joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bülent Tüfenkci

Bülent Tüfenkci (sündinud 1. jaanuaril 1966 Yeşilyurtis) on Türgi poliitik, Õigluse ja Arengu Partei liige. Ta oli 24. novembrist 2015 kuni 10. juulini 2018 Türgi majandusminister.

Ta sündis aastal 1966 Yeşilyurtis (Malatya provintsis). Ta lõpetas Yeşilyurtis İmaam Hatipi kooli. Aastal 1988 lõpetas ta magistrikraadiga Ankara ülikooli õigusteaduskonna äriõiguse alal.

Ta on aastast 2001 Õigluse ja Arengu Partei liige. Aastatel 2011–2015 oli ta Õigluse ja Arengu Partei Malatya provintsi eestseisja. Ta valiti nii 2015. aasta Türgi parlamendivalimistel kui ka 2015. aasta Türgi erakorralistel parlamendivalimistel Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks. Ta oli 24. novembrist 2015 kuni 10. juulini 2018 Türgi majandusminister. Ta oli majandusministriks Ahmet Davutoğlu kolmandas valitsuses ja on Binali Yıldırımi valitsuses.

Isiklikku 
Bülent Tüfenkci on abielus ja on kahe lapse isa.

Türgi poliitikud
Sündinud 1966
Viljar Arakas

Viljar Arakas (sündinud 26. veebruaril 1979 Tallinnas) on eesti ettevõtja, varavalitsemisettevõtte EfTEN Capital tegevjuht.

Arakas lõpetas 1999. aastal Tallinna Polütehnikumi telekommunikatsiooni erialal ja sai 2003. aastal bakalaureusekraadi ärijuhtimises EBSist.

Ta on pälvinud Aasta ärijuhi auhinna 2013. aasta tegevuse eest.

Viited

Eesti ettevõtjad
Sündinud 1979
Ivan Serov

Ivan Serov (vene keeles Иван Александрович Серов; 13. august 1905 Vologda kubermang – 1. juuli 1990 Moskva oblast) oli NSV Liidu sise- ja välisjulgeoleku juhtivtöötaja. 

Ta lõpetas 1939. aasta jaanuaris Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia ja suunati sama aasta veebruaris teenima NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi keskorganitesse. Osales Lääne-Ukraina NSV Liidu koosseisu liitmise korraldamisel, Katõni veresauna korraldamisel, Balti ja Kaukaasia riikide elanike küüditamise korraldamisel. Tal oli oluline osa 1956. aasta Ungari ülestõusu mahasurumisel.



Serov oli Venemaa ajaloos ainus inimene, kes oli olnud nii sisejulgeoleku (KGB) kui sõjaväeluure (GRU) ülem. Serovi hooplemine, et ta "võiks murda inimese kehas kõik luud, inimest tapmata", oli kolleegide seas laialt tuntud.

1965. aasta aprillis heideti ta NLKP-st välja ja saadeti erru. Serov kirjutas erus olles memuaare, mis leiti ja valmistati avaldamiseks ette pärast autori surma.

1990. aasta 1. juulil jäi 84-aastane Serov Moskva lähistel rongi alla ja suri.

Vaata ka
 Serovi juhised

Viited

Kirjandus
 Nikita Petrov, "The First Chairman of the KGB: Ivan Serov" (Pervy predsedatel KGB : Ivan Serov), Moskva: Materik (2005) ISBN 5-85646-129-0
 Johanna Granville, ''The First Domino: International Decision Making During the Hungarian Crisis of 1956", Texas A & M University Press, 2004. ISBN 1-58544-298-4
 Viktor Suvorov, "Inside Soviet Military Intelligence" (1984), ISBN 0-02-615510-9

Välislingid
 Biograafia (vene keeles)

Nõukogude Liidu armeekindralid
KGB ohvitserid
NKVD kaastöötajad
Sündinud 1905
Surnud 1990
Allar Tankler

Allar Tankler (sündinud 15. aprillil 1981 Tallinnas) on eesti ajakirjanik.

Haridus
 Pärnu I keskkool / Memorial High School, Tulsa, Oklahoma (1998); 
 Tartu Ülikool, sotsiaalteadused (2007); 
 Università della Svizzera italiana, teadusmagister kommunikatsioonijuhtimises (2011);

Lisaks on ta läbinud juhtimiskursused University of California Anderson School of Managementis (2010).

Töökäik
 mitmes meediaväljaandes ajakirjanik ja toimetaja (1999–2002); 
 erakond Res Publica, meediajuht (2002–2003); 
 Eesti kunagise peaministri Juhan Partsi nõunik siseküsimustes. (2003–2005); 
 kommunikatsioonibüroo Corpore, partner, konsultant, nõukogu esimees (2005–2013); 
 nädalalehe Eesti Ekspress peatoimetaja (detsember 2013 – jaanuar 2016);
 Euroopa Investeerimispank, korporatiivkommunikatsiooni spetsialist (2016…); 
 Tallinna ja Tartu ülikooli kommunikatsiooni õppejõud
Ta on olnud ERRi raadiosaate "Olukorrast riigis" üks saatejuhte. 

Ta lõpetas 2007. aastal Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe ajakirjanduse ja suhtekorralduse alal ning on saanud magistrikraadi kommunikatsioonijuhtimises Šveitsist Università della Svizzera italianast.

2016. aasta jaanuaris suundus ta perekondlikel põhjustel elama Luksemburgi.

2017. aastal kandideeris Eesti Rahvusringhäälingu peadirektoriks, kuid ei osutunud valituks.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Sündinud 1981
Jelgava raudteejaam

Jelgava raudteejaam on raudteejaam Lätis Jelgavas. Tegemist on olulise sõlmjaamaga, kust hargnevad Jelgava–Tukumsi raudteelõik, Jelgava–Krustpilsi raudteelõik, Jelgava–Meitene raudteelõik, Jelgava–Liepāja raudteelõik ja Riia–Jelgava raudteelõik. Jelgava raudteejaamas peatuvad Riiast Jelgavasse sõitvad reisirongid, samuti ka Riiast Dobelesse ja Liepājasse sõitvad diiselrongid. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ja neilt maha laadimine. Piletihinnalt kuulub jaam C tsooni.

Raudtee Riiast Jelgava raudteejaamani on elektrifitseeritud. Jaam ise asub Riia keskraudteejaamast 43 km kaugusel. Jaama läbiv raudtee on elektriraudtee. Teid on jaamas 27, ooteplatvorme kolm. Jelgava raudteejaam teenindab aastas ligikaudu 60 kaubarongi.

Jaam rajati aastal 1868 ja algul kandis see nime Mitava. Tegemist oli Riia ja Jelgava vahelise raudteeliini lõppjaamaga. Jaamahoone valmis aastal 1870, selle juurde ehitati ka varjualused vagunitele ja veduritele, kaubaladu, kaalukoda, veetorn, rööpmeseadja varjualune ja jaamatööliste eluhooned. Aastal 1872 pikendati raudteed Mažeikiaini. Aastal 1904 valmis Moskva–Ventspilsi raudtee, millele rajati veel üks raudteejaam. Vanem jaam kandis sellest ajast peale nime Mitava I ja sellest sai sõlmjaam. Esimese maailmasõja ajal rajati veel Jelgava–Šiauliai raudteeliin (1916). Sõja ajal kandis raudteejaam nime Mitau-West. Tänapäevase nime sai raudteejaam aastal 1921.

Jaamahoone sai mõlema ilmasõja ajal kannatada, ent taastati kohe peale sõda. Hoone asub aadressil Stacijas 1. Aastal 1968 hoonet restaureeriti. Aastal 1972 elektrifitseeriti Riiast Jelgavasse viiv raudtee. Aastal 2015 rajati vanade platvormide asemele uued. Tänapäeval tegutseb jaama juures Läti raudtee ajaloomuuseumi Jelgava osakond.

