joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Wola

Wola on linnarajoon Varssavi lääneosas. 

Wolat on mainitud esmakordselt 14. sajandil. 1573–1764 valiti seal Poola kuningaid. 19. sajandini oli Wola Varssavist läänes asuv küla. 1916 liideti Varssaviga. Augustis 1944 tapsid Saksa väed Wolas Varssavi ülestõusu mahasurumisel umbes 60 000 tsiviilisikut.

Linnaosad 

Wola jaguneb järgmisteks linnaosadeks: Ulrychów, Koło, Odolany, Nowolipki, Mirów, Młynów, Czyste ja Powązki.

Välislingid 

 Wola koduleht

Varssavi
Prievidza

Prievidza (saksa Priwitz, ungari Privigye) on linn Slovakkias Trenčíni maakonnas. Asub Nitra vasakul kaldal.

Prievidzat on esmamainitud 1113. aastal.

Linn on Horná Nitra turismipiirkonna keskus.

Viited

Välislingid 

Prievidza koduleht

Slovakkia linnad
Trenčíni maakond
Arnold Talistu

Arnold Talistu (kuni 1936 Arnold Freidenberg; 15. juuli 1917 Tartu – 11. jaanuar 2008 Chicago) oli Ameerikas riikliku hoolekande töötaja ja väliseesti vaimulik.

Ta õppis Tartu 15. Algkoolis ning aastatel 1930–1935 Tartu Poeglaste Gümnaasiumis (alates 1934 Tartu Linna Poeglaste Keskkool). Aastal 1942 lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna cum laude, diplomitöö teema oli "Saladuste avaldamine: KrS 29. ptk." Aastal 1943 omandas magistrikraadi õigusteaduses, kaitstes magistritööd "Kirjasaladuse kriminaalõiguslik kaitse". Akadeemiliselt kuulus ta ÜS Liivikasse.

1944. aastal lahkus ta Saksamaale, Saksamaalt omakorda Inglismaale, sealt aastal 1951 Kanadasse. Ta oli Kanadas (ja hiljem USA-s) tegev riikliku hoolekande alal. Sotsiaalkindlustuse ametnikuna leidis ta (arvatavasti 1993. aastal) üles teadmata kadunuks loetud Anton Raadiku ning hiljem, poksikuulsuse tervise halvenedes, aitas ta paigutada hooldekodusse. Ta pidas vaimulikuna 28. märtsil 1999 Chicagos Anton Raadiku matusetalituse.

Ühiskondlikult oli ta tegev E.E.L.K. Chicago Esimese Koguduse revisjonikomisjonis, aga ta oli ka Chicago Eesti Maja asutajaliige. Aastatel 1978–1988 õppis ta E.E.L.K. Usuteaduslikus Instituudis, mille lõpetamise järel ordineeris 26. juunil 1988 piiskop Karl Raudsepp ta õpetajaks.

Aastatel 1988–1989 teenis Arnold Talistu vaimulikuna Chicagos ja Indianapolises, lisaks oli ta professor Arthur Võõbuse isiklik adjunkt. Aastatel 1989–2002 oli ta Chicago Esimese koguduse hooldajaõpetaja, lisaks teenis ta ka Milwaukee ja Chicago Pauluse kogudust. Emerituuri jäi ta aastal 2002.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1917
Surnud 2008
Haapsalu kuursaal

Haapsalu kuursaal on Haapsalu rannas aadressil Promenaadi tänav 1 asuv hoone, mis ehitati tõenäoliselt 1898. aastal. Tegemist on ainsa algupärasel kujul säilinud kuursaaliga Eestis.

19. sajandil muutus Haapsalu populaarseks suvituskohaks, seal käisid muuhulgas puhkamas ka Romanovite dünastia liikmed. 1857. aastal rajati pikk rannapromenaad ning 1897. aastal tellis linn arhitekt Rudolf Otto von Knüpfferilt kuursaali projekti. Tõenäoliselt valmis hoone juba järgmisel aastal. Tegemist on historitsistlikus stiilis hoonega, mis on kaunistatud ohtrate puitpitskaunistustega.

Kuursaal oli erineval otstarbel kasutusel kuni 1970. aastateni, viimati asus seal kino. 1990. aastatel hoone restaureeriti ja on kasutusel suvekohvikuna. Kuursaali kõrval asub ka kõlakoda. Sisustus järgib 20. sajandi alguse tavasid.

Välislingid
Kuursaali kodulehekülg

Haapsalu ehitised
Lääne maakonna kultuurimälestised
Kai Vaarandi

Kai Vaarandi (12. oktoober 1958 Tallinn – 6. august 2010 Tallinn) oli eesti kunstnik ja tõlkija.

Eluloolist
Õppis aastatel 1966–1977 Tallinna 7. Keskkoolis, tõlkimisoskuse omandas Lia Rajandi õpilasena. Aastatel 1976–1978 tõlkis ta lühijutte, mis ilmusid ajakirjanduses. Ta asus 1977. aastal Tallinna Pedagoogilises Instituudis õppima inglise keelt, kuid katkestas seal õpingud, kuna tõlkimist seal ei õpetatud.

1978–1983 omandas kõrgema hariduse Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis keraamika erialal. 1983–1987 oli ta kunstiajaloo aspirantuuris Eesti NSV Teaduste Akadeemias. 

1987–2010 tegutses peamiselt kunstnikuna. 1994–2010 oli ta keraamika bakalaureuse- ja magistriõppekava koostaja ning lektor Eesti Kunstiakadeemias.

2005. aastal hakkas ta taas rohkem tõlkima. 

Kai Vaarandi suri ravimatu haiguse tagajärjel. Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule oma isa Anton Vaarandi kõrvale.

Kunstnikuna
Esinenud näitustel alates 1982. aastast.

Isikunäitused
1990 Tallinnas Munkadetaguses galeriis
1991 Purtse linnuses
1992 Tallinna Raevanglas (koos tekstiilikunstnik Kersti Villandiga)

Tõlkijana
Valdas peale emakeele inglise, soome, vene ja saksa keelt. Ta tõlkis ilukirjandust ja peamiselt kunstialast teabekirjandust inglise keelest eesti keelde.

Ilukirjandus
Agatha Christie. Saatuse tagauks (2006)
Agatha Christie lühijutt "Jõulupuding" kogumikus "Hercule Poirot" (2006) 
Cathy Kelly. Nüüd ja igavesti. (2006)
Patricia Cornwell. Kiskja. (2007)
Peter Mayle. Provence. (2007)
John Mole. Elu nagu kreeka ε. (2009)
Kate Jacobs. Maiuspala. (2009)
Marcia Willett. Kannatlikkus. (2010)

Teabekirjandus
Stephen Bayley, Terence Conran. Disain. Kuju saanud mõte. (2008, koos Kalle Kleiniga)
Alice Twemlow. Milleks on vaja graafilist disaini? (2008)      
"1001 ehitist, mida elu jooksul peab nägema". Toim. Mark Irwing (2009, koos Tiina Kanarbiku, Kalle Kleini ja Tiina Voolaiuga)
Will Pryce. Maailma arhitektuur. Meistriteosed (2009, koos Triinu-Liis Looveeriga)
C. Norman Shealy. Maailma loodusravi entsüklopeedia. (2010, koos 8 muu tõlkijaga)
Helen Arnold. 1001 elamusreisi, mida elu jooksul ette võtta. (2010, koos 4 muu tõlkijaga)

Lokaliseerinud
Eestikeelse platvormi Quadriga Worldwide tarkvarale Genesis – maailma tipphotellide tarbeks (2006–2008).

Liikmesus
1992 Eesti Kunstnike Liit
1993 Eesti Keraamikute Liidu asutajaliige (1993–1996 ka juhatuse liige)

Isiklikku
Tema isa oli ajakirja Looming peatoimetaja Anton Vaarandi ning ema oli sisearhitekt Maimu Vaarandi. 1982. aastal abiellus Kai Vaarandi Vello Laanemaaga, 1984. aastal sündis poeg Laur-Hendrik.

