joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tiiu Tepandi

Tiiu Tepandi (ka Tio Tepandi; sündinud 23. novembril 1947 Lüganusel) on eesti kunstnik, lavastaja ja mitme mälestusraamatu autor. 

Ta lõpetas aastal 1966 Tallinna 46. Keskkooli. Aastatel 1966-1971 õppis ta ERKIs, lõpetades selle tööstuskunsti erialal.

1972-1983 oli ta kunstnik-lavastaja Vanemuise teatris.  Aastatel 1984–1988 töötas ta peakunstnikuna Vene Draamateatris. Aastatel 1994–1999 töötas ta Eesti Rahvusraamatukogus peakunstnikuna.

Teosed
"Marie Under" (ligi 300 fotoga pildialbum elu ja loomingu ülevaadetega). Koostajad Rutt Hinrikus, Janika Kronberg, Sirje Olesk, Tio Tepandi. Eesti Kirjandusmuuseum ja Ilmamaa, Tartu 2003, 288 lk 
"Evaldi armastus. Kirjad" (Evald Hermaküla kirjad oma esimesele abikaasale Riinale aastaist 1964–69). Koostaja ja kujundaja Tio Tepandi. Tänapäev, Tallinn 2005, 206 lk

Näitused
2018 Mälestusnäitus Voldemar Haas 120 
2018  Fotonäitus Marie Under 135

Isiklikku
Ta oli aastast 1969 abielus Tõnu Tepandiga.

Viited

Eesti kunstnikud
Eesti lavastajad
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1947
Anatoli Ljutjuk

Anatoli Ljutjuk (ukraina Анатолій Кузьмич Лютюк; sündinud 1947) on Eesti  ukraina kultuuri- ja ühiskonnategelane. 

Ta on Ukraina Kreekakatoliku Kiriku Kolmekäelise Jumalaema Koguduse asutaja Tallinnas.

Ta kujundas ja teostas koos abilistega Tallinna Kolmekäelise Jumalaema kiriku interjööri.
 
Ta on Ukraina Kultuurikeskuse juhataja.

2003. aastal anti talle Valgetähe V klassi teenetemärk, tunnustuseks tema töö eest muinsuskaitsjana.

Viited

Eesti inimesed
Ukraina inimesed
Eesti ukrainlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1947
Jaan Räppo

Jaan Räppo (ka Jaan Rjappo; 11. aprill 1880 Räpo küla, Kasaritsa vald – 14. aprill 1958 Kiiev) oli Eesti pedagoog ja kultuuritegelane. 

Oma õpingutega jõudis Räppo Sammuka algkoolist ja Võru linnakoolist Peterburi ülikooli, kus lõpetas ajaloo-keeleteaduskonna idamaa keelte ja Hiina filosoofia erialal. Jaan Räppo oli oma hariduse tõttu väga rändava eluviisiga, elades nii Sri Lankal kui ka Hiinas. 

1910. aastal asus Räppo elama Poola, kus abiellus Lõuna-Ukrainast pärit Anfissa Hromõhhiga. Pärast ukrainlasega abiellumist tegutses Räppo Ukrainas, kus ta 1958. aastal suri. 

Eestis ei ole Räppo väga endale nime teinud, kuid 1974. aastal pandi Haanja koolile Jaan Räppo nimi. Haanja kool oli esimene tuntud isiku nime kandnud kool tolleaegses Võru rajoonis.

Jaan Räppo on Ukraina kaasaegse koolisüsteemi rajaja ja Ukrainas on tema 1920. aastatel alustatud kooliuuenduse pärand jätkuvalt au sees. Ta oli ka Ukraina NSV haridusministri asetäitja.  

Jaani abikaasa Anfissa Räppo on tõlkinud ukraina keelde eestlaste rahvuseepose “Kalevipoeg”. 

Jaan Räppo on tuntud ka laulusõnade autorina. Tema kuulsamaks teoseks peetakse lugu “Katõ ilma veere pääl”, mis on tuntud kui seto hümn. Jaan Räppo lauluks peetakse ka rahvalaulu “Haanja miis”, mis ent ei ole tõsi. Räppo luuletus ja rahvalaul Haanja mehest on kaks täiesti erinevat teksti.

Tunnustus
 1948 orden "Austuse märk"

Viited

Välislingid
 Biograafia (võrukeelne)

Eesti pedagoogid
Eesti kultuuritegelased
Ordeni "Austuse märk" kavalerid
Sündinud 1880
Surnud 1958
Tiit Naber

Tiit Naber (sündinud 7. juulil 1952) on Eesti diplomaat.

1999–2000 oli ta Eesti suursaadik Ukrainas. Ta on olnud Eesti suursaadik ka Leedus ja Moldovas.

Eesti diplomaadid
Sündinud 1952
Endel Rikand

Endel Rikand (9. aprill 1906 Riia – 17. august 1944 Permisküla, Virumaa) oli Eesti laskur.

Aastatel 1934–1939 kuulus ta Eesti laskekoondisse.

2006. aastast peetakse Männiku lasketiirus temanimelist mälestusvõistlust (Rikandi memoriaalvõistlus).

Tunnustus
1935 – Tallinna Spordipressi Klubi kuldmedal Eesti parima spordisaavutuse eest
1935 – Kaitseliidu sõrmus heade lasketulemuste eest
Kaitseliidu Valgeristi III klassi teenetemärk
Soome Kaitseliidu teenetemedal
1938 – kuldkäekell riigihoidjalt

Viited

Välislingid

Eesti laskurid
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Soomepoisid
Sündinud 1906
Surnud 1944
Stephan Ernst Johann Mayer

Stephan Ernst Johann Mayer (sündinud 15. detsembril 1973. aastal Burghausenis Baierimaal) on roomakatoliiklane, Saksa poliitik, Kristlik-Sotsiaalse Liidu (CSU) liige. Alates 2002. aastast on ta Saksamaa Liidupäeva liige, Liidupäeva CDU/CSU fraktsiooni sisepoliitika kõneisik ning Liidupäeva CDU/CSU fraktsiooni juhatuse liige.

Elulugu ja kutsealane tegevus 

1993. aastal alustas õigusteaduste õpinguid Müncheni Ludwig Maximiliani Ülikoolis (LMU), mille lõpetas 1997. aastal juristide esimese riigieksamiga. Pärast praktikandiaega sooritas ta 2000. aastal ka teise riigieksami ning tegutseb alates 2009. aastast advokaadina Müncheni büroos Nachmann Vilgertshofer Scharf Barfuß Rechtsanwalts GmbH.

Erakondlik tegevus 

Mayer oli 1994–2003 Altöttingi maakonna noorsooliidu Junge Unioni (JU) esimees. Alates 1997. aastast on ta Altöttingi maakonna CSU aseesimees ja kuulub samast ajast ka CSU Oberbayerni piirkonna juhatusse. Alates 2006. aastast on Mayer Ümberasustatud Isikute Liidu (UdV) liidumaa organisatsiooni aseesimees ning 2009. aastast CSU erakonna juhatuse liige.

Tegevus parlamendiliikmena 

Mayer on alates 1996. aastast Neuöttingi (Oberbayern) linnavolikogu liige ja Altöttingi maakonna volikogu (Kreistagi) liige. Alates 2002. aastast on ta Saksamaa Liidupäeva liige.
2009. aasta Liidupäeva valimistel sai ta 60,7% esmastest häältest ning saavutas seega kogu Saksamaa ulatuses liikmetest paremuselt kolmanda tulemuse. Ta on 18. Saksamaa Liidupäeva siseasjade komisjoni ja spordikomisjoni korraline liige. Mayer on parlamendi kontrollorgani (PKGr) liige ning Saksa-Briti saadikurühma esimees. Asendusliikmena osaleb ta liikluse, ehituse ja linnaarenduse komisjonis ning NSA uurimiskomisjonis. Lisaks on Mayer liidumaa CSU parlamendirühma siseasjade, õiguse, spordi, vabatahtlike ametite, kultuuri ja meedia töörühma esimees.

