joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lockheed F-117 Nighthawk

Lockheed F-117 Nighthawk on Ameerika Ühendriikide üheistmeline kahe reaktiivmootoriga vargründelennuk, mille disainis Lockheedi eriprojektidega tegelev osakond Skunk Works ja mida kasutas peamiselt Ameerika Ühendriikide õhuvägi.

F-117 prototüübi esmalend toimus 1981. aastal, väeosade relvastusse arvati see oktoobris 1983. F-117 olemasolu avaldati maailma avalikkusele alles novembris 1988. F-117 oli silmapaistev saavutus oma peitetehnoloogiate efektiivsuse poolest, sellisena oli ta teerajaja. F-117 on ka visuaalselt ainulaadne lennuk, mille tingis peitetehnoloogiline vajadus ehitada kogu lennuk komposiitmaterjalist valmistatud kolmnurksetest elektrit juhtivatest lamepindadest, mis moodustasid omalaadseid radarikiirgust neelavaid (80–90%) dipoole. Hilisemate arenduste – pommitaja B-2 ja hävitaja F-22 Raptor – ehituses kasutati ümaramaid vorme, mille aerodünaamiline kuju on arvutatud väga suure arvutusvõimsuse abil, mis polnud kättesaadav ajal, kui F-117 loodi.

USA lennuvägi arvas F-117 kasutusest maha ja need hävitati viimse kui üheni 22. aprillil 2008, isegi muuseumitele ei antud ühtegi seda tüüpi lennukit. F-117 hävitamise peamine põhjus oli lennuki ehituses kasutatud tehnoloogia salastatus. Pealegi tulid kasutusele uudsemad ja universaalsemad lennukid F-22 Raptor ja F-35 Lightning II.

F-117 valmistaja oli Lockheedi osakond, mida tuntakse peamiselt hüüdnime Skunk Works järgi.

Peitetehnoloogia
F-117 kasutas peamise peitetehnoloogiana Nõukogude Liidu matemaatiku Pjotr Ufimtsevi (kes tugines saksa füüsiku Arnold Sommerfeldi teooriale) tehtud avastust, mis võimaldas objekte radaritele nähtamatuks muuta. Kuigi mitmeid peitetehnoloogiaid kasutati ka juba varem, näiteks SR-71 Blackbirdi puhul, oli Ufimtsevi töö revolutsiooniline, kuna lubas nähtamatuse astet vähendada suurusjärgus kümneid komakohti. See tehnoloogia avaldati vene keeles 1962. aastal Moskvas avalikes allikates, kuna Nõukogude Liidu sõjaväejuhtkond ei mõistnud selle avastuse suurt potentsiaali ning pidas seda sõjaliselt kasutuks. 1971. aastal tõlgiti need artiklid Ameerika Ühendriikides õhujõudude jaoks inglise keelde. Tõlkeversiooni lugenud Lockheedi insener Denys Overholser taipas avastuse tähtsust ning sellest sai alguse ülisalajane projekt, mille jooksul ehitati alguses täismõõduline puidust makett, seejärel lendav prototüüp Have Blue ja lõpuks F-117.

Sõjas kasutamine
F-117 hoiti võimalikult kaua saladuses, kuna selline eriline lennuk andis riigi kaitsele suure strateegilise eelise. Võis arvata, et saladuse avalikuks saamise järel hakatakse F-117 võimaliku rünnaku vastu aktiivselt otsima vahendeid ning aja jooksul need ka leitakse. Seetõttu ei kasutatud seda lennukit üheski sõjalises konfliktis enne 1991. aasta Lahesõda.

Viited

Kirjandus
 Skunk Works. Ben Rich. Leo Janos. ISBN 0316743003
 F-117A Skunk Works, First Flight Chief Test Pilot, Hal Farley

Ründelennukid
Ameerika Ühendriikide lennukid
Linda Viiding

Linda Viiding (kuni 1937 Laarmann, 1937–1938 Manninen, 17. november 1906 Vastse-Prangli mõisas Kambja kihelkonnas Krüüdneri vallas Tartumaal – 24. detsember 2003) oli eesti tõlkija ja literaat.

Linda Viiding sündis Tartumaal Krüüdneri vallas Vastse-Prangli mõisas mõisateenijate tütrena. Õppis aastatel 1914–1918 Kammeri vallakoolis, 1918–1923 Nuustaku (Otepää) progümnaasiumis, 1929–1930 Lääne-Soome Rahvaülikoolis. 

Oli aastatel 1930–1935 bürooametnik Tallinnas Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse keskjuhatuses ja Lauljate Liidus, toimetaja ajakirjas Kodukeskkool ja ETAs, tõlk-korrektor Raadiolehes. 1930–1931 toimetas ta ajakirja Eesti Noorus. 1936–1938 oli ta ajakirja Nädal Pildis korrektor ja toimetaja abi. 1940–1941 oli Linda Viiding Raadiokomitees soome saadete tõlkija ja diktor, päevauudiste toimetaja, reporter ja toimetuse vastutav sekretär. 

Tõlkinud soome kirjanike teoseid.

Tema elu põhjal on Peeter Brambat ja Ants Vist vändanud dokumentaalfilmi "Elu lugu".

Tunnustus
1998 Valgetähe V klassi teenetemärk
2003 Soome Lõvi Rüütelkonna I järgu teeneterist (tunnustuseks talle kui soome kirjanduse tõlkijale ja kahe maa vahelise kultuurisilla ehitajale).

Isiklikku
Linda Viiding oli kunstnik Märt Laarmani õde. 

Linda ja Paul Viidingul sündisid tütred Reet (Reet Sein), Anni (Anni Kreem, näitleja ja muuseumiteadur) ja Mari (raadioajakirjanik Mari Tarand) ning poeg Juhan Viiding (näitleja ja luuletaja).

Viited

Eesti tõlkijad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1906
Surnud 2003
Leida Sibul

Leida Sibul (31. august 1920 Valga – 14. veebruar 2012) oli eesti laulja.

Ta õppis kutsekoolis õmblejaks, kuid unistas teatrirollidest.

Ta õppis 1940–1941 ja 1947–1949 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (õpetaja Jenny Siimon), hiljem eraviisiliselt sama õpetaja juures.

Töötas aastatel 1951–1953 artellis Salvo ning 1953–1957 trükikojas Kommunist.

Leida Sibul oli aktiivne isetegevuslane, esines nii solistina kui ka duettides ja vokaalansamblites. Laulis 1957–1976 Eesti Raadio segakooris. Tuntuim oli duett koos Hilda Koniga (1955–1961). Sibul on osalenud filmis "Keskea rõõmud".

Isiklikku
Tema isaisa Hans Anderson oli rootslane. Tema isa Andres Anderson oli Valga raudteelaste puhkpilliorkestri dirigent. Tema poeg oli Lembit Sibul. Tema emapoolne onupoeg on Mihkel Zilmer.

Viited

Eesti lauljad
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1920
Surnud 2012
David McCallum

David Keith McCallum (sündinud 19. septembril 1933 Glasgow's) on šoti päritolu Ameerika Ühendriikide näitleja.

Ta on Eesti televaatajale tuntud seriaalist "NCIS: Kriminalistid", kus ta 2003. aastast mängib šotlasest koroneri, doktor Donald "Ducky" Mallardit.

1964–1968 mängis McCallum USA spiooniseriaalis "The Man from U.N.C.L.E." vene spiooni Illya Kuryakinit, kellena ta sai mitte üksnes kuulsaks, vaid ka seksisümboliks. Tema varasemale rollile viidati ka sarjas "NCIS", kui küsimusele "Kuidas Ducky noorena välja nägi?" vastas peategelane LeRoy Jethro Gibbs: "Nagu Illya Kuryakin."

McCallum on ka oboemängija, helilooja ja dirigent. 1966–1968 salvestas ta neli albumit instrumentaalversiooni tolleaegsetest hittlugudest.

