joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Richard Gordon

Richard Francis Gordon Jr. (5. oktoober 1929 – 6. november 2017) oli Ameerika Ühendriikide mereväelane, katselendur ja NASA astronaut. Ta valiti astronaudiks 1963. aastal ja tema esimeseks missiooniks sai Gemini 11, mis startis septembris 1966. Gordoni teine missioon oli Apollo 12, kus ta oli juhtimismooduli piloot. Ta lahkus NASA-st ja mereväest 1972. aastal ning töötas seejärel erasektoris.

Gordon suri 6. novembril 2017 südame seiskumise ja vähist põhjustatud tüsistuste tagajärjel.

Viited

Ameerika Ühendriikide astronaudid
Sündinud 1929
Surnud 2017
Katlehong

Katlehong on linn (township) Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Ekurhuleni linnaringkonnas.

Katlehong on asutatud 1945. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Katlehongi elanikest mustanahalisi aafriklasi 98,43%, India või Aasia päritolu inimesi 0,75%, värvilisi 0,49%, valgeid 0,06% ja teisi 0,26%. Suulu keelt pidas emakeeleks 37,13% inimesi, sotho keelt 22,35%, koosa keelt 13,13%, tsonga keelt 9,69%, pedi keelt 6,22%, inglise keelt 2,51%, tsvana keelt 1,77%, svaasi keelt 1,64%, venda keelt 1,12%, ndebele keelt 1,12%, afrikaani keelt 0,91%, viipekeelt 0,67% ja teisi keeli 1,73%.

Viited

Gautengi provintsi linnad
Thokoza

Thokoza on linn (township) Lõuna-Aafrika Vanariigis Gautengi provintsis Ekurhuleni linnaringkonnas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Thokoza elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,13%, värvilisi 0,37%, India või Aasia päritolu inimesi 0,14%, valgeid 0,12% ja teisi 0,24%. Suulu keelt valdas emakeelena 40,22% inimesi, sotho keelt 21,52%, koosa keelt 18,44%, pedi keelt 5,38%, tsonga keelt 3,88%, tsvana keelt 1,83%, ndebele keelt 1,72% ja inglise keelt 1,72%.

Viited

Gautengi provintsi linnad
Diepsloot

Diepsloot on linn (township) Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Johannesburgi linnaringkonnas.

Diepsloot on asutatud 1995. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Diepslooti elanikest mustanahalisi aafriklasi 98,05%, värvilisi 0,18%, valgeid 0,16%, India või Aasia päritolu inimesi 0,11% ja teisi 1,51%. Pedi keelt pidas emakeeleks 22,83%, suulu keelt 19,87%, tsonga keelt 10,54%, ndebele keelt 10,47%, venda keelt 9,38%, tsvana keelt 7,79%, koosa keelt 5,71%, sotho keelt 4,25%, inglise keelt 2,56%, svaasi keelt 1,00%, afrikaani keelt 0,50%, viipekeelt ja teisi keeli 4,85%.

Viited

Gautengi provintsi linnad
Tembisa

Tembisa on linn (township) Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Ekurhuleni linnaringkonnas.

Tembisa on asutatud 1957. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tembisa elanikest mustanahalisi aafriklasi 98,93%, värvilisi 0,16%, India või Aasia päritolu inimesi 0,15%, valgeid 0,07% ja teisi 0,69%. Pedi keelt pidas emakeeleks 33,14% inimesi, suulu keelt 21,67%, tsonga keelt 13,31%, koosa keelt 7,00%, sotho keelt 6,34%, tsvana keelt 3,93%, ndebele keelt 3,72%, venda keelt 3,51%, inglise keelt 2,11%, svaasi keelt 1,84%, afrikaani keelt 0,42%, viipekeelt 0,36% ja teisi keeli 2,64%.

Viited

Gautengi provintsi linnad
Etwatwa

Etwatwa on linn (township) Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Ekurhuleni linnaringkonnas.

Etwatwa on asutatud 1985. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Etwatwa elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,26%, värvilisi 0,26%, India või Aasia päritolu inimesi 0,17%, valgeid 0,09% ja teisi 0,22%. Suulu keelt pidas emakeeleks 44,94% inimesi, tsonga keelt 12,87%, pedi keelt 12,14%, sotho keelt 7,35%, koosa keelt 6,84% ja ndebele keelt 6,04%.

Viited

Gautengi provintsi linnad
Bedfordview

Bedfordview on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Ekurhuleni linnaringkonnas.

Bedfordview on saanud nime 1926. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bedfordview' elanikest valgeid 63,94%, mustanahalisi aafriklasi 23,25%, India või Aasia päritolu inimesi 7,74%, värvilisi 1,75% ja teisi 3,32%. Inglise keelt pidas emakeeleks 69,61% inimesi, afrikaani keelt 7,51%, suulu keelt 4,00%, pedi keelt 2,25%, sotho keelt 1,95% ja koosa keelt 1,57%.

Viited

Gautengi provintsi linnad
Ekangala

Ekangala on linn (township) Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Tshwane linnaringkonnas. Idas piirneb Ekangala Mpumalanga provintsiga.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ekangala elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,01%, India või Aasia päritolu inimesi 0,34%, värvilisi 0,30%, valgeid 0,04% ja teisi 0,32%. Suulu keelt pidas emakeeleks 33,41% inimesi, ndebele keelt 28,63%, pedi keelt 15,20%, sotho keelt 5,80%, tsonga keelt 3,87%, svaasi keelt 3,47%, tsvana keelt 3,07%, koosa keelt 2,33% ja inglise keelt 1,60%.

Viited

Gautengi provintsi linnad
Atteridgeville

Atteridgeville on linn (township) Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Tshwane linnaringkonnas.

Atteridgeville on asutatud 1939. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Atteridgeville'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,09%, värvilisi 0,32%, valgeid 0,16%, India või Aasia päritolu inimesi 0,11% ja teisi 0,32%. Pedi keelt pidas emakeeleks 41,38% inimesi, tsvana keelt 16,67%, sotho keelt 12,34%, suulu keelt 7,18%, tsonga keelt 6,96%, venda keelt 3,63%, ndebele keelt 3,39% ja inglise keelt 2,57%.

Viited

Gautengi provintsi linnad
Nikolai Matussevitš (insener-viitseadmiral)

Nikolai Nikolajevitš Matussevitš (vene keeles Николай Николаевич Матусевич; 10. aprill 1879 Mõkolajiv, Hersoni kubermang, Venemaa Keisririik) – 27. mai 1950 Leningrad, Vene NFSV, Nõukogude Liit) oli vene mereväelane (insener-viitseadmiral), Arktika uurija, hüdrograaf ja geodeet, professor.

Ta on viitseadmiral Nikolai Matussevitši poeg. Lõpetanud Nikolai mereväeakadeemia Peterburis. Teenis mereväes. Vahepeal lahkus teenistusest ja lõpetas Peterburi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna. 1909. aastal naasis teenistusse. Teostas hüdrograafilisi mõõdistustöid Valges meres ja juhtis uurimistöid Kara meres ja Muurmani rannikul. 1923. aastal organiseeris ta Severnaja Zemlja saarestikus meteojaama, mille baasil aasta hiljem loodi polaargeofüüsikaline observatoorium.

1931. aastal sai Matussevitš Leningradis asunud Vorošilovi-nimelise mereväeakadeemia professoriks. 1936. aastal anti talle 2. järgu insener-flagmani auaste. Aastatel 1935–1945 oli ta hüdrograafia ja 1943–1945 laevajuhtimise kateedri ülem. 1939. aastal ülendati ta 1. järgu flagmaniks. 1940. aastal, kui flagmani auastmed kaotati, sai ta rannakaitse teenistuse kindralleitnandi auastme. 1944. aastast oli ta insener-viitseadmirali auastmes. 1947. aasta läks ta erru. Samal aastal valiti ta NSV Liidu Geograafiaseltsi asepresidendiks.

