 "Kalevipoeg", Kõltsu mõis

Viited

Välislingid
http://www.delfi.ee/teemalehed/paul-mand

Eesti skulptorid
Sündinud 1973
Selja mõis

Selja mõis (saksa keeles Gut Selgs, varasem nimi Tolsburg) oli rüütlimõis Virumaal Haljala kihelkonnas, mõisasüdamega praeguse haldusjaotuse järgi Lääne-Viru maakonna Viru-Nigula valla Selja külas.

Selja mõis on rajatud 15. sajandil. Selja mõisale kuulusid Selja, Rutja, Karepa ja Toolse küla maad. 

Selja mõisal oli ka kaks karjamõisa: Fichtenhof ( ) ja Kuusiku ja Nõmmküla mõis.

Omanikud
16. sajandi teisel poolel (1582. aastast) oli mõisa omanik William Ruthven. 17. sajandi alguses oli mõis poolakate, seejärel rootslaste valduses. 1617. aastal läänistati mõis Hermann Wrangellile, 1625. aastal Hans Wrangellile. 18. sajandi alguses oli mõisa omanik Lugaži vabahärra Jürgen Gustav Wrangel, kes 1723. aastal loovutas mõisa oma vennapojale Carl Johann von Wrangellile. 1726. aastast kuulus Selja mõis Löwenwolde aadlisuguvõsale, mõisa omanikuks oli Karl Gustav von Löwenwolde. 18. sajandi keskpaigast (vähemalt alates 1750) oli mõis Rennenkampffide aadlisuguvõsa omanduses. 1861. aastal päris mõisa Otto Wilhelm Edler von Rennenkampff. 1864. aastal pantis ta mõisa John Carl Girard de Soucantonile, kes sai mõisa omanikuks 1867. aastal. Mõis kuulus Girard de Soucantonide aadlisuguvõsale kuni võõrandamiseni 1919. aastal. Viimane mõisnik oli John Carl Girard de Soucantoni poeg Gustav John Edmund Girard de Soucanton.

Mõisahooned
Mõisa peahoone oli kahekorruseline paekivihoone, ehitatud tõenäoliselt 18. sajandi teises pooles. Peahoone on lagunenud, säilinud on hoone vare. Mõisakompleksil oli palju kõrvalhooneid: ait, tall, aednikumaja, valitsejamaja, kuivati, saun, viinavabrik, laut, rehi, tuulik ja majandushoone. Ka kõrvalhooned on halvas olukorras või hävinud. Mõisa ümber on keskmise suurusega park, osaliselt piiratud paekivimüüriga.

Viited

Välislingid
Kultuurimälestiste riiklik register. Mõisate ülevaated (1976-1978). Selja mõis

Eestimaa fideikomissmõisad
Virumaa mõisad
Viru-Nigula vald
Haljala kihelkond
Girard de Soucantonide mõisad‎
Rennenkampffide mõisad
Dodge Charger

Dodge Charger on Dodge kaubamärgi all müüdav automudel, mida on valmistatud 1960ndate keskpaigast tänapäevani seitsme põlvkonna vältel ja mis on erinevatel ajastutel olnud erinevate keretüüpidega. 

1966–78 oli Dodge Charger kaheukseline tagarattaveoga keskklassi auto (Chrysler B-body), 1983–87 väiksem esiveoline keskklassi auto (Chrysler L-body) ning alates 2006. aastast on tegu suure taga- või nelikveoga sedaaniga (LX ja LD platvorm).

Esimene põlvkond (1966–1967) 
Esimese põlvkonna Charger on kaheukseline fastbast-kerega kupee, millel oli salongis 4 istekohta. Keskmise suurusega Charger jagas komponente Coronetiga, mis kasutas samuti Chrysler B platvormi. Baasmootoriks oli 318-kuuptolline (5,2 l) V8 koos kolmekäigulise manuaalkäigukastiga ningsaadaval oli ka automaatkäigukast. Pakuti ka ka suuremaid ja võimsamaid mootoreid: näiteks 426-kuuptolline (7,0 l) Hemi V8. Esimese põlvkonmna Chargeri müüginümbrid jäid kesiseks.

Teine põlvkond (1968–1970)

Kolmas põlvkond (1971–1974)

Neljas põlvkond (1975–1978)

Viies põlvkond (1982–1987)

Kuues põlvkond (LX; 2006–2010)

Seitsmes põlvkond (LD; 2011–tänapäev)

Dodge Charger SRT8 

Dodge Charger SRT8 (Street and Racing Technology) on Dodge'i sportsedaan.

Seda on toodetud kolm põlvkonda. Teise põlvkonna Chargeri mootor on HEMI, mille töömaht on 6428 cm³ ja millel on V8 bensiinimootor. Võimsust on 477 hobujõudu, pöördemomenti 637 Nm, kiirendusaeg 0–100 km/h on 4,8 s. Käigukastiks on 5-käiguline automaat. Tippkiirus on 290 km/h. Kütusekulu linnas on 17 l/100 km ja maanteel 10,2 l. Veljed on 20-tollised. Auto kaal on 1979 kg.

Auto on ehitatud tagaveolisele platvormile LX, mis on inspireeritud Mercedes-Benz E- ja S-klassi omadest. Sama mootorit kasutavad ka Jeep Grand Cherokee SRT8, Chrysler 300 SRT8 ja Dodge Challenger SRT8. SRT8 pikas tagatules on 164 LED-lampi. Charger SRT8 põhiline rivaal on 87 hobujõudu võimsam Cadillac CTS-V.

Autod
Charger
Sõiduautomudelid
Reimo Sagor

Reimo Sagor (sündinud 14. mail 1987 Lääne-Nigula vallas) on eesti näitleja.

Ta on õppinud Palivere Põhikoolis ja lõpetanud 2006. aastal Taebla Gümnaasiumi ning 2014. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli.

Aastast 2014 töötab Reimo Sagor Vanemuise teatris näitlejana.