Isiklikku

1956–1967 oli David McCallum abielus näitlejanna Jill Irelandiga, kes hiljem abiellus Charles Bronsoniga (kellega koos mängis McCallum filmis "The Great Escape". 1967. aastast on McCallum abielus Katherine Carpenteriga. Neil on poeg ja tütar. McCallumid elavad New Yorgis.

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Šotimaa näitlejad
Ameerika Ühendriikide muusikud
Šotimaa muusikud
Oboemängijad
Sündinud 1933
Bernhard Gregory

Bernhard Gregory (10. aprill 1879 Tallinn – 2. veebruar 1939 Berliin) oli Eesti maletaja, baltisakslane, Eesti meister males.
 
Gregory mängis paljudel rahvusvahelistel võistlustel. Ülevenemaalisel amatööride turniiril 1909. aastal jõudis ta 3. kohale, kuid kaotas Aleksandr Alehhinile. 1913–1914 jagas ta ülevenemaalistel meistrivõistlustel Peterburis 14.–15. kohta, kaotades nii Alehhinile kui ka Aron Nimzowitschile.

Viited

Välislingid 
 Bernhard Gregory profiil portaalis ChessGames.com

Eesti maletajad
Saksamaa maletajad
Baltisakslased
Sündinud 1879
Surnud 1939
Oskar Üpraus

Oskar Üpraus (12. oktoober 1898, Keila – 5. august 1968, Tallinn) oli eesti jalg-, jää- ja pesapallur.

Jalgpallitreeninguid alustas Üpraus 1915. aastal meeskonnas Olümpia. 1921–1932 tuli ta Spordi meeskonnas 6 korda Eesti meistriks jalgpallis (1922 ja 1924 meistrivõistluste edukaim väravakütt) ja 5 korda jääpallis. 1920. aastal osales ta Eesti-Soome maavõistlusel, 25. ja viimast korda võistles Eesti koondises 1927. aasta sügisel Riias. Koondises lõi ta 7 väravat, sealhulgas 1924. aastal neljas järjestikuses mängus. Ta kuulus Eesti koondisse ka 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis, kus Eesti tuli 17. kohale.

Üpraus tegutses ka jalgpallikohtunikuna. Ta oli 165 cm pikk ja kaalus sportlaskarjääri aegu 67–69 kg.

Vaata ka 
 Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Eesti jalgpallikoondislased
Eesti jääpallurid
Eesti pesapallurid
Sündinud 1898
Surnud 1968
Raul Arnemann

Raul Arnemann (sündinud 23. jaanuaril 1953 Pärnus) on endine eesti sõudja, kes võistles Nõukogude Liidu esindajana 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis ja saavutas roolijata neljapaadil eessõudjana pronksmedali.

Arnemann õppis Pärnu 4. Keskkoolis, lõpetas 1982 Pärnu õhtukeskkooli ja õppis 1983–1985 Eesti Põllumajanduse Akadeemias metsandust. Ta alustas sõudetreeninguid 1969 Matti Killingu juhendamisel ning võitis 1971 juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. 

1971–1976 oli ta sõjaväes ja harjutas Moskvas. Sellest ajast pärinevad NSV Liidu meistrivõistluste kuldmedalid 1974 ja 1975, hõbemedal 1976 ja hilisemast ka pronksmedal 1977 (kõik samuti roolijata neljapaadil).  

Maailmameistrivõistlustel 1974 saavutas Arnemann roolijata neljapaadil ning 1975 ja 1977 kaheksapaadil kokku kolm hõbemedalit. 

Ta on tulnud 1976–1981 roolijata kahe- ja neljapaadil ning roolijaga nelja- ja kaheksapaadil kokku 13 korral Eesti meistriks.

Olnud ka Nõukogude armee ja Moskva meister. Suurmeister (1974)

1982. aastast oli Arnemann Pärnumaal Audrus metsavaht kuni selle ametikoha kaotamiseni 1997. aastal.. Kuulunud Dünamosse, AKSK-sse ja Kalevisse. Olnud Pärnumaa Metsameeste Spordiklubi president. 2002–13 Audru vallavolikogu liige. Töötanud AS-i K.A.T. & Ko ostu-müügijuhina.

Välislingid

Eesti sõudjad
Pärnust pärit sportlased
Sündinud 1953
Paul Schilling

Parun Paul Ludwig Schilling von Cannstatt (venepäraselt Павел Львович Шиллинг; 5. aprill/11. aprill 1786 Tallinn – 25. juuli/6. august 1837 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi diplomaat ja insener.

Ta tegutses aastatel 1803–1812 Venemaa saatkonnas Baieri kuningriigis.

Telegraaf
Schilling ehitas maailmas oletatavalt esimese elektritelegraafi. 1832. aastal demonstreeris ta signaalide kaugedastust läbi kaabliga ühendatud telegraafiaparaatide oma Peterburi korteris eri tubades. 

Tema telegraafiaparaadis näitas nõel telegraafikoodi abil sõnumis sisalduvaid tähti. Ta tarvitas esimesena praktikas kahendsüsteemi signaalide edastamiseks.

Schillingi aparaadi näidis paigaldati 1835. aastal maa-aluse kaabliga Vene Admiraliteedi hoonesse. Kavandati ka töötavat liini Kroonlinna ja Peterhofi lossi vahele, kuid plaanist loobuti pärast Schillingi surma.

Tunnustused

2009 IEEE nimetas Schillingi panust elektritelegraafi arendusse üheks elektrotehnika ajaloo verstapostiks
1982 Nõukogude Liidu postmark Paul Schillingi portreega
Schillingi telegraafi 1832. aastast pärinevat aparaati on nimetatud A. S. Popovi Kommunikatsiooni Keskmuuseumi tähtsaimaks eksponaadiks

Viited

Kirjandus
БСЭ, 1969-1978. "Шиллинг, Павел Львович"
A. A. Huurdeman. "The worldwide history of telecommunications". Wiley-IEEE, 2003 ISBN 0-471-20505-2

Välislingid
Museums of St Petersburg and Leningrad region
News On The Wire
Artikkel Schillingi telegraafiaparaadist (vene keeles)

Baltisakslased
Venemaa keisririigi diplomaadid
Venemaa leiutajad
Sündinud 1786
Surnud 1836
Matti Laan

Matti Laan (sündinud 30. juulil 1944) on eesti füüsik. 

Ta on Tartu Ülikooli Füüsika Instituudi emeriitdotsent ja endine gaaslahenduslabori juhataja.

Viited

Eesti füüsikud
Sündinud 1944
Kaupmehe tänav

Kaupmehe tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Sibulaküla asumis.

Tänav algab Rävala puiestee maja nr 13 sisehoovist, ristub Kauka tänavaga ja ulatub kuni Liivalaia tänavani. Kaupmehe tänav on ligikaudu 315 meetrit pikk. Kuni Lenini puiestee (praegu Rävala puiestee) ja Teadlaste maja rajamiseni 1940. aastate teisel poolel algas Kaupmehe tänav Sakala tänavalt.

Hoonestus 
Kaupmehe 2 asub 1935. aastal Artur Perna projekteeritud Johannes Paaberi maja

Kaupmehe 5 asub 1913. aastal arhitekt Aleksander Jaroni projekti järgi ehitatud neljakorruseline juugendstiilis korterelamu. Hoone on üks vähestest ajaloolises Sibulaküla asumis, mis jäi 1944. aasta märtsipommitamises alles. Aastatel 1918–1925 elas korterelamus lavastaja ja näitleja Karl Jungholz 1929. aastal projekteeris arhitekt Artur Perna kinnistu tagumisse ossa ühepereelamu.

Kaupmehe 8 asub arhitekt Anton Uessoni projekteeritud kahesektsiooniline juugendstiilis puidust korterelamu. Hoones elas aastatel 1934–1944 kirjanik August Gailit.

Kaupmehe 17/1 ja 17/2 asuvad 20. sajandi alguses ehitatud üürimajad. Hea näide varasemast hoonestusest piirkonnas.