Viited

Välislingid
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
 Jaam vanal kaardil

Läti raudteejaamad
Jelgava
Supercopa de España

Supercopa de España on Hispaanias korraldatav jalgpallimeistrivõistlus La Liga ja Copa del Rey võitja vahel. 

Kui üks klubi võidab mõlemad karikad, siis mängitakse mängud La Liga ja Copa del Rey ning Copa del Rey finalisti vahel. Hispaania superkarikas toimub enamasti augustis enne Hispaania liigahooaja algust. 

Barcelona on tulnud superkarika võitjaks rekordiliselt 13 korda. 

Praegune meister on Athletic Bilbao, kes alistas 2021. aasta superkarika finaalis Barcelonat lisaajal tulemusega 3:2.

Supercopa de España võitjad

Copa Eva Duarte võitjad  
Copa Eva Duarte oli Supercopa de España ametlik eelkäija.

Individuaalsed rekordid 
 Lionel Messi on löönud kõige rohkem väravaid – 14 – Hispaania superkarikavõistluste ajaloos.

 Messi on võitnud seitse superkarikat (2009, 2010, 2011, 2012, 2015, 2016 ja 2017).

 Messi on värava löönud seitsmes superkarika finaalis.

Viited

Välislingid

Hispaania jalgpall
Denis Suárez

Denis Suárez Fernández (sündinud 6. jaanuaril 1994 Salceda de Caselas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Celta.

Klubikarjäär

Barcelona 
2016. aastal ostis Hispaania kõrgliiga klubi Barcelona Denis Suáreze Villarrealist 3,5 miljoni euro eest. 

Oma esimese värava klubi meeskonnas lõi ta 22. jaanuaril 2017 La Liga võõrsilmängus Eibari vastu, Barcelona võitis 0:4.
Neli päeva hiljem lõi Suárez Copa del Rey veerandfinaalis Real Sociedadi vastu kaks väravat. 27. mail tuli ta klubiga Hispaania karikavõitjaks, kui Barcelona alistas finaalis Alavési 3:1.

Koondisekarjäär 
Hispaania jalgpallikoondises debüteeris Denis Suárez 29. mail 2016 sõprusmängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu. Ta vahetati mängu teisel poolajal David Silva asemele.

Saavutused

Klubid 
Sevilla
 UEFA Euroopa Liiga: 2014–15

Barcelona
 La Liga: 2017–18
 Copa del Rey: 2016–17, 2017–18
 Hispaania superkarikas: 2016

Rahvuskoondis 
Hispaania jalgpallikoondis
 Kuldmedalist 
 Euroopa U19 meistrivõistlused: 2012

Viited

Välislingid 

 Profiil FC Barcelona kodulehel

Hispaania jalgpallurid
Manchester City mängijad
FC Barcelona mängijad
Sevilla FC mängijad
Villarreal CF mängijad
Arsenal FC mängijad
Celta de Vigo mängijad
Premier League'i mängijad
La Liga mängijad
Sündinud 1994
Babtai

Babtai on alev (endine linn) Leedus Kaunase rajoonis, Babtai valla halduskeskus. Alev asub Nevėžise jõe kallastel.
Alevis on gümnaasium, algkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1853 valminud kirik ja koduloomuuseum.

Ajalugu 

Küla on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1386 ja taas aastal 1394 (Babtindorf). Toona oli tegemist kindlustatud külaga, millel oli võimas väravakompleks. XV sajandil sai Babtaist Leedu suurvürstide valdus, selle staatuse säilitas asula XVIII sajandini. XVI sajandil sai Babtaist alev, XVII sajandil linn. Aastal 1672 ehitati asulasse esimene kirik, mille juures aastal 1774 hakkas tegutsema kihelkonnakool Samal aastal avati Babtais postijaam. Aastal 1732 sai Babtai õiguse pidada kolm korda aastas laata. Aastal 1792 kaotas asula linnaõigused.

Alevi elanikud osalesid aktiivselt jaanuariülestõusus. Tsaariajal kasutati vene keeles alevi kohta nimekuju Бобты. Pärast raudteede rajamist hakkas asula tähtsus kahanema. Aastal 1919 rajas Jurgis Urlikys lähedalasuvas Piepaliai külas Babtai Nõukogude Vabariigi, kus hakati koguma makse ning moodustati Venemaalt tulnud ja vasakpoolse ilmavaate omandanud sõduritest oma sõjavägi. Juozas Mikockuse juhtimisel suruti sealne liikumine maha, aga veel samal aastal tuli tal uuesti babtaisse suunduda, et suruda maha sealsed Poolaga liitumist toetavate Vandžiogala ülestõusnute pooldajad.

Nõukogude ajal küüditati 34 Babtai elanikku. Saksa okupatsiooniväed hukkasid Babtai lähedal metsas 85 sealset juuti,  lisaks hukati ka Vandžiogala juudid. Pärast sõda sai Babtaist kohaliku kolhoosi keskasula. Aastal 1960 rajati sinna aianduse katsejaam, aga aastast 1987 sai selle Leedu Puu- ja Köögiviljakasvatuse Instituudi eksperimentaalmajandi keskasula.

Tuntud elanikke

 Ričardas Mikutavičius – leedu vaimulik ja poeet
 Vladas Nagevičius – leedu sõjaväelane ja arheoloog
 Kazys Puida – leedu näitekirjanik

Viited

Välislingid 

Alev Poola geograafilises sõnastikus
Alev portaalis vietoves.Lt

Kaunase rajoon
Leedu alevid
Marin Laak

Marin Laak (sündinud 13. septembril 1964) on eesti kirjandusteadlane.

1982. aastal lõpetas ta Tallinna 1. Keskkooli  ja 1990. aastal  Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal. 1999. aastal kaitses ta sealsamas magistritöö teemal "Kriitika kirjandusloo konstrueerijana. Eesti kirjanduskriitika teksti ja konteksti probleeme aastatel 1924–1928" ning 2006. aastal doktoritöö teemal "Kirjandusajaloo mittelineaarsed mudelid: teksti ja konteksti probleeme digitaalses keskkonnas". 

Ta on alates 2006. aastast Eesti Kirjandusmuuseumi vanemteadur ning teadusajakirja Methis. Studia humaniora Estonica peatoimetaja.

Isiklikku
Tema isa oli Enn Roose, ema on Marju Lauristin ja vanaema oli Olga Lauristin.

Laak on ka üliõpilasorganisatsiooni EYS Veljesto vilistlane.

Viited

Välislingid

Marin Laak Eesti Teadusinfosüsteemis

Eesti kirjandusteadlased
EYS Veljesto liikmed
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1964
Kati Ong

Kati Ong (sündinud 21. mail 1986 Tartus) on eesti näitleja.

2009. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia näitleja eriala.

Töötanud vabakutselise näitlejana ja improteatris Impeerium. 2014. aastast Endla teatri näitleja.

2019. aasta jaanuaris sündis tema ning Austraaliast pärit tsirkuse- ja teatrikunstniku Dan Renwicki peres poeg.

Viited

Eesti näitlejad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1986
Saara Nüganen

Saara Nüganen (sündinud 18. juunil 1992) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 2016. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli. Aastatel 2016–2020 töötas ta Pärnu teatri Endla näitlejana. Alates 2020. aasta sügisest on ta Tartu teatri Vanemuine näitleja.

Rolle
2016 Lewis Carroll "Alice Imedemaal" (Alice'i täditütar, Unihiir, Ärtu 2)
2016 Ray Cooney/John Chapman "Mitte praegu, kallis!" (Sue Lawson)
2016 "Uhkus ja eelarve"

Isiklikku
Tema isa on näitleja, teatri- ja filmilavastaja Elmo Nüganen ning ema on näitleja Anne Reemann.

Viited

Välislingid
Saara Nüganen Endla teatri kodulehel

Endla näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1992
Maia Tammjärv

Maia Tammjärv (sündinud 20. augustil 1986) on eesti literaat, kirjanduskriitik, jalgpalliajakirjanik ja toimetaja.

