joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lembit Öpik

Lembit Öpik (sündinud 2. märtsil 1965 Bangoris Põhja-Iirimaal) on Briti liberaaldemokraatlik poliitik. 

Tema vanemad olid põgenikud (isa oli Uuno Öpik) Eestist. Tema vanaisa oli astronoom Ernst Öpik.   

Ta oli parlamendiliige Montgomeryshire'ist alates 1997. aasta valimistest ning liberaaldemokraatide varikabineti Walesi asjade riigisekretär ja Põhja-Iirimaa asjade riigisekretär. Ta kaotas oma parlamendikoha 2010. aasta üldvalimistel.

Ta on olnud University of Bristol Union'i president ning kuulunud organisatsiooni National Union of Students juhtkonda.

Laiale avalikkusele on ta tuntud muretundmise pärast mõne asteroidi võimaliku kokkupõrke pärast Maaga. Ta pooldab asteroidide avastamise finantseerimise suurendamist programmi Spaceguard raames.

Ta on kosmoseriigi Asgardia parlamendi pea.

Isiklikku
Öpik räägib vabalt inglise, eesti ja saksa keelt ning on õppinud kõmri keelt.  

Õpik tutvus 2001 ITV ilmateadete diktori Siân Lloydiga. Nende suhe algas 2002. Juunis 2004 nad kihlusid. Nende suhe kestis oktoobrini 2006. Paar elas Öpiku valimisringkonnas Powyses. 

Nad tutvusid Liberaaldemokraatide konverentsil, kui ajakirjanikud kohtusid parlamendiliikmetega. Nad vestlesid ning Siân kaotas sõrmuse. Öpik leidis sõrmuse üles, kuid kaotas selle siis ise ära. Ta leidis selle üles alles kaks aastat hiljem ning helistas Siânile. Tollel oli üle pilet The Promsile, ning sellest ajast algas nende suhe, mis nüüdseks on lõppenud.

Lembit Öpik on olnud kihlatud lauljatar Gabriela Irimiaga ja tal on olnud suhe modell Katie Greeniga.

Välislingid
Ametlik koduleht  
Lembit Öpik sõuab oma seksika laululinnuga lõpuks abieluranda, SL Õhtuleht, 22.04.2008
21. April 2008 BBC -  Öpik to wed Cheeky Girl Gabriela
Briti parlamendis tembutab Eesti soost pleiboi, Eesti Ekspress, 30. aprill 2008
Andrus Karnau.  Eestlane soovitab rääkida Al-Qaedaga, Postimees, 6. detsember 2008

Suurbritannia poliitikud
Sündinud 1965
1872

1872. aasta (MDCCCLXXII) oli 19. sajandi 72. aasta.

Sündmused Eestis 
 Valmis Tahkuranna Jumalasünnitaja Uinumise kirik
 8. märts (vkj 25. veebruar) – Tegevust alustas Eesti Kirjameeste Selts. Seltsi esimeseks presidendiks valiti Jakob Hurt.
 13. aprill (vkj 1. aprill) – tegevust alustas Kunda tsemenditehas.
 14. august (vkj 2. august) – Narva Kreenholmi vabrikus algas suur streik. Streik kestis 30. septembrini (vkj 18. septembrini).
 17. detsember (vkj 5. detsember) – alustas tegevust esimene naisorganisatsioon Eestis: Venemaa Haavatud ja Haigete Sõjameeste Hooldamise Ühingu Eestimaa Daamide Komitee.
 ...

Sündmused maailmas 
 1. märts – asutati Yellowstone'i rahvuspark
 30. november – peeti esimene rahvusvaheline kohtumine jalgpallis. Inglismaa ja Šotimaa Glasgow's toimunud kohtumine lõppes tulemusega 0-0.