Välislingid
Tõlkija Kai Vaarandi koduleht
Kunstnik Kai Vaarandi koduleht
Tõnu Kaalepi arvustus lehes Raamat
Karin Pauluse arvustus Eesti Ekspressi Areenis
Kalev Kesküla arvustus Eesti Ekspressi lisas
Jüri Pino arvustus Õhtulehes
Gerda Kordemetsa arvustus Õhtulehes
Genesis
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti tõlkijad
Eesti kunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1958
Surnud 2010
Stockholmi Eesti Kool

Stockholmi Eesti Kool (rootsi keeles Estniska Skolan i Stockholm) on põhikool Stockholmi vanalinnas. Kool asutati 15. märtsil 1945. Tegutses algul kui seitsme-, seejärel kuueklassiline Eesti Algkool ja sellele taotleti aastast aastasse jätkamisluba erakoolina. Tänapäeval tegutseb kool vabakoolina, mille erialadeks on eesti keel, muusika ja IT-oskused. Koolis õpitakse hispaania ja prantsuse keelt.

1986. aastal sai kool loa kõrgastme loomiseks, misjärel 9-klassilise põhikooli nimeks sai Eesti Kool.  Koolis on ka eelklass. Pärast mitmeid kolimisi oli kool 1973. aastal kolinud praegusesse koolihoonesse vanalinnas. See on ehitatud 1932. aastal, aga söögisaal pärineb 15. sajandist. Keskmiselt õpib igal õppeaastal koolis 180 õpilast ning lõpetajad on tavaliselt gümnaasiumides edukad. 2009. aastal lõpetanute tulemuste põhjal kuulub Eesti Kool Stockholmi koolide esikümnesse . 2013./2014. õppeaastat alustas kooli ajaloo suurim arv õpilasi - 205. 

Kooli traditsioonide hulka kuulub muusikaõpetus, eriti koorilaul. Alates 1999. aastast saavad kõik õpilased eelklassist kuni III klassini kaks korda nädalas viiuli- või tšellotunde. Stockholmi Eesti Kooli koorid esinevad kõigil kooli tähtpäevadel ning lastekoor on osa võtnud ka Eesti laulupidudest. Igal aastal käivad V klassi õpilased Eestis õppereisil. 

Aastail 1992-2018 on Eesti Kooli direktor olnud koorijuht Jaan Seim, sügisel 2018 alustab direktorina kooli kauaaegne õpetaja ja õppejuht Piia Paljak Särlefalk.

Eesti Vabariigi 100. aastapäeva puhul sai Eesti Kool preemia "Sajandi eestlane Rootsis", see anti pikaajalise töö ja eestluse hoidmise eest Rootsis.

Viited

Välislingid
Stockholmi Eesti Kool (rootsi keeles)

Stockholm
Eesti kultuur Rootsis
Välismaa eesti koolid
UBS

UBS AB on Šveitsi panganduskontsern, mille peakorterid asuvad Baselis ja Zürichis.

UBS loodi 1998. aastal, mil Šveitsi Ühispank (Schweizerische Bankgesellschaft, Union de Banques Suisses, Unione di Banche Svizzere) ühines Šveitsi Pangaühinguga (Schweizerischer Bankverein, Société de Banque Suisse, Società di Banca Svizzer, Swiss Bank Corporation). Tähekombinatsioon UBS pärineb Šveitsi Ühispanga ingliskeelsest nimest (Union Bank of Switzerland).

Šveitsi ettevõtted
Pangad
Heldur Haller

Heldur Haller (11. august 1923 Listaku küla, Rõuge vald, Võrumaa – 7. veebruar 1947 Põdra küla, Rõuge vald, Võrumaa) oli eesti metsavend.

Ta astus Teise maailmasõja ajal 1943. aastal Saksa sõjaväe politseipataljoni. Nõukogude okupatsiooni alguses sai temast metsavend. 

27. jaanuaril 1947 varahommikul toimus NKVD haarang tema peidupaigas Ristemäe lähistel Põdra külas, kus Heldur oli leidnud varju oma klassiõe Liidia Kevvai juures. Põgenemisel sai ta surmavalt haavata ja suri kohapeal. NKVD-lased teotasid noormehe surnukeha eriti julmal moel: ta seoti auto külge ja lohistati mööda teed ning hiljem visati Mustjõkke. Ta leiti sugulaste poolt mitme päeva pärast ja maeti Varstusse Ritsiku kalmistu aia taha, sest nõukogude võimuorganid ei lubanud kalmistule matta. 

Haual on metallrist plaadiga: “Puhka rahus Heldur Haller. Sünd: 1923. 11. aug. Mõrv: 1947. 7. veeb. Uputet: 11. aprillil. Maet: 14. apr.”.

Välislingid
 Leonhard Pumper. Eluküünlad kustusid võitluses Kultuur ja Elu nr 1, 2006 

Eesti metsavennad
Eesti sõjaväelased Saksa sõjaväes Teises maailmasõjas
Sündinud 1923
Surnud 1947
Simuna Siimona ja Juuda kogudus

Simuna Siimona ja Juuda kogudus on EELK kogudus Simunas, mis kasutab Simuna kirikut.

Kogudus kuulub Viru praostkonda.

Koguduse õpetaja on Enn Salveste, organist ja juhatuse esimees on Ainar Ojasaar.

Jumalateenistused on igal pühapäeval kell 11 Simuna Siimona ja Juuda kirikus.

Ajalugu
Simuna kihelkonnakirikuna kasutatav Simuna kirik kuulub koos Tallinna Toomkirikuga Eesti vanimate hulka (13. sajand). 14. sajandil annetas Taani kuningas Valdemar IV Atterdag Simuna kiriku Tallinna Toomkirikule. Kirik kuulus Tallinna Toomkiriku patronaadiõiguse alla.

Simuna kihelkond oli territoriaalselt suuremaid Põhja-Eestis. Hiljemalt 16. sajandil eraldus sellest Väike-Maarja kihelkond, mis oli algselt Simuna kihelkonnakiriku abikiriku ala. Kogudusel oli kabel ka Paasveres, hiljem osi Laiuse kihelkonnast.

Koguduse õpetajad
Franz Plato, 1593
Barthold Martini, 1615–1627
Ludwig Wagner, 1629
Heinrich Nürrenberg, 1629–1640
Christian Kerner, 1641–1676
Joachim Schwieger, 1674–1705
Magister Daniel Heinrich Balich, 1703 Adjunkt.
Elias Kexholmensis, 1706–1710
Andreas Meyer, 1712–1739
Johann Georg Borge, 1740–1782
Carl Johann Nottbeck, 1783–1765
Heinrich Johann Paucker, 1785–1819 
Heinrich Wilhelm Christoph Paucker, 1819–1833
Hugo Richard Paucker, 1834–1872
Eduard Peter Heinrich Paucker, 1872–1918
Aleksander Ferdinand Mägis, 1919–1939
Edmund-Aleksander Laansalu, 1941–1951
Hillar Põld, 1953–1974
Ain Eenmaa, 1974–1993
Tauno Toompuu
Enn Salveste

Viited

Välislingid
 Kodulehekülg
 St. Simonis. EELK Simuna püha Siimona ja Juuda koguduse internetiajakiri

EELK Viru praostkond
Väike-Maarja vald
Simuna kihelkond
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Metsaraie

Metsaraie on puude ja põõsaste langetamine koos sellega kaasnevate eel- ja järeltöödega; metsamajanduses rakendatav puude mahavõtmine puidu saamise või metsa hoolduse eesmärgil.

Raie jaguneb lõppraieks (lageraie ja turberaie) ja vahekasutusraieks (hooldusraie ja sanitaarraie).