Ta on lõpetanud 2009. aastal Tartu Ülikooli kirjanduse ja kultuuriteaduste erialal, magistrikraad 2012. aastal.

Artikleid

 "Puudulik naine puudulikus ühiskonnas" (arvustus: Elo Viiding. "Teised"). Keel ja Kirjandus 2/2014, 140-143.
 "Täitmatu tühjuse täitumisest" (arvustus: Mudlum. "Ilus Elviira"). Vikerkaar 12/2015, 113-114
 "Kaine september: nädal üks". Müürileht, 7. september 2015.

Viited

Eesti kirjanduskriitikud
Eesti literaadid
EYS Veljesto liikmed
Sündinud 1986
André Gomes

André Filipe Tavares Gomes (sündinud 30. juulil 1993 Grijós) on Portugali jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Everton ja Portugali jalgpallikoondises.

Klubikarjäär

Benfica 

André Gomes alustas oma profikarjääri Benficas 2012. aastal.

Ta tuli 2013–14 hooajal klubiga Portugali meistriks ja võitis ka karikavõistlused ning liigakarika. 2013. ja 2014. aastal jäi ta Euroopa Liigas mõlemal korral hõbedale.

Gomes mängis Benficas kahe hooaja peale 40 mängu ja lõi kolm väravat.

Valencia 

2014. aasta juulis liitus ta laenulepingu alusel Hispaania meeskonnaga Valencia. Järgmisel hooajal liitus ta klubiga juba püsivalt.

Barcelona 

2016–17 hooaja eel siirdus Gomes Hispaania kõrgliiga klubisse Barcelona. 

Ta tegi oma klubidebüüdi 18. augustil Hispaania superkarika mängus Sevillaga, katalaanid võitsid 3:0. Debüütvärava lõi Gomes 19. märtsil 2017 Valencia vastu. 

André Gomes lõi 26. aprillil 2017 kaks väravat, kui Barcelona võitis kodus Osasuna meeskonda 7:1.

27. mail 2017 aitas ta Barcelonal alistada Copa del Rey finaalis Alavési 3:1.

Everton 
2018. aasta augustis suundus ta üheks hooajaks laenule Evertoni. 2019. aasta juunis sõlmis ta klubiga püsiva lepingu.

Koondisekarjäär 

Gomes mängis Portugali noortevõistkondades 37 korda, 6 korda U21 koondises.

2016. aastal tuli ta Portugali jalgpallikoondisega Euroopa meistriks.

2017. aastal jäi ta koondisega Konföderatsioonide karikavõistlustel kolmandaks.

Saavutused

Klubid 
Benfica
 Primeira Liga: 2013–14
 Taça de Portugal: 2013–14
 Taça da Liga: 2013–14
Barcelona
 La Liga: 2017–18
 Copa del Rey: 2016–17, 2017–18
 Hispaania superkarikas: 2016

Rahvuskoondis
Portugali jalgpallikoondis
 Kuldmedalist 
 UEFA Euroopa meistrivõistlused: 2016

Individuaalsed 
 UEFA Euroopa Liiga hooaja sümboolne meeskond: 2013–14

Viited

Välislingid 

 Profiil FC Barcelona kodulehel

Portugali jalgpallurid
Lissaboni Benfica jalgpallurid
Valencia CF mängijad
FC Barcelona mängijad
Everton FC mängijad
Primeira Liga mängijad
La Liga mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1993
Conwy raudteesild

Conwy raudteesild, ka Tubular Railway Bridge,  on raudteesild  üle Conwy jõe  Conwys Walesis. Sild ühendab Conwy jõe vastaskallastel asuvaid väikelinnu Conwyt ja Llandudno Junctionit. 

Conwy sild arvati 1950. aastal 1. järgu arhitektuurimälestiseks. Pärast Britannia silla põlemist 1970. aastal on see ainus sild, mis tänaseni on säilinud insener Robert Stephensoni 19. sajandil projekteeritud täisnurkse toru kujulistest talasildadest.

Silla rajamine 
Kaheteeline raudteesild ehitati aastatel 1846–1849 Stephensoni projekti järgi. Ehitustöid korraldasid Stephenson koos William Fairbairni ja Eaton Hodgkinsoniga. Püloonid projekteeris arhitekt Francis Thompson.

Tarinduselt on Conwy raudteesild talasild, talakanduriks valiti kaks kõrvu asetatud täisnurkset toru. Torud on kokku needitud sepisterasest valmistatud raudlehtedest. Silla raudkonstruktsioonid valmistas firma Easton & Amos.

Silla sildeava pikkus on 125 m.

Rekonstrueerimine 
1899. aastal lisati sillale vahetoed malmpostide näol, et vähendada sisejõude silla torukanduris.

Vaata ka 
Conwy rippsild

Viited

Välislingid

Suurbritannia sillad
Britannia sild

Britannia sild, ka Britannia Tubular Bridge, (kõmri Pont Britannia) on sild üle Menai väina Bangoris Walesis. Sild ühendab Suurbritannia ja Anglesey saart.

Sild on nime saanud väina keskel oleva kaljurünka järgi, millele toetub üks sillasammas.

Britannia sild arvati 1966. aastal 2. järgu arhitektuurimälestiseks.

Silla rajamine 
Üle Menai väina viiv rippsild ei rahuldanud 1840. aastatel enam üha suurenevat liiklust. Pealegi sai selgeks, et rippsillad ei sobi rongiliikluseks eeskätt sõidutee vähese jäikuse tõttu. Insenerid William Fairbairn ja Robert Stephenson kaalusid kaheavalise metallkaarsilla (avadega 107 m) ja kõrgetele sammastele toetuva tavapärase talasilla lahendusi, kuid tulid lõpuks originaalsele lahendusele valida talakanduriks toru. Pärast ulatuslikke katseid tehases otsustati sild ehitada kahe kõrvu asetatud täisnurkse toruna. Torud neediti kokku sepisterasestvalmistatud raudlehtedest. 

Kaheteeline raudteesild ehitati aastatel 1846–1850 Stephensoni projekti järgi.
Konsultantidena olid kaastegevad insenerid William Fairbairn ja Eaton Hodgkinson. Ehitustöid juhtis Stephenson. Torutalad tehti valmis kaldal, sõidutati siis praamidel paigalduskohale ja tõsteti tugedele tungraudadega.

Silla üldpikkus on 432 m. Kaks keskmist ava on sildeava pikkusega 146 m ja kaks külgmist ava silletega 70 m.

Sild avati liikluseks 5. märtsil 1850. Kuna rööbastee asus toru sisemuses, sõitsid rongid sellel sillal nagu tunnelis.

Taastamine ja rekonstrueerimine 
1970. aastal sild põles. Kui põlemine lõppes, selgus, et metalltarindid olid sisepingeist niivõrd deformeerunud, et nende taastamine endisel kujul ei olnud võimalik.

Taastamisel keskmised, 140-meetrised avad sillati teraskaarsõrestikega, külgmised, 70-meetrised avad tehti talakandureiga, mida keskelt toetati saledate raudbetoonpostidega. Seejuures projekteeriti kandvad tarindid arvestusega, et hiljem oleks võimalik juurde ehitada veel teine sõidukorrus.

Pärast kaks aastat kestnud taastus- ja rekonstrueerimistöid avati Britannia sild üheteelisena rongiliikluseks 30. jaanuaril 1972. 

1980. aastal avati silla ülemine korrus üherajalise sõiduteega autotranspordile.

Vaata ka
Conwy raudteesild

Viited

Välislingid

Suurbritannia sillad
Lapės

Lapės on alev Leedus Kaunase rajoonis, Lapėse valla halduskeskus. Alev asub Nerise jõe kallastel.
Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1639 valminud renessansskirik ja mõisakompleks.