Tunnustus
1912 – valiti Keiseliku Vene Geograafiaseltsi liikmeks
1944 – Vene NFSV teeneline teadus- ja tehnikategelane
1944 – Tööpunalipu orden
1944 – Punalipu orden
1945 – Lenini orden

Mälestuse jäädvustamine
Severnaja Zemlja saarestikus asuva Oktoobrirevolutsiooni saare üks lahtedest (Matussevitši fjord) sai oma nime Nikolai Matussevitši järgi. Tema auks nimetati ka kaks laeva, neist tuntum on hüdrograafialaev Nikolai Matussevitš.

Välislingid
Foto

Nõukogude Liidu viitseadmiralid
Sündinud 1879
Surnud 1950
Schubert

Schubert on mitme isiku perekonnanimi:
Franz Schubert (1797−1828), helilooja
Friedrich Theodor von Schubert (1789−1865), kindralleitnant

Schubert on aadlisuguvõsa:
Schubert (aadlisuguvõsa)

Täpsustusleheküljed
Juri Miljutin

Juri Miljutin (vene keeles Юрий (Георгий) Сергеевич Милютин; 18. aprill 1903 Moskva  – 9. juuni 1968 Moskva) oli Nõukogude Liidu helilooja, Vene NFSV rahvakunstnik (1964), Stalini preemia laureaat (1949).

Elulugu 
Juri Miljutin sündis teenistuja perekonnas. 1918. aastal lõpetas Moskva Reaalkooli. Järgnevatel aastatel mängis draamarolle mitmetes Moskva teatrites, tehes etendustele ühtlasi muusikaseadeid. Töötas helilooja ja pianistina estraadikollektiivis Sinine bluus aastatel 1924–1925, kirjutas ka tantsumuusikat. 1924. aastal kirjutas esimese opereti Moskva teatris Ermitaaž. 1930. aastate alguses töötas kinodes tapöörina ning teatrite muusika osakondades juhatajana.

Laiema tuntuse saavutas 1930. aastatel ja Teise maailmasõja päevil patriootlike laulude loojana. Sõja ajal esines kontsertbrigaadide koosseisus rindeväeosades. Sel ajal lõi ta ka filmimuusikat.

1945. aastast pööras Miljutin peamise tähelepanu operetile. Tema operette iseloomustasid hoogne tegevus, selge muusikaline joonis ning folkloorielementide kasutamine. Operette mängiti edukalt Näukogude Liidu ning sotsialistlike riikide muusikateatrites.

Ta oli Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei liige 1952. aastast. Suri 9. juunil 1968 ning on maetud Moskva Novodevitšje kalmistule.

Looming 
1940 "Näitleja elu"(«Жизнь актёра»)
1945 "Neiud ärevil" («Девичий переполох»)
1947 "Rahutu õnn" («Беспокойное счастье»)
1949 "Trembita" («Трембита»)
1953 "Esimene armastus" («Первая любовь»)
1960 "Tsirkus süütab tuled" («Цирк зажигает огни»)
1964 "Anjuta silmad" («Анютины глазки»)

Viited

Artiklid 
Helilooja Juri Miljutini kodus 

Venemaa heliloojad
Sündinud 1903
Surnud 1968
NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeerium

NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeerium (vene keeles Министерство среднего машиностроения СССР) oli  aastatel 1953–1989 Nõukogude Liidus eksisteerinud riigivalitsemise organ; kuulus ministeeriumina NSV Liidu Ministrite Nõukogu koosseisu. 

Ministeerium loodi 26. juunil 1953 NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuvate 1. Peavalitsuse ja 3. Peavalitsuse baasil tuumarelvatööstuse juhtimiseks ja tuumalõhkepeade saritootmise korraldamiseks. Asus Moskvas. 

Ministeeriumi ettevõtted tegelesid tuumarelva väljatöötamise ja valmistamisega, tuumaenergial toimivate jõuallikatega varustatud transportvahendite projekteerimise ja ehitamisega (jäälõhkujad, allveelaevad, sõjalaevad, kosmoseraketid, lennukid), samuti radioisotoopse aparatuuri tootmisega ning tuumaelektrijaamade ehitamisega. 

1963. aastal reorganiseeriti keskmise masinaehituse ministeerium NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Riiklikuks Tootmiskomiteeks. 1965 aastal ministeerium taastati. 

1986. aastal moodustati NSV Liidu Aatomienergeetika Ministeerium ning 1989. aastal ühendati keskmise masinaehituse ministeerium ja aatomienergeetika ministeerium üheks NSV Liidu Aatomienergeetika ja -tööstuse Ministeeriumiks.

Ministrid

Vjatšeslav Malõšev (1953–1955)
Avraami Zavenjagin (1955–1956)
Boriss Vannikov (kohusetäitja 1956–1957)
Mihhail Pervuhhin (1957)
Jefim Slavski (1957–1986, aastatel 1963–1965 tootmiskomitee esimees)
Lev Rjabev (1986–1989)

Instituute ministeeriumi alluvuses 
Hlopini-nimeline Raadiumiinstituut (asukoht Peterburis)
Kurtšatovi-nimeline Aatomienergeetika Instituut (Moskvas)
Alihhanovi-nimeline Teoreetilise ja Eksperimentaalse Füüsika Instituut (Moskvas)
Tuumauuringute Ühendatud Instituut (Dubnas)
Leipunski-nimeline Füüsika-energeetika Instituut (Obninskis)
Kõrge Energia Füüsika Instituut (Protvinos)
Duhhovi-nimeline Automaatika Üleliiduline Teaduslik Uurimisinstituut (Moskvas)
Fedorovski-nimeline Mineraalse Tooraine Üleliiduline Teaduslik Uurimisinstituut (Moskvas)
Anatoli Aleksandrovi nimeline Tehnoloogia Teaduslik Uurimisinstituut (Sosnovõi Boris)

Vaata ka
Kinnine linn
NSV Liidu Üldise Masinaehituse Ministeerium
Rosatom

Viited

Nõukogude Liidu sõjandus
NSV Liidu ministeeriumid
Aleksandar Vulin

Aleksandar Vulin (serbia keeles Александар Вулин; sündinud 2. oktoobril 1972 Novi Sadis) on Serbia poliitik. Ta oli alates 29. juunist 2017 kuni 28. oktoobrini 2020 Serbia kaitseminister.

Ta sündis aastal 1972 Novi Sadis Vojvodinas. Ta on lõpetanud Kragujevaci ülikooli õigusteaduskonna.

Ta oli 27. juulist 2012 kuni 2. septembrini 2013 direktoriks Kosovo ja Metohija kantseleis. 2. septembrist 2013 kuni 27. aprillini 2014 portfellita minister Kosovo ja Metohija küsimuses. 27. aprillist 2014 kuni 29. juunini 2017 oli ta Serbia töö- ja sotsiaalminister.

Alates 29. juunist 2017 kuni 28. oktoobrini 2020 oli ta Serbia kaitseminister. Alates 28. oktoobrist 2020 on ta Serbia siseminister.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe poja isa.

Viited

Serbia poliitikud
Siseministrid
Kaitseministrid
Sündinud 1972
Dušan Vujović

Dušan Vujović (serbia keeles Душан Вујовић; sündinud 22. juulil 1951 Požarevacis) on Serbia poliitik ja majandusteadlane. Ta oli 15. juulist 2014 kuni 16. maini 2018 Serbia rahandusminister, 5. veebruarist 2016 kuni 2. märtsini 2016 kaitseministri kohusetäitja ja 27. aprillist 2014 kuni 3. septembrini 2014 majandusministri kohusetäitja.