Raie liigid
Raie liigid on:
valikraie
hooldusraie
valgustusraie
 harvendusraie
sanitaarraie
uuendusraie
lageraie
 turberaie
aegjärkne raie
 häilraie
 veerraie

Vaata ka
ebaseaduslik metsaraie
langetustraktor
metsatustamine
palk
põlismets
raie maailmameistrivõistlused
raiefond
raieluba
raiering
raiesmik
raievanuk
säästlik metsamajandus

Viited
eRT Metsaseadus

 
Metsandus
Ivan Iljitšov

Ivan Iljitšov (vene keeles Иван Иванович Ильичёв; 14. august 1905 – 2. september 1983) oli nõukogude sõjaväelane (kindralleitnant 1943), NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse ülem ning NSV Liidu Välisministeeriumi riigiametnik.

Ivan Iljitšov oli 1938. aastast NSV Liidu Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Luurevalitsuse Poliitosakonna ülem, 1941. aasta juunist TTPA Kindralstaabi Luurevalitsuse ülema asetäitja poliitalal, 1942. aasta augustist TTPA Kindralstaabi Luurevalitsuse (lahinguluure ning luuretegevus sõjategevuspiirkonnas Teise maailmasõja ajal) ülemaa kohusetäitja, aastatel 1944–1945 TTPA Kindralstaabi Luurevalitsuse ülem.

Aastatel 1949–1975 töötas Ivan Iljitšov NSV Liidu Välisministeeriumis diplomaatilisel tööl.

Nõukogude Liidu kindralid
Luurajad
Sündinud 1903
Surnud 1983
Mihhail Svinelupov

Mihhail Svinelupov (Михаил Георгиевич Свинелупов) (1903 Zlatoust – 13. august 1979) oli nõukogude sõjaväelane (kindralmajor 1945) NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi juhtivtöötaja.

Teenistus nõukogude julgeolekuorganites
Mihhail Svinelupov asus nõukogude julgeolekuorganistesse teenistusse 1925. aastal, 1928. aastal astus VK(b)P liikmeks, aastatel 1928–1936 oli NSV Liidu OGPU-SARKi keskalluvusega kooli õppegrupi ülem, 1. oktoobrist 1937 viidi üle teenistust jätkama NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi Kaadrite osakonda.

1941. aasta veebruarist oli ta NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi Kaadrite osakonna ülema asetäitja ja seejärel Kaadrte osakonna ülem, 

1943. aasta maikuust oli Svinelupov NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi rahvakomissari asetäitja kaadrite alal ja Kaadriosakonna ülem, 

1946. aasta 11. maist oli ta NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi julgeolekuministri asetäitja ja Kaadritevalitsuse ülem ning nõukogude julgeolekuorganite Proletaarse Spordiühingu Dünamo Kesknõukogu esimees (1946–1948). 

1950. aasta 31. detsember vabastati ta Kaadritevalitsuse ülema kohustest;

1951. aasta 1. aprillist kuni 16. märtsini 1953. aastal oli Svinelupov Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi ministri asetäitja operatiivtöö alal;

1953. aasta juulist oli ta NSV Liidu Siseministeeriumi 3. Erilaagri (Dubravlag) ülema asetäitja ja hiljem ka laagriülema kohusetäitja, 1954. aastal ta vallandati, seoses isikkoosseisude koondamisega NSV Liidu Siseministeeriumis. 

1955–1957 pensionär Minskis, alates 1957 Moskvas.

Viited

Sündinud 1903

Surnud 1979
Kaarel Parisalu

Kaarel Parisalu (kuni 1935. aastani Karl Parson; 9. jaanuar 1891 – 4. veebruar 1966 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major, 1939).

Tunnustus
1939 – Kotkaristi V klassi teenetemärk 

Auto-Tankirügemendi koosseis
3. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Vana-Kaarli kalmistule maetud
Sündinud 1891
Surnud 1966
Vaatlusõhupall

Vaatlusõhupall (vpl) on luure ja suurtükitule juhtimise eesmärgil kasutatav õhupall (enamasti kinnisõhupall).

Õhupalle on kasutatud sõjalisel otstarbel alates Prantsuse revolutsioonisõdadest. Kasutamise kõrgpunkt oli Esimeses maailmasõjas, kuid vähemal määral kasutatakse neid ka tänapäeval.

Kirjandus 

 Arnu Nõmm. Vaatluspallid, nende lahinguväärtus ja kasutamine. Sõdur, 7. märts 1936, nr. 9–10, lk. 203–210.  

Õhusõidukid
Carl Gottfried Gustav Masing

Carl Gottfried Gustav Masing (22. jaanuar 1789 Sangaste – 17. detsember 1859 Vastseliina) oli Eesti vaimulik.

Õppis Valga kreiskoolis ja aastatel 1805–1808 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1808–1812. Oli koduõpetajaks August Gottlieb Majori juures. Ordineeriti 26. oktoobril 1813 õpetajaks.

Oli 1813–1814 vikaariks Räpina Miikaeli koguduses. Aastatel 1814–1859 (introdutseeriti 14. juunil 1814) oli ta Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Oli esimene järjepidevalt Õ-tähte kasutanud kirjamees. 

Andis koos Räpina Miikaeli koguduse õpetaja Johann Friedrich Helleriga aastal 1835 välja tartukeelse kirikuagenda tõlke pealkirjaga: "Jummala-Orjuse Ramat Evangeliumi päle pohjandetu...". Samuti andis ta õpetaja Johann Friedrich Helleriga koos välja lauluraamatuid. Võttis osa ka Õpetatud Eesti Seltsi tegevusest.

Kirikulaulud 
Wastse kirriko-laulo. Eesmänne nink tõine leht. Wastse kirriko-laulo. Kolmas nink neljas leht./ Nr. 1-12. Räppinalt. 1831.; Nr. 13-25. Räppinalt. 1831./ [Koost. Johann Friedrich Heller ja Carl Gottfried Gustav Masing]. Tartu, tsens. 1831
Wastse nink parrandetu wanna Waimolikko Laulo, mes Räppina kirko-oppetaja ja Tarto-kele-rahwa prausk, J. F. Heller nink Wastselina kirko-oppetaja, C. G. G. Masing omma wälja-andnu. Tartu, 1842

Isiklikku 
Tema poeg Friedrich Gustav Heinrich Wilhelm Masing oli Räpina ja Mehikoorma koguduse õpetaja, poeg Gustav Alexander Hermann Masing oli Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Tema abikaasa Sophie isa oli Kanepi Jaani koguduse õpetaja Johann Philipp von Roth.

Viited

Välislingid 
 

Vastseliina Katariina koguduse vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1789
Surnud 1859
Andres Taul

Andres Taul (11. augustil 1936 Tartu – 24. aprill 2018 Kanada) oli eesti vaimulik, Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku peapiiskop ja hiljem EELK Välis-Eesti piiskopkonna piiskop.

Elukäik
Tema perekond põgenes 1944. aastal Saksamaale. Õppis Göttingeni Eesti Algkoolis. Kuna isa kutsuti Inglismaale Londoni koguduse õpetajaks, siis aastal 1947 lahkuti Saksamaalt Inglismaale. Aastatel 1948–1954 õppis ta Portora Royal School'is (poiste erakool, Enniskillenis Põhja-Iirimaal). Aastal 1954 alustas ta õpinguid Augustana-Hochschule's Neuendettelsaus Baieris, rõhuga vanade keelte ja saksa keele õppimisel. Aastatel 1956–1957 õppis ta Erlangeni Ülikooli usuteaduskonnas; aastatel 1957–1960 õppis ta Oxfordi Ülikoolis, Honours School of Theology's, mille lõpetas BA kraadiga, magistrikraadi sai aastal 1964 Oxfordi Ülikoolist. Doktorikraadi kaitses ta aastal 1996 Concordia Lutheran High Schoolis (Fort Wayne'is, Indiana osariigis), teemal: "The impact of fifty years of atheistic indoctrination of the Estonian Evangelical Lutheran Church". Oli prooviaastal Londoni koguduses. Ordineeriti õpetajaks 30. juulil 1961 peapiiskop Johan Kõpu poolt.

