Seitseteist tantrat

Esoteerilise juhendamise seeria seitseteist tantrat (Tiibeti.: མན་ ངག་ སྡེའི་ རྒྱུད་ རྒྱུད་ བཅུ་ བདུན, Wylie: mees ngag sde'i rgyud bcu bdun) või seitsmeteistkümnest tantrast (rning-ma'i rgyud bcu- bcu- bdun) on oluline tantrate kogumik Tiibeti budismi Nyingma koolkonnas. Need hõlmavad dzogtcheni õpetuste "esoteeriliste juhiste sarja" (Menngagde) põhilisi pühakirju ja on selle kõige autoriteetsemad pühakirjad.

Seitseteist tantrat on osa Vima Nyingthigist ("Vimalamitra sisemine olemus"), dzogtcheni tekstide termatsüklist, mille leidis  Tertön. Nyingma koolkond tõi need tekstid esmakordselt Tiibetisse.

Vima Nyingthig ise koosneb "tantratest" (rgyud), "agamastest" (kops) ja "upadeshas" (man ngag). Ülejäänud tekstid on peamiselt eksegeetiline kirjandus Seitsmeteistkümne tantra  kohta. Seitseteist tantrat selgitavad vaadet (lta ba) Dzogchenile, Dzogtcheni meditatsiooni kahele peamisele vormile (sgom pa) - kadag trekchö ("ürgse puhtuse läbilõikamine") ja lhündrub tögal ("spontaanse kohaloleku otsene ristumine"). ) – ja dzogtšeni praktiseerija käitumine (spyod pa) koos muude kõrvalteemadega.

Ajalugu

Kaasaegsed tiibetoloogid nagu David Germano ja Christopher Hatchell arvavad, et Vima Nyingthigi koostas tõenäoliselt selle avastaja terton Zhangton Tashi Dorje (1097–1127). Germano leiab ka, et esimene nende tantratega seotud "ajalooliselt tõestatud" tegelane on Chetsün Sengé Wangchuk (lce btsun seng ge dbang phyug, umbes 11. sajand).

Samten Karmay kirjutab, et kuigi allikates on Vimalamitrat tunnistatud budistlikuks mungaks, valitseb selle kuju (ja ka tema arvatava õpilase Nyangban Tingzin Zangpo) suhtes "päris ebakindlus". Vimalamitra nimi esineb siiski mõnel Tiibeti pealdisel. Karmay märgib ka, et teatud Dzogcheni kriitikud väitsid, et Chetsün Sengé Wangchuk oli seitsmeteistkümne tantra autor.

Bryan J. Cuevase sõnul, kuigi traditsiooniline Nyingma seisukoht on, et seitseteist tantrat olid Garab Dorje jumalikud ilmutused, näivad need tekstid olevat "pika aja jooksul mitme käega koostatud". Cuevas kirjutab ka, et "nende tundmatute redigeerijate täpne identiteet on mõistatus, mis loodetavasti saab peagi lahendatud. Igal juhul peame leppima sellega, et kogu sellisel kujul, nagu see meile praegu teada on, koosneb mitmest ajaloo kihist, mis peegeldavad erinevaid mõjutab."

Germano märgib ka, et alates Chetsün Sengé Wangchuki ajast on meil "andmetega [ajaloolisi] figuurid", mis moodustavad seitsmeteistkümne tantra liini. See suguvõsa on järgmine: Chetsün Sengé Wangchuki jünger Zhangton Tashi Dorje (1097-1167), Zhangtoni poeg Nyima Bum (1158-1213), Nyima Bumi vennapoeg Guru jo 'ber (1172-1231), Jople 'berlzhi kettad (Sengge Trulzhik). 'khrul zhig seng ge rgyab pa, 1200ndad), Trulžiki jünger Melong Dorje (1243-1303) ja Melongi jünger Kumaradza (1266-1343), kes oli Longchenpa juurguru (1308-1363).

Traditsiooniline Nyingma ajalugu

Nyingma koolkonnas peetakse Seitseteist Tantrat traditsiooniliselt India tekstide tõlgeteks varajase leviku perioodi tegelaste, peamiselt 8. sajandi India munk Vimalamitra poolt oma õpetaja Shri Singha kaudu. Need on pärit peaaegu ajaloolisest Garab Dorjest (kes väidetavalt sai need Buddha Samantabhadralt). Germano sõnul võib traditsioonilise ülevaate seitsmeteistkümne tantra ajaloost leida Vima Nyingtikast leitud ajaloos sNying thig lo rgyus chen po (Südame suured kroonikad), mille "autor võib olla" Zhangton. Tashi Dorje.

Erik Pema Kunsang kirjeldab traditsioonilist põhiliini järgmiselt:

Dzogcheni liini esimene inimvidyadhara oli Garab Dorje, kes koostas 6 400 000 Suure Täiuslikkuse tantrat. Ta usaldas need õpetused oma peamisele jüngrile Manjushrimitrale, kes seejärel liigitas need dzogtšeni kolmeks osaks: mõistuse sektsioon, ruumiosa ja juhiste sektsioon. Manjushrimitra peamine jünger, suur meister, keda tuntakse Shri Singha nime all, jagas juhiste osa Nyingthigi neljaks tsükliks: välimine, sisemine, salajane ja sisemine ületamatu tsükkel.

Kunsangi sõnul väidavad traditsioonilised Nyingma kirjeldused, et Shri Singha tõi need õpetused Bodhgayast, et Kunsang identifitseerib Hiina. Arvatakse, et Shri Singha edastas Padmasambhavale kaheksateist Dzogchen Tantrat (vt allpool). Väidetavalt peitis Shri Singha need tekstid enne oma surma. Dharma Fellowship (2009), mis põhineb Lalou (1890–1967) töödel, hõlmab "viie tipu mäge", mille Kunsang ja teised on omistanud Wutai mäele Hiinas, on hoopis mägi Kinnauri piirkonna lähedal, mis on seotud ajaloolise rahvusega. 'Zhang-zhung'ist (tuntud ka kui Suvarṇadvīpa).[

India õpetlane Vimalamitra (8. sajand), Sri Singha õpilane, on Nyingma ajaloos tihedalt seotud seitsmeteistkümne tantraga ning traditsiooniliselt arvatakse, et tema õpilane Nyangban Tingzin Zangpo edastas ja varjas need pühakirjad Zha Lhakhangis (zhwa) 'i lha khang, "Mütsi tempel") pärast Vimalamitra lahkumist Tiibetist. Väidetavalt avastas seitseteist tantrat Dangma Lhungyel (11. sajand), Zha Lhakhangi hooldajamunk, kes seejärel edastas need õpetused Chetsün Sengé Wangchukile.