Alevis kasvatatakse juurvilja ja sigu, seal töödeldakse ka puitu ja valmistatakse plastikbasseine. Alevi serval on karjäär, kust kaevandatakse savi. Varem asus seal ka Leedu televisiooni translatsioonimast.

Alevi nimi tähendab tõlkes Rebased.

Ajalugu 

Sealset mõisa on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1567. Aastal 1591 sai selle omanikuks Severinas Bonaras. XVII sajandil olid mõisa omanikeks Valatkevičid, kes lasid sinna ehitada ka kiriku. Algselt oli see kohaliku kihelkonna keskus, aga aastast 1731 sai sellest Karmėlava kihelkonda kuuluv kabel. Aastal, mil kirik valmis, sai mõisa omanikuks aga Jonas Alfonsas Liackis, kes rajas mõisa peahoone.

Sealse mõisa ja selle juures oleva küla omanikud vahetusid kiiresti – nende seas olid Chelkovskid, Tyszkiewiczid, Čackid, Ratautased ja Sakalauskased. Aastal 1893 sai Lapėse kirikust taas kihelkonnakirik. Aastal 1898 see renoveeriti.

Esimese maailmasõja järel sai sealse mõisa omanikuks Antanas Merkys. Aastal 1920 olid 55% sealsetest elanikest poolakad. Aastal 1926 oli külas 4604 elanikku, neist 4144 olid poolakad, 267 venelased ja 138 leedulased, lisaks elas seal veel 28 juuti ja 27 sakslast. Sama sajandi kolmekümnendatel aastatel rajati sinna põllumajandusühistu ja krediidiühistu. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude võimud küüditasid üheksa sealset elanikku. Nõukogude ajal oli Lapės kohaliku sovhoosi keskasula. Sealse mõisa peahoone põles aastal 1985 maha.

Viited

Välislingid 

Alev Poola geograafilises sõnastikus
Alev portaalis vietoves.Lt

Kaunase rajoon
Leedu alevid
Sergi Roberto

Sergi Roberto Carnicer (sündinud 7. veebruaril 1992 Reuses) on Hispaania jalgpallur, kes mängib Hispaania kõrgliiga klubis Barcelona. 

Tema positsiooniks on enamasti poolkaitsja, aga ta võib ka mängida ka kaitsja või ründajana.

Klubikarjäär

Barcelona
Roberto debüteeris Barcelona eest 2010. aastal. Ta on tulnud kuus korda Hispaania meistriks ja viis korda karikavõitjaks. 

Ta aitas Kataloonia klubil võita hooaegadel 2010–11 ja 2014–15 Meistrite Liiga

8. märtsil lõi Sergi Roberto Barcelona eest värava, kui katalaanid alistasid Paris Saint Germaini kodus 6:1. Tema 95. minutil löödud värav viis Barcelona Meistrite Liiga veerandfinaali.

Koondisekarjäär 
5. septembril 2016 mängus Liechtensteiniga lõi Roberto oma debüütvärava Hispaania koondises.

Saavutused

Klubid 
Barcelona
 La Liga: 2010–11, 2012–13, 2014–15, 2015–16, 2017–18, 2018–19
 Copa del Rey: 2011–12, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18
 Hispaania superkarikas: 2010, 2011, 2013, 2016, 2018
 UEFA Meistrite Liiga: 2010–11, 2014–15
 Euroopa superkarikas: 2015
 Jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused: 2015

Viited

Välislingid 

 Profiil FC Barcelona kodulehel

Hispaania jalgpallurid
FC Barcelona mängijad
La Liga mängijad
Sündinud 1992
Iisraeli kuningriik (Samaaria)

Iisraeli kuningriik (heebrea keeles מַמְלֶכֶת יִשְׂרָאֵל) oli kuningriik Levanti aladel, mis eksisteeris umbes aastast 930 eKr kuni aastani 720 eKr, kui selle vallutas Uus-Assüüria suurriik. Kuningriigi tähtsamad linnad olid Sihem, Tirza ja Samaaria. 

Piibli andmetel oli Iisraeli kuningriik üks kahest pärast Iisraeli ja Juuda ühendatud monarhiate kuningriigi lagunemist tekkinud riigist.

Ajaloolased kasutavad sellele riigile viidates tihti termineid "Põhja kuningriik" või "Samaaria kuningriik", et seda eristada lõunas asunud Juuda kuningriigist.

Pärast Taaveti ja Saalomoni valitsemisaega lõid 10 põhjapoolset hõimu Jerobeam I juhtimisel umbes 926 eKr sellest lahku ja asutasid Palestiina põhjaosas omaette riigi, mille nimeks jäi Iisrael. Omri (876–869 eKr) rajas uue pealinnana Samaaria ning sõlmiti tihedad dünastilised sidemed Tüürosega. 

Iisraeli kuningriigi tõusuajad olid 9. sajandi I pool eKr ja 8. sajandi I pool eKr. Iisraeli riik ei olnud nii ühtne ning allus kergemini välismõjudele (eriti Foiniikia omadele), austati kaanani jumalaid, mida soosis kuningas (869–850 eKr) Ahab ja ta naine, Tüürose kuninga tütar Iisebel. Ahabi ajal osales Iisrael Damaskuse ja Uus-Hetiidi riikide kõrval Assüüria-vastases koalitsioonis, mis Salmanassar III-lt lüüa sai.  Väepealik Jehu kukutas Omri dünastia võimult – Iisebel tapeti – ja Jehu tõusis kuningaks. Kuningas Jerobeam II, kes valitses 8. sajandi teisel poolel, võitles pidevalt Juudaga ning aramealaste Damaskuse riigiga. 

8. sajandi teisel poolel eKr sõlmis Iisrael taas tugevnenud Assüüria vastu liidu Damaskuse Juuda ja Egiptusega, kuid Juuda kuningriik sõlmis Ahase ajal (735–715 eKr) liidu Assüüriaga, aidates nii kaasa Iisraeli langusele. 732 eKr vallutasid assüürlased Damaskuse. Iisraeltunnistas Assüüria ülemvõimu 722 aastal eKr vallutasid assüürlased Iisraeli pealinna Samaaria ja asustasid kuninga ja ülikkonna ning suure osa Iisraeli rahvastikust Mesopotaamiasse ja Meediasse ning asemele asustati elanikke Mesopotaamiast ja Araabiast.

Iisraeli (ehk põhja-) kuningriigi valitsejad 
 Jerobeam I (922–901 eKr)
 Naadab (901–900 eKr)
 Baesa (900–877 eKr)
 Eela (977–876 eKr)
 Simri (876 eKr)
 Omri (876–869 eKr)
 Ahab (869–850 eKr)
 Ahasja (850–849 eKr)
 Jooram (849–842 eKr)
 Jehu (842–825 eKr)
 Joohas (815–801 eKr)
 Joas (801–786 eKr)
 Jerobeam II (786–746 eKr)
 Sakarja (746–745 eKr)
 Sallum (745 eKr)
 Menahem (745–738 eKr)
 Pekahja (738–737 eKr)
 Pekah (737–732 eKr)
 Hoosea (732–722 eKr)

Lähis-Ida ajaloolised riigid
Lähis-Ida ajalugu
Iisraeli ajalugu
Pontcysyllte akvedukt

Pontcysyllte akvedukt (kõmri Traphont Ddŵr Pontcysyllte) on laevatatav akvedukt  üle Dee jõe  oru Wrexhamis Walesis. Akvedukt kannab  Llangolleni kanalit.

Pontcysyllte akvedukt arvati Suurbritannias 1963. aastal 1. järgu arhitektuurimälestiseks.  2009. aastast kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Akvedukti rajamine 
Akvedukt ehitati aastatel 1795–1805 inseneride Thomas Telfordi ja William Jessopi juhtimisel. Rajatis, mis algselt oli Ellesmere'i kanali osa, avati 26. novembril 1805.