Ta sündis aastal 1951 Požarevacis. Ta lõpetas aastal 1974 Belgradi ülikooli majandusteaduskonna.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe lapse isa.

Serbia poliitikud
Majandusteadlased
Sündinud 1951
Jade abajas

Jade abajas (või Jade laht; saksa: Jadebusen) on abajas või laht Põhjamere Saksamaa rannikul. See oli varem tuntud lihtsalt kui Jade või Jahde. Väga vähese siseneva magevee hulga tõttu liigitatakse see laheks, mitte estuaariks.

Mere sissetung 

Pindalaga umbes 180 km² loodi Jade 13. kuni 16. sajandil suuresti tormilainete poolt. 14. sajandi algusest oli sel ühendus itta Weseri estuaariga. Mõnda aega oli jõe ja abaja vahel kolm püsivat ühendusharu ja üks voolusäng, mis moodustasid estuaari delta. Esimene nendest ühendustest suleti tammidega 1450. aastal ja viimane 1515. aastal. Kuid möödus umbes sajand, enne kui enamus nende ühenduste poolt üleujutatud aladest saadi tagasi karjamaadeks ja haritavaks maaks.

Läänes tungib Jade sügavale Friisi poolsaarde. 16. sajandi algusest ehitati arvukalt tamme tormilainete vastu ja haritava maa saamiseks. Peamine tamm, Ellenser Damm, ehitati aastatel 1596 kuni 1615 Oldenburgi krahvkonna poolt enne kokkuleppe edukat lõpetamist vastuvaidleva Ida-Friisi krahvkonnaga.

Friisi kogukonna lagunemine 

Jade abaja ja selle harude laiendamine killustas vabade friiside territooriumid: Rüstringen Bant loodes, millest enamus on laintesse kadunud, Bovenjadingen ("Jade kohal") madalate Friesische Wehde moreenküngastega edelas, Butjadingen ("Väljaspool Jadet") kirdes, mis oli peaaegu kaks sajandit saar, ja Stadland, millest sai 1384. aastal kitsas saar piki Weseri vasakut kallast. Üleujutuste hävitustöö ja maa kaotus nõrgestasid Friisi kogukonda. 1400. aasta paiku püüdis Vabalinn Bremen valitseda Standlandi ja Butjadingenit. 16. sajandi alguses vallutasid kõik maad ümber Jade abaja Oldenburgi krahvid.

Organiseeritud tammide ehitamine 

Koos Stadlandi saare vallutamisega katkestati Weseri delta suurim haru Lockfleth 1515. aastal tammiga Ovelgönnes. Järgnenud aastatel katkestati veevool rohkemates kohtades. Kõige olulisemad projektid enne 1650. aastat olid aastatel 1596 kuni 1615 Ellenser Damm üle Schwarzes Bracki lahest läänes ja 1643. aastal Uus Hobeni tamm idas. Sellest tammist lõunas muutus rannik samblarabaks. Raba mõjutasid suured üleujutused ja rappa ehitatud tammid osutusid väga nõrkadeks.

Sadam 

Loodete vool teeb Jade abaja kaelast sügavaima loodusliku kanali Saksamaa Põhjamere rannikul. 1853. aastal ostis Preisi kuningriik Oldenburgilt osa lahe läänekaldast, et kasutada sadamat Preisimaa mereväebaasina, mis sai hiljem nimeks Wilhelmshaven. Esimese maailmasõja ajal baseerus Saksa avamarelaevastik (Hochseeflotte), Saksa keiserliku mereväe (Kaiserliche Marine) peamine lahingulaevastik, Wilhelmshavenis Jade abajas. Pärast Teist maailmasõda sai Wilhelmshavenist peamine Saksa sadam bensiini impordiks.

Loodus 

Jade abaja kaldaalad moodustavad osa Saksa padumere rahvusparkidest.
Nurme tänav (Viljandi)

Nurme tänav on tänav Viljandis.

Tänav on ida-läänesuunaline, see saab alguse Tallinna tänavalt, ristub Looga ja Leola tänavaga ning lõppeb Veere tänaval.
Tänava pikkus on 392 m.

Viited

Viljandi tänavad
NSV Liidu Üldise Masinaehituse Ministeerium

NSV Liidu Üldise Masinaehituse Ministeerium (vene keeles Министерство общего машиностроения СССР) oli  aastatel 1955–1957 ja 1965–1991 Nõukogude Liidus eksisteerinud riigivalitsemise organ; kuulus ministeeriumina NSV Liidu Ministrite Nõukogu koosseisu. 

Ministeerium ühendas ja koordineeris paljude kosmosetehnika ja tuumaraketirelvastuse seadmete väljatöötamise ja tootmisega seotud ettevõtete ja teadusasutuste tööd. 

Ministeerium loodi 2. aprillil 1955 Moskvas. Aastatel 1957–1965 oli ta ühendatud NSV Liidu Kaitsetööstuse Ministeeriumiga. Taasloodi 2. märtsil 1965. NSV Liidu Üldise Masinatööstuse ministeerium kaotati 1. detsembril 1991 seoses Nõukogude Liidu lagunemisega.

Ministeerium vastutas NSV Liidu kosmoseprogrammi elluviimise eest alustades Bajkongõri kosmodroomi ehitamisest, esimese Maa tehiskaaslase Sputnik 1 ja esimese mehitatud kosmoselaeva Vostok 1 lennutamisest Maa orbiidile ning lõpetades orbitaaljaama Mir ja kosmoseprogrammi Energija-Buran loomisega.

NSV Liidu Keskmise Masinatööstuse Ministeeriumi õigusjärglane on riiklik korporatsioon Roskosmos.

Ministrid

Pjotr Goremõkin (1955–1957)
Sergei Afanasjev (1965–1983)
Oleg Baklanov (1983–1988)
Vitali Dogužijev (1988–1989)
Oleg Šiškin (1989–1991)

Samanimeline rahvakomissariaat
Aastatel 1939–1941 eksisteeris NSV Liidu Üldise Masinaehituse Rahvakomissariaat (rahvakomissar Pjotr Paršin), mis kujundati 1941. aasta novembris ümber NSV Liidu Miinipildujarelvastuse Rahvakomissariaadiks. Viimase baasil loodi Paršini juhtimisel 1946. aasta veebruaris NSV Liidu Masina- ja Aparaadiehituse Rahvakomissariaat.

Vaata ka
NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeerium

Viited

Nõukogude Liidu sõjandus
NSV Liidu ministeeriumid
Ajan Suunta

Ajan Suunta oli 1932–1944 ilmunud Soome ajaleht, mis oli erakonna Isamaaline rahvaliikumine häälekandja.

Ajaleht avaldas kriitilisi artikleid ja väljamõeldisi ka Eesti kohta. Näiteks kirjutati 1933. aastal seal järgmist: "Eesti "seaduslik" valitsus ja keskerakonnad on ennast marksistidele ära müünud. Hinnaks olid Eesti Vabadussõjalaste Liit ning Eesti isamaaline rahvas". 16. aprillil 1934 keelas Tallinna 1. jaoskonna rahukohtunik selle ajalehe toomise Eestisse kahe aasta kestel. 22. detsembril 1936 teatas ajaleht, et 18 Eesti poliitikut, sealhulgas riigivanemaid, ministreid ja juhtivaid poliitikategelasi ning riigikogu juhatus, on riigivanem Konstantin Pätsile esitanud järjekordse märgukirja. See märgukiri sisaldanud veel kõvemat arvustust praeguste võimumeeste poliitika ja majanduslikkude sammude kohta kui eelmine; peale selle protesteeritakse seal rahva õiguste piiramise vastu. Riigivanem vastanud märgukirja esitajatele, et sel puhul, kui selle märgukirja sisu peaks avalikkuse ette ilmuma, nii nagu see esimene kord oli, ning kui rahvas peaks selle sisu teada saama, siis sel puhul vangistatakse kõik 18.