Filmid 

 2014 – "Nullpunkt" – Bert
 2015 – "Must alpinist" – Olle
 2016 – "Päevad, mis ajasid segadusse" – Toomas
 2018 – "Võta või jäta" – Erik
 2019 – "Skandinaavia vaikus" – Tom
 2022 – "Tagurpidi torn" – Olav
 2022 – "Kalev" – Aivar Kuusmaa

Televisioon 

 2014 – "Padjaklubi" – Ken-Stefan
 2014 – "Nullpunkt" – Bert
 2018 – "Pank" – Jimmy
 2018, 2021 – "Alo" – Erki

Rolle teatrites 
 2013 Osalemine lavastuses – Ojasoo / Semper “Pedagoogiline poeem” (teatris NO99)
 2013 Osalemine lavastuses – Paškevicius / Köster / Aus “Detox” (teatris NO99)
 2013 Osalemine lavastuses – Kangro / Lehman / Kerikmäe “samm lähemale” (teatris NO99)
 2013 Nikifor Arsentjevitš Pugatšov (lihunik) – Erdman / Ojasoo / Semper “Enesetapja” (teatri NO99 näitlejatega Vene Kultuurikeskuses)
 2014 Nikolai Kolessov, Miilits – Vampilov “Hüvastijätt juunis” (teatris “Endla”)
 2014 Avtandil Varsimašvili "Armastan! Armastan! Armastan!" (Nikala)
 2014 Jacob Grimm/Jacob Grimm/Veikko Täär "Punamütsike" (Punamütsike)
 2015 Osalemine lavastuses – Ojasoo / Semper / Trupp “Kõnts” (teater NO99)
 2015 Sofi Oksanen "Kui tuvid kadusid" (Roland Simson)
 2015 Kadri Noormets "Go Neo Und Romantix” (Gooma)
 2016 Osalemine lavastuses – Lagle “Paradiis” (Von Krahli Teater)

Tunnustus 

 2018 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (parima meesnäitleja preemia Eriku rolli eest filmis „Võta või jäta“)
2020 Bruno O'Ya stipendium

Viited

Välislingid 
 Reimo Sagor "Vanemuise" teatri kodulehel
 Reimo Sagor Eesti filmi andmebaasis

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1987
Hessen-Homburgi maakrahvkond

Hessen-Homburg moodustati eraldi maakrahvkonnaks aastal 1622 Hessen-Darmstadti maakrahvi poolt. Seda hakkas valitsema tema poeg, kuigi see ei saanud Hessen-Darmstadtist sõltumatuks enne 1668. aastat.

Lühikeseks ajaks jagati see Hessen-Homburgiks ja Hessen-Homburg-Bingenheimiks, kuid need osad taasühendati aastal 1681.

Hessen-Homburgi maakrahvkond koosnes kahest osast, Homburgi ringkond Reini paremkaldal ja Meisenheimi ringkond, mis liideti aastal 1815, sama jõe vasakkaldal.

Aastal 1866 päris Hessen-Homburgi Hessen-Darmstadti suurhertssog, kui Meisenheim läks Preisimaale. Hiljem samal aastal võeti need territooriumid Hessen-Darmstadtilt ära ja endine maakrahvkond kombineeriti koos Hesseni kuurvürstkonna, Nassau hertsogkonna ja vabalinna Frankfurdiga Preisimaa Hessen-Nassau provintsiks.

Tänapäeval moodustab see osa Saksamaa Hesseni liidumaast.

Vaata ka 
Hesseni valitsejate loend

Saksamaa ajaloolised riigid
Saksa-Rooma riigi valdused
Žalpiai

Žalpiai on alev Leedus Kelmė rajoonis Pakražantise vallas. Alev asub Žalpė jõe kaldal.

Žalpiais on  raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Žalpiai mõisakompleks (peahoone hävis Teises maailmasõjas) ja aastal 1928 püstitatud katoliku kirik.

Ajalugu 

Küla kuulus aastail 1616–1621 Raseiniai protestantide kogudusele. Aastal 1714 püstitas toonane mõisnik Plusčiauskas külla puidust kabeli. Aastal 1923 rajati mõisa juurde ka kool, postkontor ja meierei. Kirik valmis aastal 1928.

Pilte

Viited

Välislingid 

Alevi kodulehekülg
Alev portaalis vietoves.Lt

Leedu alevid
Kelmė rajoon
Alutaguse metskond

Alutaguse metskond on Riigimetsa Majandamise Keskuse metskond Ida-Viru maakonnas. 

Metskonna pindala on 86 045 ha, millest metsamaa moodustab 63%. Metsatüüpidest on levinuimad palumetsad, soovikumetsad ja rabastuvad metsad. Puuliikidest on levinuim mänd, järgnevad kask ja kuusk.

Alutaguse metskonda kuulub viis metsandikku:
Avinurme metsandik
Iisaku metsandik
Mäetaguse metsandik
Pagari metsandik
Permisküla metsandik

Metskonna keskus asub Iisakul.

Viited

Välislingid
RMK Alutaguse metskonna põhimäärus

Eesti metskonnad
Ida-Viru maakond
Alutaguse vald
Armeenia mütoloogia

Armeenia mütoloogia on armeenlaste muistne mütoloogia.

See sai alguse Urartust ning hiljem mõjutasid seda Mesopotaamia usund, zoroastrism ja vanakreeka mütoloogia.

Arvatakse, et armeenlased olid alguses loodusekummardajad.

Armeenia mütoloogia kujunemine

Armeenia jumalate (ditsov) panteon kujunes välja armeenia algkeelt kõnelevatel hõimudel, kes pärisid Armeenia mägismaal elavate algindoeurooplaste usundi põhijooned.

Algselt austati Arat, kes oli Arevi (päikese) kehastus. Armeenlased nimetasid end päikese lasteks. Indoeuroopa pärandi seas oli ka kotkaste ja lõvide kultus ning taevakultus.

Ajapikku ilmusid mitteindoeuroopa päritolu jumalused. Peajumal Vanatur asendati Aramazdiga, kelles zoroastristliku Ahura Mazda jooned segunesid kohaliku jumaluse joontega. Samamoodi asendati viljakusjumalanna Nar Anahitiga.

Hellenismiajal samastati armeenia jumalused kreeka jumalustega: Aramazd Zeusiga, Anahit Artemisega, Vahagn Heraklesega, Astghik Aphroditega, Nane Athenaga, Mihr Hephaistosega ja Tir Apolloniga.

Pärast kristluse vastuvõtmist teisenesid vanad müüdid ja uskumused uuteks mütoloogilisteks kujutlusteks ja lugudeks. Jumalate ja vaimude asemele astusid Piibli tegelased, näiteks võtsid Ristija Johannes ja peaingel Gabriel üle mõned Vahagni jooned.

Allikad muistse armeenia usundi kohta on vanakreeka autorid Platon, Herodotos, Xenophon ja Strabon, Bütsantsi õpetlane Prokopios Kaisareast ning keskaja armeenia autorid Movses Horekatshi, Agathangeghos, Jeznik Koghbatshi, Sebevos ja Anania Širakatshi ning suuline rahvapärimus.

Panteon

Panteon oli algselt Urartu päritolu. Hiljem sai see semi, iraani ja kreeka mõjutusi.