Galerii

Ajalugu

Teadaolevalt on selle tänava vanimad nimed Kaupmehe tänav (Kaufmannstrasse) (1804) ehk Vene kaupmehe tänav (1820) seal elanud vene kaupmehe järgi ja Stolzenwaldi tänav (Stolzenwaldstrasse) (1809) sealse majaomaniku ja kaupmehe Christoph Stolzenwaldi järgi, kes avas sellel tänaval restorani. Ühel korral on tänava kohta kasutatud ka nime Podosinsche Strasse (Podosini tänav), 1846, tõenäoliselt samuti mõne sealse majaomaniku järgi. Kaupmehe tänava nimi fikseeriti ametlikult 1882. aastal.

Aadressil Kaupmehe 15 asus 1934. aastal valminud, arhitekt Eugen Sachariasi projekteeritud Tallinna Vennastekoguduse palvemaja, mille peasaal hävines 1944. aasta 9. märtsi Tallinna pommitamises ja mis 1950. aastatel taastati Tallinnfilmi paviljoniks.

Kui Vennastekogudus rajas Kaupmehe 18 oma palvela, siis hakati tänavat nimetama ka Bethausstrasse (1873) (Palvela tänav) ja eesti keeles Lugemise uulits (1883) (lugemiste ehk palvetundide järgi).

25. septembrist 1959 kuni 3. augustini 1990 kandis tänav Hans Pöögelmanni tänava ehk Pöögelmanni tänava nime (eesti kommunisti ja luuletaja Hans Pöögelmanni auks).

Viited

Välislingid 

Kesklinna linnaosa tänavad
Sibulaküla
Robert von Toll

Parun Herman Robert von Toll (23. jaanuar 1802 – 7. detsember 1876) oli Eestimaa aadlik, ajaloolane ning sõjaväelane Venemaa keisririigi armees.

Robert von Toll astus 1816. aastal Venemaa keisririigi sõjaväeteenistusse, osales traguniohvitserina Vene-Türgi sõjas ja Poola 1831. aasta Novembriülestõusu mahasurumisel, sai viimases raskelt haavata ning läks 1852. aastal erru polkovniku auastmes.

1841. aastal päris Robert von Toll Kukruse mõisa Virumaal. Ta kasvatas sealset ulatuslikku Baltimaade ajalooürikute, müntide ja pitsatite kogu. Tema kogud avaldati väljaandes "Est- und livländische brieflade". Esimese (1856) ja teise köite (1861, 1864), mis katsid Poola ja Rootsi aega 1561–1597, koostas Toll koos Friedrich Georg von Bunge ja Eduard Pabstiga, kolmanda köite (1879, kronoloogiad) toimetas Philipp Schwartz ja neljanda köite (1887, pitsatid ja mündid) Johan Sachssendahl.

1860. aastal uuris Toll ajaloolase Carl Schirreni eeskujul Rootsi Riigiarhiivi, kust leidis osa Liivimaa ordu väärtuslikust arhiivist, mis andis talle tööks rikkalikult materjali.

Isiklikku
Robert von Toll oli polaaruurija Eduard von Tolli lell. 

Ta oli abielus Albu mõisa pärijanna Marie Irene von Igelströmiga

Välislingid
 Allgemeine Deutsche Biographie
 Nordisk familjebok, Toll, 2. Robert von, 1904–1926
Portree. Herman Robert von Toll. Kukruse mõisnik, maanõunik, Soolapaberifotod Eesti Ajaloomuuseumi fotokogus

Sündinud 1802
Surnud 1876
Baltisaksa ajaloolased
Venemaa keisririigi sõjaväelased
Eestimaa aadlikud
Kukruse mõisnikud
Vallatud kurvid

"Vallatud kurvid" on Tallinna Kinostuudios 1959. aastal valminud komöödiafilm.

Mustvalge film taastati digitaalselt 2012. aastal.

Osatäitjad

Terje Luik – Vaike ja Maret
Rein Aren – Raivo
Peeter Kard – Heino
Eve Kivi – Evi
Harijs Liepiņš – Ants
Jaanus Orgulas – Peeter
Rudolf Nuude – treener
Ants Eskola – sporditegelane
Voldemar Panso – kellassepp
Inga Piirits – Anni
Heiki Roots – Tommi
Erich Kruuk – poiss

Auhinnad
 Balti liiduvabariikide ja Valgevene II filmifestivalil 1960 parima naisnäitleja (Terje Luik) preemia, samuti operaatori (Edgar Štõrtskober) ja režii preemia (Juli Kun ja Kaljo Kiisk). 

 III üleliidulisel filmifestivalil 1960 II preemia helioperaator Harald Läänemetsale ja diplom operaator Edgar Štõrtskoberile.

Vaata ka
Ohtlikud kurvid

Viited

Välislingid

Janar Ala, «Vallatud kurvid» – 50 aastat hiljem, Postimees, 6. september 2009
Andres Laasik, "Vallatud kurvid, mis polnud nõukogulikud", Eesti Päevaleht, 16. juuni 2012

Eesti filmid
Eesti komöödiafilmid
1959. aasta filmid
Norwich

Norwich on linn Suurbritannias, Norfolki krahvkonna halduskeskus. 2011. aasta rahvaloenduse andmeil elas linnas 213 166 inimest.

Norwichis asub East Anglia Ülikool.

Norwichi jalgpalliklubi on Norwich City. Klubi mängib Inglismaa kõrgeimas liigas.

Viited

Vaata ka 
 Norwichi katedraal
Ao tänav

Ao tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kassisaba asumis. Tänav algab Paldiski maanteelt ja kulgeb põhja-lõunasuunaliselt Amandus Adamsoni tänavani. Ao tänav on ligikaudu 235 meetrit pikk.

Ao tänav sai nime 15. veebruaril 1933. Nimevalikut mõjutas lähedal asuv Koidu tänav..

Viited

Kesklinna linnaosa tänavad
Kassisaba (Tallinn)
Anatoli Krikun

Anatoli Krikun (sündinud 24. märtsil 1948 Tartus) on Eesti korvpallur ja korvpallitreener. 

Nõukogude Liidu koondises saavutas ta 1967. aasta Euroopa meistrivõistlustel kulla, 1968. aasta suveolümpiamängudel ja 1970. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali.

Lõpetas 1966 Tartu 4. Keskkooli ja 1974 Tartu Ülikooli, 1979–1984 õppis Moskvas Üleliidulise Kehalise Kasvatuse Uurimisinstituudi aspirantuuris. 

Krikun alustas Martin Kutmani rühmas kergejõustikutreeningutega, korvpalli hakkas mängima EPA spordiklubis Ilmar Kullami ja Harri Russaku käe all, hiljem mängis ka Arne Laose, August Soku ja Heino Krevaldi ning Nõukogude Liidu koondises Sergei Baškini, Aleksandr Gomelski ja Vladimir Kondrašini juhendamisel.

Viited

Kirjandus
Tiit Lääne, "Eesti olümpiamedalivõitjad 1912–2006", 2006 (ISBN 9949427258; leheküljed 134–135)

Eesti korvpallurid
Nõukogude Liidu korvpallurid
Eesti korvpallitreenerid
Sündinud 1948
Vase tänav (Tallinn)

Vase tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Raua asumis. Tänav algab Narva maanteelt, ristub Raua, Tina ja Hõbeda tänavaga, ulatudes Faehlmanni tänavani. Vase tänav on ligikaudu 400 meetrit pikk.

Vase tänav sai nime 1900. aastal. Tänava saksakeelne nimi oli Kupferstrasse ja venekeelne nimi Медная улица..

9. märtsil 1944 toimunud Tallinna pommitamise tagajärjel hävis suurem osa Vase tänava omaaegsest puithoonestusest.

1950. aastal valmisid Vase 1 ja 3 hoone arhitekt Boris Tšernovi projekti järgi. Hooned olid esimeste seas pärast teist maailmasõda ehitatud suurematest kesklinna kortermajadest, mis ehitati sõjapurustustes hävinud tsaari- ja vabariigiaegsete elamutega hoonestatud alale. Elamud projekteeriti veel enne programmilist stalinismi ning toetuvad arhitektuurselt kujunduselt tugevalt sõjaeelsele traditsioonile. Majas on enamasti väikesed, 2-toalised korterid. 