19-avalise akvedukti üldpikkus on 307 m, laius 3,7 m, (renni) sügavus 1,6 m ja iga ava silde pikkus on 13,7 m. Akvedukti sildeehitis koosneb malmrennist, mis toetub malmkaarkanduritele (iga ava kohta 4 malmkaart), mis omakorda toetuvad kõrgetele kivisammastele. Kivisambaid on 18. Malmrennist kanali kõrgus jõe veepinnast on 38,7 m.

Viited

Välislingid

Walesi ehitised
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Walesis
Suurbritannia sillad
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Suurbritannias
Vandžiogala

Vandžiogala on alev Leedus Kaunase rajoonis, Vandžiogala valla halduskeskus. Alev asub Urka jõe kallastel. 

Vandžiogalas on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sealne 1830. aastal valminud kirik ja selle kellatorn ning kaks kalmistut.

Ajalugu 

Vandžiogalast on leitud neoliitikumist pärit kivikirveid ja imperaator Trajanuse rahasid. XIII sajandil on mainitu esimest korda sealset linnamäge. Ristisõdijate kroonikas kandis paikkond nime Wandyagel, hiljem, XVI sajandil vanades slaavi kirjalikes allikates aga Vondziakgola. Toona asus seal lisaks külale veel ka mõis, millel oli palju omanikke; see kuulus ka Rastauskastele, Chlopickitele ja Hartovskitele.

1634. aastaks oli Vandžiogalast saanud alev, millel oli oma turuplats ja millel oli õigus pidada laata. 1655. aastal ehitati alevisse ka kirik. 1817. aastal alev põles. 1863. aastal võtsid alevi elanikud osa Jaanuariülestõusust. 30 ülestõusus osalenud elanikku küüditati Siberisse, lähedalasuv Ibėnai küla põletati maha ja selle elanike asemele asustati vanausulised. Tsaariajal oli asula kohta kasutusel venekeelne nimekuju Вендзягола.

XIX sajandi lõpuks olid Kaunasest põhja poole jäävad alad Nerise ja Nemunase põhjakaldal, Nevėžisest idas ja Jonava-Kėdainiai joonest lõuna pool kujunenud kakskeelseks. Seal oli arvukas poolakatest asurkond ja leedu keele kõrval oli seal käibel poola keel. Vandžiogala kihelkonnas oli toona vaid kaks leedu küla. Jumalateenistused Vandžiogala kirikus olid poolakeelsed. Taolise olukorra põhjuseks oli osalt see, et poolakatest mõisnikud asustasid oma maadele inimesi Poolast, aga osalt ka see, et Jaanuariülestõusu järel sinna asustatud venelased võtsid üle poola keele.

Aastaks 1897 olid rahvaloenduse põhjal 95% Vandžiogala elanikest poolakad. Esimese maailmasõja järel lõid sealsed poolakad Vandžiogala poola vabariigi, lootuses, et Józef Piłsudski need alad Poolaga ühendab. Pärast kokkupõrkeid Leedu vägedega loobusid sealsed elanikud aga iseseisvuspüüdlustest. 9. juulil 1941 hukkasid saksa okupatsiooniväed seal 38 juuti. 2001. aasta rahvaloetluse põhjal moodustasid poolakad piirkonna elanikest vaid 7,8%.

Tuntud elanikke

 Stanisław Michalkiewicz – Poola ajaloolane

Viited

Välislingid 

Alev Poola geograafilises sõnastikus
Alev portaalis vietoves.Lt

Kaunase rajoon
Leedu alevid
Android Nougat

Android 7.0 "Nougat" on operatsioonisüsteemi Android väljalase. Nougati beetaversioon avaldati 9. märtsil 2016 ja ametlik väljalaskekuupäev oli 22. august 2016. Esimesed seadmed, mis saavad süsteemivärskenduse versiooniga 7.0 on traditsiooniliselt Nexuse seadmed.

Android 7.0 operatsioonisüsteemil ja selle arendusplatvormil on mitmeid täiendusi. Näiteks on võimalus kuvada ekraanil mitut rakendust split-screen-vaates ja võimalus vastata teadetele otse, rakendust avamata. Samuti on tugi OpenJDK-l põhinevale Java keskkonnale, Vulkani graafika renderdamise API-le ja "sujuvad" süsteemiuuendused toetatud seadmetel.

Viited 

Mobiilsete seadmete operatsioonisüsteemid
Ants Meister

Ants Meister (25. aprill 1937 Põltsamaa – 15. august 2016) oli eesti elektrotehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli professor.

Ta sündis aastal 1937 Põltsamaal talupoja perekonnas.

Haridus
Ta lõpetas 1955. aastal Jõgeva Keskkooli. Aastal 1960 lõpetas ta cum laude Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna elektrijaamade, -võrkude ja -süsteemide erialal. Aastatel 1962–1966 oli ta samas aspirantuuris. Aastal 1968 kaitses tehnikakandidaadi väitekirja Leningradi Elektrotehnika Instituudis, aastal 1994 tehnikadoktori väitekirja (kinnitati aastal 1996).

Teenistuskäik
Ta töötas aastatel 1956–1957 TPI üldelektrotehnika kateedris laborandina. Aastatel 1958–1959 töötas ta Eesti NSV TA Energeetika Instituudis insenerina. Aastal 1960 töötas ta RMN Elektrotehnika Instituudis insenerina, aastal 1961 samas vaneminsenerina, aastatel 1961–1963 samas vanemteadurina, aastatel 1963–1968 samas grupijuhina.

Aastast 1965 töötas ta Tallinna Polütehnilises Instituudis. Aastatel 1965–1968 tööstuselektroonika kateedris tunnitasulise õppejõuna, aastatel 1968–1969 automaatika kateedris vanemõpetajana, aastatel 1969–1970 raadiotehnika kateedris vanemõpetajana. Aastatel 1970–1992 oli ta raadiotehnika kateedri dotsent; lisaks oli ta aastatel 1976–1981 raadiotehnika kateedri juhataja. Aastatel 1992–1995 oli ta raadio- ja sidetehnika instituudi dotsent, aastatel 1995–2005 oli ta raadiotehnika professor ja õppetooli juhataja. Aastast 2005 oli ta emeriitprofessor.

Teadustöö põhisuunad
Elektromagnetilised kulumõõturid vedelike kiiruse ja vooluhulga mõõtmiseks, digitaalne signaalitöötlus ja selle rakendused meditsiinis, signaalitöötluse algoritmid, programmid ja rakendused.
Avaldanud 94 teaduspublikatsiooni. Omab 30 autoritunnistust. Tema juhendamisel on kaitstud 1 doktori- ja 4 magistritööd.

Tunnustus
NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse 2 hõbemedalit 1972, 1976; 
Eesti NSV teeneline radist 1987; 
nimeline mälestusese ja üleliidulise ühingu Teadus rinnamärk “Aktiivse töö eest” 1987; 
TTÜ kuldmärk.

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
raadioelektroonika tehnikaprogressi rahvaülikooli rektor 1977–88.

Harrastused ja huvialad
Aiandus ja fotograafia.

Isiklikku 
Ta oli abielus ja kahe tütre isa.

Kirjandus 
EE 2000, 14. 
Tallinna Tehnikaülikooli professorid läbi aegade.

Eesti tehnikateadlased
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Eesti NSV teenelised radistid
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1937
Surnud 2016
Linksmakalnis

Linksmakalnis on küla (endine linn) Leedus endise Kaunase maakonna aladel Kaunase rajoonis, Linksmakalnise valla keskus. Küla asub Jiesia jõe kaldal.

Külas on raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on Linksmakalnise mõisa hoonekompleks ja nõukogudeaegne sõjaväelinnak. Linksmakalnises on sündinud Leedu oboemängija Juozas Vytautas Rimas.

Ajalugu

XIX sajandil rajati küla asukohta Liustbergise mõis. Aastal 1944 rajati mõisa juurde nõukogude sõjaväebaas, endisse mõisa rajas KGB aga raadioluurekeskuse. Kõik piirkonna elanikud sunniti sealt lahkuma, ehitustöid tegid aga saksa sõjavangid.