Peatoimetajad
1932–1935 Arne Somersalo 
1935–1939 Rauno Kallia 
1940–1944 Niilo Vapaavuori

Viited

Soome ajalehed
Si vis pacem, para bellum

Si vis pacem, para bellum on ladinakeelne väljend, mis tähendab "kui ihkad rahu, siis valmistu sõjaks".

Väljend muutus uuesti päevakajaliseks Uue külma sõja ajal, mil seda kasutasid Putin, Ilves, jt.

Väljendi variatsioonid
Si vis bellum para pacem – "Kui ihkad sõda, valmistu rahuks"
Si vis pacem para pacem – "Kui ihkad rahu, sõlmi rahu"
Si vis pacem para pactum – "Kui ihkad rahu, sõlmi rahuleping"
Si vis pacem fac bellum – "Kui ihkad rahu, pea sõda" – see tähendab, et väiksem sõda võib ära hoida suurema sõja

Vaata ka
Parabellum
Rahu
Sõda
Sõjafilosoofia

Ladinakeelsed väljendid
Sõjandus
Tanel Saar

Tanel Saar (sündinud 7. novembril 1974) on eesti näitleja ja lavastaja.

Ta lõpetas Tallinna Pedagoogikaülikooli 1997. aastal. Töötab VAT Teatris aastast 1997. 2008. aastast annab Vanalinna Hariduskolleegiumis lavavõitluse tunde. 

Esimene lavastajatöö oli "Aadam ja Eeva", tuli lavale 2015.

2018. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli füüsilise teatri magistriõppe.

Rollid filmides
"Ma olen väsinud vihkamast" (vang, 1995)
"Stiilipidu" (turvamees, 2005)
"Mina olin siin" (Renita poiss, 2008)
"Riigireetur" (tekstilugeja, 2009)
"Look of a Killer" (2011)

Rollid teles
seriaalis "Kired" (1997, 1999)
seriaalis "Kodu keset linna" (2003−2005)

Isiklikku
Tal on abikaasa ja kolm last.

Viited

Välislingid

Eesti näitlejad
Eesti lavastajad
Sündinud 1974
Paanika

Paanika on inimest või looma, eriti teatud inimhulka või karja äkitselt haarav meeletu hirm, kabuhirm; segadus, peataolek.

Vaata ka

paanikahoog
afekt

Emotsioon
Boriss Gaidar

Boriss Vsevolodovitš Gaidar (vene keeles Борис Всеволодович Гайдар; 19. jaanuar 1946 Zaporižžja, Ukraina NSV, Nõukogude Liit – 29. oktoober 2021 Peterburi) oli vene arstiteadlane ja neurokirurg, professor, meditsiiniteenistuse kindralleitnant (erus), Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik.

Ta oli Kirovi-nimelise Sõjameditsiini Akadeemia neurokirurgia kateedri professor. Aastatel 2000–2007 oli ta selle  akadeemia ülem.

Haridus ja töökäik
Gaidar lõpetas 1969. aastal Almatõ Riikliku Meditsiiniinstituudi.

1983. aastal lõpetas ta Kirovi-nimelise Sõjameditsiini Akadeemia neurokirurgia kateedri juures asuva adjunktuuri. Kaitses samas kandidaadikraadi ja jätkas teenistust samas akadeemias õppejõuna. 1990. aastal kaitses doktorikraadi. 1992. aastal sai ta professori kutse. 1992. aastal määrati Gaidar akadeemia neurokirurgia kateedri ja kliiniku ülemaks, ühtlasi sai ta Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi peaneurokirurgiks.

2002. aastal ülendati Gaidar meditsiiniteenistuse kindralleitnandiks.

2013. aastal Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia suleti ja selle liikmed (sealhulgas Boriss Gaidar) lülitati Venemaa Teaduste Akadeemia koosseisu. Gaidar kuulub akadeemikuna RAN-is arstiteaduste osakonna kliinilise meditsiini sektsiooni

Tunnustus
1994 – Venemaa Föderatsiooni teeneline teadustegelane
2002 – valiti Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
2003 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia (teaduse ja tehnika valdkonnas; 6-liikmelise kollektiivi koosseisus)
2005 – valiti Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia akadeemikuks 
2020 – Aleksandr Nevski orden

Viited

Venemaa arstiteadlased
Venemaa sõjaväelased
Sõjaväemeedikud
Sündinud 1946
Surnud 2021
Ülo Puusepp

Ülo Puusepp (22. november 1924 Võrumaa, Lasva vald, Loosi küla – 23. mai 2004) oli eesti loomaarst.

Elulugu 
Alghariduse omandas kohalikus Loosi algkoolis, mida juhtis tema isa. Keskhariduse omandas Võrumaa Rahvahariduse Seltsi ühisgümnaasiumis, mille lõpetas 1944. aastal. 1945. aastal astus Tartu Riikliku Ülikooli loomaarstiteaduskonda, kus omandas loomaarsti hariduse 1951. aastaks.

Töökohad ja ametid 

 Pärast loomaarstihariduse omandamist töötas Otepääl Pühajärve Zoovetjaoskonnas. 
 1952. aastal määrati Tartu oblasti põllumajandusvalitsuse veterinaarosakonna juhatajaks-peaveterinaararstiks. 
 1953. aastal määrati Tartu rajooni peaveterinaararstiks. 
 1989. aastal valiti taasasutatud Eesti Loomaarstide Ühingu esimesse juhatusse.

Tunnustused 
 1964 Eesti NSV teeneline loomaarst
 1991 Eesti Loomaarstide Ühingu auliige

Viited 

Eesti loomaarstid
Sündinud 1924
Surnud 2004
Erik Anari

Erik Anari (aastani 1936 Erik Adamson; 17. märts 1916 Goretski eesti asundus, Samaara kubermang, Venemaa – 2. november 1994 Rootsi) oli eesti loomaarst.

Elulugu 

Erik Anari sündis Samaara Eesti asunduses eesti kooliõpetaja perekonnas. Eesti Vabariigi iseseisvumise järel sai ta isa kooliõpetaja koha Tartu lähedal ja pere kolis Eestisse. 1935. aastal lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja suundus sealt edasi kaitseväeteenistusse ratsarügemendis. Läbis sõjakooli aspirandikursused ja sai reservohvitseriks. Õppis Tartu Ülikoolis loomaarstiks ja lõpetas ülikooli 1942. aastal. 

1944. aastal põgenes Rootsi ja tegutses seal edasi loomaarstina kuni pensioneerumiseni 1981. aastal. 

Ta oli emigratsioonis üks Eesti Veterinaararstide Ühingu Rootsis asutajaid ja aktiivseid eestvedajaid.

Ta oli ÜS Raimla liige.

Töökohad ja ametid 
 1942 – Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna veistehaiguste ja sünnitusabi kliiniku assistent
 1942–1944 Käina jaoskonna loomaarst
 1944–1946 Malmohüsi lääni veterinaarlaboratoorium ja Malmö assistent-veterinaar
 1946–1981 Malmö ümbruskonna veterinaararst veiste kunstliku seemenduse ja steriliteedi alal
 1973–1990 Eesti Veterinaararstide Ühingu Rootsis esimees

Tunnustus 
 1990 – Eesti Loomaarstide Ühingu auliige

Viited

Välislingid 
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=3962
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti loomaarstid
Eesti ratsaväeosade koosseis
Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna vilistlased
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1918
Surnud 1994
Eesti Kohapärimuse Keskus

Eesti Kohapärimuse Keskus on Eesti mittetulundusühing, mis uurib, väärtustab ja tutvustab Eesti kohapärimust, pärimusmaastikku ja keskkonnatunnetust.