1970. ja 1980. aastatel asus Vase ja Hõbeda tänava nurgal kauplus Albatross, kus müüdi kaugsõidumeremeestele boonide eest importkaupu..

Viited

Välislingid
 Riho Laurisaar "Vase äritänav ja booniprostituudid" Eesti Päevaleht, 4. september 2004

Kesklinna linnaosa tänavad
Brookesia micra

Brookesia micra on kameeleon perekonnast Brookesia.

See oli väikseimat kasvu teadaolev (liigikirjeldus avaldati 14. veebruaril 2012) kameeleoni ja ühtlasi roomaja liik. Selle liigi esindajad kasvavad kõigest kuni 29 millimeetri pikkuseks ja noorena mahuvad seisma tikupea peale.

Taksonoomia
Liigi avastas Frank Rainer Glaw Saksamaalt Münchenist, kes on sealse riikliku zooloogiakollektsiooni uurija ja korraldas kaheksa aasta jooksul korduvalt ekspeditsioone Madagaskari metsadesse. Avastus tehti Nosy Hara nimelisel väikesaarel.

Liiginimi micra tuleb kreekakeelsest sõnast "μικρός" (mikros), mis tähendab 'pisike' või 'väike' ja vihjab otseselt kameeleoni miniatuursetele mõõtmetele.

Kirjeldus

Isaste Brookesia micra kameeleonite kehapikkus on maksimaalselt 16 millimeetrit ja mõlemast soost loomade kogupikkus jääb alla 30 millimeetri. Sellega on nad väikseimad munast kooruvad selgroogsed maailmas. Varem kandis väikseima roomaja tiitlit kääbusgeko Sphaerodactylus ariasae. Võrreldes sama perekonna esindaja Brookesia minima'ga on Brookesia micra saba lühem ja pea suurem. Nagu teistel kameeleonidel liiguvad nende silmad teineteisest sõltumatult ja nad suudavad kiiresti värvi muuta. Kameeleoni saba on veidi keerdus ja täiskasvanute sabad on oranži värvi. Sisaliku suurus võib olla seotud elukeskkonnaga, põhjuseks saaretekkeline vaegkasv.

Levila ja elukeskkond

Brookesia micra ja veel kolme liigi esindajad leiti Madagaskari põhjaosast aastal 2003 kuni 2007. See liik leiti väikeselt Nosy Hara saarelt ranniku lähedal. Need sisalikud viibivad tüüpiliselt päeval maapinnal lehekõdus ja ronivad ööseks kuni 10 sentimeetri kõrgusele puuokstele magama. Nende levialal toimub pidevalt ebaseaduslik metsaraiae ja seetõttu ohustab neid elukeskkonna hävitamine.

Viited

Välislingid

 Brookesia micra – The World's Smallest Chameleon Slideshow Youtube-s.

Soomuselised
Madagaskari loodus
1937. aasta Pariisi maailmanäitus

1937. aasta Pariisi maailmanäitus oli maailmanäitus, mis toimus Pariisis 1937. aasta 25. maist kuni 25. novembrini.

Maailmanäituse deviis oli "Kunstid ja tehnika kaasaegses elus", näituse ametlik nimi oli "Exposition Internationale des Arts et Techniques dans la Vie Moderne".

Praegustest maailmanäitustest erinevalt oli siis suur rõhk professionaalsel ning rahvakunstil. Kunstnikest olid esindatud näiteks Vera Muhhina ("Tööline ja kolhoositar"), Pablo Picasso ("Guernica"), Albert Speer, Fernand Léger ja Raoul Dufy.

Eesti 1937. aasta Pariisi maailmanäitusel

Eesti esines esimest korda maailmanäitusel koos Läti ja Leeduga. Maailmanäitusele eelnenud kahe aasta jooksul korraldati Eestis mitmeid üleriigilisi konkursse ja sellest kujunes suurim välisesinemine Eesti tutvustamiseks üldse nii ulatuslikkuse kui ka kulutuste poolest. Balti riikide ühispaviljoni peaarhitektiks valiti Eestist Aleksander Nürnberg ning 17. juunil 1937 avati Pariisis külastajatele hoone suure pidulikkusega ja kõikide osapoolte ametlike delegatsioonide osavõtul. Peakunstnik oli Oskar Raunam. Ekspositsiooni kujundustöödega oli seotud ka kahe audiplomi saaja Adamson-Eric, tutvustas hiljem maailmanäitust ajakirjanduse veergudel.

Eestit esindas maailmanäitusel valdavalt Rakenduskunstnike Ühingu (RaKü) liikmete looming, fotokunst ja raamatud ning lisaks oli kaasatud kodumaist käsitööd. Väiksem osatähtsus oli tööstusel, mida esitleti eestkätt põlevkivitootmise kaudu. Eestit tutvustati ka atraktiivse turismimaana.

Eesti võitis näituselt arvukalt auhindu.

Viited

Välislingid

2000 Hannoveri porgandipaviljon (ülevaateartikkel kajastab ka 1937 näitust)

Pariis
1937
Maailmanäitused
Kameeleonlased

Kameeleonlased (Chamaeleonidae) on soomuseliste seltsi kuuluv roomajate sugukond.

Kirjeldus
Kameeleon võib muuta värvi vastavalt ümbruskonnale või meeleolule.

Kehakuju
Pikkus on liigist sõltuvalt 7-60 cm. Kameeleoni silmad on väga iseäralikud, need on teineteisest täiesti sõltumatud ja võimaldavad seetõttu erakordselt laia vaatevälja. Väljasirutatud keel on pikem kui kameeleoni keha.

Toitumine
Eelistatuim saak on putukad. Kui mõni putukas on haardeulatuses, sihib kameeleon seda mõlema silmaga, et vahemaa täpselt kindlaks teha. Saagi neelab ta tervelt alla.

Vaata ka
Brookesia micra
Brookesia nana

Soomuselised
Mihhail Korb

Mihhail Korb (sündinud 3. augustil 1980 Pärnus) on Eesti poliitik, XIV Riigikogu liige. 

Ta oli 23. novembrist 2016 kuni 12. juunini 2017  riigihalduse minister Jüri Ratase esimeses valitsuses. 24. mail 2017 teatas ta, et astub tagasi. Ta oli ka XII ja XIII Riigikogu koosseisu liige. 

2017. aasta suvel valiti Mihhail Korb Keskerakonna peasekretäriks ning viis erakonna vastu 2019. aasta Riigikogu valimistele. 12. jaanuaril 2021. aastal teatas Mihhail Korb, et astub peasekretäri ametist tagasi. Samal päeval tuli ilmsiks, et Mihhail Korbi kahtlustatakse mõjuvõimuga kauplemises.

Hariduskäik
2010 – lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli energeetika bakalaureuseõppes
2008 – lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli, majandusteaduste magister
2003 – lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli ärikorralduse erialal, bakalaureusekraad

Töökäik

06.2014–... Riigikogu liige
10.2011–06.2014 Tallinna Kesklinna vanem
12.2009–10.2011 Kristiine linnaosa vanem
12.2005–10.2009 Kristiine linnaosa vanem
03.2004–11.2005 Mustamäe linnaosa valitsus, eelarvespetsialist

Keeleoskus
Emakeel – vene keel, eesti ja inglise keel – kõrgtase

Seisukohti
14. juunil 2016 jätsid Korb ja veel kuus Keskerakonna liiget hääle andmata Riigikogus vastu võetud juuniküüditamist puudutanud avaldusele. Korb põhjendas hääletamata jätmist seisukohaga, et selliste sündmuste kordumist ei aita vältida "parlamentide avaldused ja kaunisõnalised pressiteated" ning "mineviku meenutamine ei peaks toimuma mitte deklaratsioonide vahendusel, vaid kooliõpikutes ning lähedaste keskel".