Ühiskondlik tegevus 

Stephan Mayer on alates 2010. aastast Saksamaa Liitvabariigi tsiviil- ja katastroofikaitse tehnilise abi organisatsiooni Technisches Hilfswerk-Bundesvereinigung e. V. president. Peale selle on ta Ümberasustatud Isikute Liidu (Bund der Vertriebenen) eestseisuse liige, mis on põgenemise, väljasaatmise või ümberasustamise tõttu oma kodukohast lahkuma pidanud saksa päritolu inimeste liitude katusorganisatsioon.

Saksamaa poliitikud
Sündinud 1973
Alexander von Igelström

Krahv Alexander von Igelström (vene Александр Евстафьевич Игельстром; 1770 Käravete mõis – 1855 Tallinn) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralmajor). 

Ta osales 1812. aasta isamaasõjas.

Ta oli Eestimaa kubermangu Käravete, Kabina, Albu, Jõhvi mõisnik. 

1798 abiellus ta kreisimarssali ja krahvi Robert Archibald Douglase tütre, krahvinna Juliana Eleonora Douglasega (1781–1833).

Eestimaa mõisnikud
Venemaa sõjaväelased
Sündinud 1770
Surnud 1855
Igelströmid
Tarmo Riga

Tarmo Riga (2. oktoober 1971 Tallinn – 7. juuni 2015 Huarazi linna lähedal Peruus) oli eesti alpinist ja lennundustöötaja.

Ta on üks kahest esimesest Eesti alpinistist, kes on vallutanud kaks kaheksatuhandelist.

Ta töötas lennunduses.

Ta oli Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi liige. Ta on tõlkinud vene keelest Linnart Mälli tekste 1998. aastal Eesti Mõtteloo sarjas ilmunud kogumikule "Nulli ja lõpmatuse kohal".

Haridus 
Ta lõpetas aastal 1990. aastal Tallinna 2. Keskkooli. 1996. aastal lõpetas ta Tartu Lennukolledži lennuliiklusteeninduse (kutseõppes) erialal, spetsialiseerumisega lennujuhtimisele.

Alpinism 
Mägironimisega alustas ta 1986. aastal Tallinna 2. Keskkooli matkaringis õpetaja Anu Kallavuse juhendamisel. 
Ta osales mägimatkadel ja kõrgtõusudel, juhtis mägimatkagruppe, tõusis 1993. aastal seitsmetuhandelise Han-Tengri (7010 m) tippu.

2007. aastal tõusis ta Antarktises Vinsoni tippu. Aastatel 2008 ja 2009 ronis ta koos Jane Rigaga Lõuna-Ameerika mägedes, tõustes mitme eestlaste poolt vähekäidud mäe tippu. 2009. aastal tegi ta soolotõusu Aconcagua (6960 m) tippu.

2011. aastal tõusis ta koos Jane Rigaga esimeste eestlastena Indias Nuni (7135 m) tippu.

Tõusud kaheksatuhandelistele 
Ta võttis 1998 osa Eesti esimesest Himaalaja ekspeditsioonist Cho Oyule ja jõudis 9. oktoobril selle tippu. 

2001. aastal käis ta Eesti teisel Himaalaja ekspeditsioonil ning tõusis 23. juulil koos Raivo Plumeriga Broad Peaki eeltippu (8035 m). 

2005. aastal ronis ta Leedu-Eesti ühisekspeditsiooniga Gasherbrum II-l, tõus tuli katkestada 6700 m kõrgusel laviiniohu tõttu.

Edukad tipputõusud 
1998 – Cho Oyu (8188 m)
2001 – Broad Peaki eeltipp Rocky Summit (8028 m)

Hukkumine 
Eesti alpinistide neljaliikmeline grupp koosseisus Tarmo Riga, Jane Riga, Allan Valge ja Annemai Märtson üritas 2015. aasta juunis tõusta klassikalist marsruuti mööda Andides Cordillera Blanca mäeahelikus Tocllaraju (6034 m) tippu. Ootamatu lumesilla varisemise tõttu 7. juunil hukkusid lume- ja jäärusude all Tarmo Riga, Jane Riga ja Allan Valge.

Isiklikku 
Tema abikaasa oli Jane Riga.

Viited

Välislingid

Peruus hukkunud eesti alpinistid olid ülikogenud mägironijad, Delfi, 9. juuni 2015
Alar Sikk: Tarmo ja Jane olid mu parimad sõbrad, Delfi, 9. juuni 2015

Eesti alpinistid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Sündinud 1971
Surnud 2015
Jane Riga

Jane Riga (neiuna Jane Käärmann; 11. august 1973 Tartu – 7. juuni 2015 Huarazi linna lähedal Peruus) oli eesti alpinist, giid ja tõlk.  

Ta oli koos Tarmo Rigaga esimesi eestlasi seitsmetuhandelise Nuni tipus.

Haridustee 
Ta on lõpetanud Tallinna Ülikooli inglise filoloogina, töötas inglise keele tõlgi ja giidina.

Alpinism 

Ta alustas matkamise ja mägimatkamisega 1989. aastal Võru Matkaklubis. 

Ta oli 2007. aastal esimese eestlannana Antarktises Vinsoni tipus. 

Ta käis koos Tarmo Rigaga 2008 Ecuadoris ja 2009 Argentinas mägimatkal; tõusti ka mitmesse tippu, kus eestlased ei olnud varem käinud. 

2011. aastal tõusis ta koos Tarmo Rigaga Indias Nuni (7135 m) tippu.

Hukkumine 
Eesti alpinistide neljaliikmeline grupp koosseisus Tarmo Riga, Jane Riga, Allan Valge ja Annemai Märtson üritas 2015. aasta juunis tõusta klassikalist marsruuti mööda Andides Cordillera Blanca mäeahelikus Tocllaraju (6034 m) tippu. Ootamatu lumesilla varisemise tõttu 7. juunil hukkusid lume- ja jäärusude all Tarmo Riga, Jane Riga ja Allan Valge.

Isiklikku 
Tema abikaasa oli alpinist Tarmo Riga.

Viited

Välislingid

Peruus hukkunud eesti alpinistid olid ülikogenud mägironijad, Delfi, 9. juuni 2015
Alar Sikk: Tarmo ja Jane olid mu parimad sõbrad, Delfi, 9. juuni 2015

Eesti alpinistid
Sündinud 1973
Surnud 2015
J. B. Metzler

J. B. Metzler on saksa kirjastus.

Kirjastus on spetsialiseerunud humanitaarteadusliku kirjanduse väljaandmisele. 

See on üks vanimaid kirjastusi maailmas. Kirjastuse asutas 1682. aastal August Metzler Stuttgardis. Aastast 1716 juhtis kirjastust tema poeg Johann Benedikt Metzler, kelle järgi on kirjastus tänini nimetatud. 

Aastal 1998 omandas kirjastus kirjastuse Böhlau.

Kirjastused
Heino Liimets

Heino Liimets (aastani 1936 Heino Liebert; 22. jaanuar 1928 Vana-Antsla vald – 30. aprill 1989 Tallinn) oli eesti kasvatusteadlane, loogika- ja psühholoogiaõppejõud. Ta oli eesti esimene kasvatusteadlasest akadeemik.

Aastail 1947–1952 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keele ja kirjanduse ning loogika ja psühholoogia õpetajaks. 1959 kaitses ta pedagoogikakandidaadi väitekirja "Koolisisese metoodilise töö süsteem".

Aastail 1956–1975 oli ta Tartu ülikooli pedagoogikaõppejõud (aastast 1963 pedagoogikakateedri juhataja, aastast 1966 dotsent). Aastatel 1975–1989 oli ta TPedI pedagoogika- ja psühholoogiaõppejõud (aastast 1985 professori kohusetäitja ja kateedrijuhataja).

Uurimistöö
Liimets tegeles kasvatusteooria, didaktika, kasvatusfilosoofia ja sotsiaalpedagoogikaga.   

1950. ja 1960. aastatel esitas ta raskestikasvatatavate lastega tegeldes esitas ta koos L. I. Novikova ja A. T. Kurakiniga kasvatuse ja õpetamise süsteemse ja kompleksse käsituse idee.