Sündinud 
28. jaanuar – Andrija Radović, Montenegro poliitik
15. veebruar – metropoliit Aleksander
19. veebruar – Johan Pitka, Eesti sõjaväelane, kontradmiral
3. märts – Vilhelms Purvītis, läti maalikunstnik ja Riia Kunstiakadeemia asutaja
18. mai – Bertrand Russell, inglise matemaatik ja filosoof
16. juuli – Roald Amundsen, Norra polaaruurija
18. august – Adolf Schmal, austria jalgrattasportlane ja vehkleja
24. september – Jaan Teemant, eesti poliitik
11. oktoober – Jakob Ploompuu, eesti kirjastaja
18. oktoober – Mihhail Kuzmin, vene kirjanik
29. oktoober – Aleksander Jaeger, Laura vallavanem
16. detsember – Anton Denikin, vene sõjaväelane

Surnud 
4. oktoober – Vladimir Dal, vene leksikograaf ja arst
31. detsember – Aleksis Kivi, soome kirjanik

Viited

 1872
1870

1870. aasta (MDCCCLXX) oli 19. sajandi 70. aasta.

Sündmused Eestis 
7. aprill (vkj 26. märts) – Tartu ülikoolis korraldasid eesti üliõpilased esimese "Kalevipoja" õhtu, millest hiljem kasvas välja Eesti Üliõpilaste Selts.
14. juuni (vkj 2. juuni) – Luunjas peeti esimene lastelaulupidu.
6. juuli (vkj 24. juuni) – lauluseltsis Vanemuine toimus esimene eestikeelne teatrietendus (Lydia Koidula "Saaremaa onupoeg").
3. juuli (vkj 21. juuni) – asutati Tartu Saksa Käsitööliste Selts.
16. juuli (vkj 4. juuli) – Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi avakoosolek.
19.-20. juuli (vkj 7.-8. juuli) – algas Helmes ja Tarvastus peetud ärkamisaja tegelaste nõupidamine, Jakob Hurt pidas kõne "Meie koolitatud ja haritud meestest".
 5. november (vkj 24. oktoober) – avati Balti raudtee.
 19. detsember (vkj 7. detsember) – asutati Pärnu Eesti Põllumeeste Selts.
Aaspere mõis hakkas talusid päriseks müüma.
Valmis sai Tallinna Kaarli kirik.
Talupoeg Tõnu Walk (Waldmann) ostis Virumaal Sõtke ja Türsamäe mõisad, saades esimeseks eesti soost suurmõisnikuks.

Sündmused maailmas 
 1870 - 1871 toimus Prantsuse – Preisimaa (Saksa keisririik) sõda.

Sündinud 
 22. aprill – Vladimir Lenin, Vene poliitik
 4. mai – Joosep Liiv, eesti vaimulik
 1. juuni – Dimitri Dubrovski, eesti vaimulik
 12. august – Karl Denke, saksa sarimõrvar
 31. august – Maria Montessori, itaalia arst ja pedagoog
 7. september – Thomas Curtis, USA kergejõustiklane
 22. oktoober – Ivan Bunin, vene kirjanik
 28. oktoober – Mihhail Goltisson, vene helilooja ja laulja
21. november – Alexander Berkman, vene päritolu kirjanik ja aktivist 
21. november – Johannes Sigfrid Edström, Rootsi sporditegelane

Surnud 
 1. märts – Francisco Solano López, Paraguay president
 6. juuni – Ferdinand von Wrangell, baltisaksa maadeavastaja
 9. juuni – Charles Dickens, inglise kirjanik
 23. september – Prosper Mérimée, prantsuse kirjanik ja ajaloolane
 5. detsember – Alexandre Dumas vanem, prantsuse kirjanik
 21. detsember – Bernhard Frank, Eesti vaimulik

Viited 

 1870
Heinlaid

Heinlaid on 149 hektari suurune laid Hiiumaa ranniku lähedal, Heltermaast 5 kilomeetrit kagus. 

Rahvastikuregistri andmetel elas Heinlaiul 2018. aastal püsivalt kokku kuus inimest. Valitsus arvas 2019. aastal Heinlaiu väikesaarte nimistusse, millel elab püsivalt igakuiselt vähemalt viis elanikku.

Nimi

Heinlaiu nimi tuleb sellest, et seda on pikka aega heinamaana kasutatud. Esmakordselt mainiti laidu 1620. aastal (Hainalaidzholm). August Wilhelm Hupel nimetas 1782 saart Heinalaid.

Asukoht

Heltermaa asub 5 kilomeetrit loodes, Hiiumaa idatipp Sarve poolsaarel 2,5 kilomeetrit läänes, Vormsi 13 kilomeetrit põhjas ja Rohuküla 18 kilomeetrit kirdes-idas. Heltermaa–Rohuküla laevatee möödub laiust 3 kilomeetri kauguselt põhja poolt.