MTÜ asutasid 2015. aasta kevadel Eesti kohapärimuse uurijad Mari-Ann Remmel ja Jüri Metssalu, et elavdada koostööd teadlaste, kogukondade, kohalike elanike ja huvilistega ning jagada aastatepikkuseid arhiivi-, väli- ja õppetöökogemusi.

Välislingid 
 Kodulehekülg

Eesti mittetulundusühingud
2015. aasta Eestis
‘Amāqi uudisteagentuur

‘Amāqi uudisteagentuur (araabia keeles: وكالة أعماق الإخبارية‎) on Iraagi ja Levandi Islamiriigiga seotud uudiste väljastaja. Tihti on see ''grupi vastutuse võtmise esimene avaldamise punkt''.

Ajalugu 
Amaqi lõi Süüria ajakirjanik Baraa Kadek, kes liitus rühmitusega 2013. aasta lõpu poole koos veel seitsme inimesega, kes olid varem töötanud Halabi uudistevõrgustiku heaks. New York Times väidab, et tal on "otsene seos ISISega", millest grupeering "saab nõuandeid". Agentuuri nimi on võetud Hatay provintsis asuva Amiki oru järgi, mis on mainitud hadithis kui "apokalüptiline võit uskmatute üle''. 

Amaqi uudisteagentuuri märkas esmakordselt SITE 2014. aastal Kobanî piiramise ajal, kui selle ajakohastatud uudiseid jagati ISISe võitlejate vahel. Agentuur sai laiemalt tuntuks pärast seda, kui ta alustas lääneriikides toimunud terrorirünnakute eest vastutuse võtmist, näiteks pärast San Bernardino 2015. aasta rünnakut, mille eest ISIS võttis ametlikult vastutuse järgmisel päeval. Amaqi kaameramees filmis esimesed kaadrid Palmyra vallutamisest 2015. aastal. Amaq käivitas 2015. aastal ametliku mobiilirakenduse ja on hoiatanud mitteametlike versioonide eest, mida on teadaolevalt kasutatud selle kasutajate jälgimiseks. Samuti kasutab ta Telegrami kontot. Agentuuril oli ka WordPressi blogi, kuid see eemaldati ilma selgitusteta 2016. aasta aprillis. 

31. mail 2017 teatas Facebooki postitus, et Amaqi asutaja Baraa Kadek AKA Rayan Meshaal sai koos tütrega surma Ameerika õhurünnakute tagajärjel Mayadini linnale. Teadete kohaselt oli postituse autor Baraa noorem vend. Reuters ei suutnud seda kontot kohe kinnitada.

Uudisteagentuurid
Pacific Northwest

Pacific Northwest (inglise keeles Pacific Northwest, lühendina PNW, harvem Cascadia) on geograafiline regioon Põhja-Ameerika mandri läänerannikul, mida piiritleb Vaikne ookean läänekaares ja Kaskaadide mäestik põhjaloode-lõunakagu suunal. Kuigi ühtegi piiritlust ei ole kokku lepitud, moodustavad kõige sagedasema kontseptsiooni Kanada provints Briti Columbia ja Ameerika Ühendriikide osariigid Idaho, Oregon ja Washington. Laiemalt võib sinna hulka lugeda veel Kagu-Alaska, Edela-Yukoni ja Põhja-California territooriumeid ning Põhja-Nevada ja mandrilahkmest ida poole jäävad Lääne-Montana ja Lääne-Wyomingi osasid.

Rahvastik

Regiooni rahvastatuimad suurlinnapiirkonnad on Suur-Seattle 3,7 miljoni inimesega, Suur-Vancouver 2,5 miljoni inimesega ning Suur-Portland 2,4 miljoni inimesega.

Põlisrahvad

Rannikuhõimud
Tlingit, Nisga'a, Haida, Tsimshian, Gitxsan, Haisla, Heiltsuk, Nuxalk, Wuikinuxv, Kwakwaka'wakw, Nuu-chah-nulth, Makah, Ranniku-Salish, Chimakum, Quileute, Willapa, Chinook ja Tillamook

Kõrglavahõimud

Loodus

Regioon on tuntud enda saarte, lahtede, fjordide, mägede, lopsakate ja ulatuslike metsade (kus on laialt levinud maailma kõrguselt teine igihaljas okaspuu Oregoni mänd) ning harva silmatud sasquatchide poolest.

Vaata ka
Ameerika Ühendriikide loodeosa
Atlantiline kirre
Kaskaadide mäestik
Vaikne rannik
Vaikne ookean

Põhja-Ameerika geograafia
Helsingi Teatriakadeemia

Helsingi Kunstiülikooli teatriakadeemia (soome keeles Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu, lühend TeaK) on teatri- ja tantsuharidust andev kõrgkool Soomes. See kool on üks Helsingi Kunstiülikooli kolmest akadeemiast.

Kool asutati 1979. aastal Helsingi Teatriakadeemia (ka Soome Teatriakadeemia, soome keeles Teatterikorkeakoulu) nime all. 2013. aastal liideti see vastloodud Helsingi Kunstiülikooliga. Üliõpilasi on Helsingi teatriakadeemias umbes 350.

Viited

Välislingid
 Ametlik veebisait

Helsingi Kunstiülikool
Teatrikoolid
Taimi Parve

Taimi Parve (sünninimi Lõokene; 19. veebruar 1926 Misso vald, Vastseliina kihelkond, Võrumaa – 5. jaanuar 2022) oli eesti loomaarst.

Hariduskäik
Õppis Võru 1. Keskkoolis. Lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1949. aastal loomaarsti erialal. Soovis ja tal ka soovitati pärast lõpetamist jääda ülikooli teadustööd tegema, aga keeruliste poliitiliste olude tõttu oli sunnitud lahkuma. Aastatel 1965–1970 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis psühholoogiat.

Töökohad ja ametid
Pärast ülikooli lõpetamist töötas Virumaal Kadrinas veterinaararstina. Aastal 1951 osales Rakvere veterinaarapteegi rajamisel ja selle korraldamisel. Rakvere rajooni peaveterinaararsti-inspektorina (1955–1985) juhtis loomade nakkushaiguste (veiste leukoos ja tuberkuloos).

Tema juhtimisel suudeti edukalt likvideerida suu- ja sõrataudi juhtum veistel Tõrmas aastal 1956. aastal. Järgmisel aastal diagnoositi ja likvideeriti Rakvere linnas ja seda ümbritsevates piirkondades sigade katk, mille algallikas oli Tõrma karusloomakasvatusse imporditud loomne sööt. Ta osales ka pügaraia vaktsiini LTF-130 tootmise rajamisel Haljala biotsehhis.

Liikmesus
Kuulus taasasutatud Eesti Loomaarstide Ühingu esimesse juhatusse.

Poliitiline tegevus
Kandideeris 1992. aasta Riigikogu valimistel Järva-Viru ringkonnas.

Tunnustus
1997 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk
2017 Eesti Loomaarstide Ühingu elutööpreemia

Isiklikku
Tema abikaasa oli eesti loomaarstiteadlane Valdar Parve.

Viited

Eesti loomaarstid
Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna vilistlased
Eesti Punase Risti V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1926
Surnud 2022
Sergei Kirijenko

Sergei Vladilenovitš Kirijenko (vene keeles Сергей Владиленович Кириенко; sündinud 26. juulil 1962 Suhhumis Abhaasi ANSV-s Nõukogude Liidus) on Venemaa riigitegelane ja poliitik. Ta töötab 2016. aastast Venemaa Föderatsiooni Presidendi Administratsiooni juhi esimese asetäitjana. 

1998. aastal oli Kirijenko lühikest aega Venemaa peaminister. Ta on 2000. aastast Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.