Eduka õppetegevuse eeldus on Liimetsa järgi õpetaja ja õpilase vastastikune mõju ja vastastikune rikastamine (1967). Kasvatus on kasvandiku ja kasvataja vaheline vastastikune toime, mis loob soodsad tingimused õpilase isiksuse juhtimiseks. 

Kogu elutegevust tuleb uurida inimese arengu kontekstis. Lähtudes sellest tehti 1970. ja 1980. aastatel Eesti vanemate klasside õpilaste representatiivne uuring. 

Pedagoogika on Liimetsa järgi integratiivne teadus, mis põhineb psühholoogial, sotsioloogial, füsioloogial ja teistel teadmisvaldkondadel.  

Ta töötas välja rühmatöö kontseptsiooni, mis on suunatud iga õpilase isiksuse arengule. Ta püüdis orienteerida õpetajat isiksuslikule lähenemisele. Ta töötas välja integraalse didaktika kontseptsiooni. Ainult intellektuaalsele arengule orienteeritud didaktikateooria ei peegelda tervikliku isiksuse kujunemise protsessi täielikult. Ainult õppetegevus loob tingimused ellu lülitumist võimaldavate integraalsete isiksuseomaduste kujunemiseks. 

Liimets korraldas psühholoogide, pedagoogide, filosoofide ja meedikute sümpoosione ja suvekoole. Ta oli 1972. aastast kuni elu lõpuni Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi direktor. Ta oli ka NSV Liidu Psühholoogide Seltsi Eesti osakonna kauaaegne esimees.

Tunnustus
1967 NSV Liidu Pedagoogikaakadeemia akadeemik (asutajaliige)
1982 Helsingi ülikooli audoktor
1985 Tampere ülikooli audoktor
1985 Eesti NSV teeneline teadlane

Isiklikku
Airi Liimets oli tema tütar. Enn Koemets oli tema onu.

Kirjandus
"Liimetsa Heino – umast aost iin olnu Karula miis", Eksta Viivi, Uma Leht 146, 2008.

Välislingid
Nekroloog ajakirjas Voprossõ Psihhologii
Artikkel  venekeelses pedagoogikaentsüklopeedias

Eesti kasvatusteadlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Eesti NSV teenelised teadlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1928
Surnud 1989
Kadi Sizask

Kadi Sizask (sündinud 1986 Raplas) on eesti iluduskuninganna. 

Ta esindas Eestit 2007. aastal Hiinas toimunud võistlusel Miss World.

Viited

Välislingid
Miss World 2007 võistlusel esindab Eestit Kadi Sizask, Ardo Kaljuvee, Eesti Päevaleht, 10. september 2007

Eesti iluduskuningannad
Sündinud 1986
Natalie Korneitsik

Natalie Korneitsik (sündinud 30. detsembril 1990 Tallinnas) on eesti . 

Ta valiti 2012. aastal võistluse Eesti Miss Estonia 1. printsessiks (võitis Kätlin Valdmets). Eestit saadeti aga võitja asemel esindama Miss Universe'il hoopis Korneitsik.

Viited

Eesti iluduskuningannad
Sündinud 1989
Sandra Daškova

Sandra Daškova (sündinud 14. novembril 1991 Tallinnas) on Eesti iluduskuninganna. 

Ta esindas Eestit 2011. aastal võistlusel Miss International.

Ta osales telesaate "Eesti parim pagar" neljanda hooaja saadetes ja tunnistati hooaja lõppedes Eesti parimaks pagariks 2018.

Eesti iluduskuningannad
Sündinud 1991
Takfīr

Takfīr (arتكفير‎‎) on muslimite uskmatuteks kuulutamine islamis. 

Kõik, mis on vastuolus Koraani keeluga kedagi uskuma sundida (Al-Baqara suura, 256), on takfīr. 

David Kilcullen kasutab mõistet takfiri äärmusliku vägivaldse (terroristliku) ideoloogia vastena.

Takfiri on sektandid või uskmatud, kelle arvates kõik moslemid, kelle veendumused erinevad takfir'ide omast, tuleb surmata. Takfīr on kujunenud ka terroristliku ideoloogia (või õpetuse) üldnimetuseks araabiakeelses maailmas. 

Takifirism mõisteti islamiõpetlaste poolt valeõpetusena hukka 2005. aastal Ammani läkitusega. Moslemite jaoks on takfīr nii Al-Qaida kui ka Islamiriik.

Mõisted "džihaad" ja "modžaheed" ('püha sõda' ja 'pühasõdalane') tähendavad terrorit ja terrorismi vägivaldsust, mitte ideoloogiat. Ka salafi või salafist (viitavad uskumusele) nimetus ei sobi, sest väga vähesed neist on terroristid. Kuigi salafid on fundamentalistlikud konservatiivid, puudub neil otsene seos terrorismiga. Seega sobib nimetus "takfīr" sobib kõiki eelnevaid asendama.

Viited 

Islam
Pagulase reisidokument (Eesti)

Pagulase reisidokument (inglise refugee’s travel document) on Eestis Politsei- ja Piirivalveameti väljaantav dokument pagulasele, et pagulane saaks ületada riigipiiri.

Vaata ka 
Nanseni pass

Viited

Välislingid
Pagulase reisidokumendist Politsei- ja Piirivalveameti kodulehel

Eesti dokumendid
Eesti välispoliitika
Eesti julgeolek
Tartu Ülikooli Euroopa kolledž

Tartu Ülikooli Euroopa kolledž (ka Tartu Ülikooli eurokolledž) oli Tartu Ülikooli struktuuriüksus, mis pakkus kaht magistriõppeprogrammi ("Euroopa õpingud" ja "Euroopa Liidu – Venemaa uuringud") ning täiendusõpet.

Kolledžit juhtis Kristiina Tõnnisson.

Kolledž asutati 24. aprillil 1998. Selle eellaseks oli EuroFaculty projekt. Loomise ajendiks oli kasvav nõudlus Euroopa Liiduga seotud täiend- ja ümberõppe järele ja Eesti soov saada Liidu liikmesriigiks. 1. jaanuaril 2016 liideti Euroopa kolledž Johan Skytte poliitikauuringute instituudiga.

Kolledžis on õppinud lisaks Eesti üliõpilastele ka välistudengeid kõigist maailmajagudest.

Viited

Tartu Ülikooli struktuuriüksused
Jacob Johann Köhler

Jacob Johann Köhler, ka Jakob Joan Köler (23. november 1698 Narva – 1757 Tallinn), oli Eesti trükkal. 

Ta trükkis 1739. aastal Anton thor Helle tõlgitud esimese eestikeelse piibli ("Piibli Ramat, se on keik se Jummala Sanna").

Eesti inimesed
Trükkalid
Sündinud 1698
Surnud 1757
Peet Moorats

Peet Moorats (20. detsember 1880 Vastemõisa vald, Viljandimaa – 23. märts 1908 Vastemõisa vald) oli eesti graafik.

Elulugu 
Moorats sündis Mustikaõue talus põllumehe peres teise pojana. Õppis 1893–1895 kohalikus Vastemõisa Kasari vallakoolis, 1895–1898 Suure-Jaani kihelkonnakoolis ja Viljandi linnakoolis. 1899–1900 õppis Peterburi A. L. Stieglitzi kunsttööstuskoolis. Seejärel õppis ta 1900–1902 Peterburi Keiserliku Kunstide Edendamise Seltsi kunstikoolis, kus tema õpetajaks oli silmapaistev graafik Vassili Mathé. Peet Moorats lõpetas selle kooli aastal 1902 hõbeaurahaga ning sai joonistusõpetaja kutse. 1902. aastal alustatud õpingud Peterburi Kunstide Akadeemias oli ta sunnitud haiguse tõttu katkestama. Kurgutuberkuloosi põdev Moorats kolis kehva tervise pärast Suure-Jaani köstri Hans Kapi juurde, hiljem tagasi oma isatallu. 1908. aastal maeti noor kunstnik Suure-Jaani kalmistule perekonna matusepaigale.