Ta oli aastatel 1961–1969 Põhja-Inglismaa koguduse õpetaja. Lahkus aastal 1969 Inglismaalt Ameerika Ühendriikidesse. Oli 1969–1971 New Yorgi Eesti Evangeeliumi Luteri Usu koguduse abiõpetaja. Oli aastatel 1971–1982 Toronto Vana-Andrese koguduse õpetaja, aastatel 1982–2007 Toronto Peetri koguduse õpetaja, samuti hooldas ta aastatel 1996–2007 St. Catharines'i Pauluse kogudust.

Valiti 26. veebruaril 2007 E.E.L.K. peapiiskopiks. 10. juunil 2007 pühitses Andres Põder Toronto Vana-Andrese kirikus ta peapiiskopiks. Pärast E.E.L.K. ja EELK ühinemist oli ta Välis-Eesti piiskopkonna piiskop.

Andres Taul suri 23. aprillil 2018 Kanadas. 6. augustil 2018 oli Tallinna toomkirikus õhtupalvus tema mälestuseks. Ta maeti 7. augustil 2018 Metsakalmistule.

Tunnustus 
2002 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk
2009 Tartu Ülikooli audoktor

Isiklikku 
Tema isa Jaak Taul oli Eestis Petseri Peetri koguduse, Ülikooli koguduse ja Tartu Peetri koguduse õpetaja ning Tartu ülikooli süstemaatilise usuteaduse eradotsent (kaitses 21. mail 1935 usuteaduse doktori väitekirja). Inglismaal oli tema isa E.E.L.K. Londoni koguduse õpetaja ja hiljem ka Inglismaa praostkonna praost.

Viited

Välislingid 

Kanadas suri EELK peapiiskop emeriitus Andres Taul
Toomkirikus oli õhtupalvus peapiiskop emeeritus Andres Tauli mälestuseks

Luteriusu piiskopid
Toronto Vana-Andrese koguduse vaimulikud
Eesti teoloogid
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Tartu ülikooli audoktorid
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eestlased Suurbritannias
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Eestlased Kanadas
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1936
Surnud 2018
Kecskeméti TE

Kecskeméti TE (Kecskeméti Testedző Egyesület) on aastal 1911 asutatud Ungari linna Kecskeméti spordiklubi, kuulus oma jalgpalliklubi poolest.

Välislingid 
 Kodulehekülg

Ungari jalgpalliklubid
Đorge Ivanov

Đorge Ivanov (makedoonia Ѓорге Иванов; sündinud 2. mail 1960 Valandovos) on Põhja-Makedoonia poliitik ja politoloog, kes oli 12. maist 2009 kuni 12. maini 2019 Põhja-Makedoonia president. Ta ei kuulu ühtegi parteisse, kuid valitsuspartei VMRO-DPMNE seadis ta 2009. aastal üles oma presidendikandidaadina. Ta võitis valimised teises voorus.

Ta on lõpetanud Skopje ülikooli õigusteaduse erialal. 1998 kaitses ta doktorikraadi ja 2008 valiti professoriks. 2006. aastast töötas ta ka peaminister Nikola Gruevski nõunikuna.

Đorge Ivanov on abielus, tal on üks poeg.

Põhja-Makedoonia presidendid
Sündinud 1960
Gunnar Vaidla

Gunnar Vaidla (25. märtsini 1935 Gunnar Veinberg; 1. oktoober 1919 – 1. november 2007) oli eesti teatri- ja spordifotograaf.

1937. aastal lõpetas ta Tallinna Poeglaste Kommertsgümnaasiumi. Aastatel 1937–1941 õppis Tehnikainstituudi mehaanikateaduskonnas ja töötas Riigi Ringhäälingus raadiotehnikuna. 

Sõja puhkedes mobiliseeriti ta Punaarmeesse, võttis osa II maailmasõjast. 

Aastatel 1945–1949 töötas raadiotehnikuna, 1949–1990 oli ajakirja Kehakultuur fotograaf ja tehniline toimetaja.

Hakkas fotograafiaga tegelema juba enne II maailmasõda. Vanema põlvkonna fotograafid peavad teda Eesti fotograafia vanaisaks.

Pildistas suurema osa elust Nikoni 35 mm filmiga peegelkaameratega. Viimastel aastatel kasutas põhiliselt Nikon F90x peegelkaamerat.

Kuni viimaste eluaastateni tegi ta kaastööd Spordilehele, pildistades enamasti pallimänge. Samuti lummasid teda Kadriorus mere ääres suured remmelgad (pajud), mida ta pildistas korduvalt.

Eesti Spordimuuseumi konkursi "Sajandi spordifoto Eestis" žürii otsustas, et esimene auhind jääb välja andmata. Teise preemia vääriliseks tunnistati Gunnar Vaidla 1939. aasta fotosari "Autode ja mootorrataste 1 km kiirussõit Tallinna–Raudalu maanteel". Hinnati ajaloolisust, mitte foto kvaliteeti.

Vaidla ja ta lähedane sõber Voldemar Maask aitasid meeleldi harrastuspiltnikel edasi jõuda, paljastades fotokunsti saladusi. Mõlema mehe jaoks jäi digitaalfotomaailm võõraks, sest see valdkond oli nende aktiivse fotograafiea ajal alles lapsekingades.

Tunnustus
1989 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Viited

Välislingid

Eesti fotograafid
Eesti raadioamatöörid
Eesti NSV teenelised kultuuritegelased
Eestistatud nimega inimesed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1919
Surnud 2007
Jean-Pierre Jeunet

Jeanne-Pierre Jeunet (sündinud 3. septembril 1953) on prantsuse režissöör.

Valitud filmograafia

Režissöör
"Delicatessen" (1991)
"Kadunud laste linn" ("The City of Lost Children", 1995) 
"Tulnuka taassünd" ("Alien: Resurrection", 1997)
"Amélie" ("Le Fabuleux Destin d'Amélie Poulain", 2001)
"Väga pikk kihlus" ("Un long dimanche de fiançailles", 2004)
"Mikmakid" ("Micmacs à tire-larigot", 2009)

Stsenarist
"Delicatessen" (1991)
"Kadunud laste linn" ("The City of Lost Children", 1995)
"Amélie" ("Le Fabuleux Destin d'Amélie Poulain", 2001)
"Väga pikk kihlus" ("Un long dimanche de fiançailles", 2004)
"Mikmakid" ("Micmacs à tire-larigot", 2009)

Välislingid
 Jean-Pierre Jeunet' ametlik koduleht

Prantsusmaa filmilavastajad
Sündinud 1953
Valge maja (Moskva)

Valge maja (Белый дом) on Venemaa valitsuse hoone Moskvas. Alates 1994. aastast on ehitise ametlik nimetus Venemaa Föderatsiooni valitsuse hoone.

Hoone ehitati aastatel 1965–1979 Vene NFSV Nõukogude Majana. Aastatel 1981–1993 paiknesid hoones Vene NFSV Ülemnõukogu ja selle järglane Venemaa Föderatsiooni Ülemnõukogu.

Hoone sai tõsiseid kahjustusi 1993. aastal, mil Boriss Jeltsini käsul avati tankituli hoones paiknenud laialisaadetud Venemaa Ülemnõukogu pooldajate pihta.

Moskva ehitised
Mari-Leen Kaselaan

Mari-Leen Tikk (neiupõlvenimega Mari-Leen Kaselaan; sündinud 2. detsembril 1987) on eesti laulja. Ta esindas Eestit ansambli Suntribe koosseisus 2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Let's Get Loud".

Pärast 2011. aastat on Mari-Leen Kaselaan avalikust elust tagasi tõmbunud. 2012. aastal abiellus ta ratsasportlase, hobusekasvataja ja hobuste hambaarsti Joosep Tikuga ning vahetas ka perekonnanime.