Varajased jumalused
Ḫaldi, algne peajumal. Et tema nimest sai tiitel (nagu "Baal"; "linna Ḫaldi", "tormide Ḫaldi"), siis peajumal lõpuks sulandus või asendus Ahura Mazdaga, kellest sai Aramazd. Ḫaldi moodustas triaadi Ardinise ja Teišebaga.
Ardinis, päikesejumal, Ḫaldi poeg, jumalate juhtkolmiku liige..
Saris, tõenäoliselt Ištari moonutus.
Selardi, kuujumalanna.
Teišeba, tormijumal, Ḫaldi poeg, jumalate juhtkolmiku liige.

Viited

Religioon
Armeenia kultuur
Armeenia ajalugu
Sonoscopia

Sonoscopia on loome- ja kultuurikeskus instituut Portos, muusika uute väljendusvahendite ja tehnoloogiate arendamise ning teadustööga tegelevaid asutusi.

Välislingid 
Kodulehekülg

Nüüdismuusika
Užventise mõis

Užventise mõis (leedu Užvenčio dvaras) on endine mõis Leedus Kelmė rajoonis Užventise linnas.

Mõisa on esimest korda mainitud aastal 1527, toona oli see  riigimõis. Mõis on kuulunud Andrius Tujinlaitisele, Kasparas Bilevičiusele, Gorskitele, Simonas Vainiusele, Matas Vainiusele, Elžbieta Vainienėle, Antanas Gadonasele.  Aastal 1820 said mõisa omanikuks Drucki-Lubeckid.

Aastail 1887–1898 rentisid mõisa Leedu kirjaniku Šatrijos Ragana vanemad. Sealset olustikku on ta hiljem kirjeldanud oma aastal 1922 ilmunud raamatus "Vana mõis".

Aastail 1912–1942 kuulus mõis Leedu poliitikule, iseseisvusdeklaratsioonile alla kirjutanud Jonas Smilgevičiusele. Tema rajas mõisa telliselöövi ja vesiveski, mille ruumides asus ka viinavabrik.

Peahoone on tagasihoidlik kahe sissepääsuga puidust hoone. Lisaks vesiveskile ja peahoonele on säilinud veel mõisa ait, kus asub koduloomuuseum, küün, sigala, lehmalaut, teenijate maja koos selle juurde kuuluva laudaga, piimaköök, kelder, sepikoda, veski ametiruumid, linnaseladu. Ka on säilinud mõisa juures asuv park.

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Video mõisa pargist ja vesiveskist

Kelmė rajoon
Leedu mõisad
Erki Savisaar

Erki Savisaar (sündinud 16. juunil 1978 Vastse-Kuustes) on Eesti poliitik, ettevõtja ja IT-spetsialist, XIII ja XIV Riigikogu liige ning alates 18. novembrist 2021 kuni 3. juunini 2022 Eesti keskkonnaminister.

Savisaar lõpetas Tallinna Pedagoogikaülikoolis rakendusinformaatika eriala. Ta on töötanud Tallinna linnavalitsuses linnatranspordi IT-osakonna juhatajana.

2015. aastani oli Erki Savisaar Tallinna linnavolikogu liige. 2015. aasta Riigikogu valimistel pääses ta Keskerakonna nimekirjas parlamenti, kogudes Mustamäel ja Nõmmel 1862 häält, kuid ei kuulunud sel ajal erakonda.

Erki Savisaar on Edgar Savisaare poeg.

Kriitika 
 2021 – Keskkonnakirves - algatatud looduskaitseseaduse muutmise seaduse eelnõu eest. Eelnõus tehakse ettepanek sisuliselt kaotada praegu kehtiv ehituskeeluvöönd - selle ulatust vähendataks praeguselt kuni 200-meetrilt vaid 20 meetrini. Selline muudatus mõjutaks oluliselt nii randade ja kallaste hapraid ökosüsteeme, veekogude veekvaliteeti kui ka avalikkuse ligipääsu veekogude äärde.

Viited

Kirjandus
 Kristjan Pihl. "Erki Savisaar: Seisame isaga samade väärtuste eest!" Eesti Ekspress, 25. märts 2015, lk 8-9

Välislingid 

 Erki Savisaare tutvustus Riigikogu kodulehel

Eesti Keskerakonna poliitikud
Eesti keskkonnaministrid
Eesti ettevõtjad
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1978
Keskkonnakirves
Beržėnai mõis

Beržėnai mõis (leedu Beržėnų dvaras) on endine mõis Leedus Kelmė rajoonis Užventise vallas Beržėnais.

Mõis rajati XVII sajandil, selle esimesed omanikud olid Szemetid. Aastal 1636 läks see Korffide, XVIII sajandi teisel poolel aga Gorskite valdusse. XIX sajandi alguses läks mõis Czapskite valdusse. Aastal 1926 tükeldati suurem osa mõisa valdustest talukruntideks, Czapskitele jäi vaid 80 hektarit maad.

Uusgooti stiilis peahoone valmis aastal 1840, seda rekonstrueeriti aastail 1885–1887. Ümberehitustööde projekti autor oli saksa arhitekt Karl Lorentz. Tänapäeval on hoone restaureeritud ja asub eravalduses.

Lisaks peahoonele on säilinud veel vahimajake ja teenijate maja, ait, sigala, kaks lauta, õllevabrik, pesuköök ja kabel. Ka on säilinud mõisa juures asuv park.

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Artikkel mõisa kohta (leedu keeles)

Kelmė rajoon
Leedu mõisad
Fed Cupi karikavõistlused

Fed Cupi karikavõistlused ehk Fed Cup (aastani 1995 Federation Cup) on iga-aastane riikidevaheline naiste meeskonnamängu võistlus tennises.

Seda korraldab Rahvusvaheline Tenniseföderatsioon.

Võistlused said alguse 1963. aastal, et tähistada 50. Rahvusvahelise Tenniseföderatsiooni aastapäeva.

Eesti Fed Cupi koondis

Vaata ka
Davis Cup, Fed Cupi vaste meeskondadele

Tennisevõistlused
Meistriliiga (jäähoki)

Meistriliiga on Eesti  jäähoki kõrgeim liiga.

Eesti meistrivõistlused jäähokis alustasid 1934. aastal, kuid Meistriliiga 1991. aastal.