Kaevatsi laid jääb Heinlaiust 2,3 kilomeetrit läände, teised Hiiumaa laiud läände, edelasse ja lõunasse, sealhulgas lähemad saared Rauarahu 0,9 kilomeetrit lõunasse ja Langekare 2,4 kilomeetrit lõunasse. Hõralaid asub 7 kilomeetrit loodes ja Vohilaid 8,3 kilomeetrit loodes.

Väiksemaid rahusid ja karesid leidub ka saarele ligemal.

Loodus
Heinlaid on Hiiumaa laidudest suurim. Saart katavad valdavalt männik, mis hakkas kasvama 19. sajandi lõpus, ja niidud. Eestis harva esineval männipuisniidul kasvavad näiteks aasnelk, asparhernes ja emaputk.

Saare aluspõhi koosneb Raikküla lademe lubjakivist. Pinnakate on väga õhuke.

Saarel pesitseb merikotkas.

Inimtegevus

Saart on läbi aegade kasutatud loomade (eelkõige lammaste või veiste) karjamaana ning heinamaana. 18. sajandi ühel aastal saadi poolelt saarelt 130 koormat heinu. Põllud olid Heinlaiul sama sajandi keskel.

Kui avatakse Hiiumaa ja mandri vaheline jäätee, siis enamasti kulgeb see Heinlaiust lõuna poolt, kus tekib kiiremini tugev jää. Kui karm talv kestab piisavalt kaua, viiakse jäätrass laiust põhja poole, kus sügavam ja ühtlasem merepõhi võimaldab tekkida ühtlasemal jääkattel. Sedasi on toimitud nii 2003., 2006. kui ka 2011. aastal.

12. veebruaril 2003 toimus Heinlaiu juures liiklusõnnetus, kus jäätrassil kaotas juhitavuse ning paiskus kummuli sõiduauto.

Aerofoto link Heinlaid 360°

Viited

Väinamere saared
Hiiu maakonna saared‎
Hiiumaa vald
Queensland

Queensland on Austraalia kirdepoolseim osariik.

See on pindalalt suuruselt teine ja rahvaarvult kolmas osariik. Queensland piirneb halduslikult Põhjaterritooriumi ning Lõuna-Austraalia ja Uus-Lõuna-Walesi osariikidega. Idas piirneb osariik Korallimere ja Vaikse ookeaniga. Queenslandist põhjas paikneb Torrese väin, mis eraldab Austraaliat Paapua Uus-Guineast. Osariigi pindala on 1 852 642 ruutkilomeetrit ning see on maailma suuruselt kuues haldusüksus. Osariik on pindalalt suurem kui enamik maailma riike ning ainult 15 riiki on sellest pindalalt suuremad. Suure pindala tõttu on Queenslandi geograafia ja kliima varieeruvad ning osariigis asuvad muuhulgas troopilised vihmametsad, jõed, korallrahud, mäestikud ja ka kõrbed ja savannid. 

Queenslandis elab üle 5,1 miljoni inimese, kellest enamik elab rannikul. Osariigi pealinn ja suurim linn on Brisbane, mis on riigi suuruselt kolmas linn. Osariigi elanikkond on paljurahvuseline ja 28,9 protsenti elanikkonnast on immigrandid.

Suuremad linnad

Viited

Välislingid 
 Queenslandi koduleht

Austraalia osariigid
Põhjaterritoorium

Põhjaterritoorium on üks Austraalia 1. järgu haldusüksustest (territoorium). Territooriumi õiguslik staatus on tänapäeval de facto osariigi staatusega väga sarnane, kuigi teoreetiliselt võib Föderaalparlament iga Põhjaterritooriumi seaduse vajadusel tühistada.

Aastatel 1825–1863 oli Põhjaterritooriumi ala Uus-Lõuna-Walesi koosseisus, 1863–1911 oli see osa Lõuna-Austraaliast.

Ala on väga hõredalt asustatud, kuid etniliselt üsna mitmekesine. 2006. aastal rääkis 203 000 elanikust 24,1% kodus mõnda muud keelt peale inglise keele.
 
Kahes suuremas linnas, Darwinis ja Alice Springsis, elab kokku umbes 70% Põhjaterritooriumi elanikest. Suuremad asulad on veel Katherine, Tennant Creek ja Nhulunbuy.