Korb esitas 24. mail 2017 peaminister Ratasele avalduse riigihalduse ministri ametist tagasiastumiseks, mille Ratas ka rahuldas. Tagasiastumise põhjuseks oli Korbi 23. mail Haapsalus avalikkuse ees tehtud repliik, kus ta ütles, et ei toeta Eesti liikmesust NATOs: «Mina… võib-olla ütlen eestlaste vaatevinklist ebameeldiva fraasi, mina pole NATO liikmesuse poolt. Aga kui teha oma armee, läheb see veel kallimaks. Saate aru? Soomlased ehitavad oma armeed, nad on NATOst eraldi, tegelevad ise oma riigi kaitsmisega. Aga neile ei tule keegi appi."

Isiklikku
Tema isa Valeri Korb on Keskerakonna poliitik, Riigikogu liige.

Mihhail Korb on vabaabielus, tal on kaks last.

Viited

Välislingid 

 Mihhail Korb asub Riigikogu liikmeks – Riigikogu pressiteated
 Tallinna Linnavalitsuse koduleht

Eesti Keskerakonna poliitikud
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1980
Roy Sullivan

Roy Cleveland Sullivan (7. veebruar 1912 – 28. september 1983) oli USA metsavaht. Ajavahemikus 1942 –1977 sai ta 7 korda välguga pihta ja elas kõik tabamused üle. Seetõttu hüüti teda inimpiksevardaks. Ta kanti Guinnessi rekordite raamatusse kui kõige rohkem välgutabamusi üleelanud inimene. Roy Sullivan suri, kui tulistas endale kuuli pähe pärast vastamata jäänud armastust.

Isiklik elu

Sullivan sündis 7. veebruaril 1912 Greene'i maakonnas Virginia osariigis. Pargivahiks hakkas ta 1936. aastal. Hiljem hakkasid inimesed teda vältima, sest kartsid saada välgutabamust. Ta tegi 28. septembril 1983 enesetapu.

Seitse välgutabamust

 Esimene dokumenteeritud välgutabamus leidis aset 1942. aasta aprillis. Mees oli äikesetormi eest varjus tulevaatlustornis. Tornil puudus piksevarras ja see sai 7-8 tabamust. Sullivan jooksis välja ja sai tornist mõne meetri kaugusel välgutabamuse.
 Teise tabamuse sai mees 1969. aasta juulis. Ebatavalisel kombel sai ta välguga pihta autot juhtides (tavaliselt kaitseb selliste olukordade eest auto metallkere). Välk lõi kõigepealt puusse, kust peegeldus läbi autoakna autosse. Välgutabamus lõi Sullivani teadvusetuks ja juhita jäänud auto jäi pidama kaljuserval.
 1970. aastal sai ta kolmandat korda välguga pihta, kui oli aias. Välk lõi trafosse, kust lendas mehe õlga.
 Neljas tabamus leidis aset 1972. See pani ta juuksed põlema, kuid mees suutis need märja rätikuga kustutada. Pärast seda hakkas ta uskuma, et miski püüab teda tappa ja ta tundis surmahirmu. Kuude viisi jäi ta tormiga autoga tee äärde ja peitis end esiistme all, kuni torm möödus. Ta hakkas ka vett endaga kaasas kandma ja uskus, et tõmbab välku ligi, ka rahva seas olles.
 7. augustil 1973 patrullis Sullivan metsas, nägi äikesepilve lähenemas ja sõitis kiiresti minema. Hiljem väitis ta, et pilv jälitas teda. Kui ta arvas, et pilv on möödunud ja on ohutu autost väljuda, saigi ta varsti viiendat korda pihta.
 5. juunil 1976 sai ta kuuendat korda pihta, mis vigastas tema pahkluud. Ta väidetavalt nägi pilve, arvas, et see jälitab teda ja üritas minema joosta. Ta sai ikka pihta.
 25. juunil 1977 sai ta viimast korda pihta, kui oli kalastamas. Pärast tabamust tuli tal veel ka karuga võidelda, kui see üritas tema püütud forelli varastada.

Välislingid 
 Foto Roy Sullivanist

Ameerika Ühendriikide inimesed
Sündinud 1912
Surnud 1983
Joseph Edmund Eduard von Hahn

Joseph Edmund Eduard von Hahn (24. märts/5. aprill 1860 Uue-Lõve mõis Valjala kihelkond Saaremaa – 7. mai 1942 Königsbruch Austria) oli Kuressaare linnapea  aastatel 1915–1916.

Joseph Edmund Eduard von Hahn sündis 1860. aastal Saaremaa Valjala kihelkonna Uue-Lõve mõisas, mõisa rentniku kolleegiumiassessor Karl von Hahni ja Elmire (sünd. von Nolcken) pojana.

J. E. E. von Hahn oli Võhksa, Lööne ja Randvere mõisa rentnik ning Esimese maailmasõja ajal 28. septembrist 1915 kuni 1916. aasta maini Kuressaare linnapea.

Joseph Edmund Eduard von Hahn suri 7. mail 1942 Austrias Königsbruchis.

Vaata ka
Kuressaare linnapeade loend

Välislingid 
Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Saaremaa aadlikud
Kuressaare linnapead
Sündinud 1860
Surnud 1942
Operatsioon Valge Mõõk

Operatsioon Valge Mõõk oli 1919. aasta sügisel Vene Loodearmee, Eesti sõjaväe ja Suurbritannia laevastiku laevade pealetungioperatsioon Loode-Venemaal eesmärgiga vallutada Petrograd.

Sõjalist operatsiooni ühise vaenlase suhtes teostanud liitlastel olid erinevad sõjalised ja poliitilised eesmärgid:
Vene valgekaartlike vägede eesmärk oli vallutada Petrograd ning kukutada Loode-Venemaal bolševike võim ja taastada "ühtne ja jagamatu Venemaa";
Eesti sõjaväe eesmärk nihutada Punaarmee rindejoon võimalikult kaugele Eesti piiridest ning luua Punaarmee Läänerinde ja Eesti vahele puhvertsoon, kus asuks Eesti iseseisvuse suhtes negatiivselt meelestatud valgekaartlaste väed.

Loodearmee pealetung 

Loodearmee teine pealetung Petrogradile algas 28. septembril, Strugi-Belaja suunal. 10. oktoobril vallutasid Loodearmee väed tankirünnakuga Jamburgi, Loodearmee väed vallutasid Jamburgi-Gattšina suunal 16. oktoobril Luuga ja Gattšina Petrogradi kubermangus. 20. oktoobril 1919 vallutati Tsarskoje Selo ja Pavlovsk, kuid Pulkovost edasi valged ei jõudnud. 

20.–24. oktoobril oli Petrogradis võimuvaakum, kuni linna saabus Lev Trotski ning toodi linna Arhangelski rindelt täiendavaid sõjaväeosi. Petrogradi kaitsele koondati 60 000 meest, mille vastu Loodearmeel oli 17 960 jalaväelast ja 700 ratsaväelast, 54 kahurit, 500 kuulipildujat, 4 soomusrongi ja 2 soomusautot ja 6 tanki.

Krasnaja Gorka operatsioon 
Loodearmee teist pealetung toetasid Eesti üksused. 13.–14. oktoobril toimus Eesti merejõudude dessantoperatsioon Kaporje lahes Peipja sadamas ning 14. oktoobril Krasnaja Gorka fordi ja Seraja Lošadi fordi pommitamine Eesti merejõudude ja Suurbritannia laevastiku poolt. 

1. novembril Narvas toimunud nõupidamisel otsustati operatsioon lõpetada. Laevastiku peajõud pöördusid tagasi Tallinna, kuid paar laeva jäeti Koporje lahele. Lahinguid jätkasid 4. jalaväepolk ja Ingeri polk, kes tõmbusid tagasi Kernovo-Koporje-Kotlõ üldjoonele.