2018/19 hooaja klubid
HC Viking Tallinn
HC Everest
Narva PSK
HK Tartu Kalev-Välk

Võitjad
 1991 : Narva Kreenholm II
 1992 : Narva Kreenholm
 1993 : Narva Kreenholm
 1994 : Narva Kreenholm
 1995 : Narva Kreenholm
 1996 : Narva Kreenholm
 1997 : Tartu Välk 494
 1998 : Narva Kreenholm
 1999 : Tartu Välk 494
 2000 : Tartu Välk 494
 2001 : Narva 2000
 2002 : Tartu Välk 494
 2003 : Tartu Välk 494
 2004 : HC Panter
 2005 : HK Stars
 2006 : HK Stars
 2007 : HK Stars
 2008 : Tartu Välk 494
 2009 : HK Stars
 2010 : Kohtla-Järve Viru Sputnik 
 2011 : HK Tartu Kalev-Välk 
 2012 : HK Tartu Kalev-Välk
 2013 : Tallinn Viiking Sport
 2014 : Tallinn Viiking Sport
 2015 : Tartu Kalev-Välk
 2016 : Narva PSK
 2017 : Narva PSK
 2018 : HC Viking
2019 : Tartu Kalev-Välk
2020 : Tartu Välk 494

Vaata ka
Naiste Hokiliiga

Välislingid
Koduleht

Eesti jäähoki
Eesti meistrivõistlused
Jäähokivõistlused
Renata Oganesjan

Renata Oganesjan (sündinud 2. märtsil 2001 Dnepropetrovskis) on Ukraina iluuisutaja.

Oma partneri Mark Bardeiga osales ta 2015. aasta juunioride iluuisutamise maailmameistrivõistlustel Tondiraba jäähallis.

Ukraina iluuisutajad
Sündinud 2001
Janis Rozentāls

Janis Rozentāls (18. märts (6. märts vkj) 1866 – 8. jaanuar 1917 (26. detsember 1916 vkj) Helsingi) oli läti maalikunstnik.

Janis Rozentāls alustas kunstiõpinguid Riias saksa kaubanduskoolis. 1888. aastast oli ta vabakuulaja Peterburi Kunstiakadeemias, seejärel jätkas õpinguid samas Vladimir Makovski käe all. Õpingute ajal tegutses koos teiste lätlastest üliõpilastega kunstiringis Rūķis (Kääbus). 1894. aastal valmis diplomitööna maal "Kirikust". Lõpueksami sooritas 1896. aastal.

Pärast õpinguid elas vaheldumisi Peterburis ja Lätis, reisis palju Euroopas. Aastast 1901 elas Riias, kus aastail 1905–1906 töötas kunstiõpetajana B. Blumi erakunstikoolis ja 1906–1910 Riia kunstikoolis.

Janis Rozentāls oli 1903. aastast abielus soome lauljanna Elli Forsselliga. Neil oli kolm last: Laila, Irja ja Miķelis. Majas, kus aastail 1904–1914 kunstnik perega elas, asub nüüd Jānis Rozentālsi ja Rūdolfs Blaumanise muuseum. 

Rozentāls suri Soomes Helsingis, kuhu ta perega 1915. aastal elama asus. 1920. aastal toodi ta põrm kodumaale ja maeti Riia metsakalmistule.

1936. aastal püstitati rahvuskunstimuuseumi ette Rozentālsi mälestusmärk (skulptor Burkards Dzenis). Samuti on talle püstitatud mälestusmärk Salduses.

Looming 
Janis Rozentāls oli väga mitmekülgne. Tema loomingusse kuuluvad maastiku- ja olustikumaalid, portreed. Samuti viljeles graafikat, illustreeris raamatuid ja ajakirju.

Galerii

Vaata ka 
 Akadeemiline kunst

Viited

Välislingid 

Läti kunstnikud
Sündinud 1866
Surnud 1917
Uudeküla Bulldogs RFC

Uudeküla Bulldogs RFC on Tapa vallas Uudekülas asuv Eesti ragbiklubi. 

Klubi asutati 2007.

Ragbi
Tapa vald
Eesti spordiklubid
Meistriliiga (saalihoki)

Meistriliiga on Eesti saalihoki liiga, mis kannab nime PAF saalihokiliiga.
Meistriliiga on Eesti klubisaalihoki kõrgeim liiga, mis kannab aastast 2019 nime PAF Saalihoki liiga. Liigamänge korraldab Eesti Saalihoki Liit aastast 1995. Hooajal 2019/2020 mängis PAF saalihokiliigas 12 meeskonda ja PAF naiste liigas 3 naiskonda.

Meistriliiga mänge peetakse aastast 1995.

Hooaja 2019–2020 võistkonnad

Meeskonnad
Sparta Team Automaailm		
Jõgeva SK Tähe 		
Eesti Maaülikooli SK 	 	
Ääsmäe
Viimsi kepp
Sparta Team Automaailm II
Tahmaküla
Sinimäe
Bändidos
Jäneda
Viskoosa SK
KAMA2

Naiskonnad
Eesti Maaülikooli SK
SK LINK/Saku
Sparta Spordiselts

Meeste võitjad 1995–2022
2021–2022 Sparta team Automaailm
2020–2021 Sparta team Automaailm
2019–2020 Jõgeva SK Tähe
2018–2019 TalTech
2017–2018 Sparta team Automaailm
2016–2017 EMÜ SK
2015–2016 SK Link/Saku
2014–2015 TTÜ/Team Exel
2013–2014 Jõgeva SK Tähe
2012–2013 Jõgeva SK Tähe
2011–2012 Augur
2010–2011 Augur
2009–2010 Augur
2008–2009 Jõgeva SK Tähe
2007–2008 TTÜ/Team Exel
2006–2007 TTÜ SK
2005–2006 Jõgeva SK Tähe
2004–2005 TTÜ SK
2003–2004 Jõgeva SK Tähe
2002–2003 Jõgeva SK Tähe
2001–2002 SBK Bändidos
2000–2001 Jõgeva SK Tähe
1999–2000 Jõgeva SK Tähe
1998–1999 Jõgeva SK Tähe
1997–1998 Mustamäe SK MC Aeg
1996–1997 Jõgeva SK Tähe
1995–1996 Jõgeva SK Tähe
1994–1995 Mustamäe SK Aeg

Enim meistritiitleid
 Jõgeva SK Tähe (12)
 TalTech/TTU SK (5)
 Sparta team Automaailm (3)
 Augur (3)
 Mustamäe SK MC Aeg (2)
 Bändidos (1)
 SK Link/Saku (1)
 EMÜ SK (1)