Põhjaterritooriumi kirdeosas asub Arnhemi maa, kus elavad ainult aborigeenid.

Põhjaterritoorium on rikas maavarade poolest. Seal kaevandatakse uraanimaaki, boksiiti, kulda, naftat ja maagaasi.

Lõunaosas asuvad MacDonnelli mäestik Lääne-MacDonnelli rahvuspargiga ja Uluṟu-Kata-Tjuṯa rahvuspark, mille suurim vaatamisväärsus on maailma suurim monoliit Uluru. Põhjaosas asuvad Kakadu rahvuspark ja Litchfieldi rahvuspark.

Viited

Välislingid 

Põhjaterritooriumi koduleht

 
Austraalia geograafia
Austraalia pealinna ala

Austraalia pealinna ala on üks Austraalia 1. järgu haldusüksustest. See asub enklaavina Uus-Lõuna-Walesi osariigis.

Uus-Lõuna-Walesi osariik andis uue pealinna rajamiseks ettenähtud ala Austraalia Ühendusele 1. jaanuaril 1911. Samal aastal kuulutati välja linnaplaneerimise konkurss, mille tulemused selgusid 1912. aastal. Ehitus algas ametlikult 20. veebruaril 1913. 1927 kolis Canberrasse Austraalia parlament.

Piirkonna sümbollinnuks on Callocephalon fimbriatum ja taimeks Wahlenbergia gloriosa.

Viited 

Austraalia geograafia
Kaug-Lõuna

Kaug-Lõuna on euroopalik looduslik-kultuuriline regioon lõunapoolkeral, mille moodustavad Põhja riikide hulka kuuluvad Austraalia ja Uus-Meremaa. Need maad on endised ümberasumiskolooniad, mille elanikkonna põhiosa moodustavad Briti saartelt väljarännanute järeltulijad.

Varem on Kaug-Lõuna riikide hulka loetud samuti Lõuna-Aafrika Vabariiki ning kolme Lõuna-Ameerika riiki – Tšiilit, Argentinat ja Uruguayd.

Regioonid
Nootamaa

Nootamaa on 4,98 hektari suurune saar Saare maakonnas Saaremaa vallas Atla küla alal. Nootamaa on Eesti läänepoolseim saar.

Nimi
Saart on 1796 esmakordselt mainitud Notawa.

Asukoht
Nootamaa asub Läänemeres 1 kilomeeter Loonalaiust edelas, Vilsandi rahvuspargi piires.

Saar kuulus kuni 2014. aastani halduslikult Lümanda valda, pärast seda kuni 2017. aastani Lääne-Saare valda.

Saarel asub Eesti läänepoolseim maismaapunkt.

Loodus
Saare pindala on 4,98 hektarit.

Saar on valdavalt klibuse pinnasega sirbikujuline atoll, mille idarannast eendub maasäär. Laguun on madal ning kinni kasvamas, sest sinna settib pidevalt adru.

Vanematel rannavallidel kasvab mage sõstar, kadakas, kibuvits ja pihlakas.

Inimtegevus
Nootamaa on asustamata.

Nootamaa ja selle ümbrus on loodusreservaat.

Vaata ka
Uus-Nootamaa

Viited

Kirjandus
Haide-Ene Rebassoo. Laidude raamat, Tallinn 1972
Lääne-Eesti saared. Karirahu ja Nootamaa (Eesti Televisioon 1992). Film; Karirahu ja Nootamaa suvine loodus Raimo Kangro muusika saatel; režissöör Norma Jõekalda 

Saaremaa valla saared
Eesti äärmuspunktid
Karakalpakkia

Karakalpakkia on autonoomne vabariik Usbekistani koosseisus. Ta hõlmab läänepoolse kolmandiku Usbekistanist ning piirneb Türkmenistani ja Kasahstaniga. Karakalpakkia põhjapiir kulgeb läbi jõudsalt kuivava Araali mere.

Haldusjaotus
Jaguneb 15 rajooniks. Vabariigis on 12 linna ja 14 alevit.

Loodus

Karakalpakkiasse jääb Üstirti platoo idaosa, Kõzõlkumi kõrbe lääneosa ning Amudarja delta.

Karakalpakkia kliima on tugevalt kontinentaalne. Jaanuari keskmine temperatuur on –5 °C, juulis 27 °C. Sademeid on aastas ainult 100 mm.