Auhinnad
 Raadio 2 Aastahitt 2006 "Parim uustulnuk"
 Raadio 2 Aastahitt 2006 2. koht "Rahutu Tuhkatriinu"
 Raadio 2 Aastahitt 2006 5. koht "Suure linna inglid" 
 Eesti Muusikaauhinnad 2006 "Parim uus tulija"
 Kuldne Plaat 2007 "Parim naisartist"
 Kuldne Plaat 2007 "Parim uustulnuk"

Diskograafia

Albumid
 "Rahutu Tuhkatriinu" (2006)
 "1987" (2008)

Singlid
 "Rahutu Tuhkatriinu" (2006)
 "Suure linna inglid" (2006)
 "Kiirteel" (2007)
 "Õpetaja" (2007)
 "13 Ja Reede" (2007)
 "Printsess" (2008)
 "1987" (2008)
 "Elektrisinises" (2008)
 "Torm" (2009)

Muud
3. jaanuaril 2007 tänas ta Raadio 2 Aastahiti üritusel auhinda vastu võttes iseennast: „Aitäh mulle kõigi poolt!”. Ütlus sai kiiresti käibefraasiks ning jõudis ka Eesti Ekspressi koostatud veidraimate väljaütlemiste edetabelisse.

Viited 

Eesti lauljad
Sündinud 1987
Isabelle Huppert

Isabelle Anne Madeleine Huppert (; sündinud 16. märtsil 1953) on Prantsusmaa näitlejanna. Ta on alates 1971. aastast näidelnud rohkem kui 90 filmis. Ta on kahel korral võitnud Cannes'i filmifestivali aasta naisnäitleja auhinna. Samuti on ta enim nomineeritud näitlejanna Césari auhinnale, täpsemalt 13 korral. Ta võitis Césari auhinna filmi "La Cérémonie" eest.

Filme
 1972: "César et Rosalie"
 1974: "Dupont-Lajoie"
 1974: "Les valseuses"
 1975: "Rosebud"
 1975: "Aloïse"
 1976: "Le juge et l’assassin"
 1977: "La dentellière"
 1978: "Violette Nozière"
 1979: "Les sœurs Brontë"
 1980: "Loulou"
 1980: "Sauve qui peut (la vie)"
 1980: "Heaven’s Gate""
 1980: "La Dame aux camélias"
 1981: "Coup de torchon"
 1981: "Eaux profondes"
 1982: "La truite"
 1982: "Passion"
 1983: "Coup de foudre"
 1987: "The Bedroom Window"
 1988: "Les possedés"
 1988: "Une affaire de femmes"
 1991: "Malina"
 1991: "Madame Bovary"
 1992: "Après l'amour"
 1994: "La séparation"
 1994: "Amateur"
 1995: "La cérémonie"
 1996: "Les Palmes de M. Schutz"
 1996: "Le affinità elettive
 1997: "Rien ne va plus"
 1998: "L'école de la chair"
 2000: "Saint-Cyr"
 2000: "Les Destinées sentimentales"
 2000: "Merci pour le chocolat"
 2001: "La vie promise"
 2001: "La pianiste" ("Klaveriõpetaja")
 2002: "Deux"
 2002: "8 femmes" ("8 naist")
 2003: "Le temps du loup"
 2004: "I ♥ Huckabees"
 2004: "Les sœurs fâchées"
 2004: "Ma mère"
 2005: "Gabrielle"
 2006: "L'Ivresse du pouvoir"
 2006: "Nue propriété"
 2007: "L'amour caché"
 2007: "Médée miracle"
 2008: "Home" ("Kodu")
 2008: "Un barrage contre le Pacifique"

Auhinnad

Césari auhind

Cannes'i filmifestival

Molière'i auhind 

Prantsusmaa filminäitlejad
Sündinud 1953
Ilmar Reiman

Ilmar Reiman (26. juuli 1930 – 10. august 1991) oli Eesti pedagoog ja haridustegelane.

Tunnustused 
Eesti NSV teeneline õpetaja 1975

Viited

Välislingid
Ilmar Reimanist Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumis (vaadatud 22.03.2013)

Eesti pedagoogid
Eesti koolijuhid
Eesti NSV teenelised õpetajad
Sündinud 1930
Surnud 1991
Sangaste kirik

Sangaste Andrease kirik on kirik Valga maakonnas Sangastes. Seda kasutab Sangaste Püha Andrease kogudus.

Kiriku geograafilised koordinaadid on .

Ajalugu 

Esimest korda on kirikut mainitud 1379. aastal. Hiljem sai see sõdades kannatada, kui see purustati nii 1582. kui ka 1630. aastal. Puutumata ei jäänud kirik ka Põhjasõja käigus, kui see 18. juulil 1702 maha põletati. Selle asemele püstitati ajutine puidust kirik kuni 1742. aastal valmis tänapäevani säilinud kivikirik, mis on pühendatud pühale Andreasele.

1861. aastast pärinevad pikihoone ja altariruumi kujundus. Siis sai ka peauks klassitsistlikule stiilile omase segmentfrontooni ja Toscana pilastrid. Puidust uusbarokne viilutorn ehitati 1873. aastal. Kristust ristil kujutav altarimaal "Kolgata" on valminud Münchenis 1883. aastal.

Kiriku praeguse oreli ehitasid vennad Kriisad 1924. aastal ning sellel on 2 manuaali ja 24 registrit.

Välislingid 

 
 Taimi Käos "Sangaste kiriku orelid" Valgamaalane, 30. juuni 2007
 Taimi Käos "Täna räägime Valgamaa kirikutest: Sangaste Püha Andrease kirik" Valgamaalane, 30. juuni 2007
Taimi Käos "Sangaste koguduse õpetajad" Lõuna-Eesti Postimees, 30. juuni 2007

Valga maakonna kirikud
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Valga maakonna kultuurimälestised
Otepää vald
Sangaste kihelkond
Nina Dobrev

Nina Dobrev (täisnimi Nikolina Konstantinova Dobreva, bulgaaria keeles Николина Константинова Добрева; sündinud 9. jaanuaril 1989) on Kanada näitleja. Ta mängis Mia Jonesi (kuuendast hooajast üksiku teismelise ema) rolli telesarjas "Degrassi kool ja tema noored" ("Degrassi: The Next Generation") ning peaosa Elena Gilbertit teleseriaalis "Vampiiripäevikud" ("The Vampire Diaries").

Lapsepõlv
Dobrev sündis Sofias Bulgaarias ja kolis kaheaastasena Kanadasse, kasvades üles Torontos. Tema ema on kunstnik ja isa arvutispetsialist. Dobrevil on vanem vend Aleksander, kes õpib inseneriks. Dobrev käis algkoolis J. B. Tyrrell Sr. Public School ja keskkoolis Wexford Collegiate School for the Arts (Scarboroughis Ontarios). Juba noorelt ilmnes huvitas Dobrevit tantsimine, võimlemine, teater, muusika, kujutav kunst ja näitlemine. Dobrevi anne avastati Dean Armstrongi näitlemiskoolis Torontos.

Karjäär
Modellitöö viis reklaamideni ja seejärel filmide prooviesinemisteni. Dobrev näitles mängufilmides "Fugitive Pieces", "Away from Her", "Never Cry Werewolf" ja telesarjas "Degrassi kool ja tema noored". Lisaks osales ta MTV filmis "The American Mall" ning mängis peaosa CW Televisiooni draamasarjas "The Vampire Diaries", mängides kaksikrollis Elena Gilbertit ja Katherine Pierce'i. Pierce on vampiir, keda armastasid Ameerika kodusõja ajal kaks venda, olles tol ajal veel inimesed.
Lisaks mängis Dobrev erootilises põnevikus "Chloe", mille avaldas 26. märtsil 2010 Sony Pictures Classics. Film haaras teatraalselt $3 000 000 USAs ja oli üks kõrgema laiendusteguritega erialafilme USAs 2010. aastal.