Naiste võitjad 2002–2022 

2021–2022 Sparta
2020–2021 EMÜ SK
2019–2020 SK LINK/Saku
2018–2019 EMÜ SK
2017–2018 Sparta Spordiselts
2016–2017 EMÜ SK
2015–2016 Sparta Spordiselts
2014–2015 EMÜ Spordiklubi
2013–2014 EMÜ Spordiklubi
2012–2013 SK Saku Fortuna
2011–2012 SK Saku Fortuna
2010–2011 SK Saku Fortuna
2009–2010 SK Saku Fortuna
2008–2009 Jäneda SHN
2007–2008 SK Saku Fortuna
2006–2007 SK Saku Fortuna
2005–2006 SK Saku Fortuna
2004–2005 SK Saku Fortuna
2003–2004 Jõgeva SK Tähe
2002–2003 Tallinna Järveotsa Gümnaasiumi SK
2001–2002 Jõgeva SK Tähe

Enim meistritiitleid
 SK LINK/Saku (9)
 EMÜ SK (5)
 Sparta (3)
 Jõgeva SK Tähe (2)
 Jäneda SHN (1)
 Tallinna Järveotsa Gümnaasiumi SK (1)

Allikad 
 http://saalihoki.ee/
 http://saalihoki.ee/Liit/Default.aspx
 http://saalihoki.ee/Liit/Kronoloogia.aspx

Välislingid
 Meistriliigast Eesti Saalihoki Liidu kodulehel

Eesti saalihoki
Eesti meistrivõistlused
Samuel Golomb

Samuel Golomb (sündinud 17. jaanuaril 1957) on Eesti haridus- ja kultuuritegelane, ajakirjanik ja toimetaja.

Golomb lõpetas 1973. aastal Rakvere 2. Keskkooli, 1981. aastal Moskva Riikliku Kultuuriinstituudi kultuuri- ja haridustöö korraldamise erialal.

Ta on töötanud Rakvere teatris lavatöölisena ja abikoosseisu näitlejana, Tapa Raudteelaste Kultuurimajas kunstilise juhina ning Vinni Näidissovhoostehnikumis klubi juhatajana. Samuti on ta olnud Rakvere kutsekeskkooli, Rakvere õhtukeskkooli ja Aaspere Põhikooli õpetaja ning Aaspere Põhikooli direktor.

2009. aasta sügisel oli ta lühikest aega Tallinna Juudi kooli direktor.

Golomb on vabakutseline ajakirjanik, meelelahutusürituste korraldaja, tseremooniate läbiviija, reklaamikonsultant ning päeva- ja õhtujuht. Ta on olnud valla- ja linnalehtede toimetaja Tapal, Kiviõlis, Kundas, Lüganusel ja Mäetagusel ning tõlgib eesti-vene/vene-eesti tõlkesuunal.

Isiklikku
Samuel Golomb on isa poolt eestlane, tema ema oli Läti juut, kes tuli Eestisse 1930. aastail. Tal on Eesti kodakondsus ja ta on saanud venekeelse hariduse.

Golomb on filatelist ja filateelia populariseerija. Tal on kaks poega ja üks tütar.

Viited

Välislingid
 Rein Sikk "Samuel Golomb: Ma ei ärka igal hommikul, huulil sõna “holokaust”!" Maaleht, 26. märts 2013

Eesti ajakirjanikud
Eesti haridustegelased
Eesti kultuuritegelased
Eesti toimetajad
Sündinud 1957
Eesti naiste võrkpallikoondis

Eesti naiste võrkpallikoondis on Eesti naiste esindusvõistkond võrkpallis. Koondise liikmed valib välja peatreener ning seda haldab Eesti Võrkpalli Liit.

Naiste võrkpallikoondis alustas tegevust aastal 2003 ning tegutses aastani 2008, misjärel tekkis koondise tegevuses nelja-aastane seisak. Koondis jätkas tegevust 2012. aastal, mil treeneriameti võttis üle Peeter Vahtra.

2019. aastal jõuti esmakordselt Euroopa meistrivõistlustele.

2022. aasta kevadel sai Eesti võrkpallinaiskonna uueks peatreeneriks endine abitreener Alessandro Orefice.

Ajalugu
2016. aastal oli koondise peatreener Marko Mett, abitreener Argo Arak, kehalise ettevalmistuse treener Indrek Verro, statistik Mihkel Sagar, füsioterapeut Ivar Vähi, massöör Kardo Kõresaar, võistkonna esindaja Andrei Ojamets.

2017. aastast oli koondise peatreener Andrei Ojamets, abitreener Marko Mett, füsioterapeut Hardi Paas ja statistik Mihkel Sagar.

29. detsembril 2019 avaldati, et uueks peatreeneriks sai itaallane Lorenzo Micelli, kes ootamatult loobus koondise juhendamisest 2022 kevadel .

Koondis

Mängijad
Järgnevad mängijad on Eesti naiste võrkpallikoondises Euroopa Hõbeliiga alagrupiturniiril 2022.

Personal
Järgnev personal on Eesti võrkpallinaiskonna juures 2022.aastal Euroopa Hõbeliigaks valmistudes.

Tulemused

Euroopa Meistrivõistlused

Euroopa Liiga

Statistika

|-
|

Peatreenerid läbi aastate

|

Rekordkoondislased
Enim mänge koondise eest mänginud mängijad seisuga 13.08.2022.

<small>Mängijad rasvases kirjas on klubitasandil tegevad.
|}

Vaata ka
Eesti võrkpallikoondis

Välislingid
Koduleht

Viited 

Eesti võrkpall
Võrkpall, naised
Võrkpallikoondised
Bigbank Tartu

Bigbank Tartu (ka Tartu Pere Leib, Pere Leib Tartu) on Eesti võrkpalliklubi. Klubi haldab MTÜ Duo Spordiklubi.

Võrkpalliklubi asutati 1999.

Ajalugu

|-
|
Nimetused:

|

Peatreenerid läbi aastate

|}

Koosseis

2022/23

Tulemused

Viited

Välislingid
Klubist Duo Spordiklubi kodulehel
Koduleht
Bigbank Tartu volleybox.net

Tartu spordiklubid
Eesti võrkpalliklubid
Pärnu VK

Pärnu Võrkpalliklubi on Pärnus asuv Eesti võrkpalliklubi.

Klubi mängib Balti liigas ja Eesti meistrivõistlustel.

Ajalugu

Nimetused:

Peatreenerid läbi aastate

Koosseis

2022/23

Tulemused

Viited

Välislingid
Klubi koduleht
Instagram
Facebook
Volleybox

Pärnu spordiklubid
Eesti võrkpalliklubid
Esiliiga (jäähoki)

Esiliiga oli Eesti jäähoki tugevuselt teine liiga (esimene on Meistriliiga). See liiga eksisteeris 2006–2009.