Looming 
Peet Mooratsi teostest on suur osa jäänud Peterburi, kus ta tegi neid kunstikooliõpilasena paljudele tellijatele. Ta oli eelkõige reprodutseeriva puugravüüri meister, kelle puugravüüre vene kunstnike maalide järgi ilmus pildiajakirjas Niva (Нива). Pärast isatallu naasmist joonistas ja maalis Moorats peamiselt portreesid enda perekonnast, Suure-Jaani ja selle ümbruse inimestest. Tema kavandatud on Suure-Jaani Tuletõrjujate Priitahtliku Seltsi lipp ja pritsimaja lavaeesriie (asuvad Tallinnas Tuletõrjemuuseumis).

Aastatel 1899–1908 avaldati tema puugravüüris valmistatud karikatuure ja illustratsioone Viljandi ajalehes Rahvaleht, Ulak ja Postimehe lisas ning Jakob Ploompuu kirjastatud pühadealbumites.

Isiklikku 
Peet Mooratsi sugulane oli maalikunstnik Johann Köler.

Viited 

Eesti graafikud
Eesti karikaturistid
Sündinud 1880
Surnud 1908
Suure-Jaani kalmistule maetud
Karl Velts

Karl Velts (30. november 1917 Petrogradi kubermang Gattšina rajoon – 9. märts 2012 Maardu) oli teises maailmasõjas Nõukogude poolel sõdinud veteranide keskorganisatsiooni juht Eestis.

Velts sõdis Punaarmees Talvesõjas. Seejärel ta demobiliseeriti ja töötas Leningradi oblastis piimakombinaadis autojuhina. Kui algas Suur Isamaasõda, mobiliseeriti ta jälle. Sõja läbis ta autojuhina Leningradi ja Volhovi rindel, tõustes Leningradi rinde ülema autojuhiks. Ta osales Leningradi blokaadi murdmisel ning Pihkva, Petseri ja Riia tagasivallutamisel. Teda autasustati kolme medaliga. 1944. aastal arvati ta reservi ja suunati Ukrainasse raudteid taastama. 1946. aastal demobiliseeriti ta teist korda.

Pärast sõda elas ta Tallinnas. Ta töötas Eesti NSV Ministrite Nõukogu autobaasi direktorina ja valiti Eesti NSV autotransporditöötajate ametiühingukomitee esimeheks. Seejärel töötas ta kalatööstuse peavalitsuse Zaprõba varustusosakonna juhatajana, hiljem tankeri Kripton kapteni abina ja Tallinna merekooli direktori asetäitjana.

Pärast Eesti taasiseseisvumist töötas ta Eesti Veteranide Organisatsioonide Liidu juhataja asetäitjana, alates 2008. aastast juhatajana. Sellesse kuulus 30 piirkondlikku organisatsiooni ja kümme ühendust, mille hulgas polnud Saksamaa poolel sõdinud sõjaveteranide organisatsioone.

29. detsembril 2007 autasustas Vladimir Putin Karl Veltsi Sõpruse ordeniga suure panuse eest vene kaasmaalaste ühiskondlike organisatsioonide konsolideerimisse Eestis. Velts oli autasustamisele esitatud isikute loendis esimene välismaalane.

Viited 

Eesti inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1917
Surnud 2012
Vainupea kabel

Vainupea kabel (ka Vainopea kabel) on kabel Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas.

Vainupea puukirikut mainiti esmakordselt juba 1741. aastal. Tegemist oli ühega Haljala neljast abikirikust. 

19. sajandi lõpus, kui vana puukirik oli lagunenud, algatas Aaspere ja Sauste mõisnik, Eestimaa rüütelkonna viimane peamees, parun Eduard von Dellingshausen Vainupeale uue paekivist pühakoja ehitamise. Arhitekt Rudolf von Engelhardti projektjoonis on pärit aastast 1887. Historitsistlikus laadis kirikumõõtu kabelit ehitati aastail 1888–1893. 1888. aastal rajati puukiriku lääneküljele massiivne kivist kuuetahuline kellatorn ning aastatel 1891–1893 ehitati vana pikihoone kohale kõrgete ümarkaarakende ja polügonaalse kooriosaga uus kivist pikihoone. 

Stiilselt ja rikkalikult sisustatud jumalakoja pühitsemispäevaks oli jaagupipäev 1893. aastal. Jumalateenistusi hakati Vainupea kabelis pidama neli korda aastas. 1948. aastal aga pühakoda suleti, misjärel kabelit rüüstati ja see lagunes kuni Lääne-Viru Teedevalitsuse juhataja Valentin Transtoki eestvedamisel alustatud taastamistööde alguseni 1989. aastal. Vainupea kabelit Haljala kogudusele ei tagastatud. Kaotsi läinud altarimaali asemele telliti 2011. aastal kabelile ainulaadne sakraaltaies – Anu Raua gobeläänvaip "Armuaeg".

Täna kannab pühakoja eest hoolt Vainupea küla selts, kes kavandas aastateks 2015–2018 mitmeid kabeli remondi- ja renoveerimistöid. 2014. aastal parandati kabeli katust, vahetati välja kellatorni luugid ja altariruumi põrand. Kabelis korraldatakse nii kiriklikke talitusi kui ka kontserte ja külaseltsi koosviibimisi.

Vainupea kabel mahutab maksimaalselt kuni 100 inimest, istekohti jagub ligikaudu 80 inimesele. Kabeli muudab paljudele pruutpaaridele sobivaks ning atraktiivseks asjaolu, et seal ei tegutse kogudust. Nii saab kabelis kristlike laulatuste kõrval läbi viia ka ilmalikke abielu registreerimisi.

Välislingid

Eesti kabelid
Alondra de la Parra

Alondra de la Parra (sündinud 31. oktoobril 1980 New Yorgis) on Mehhiko dirigent. 

Alondra de la Parra sündis New Yorgis, ent elas alates teisest eluaastast Méxicos. Ta alustas klaveriõpinguid 7-aastaselt ning tšelloõpinguid 13-aastaselt.

Aastal 2000 läks de la Parra New Yorki, kus õppis klaverit ja dirigeerimist Manhattani Muusikakoolis. Ta sai muusikabakalaureuse kraadi klaverimängus Jeffrey Coheni juhendamisel ning õppis dirigeerimist Kenneth Kiesleriga. 2008. aastal sai ta magistrikraadi dirigeerimises.

Alondra de la Parra on olnud külalisdirigendiks paljude maailma orkestrite juures. New Yorgis asutas ta 2004. aastal Philharmonic Orchestra of the Americas, mis tegutses kuni 2011. aastani, mil oli sunnitud keeruliste majandusolude tõttu tegevuse peatama.

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 Alondra de la Parra agentuuri IMG Artists lehel

Mehhiko muusikud
Dirigendid
Sündinud 1980
Novella Hanson

Novella Hanson (sündinud 16. märtsil 1953 Tõrvas) on eesti estraadilaulja ja muusikapedagoog.

Ta sündis ja veetis lapsepõlve Tõrvas. 1971. aastal lõpetas ta Tartu 2. Keskkooli. seejärel õppis paar aastat Tartu Riiklikus Ülikoolis inglise filoloogiat.

Ta on laulnud ansamblis Fix ja Laine. Ta on esinenud pianistina ja koos kitarrist Mart Sooga. Praegu töötab ta Tõrva laulustuudio lauluõpetajana.

Isiklikku 
Ta on olnud abielus Tõnu Kilgasega, nende tütar on Hedvig Hanson.

Viited

Välislingid 
 Vesta Reest. Novella Hanson: Olla üksi ei tähenda olla üksik. Delfi/Elutark, 12. juuni 2015

Eesti lauljad
Eesti muusikapedagoogid
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1953
Marc-André ter Stegen

Marc-André ter Stegen (sündinud 30. aprillil 1992 Mönchengladbachis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib väravavahina Hispaania kõrgliiga klubis Barcelona ja Saksamaa jalgpallikoondises.