Eraelu
Dobrev käis Toronto koolis Wexford Collegiate School for the Arts. Mõnda aega õppis ta Torontos ka Ryersoni Ülikoolis sotsioloogiat, kuid langes 2008. aastal välja, et jätkata näitlemiskarjääri.

Filmograafia

Viited

Välislingid

 Nina Dobrev ametlik veebileht
 Nina Dobrev IMDb's
 Nina Dobrev Twitteris
AOL Interview: Degrassi
AOL Interview: The American Mall
 Nina Dobrevi eestikeelne leht

Sündinud 1989
Bulgaaria näitlejad
Fritz Kreisler

Fritz Kreisler (õieti Friedrich Kreisler; 2. veebruar 1875 Viin – 29. jaanuar 1962 New York) oli Austria päritolu USA viiuldaja ning helilooja. Tema isa oli tõenäoliselt juut ja ema tõenäoliselt mitte.

12-aastasena ristiti ta katoliku kirikus. 1943. aastast oli ta USA kodanik.

Ta oli virtuoositüüpi viiuldaja. 

Ta on kirjutanud karakterpalu viiulile ja klaverile, opereti "Õunapuuõied" (Apfelblüten; 1919, koos Viktor Jacobiga) jm.

Viited

Ameerika Ühendriikide muusikud
Austria muusikud
Heliloojad
Viiuldajad
Sündinud 1875
Surnud 1962
Boris Rink

Boris-Voldemar Rink (9. juuni 1893 Tartu – 8. mai 1936) oli Eesti kaitseväeametnik.

Ta lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna 1926. aastal.

Ta teenis Loodearmees ja astus 1. juulil 1920 Eesti sõjaväkke, nimetati Sõjaringkonnakohtu juurde kohtuameti kandidaadiks, viis kuud hiljem sõjakohtu-uurijaks, millisel ametikohal teenis surmani.

Tunnustused
Kotkaristi IV klassi teenetemärk, 1936  

Eesti juristid
Eesti ametnikud
Loodearmee koosseis
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1893
Surnud 1936
Viktor Väin

Viktor-Leonhard Väin (sündinud Viktor-Leonhard Veidenbaum; 27. aprill 1904 Nõmmküla vald, Järvamaa – 2. mai 1936 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (aastast 1929 vanemallohvitser) ja piirivalvur.

Ta teenis Eesti sõjaväes vabatahtlikuna 12. jaanuarist kuni 12. maini soomusrongil nr. 4 ja kuni 23. juunini 1920 soomusrongil Kapten Irv.

5. aprillil 1925 võeti ta sundaega teenima ja määrati 5. jalaväerügementi. 25. septembril 1925 lõpetas Viktor Väin Kaitsevägede Ühendatud Õppeasutiste Allohvitseride kooli ja ülendati kapraliks. Sundajateenistusest vabastati ta 26. aprillil 1926.

1. detsembril 1926 astus Viktor Väin teenistusse üleajateenijana. Teenis Harjumaa rahvaväe ülema asutuses, 10. jalaväerügemendis, Scouts üksikus jalaväepataljonis, Mereväe ekipaažis ja Auto-tanki rügemendis. Lõpetas 1929 kehalise kasvatuse kursuse ja 1933 üleajateenijate täienduskursuse. Kõrgendati 1928 nooremallohvitseriks ja 1929 vanemallohvitseriks.

1. augustil 1934 astus Viktor Väin üleajateenijana piirivalve teenistusse, kus ta oli Tallinna jaoskonna Jägala-Jõesuu rajooni kordoniülema kohustetäitja, Petseri jaoskonna Õpperajooni kordoniülem ja alates 1. aprillist 1936 Tallinna jaoskonna kordoniülem.

Viktor Väin suri Tartu Ülikooli kliinikus pimesoolepõletiku tagajärjel. Teda jäi leinama abikaasa kahe alaealise lapsega.

Kirjandus 
 R. U. Vanem-allohvitser Viktor Väin †. Sõdur, 10. juuni 1936, nr. 22-23, lk. 593.

Eesti soomusronglased
5. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
10. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Scouts Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Auto-Tankirügemendi koosseis
Eesti piirivalvurid
Eestistatud nimega inimesed
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1904
Surnud 1936
Herberts Cukurs

Herberts Cukurs (17. mai 1900, Liepāja, Kuramaa kubermang, Venemaa Keisririik – 23. veebruar 1965, Montevideo, Uruguay) oli Läti lendur ja väidetav sõjakurjategija.

Cukurs võttis osa Läti Vabadussõjast. Hiljem sai temast rahvusvaheliselt tuntud ja tunnustatud lennunduse pioneer. Ta konstrueeris ja ehitas ise lennukeid ning sooritas pikki lende, muuseas Gambiasse, Jaapanisse, Palestiinasse ja Etioopiasse. Teda kutsuti hüüdnimedega "Balti Lindbergh" ja "Läänemere kotkas".

Teise maailmasõja ajal oli Cukurs Läti paramilitaarse abipolitsei üksuse Arāja Komando (ka: Sonderkommando Arajs) liige.

Pärast sõda süüdistati teda Läti juutide mõrvamises holokausti ajal, kuid tema süüd ei suudetud kunagi tõestada.

Cukurs asus pärast sõda elama Brasiiliasse, kus talle kuulus lennundusega tegelev firma. Saksamaa Liitvabariik ja Iisrael nõudsid tema väljaandmist, kuid Brasiilia keeldus sellest. 

1965. aastal tapsid Cukursi Iisraeli salaluure Mossad agendid.

Välislingid
 Herberts Cukursile pühendatud veebileht
 Herberts Cukursi kuulsamad lennud
 Herberts Cukursi lend Jaapanisse
 Herberts Cukurs Brasiilias
 Pilte Herberts Cukursist
 herbertcukurs.blogspot.com/

Läti inimesed
Läti sõjaväelased
Sündinud 1900
Surnud 1965
Kvisling

Kvisling (Quisling) on nimetus, millega kutsutakse rahvareetureid ja kollaborante. Seda nimetust on kasutatud peamiselt fašistlike poliitiliste erakondade ning sõjaliste ja poolsõjaliste organisatsioonide liikmete kohta, kes Teise maailmasõja ajal tegid okupeeritud riikides koostööd teljeriikidega. 

Nimetust "kvisling" kasutati esmakordselt inglise ajalehe The Times 15. aprill 1940 artiklis "Quislings everywhere" (Kvislingeid on igal pool) pärast seda, kui Norra päritolu Vidkun Quisling tegi koostööd Natsi-Saksamaaga selleks, et aidata Norras võimule kollaborantlik valitsus eesotsas iseendaga. Ajalehes öeldi: "To writers, the word Quisling is a gift from the gods. If they had been ordered to invent a new word for traitor...they could hardly have hit upon a more brilliant combination of letters. Actually it contrives to suggest something at once slippery and tortuous." (Kirjanikele on sõna "kvisling" jumala kingitus. Kui tuleks leiutada uus väljend sõnale "reetur", ... oleks raske leida paremat tähtede kombinatsiooni. Sõnas sisaldub korraga midagi libedat ja ülekohtust.)

Nimetust "kvisling" hakati laiemalt kasutama siis, kui Inglise peaminister Winston Churchill 26. detsembril 1941 kommenteeris võite teljeriikide vastu ja USA ühinemist sõjaga, öeldes: "Paljude meeste ja naiste südames on löönud lõkkele lootus ja sellega põletame vihaleegid brutaalse korrumpeerunud okupandi vastu. Kui veel raevukamalt leegitsevad tuled vihatud ja põlatud räpaste Quislingite vastu, kelle nad on hankinud ..."  Pärast seda kõnet levis nimetus "kvisling" kõnekeelde ja poliitilistesse karikatuuridesse.

Sõna "kvisling" on kasutusel ka tänapäeval; seda võib sagedamini kohata New York Timesi 2008. ja 2009. aasta artiklites ning ajalehtedes Die Zeit ja The Times. 