Loodearmee taandumine 

29. oktoobril said Loodearmee väed Petrogradi juures lüüa ja hakkasid taganema. 9. novembril lõpetati eesti vägede Krasnaja Gorka operatsioon ja algas Eesti vägede tagasitõmbumine Ingerimaalt. Loodearmee vasakut tiival tehti Krasnaja Gorka all punamadruste dessant. 13. novembril loovutasid Loodearmee väeosad Gattšina ja 14. novembril Jamburgi.

Vaata ka
Loodearmee

Viited

Vene kodusõda
Eesti Vabadussõda
1919. aasta Eestis‎
1919. aasta Venemaal
Triinu Tamm

Triinu Tamm (sündinud 14. septembril 1973) on eesti tõlkija ja toimetaja, aastast 2013 Loomingu Raamatukogu peatoimetaja.

2008. aastast kuulub ta Eesti Kirjanike Liitu.

Tõlkeid
 Milan Kundera, "Romaanikunst", Loomingu Raamatukogu 11/12, 1998
 Albert Camus, "Esimene inimene", Varrak, 2000
 Agota Kristof, "Eile", Loomingu Raamatukogu 8, 2001
 Benoїt Duteurtre, "Reis Prantsusmaale", Varrak, 2004
 Albert Camus, "Pahupool ja päripool", kogumikus "Pagendus ja kuningriik", Varrak, 2004
 Pascal Quignard, "Kõik maailma hommikud", Varrak, 2004
 Michel Houellebecq, "Võitlusvälja laienemine", Varrak, 2005
 Marguerite Duras, "Tamm Vaikse ookeani vastu", Varrak, 2006
 Anna Gavalda, "Ma armastasin teda", Pegasus, 2006
 Raymond Queneau, "Stiiliharjutused" (koos Jaana Porila ja Ain Kaalepiga), Varrak, 2007
 Philippe Delerm, "Terve pühapäeva oli sadanud", Varrak, 2007
 Andrei Makine, "Ühe elu muusika", Varrak, 2008
 Andrei Makine, "Tundmatu mehe elu", Varrak, 2010
 Anna Sam, "Kassapidaja katsumused", Varrak, 2011
 Nancy Huston, "Murrangujooned", Loomingu Raamatukogu 24–27, 2012
 J. M. G. Le Clézio, "Karantiin", Varrak, 2013
 Kim Thúy, "Ru", Loomingu Raamatukogu 28–29, 2014
 Michel Houellebecq, "Saare võimalikkus", Varrak, 2015
 Marcel Proust, "Valik esseid", Loomingu Raamatukogu 28-30, 2015
 Milan Kundera, "Tühisuse pidu", Varrak, 2016
 Michel Houellebecq, "Alistumine", Varrak, 2016
 Jean-Philippe Toussaint, "Tung ja kannatlikkus", Loomingu Raamatukogu 5, 2017
 Gaétan Soucy, "Väike tüdruk, kes armastas liialt tuletikke", Draakon ja Kuu, 2017
 Nancy Huston, "Ingli märk", 2020

Publikatsioone
 "Quartier Latin. Prantsuse keele õpik ja töövihik". Kaasautor Leena Tomasberg, 2010
 "Prantsuse tänapäeva kirjanduselust", Vikerkaar 7-8/2008
 "Värske nobelist Le Clézio tuli mässates", Postimees, 10. oktoober 2008
 "Nobeli kirjandusauhind taas kord prantslasele", Looming 2008, nr 11, lk 1753–54
 "Prantsuse kirjanduse nullindad", Vikerkaar 7-8/2010
 "Kuidas elab ilukirjanduse tõlkija Prantsusmaal?", Looming 2011, nr 11
 "Paule Constant ja prantsuse romaan", Sirp, 14. juuni 2012
 "Valgustuse postihobused. Tõlkijad ja toimetajad enne ja nüüd", Keel ja Kirjandus 2013, nr 1
 "Modiano tegelastel on alati minevikuga arved klaarida", ERR, 10.10.2014

Eesti tõlkijad
Eesti toimetajad
Sündinud 1973
Vaiko Vooremaa

Vaiko Vooremaa (sündinud 27. novembril 1962 Haapsalus) on purjetaja ja jääpurjetaja. 

XXII olümpiamängude purjeregati avatseremoonial Pirita Purjespordikeskuses süütas ta olümpiatule. 

1981. aastal lõpetas Vooremaa Haapsalu 1. Keskkooli ja 1987. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna.

Tema isa on Endel Vooremaa ja poeg Argo Vooremaa.

Viited

Sünnikuu on september, mitte november. http://www.esbl.ee/biograafia/Vaiko_Vooremaa

Välislingid 
 Vaiko Vooremaa tuli taas Eesti meistriks. Lääne Elu, 13. märts 2012 

Eesti purjetajad
Eesti jääpurjetajad
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1962
Kiirtoit

Kiirtoit on toit, mis on tarbitav kas väga vähese eeltöötlemisega (nt soojendamisega mikrolaineahjus) või üldse ilma eeltöötlemiseta. Sageli peetakse kiirtoidu all silmas sööklates, baarides, restoranides jne serveeritud toitu (nt hamburger, hot dog), ent ka mitmed kodus valmistatud toidud võib lugeda kiirtoidu alla.

Vaata ka
Hamburger
"Kiirtoidu rahvas"
Poolfabrikaat
Rämpstoit

Viited

Välislingid
 "Tauno Vahter: kuidas lihtne kotlet murdis Vana-Roomast linnaosade vorstipidudele" ERR, 6. juuni 2018

Toit
Athena (kino)

Athena (eri aegadel ka Ateen, Ateena ja Saluut) oli kino Tartus aadressil Küütri tänav 1.

Esmakordselt avati selles majas kino 1923. aastal, mil hoone omanik oli Jaan Otter. Kino kõrval avati kohvik Athena (ka Ateen) ja söögisaal. 

1926. aastal tellis Otter sisekujunduse skulptor Ferdi Sannamehelt ja arhitekt Arnold Matteuselt. "Eesti kõige rikkalikuma seinakaunistusega kinohooneks" nimetatud majja lõi Sannamees antiikmütoloogia ainetel eklektitsistlikud skulptuurid ja reljeefid, mis Nõukogude ajal "ebamoraalsust õhutavatena" kinni kaeti. Teistel andmetel tegi kino ja kohviku sõjaeelse sisekujunduse arhitekt Nikolai Willer.

Endist kinohoonet on nimetatud Athena keskuseks, see on korduvalt vahetanud omanikke, kellest üks tuntumaid on olnud ettevõtja Rein Kilk. Lisaks filminäitamisele on majas korraldatud konverentse (nt TEDx Tartu), kontserte ja muid avalikke üritusi. Hoones on tegutsenud ka Tartu restoran Volga.

Rõduga saalis oli 325 kohta, sealhulgas 20 Tartu kinokülastajate hulgas populaarset loožikohta.

Vaata ka
 Athena Keskus

Viited

Välislingid
 Rasmus Rekand. Tartu esimene kino taasavas uksed Tartu Ekspress 7. november 2013
 Jaan Olmaru. Ateena maja otsib uut peremeest Postimees 6. september 2012
 Peeter Piiri. Tartlased, käige kinno! 17. juuni 2011
 Margit Tõnson. Tartu Athena kino on ootamas särav tulevik EPL 8. jaanuar 2005
 Kummituslik omanik laseb Tartu Athena kino hoonel laguneda ÄP/PM 24. september 2001
 "76 Reljeef "Orpheus ja Euridike", F. Sannamees, 1926 (kips)" – üks Athena bareljeefidest kultuurimälestiste riiklikus registris

Tartu kinod
Kesklinn (Tartu)
Ekraan (kino)

Ekraan on kino Tartus.

Kino asub spetsiaalselt kinoks ehitatud hoones Riia tänava ja Väike-Tähe tänava nurgal, aadressil Riia 14. Hoone arhitekt on Raul-Levroit Kivi ja selle tüüpprojekti järgi valmisid kinod ka Võrus (Noorus), Tallinnas Pääskülas (Koit) ja Kohtla-Järvel (Kosmos).