Klubikarjäär

Mönchengladbach 
Marc-André ter-Stegen sündis Mönchengladbachis ja liitus klubiga 4-aastasena. Ta mängis klubi noortesüsteemis ja tegi 2010–11 hooajal esimeeskonnas debüüdi. 

Gladbachis kehtestas ta end ka kohe põhimängijaks.

Ter Stegen mängis Borussia Mönchengladbachiga Bundesligas neli hooaega, tehes kaasa 108 kohtumises.

Barcelona
Ter Stegen sõlmis 1. juulil 2014 lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Barcelona. Ta osteti Borussia Mönchengladbachist 10,56 miljoni naela eest.

Ta mängis 2014–15 ja 2015–16 hooajal klubi meeskonnas enamasti ainult Meistrite Liigas või Copa del Reys, kuna La Liga kohtumisi pidas Barcelona meeskonnas Claudio Bravo. 

2014–15 hooajal aitas ta Barcelonal võita kõik kolm suurt karikat. Ta võitis Meistrite Liiga poolfinaalis Müncheni Bayerni vastu tehtud tõrje eest hooaja parima tõrje auhinna.

2015–16 võitis ta Barcelonaga La Liga, Copa del Rey, Euroopa superkarika ja jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused.

Alates 2016–17 hooajast, kui Bravo liitus Manchester Cityga, mängib ter Stegen ka Hispaania kõrgliigas Barcelona algrivistuses. 27. mail tuli ta klubiga Hispaania karika võitjaks, kui Barcelona alistas finaalis Alavési 3:1.

Koondisekarjäär 
2009. aastal tuli ter Stegen Saksamaa noortekoondisega Euroopa U17 meistriks.

Debüüdi Saksamaa rahvuskoondises tegi ta 26. mail 2012 sõprusmängus Šveitsi vastu.

2016. aastal valis Saksamaa peatreener Joachim Löw ter Stegeni 23 mängija sekka, kes koondises esindavad riiki Euroopa meistrivõistlustel.

Ter Stegen mängis igas koondise mängus peale avamängu, kui Saksamaa võitis 2017. aasta Konföderatsioonide karika. Ta valiti finaali parimaks mängijaks.

Saavutused

Klubid 
Barcelona
 Hispaania meister: 2014–15, 2015–16, 2017–18, 2018–19
 Copa del Rey: 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18
 UEFA Meistrite Liiga: 2014–15
 Euroopa superkarikas: 2015
 Hispaania superkarikas: 2016, 2018
 Jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused: 2015

Rahvuskoondis
Saksamaa jalgpallikoondis
 U17 Euroopa meistrivõistlused: 2009
 Konföderatsioonide karikas: 2017

Viited

Välislingid 

 Profiil FC Barcelona kodulehel

Saksamaa jalgpallurid
Mönchengladbachi Borussia mängijad
FC Barcelona mängijad
Bundesliga mängijad
La Liga mängijad
Sündinud 1992
Linnaarst

Linnaarst (saksa Stadtphysikus) oli endisaegses linnas tervishoiutööd korraldav arst, kelle määras ametisse linnavalitsus.

Tuntud Eesti linnaarste
Johannes Burchart V, Johannes Burchart VI, Tallinna linnaarst
Friedrich Reinhold Kreutzwald, Võru linnaarst 40 aasta.
Johann von Luce, Kuressaare linnaarst ja apteeker
Juhan Luiga, Tallinna linnaarst
Georg Carl Riesenkampff (1793–1835), Tallinna linnaarst
William Grohmann (1836–1909), Paide linnaarst
Johannes Orik (1898–1982), Võru linnaarst 1932–1940
Nikolai Reichardt (1852–1944), Võru linnaarst
...

Vaata ka 
Kategooriad: Linnaarstid ja Eesti linnaarstid

Viited
33 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 33 on Tallinna bussiliin Männiku ja Maleva vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ja liiklus toimub iga päev.

Peatused

Männiku-Kopli (Maleva)
Männiku -
Kauge -
Pihlaka -
Kraavi -
Astri -
Valdeku -
Nurme -
Kaare -
Hiiu -
Metsa -
Raudtee -
Hiiu jaam -
Võsu -
Nõmme -
Tehnikaülikool -
Männi -
E.Vilde tee -
Kadaka Selver -
Joostimägi -
Laki -
Forelli -
Löwenruh -
Marja -
Välja -
Lille -
Sõle -
Ädala -
Kolde puiestee -
Nisu -
Ehte -
Madala -
Lõime -
Maleva

Kopli (Maleva)-Männiku

Maleva -
Lõime -
Madala -
Ehte -
Nisu -
Kolde puiestee -
Ädala -
Lille -
Hipodroom -
Välja -
Marja -
Löwenruh -
Forelli -
Laki -
Joostimägi -
Kadaka selver -
Autobussikoondis -
E. Vilde tee -
Männi -
Tehnikaülikool -
Nõmme -
Võsu -
Hiiu jaam -
Raudtee -
Põllu -
Pargi -
Hiiu -
Kaare -
Nurme -
Valdeku -
Astri -
Kraavi -
Pihlaka -
Kauge -
Männiku

Tallinna bussiliinid
Acalypha indica

{{Taksonitabel 
| nimi = Acalypha indica
| värvus = taimed
| seisund = 
| seisundi_süsteem = 
| seisundi_ref =
| pilt = (Arya) Acalypha indica Pilangsari 2019 0.jpg
| pildi_seletus = Acalypha indica
| pildi_laius = 220px
| riik = Taimed Plantae
| hõimkond = Õistaimed Magnoliophyta
| klass = Kaheidulehelised Magnoliopsida
| selts = Malpiigialaadsed Malpighiales
| sugukond = Piimalillelised Euphorbiaceae
| perekond = Nõgesleht Acalypha
| liik = Acalypha indica
| binaarne = Acalypha indica
| binaarse_autor = L. 
| levikukaart = 
| sünonüümid = {{peidetud|Liigi sünonüümid|*Acalypha bailloniana Müll.Arg. 
 Acalypha canescens Wall. 
 Acalypha chinensis Benth. 
 Acalypha ciliata Wall.
 Acalypha cupamenii Dragend.
 Acalypha decidua Forssk.
 Acalypha fimbriata Baill. 
 Acalypha indica var. bailloniana
 Acalypha indica var. minima
 Acalypha minima H.Keng 
 Acalypha somalensis' Pax
 Acalypha somalium Müll.Arg.
 Acalypha spicata Forssk.
 Cupamenis indica (L.) Raf. 
 Ricinocarpus baillonianus (Müll.Arg.) Kuntze 
 Ricinocarpus deciduus (Forssk.) Kuntze 
 Ricinocarpus indicus (L.) Kuntze
}}
}}Acalypha indica''' on piimalilleliste sugukonna nõgeslehe perekonna taimeliik.

Tema looduslikud kasvukohad on troopilises Aafrikas, Lõuna-Aafrikas, Indias, Sri Lankal, Jeemenis ja Pakistanis.

Bioloogilised toimed 

Taime looduslikes kasvukohtades on täheldatud kodukassidel taime juurte söömise järgselt teatavaid toimeid. 

The British Homoeopathic Review (1856) kohaselt Acalypha indica taimesaadused leidnud kohalike poolt kasutust süüfilise ravis. 

Taimesaadustest valmistatud ekstraktidel on uuringutes täheldatud negatiivseid toimeid mitmetele mikroorganismidele nagu Bacillus megaterium, Bacillus subtilis, Escherichia coli, Proteus vulgaris, Pseudomonas fluorescens, Salmonella typhosa, Sarcina lutea ja Staphylococcus aureus.

India farmakopöas peetakse taime kasulikuks bronhiidi, kopsupõletiku, astma ja kopsutuberkuloosi korral. 

Indias antakse lastele usside korral kuivatatud lehtedest valmistatud tõmmist koos vähese koguse küüslauguga. Lehetõmmist antakse ka maohammustuse järgse valu leevendamiseks. 

Homöopaatias kasutatakse taimesaaduseid raske köha korral, mida seostatakse näiteks kopsuverejooksuga.

Osade laboratoorsete uuringute alusel evivad taimesaadused tuberkuloosi mükobakteri laboratoorsete tüvede suhtes inihbeerivat toimet.