Välislingid
http://epl.delfi.ee/news/sport/loodi-jaahoki-eesti-esiliiga?id=51055587

Eesti jäähoki
Jäähokivõistlused
Meghan Trainor

Meghan Elizabeth Trainor (sündinud 22. detsembril 1993 Nantucketis Massachusettsis) on USA laulja, helilooja ja produtsent.

Ta hakkas laulmist õppima 6-aastaselt ja laule kirjutama 11-aastaselt. Keskkooli ajal laulis ta džässansamblis ja ansamblis Island Fusion. Ta on lõpetanud Berklee Muusikakolledži.

2014. aastal avaldas ta debüütsingli "All About That Bass", mis püsis kaheksa nädalat singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikohal. 2015. aastal ilmus debüütalbum "Title". Laul "All About That Bass" pälvis 57. Grammyde jagamisel aasta salvestise ja laulu auhinna.

2016. aastal võitis ta uue artisti Grammy auhinna.

Tema teine stuudioalbum "Thank You" ilmus 2016. aasta märtsis.

Trainori muusika on segu bubblegum popist, blue-eyed soulist ja doo-wopist.

Diskograafia

Stuudioalbumid 
 "Title" (2015)
 "Thank You" (2016)

Singlid 
 "All About That Bass" (2014)
 "Lips Are Movin" (2014)
 "Dear Future Husband" (2015)
 "Like I'm Gonna Lose You" (koos John Legendiga; 2015)
 "No" (2016)
 "Me Too" (2016)

Ta on teinud kaasa ka näiteks Fifth Harmony laulus "Brave Honest Beautiful" (albumilt "Reflection"; 2015), Jason Derulo laulus "Painkiller" (albumilt "Everything Is 4"; 2015) ja Charlie Puthi laulus "Marvin Gaye" (EP-lt "Some Type of Love"; 2015)

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1993
Eesti naiste saalihokikoondis

Eesti naiste saalihokikoondis on Eesti naiste esinduskoondis saalihokis. Koondis kuulub Eesti Saalihoki Liitu.

Koondis pidas esimese maavõistluse 10. veebruaril 2007, kui mängis Poolaga; Eesti kaotas 4–8.

Esimest korda osales koondis maailmameistrivõistlustel 2017. aastal, seal saavutati 11. koht.

Saalihoki, naised
Eesti saalihoki
Põlva Serviti

Põlva Serviti on Põlvas asuv Eesti käsipalliklubi, mis alustas tegevust 1984. aastal. Aastast 2004 on klubi peatreeneriks Kalmer Musting. Meeskonna kodusaaliks on Mesikäpa Hall. 

Klubi on korduvalt tulnud Eesti meistriks ning karikavõitjaks käsipallis, samuti on ette näidata silmapaistvaid tulemusi Balti liigas ning Eurosarjas.

Eesti meistritiitlid aastatel: 1998, 2000, 2001, 2002, 2007, 2008, 2010, 2011, 2013, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021, 2022.

Eesti karikavõidud aastatel: 1990, 1992, 1994, 1997, 2000, 2002, 2006, 2009, 2010, 2012, 2016, 2017, 2019, 2021.

Balti liiga meister aastatel: 2008, 2010

Võistkonnast on välja kasvanud ka palju silmapaistvaid sportlasi, kes on suundunud välismaa kõrgetesse liigadesse mängima:

Rein Suvi, Mait Patrail, Mario Karuse, Marius Lepp, Ardo Puna, Alfred Timmo

Välislingid
Klubi koduleht

Eesti käsipalliklubid
Põlva sport
Karli Kukk

Karli Kukk (22. september 1921 Neeruti, Päidla vald – 20. märts 2015) oli eesti kaitseliitlane, Omakaitselane ja Saksa sõjaväelane ning Kaitseliidu taasasutajaid ja Kotkaristi teenetemärgi kavaler.

Ta sündis aastal 1921 Neerutis talupidaja perekonnas. Ta õppis Neeruti algkoolis ja Otepää Gümnaasiumis, kus tal õpingud alanud sõja tõttu katkesid. Ta kuulus aastast 1934 Noorte Kotkaste ridadesse ja astus aastal 1939 Kaitseliitu Päidla kompanii liikmena.

Aastal 1941 varjas ta ennast mobilisatsiooni eest Punaarmeesse metsas ja astus juuli lõpul Pikasilla rühma koosseisus Omakaitsesse. Sama aasta keskel läks ta vabatahtlikult Saksa sõjaväkke ja tegi major Aleksander Sobolevi 39. Kaitsepataljoni koosseisus aastatel 1942–1943 kaasa lahingud Neveli ja Novosokolniki ruumis. 1944. aasta jaanuari mobilisatsiooniga suunati ta Narva alla major Johan Pooli pataljoni; sealt saadeti ta märtsis juhtidekooli; sama aasta juulis sai tast allohvitser ja instruktor kodupataljonis. Võru langemise järel sattus ta jaoülemana Karula-Antsla-Valga tõrjelahinguisse; ta võitles Võrtsjärve-Väike-Emajõe-Koiva lõigus kapten Nolckeni pataljoni koosseisus. 14. septembril 1944 sai ta haavata ja evakueeriti rindelt. Taganevate sakslastega ta Eestist kaasa ei läinud.

Ta arreteeriti NKVD poolt  1945 ja 31. jaanuaril 1946 mõistis tribunal talle §58-1a §58-11 alusel karistuseks 10+5; ta viibis Komi ANSV-s ja Karaganda oblastis Steplagis. Ta vabanes laagrist 28. augustil 1954. Pärast vabanemist lõpetas ta kaugõppes keskkooli. Ta töötas Kursi Võitööstuses, Puurmani Keskkoolis, Kursi Masina-Traktorijaamas, Puurmani Elektromehaanika Tehases ja aastatel 1970–1990 mitmetel ametikohtadel "Rahva Hääle" kolhoosis.

Ta astus taasasutatavasse Kaitseliitu 7. oktoobril 1991, ta valiti kohe Kursi malevkonna pealikuks ning ta juhtis üksust 1999. aastani. Teda on austatud mitmete aumärkidega.

Tunnustused 
 2007 Kotkaristi V klassi teenetemärk

Kirjandus 
 Mälestame Karli Kukk 22.09.1921 - 20.03.2015. Vooremaa 26. märts 2015.
 Karli Kukk, "Minu sõja- ja vangilaagrimälestused". Tallinn: Grenader, 2013

Kaitseliidu Jõgeva maleva liikmed
Kaitseliidu Tartumaa maleva liikmed
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Noorte Kotkaste liikmed
Sündinud 1921
Surnud 2015
Pagryžuvyse mõis

Pagryžuvyse mõis (leedu Pagryžuvio dvaras) on endine mõis Leedus Kelmė rajoonis Tytuvėnai vallas Pagryžuvyses.