Majas on kaks kinosaali (150 ja 68 kohta) ning kohvik fuajees. Ekraan avati 1961. aastal, see oli esimene laiaekraaniline kino Tartus. 2010. aastal toimus saalide remont ja põhjalik tehnika uuendamine.

2021. aastal teatati tegevuse lõpetamisest.

Viited

Välislingid
Tutvustus Forum Cinemas lehel

Tartu kinod
Kesklinn (Tartu)
Jérémy Ménez

Jérémy Ménez (sündinud 7. mail 1987 Longjumeau's) on Prantsusmaa jalgpallur. Ta mängib Itaalia tugevuselt kolmanda liiga klubis Reggina 1914 poolkaitsja või ründaja positsioonil.

Ménez kuulus aastatel 2010–2013 Prantsusmaa jalgpallikoondisse. Koondisedebüüdi tegi ta 11. augustil 2010 sõprusmängus Norra vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 5. juunil 2012 sõprusmängus Eesti vastu. Ta kuulus Prantsusmaa koondisse 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kus ta lõi teises alagrupimängus värava Ukraina vastu.

Saavutused 
Paris Saint-Germain
Ligue 1: 2012–13, 2013–14
Coupe de la Ligue: 2013–14
Club América
Liga MX: Apertura 2018
Copa MX: Clausura 2019
Campeón de Campeones: 2019

Välislingid 

Prantsusmaa jalgpallurid
AS Monaco FC jalgpallurid
AS Roma mängijad
Paris Saint-Germaini jalgpallurid
AC Milani mängijad
Bordeaux' Girondinsi jalgpallurid
Club América mängijad
Ligue 1 mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1987
Liis Sagadi

Liis Sagadi (sündinud 3. augustil 1981 Tallinnas) on eesti arhitekt.

Keskhariduse omandas ta Jakob Westholmi Gümnaasiumis, mille lõpetas hõbemedaliga 1999. aastal.

Arhitektuurialase kõrghariduse sai ta Tallinna Tehnikakõrgkoolis 1999–2003. Tema lõputööks oli "Patarei vangla ümberehitus Eesti Kunstiakadeemiaks".

Välislingid
Patarei projekt Eesti Kunstiakadeemia

Eesti arhitektid
Sündinud 1981
Triangulatsioon (täpsustus)

Triangulatsioon on mitmetähenduslik sõna.

Triangulatsioon on geodeesias geodeetilise alusvõrgu punktide koordinaatide määramise meetod.
Triangulatsioon on sotsiaalteadustes meetod, mis nõuab üldiselt vähemalt kolme eri andmeallika kasutamist, et anda millestki usaldusväärne hinnang.
Triangulatsioon ehk triangulatuur on arhitektuuris ehitiste proportsioonide ja sõlmpunktide määramise moodus, mis lähtub mingist geomeetrilisest kujundist.
...
Saluut (täpsustus)

"Saluut" on mitmetähenduslik sõna:
Saluut on tervitustulevärk.
Saluut on endine kino Tartus.
Saluut on endine kino Keilas.
Saluut on endine kino Valgas.
Saluut on ühekojaline kanep.
Kultuuriimperialism

Kultuuriimperialism on mitmeti mõistetud termin, millega enamasti iseloomustatakse tänapäeval üha rohkematesse maailma riikidesse laienevat ühepoolset infokorraldust, mis pärineb Lääne-Euroopa riikidest.

Neomarksist Herbert Schiller on seda väljendanud kui ühesuunalist infovoogu arenenud riikidest arengumaadesse, kindlustades seal lääneriikide kultuurilist ja majanduslikku domineerimist. Sellega kaasnevat neis maades lokaalse, kohalikele oludele optimaalselt kohanenud majandamiskultuuri laostumine ja rahvusliku identiteedi kadumine.

Viited

Kasutatud kirjandus
U. Mereste, 2003. Majandusleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Köide I (A–M).

Globaalprobleemid
Juuli Vispel

Juuli Vispel on tegelane Oskar Lutsu Tootsi-lugude sarjas. Juuli ilmub koos oma õe Maaliga lugude sündmuskohta Paunverre raamatus "Argipäev". 

Juuli on kasvult väga pikk ja kondine. Lutsu kirjelduse kohaselt on Juulil laiad õlad ja pisike pea, mida ehib alatihti punane kübar. Juuli füüsiline kuju ja riietumisstiil toob talle Paunveres hüüdnime Jaamaülema Abi. Iseloomu poolest on Juuli heasüdamlik, aga sageli kurvameelne. 

Juuli on õmbleja. Paunverelased kiidavad tema tööd ning Kiired näevad Juulis ohtlikku konkurenti. Juuli õde Maali on kampsunikuduja ning võtab samuti osa klientuurist. Õed satuvad Jorh Aadniel Kiirega vestlusse, meelitades rätsepa endale külla. Õed ja Jorh sõbrunevad ning Kiir kosib hiljem vaatamata oma vanemate vastuseisule Juuli naiseks. Hiljem murrab ta abikaasale truudust õe Maaliga.

Abielunaisena romaanisarja "Sügises" on Juuli allaheitlik ning püüab kõike seada nii, nagu Jorh soovib, kuid abikaasa on tujukas ja Juuli püüdlused ei õnnestu. Juuli peab seepärast taluma Kiire mõnitusi ja valab pisaraid. Samas säilib temas sõbralik meel ja inimlik lahkus. Raamatusarja "Talves" mainitakse põgusalt, et Juuli on jäänud vanaks ja vajunud küüru ning vahel on teda koos Kiirega Paunvere vahel liikumas näha. 

Filmis "Sügis" kehastas Juulit näitlejanna Liina Tennosaar, "Tootsi pulma" ja "Argipäeva" ainetel valminud Eesti Televisiooni telelavastuses aga Viire Valdma.

Oskar Lutsu teoste tegelased
San Quentini vangla

San Quentini vangla (inglise keeles San Quentin State Prison) on osariigi alluvusega vangla Ameerika Ühendriikides Californias Marini maakonnas San Quentinis. 

Vangla asub San Francisco lahe kaldal. Selle geograafilised koordinaadid on .

Vangla avati 1852. aastal ja see on California vanim vangla. San Quentin on ainus meestevangla Californias, kus viiakse täide surmanuhtlusi. Hukkamine teostatakse mürgisüstiga.

Vanglale kuulub 111 ha maad. Vangla kohtade arv on 3302, kuid 2012. aasta märtsi seisuga oli seal 3934 kinnipeetut. Eelarveaastal 2006/2007 oli vanglal 1718 töötajat ja asutuse eelarve oli 210 miljonit dollarit.

San Quentini vangla kinnipeetute seas on olnud kantrilaulja Merle Haggard, organisatsiooni Nation of Islam rajaja Wallace Fard Muhammad, saksofonimängija Art Pepper, näitleja Danny Trejo, kirjanik ja näitleja Edward Bunker, mõrvar Charles Manson.

San Quentinist on tehtud filme ja laule; seal on kontsertidega esinenud teiste seas Johnny Cash ja B. B. King.

Välislingid
 Koduleht
 Vangla kinnipeetute ajaleht San Quentin News
 Päikeseline surmavabrik San Quentin. EE, 28. veebruar 2008

California
Vanglad riigiti
San Quentin

San Quentin (hispaania keeles San Quintín) on asula Ameerika Ühendriikides Californias Marini maakonnas.

San Quentinis tegutseb San Quentini vangla. Algselt elasid asulas vangla töötajad koos perekondadega. Praegu elab seal umbes 100 inimest.

California asulad
Marini maakond

Marini maakond on maakond Ameerika Ühendriikides California osariigis. 

Maakond asub Vaikse ookeani ääres San Franciscost põhjas. Idas piirneb Marini maakond San Francisco lahega.

2010. aastal elas maakonnas 252 409 inimest. Suurim linn on halduskeskus San Rafael.