Lehtede alkoholi ekstrakt toimis katsetes laborirottidega Daboia russelii mürgi surmavale toimele vastu.

Lehtedes olevad ained evivad malaariavastast toimet.

Taimest eraldatud acalyphin'' toimib kariloomade organismile (kui nad taime söövad) toksiliselt.

Viited

Välislingid
 ACALYPHA INDICA L.
 Bioloogilised toimed
 Antibakeriaalne: *V. Gangadevi, S. Yogeswari, S. Kamalraj, , G. Rani ja J. Muthumary, The antibacterial activity of Acalypha indica L., Indian Journal of Science and Technology, 1. väljaanne, nr 6, november 2008 
 
Piimalillelised
Kirovi-nimeline Sõjameditsiini Akadeemia

Kirovi-nimeline Sõjameditsiini Akadeemia (vene keeles Военно-медицинская академия имени С. М. Кирова; eesti keeles nimetatud ka (Peterburi) Sõjalis-Meditsiiniline Akadeemia) on sõjameditsiini kõrgkool Venemaal Peterburis.                        See asutati 1798. aastal (mõne teate kohaselt 1714. aastal).

1899. aastal sai selles õppeasutuses (tolleaegse nimega Keiserlik sõjameditsiiniakadeemia) arstidiplomi Ludvig Puusepp, kes hiljem samas on lugenud üliõpilastele neurokirurgiakursust (alates 1912. aastast).

Akadeemia ülemaid
Vladimir Behterev (1905–1906)
Vladimir Vojatšek (1925–1930)
Leon Orbeli (1943–1950)
Jefim Smirnov (1953)
Juri Ševtšenko (1992–2000)
Boriss Gaidar (2000–2007)
Andrei Belskihh (2012–2018)
Aleksandr Fissun (alates 2018)

Välislingid 

 Kirovi nimelise Sõjameditsiini Akadeemia koduleht

Nõukogude Liidu sõjandus
Peterburi koolid
Sõjakoolid
Venemaa sõjalised kõrgkoolid
Puksiir

Vedurlaev ehk pukser ehk puksiir (hollandi keeles boegseren) on abilaev, mis on mõeldud teiste laevade või muude ujuvvahendite välise veojõu abil liigutamiseks - kaasa vedamiseks ehk pukseerimiseks. Puksiir võib olla ka tõukurpuksiir.

Kirjeldus 
Puksiire võib liigitada kasutuspiirkonna ja merekindlkuse järgi näiteks: 
 jõepuksiirideks, 
 sadamapuksiirideks, 
 reidipuksiirideks, 
 merepuksiirideks,
 suurteks merepuksiirideks (piiranguteta ookeanisõitudeks). 

Osa puksiire on ehitatud spetsiaalselt teiste ujuvvahendite stabiilseks enda ees tõukamiseks ja neid nimetatakse tõukur-puksiirideks. Kui puksiir veab puksiirotsaga ühendatud praami, siis on tegu kahe laevaga, kuid kui puksiir tõukab enda ees olevat praami, on loetakse need üheks laevaks. 

Puksiiridel on üldjuhul võimas jõuseade, hea manööverdusvõime ja avamerel kasutatavail ka üsna suur süvis, mis võimaldab paremat stabiilsust ja väiksemat triivi tugevas tuules. Sageli on puksiirid suutelised sõitma jääs ja õhemat jääd ise murdma. Suurem osa päästelaevadest ja jäämurdjatest on samuti hõlbustatud pukseerimisvõimega, kuid ühtlasi on suurendatud merekindlust. Käiturina on kasutusel kas sõukruvid, mis on sageli pööratavad aktiivroolina, või püstlabadega sõuajamid (voith-schenider). Tekiehitis on toodud sageli kere keskosast pisut ettepoole ja ahtritekk on jäetud vabaks konksu otsa kinnitatud puksiirotsaga - puksiirtouga - vabaks pööramiseks ja manööverdamiseks. Nüüdisaegsetel puksiiridel on laevajuhtidele sageli tagatud vaateväli 360 kraadi ulatuses. Tavaliselt on tänapäevase puksiiri sillas puksiirkonksuga otseühendus-mehhanism puksiirotsa kiireks vabastamiseks ohtlikus olukorras. Ahtriteki kohal on sageli ühest pardast teiseni ulatuvad puksiirkaared, mis väldivad konksule kinnitatud puksiirotsa takerdumist reelingu või tekidetailide taha.

Tegevus 
Pukseerimine võib toimuda kas pukseeritavat alust tõmmates, lükates või tema parda külge kinnitudes. Suurte tankerite sildumisabiks kasutatakse sageli kuni nelja puksiiri. Osa laevanduses kasutatavaid ujuvvahendeid, näiteks ujuvkaid, pargased, ujuvdokid pole võimelised iseseisvalt liikuma ilma puksiirita või muu pukseeriva aluseta. Kuid vahel tuleb teisi laeva läbi jää pukseerida ka jäämurdjail.

Pukseerimisega tegelev laev (mitte ainult puksiirlaev) peab kandma pimedas vastavaid navigatsioonitulesid või päevamärki.

Muud seonduvat 
Sadamates või kitsastel faarvaatritel on sageli vastavalt kohalikule eeskirjale alates teatud suurusega laevadest puksiiri kasutamine kohustuslik. 

Suurtel laevadel on puksiiridega tugevaks tõukamiseks sageli ehituslikult ette valmistatud ja tähistatud kohad parrastel.

Seoses puksiiride väga hea manööverdusvõimega ja kompaktsusega on neid kaasatud avalikele mereüritustel atraktiivsetesse etendustesse, mida nimetatakse ka "pukseritantsuks".

Vaata ka 
 Abilaev
 Loots
 Sadam

Viited 

Laevad
Juozas Urbšys

Juozas Urbšys (29. veebruar 1896 Šeteniai – 30. aprill 1991 Kaunas) oli Leedu diplomaat ja poliitik.

1914. aastal lõpetas Juozas Urbšys Panevėžysi reaalkooli. Seejärel alustas ta õpinguid Riia Polütehnilises Instituudis, mis peagi evakueeriti Moskvasse. 1916. aastal mobiliseeriti ta Vene sõjaväkke, õppis Tšugujivi sõjakoolis, võttis osa lahingutegevusest.

1918. aasta sügisel pöördus Juozas Urbšys Leetu tagasi, 1919–1922 teenis ta Leedu armees. 1922–1927 oli ta Berliinis Leedu saatkonna konsulaarosakonna juhataja. 1927–1933 töötas ta Leedu saatkonnas Pariisis Leedu saatkonna esimese sekretäri ja nõunikuna. 1933–1934 oli Urbšys Leedu erakorraline ja täievoliline saadik Lätis. 1934. aastal sai ta Leedu Välisministeeriumi poliitikaosakonna juhatajaks. 1936. aastal sai ta Leedu Välisministeeriumi peadirektoriks. 5. detsembrist 1938 kuni 15. juunini 1940 oli Juozas Urbšys Leedu välisminister.

17. juulil 1940 arreteeriti ta koos oma abikaasa Marija Urbšiene-Mašiotaitega ja saadeti välja Tambovisse. Seejärel ta vangistati ja teda peeti kinni mitmetes vanglates. 1954. aasta augustis vabastati ta vangistusest, kuid tal ei lubatud esialgu Leedus elada. 1956. aastal sai ta siiski loa Leetu tagasi pöörduda. Hiljem tegeles põhiliselt prantsuse kirjanike teoste leedu keelde tõlkimisega.

1988. aastal avaldas ta raamatu "Atsiminimai" ("Mälestused") ja 1990. aastal raamatu "Lietuva lemtingaisiais 1939–1940 metais" ("Leedu saatuslikel aastatel 1939–1940").

Viited

Leedu diplomaadid
Leedu välisministrid
Sündinud 1896
Surnud 1991
Tallinna–Helsingi laevaliin

Tallinna–Helsingi laevaliin on laevaliin Tallinna ja Helsingi vahel. Laevaliinil sõidavad mitmed laevatüübid, nt parvlaevad, kiirreisilaevad. 