15. mail 1958 muudeti asula nimi Liustbergis Linksmakalniseks. Samal ajal sai asulast ametlikult linn. Sealses sõjaväebaasis oli mitu tuhat sõjaväelast, asulas elasid ka tõlgid ja nende pered, kel puudus luba mujal elada ja töötada. Püsielanikke oli asulas vähe, aastal 1968 oli neid 268. 30. septembril 1977 muudeti linn ametlikult külaks.

Vene väed lahkusid Linksmakalnisest 16. juunil 1993. Linksmakalnis läks Kaunase rajooni koosseisu aastal 1995, pärast seda hakkasid sinna asuma leedulased. Samal aastal avati külas leedukeelne kool.

Viited

Välislingid 

Küla portaalis vietoves.Lt

Leedu külad
Kaunase rajoon
Linksmakalnise mõis

Linksmakalnise mõis (leedu Linksmakalnio dvaras) on endine mõis Leedus Kaunase rajoonis Linksmakalnise vallas Linksmakalnises.

Ajalugu

Mõis tekkis XIX sajandil Jiesia ja Šventupė ühinemispaika. Algselt kandis see nime Liustbergise mõis (saksa keeles Lustberg). Selle esimesed omanikud olid sakslased  Lyzentalid. 

Aastal 1909 ostis mõisa seni Tyszkiewiczite suguvõsa mõisavalitsejana töötanud Kazimieras Gustaitis. Tema andis mõisale selle leedukeelse nime (mõisa juures olev asula muudeti ametlikult Linksmakalniseks alles aastal 1958. Uus nimi oli lihtsalt vana tõlge (mõlemad tähendavad tõlkes lustimäge). Tema tütar jagas mõisa tuntud leedu ränduri Matas Šalčiuse abikaasaga. Aastal 1938 sai mõisa omanikuks toonane peaminister Juozas Tūbelis.

Aastal 1944 rajati mõisa nõukogude sõjaväebaas ja KGB raadioluurejaam. Mõned mõisa hooned ehitati sõjaväe tarbeks ümber, enam-vähem muutmatul kujul säilis vaid mõisa tall.

Viited

Leedu mõisad
Kaunase rajoon
Mohács

Mohács on linn Ungaris Baranya komitaadis. Asub riigi lõunaosas Doonau ääres Serbia ja Horvaatia piiri lähedal.

Mohács on tuntud sealse vastlakarnevali (busójárás) tõttu, mis kuulub UNESCO vaimse kultuuripärandi hulka.

Mohácsit on ürikutes esmakordselt mainitud 1093. aastal. Linna juures on toimunud kaks suurt lahingut: 1526. aasta Mohácsi lahing, kus türklased alistasid Ungari sõjaväe ning 1687 toimunud Mohácsi lahing, kus Austria väed võitsid türgi vägesid.

2011. aastal elas linnas 18 000 inimest, kellest 84,2% olid ungarlased, 9,7% sakslased, 3,9% horvaadid ja 3% mustlased.
Linn on ungarisakslaste keskus.

Viited

Välislingid 
Mohácsi koduleht 

Ungari linnad
Oskar Tuvik

Oskar Tuvik, sündinud 8. detsembril 1936 Leningradi lähistel eestlaste külas, on Eesti koolijuht ja omavalitsustegelane.

1960. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi keskkooli matemaatika-füüsika ja joonestuse õpetaja eriala.

Aastatel 1966–1995 oli ta Räpina Keskkooli direktor, aastatel 1995–2002 Räpina Ühisgümnaasiumi direktor.

Aastatel 1993–2002 oli ta Räpina linnavolikogu liige, seejuures 1999–2002 Räpina linnavolikogu esimees. Aastatel 2002–2005 oli ta Räpina vallavolikogu esimees.

Ta on Eesti Reformierakonna liige.

Tunnustused
1988 Eesti NSV teeneline õpetaja
2003 Valgetähe V klassi teenetemärk
2005 Põlvamaa elutööpreemia
2006 Põlvamaa Vapimärk
2013 Räpina valla kuldmärk
2016 Räpina valla aukodanik

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Põlva rajooninõukogu saadikukandidaat, Räpina Keskkooli direktor Oskar Tuvik (fotograaf Aare Plakk), 1985
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Räpina Gümnaasiumi direktor Oskar Tuvik (fotograaf Aare Plakk), 1995

Eesti koolijuhid
Eesti omavalitsustegelased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1936
Eesti NSV teenelised õpetajad
Schaumburg-Lippe

Schaumburg-Lippe loodi krahvkonnana aastal 1647, aastal 1807 sai vürstkonnaks, aastal 1918 vabariigiks ja oli aastani 1946 vabariik Saksamaal. See asub tänapäevasel Alam-Saksi liidumaal, pealinnaga Bückeburgis.

Ajalugu 

Schaumburg-Lippe loodi krahvkonnana aastal 1647 Schaumburgi krahvkonna jagunemise teel lepingutega Braunschweig-Lüneburgi hertsogi, Hessen-Kasseli maakrahvi ja Lippe krahvi vahel. Jagamine toimus, kuna Holstein-Schaumburgi krahv Otto V suri aastal 1640 meessoost pärijateta. Esialgu oli Schaumburg-Lippe positsioon mõnevõrra ebakindel: see pidi jagama erinevaid institutsioone ja rajatisi Schaumburgi krahvkonnaga (mis kuulus Hessen-Kasselile), sealhulgas esinduskogu ja kõrge tootlikkusega Bückebergi kaevandusi, ja Hessen-Kasseli maakrahv säilitas mõned feodaalõigused selle üle. Lisaks kahjustas krahvkonda valitseva krahvi Friedrich Christiani põikpäine poliitika. Nende ohtudega võitlemiseks säilitas Friedrichi pojapoeg krahv Wilhelm (valitses aastatel 1748–1777) kuni 1000-mehelise alalise armee, mis oli sellise väikese territooriumi kohta üsna suur.

Wilhelmi surma järel aastal 1777 päris ta vennapoeg Philipp II Ernst Schaumburg-Lippe-Alverdisseni krahvkonna, taasühendades sel moel Schaumburg-Lippe ja Lippe-Alverdisseni.

Schaumburg-Lippe oli krahvkond aastani 1807, kui temast sai vürstkond; aastast 1871 oli see Saksa keisririigi liiduriik. Aastal 1913 oli see rahvaarvult väikseim riik Saksa keisririigis. Pealinn oli Bückeburg ja ainus linn peale selle oli Stadthagen. 1868. aasta põhiseaduse järgi oli vürstkonnal 15-liikmeline seadusandlik kogu, 10 valisid linnad ja maakohad ning 1 valisid nii aadel, vaimulikkond kui ka haritud klassid, ülejäänud 2 nimetas vürst. Schaumburg-Lippe saatis ühe liikme liidunõukokku (Bundesrat) ja ühe saadiku riigipäevale. Nii kestis see kuni Saksa keisririigi lõpuni aastal 1918, kui sellest sai Schaumburg-Lippe vabariik. Novembris 1918 oli vürst Adolf eelviimane valitsev Saksa monarh, kes kukutati.