Ainus jõgi on Amudarja. Kunagi jõge ümbritsenud lammimetsad on enamjaolt maha raiutud ning asendatud põldude ja karjamaadega.

Väljaspool jõge ümbritsevat Horezmi oaasi valitseb kõrb.

Looduskaitse
Araali järve seisund on katastroofiline. Teda toitnud Amudarjast juhitakse nii palju vett niisutamiseks põldudele, et järve see enam ei jõua. Järve pindala on alates 1960. aastatest vähenenud kolm korda. Näiteks endine sadam Mo‘ynoq (Mojnak) asub nüüd mitu kilomeetrit kaldast eemal.

Rahvastik
Linnades elab 48% rahvastikust. Karakalpakke on rahvastikust 32%, usbekke 33%, kasahhe 26%.

Karakalpakkia suuremad linnad:
Nukus (usbeki; karakalpaki Nökis)
Xo‘jayli (Hoželi)
Taxiatosh (Tahhia taš)
Beruniy (Birunij)

Majandus

Energeetika
Taxiatoshi elektrijaam.

Põllumajandus
Ainuvõimalik on niisutuspõllundus. Kasvatatakse puuvilla, riisi, lutserni, puuvilju; loomadest karakullilambaid, veiseid ja kaameleid. Valmistatakse siidi.

Tööstus
Peamisteks tööstusharudeks on puuvilla puhastamine, puuvillaseemneõli ning puuvillase riide valmistamine, ehitusmaterjalide tootmine ning metallitöötlemine.

Transport
Amudarja on laevatatav jõgi.

Karakalpakkiat läbib raudtee, mis kulgeb Usbekistanist Kasahstani kaudu Venemaale.

Ajalugu
Keskajal kuulus Karakalpakkia Horezmi riiki.

Venemaa koosseisu läksid Karakalpakkia alad 1873. aastal. 1925. aastal sai Karakalpakkiast autonoomne oblast Vene SFNV-sse kuulunud Kasahhi ANSV koosseisus. 1932. aastal viidi Karakalpaki autonoomne oblast Kasahhi ANSV koosseisust Karakalpaki ANSV-na Vene SFNV koosseisu. 1936. aastast kuulus Karakalpaki ANSV Usbeki NSV-sse.

Vaata ka
Karakalpaki autonoomne oblast
Karakalpaki ANSV

Välislingid
Karakalpakstan (inglise keeles)

Turgi rahvad
Aasia maad
1865

1865. aasta (MDCCCLXV) oli 19. sajandi 65. aasta.

Sündmused Eestis 
21. jaanuar (vkj 9. jaanuar) – Venemaa keiser Aleksander II kinnitas Tartu ülikooli uue põhikirja. Põhikirjaga sätestati muu hulgas ülikooli struktuur (5 teaduskonda) ja koosseisud.
3. märts (vkj 19. veebruar) – Aleksander II kinnitas Saaremaa talurahvaseaduse.
 15/27. märts – Friedrich Georg von Bunge immatrikuleeriti Eestimaa rüütelkonda.
18. aprill (vkj 6. aprill) – kehtima hakkas uus tsensuurikorraldus.
 26. mai (vkj 14. mai) – Liivimaal keelati teorendi nõudmine rendilepinguis alates 1868. aasta jüripäevast.
 6. juuli (vkj 24. juuni) – Tartus asutati Johann Voldemar Jannseni eestvõttel Vanemuise Selts.
 1. juuli/13. juuli – jõustus Balti eraseadus.
 22. oktoober (vkj 10. oktoober) – Tallinnas asutati Estonia Selts.
 Viljandimaa talupoegade katse esitada palvekiri Aleksander II-le ebaõnnestus.
 5. detsember – Tallinna raekoja ees süüdati bürgermeister Ernst Baetge (Bätke) poolt esimest korda gaasil töötavad tänavavalgustid.
 Jõhvi kihelkonnas korraldati laulupidu.
 See aasta oli peaaegu täielik ikaldus. Üksnes peamiselt Lõuna-Eestis kasvatatud linasaak ei ikaldunud.
 Kuressaares asutati Saaremaa Uurimise Selts.