Kiireimate laevadega on sõidu kestus umbes 1 tund 40 minutit.

Laevaliinil on järgmiste laevaettevõtete laevu:
Viking Line
Tallink
Eckerö Line

Vaata ka
Linda Line
Nordic Jetline
Silja Line

Välislingid 
Brigitte Susanne Hunt, 50 aasta eest pani Vanemuine taas käima Tallinna-Helsingi laevaliini, Eesti Päevaleht, 7. juuli 2015

Eesti laevaliiklus
Soome
Peeter-Pauli kirik



Eesti
Tallinna Peeter-Pauli katedraal
Elva Peeter-Pauli kirik
Kaarma Peeter-Pauli kirik
Laanemetsa Peeter-Pauli kirik
Piirissaare Peeter-Pauli kirik
Tartu toomkirik

Läti
Riia Peeter-Pauli katedraal

Venemaa 
Peterburi Peeter-Pauli katedraal
 Peterburi Peeter-Pauli kirik

Ühendkuningriik
 Peeter-Pauli kirik Wighti saarel Inglismaal
Claudio Bravo

Claudio Andrés Bravo Muñoz (sündinud 13. aprillil 1983 Vilucos) on Tšiili jalgpallur, kes mängib väravavahina Hispaania kõrgliiga klubis Real Betis ja Tšiili jalgpallikoondises.

Aastatel 2009 ja 2015 on ta valitud Tšiili aasta jalgpalluriks.

Klubikarjäär 
Claudio Bravo on oma karjääri jooksul mänginud sellistes klubides nagu Colo-Colo, Real Sociedad, Barcelona ja Manchester City.

Barcelonaga võitis ta 2014–15 hooajal nii La Liga, Copa del Rey kui ka Meistrite Liiga. Samal hooajal pälvis ta Ricardo Zamora auhinna ja valiti La Liga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2016. aastal tuli Bravo Kataloonia klubiga taas Hispaania meistriks ja võitis ka karikavõistlused.

Aastatel 2016–2020 mängis ta Inglismaa kõrgliiga klubis Manchester City.

Koondisekarjäär 
Debüüdi Tšiili rahvuskoondises tegi Bravo 11. juulil 2004 Copa América teises alagrupimängus Paraguayga. 

Veel on ta mänginud ka Tšiili U17, U20 ja U23 koondises. 

Bravo sai Tšiili rahvuskoondise kapteniks pärast Marcelo Salase lahkumist.

Ta on esindanud Tšiilit jalgpallikoondises 2010. ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.

10. oktoobril 2014 sai temast Tšiili rekordinternatsionaal, kui mängis sõprusmängus Peruuga oma koondisekarjääri 85. mängu, möödudes sellega Leonel Sánchezist.

Claudio Bravo aitas Tšiili koondisel võita 2015. aasta Copa América ja Copa América Centenario, mis olid Tšiili koondise jaoks ajaloo esimesed karikad. Mõlemal korral valiti ta ka turniiri sümboolsesse koosseisu.

28. juunil tõrjus ta 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikavõistluste poolfinaalis penaltiseerias Portugali mängijate kõik kolm penaltit ja aitas Tšiilil jõuda finaali. 2. juulil toimunud finaalmängus kaotati Saksamaale tulemusega 0:1. Bravo valiti turniiri parimaks väravavahiks.

Saavutused

Klubi 
Colo-Colo
Campeonato Nacional: 2006 Apertura

Real Sociedad
Segunda División: 2009–10

Barcelona
Meistrite liiga: 2014–2015
La Liga: 2014–15, 2015–16
Copa del Rey: 2014–15, 2015–16
Hispaania superkarikas: 2016
Euroopa superkarikas: 2015
Jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused 2015

Manchester City
Premier League: 2017–18
EFL Cup: 2017–18, 2019–20
FA Community Shield: 2018, 2019

Rahvuskoondis 
Tšiili jalgpallikoondis
 Copa América: 2015, 2016

Viited

Välislingid 

Tšiili jalgpallurid
Real Sociedadi mängijad
FC Barcelona mängijad
Manchester City mängijad
Real Betise jalgpallurid
La Liga mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1983
SU-100

SU-100 oli Nõukogude Liidu liikursuurtükk, mis põhines tankil T-34/85 ja oli relvastatud 100 mm tankikahuriga D-10. 

Lahingupraktika näitas, et Vene 85 mm kahur on jäi Saksa tankide Tiger I ja PzKpfw V Panther vastu nõrgaks. Seetõttu hakati 1944. aasta veebruaris katsetama uue tanki T-34/85 veermikule ehitatud liikursuurtükki, mille esikilpi oli monteeritud 100 mm merekahur. Teine selline masin sai valmis sama aasta mais ja kui liikursuurtükk sama aasta septembris Uurali Masinatehases tootmisse läks, sai selle nimeks SU-100. 

SU-100 oli tootmises 1945. aasta oktoobrini ja seda ehitati 2495 masinat.

Välislingid 

Tankitõrjesoomukid
Nõukogude Liidu suurtükiväerelvad
Marija Farnosova

Marija Farnosova (aastani 2014 Marija Savinova; sündinud 13. augustil 1985 Tšeljabinskis) on Venemaa kergejõustiklane, jooksja.

Venemaa jooksjad
Sündinud 1985
Perejaslavli vürstiriik

Perejaslavli vürstiriik oli osastisvürstiriik Vana-Vene riigis ja Vene aladel aastatel 1054–1239.
 

Perejaslavli vürstiriigi koosseisu kuulusid maa-alad tänapäeva Ukrainas, Tšernigivist lõunas, Donetskist põhjas, Kiievist idas, Tšerkassõst idas ning Dniprost, Poltavast ja Harkivist idas.

Vürstiriik piirnes läänes Dnepri ja Desna jõega läänes asuva Kiievi vürstiriigi, põhjas Osteri jõega Tšernigovi vürstiriigi, lõunas aga Musta mere põhjarannikul nomaadidest kumaanide ja petšeneegide asualadega.

Vürstiriik moodustati 1054. aastal Kiievi suurvürst Jaroslav Targa valitsetavatest aladest tema pojale Vsevolod Jaroslavitšile, kes seejärel valitses Kiievi suurvürsti Vsevolod I-na (1078–1093) nii Kiievit kui ka Perejaslavli vürstiriiki.

Perejaslavli vürstid
 Vsevolod Jaroslavitš (1054–1073)
 Rostislav Vsevolodvitš (1078–1093†)
 Vladimir Vsevolodovitš (1094–1113)
 Svjatoslav Vladimirovitš (1113–1114)
 Jaropolk Vladimirovitš (1114–1132)
 Vsevolod Mstislavitš (1132)
 Juri Dolgoruki (1132)
 Izjaslav Mstislavitš (1133)
 Vjatšeslav Vladimirovitš (1134)
 Juri Vladimirovitš Dolgoruki (1135)
 Andrei Vladimirovitš Lahke (1135–1141)
 Izjaslav Mstislavitš, 2. korda (1141–1146)
 Mstislav Izjaslavitš (1146–1149)
 Rostislav Jurjevitš (1149–1151)
 Mstislav Izjaslavitš (1151–1154)
 Gleb Jurjevitš (1154–1169)
 Vladimir Glebovitš (1169–1187)
 Jaroslav Mstislavitš Krasnõi (1187–1199)
 Jaroslav Vsevolodovitš (1200–1206)
 Mihhail Vsevolodovitš (1206)
 Vladimir Rjurikovitš (1206–1213)
 Vladimir Vsevolodovitš (1213–1215)
 Vsevolod Konstantinovitš (1227)
 Svjatoslav Vsevolodovitš (1228–?).

Slaavi vürstiriigid
Ukraina keskaeg
Kiievi-Vene
Kolmikkuningriik

Kolmikkuningriik (horvaadi: Trojedna kraljevina) oli mõiste, mida propageerisid 19. sajand Horvaatia rahvusliku ärkamise juhid, et enamuse teisest aastatuhandest eksisteeris seal kolm Horvaatia valdust – Horvaatia, Slavoonia ja Dalmaatsia, mis olid küll ühe kuninga alla ühendatud, kuid poliitiliselt ja halduslikult eraldatud, mis tähendab, et mõiste oli suuresti formaalses kontekstis.