Schaumburg-Lippe valitsejad

Schaumburg-Lippe krahvid (1640–1807) 

 Philipp I (1601–1681) Lippe-Alverdisseni krahv aastatel 1613–1640, Schaumburg-Lippe krahv aastatel 1640–1681
 Friedrich Christian (1655–1728) Schaumburg-Lippe krahv aastatel 1681–1728
 Albrecht Wolfgang (1699–1748) Schaumburg-Lippe krahv aastatel 1728–1748
 Wilhelm (1724–77) Schaumburg-Lippe krahv aastatel 1748–1777
 Philipp Ernst, Lippe-Alverdisseni krahv (1659–1753)
 Friedrich Ernst, Lippe-Alverdisseni krahv (1694–1777)
 Philipp II Ernst (1723–87), Schaumburg-Lippe krahv aastatel 1777–1787
 Georg Wilhelm (1784–1860), Schaumburg-Lippe krahv aastatel 1787–1807, ülendati vürstiks

Schaumburg-Lippe vürstid (1807–1918) 

 Georg Wilhelm (1784–60), vürst aastatel 1807–1860
 Adolf I (1817–1893), vürst aastatel 1860–1893
 Georg (1846–1911), vürst aastatel 1893–1911
 Adolf II (1883–1936), vürst aastatel 1911–1918, tõugati troonilt

Saksimaa ajalugu
Saksa-Rooma riigi valdused
Reini Liit
Saksa Liit
Põhja-Saksa Liit
Saksa keisririik
Saksa Riik
Magento

Magento on avatud lähtekoodiga e-kaubanduse platvorm. See on kirjutatud skriptimiskeeles PHP. Tarkvara loodi algselt firma Varien Inc. poolt. Esimene avalikkusele kättesaadav väljalase anti välja 31. märtsil 2008.

Uurimuse kohaselt, mille viis läbi aheadWorks 2015. aasta mais, on Magento turuosa 30 kõige populaarsema e-kaubanduse platvormi seas 29,8%. Magento Commerce platvormil on üle 250 000 ülemaailmset kaupmeest. 17. novembril 2015 anti välja Magento 2.0. 
Magento kasutab MySQL/MariaDB andmebaase, PHP-programmeerimiskeelt ja elemente Zend Frameworkist. Samuti on Magentos kasutusel objektorienteeritud programmeerimine ja MVC arhitektuur.

Omadused
Magento sisaldab veebimallide süsteemi, mille abil saab luua palju välimuselt sarnaseid lehti ning muuta teemat vastavalt vajadusele.

Magento sisaldab ka alusteemat, mille abil saab luua algse veebipoe. Kuid kasutajatel on võimalik installida erinevaid teemasid, mis muudavad lehe välimust ja selle funktsioone. Magento võimaldab teemade vahetamist veebisaidil, ilma et kaoks lehtede sisu. Teemasid saab installida tõstes vajalikud failid üles serverisse, kus veebisait asub. Selleks saab kasutada FTP-d või SSH-d. Ning teemasid saab aktiveerida administreerimispaneeli kaudu.

Magento arendajad on loonud mooduleid, mis laiendavad programmi algset funktsioonivalikut. Kasutajad saavad installida mooduleid neid internetist alla laadides ning seejärel veebilehe serverisse tõstes või Magento Connect Manageri kaudu mooduli Extension Key'd kasutades.

Magento võimaldab kasutajatel integreerida paljusid domeeninimesid ühte juhtpaneeli ning hallata ühest administreerimispaneelilt rohkem kui ühte poodi.

Viited 

Vaba tarkvara
Hanna Allsaar

Hanna Allsaar (sündinud 27. veebruaril 1986 Tallinnas) on eesti vabakutseline näitleja.

Ta hakkas näitlemist harjutama Salme kultuurikeskuse harrastusteatris 1997. aastal, kus mängis lavastaja Aime Lutsari käe all valminud lavastustes. 2004. aasta sügisel liitus ta Tallinna Tehnikaülikooli tudengiteatriga T-Teater.

2010. aastast hakkas ta mängima Eesti Televisiooni draamasarjas "Õnne 13" sekretär Iris Järvikut. Ta on mänginud ka sarjades "Kättemaksukontor", "Viimane võmm", "Mustad lesed", "Kuum jälg" ning teinud kaasa tudengifilmides.

Rollid

Vana Baskini Teatris 
 Jacqueline - "Unerohi" C. Magnier (2020)
 Neiu – "Kas hakkame seksima?" V. Krasnogorov (2018)

VAT Teatris 
 Neiu – "Saare esimene lint"

Salme Teatris 
 Eva-Lotta Lisander – "Meisterdetektiiv Kalle Blomkvist"
 Kuri õde – "Helepunane lilleke"
 Peretütar – "Hõbesõrg"
 Pepe – "Päkapikkude äpardus"
 Abigail Williams – "Salemi nõiad" A. Miller
 Päevalaulja – "Sisalik" A. Volodin
 Kim – "Limbo" M. Garpe

T-Teatris 
 Penelope Ryan – "Õnne sünnipäevaks, Wanda June!" K. Vonnegut
 Väike tütar, vanem tütar, sünnitav naine – "See laps" J. Pommerat
 Jutustaja, lapsvend – "Invasioon" J. H. Khemiri
 Kontoritöötaja, sekretär – "Sinel" N. Gogol
 Jeshute – "Kõrge taeva all – Parzival" K. Lange
 Klatšitüdruk, tüdruk – "Meie elu köögis" P. Eesmaa
 A – "A. on keegi teine" A. Sauter, B. Studlar
 Harriet – "Puukoristajad" P. Eesmaa
 Eeva Marland – "Tabamata ime" E. Vilde
 Hanna – "mul on sulle üks jutt..." A. Jürna
 Tegelane – "Sõnadeta mäng" S. Beckett
 Jutustaja – "Krabatimäng" O. Preußler

Kunstnikutöö 
Vana Baskini Teatris
 M. C. ja A. Dangl "Lumeroos" (2021)

Salme Teatris
 Margaretha Garpe "Limbo" (2015)
 Anton Hansen Tammsaare "Kuningal on külm" (2014)
 Aleksandr Volodin "Sisalik" (2008)

'''T-Teatris
 Samuel Beckett "Sõnadeta mäng" (2016)

Välislingid 
Hille Tressum. "Hobi: teine kodu teatris". Äripäev, 25. juuli 2015
Hillar Kohv. "Hanna Allsaar lammutab stereotüüpe". Saladused.ee, juuli 2018
Kristi Kool. "Juhib mootorratast ja disainib torte: vaata, kes on tegelikult sarjas „Õnne 13“ politseniku silmarõõmu mängiv Hanna!". Õhtuleht/Naisteleht, 31. oktoober 2018
Geidi Raud. „Vagiina, vagiina, vagiina – sa päikese endaga tood“ ehk „Kas hakkame seksima?“. Õhtuleht, 27. august 2019
"«Õnne 13» näitleja Hanna Allsaar oma huvitavast hobist: juba kolmeaastasena lubas vanaisa mul naelu taguda". Postimees.ee/Elu24, 25. oktoober 2020

Eesti näitlejad
Sündinud 1986
Žemaitkiemise küla

Žemaitkiemis on küla Leedus Kaunase rajooni Babtai vallas. Asub Kaunasest põhja pool Nevėžise jõe kaldal.

Külas asub Babtyno mõisa hoonetekompleks. Juba aastal 1743 mainitakse meetrikaraamatus Stanislovas Želnyst Žemaitkiemisest, ent valdavalt kasutati küla kohta siiski nimetust Babtyno. Kasutusel on olnud ka nimekujud Babcinà, Babcýna, Babtinė, Babtynė ja Babtiniai. Nimetus Žemaitkiemis võeti kasutusele sealse mõisniku Vladas Nagevičiuse initsiatiivil XX sajandi alguses.

Külas sündis aastal 1750 leedu sõjaväelane Romualdas Giedraitis.

Viited 

Leedu külad
Kaunase rajoon
Dmitri Taevere

Dmitri Taevere (1905 Peterburi –?) oli nõukogude julgeolekutöötaja, kes juhtis okupeeritud Eestis vastupanuliikumise lämmatamist ja võttis juhtivalt osa 1949. aasta märtsiküüditamisest.