Max Brooks kasutas nimetust "kvisling" oma zombiteemalises romaanis "World War Z", et kirjeldada ellujäänuid zombisõjas, kus nad kaotasid mõistuse ja käitusid sarnaselt elavate surnutega.

Viited

Fašism
Folkloristika
Cadillac Coupe de Ville

Coupe de Ville oli üks kestvamaid ning karismaatilisemaid mudeleid Cadillaci sõidukite reas, mille tootmine langes kokku Cadillaci õitseajaga. 1950. aastal välja toodud seeria 62 sai suure ja võimsa V8 mootoriga hartop-kupee eeskujuks. Sõidukil oli esiletikkuv kapott ning pikad sihvakad tagatiivad. 1995.aastal paigaldatud silmatorkav torpeedot meenutav esikaitseraud andis de Ville mudelile agressiivse ja unustamatu välimuse. Ent tegelikult peetakse Cadillac Coupe de Ville klassikaliseks stiiliks hoopis 1959. aastal väljalastud 6200 seeriat. Luksusliku tiibadega masina pani liikuma võimas 6384 cm3 V8 mootor.Kroomipinnad olid ülimalt viimistletud, auto sisemus toretsev ning värvikirev koos niinimetatud "jukebox-stiilis" armatuurlauaga. 1960.aastal de Ville tiibu veid kärbiti ning aastaks 1962 sai sellest allseeria mudel tähisega 6300. Ilmusid nelja uksega,ilma piilariteta sedaaniversioonid,mida kutsuti Sedan de Ville´deks ning peagi oli pakkumisel ka lahtikäiva katusega mudel. 1965. aastaks olid sõidukile kuulsust kogunud tiivad kadunud,ent de Ville oli siiski aukartustäratav auto. 1969. aastaks ümberprojekteerimiste käigus muutusid Cadillacid moodsalt nelinurksemateks. 1969.a said kõik Cadillacid üliedukast Eldorado mudelist kantud välimuse,mis tähendas ühtlasi et de Ville kaotas oma individuaalsuse.

Autod
Sõiduautomudelid
Coupe_de_Ville
Päikesepaiste

"Päikesepaiste" ("Sunshine"), 1999. aasta ajalooline draamafilm, mille lavastas István Szabó
"Päikesepaiste" ("Sunshine"), 2007. aasta ulmepõnevik, mille lavastas Danny Boyle
Nevelskoi väin

Nevelskoi väin (vene keeles Пролив Невельского) on väin Aasia idaosas Sahhalini saare ja Euraasia vahel. Ühendab Tatari väina Amuuri limaaniga. Väina pikkus on umbes 56 km, laius kitsaimas kohas 7,3 km, sügavus kuni 7,2 m.

Nevelskoi väin sai nime Gennadi Nevelskoi auks, kes väina aastal 1849 avastas.

Pärast Teist maailmasõda oli plaanis ehitada väina alla tunnel.

Venemaa väinad
Vaikse ookeani väinad
Ehho Moskvõ

Ehho Moskvõ (Эхо Москвы) oli Venemaa raadiojaam, mis edastas ööpäev läbi uudiste- ja jutusaateid 3. märtsini 2022. Jaama on nimetatud "Venemaa vaba ajakirjanduse viimaseks bastioniks".

Peatoimetaja on Aleksei Venediktov.

Aktsiaseltsi Ehho Moskvõ aktsiatest kuulub 66% Gazprom-Mediale, 34% jaamas töötavatele ajakirjanikele.

Ehho Moskvõ sai litsentsi 1990. aasta 9. augustil ning oli esimene mitteriiklik raadiojaam Nõukogude Liidus.

Ehho Moskvõ kogus tuntust 1991. aasta augustiputši ajal, olles üks väheseid raadiojaamu, mis võttis riigipöörajatevastase positsiooni.

1. märtsil 2022 nõudis Venemaa peaprokuratuur Ehho Moskvõ eemaldamist raadioeetrist "ekstremistlikele tegudele ja vägivallale" üles kutsuva info levitamise tõttu Vene sõjaväe "erioperatsiooni" kohta Ukrainas.

Valdusfirma Gazprom-Media otsustas 3. märtsil 2022 likvideerida Ehho Moskvõ raadiokanali ning veebisaidi lähtudes peaprokuratuuri ettekirjutusest.

Saatejuhid
Julija Latõnina
Jevgenija Albats

Viited

Välislingid
 Ehho Moskvõ veebileht

Venemaa meedia
Jõhvi linnastaadion

Jõhvi linna jalgpalliväljak on Ida-Viru maakonnas Jõhvis aadressil Pargi tänav 1 asuv jalgpalliväljak. Väljaku omanik on Jõhvi vallavalitsus, kuid seda haldab Jõhvi Spordikool.

Staadion mahutab 500 pealtvaatajat.

2018. aastal plaanitakse staadionit laiendada.

Viited

Välislingid

 Asukoht kaardil
Info staadioni kohta FC Lokomotivi kodulehel

Eesti jalgpallistaadionid
Eesti staadionid
Jõhvi
Neli aastaaega

Neli aastaaega on aastaajad  kevad, suvi, sügis ja talv.

"Neli aastaaega" on ka mitme teose pealkiri.

Muusikas 
"Neli aastaaega" (itaalia "Le quattro stagioni"), Antonio Vivaldi kuulsaim teos; koosneb neljast viiulikontserdist
"Neli aastaaega" (hispaania "Estaciones Porteñas", inglise "Four Seasons (of Buenos Aires)"), Astor Piazzolla teos (1969-1972)

Lavakunstis 
"Neli aastaaega" (inglise "The Four Seasons"), Jerome Robbinsi ballett

Kujutavas kunstis 
"Neli aastaaega" (prantsuse "Les Quatre Saisons"), Nicolas Poussini 4 õlimaali
"Neli aastaaega" ("Four Seasons"), Marc Chagalli mosaiik Chicagos

Filmikunstis 
"Neli aastaaega" (inglise "The Four Seasons"), Alan Alda film aastast 1981
"Neli aastaaega" (ka "Rosamunde Pilcher. Neli aastaaega"; inglise "Four Seasons"), 4-osaline miniseriaal aastast 2008, lavastajaks Giles Foster

Vaata ka
Aastaajad (täpsustus)
Kiskunfélegyháza

Kiskunfélegyháza on linn Ungaris  Bács-Kiskuni komitaadis. 

Kiskunfélegyháza on raudteesõlm. Linna läbib Budapestist läbi Ceglédi Szegedisse viiv raudtee.

Viited

Välislingid 
Koduleht

Ungari linnad
Bács-Kiskuni komitaat
Baja

Baja on linn Ungaris  Bács-Kiskuni komitaadis. Asub Doonau vasakkaldal.

Bajat on esmakordselt kirjalikult mainitud 1318. aastal. 1696 sai linnaõigused. 1712 asusid linna elama saksa kolonistid. Linna saksakeelne nimi oli Frankenstadt.

Tähtsamad majandusharud on turism ja kalandus.

95% elanikest on ungarlased, 3% sakslased ja 1% horvaadid.

Viited

Välislingid 
Baja koduleht
http://www.bajavaros.hu

Ungari linnad
Bács-Kiskuni komitaat
Kiskunhalas

Kiskunhalas on linn Ungaris  Bács-Kiskuni komitaadis. Asub Budapestist 130 km lõuna pool.

Kiskunhalas on tähtis raudteesõlm. Linna läbib Budapesti-Belgradi raudteeliin.

2001. aasta rahvaloenduse andmeil oli 95% elanikest ungarlased, 4% mustlased ja 1% muudest rahvustest.

Linnas asub pitsimuuseum.

Viited

Välislingid 
Kiskunhalasi koduleht

Ungari linnad
Bács-Kiskuni komitaat
Agu Luide

Agu Luide (enne eestistamist August Jupets; 10. aprill 1909 Võru – juuli 1941) oli eesti vaimulik.