Habsburgide monarhias propageerisid enne 1848. aastat Kolmikkuningriiki horvaadid, kuid nende nõudeid suurele territooriumile vaidlustasid monarhias nii ungarlased kui ka Viini Hofkriegsrat ja väljaspool monarhiat Osmanite riik. 1848. aasta revolutsioonide ajal kasutati Horvaatia rahvusluse pooldajate poolt Kolmikkuningriigi mõistet, mis oleks olnud Horvaatia kultuurialise ja poliitilise liidu territoorium. Horvaatia poliitilised esindajad toetasid ideed koos keisriga ja nõudsid kolme kuningriigi liitmist. Pärast 1867. aasta Austria-Ungari kompromissi ja 1868. aasta Horvaatia-Ungari kompromissi loobuti ametlikult Ungari nõuetest Slavooniale ja Austria nõuetest Sõjaväestatud piiritsoonile, kuid Dalmaatsia staatuses muutust ei toimunud. 1868. aasta Horvaatia-Ungari kompromissis oli territoorium, tuntud kui István Püha krooni maad, ametlikult defineeritud (art. 1) kui "Ungari kuningriigi ning Dalmaatsia, Horvaatia ja Slavoonia kuningriikide liit".

Aastal 1874 avaldas Ivan Kukuljević Sakcinski erinevaid arhiivifonde ja kogumikke oma töös "Codex Diplomaticus", mida nüüd hoitakse Horvaatia Riigiarhiivis, demonstreerides dokumente kõigist perioodidest, mis räägivad Horvaatia, Dalmaatsia ja Slavoonia kuningriigist:

 Privileegid – Privilegia Regnorum Croatiae, Dalmatiae et Slavoniae, aastast 1377
 Protokollid – Protocolla Congregatio generalis Regnorum Croatiae, Dalmatiae et Slavoniae, aastast 1557
 Minutid – Acta Congregationum Regni, aastast 1562
 Minutid – Transumpta documentorum iura Croatica tangentium, aastast 1249

19. sajandi lõpul oli Kolmikkuningriik Sõltumatu Rahvapartei, samuti Dalmaatsia Rahvapartei peamine eesmärk.

Erinime Dalmaatsia, Horvaatia ja Slavoonia Kolmikkuningriik kasutati keskaegse Horvaatia kuningriigi ja Habsburgide Horvaatia kuningriigi esimeste sajandite jaoks, kuni 19. sajandi alguseni. Nime Horvaatia, Slavoonia ja Dalmaatsia Kolmikkuningriik kasutati nii Habsburgide Horvaatia kuningriigi viimase perioodi (19. sajandi esimene pool) kui ka selle järglase, Horvaatia-Slavoonia kuningriigi jaoks. Dalmaatsia mainimise järjekord oli vaidlusküsimus, kuna seda järjestati 1868. aasta kompromissi horvaatia- ja ungarikeelsetes versioonides erinevalt.

Horvaatia ajalugu
Audun Boysen

Audun Boysen  (10. mai 1929 Bjarkøy – 2. märts 2000 Oslo) oli Norra kergejõustiklane, jooksja.

Norra jooksjad
Sündinud 1929
Surnud 2000
Thamar Berutšašvili

Thamar Berutšašvili (gruusia keeles თამარ ბერუჩაშვილი; sündinud 9. aprillil 1961 Thbilisis) on Gruusia poliitik, diplomaat ja kõrgkoolipedagoog. Ta on 11. novembrist 2014 Gruusia välisminister.

Ta õppis aastatel 1978–1985 Patrice Lumumba nimelises Rahvaste Sõpruse Ülikoolis ja lõpetas selle keemia erialal, samuti õppis ta seal prantsuse keelt. Aastatel 1996–1998 õppis ta USA-s Bloomingtonis Indiana Ülikoolis rahvusvaheliste suhete võrdlevate uuringute alal ja sai aastal 1998 MPA kraadi (Master of Public Administration). Aastatel 2002–2006 õppis ta Thbilisi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonnas kraadiõppes ja sai majandusteaduste doktori kraadi.

Ta töötas aastatel 1998–2000 Gruusia väliskaubandusministrina ja aastal 2004 Gruusia euroatlantilise integratsiooni ministrina. Aastatel 2000–2003 ja 2013–2014 oli ta Gruusia asevälisminister. Lisaks oli ta aastatel 2000–2010 Thbilisi Riikliku Ülikooli õppejõud. 11. novembrist 2014 on ta Gruusia välisminister.

Gruusia poliitikud
Sündinud 1961
Toomas Kokovkin

Toomas Kokovkin (sündinud 10. juulil 1960) on Eesti geograaf. Ta on Eesti saarte uurija ja jätkusuutliku arengu edendaja. 

Kokovkin lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli geograafina ja sai geograafiakandidaadi kraadi Leningradi Ülikoolist.

Ta oli Lääne-Eesti saarestiku biosfäärikaitseala eestvedajaid ja seejärel ekspert UNESCO programmi Inimene ja biosfäär (MAB) alal. Ta on olnud UNESCO Eesti Rahvusliku Komisjoni nõukogu ja nõukoja liige, programmi MAB koordineerimisnõukogu (ICC) liige aastatel 2011–2015. Kokovkin on teinud koostööd ja koordineerinud mitmeid UNESCO ja Maailma Looduse Fondi projekte inimese ja looduse tasakaalustatud arengu teemal. 

Aastatel 2014–2021 oli ta SA Hiiumaa Muuseumid juhataja. 

Kokovkin on fotograafi ja kirjastajana avaldanud mitu raamatut ning osalenud rahvusvahelistel fotonäitustel.

Teoseid
Kokovkin, Toomas. Kohtumispaik. Biosfääri kaitsealade kogemus maailmas ja Eestis, iseäranis Hiiumaal. Kärdla: Uurimiskeskus Arhipelaag, 2004
Idarand / koostaja Toomas Kokovkin ; [kujundus: Mae Kivilo ; fotograafid: Clive Evans ... jt.] Kärdla : Arhipelaag, 2008
Business from and for nature : results from the WWF "One Europe more nature" programme / texts: Charlie Avis; editor Toomas Kokovkin ; design: Jaana Ratas ; photographs: Toomas Kokovkin.  Pelagis, 2009.
Iidlaste moodi Hiiumaa : Leader-projektid Hiiumaal 2009-2010 / Toomas Kokovkin, koostaja ; kujundus: Jaana Ratas ; fotod: Toomas Kokovkin. Kärdla : Pelagis, 2011
Vaid ühel hetkel / [luuletused:] Ave Alavainu ; [fotod:] Toomas Kokovkin. Kärdla : Pelagis, 2013

Eesti looduskaitsjad
Eesti geograafid
Sündinud 1960
Estoniasamlingen.se

Estoniasamligen.se on Estonia huku uurimisega seotud internetis kättesaadav dokumentide kogu (andmebaas), mis sisaldab ka audio- ja videomaterjali, sealhulgas komisjoni küsitlusprotokolle. Andmebaas on rootsikeelne.

Andmebaas avati 2004. aastal Rootsi valitsuse eestvõttel.

Välislingid
Estoniasamligen.se andmebaas

Andmebaasid
Rootsi
Estonia katastroof
Saber Strike

Saber Strike ('saabli löök') on USA sõjaväe 7. armee 2010. aastast igal aastal korraldatav sõjaväeõppus, mis toimub roteerudes Eestis, Lätis, Leedus ja Poolas. Õppuse üks eesmärke on harjutada USA ja NATO vägede koostööd.

2020 
2020. aasta õppus jäeti koroonaviirushaiguse pandeemia tõttu ära.

Välislingid
Saber Strike'ist U.S. Army Europe kodulehel

Ameerika Ühendriikide sõjandus
Eesti sõjandus
Sõjaväeõppused