Elulugu 

Pärast Viktor Tšernomõrdini juhitud valitsuse tagasiastumist määras 23. märtsil 1998 president Boriss Jeltsin peaministri kohuseid täitma Sergei Kirijenko, kes seni oli töötanud kütuse ja energeetika ministri esimese asetäitjana. 1998. aasta aprillist augustini oli Kirijenko Venemaa Föderatsiooni Valitsuse esimees. Vallandati mõni päev pärast Venemaa maksujõuetuse väljakuulutamist ja rubla devalveerimist (läks ajalukku kui "defolt"). Tema asetäitjate seas olid Boriss Nemtsov ja Oleg Sõssujev.

1999. aastal kandideeris Kirijenko Moskva linnapea valimistel, kus kogus 11,2% valijate häältest ja jäi Juri Lužkovi järel teiseks. Aastatel 1999–2000 oli ta Riigiduuma liige. Ta oli 2001. aastal asutatud poliitilise partei Paremjõudude Liidu üks viiest kaasesimehest.

Aastatel 2005–2016 oli ta riikliku aatomienergia korporatsiooni Rosatom peadirektor. 2016. aastast töötab ta Venemaa Föderatsiooni Presidendi Administratsiooni juhi esimese asetäitjana.

5. juulil 2018 ilmus meedias teade, et president Vladimir Putin andis oma kinnise seadusega Kirijenkole Venemaa Föderatsiooni kangelase aunimetuse. Kremlis kommentaaridest sellel teemal hoiduti.

Pärast seda, kui riiklikult kontrollitud ettevõtted võtsid 2021. aastal üle VKontakte, anti selle juhtimine Sergei Kirijenko pojale Vladimirile.

Arvatakse, et pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse võib olla Kirijenko kontrolli all antud okupeeritud alade haldamine.

Viited

Välislingid
СМИ: Кириенко дали звание Героя не за выборы Путина. mk.ru, 5. juuli 2018
 "The Telegraph: Venemaa järgmiseks juhiks võib saada Sergei Kirijenko" ERR, 25. oktoober 2022

Venemaa poliitikud
Sündinud 1962
Leonid Reiman

Leonid Dododžonovitš Reiman (vene keeles Леонид Дододжонович Рейман; sündinud 12. juulil 1957 Leningradis Nõukogude Liidus) on Venemaa riigitegelane, endine minister. 

Ta oli aastatel 2004–2008 Venemaa Föderatsiooni infotehnoloogia- ja sideminister ja 2008–2010 Venemaa presidendi Dmitri Medvedevi nõunik. Ta on 2008. aastast Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.

Isiklikku
Tema isa, Buhhaara emiraadis 1915. aastal sündinud tadžiki ja usbeki päritolu Dododžon Tadžijev, elas suurema osa oma elust Dušanbes. Sai seal filoloogiaprofessoriks. Leonid Reimani ema filoloogiadoktor Jekaterina Aleksandrovna Reiman (suri 2009) oli eesti-juudi päritolu: ema poolt juut ja isa poolt eestlane. Tutvusid Leningradis filoloogiasümpoosiumil.

1983. aastal Leningradis värvati Leonid Reimani Riikliku Julgeoleku Komitee kaastööliseks. Ta nõustus, kuid varsti selgus, et tema kandidatuur ei sobinud. Põhjuseks oli asjaolu, et tema üks emapoolseid sugulasi oli Teises maailmasõjas sõdinud sakslaste poolel ja pärast sõda oli lahkunud Läände.

Viited

Venemaa poliitikud
Sündinud 1957
Tatjana Ševtsova

Tatjana Viktorovna Ševtsova (vene keeles Татьяна Викторовна Шевцова; sündinud 22. juulil 1969 Kozelskis Kaluuga oblastis Vene NFSV-s Nõukogude Liidus) on Venemaa riigitegelane. 

Ta on 2010. aastast Venemaa Föderatsiooni kaitseministri asetäitja. 2011. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.

Tippametniku karjäär
Ševtsova oli aastatel 2004–2010 Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Maksuteenistuse asejuht (juht oli Anatoli Serdjukov). 2009. aastal sai ta Venemaa Föderatsiooni 2. klassi tõelise riiginõuniku teenistusastme. Vahepeal kaitseministriks saanud Serdjukov kutsus 2010. aasta mais Ševtsova endale nõunikuks. Sama aasta augustis määrati Ševtsova president Dmitri Medvedevi seadlusega kaitseministri asetäitjaks. 2012. aastal vahetas Sergei Šoigu kaitseministri ametitoolil Serdjukovi välja. Erinevalt mitmest teisest Serdjukovi asetäitjast jäi Ševtsova ametisse edasi.

Kaitseministri asetäitja ametis kureerib ta Venemaa Föderatsiooni relvajõudude finantseerimisega seotud küsimusi. 

Venemaa poliitikud
Sündinud 1969
Fouradi

Fouradi on Hollandi hiphopi duo Amsterdamist. Grupi liikmeteks on kaks maroko päritolu venda Mohamed (sündinud 5. jaanuar 1982) ja Brahim (19. november 1985) Fouradi.

Diskograafia

Albumid 

 De Favoriete Schoonzoons (2009)

Singlid

Koostööd 

Maroko muusikud
Atlantic Northeast

Atlantiline kirre ehk Atlantika (inglise keeles teatud kui Atlantic Northeast, lühendina ANE, harvemini kui Atlantica) on Põhja-Ameerika geograafiline regioon, mis hõlmab seitset Ameerika Ühendriikide osariiki (Connecticut, Massachusetts, Rhode Island, New Hampshire, New York, Vermont ja Maine) ning viit Kanada provintsi (Québec, Nova Scotia, New Brunswick, Prints Edwardi saar ning Newfoundland ja Labrador).

Vaata ka
Ameerika Ühendriikide kirdeosa
Atlandi-Kanada ja Kanada mereprovintsid
Atlantiline rannik
Põhja-Atlandi ookean
Uus-Inglismaa
Vaikne loe

Põhja-Ameerika geograafia
Shahram Shabpareh

Shahram Shabpareh (pärsia keeles شهرام شب‌پره; sündinud 6. veebruaril 1948) on Iraani poplaulja ja laulukirjutaja.

Karjäär 
Ta alustas karjääri trummimängijana 1960. aastate alguses, kui ta oli 13 aastat vana. 17-aastaselt hakkas ta esinema ansambliga Rebells. Pärast 1979. aasta islamirevolutsiooni ei saanud paar aastat varem Californiasse elama asunud Shahram enam kodumaale naasta. Sellest ajast saadik on ta elanud Ameerika Ühendriikides. Oma 50-aastase karjääri jooksul on ta saanud populaarseks artistiks Iraani inimeste seas. Tema kontserte on hästi vastu võtnud iraanlased üle kogu maailma. Shahram on pärsia talendisaate kohtunik.

Diskograafia

Stuudioalbumid 

 Taar Taa Geetaar ℗ 2012 Avang Music
 Tapesh (2008)
 Fire (2005)
 Donya (2001)
 Didar (1999)
 Rhythm of the Night (1998)
 Do Rahi (1996)
 Story (1995)
 Summer of 94 (1994)
 Summer of 92 (1992)
 Shagerde Aval ℗ 1990 Taraneh Enterprises Inc
 Khejalati (1988)
 Bagheh Alephba ℗ 1987 Pars Video
 Shaparak (1986)
 Madreseh (Pariyah) ℗ 1985 Pars Video
 Telesm (1984)
 Shahre Eshgh? (1983)
 Iran Iran (1982)
 Mosafer (1981)
 Hich Koja Iran Nemisheh (1980)
 Deyar (1979)
 Gorg Va Bareh ℗ 1977 Taraneh Enterprises Inc
 Rock & Roll (1977)

Filmograafia 

 Booye Gandom (1977)
 Mahiha Dar Khak Mimirand (1977)
 Alafhaye Harz (1976)
 Shabe Ghariban (1975)
 Aroose Dejle

Televisioon 

 Pärsia talendisaade, režissöör Xarovan Eskandari (2014)

Iraani lauljad
Iraani muusikud
Aretha Franklin

Aretha Louise Franklin (25. märts 1942 Memphis, Tennessee – 16. august 2018 Detroit, Michigan) oli USA laulja ja laululooja.