Mõisa mainiti esimest korda XVI sajandil. XVIII sajandi alguses kuulus see Szemetitele, hiljem aga Pšeciševskistele. Aastal 1863 küüditati viimane Pšeciševskisest mõisa omanik Tomski kubermangu, mõis läks aga Römerite valdusse.

Romantistlik peahoone valmis aastal 1858, selle lasi ehitada Jeronimas Pšeciševskis. Hoone projekteeris leedu arhitekt Fulgencijus Rimgaila. Esimese maailmasõja ajal asus mõis rindel, mõisakompleks sai sel ajal märkimisväärselt kannatada. Pärast sõda mõis võõrandati ja anti jesuiitidele, kes rajasid sinna kloostri.

Aastal 1951 rajati peahoonesse tuberkuloosisanatoorium, selle juurde kuulus ka mõisa park. Aastast 2006 on see Aukštelkė pansionaadi filiaal.

Lisaks peahoonele on säilinud veel kaks maja, kus elasid mõisniku perekonnaliikmed, ait, pesumaja-köök, kaks halvas seisukorras lauta. Ka on säilinud mõisa juures asuv park. See rajati aastail 1840–1863 ja asub kahel tasandil: peahoone juures ja Gryžuva jõe kaldal. Pargi territooriumil asub ka Pagryžuvyse linnamägi.

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Mõis YouTube'is
Artikkel mõisa kohta (leedu keeles)

Kelmė rajoon
Leedu mõisad
Okean Elzõ

Okean Elzy (ukraina keeles Океан Ельзи) on Ukraina ansambel, mis asutatud 1994. aastal Lvivis. Ansambli liider ja solist on Svjatoslav Vakartšuk.

Diskograafia

Stuudioalbumid
"Там, де нас нема" (1998)
"Янанебібув" (2000)
"Модель" (2001)
"Суперсиметрія" (2003)
"Gloria" (2005)
"Міра" (2007)
"Dolce Vita" (2010)
"Земля" (2013)

Välislingid
Okean Elzy ametlik kodulehekülg

Ukraina ansamblid
Jurga Ivanauskaitė

Jurga Ivanauskaitė (14. november 1961 Vilnius – 17. veebruar 2007 Vilnius) oli leedu kirjanik ja kunstnik.

Ivanauskaitė õppis graafikat Vilniuse Kunstiakadeemias (lõpetas 1985). 

Aastal 1985 ilmus tal novellikogumik "Pakalnučių metai". Laiema tuntuse saavutas erootiliste sugemetega romaaniga "Nõid ja vihm" ("Ragana ir lietus"). Eesti keeles ilmus teos 1997. aastal kirjastuselt Olion Mihkel Looduse tõlkes.

Aastail 1993–1995 reisis Indias, Tiibetis ja Nepalis. Võitles Tiibeti vabaduse eest.

Jurga Ivanauskaitė suri 45-aastasena vähki. Ta on maetud Vilniuse Antakalnise kalmistule.

Tunnustus 
 2003 – Suurvürst Gediminase orden
 2005 – Leedu riiklik kultuuripreemia

Viited

Välislingid 
"Kolm pihtivat naist", Epl.ee, 2. juuli 1997

Leedu kirjanikud
Sündinud 1961
Surnud 2007
Linnavolikogu

Linnavolikogu on linna kohaliku omavalitsuse esinduskogu. Harilikult moodustub linnavolikogu valimiste tulemusel.

Eestis reguleerib linnavolikogusid kohaliku omavalitsuse aluste seadus.

Ajalugu Eestis 

Linnavolikogud eksisteerisid Eestis 1786–1797 ja 1878–1941, erandiks Balti kubermangudest välja jäänud Narva, kus linnavolikogu oli aastail 1873–1941. Linnavolikogud Venemaa linnaduuma eeskujul. Linnaduumad eksisteerisid 1785–1918.

Linnavolikogud moodustati 18. sajandil seisuste esinduse põhimõttel, seejärel varandusliku tsensuse põhimõttel ja alates 1917 üldise valimisõiguse põhimõttel.

18. sajandil jagunes linnavolikogu üldvolikoguks ja 6-liikmeliseks volikoguks. Volikogu oli täitevorgan ja vastas tänapäeva linnavalitsusele. Linnareform asendaski volikogud linnavalitsustega.

Viited 

Linnad
Valitsemine
Eesti kohalik omavalitsus
Sabina Valbusa

Sabina Valbusa (sündinud 21. jaanuaril 1972 Bosco Chiesanuovas) on Itaalia endine murdmaasuusataja. 

Tema vend on Fulvio Valbusa, kes on samuti endine murdmaasuusataja.

Saavutused

Olümpiamängudel   

 2006  Torinos
  pronksmedal 4×5 km teatesõidus

Maailmameistrivõistlustel 

 1999  Ramsaus
  hõbemedal 4×5 km teatesõidus
 2001  Lahtis
  pronksmedal  4×5 km teatesõidus
 2005  Oberstdorfis
  pronksmedal  4×5 km teatesõidus

Maailma karikavõistlustel  

Sabina Valbusa osales karjääri jooksul 245 MK-etapil ja jõudis poodiumile kümnel korral, millest ühel korral kõige kõrgemale astmele.

Maailma karika etappide võidud

Välislingid 

 Sabina Valbusa FIS-i koduleheküljel

Itaalia murdmaasuusatajad
Sündinud 1972
Horst Dohlus

Horst Paul Dohlus (30. mai 1926 Plauen – 28. aprill 2007 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Horst Dohlus õppis aastatel 1939–1942 juuksuriks ja töötas kuni 1943. aastani juuksuriabilisena. 1943. aastal kutsuti Dohlus Riigi Tööteenistusse ja seejärel teenis Wehrmachtis. Teise maailmasõja lõpus langes ta Ameerika vägede kätte sõjavangi, kus oli kuni 1946. aastani.

Sõjavangist vabanenuna astus Dohlus Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse ja tegutses parteitöötajana kaevandusettevõttes Wismut. 1950. aastal sai temast Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaat.

Lisaks sellele oli ta aastatel 1950–1954 Rahvakoja (parlamendi) liige. 1955. aastal tehti talle noomitus "parteid kahjustava käitumise ja jätkuva parteimoraali rikkumise" eest.