Elulugu 
Sündis 1905. aastal Peterburis. Ema oli pärit Eestist, ise pidas ennast venelaseks. 1921 töötas mõned kuud Krimmi Revolutsioonilise Tribunali komandantuuris. 1922 saadeti Komsomoli poolt õppima J. Marchlewski nimelisse Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlikku Ülikooli Petrogradis. ÜK(b)P liige 1926. aastast. Aastast 1928 oli tööl Nõukogude julgeolekus. 1931–1935 töötas piirivalves Jaltas ja Leningradis. 1935. aastal lõpetas Menzhinsky nimelise 3. Piirivalvekooli Moskvas. 1935–1938 NKVD operatiivtöötaja Leningradis. 1939–1940 Karjala-Soome laskurkorpuse NKVD eriosakonna ülema asetäitja. 1940–1941 Leningradi Sõjaväeringkonna NKVD eriosakonna sektori ülem. 1941–1944 Leningradi rinde Neva operatiivgrupi NKVD eriosakonna ülema asetäitja. 1944–1947 Leningradi õhutõrje SMERŠ'i vastuluure osakonna ülema asetäitja ja Leningradi oblasti NKGB/MGB 2. osakonna (vastuluure) ülema asetäitja.

1947. aastal saadeti Eestisse. 1947–1948 Eesti NSV MGB 1. osakonna (välisluure), 1948–1950 Eesti NSV MGB 2N osakonna (võitlus Eesti rahvusliku vastupanuliikumisega) ülem. 1948 oli julgeoleku alampolkovniku aukraadis.  Osales 1949. aasta märtsiküüditamises, kui Tallinn-Ülemiste raudteejaama küüditavate pealelaadimisjaama ülem. Autasustati selle eest Punalipu ordeniga. Esines kuirkuulsal EK(b)P KK VIII pleenumil sõnavõtuga, kus nimetas Hans Kruusi "Eesti Nõukogude Liidust lahutamise initsiaatoriks."

1950. aasta suvel suunati tööle Moskvasse ja saadeti kehva tervise tõttu erru. Tema tegevusele Eesti vastupanuliikumise lämmatamisel andis Nõukogude julgeoleku juhtkond positiivse hinnangu.

Kirjutanud raamatu "Agoonia" metsavendadest (eestikeelne tõlge ilmus Tallinnas 1979).

Viited

KGB töötajad Eestis
Sündinud 1905
Babtyno mõis

Babtyno mõis (ka Žemaitkiemise mõis, leedu Babtyno dvaras või Žemaitkiemio dvaras) on endine mõis Leedus Kaunase rajoonis Babtai vallas Žemaitkiemises.

Ajalugu

Mõis kuulus XVI sajandil Šiukstade suguvõsale. XVII sajandil oli mõis Andrius Vilimavičiuse ja Jokūbas Sauginavičiuse ühisomandis, kuni nad mõisa aastal 1897 Prozoritele müüsid. Juba samal aastal müüsid need mõisa edasi von Korffidele. Aastal 1830 läks mõis Giedraitiste valdusse. Sel aastal kuulus mõisakompleksi 16 hoonet.

Järgmised omanikud olid Tyszkiewiczid. Esimese maailmasõja järel mõis tükeldati, järelejäänud 20 hektari suurune osa läks Vladas Nagevičiuse valdusse.

Mõisakompleks

Vanimad säilinud hooned on varakamber ja peahoone, mida mainiti juba aastal 1797. Suurem osa mõisakompleksi praeguseks säilinud ehitistest pärineb aga XIX sajandist. Sajandi alguses valmis küün, keskpaigas ait ja sajandi lõpus laut. Lisaks neile kuulub mõisakompleksi veel tulpkabel.

Pärast seda kui Vladas Nagevičius läände pages, oli mõisa peahoone kasutusel kolhoosi kontori, kohaliku kultuurimaja ja külanõukogu haldushoonena. Tänapäeval on selle omanikuks ärimees Mindaugas Šventoraitis. Küün on muudetud kontserdisaaliks.

Viited

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; skeem (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Mõisa kodulehekülg
Video Žemaitkiemise mõisast
Fotoreportaaž Žemaitkiemise mõisast

Leedu mõisad
Kaunase rajoon
Sinine safiir

"Sinine safiir" on Ott Leplandi esimene singel tema viiendalt seni ilmumata  stuudioalbumilt. Viisi autoriteks on Ott Lepland ja tema bändi liikmed  Kaspar Kalluste, Kristjan Kaasik, Viljar Norman, Tarvi Kull, Marvi Vallaste, sõnad on kirjutanud Taavi Paomets.

Välislingid 
 SÕNAD: Sinine safiir Sasslantis
 VIDEO: Sinine safiir] Youtube

2016. aasta singlid
Ott Leplandi singlid
Argo Argel

Argo Argel (sündinud 4. veebruaril 1968) on eesti fotograaf. 

2012. aastal võitis ta peaauhinna konkursil Looduse Aasta Foto.

Haridustee
Ta on lõpetanud Tallinna Kunstigümnaasiumi ja 1996. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna õigusteaduse erialal.

Fotograafia
Fotograafias on tema peamised valdkonnad loodusfotograafia, tootefotod, urbanistika ja arhitektuur. Ta juhendab Eestifoto kooli fotokursusi ning teeb fotograafiaga seotud üritusi firmadele ja eraisikutele.

Tema fotosid on avaldatud mitmes meediaväljaandes ja trükises. Aastatel 2010–2016 toimus kolm näitust, kaks neist Eestis ja üks New Yorgis.

Tunnustus
2011 – Arctic Challenge photo contest, 3. koht
2012 – Baltic Nature Photo Contest, Creative View kategoorias teine runner up
2012 – Looduse aasta foto – esimene koht kategoorias "Loomad oma keskkonnas"
2012 – Looduse aasta foto – Suur Hunt 2012
2012–2013 – Kenko Tokina International Filter Photo Contest, Special Merit Prize
2014 – 7th Annual International Color Awards, Certificate of Achievement
2015 – Sony World Photography competition, 3. koht Eestist pärit piltide seas
2015 – Baltic Nature Photo competition, the Best Photograph of creative views of nature 1st Runner Up

Viited

Välislingid 
 Kodulehekülg

Eesti fotograafid
Sündinud 1968
Kertši väina sild

Kertši väina sild on auto- ja raudteesild üle Kertši väina, mis ühendab Venemaa poolt 2014. aastal okupeeritud ja annekteeritud Krimmi poolsaart Ukrainas Tamani poolsaarega Krasnodari krais Venemaal. Silla ehitus algas 2015. aastal, autosild valmis 2018. aastal ning raudteesild 2019. aastal. Silla ametlik avamine sõiduautodele ja bussidele toimus 16. mail 2018. Esimese sõidu tegi veoauto roolis Vladimir Putin. Silla maksumus oli 3,6 miljardit dollarit.

Ajalugu 
Ukraina president Viktor Janukovõtš ning Venemaa president Dmitri Medvedev sõlmisid 25. aprillil 2010 kokkuleppe ehitada üle Kertši väina sild. Sama aasta 26. novembril sõlmisid Venemaa ja Ukraina ühiste kavatsuste memorandumi silla ehitamiseks üle Kertši väina.

Veebruaris 2014. aastal andis Venemaa valitsus riiklikule teedeehitusettevõttele Avtodor korralduse teha silla tasuvusuuring. Märtsis 2014 andis peaminister Dmitri Medvedev Avtodorile korralduse luua silla ehituse järelevalveks tütarettevõte.

Silla Krimmi poolsel osal toimus Venemaa-Ukraina sõja ajal 2022. aasta 8. oktoobri varahommikul plahvatus, süttis rong ja purunes kaks autotee sõidurada.

Viited

Välislingid 

 kerch-most.ru: Silla mitteametlik koduleht (vene keeles)
 Silla ehitamise projekt
 Vene Föderatsiooni valitsuse määrus 30. jaanuar 2015, nr 118-r
 Ukraine war latest: Explosion causes only Crimea-Russia bridge to collapse - BBC News, 8. oktoober 2022

Krimm
Ukraina sillad
Venemaa sillad