Ta alustas laulmist lapsena, lauldes Detroiti baptistikirikus gosplit. Tema isa C. L. Franklin töötas selles kirikus kirikuõpetajana. Lauljakarjääri alustas ta 18-aastaselt 1960. aastal, salvestades plaadifirmale Columbia Records, kuid saavutas tagasihoidlikku edu.

1966. aastal otsustas ta sõlmida lepingu Atlantic Recordsiga. Järgmistel aastatel saavutas suurt edu selliste soulilauludega nagu "Respect", "(You Make Me Feel Like) A Natural Woman", "Spanish Harlem" ja "Think". 1960. aastate lõpus nimetati teda juba soulikuningannaks. Ta salvestas Atlanticuga mitu kriitikutelt kiidusõnu kui ka müügiedult edukaid albumeid, mille hulka kuulusid "I Never Loved a Man the Way I Love You" (1967), "Lady Soul" (1968), "Young, Gifted and Black" (1972) ja "Amazing Grace" (1972). 1970. aastatel tekkisid tal plaadifirmaga probleemid. 1979. aastal sai tema isa tulistamises haavata. Pärast seda lahkus Franklin Atlanticust ja sõlmis plaadilepingu Arista Recordsiga, kellega leidis edu albumitega "Jump to It" (1982) ja "Who's Zoomin' Who?" (1985). Aastal 1980 mängis ta muusikalises komöödiafilmis "Bluusivennad" ("The Blues Brothers").

1998. aastal pälvis ta tähelepanu 40. Grammy auhindade tseremoonial esitatud ooperiaariaga "Nessun dorma". Samal aastal välja antud "A Rose Is Still a Rose" jäi tema viimaseks esineljakümne singliks.

Franklin suri 2018. aasta 16. augustil 76-aastaselt kõhunäärmevähki.

Billboardi edetabelitesse jõudis kokku 112 tema singlit, mille hulka kuulusid 77 singlit Billboard Hot 100-s, 17 esikümnesinglit ja 20 esikohasinglit R&B edetabelis. Franklini teiste tuntumate laulude hulka kuuluvad "Rock Steady", "Jump to It", "Freeway of Love", "Who's Zoomin' Who", "Chain of Fools", "Until You Come Back to Me (That's What I'm Gonna Do)", "Something He Can Feel", "I Knew You Were Waiting (For Me)" (koos George Michaeliga) ja The Rolling Stonesi laulu "Jumpin' Jack Flash" kaver.

Franklin pälvis karjääri jooksul 18 Grammy auhinda, sh Grammy elutööauhinna (1994). Tema plaate on maailmas müüdud üle 75 miljoni, millega kuulub ta läbi aegade edukamate artistide sekka.

1987. aastal võeti Franklin esimese naisartistina Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks. Ajakiri Rolling Stone on ta valinud kõigi aegade saja parima artisti ja saja parima laulja hulka. 1979. aastast on tal Hollywoodi kuulsuste alleel omanimeline täht. Lisaks on ta pälvinud Kennedy Keskuse elutööauhinna (1994), National Medal of Arts'i (1999) ja Presidendi Vabadusmedali (2005). 2020. aastal võeti ta National Women's Hall of Fame'i liikmeks.

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1942
Surnud 2018
Eesti lauljate loend



A 
Helen Adamson
Andrus Albrecht
Urmas Alender
Aile Alveus-Krautmann
Toomas Anni
Anu Anton
Jaan Arder
Helin-Mari Arder
Aile Asszonyi-Braun

B 

Sissi Nylia Benita
Dave Benton
Elina Born

D 

Maria Dangell

E 
Vaiko Eplik
Eda-Ines Etti
Rauno Elp

G 

Gunnar Graps
Viktor Gurjev

H 

Hedvig Hanson
Els Himma
Nancy Himma
Sirli Hiius

I 

Maarja-Liis Ilus
Taavi Immato

J 

Getter Jaani
Jaak Joala
Robin Juhkental
Ardo Juhkov
Toomas Jõesaar
Üllar Jörberg

K 

Leelo Karp
Jarek Kasar
Kare Kauks
Kuno Kerge
Kerli Kivilaan
Diana Klas 
Liisi Koikson
Hilda Koni
Miliza Korjus
Klara Kotter
Jaagup Kreem 
Marten Kuningas
Voldemar Kuslap
Lenna Kuurmaa
Tiit Kuusik
Kerli Kõiv 
Ele Kõlar
Kaja Kõlar

L 

Silver Laas
Henry Laks
Boris Lehtlaan
Toomas Leis
Liis Lemsalu
Ott Lepland
Lauri Liiv
Ivo Linna
Reet Linna
Robert Linna
Sander Loite 
Uno Loop
Toomas Lunge
Heli Lääts

M 
Viveli Maar
Anne Maasik
Marko Matvere
Tõnis Mägi

N 

Nancy
Elina Netšajeva
Hillar Norralt
Sandra Nurmsalu
Mati Nuude

O 

Dagmar Oja
Illart Orav
Vello Orumets
Georg Ots
Karl Ots

P 

Gerli Padar
Tanel Padar
Grete Paia
Thea Paluoja 
Helend Peep
Jaan Pehk
Tarmo Pihlap
Jüri Pootsmann
Laura Põldvere
Jüri Pärg

R 

Mihkel Raud 
Ranele Raudsoo
Ott Raukas
Rita Ray
Artur Rinne
Stig Rästa

S 

Lauri Saatpalu
Mikk Saar
Tatjana Mihhailova-Saar
Helgi Sallo
Hendrik Sal-Saller
Evelin Samuel
Birgit Sarrap
Kalle Sepp
Marie Sepp
Uudo Sepp
Leida Sibul
Riho Sibul
Janika Sillamaa
Siiri Sisask
Ewert Sundja
Uku Suviste

Z 

Jassi Zahharov

T 

Heidy Tamme
Kait Tamra
Karl-Erik Taukar
Kalju Terasmaa
Eleryn Tiit 
Koit Toome
Tiiu Tulp
Jaan Tätte

U 

Ülle Ulla
Urmas Vare

V 
Joosep Vahermägi
Marvi Vallaste
Sünne Valtri
Tiiu Varik
Harri Vasar
Anne Velli
Anne Veski
Kaire Vilgats
Silvi Vrait
Mare Väljataga

Õ 

Birgit Õigemeel

Ü 
Gertrud Üppis

Y
Yasmyn
 
 
Lauljate loendid
La Liga hooaeg 2018–2019

La Liga hooaeg 2018–2019 oli Hispaania La Liga 88. hooaeg. Hooaeg algas 17. augustil 2018 ja lõppes 26. mail 2019.

Tiitlit kaitses edukalt Barcelona, kes võitis La Liga 25. korda.

Klubid 
Liiga hooajal osales 20 meeskonda: 17 klubi eelmisest hooajast ja kolm klubi eelmise aasta Hispaania jalgpalli esiliigast Segunda División.

Esiliiga võitja Rayo Vallecano mängis kõrgliigas viimati hooajal 2015–2016, mil jäädi 18. kohale ja langeti kõrgliigast välja.

Esiliiga teine klubi Huesca mängis Hispaania kõrgliigas esimakordselt.