Pärast õppimist Kõrgemas Parteikoolis Moskvas aastatel 1954–1955 sai temast kuni 1958. aastani Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee parteiorganisaator gaasikombinaadis Schwarze Pumpe ja Cottbusi ringkonna partei keskkomitee teine sekretär kuni 1960. aastani.

Aastatel 1960–1986 juhtis Horst Dohlus Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee parteiorganite osakonda. 1971. aastal sai ta uuesti Rahvakoja liikmeks ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee sekretariaadi liikmeks. Alates 1973. aastast oli ta Keskkomitee parteiorganite sekretär. 1976. aasta mais sai ta Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks ja 1980. aasta mais liikmeks. Lisaks sellele oli ta 1986. aastast Keskkomitee kaadrikomisjoni liige.

Horst Dohlus astus 8. novembril 1989 koos kogu Poliitbürooga ametist tagasi. 20. jaanuaril 1990 heideti ta Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja.

1995. aastal anti Dohlus kohtu alla seoses Saksa DV-s toimunud piiriületajate tapmistega, kuid halva tervisliku seisundi tõttu tunnistati ta vastutusvõimetuks.

Viited

Saksa DV Rahvakoja liikmed
Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei poliitikud
Sündinud 1926
Surnud 2007
Tallinna-Tartu Grand Prix

Tallinna-Tartu Grand Prix (ka Tallinn-Tartu Grand Prix; 2002-2007 E.O.S. Tallinn GP) on ühepäevane Eestis peetav maanteesõiduvõistlus, kus sõidetakse Tallinnast Tartusse või vastupidi. Võistlust peetakse 2002. aastast. 

2008. aastast korraldab võistlust Klubi Tartu Maraton.

2013. aastast on Tallinna-Tartu Grand Prix osa Tour of Estoniast.

Eesti jalgrattavõistlused
Kohtla-Järve Viru Sputnik

Kohtla-Järve Viru Sputnik on Eesti jäähokiklubi, mis mängib Meistriliigas. Klubi asutati 2003. aastal. 

Klubi koduväljak on Kohtla-Järve jäähall.

Välislingid
Klubi koduleht

Eesti jäähokiklubid
Kohtla-Järve sport
Narva PSK

Narva PSK (Narva Paemurru Spordikool) on Narvas asuv Eesti jäähokiklubi, mis mängib Meistriliigas. Klubi asutati 1976. aastal. Klubi haldab Narva Paemurru Spordikool, millel on ka oma jäähoki osakond.

Klubi koduväljak on Narva jäähall.

Välislingid
Klubist Narva Paemurru Spordikooli kodulehel

Eesti jäähokiklubid
Narva sport
HC Panter Tallinn

HC Panter Tallinn (nimetatud ka HC Tallinn, Tallinn(a) Purikad) on Tallinnas asuv Eesti jäähokiklubi, mis mängib Meistriliigas. Klubi asutati 2002. aastal. 

Klubi koduväljak on Škoda Arena.

Välislingid
Klubi koduleht

Eesti jäähokiklubid
Tallinna spordiklubid
HC Tallinn

HC Tallinn on Eestis tegutsev käsipalliklubi. Klubi loomise eestvedaja oli endine koondisemängija Risto Lepp.

HC Tallinnal on tütarklubid HC Tartu (asutatud 2014). HC Tallinna asutatud klubi HC Pärnu on nüüdsest Toomas Heinla juhitaveraldi klubi.

Välislingid
Koduleht

Tallinna spordiklubid
Eesti käsipalliklubid
HK Tartu Kalev-Välk

HK Tartu Välk 494 (2007-2018 HK Tartu Kalev-Välk) on Tartu esindusmeeskond jäähokis, kes mängib Eesti Meistriliigas. Klubi asutati 1994. aastal. 

Tartu Välk 494 on 11-kordne Eesti meister jäähokis, kuuel korral on jäädud hõbedale ning kahel korral pidanud leppima pronksiga. 

Klubi koduväljak on Astri Arena.

Välislingid
 Klubi koduleht

Eesti jäähokiklubid
Tartu spordiklubid
Gild

Gild (saksa keeles Gilde, vanagermaani keeles 'ohvrisööming') on keskaegne või keskajast pärinev kutseorganisatsioon, harvem usuline või poliitiline organisatsioon.

Eestis tekkisid gildid arvatavasti 13. sajandil.

Tallinnas olevasse Kanuti ja Oleviste gildi kuulus algselt nii kaupmehi kui käsitöölisi, aga kui 14. sajandi keskel eraldus neist Suurgild, muutusid Kanuti ja Oleviste gild üksnes käsitööliste ühenduseks. Oleviste gild suleti 1698. Lisaks oli Tallinnas väikseid usulisi ja kutseorganisatsioone, näiteks Püha Ihu gild ja Toompeal Toomgild.

Tartus ja Pärnus tegutsesid kaupmeeste Suurgild ja käsitööliste Väikegild. Tartu Väikegildi nimetati keskajal Maarja gildiks, 18.–20. sajandil Antoniuse gildiks.

Eesti linnade valitsemises osalesid gildid 1877. aastani. 1920 nad kaotati.

Tallinna gildid 
Tallinna suurgild, ka Kaupmeeste gild
Mustpeade vennaskond 
Püha Kanuti gild 
Olevi gild
Toomgild
Püha Anna gild ehk Vennaskond
Püha Antoniuse gild ehk Vennaskond
Püha Gertrudi gild
Püha Hiiobi gild ehk Vennaskond
Püha Ihu gild
Püha Luuka gild ehk Maalrite ja Nikerdajate gild
Püha Maarja gild ehk Armsa Jumalaema Vennaskond, Toompeal. Pärast reformatsiooni nimetatakse seda sageli Toomgildiks.
Maarja gild, Oleviste kiriku juures
Püha Mihkli gild
Püha Rochuse Vennaskond
Püha Viktori gild ehk Vennaskond
Kümnetuhande Rüütli vennaskond
Püha Jüri gild

Vaata ka
Tsunft
Katariina Gild

Viited

Organisatsioonid
Tartu Grand Prix

Tartu Grand Prix (lühemalt Tartu GP) on ühepäevane Eestis peetav maanteesõiduvõistlus. Võistlust peetakse aastast 2002. 

Võistlus on kandnud mitmeid nimesid:
2003 Tartu Tänavasõit
2004 Ühispanga Tartu GP
2005-2007 SEB Eesti Ühispank Tartu GP.

Aastast 2013 on Tartu Grand Prix osa Tour of Estonia'st.

Eesti jalgrattavõistlused