Lõpetas aastal 1923 Võru Linna 2. Segaalgkooli. Aastal 1929 lõpetas Võru Poeglaste Eragümnaasiumi. Teenis seejärel kaitseväes ja abistas aasta otsa vanemaid koduses majapidamises. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1931–1936. Ordineeriti õpetajaks Tallinna Toomkirikus 20. oktoobril 1937.

Oli alates 20. oktoobrist 1937 kiriku vikaarõpetaja, 1. jaanuarist 1938 määrati vikareerima Randvere-Viimsi kogudusse. Randvere-Viimsi koguduse vikareerimisest vabastati 15. märtsist 1938. 22. märtsil 1938 määrati ta Konsistooriumi otsusega Mehikoorma koguduse ajutiseks õpetaja kohusetäitjaks, vabastades tema samast ajast kiriku vikaarõpetaja ametist ja  alates 1. juunist 1938 Tallinna praostkonna praosti käsutusest. Valiti Mehikoorma koguduse täiskogu poolt koguduse õpetajaks 9. juunil 1940. Konsistooriumi otsusega kinnitati Mehikoorma koguduse õpetajaks 10. juulil 1940.

Juuli alguses 1941, kui Nõukogude väed taganesid Mehikoorma lähedalt üle Peipsi järve paatidega, tulid kommunistid ja Nõukogude piirivalvurid eesotsas kohaliku täitevkomitee esimehe Vassili Jukiga ja võtsid kaasa kirikuaiast Agu Luide ilma igasuguse otsuse või korralduseta. Nad viisid ta paati ja sõitsid üle järve. Kui teisel pool neile laev vastu tuli, siis ei olnud enam Agu Luidet nendega. Nii ei ole teada, kas nad uputasid ta järve või lasid soos maha.

Viited 

Mehikoorma koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1909
Surnud 1941
Loodus (kirjastus)

Kirjastusühing Loodus oli Tartus aastail 1920–1940 tegutsenud kirjastus. 

Kirjastusühingu asutasid 1920. aastal zooloog Johannes Piiper, füsioloog Aleksander Audova, keelemees Johannes Voldemar Veski, August Reeben, Jaan Rumma ning kirjastaja Hans Männik. 

1922–1924 andis kirjastus välja esimest eestikeelset loodusajakirja Loodus. 1927 korraldas K/Ü Loodus oma esimese romaanivõistluse. Hiljem avaldas Loodus omanimelist kriminaalromaanide sarja, 1927–1931 ilmus ""Looduse" universaal-biblioteek" (180 numbrit), 1929–1940 ""Looduse" kroonine romaan" (139 raamatut), maailmakirjandust koondasid sarjad ""Looduse" kuldraamat" ja "Nobeli laureaadid" (1935–1939, 50 köidet), maadeuurijate lugusid sari "Mehed, maad ja mered", lasteraamatud ilmusid sarjades ""Looduse" lasteraamat" ja "Rõõmus raamat" jm.

Eesti kultuurilukku on Loodus läinud ka kaheksaköitelise "Eesti Entsüklopeedia" kirjastamisega 1932–1937 (peatoimetaja Richard Kleis). Loodus kirjastas rea muidki silmapaistvaid teatmeteoseid: "Eesti biograafiline leksikon" (1926–1929, täiendusköide 1940), Eduard Laamani "Eesti iseseisvuse sünd I–VI" (1936–1937), Voldemar Vaga "Üldine kunstiajalugu" (1937) ja "Eesti kunst" (1940), sari "Maailma maad ja rahvad I–V" (1930–1932) jm. 1940. aastal andis kirjastus välja Gustav Doré illustratsioonidega "Suure Piibli".

1941. aastal natsionaliseeris kirjastuse nõukogude võim. Tol aastal riigistati Eestis kokku 99 kirjastust.

Välislingid
 Elle Tarik "Kirjastus Loodus 1920–1940" Tartu Lutsu-nimelise linnaraamatukogu kodulehel

Eesti kirjastused
Eesti endised ettevõtted
Tartu endised ettevõtted
Kalocsa

Kalocsa on linn Ungaris  Bács-Kiskuni komitaadis. Asub Budapestist 120 km lõuna pool Doonau idakaldal.

Viited

Välislingid 
Kalocsa koduleht

Ungari linnad
Bács-Kiskuni komitaat
Haapsalu lossipark ja Krahviaed

Haapsalu lossipark ja Krahviaed on kaitsealune park Läänemaal Haapsalu linnas ().

Haapsalu lossipargi piir kulgeb mööda katastriüksuse 'Linnus' piiri. Pargi pindala on 7,4 ha. Pargis kasvab Eesti kõrgeim läänepärn (kõrgus 34,5 m, H. Sander 1998; Eesti põlispuud). Park jääb ka Väinamere loodusalale, mis kuulub Natura-alade hulka.

Haapsalu lossipargi ja Krahviaia keskkonnaregistri kood on KLO1200517.

Vaata ka 

Haapsalu piiskopilinnus

Välislingid 

Haapsalu lossipark ja Krahviaed Keskkonnaameti lehel
ENSV MN määrus 5. juunist 1959. a. nr. 218 Abinõudest parkide säilitamiseks ja korrastamiseks vabariigis

Eesti kaitsealad
Haapsalu
Massu mõis

Massu mõis (saksa keeles Massau) rajati Läänemaal Hanila kihelkonnas arvatavasti 16. sajandi algul (esmamainimine aastal 1596). Praeguse haldusjaotuse järgi jääb selle asukoht Pärnu maakonna Lääneranna valda. Massu mõis oli rüütlimõis.

Mõisa omanikke 
 1596. aastal kuulus Nicolaus Raskile.
 17. sajandi algul oli mõis von Rosenite omanduses.
 1613. aastast kuulus von Maydellidele.
 17. sajandi keskpaigas omandas mõisa Paadrema mõisast pärit Otto von Uexküll.
 Pärast Põhjasõda kuulus mõis Tuudi mõisast pärinevatele von Gernsdorffidele.
 1765. aastal omandasid mõisa von Pistohlkorsid.
 1840. aastal omandasid mõisa Voose mõisa omanikud von Bremenid.
 1911. aastal omandas mõisa Arnold von Winkler.
 1917. aastal läks mõis taas von Pistohlkorside valdusse.
 1919. aastal mõis võõrandati, sinna rajati kool, mis tegutses kuni 1970ndateni.
 Tänapäeval on mõisahoone eravalduses.

Hooned 
1840ndate algul valmis ühekorruseline kivist klassitsistlik peahoone. Kõrvalhoonetest on säilinud klassitsistlik ait. Aida lähedale ehitati maakividest tall-tõllakuur (nüüdisajal osaliselt ümber ehitatud). Mõisasüdamest umbes 700 meetrit kirdesse ehitati maakividest magasiait, mis on tänapäevaks tundmatuseni ümber ehitatud.

Vaata ka
Massu mõisa park

Välislingid 
Massu mõis Mõisaportaalis

Läänemaa mõisad
Lääneranna vald
Hanila kihelkond
Maydellide mõisad
Pistohlkorside mõisad
Matsalu mõisa park

Matsalu mõisa park on kaitsealune park Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Matsalu külas. Pargi pindala on 7,8 ha. Pargi geograafilised koordinaadid on . Park jääb Matsalu rahvuspargi territooriumile. Pargis kasvab Eesti jämedaim ja kõrgeim harilik pöök. Ümbermõõt 325 cm (1,3 m kõrgusel)..

Vaata ka 

Matsalu mõis
Matsalu pöögid

Viited

Välislingid 

 
Haapsalu raj. TSN TK otsus nr. 17 Looduslikult kaunite kohtade, parkide, põliste puude ja teiste kaitset väärivate looduslike objektide säilitamine

Eesti kaitsealad
Lääneranna vald