Esiliiga kuues meeskond Valladolid kindlustas pääsu kõrgliigasse tänu võitudele üleminekumängudel. Valladolid mängis kõrgliigas viimati hooajal 2013–2014, mil saadi 19. koht ja langeti esiliigasse.

Rayo Vallecano, Huesca ja Valladolid asendasid La Ligast välja langenud Málagat, Las Palmast ja Deportivo de La Coruñat. Nii Rayo Vallecano kui ka Huesca ei suutnud liigasse püsima jääda. Samuti langes liigast välja  Girona, kes mängis kõrgliigas alates hooajast 2017–18.

La Ligas mängisid hooajal 2018–19 järgmised 20 klubi:

Peatreenerid hooaja alguse seisuga:

Tabel

Statistika

Enim väravaid

Enim väravasööte

Zamora trofee

Ajaleht Marca tunnustab Zamora trofeega väravavahti, kes on lasknud endale lüüa keskmiselt kõige vähem väravaid mängus. Trofeele kandideerimiseks peab väravavaht olema mänginud vähemalt 28 mängus 60 minutit.

Kübaratrikid

Meisterklubi meeskond 
Barcelona meeskond hooajal 2018–19:
 Väravavahid: Marc-André ter Stegen (35/0); Jasper Cillessen (3/0)
 Kaitsjad: Jordi Alba (36/2); Gerard Piqué (35/4); Sergi Roberto (29/0); Nélson Semedo (26/1); Clément Lenglet (23/1); Samuel Umtiti (14/0); Thomas Vermaelen (9/0); Moussa Wagué (3/0); Jeison Murillo (2/0); Jean-Clair Todibo (2/0)
 Poolkaitsjad: Sergio Busquets (35/0); Philippe Coutinho (34/5); Ivan Rakitić (34/3); Arturo Vidal (33/3); Arthur (27/0); Carles Aleñá (17/2); Rafinha (5/0); Kevin-Prince Boateng (3/0); Àlex Collado (1/0); Riqui Puig (1/0) 
 Ründajad: Lionel Messi  (34/36); Luis Suárez (33/21); Ousmane Dembélé (29/8); Malcom (15/1); Carles Perez (1/0); Abel Ruiz (1/0)
 Peatreener: Ernesto Valverde

* Munir (7/1) ja Denis Suárez (2/0) lahkusid klubist hooaja jooksul.

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 La Liga tulemused ja statistika Soccerway lehel

Hispaania jalgpall
2018. aasta spordis
2019. aasta spordis
Maltsvetlased

Maltsvetlased oli prohvet Maltsveti (Juhan Leinberg) usuliikumise järgijad.

Vastuolud vennastekogudustega viisid 1858. aastal poliitilises kihutustöös süüdistatud Leinbergi arreteerimiseni. 1859. aastal Leinberg vabastati, sest tema usulised vaated leiti pühakirja ja luteri usu tõekspidamistega kooskõlas olevat. Leinberg määrati adrakohtuniku v. Tritthoffi ja pastor Eduard Ahrensi erilise valve alla vallakooliõpetajaks Kuusallu, kus ta konflikt luteriusu peavoolulistega jätkus. Lenbergi karismaatiline stiil ning konflikt võimudega, kes rahva silmis temast jagu saada ei suutnud, leidsid tema sõnumile palju poolehoidjaid. 1860. aastaks oli tema jüngritest Kuusalu kihelkonnas ja Järvamaal tekkinud 300 meelt parandanud perekonnast koosnenud maltsvetlaste sekt.

1860. aastal sündis nüüd juba prohvet Maltsvetina tuntud Leinbergil mõte oma poolehoidjatega Krimmi sõja järel Türki lahkunud tatarlastest Krimmis vabanenud maadele välja rännata. Sama aasta oktoobris kuulutas Rannamõisa naisprohvet Miina Reining suure hulga maltsvetlaste ees, et jumal on saatnud prohvet Maltsveti tema rahvast tõotatud maale viima. Mõisnikevastane apokalüptiline kuulutus levis kulutulena. 1861. jaanuaris andis keiser maltsvetlaste saadikutele loa Krimmi ümber asuda ning juba veebruaris sõitis Leinberg oma vennapoja Gustav Maltsiga maakuulajatena Perekoppi. Prohvet ise jäi Krimmi paigale, kuid tema vennapoeg naasis Eestisse ümberasujate järele.

Samal ajal oli mitusada innukamat maltsvetlast kogunenud Tallinna lähistele Lasnamäele laagrisse "valget laeva" ootama, mis nad Krimmi oleks pidanud viima, kuni 1861. aasta juunis politsei nad laiali ajas.

1861. aasta novembris osalesid maltsvetlased talupoegade vastuhakkudes Albus ja Ahulas.

1862. aasta kevadel jõudsid 700 maltsvetlast Krimmi, kuid pettusid tõotatud maas. Ka Juhan Leinbergi enda usuline ind oli selleks ajaks vaibunud. Ta hoidis ennast järgijatest eemale ning hakkas jälle äriga tegelema. 1865. aastal naasis ta perekonna juurde Eestisse.

Vaata ka
Taevaskäijad

Kristlus Eestis
Morandi sild

Morandi sild (itaalia keeles Ponte Morandi) ehk Polcevera viadukt (itaalia keeles Viadotto Polcevera) oli sild Genovas Itaalias. Sillal oli neli sõidurada. Vantsilla projekteeris Riccardo Morandi ning see ehitati aastatel 1962–1967.

14. augustil 2018 kell 11.36 kohaliku aja järgi varises kolmest püloonist läänepoolseim koos umbes 250 meetri pikkuse sillaosaga kokku. Varingus hukkus 43 inimest ja 16 sai vigastada. Silla allesjäänud osad lõhati 28. juunil 2019. Juunist 2019 on Morandi sillale ehitatud asenduseks uut silda ning see sai valmis juulis 2020 ning avati liikluseks 3. augustil.

Viited

Itaalia sillad
Schortens

Schortens on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Friisimaa kreisis.

Linna pindala on 68,67 km². 31. detsembril 2015 elas seal 20 321 inimest.

Linnaosad 

Linn koosneb järgmistest osadest: Schortens, Heidmühle, Grafschaft, Accum, Sillenstede, Schoost, Roffhausen, Middelsfähr, Addernhausen, Oestringfelde, Ostiem ja Upjever.

Ajalugu 

Esimesed asustusjäljed pärinevad 5. sajandist. Schortensit on esmakordselt mainitud 1158. aastal, kui P C Stephanus kirik, mille asutamine toimus Oestringerni ja Wangererni vahelise vaenu ajal. Keskajal oli Oestringfelde klooster, mida kasutati ka varjupaigana, hästi tuntud oma hobustearetuse poolest.

19. sajandi teisel poolel aitas Wilhelmshaveni mereväebaas oluliselt kaasa linna arengule. Paljud töölised asusid elama kohta, millest sai Schortensi keskus; 1871. aastal loodud raudteeühendus Jeveri aitas samuti linna arengule kaasa. Pärast Esimese maailmasõja lõppu lakkas sõjalaevade tootmine ja töötus kasvas. 1946. aastast jõudis Schortensisse pidev pagulaste voog, kasvatades suuresti elanikkonda. Opympia baasi kasutuselevõttu Roffhausenis Teise maailmasõja ajal peetakse ka linna arengule oluliseks.

1933. aastal ühendati Schortens Clevernsi ja Sandega, et moodustada Suur-Oestringen, kuid see ühendus tühistati Teise maailmasõja ajal.

1936. aastal avati õhujõudude baas Upjeveris, mis on ikka veel kasutusel.

Schortens sai omavalitsusõigused 21. jaanuaril 2005. 1. juunist 2005 on Schortens iseseisev omavalitsus.

Viited

Välislingid 
 www.schortens.de

Alam-Saksi linnad
Alam-Saksi vallad
Friisimaa kreis