Marini maakonnas on muu hulgas Mount Tamalpais, San Quentini vangla ja George Lucase valdus Skywalker Ranch.

Viited 

California maakonnad
Soome jäähokikoondis

Soome jäähokikoondis on Soome esinduskoondis jäähokis.

Koondise koduhall on Helsingi Hartwall-areena.

Oma esimese maavõistluse pidas Soome koondis 29. jaanuaril 1928 Rootsiga. Mäng kaotati 1:8. Suurima võidu sai koondis 25. veebruaril 1960, kui võideti Norrat 20:1; suurim kaotus 0:24 saadi 3. märtsil 1958 Kanada vastu.

Soome on tulnud neli korda jäähoki maailmameistriks, aastatel 1995, 2011, 2019 ja 2022. Esimesel kahel korral oli finaalivastane Rootsi, kolmandal ja neljandal korral Kanada. MM-ilt on lisaks võidetud kaheksa hõbe- ja kolm pronksmedalit. Olümpiamängudelt on Soome võitnud kaks hõbe- ja neli pronksmedalit.

Kõige rohkem mänge (331) on Soome koondises mänginud Raimo Helminen. Talle kuulub ka punktirekord (207).

Raimo Helmise ja Jari Kurri auks ei anta nende mängijanumbreid 14 ja 17 enam kellelegi teisele.

Tulemused

Olümpiamängudel

Maailmameistrivõistlustel

Vormiriietust

Peatreenerid 

  Erkki Saarinen 1939–1941
  Risto Lindroos 1945–1946 ja 1950–1954
  Henry Kvist 1946–1949
  Aarne Honkavaara 1954–1959
  Joe Wirkkunen 1959–1960 ja 1961–1966
  Derek Holmes 1960–1961
  Gustav Bubník 1966–1969
  Seppo Liitsola 1969–1972 ja 1974–1976
  Len Lunde 1972–1973
  Kalevi Numminen 1973–1974 ja 1977–1982

  Lasse Heikkilä 1976–1977
  Alpo Suhonen 1982–1986
  Rauno Korpi 1986–1987
  Pentti Matikainen 1987–1993
  Curt Lindström 1993–1997
  Hannu Aravirta 1998–2003
  Raimo Summanen 2003–2004
  Erkka Westerlund 2005–2007, 2013–2014
  Doug Shedden 2007–2008
  Jukka Jalonen 2008–2013
  Kari Jalonen 2014–2016
  Lauri Marjamäki 2016–2018
  Jukka Jalonen 2018–

Vaata ka
 Soome jäähokimeeskond 2006. aasta taliolümpiamängudel
 Soome jäähokimeeskond 2010. aasta taliolümpiamängudel

Välislingid

 Soome jäähokiliidu koduleht

Jäähokikoondised
Soome jäähoki
Andres Panksepp

Andres Panksepp (sündinud 7. veebruaril 1972 Tartus) on eesti pedagoog ja raadioajakirjanik.

Õppis aastail 1979–1990 Tartu 7. Keskkoolis, 1991–1992 Tartu õpetajate seminaris muusikaõpetaja eriala ning 1992–1997 Tallinna Pedagoogikaülikoolis koolieelset pedagoogikat ja psühholoogiat.

Aastail 1982–1993 laulis Tartu poistekooris, keskkoolipäevil kergemuusikakooris Daalia ning pärast seda lühikest aega Tartu noortekooris. 

Aastail 1990–1991 ja 1992–1996 töötas Tartu Laste ja Noorte Maja metoodikuna. Aastail 1993–1997 tegi kaastööd Tartu Q Raadiole ja Tartu Kukule, 1996–1997 oli Tartu Ülikooli peahoone intendant. 1997. aastal oli Tartu Kuku hommikuprogrammi toimetaja-produtsent. 
Aastail 1998–2000 oli raadio Elmar tegevtoimetaja, alates 2000. aasta 1. jaanuarist peatoimetaja. 2001. aasta veebruarist 2002. aasta juunini oli Eesti Televisiooni hommikuprogrammi "Terevisioon" Tartu stuudio saatejuht.

Aastatel 2004–2016 oli Raadio Uuno peatoimetaja.

Eesti raadioajakirjanikud
Sündinud 1972
Kulumine (täpsustus)

Kulumine on pideva kasutamise, hõõrdumise vms tõttu järjest väiksemaks, õhemaks või kehvemaks muutuma. Sõna on erialati kasutusel ka oskussõnana.

Kulumine on füüsikas hõõrdumisega kaasnev tahke keha pinna järkjärguline purunemine ja sealt materjali eraldumine või pinna jäävdeformatsioonina ilmnev keha mõõtmete järkjärguline muutumine.
Kulumine on geoloogias protsesside kogum, mis väljendub Maa reljeefi tasandumises.
Kulumine on majanduses põhivahendite tarbimisväärtuse vähenemine nende kasutusaja jooksul. Jaguneb:
füüsiline kulumine
moraalne kulumine

Vaata ka
Kulu

Kasutatud kirjandus
Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009.  
U. Mereste, 2003. Majandusleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Köide I (A–M).
Tartu Jaani kogudus

EELK Tartu Jaani kogudus oli luterlik kogudus Tartus Tartu praostkonnas, hiljem (esimese vabariigi ajal) Saksa praostkonnas. 

Tartu Jaani kogudus (eraldati 30. novembril 1939 Saksa praostkonnast ja arvati Tartu praostkonda kuuluvaks), peale baltisakslaste ümberasumist 1939. aastal.

1. jaanuaril 2001 ühines Tartu Jaani kogudusega Tartu Ülikooli kogudus. Ühendatud kogudus kannab nime Tartu Ülikooli-Jaani kogudus.

Tartu Jaani koguduse pastoreid 
1592–1599, Arnold von Husen, Tartu Jaani koguduse pastor
1747–1757, Tobias Plaschnig,  Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja, Tartu linnakonsistooriumi assessor
1759–1779, Christian David Lenz,  Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja, Tartu linnakonsistooriumi assessor ja linnakooli järelevaataja
1780–1809, Friedrich David Lenz, Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja
1810–1823, Gottlieb Eduard Lenz, Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja ja Tartu linnakonsistooriumi assessor
1825–1855, Friedrich Gustav Bienemann, Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja,  1825–1834 Tartu linnakonsistooriumi assessor
1855–1891, August Wilhelm Theodor Schwartz, Tartu Jaani saksa koguduse õpetaja/ülemõpetaja
Christian David Dsirne (1829–1896), Tartu Jaani saksa koguduse diakonõpetaja
1889–1919, Moritz Wilhelm Paul Schwartz, Tartu Jaani koguduse diakonõpetaja.
1892–1901, Gustav Axel Conrad Oehrn,  Tartu Jaani saksa koguduse ülemõpetaja, aastatel 1890–1897 Võru praostkonna praost
1901–1919, Viktor Karl August Wittrock (de), Tartu Jaani saksa koguduse õpetaja, Tartu Jaani kiriku ülempastor
Alexander von Bulmerincq, adjunktpastor
Otto Emil Seesemann, Läti koguduse pastor
1919–1939, Joseph Alexander Sedlatscheck, Tartu Jaani saksa koguduse pastor
Werner Gruehn, 1918–1920 Tartu Jaani saksa koguduses vikaarõpetaja ja 1920–1922 diakonõpetaja
August Leyst, 1922–1926 Tartu Jaani saksa koguduse abiõpetaja

Galerii

Vaata ka 
Uus-Jaani kalmistu

Viited

Välislingid 
Koguduse pitser

EELK Tartu praostkond
Tartu kogudused
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Ashikaga Yoshihisa

Ashikaga Yoshihisa (足利 義尚; 11. detsember 1465 – 26. aprill 1489) oli Ashikaga šogunaadi 9. šogun aastatel 1473–1489.

Ta oli 8. šoguni Ashikaga Yoshimasa poeg.

Jaapani inimesed
Sündinud 1465
Surnud 1489