Sündmused maailmas 
12. august – Briti arst Joseph Lister kasutab esimest korda fenooli ehk karboolhapet vahendina käte, instrumentide, haavade ja sidemete desinfitseerimiseks.
Nokia asutamine Soomes

Sündinud 
 1. jaanuar – Gustav Wulff-Õis, eesti luuletaja 
 4. märts – Eduard Vilde, eesti proosa-, näite- ja ajakirjanik
 16. märts – Aspazija, läti luuletaja ja näitekirjanik
 10. juuni – Frederick Cook, USA polaaruurija
 13. juuni – William Butler Yeats, iiri kirjanik, Nobeli kirjandusauhind 1923
 10. august – Aleksandr Glazunov, vene helilooja, muusikapedagoog ja dirigent
 11. september – Rainis, läti luuletaja, näitekirjanik, tõlkija ja poliitik
19. november – Madison Grant, USA eugeenik
 8. detsember – Jean Sibelius, Soome helilooja
 30. detsember – Rudyard Kipling, briti kirjanik, Nobeli kirjandusauhind 1907

Surnud 
 10. detsember – Léopold I, belglaste kuningas

Viited 

 1865
Kaberneeme poolsaar

Kaberneeme poolsaar asub Eesti põhjarannikul. Administratiivselt kuulub see Harju maakonda Jõelähtme valda. 

Poolsaarest läände jääb Kolga ja itta Kaberneeme laht. Poolsaare jätkuks on Koipsi ja Rammu saar.

Kaberneeme poolsaar on umbes 2 kilomeetri pikkune ..

Poolsaar on valdavalt liivane, seal domineerivad männikud. Poolsaare läänerannikul on liivane supelrand ja Kaberneeme sadam.

Kaberneeme poolsaare lähiveed olid algselt Pirita kloostri munkade kalastuskohad.

Kaberneeme poolsaarel asus NSV Liidu Riikliku Julgeolekukomitee piirivalve Rakvere piirivalvesalga 12. piirivalvekordon ja vaatlustorn.

Viited

Välislingid 

360° aeropanoraam / aerofoto

Jõelähtme vald
Harju maakonna poolsaared‎
Olümpiaharta

Olümpiaharta on ROK-i poolt vastu võetud põhialuste, reeglite ja ametlike selgituste kogum. 

Olümpiaharta käsitleb olümpialiikumise organiseerimist js toimimist ning määrab kindlaks olümpiamängude pühitsemise tingimused. Olümpiaharta põhialused fikseeris Pierre de Coubertin ja kinnitas I olümpiakongress 1894. aastal Pariisis. Hiljem on hartat regulaarselt täiendatud.

Olümpiaharta põhialused

Nüüdisaegse olümpismi põhimõtted visandas Pierre de Coubertin, kelle algatusel peeti 1894. aasta juunis  Pariisis rahvusvaheline atleetikakongress. Rahvusvaheline Olümpiakomitee (ROK, inglise keeles IOC) moodustati 23. juunil 1894. 

Olümpism on elufilosoofia, mis ülendab ja ühendab keha, tahte ja vaimu omadused harmooniliseks tervikuks. Seostades sporti kultuuri ja kasvatusega, püüdleb olümpism sellise elulaadi poole, mis rajaneb jõupingutustes leitud rõõmul, heade eeskujude kasvatuslikul väärtusel ja üleüldiste eetiliste põhimõtete austamisel. 

Olümpismi eesmärgiks on seada sport kõikjal inimese harmoonilise arengu teenistusse, et soodustada rahumeelse ühiskonna rajamist, mis kannaks hoolt inimväärikuse säilitamise eest. 

ROK-i poolt juhitav olümpialiikumine kasvab välja nüüdisaegsest olümpismist. 

ROK-i kõrgeima võimu all hõlmab olümpialiikumine organisatsioone, sportlasi ja teisi isikuid, kes on nõus juhinduma Olümpiahartast. Olümpialiikumisse kuulumise kriteeriumiks on ROK-i tunnustus. 

Olümpialiikumise eesmärgiks on anda panus rahumeelse ja parema maailma rajamisse, kasvatades noorsugu spordi kaudu, mida harrastatakse olümpialikus vaimus ja ilma igasuguse diskrimineerimiseta, mis eeldab vastastikust arusaamist sõpruse, solidaarsuse ja ausa mängu vaimus. 

Viie ühendatud rõngaga sümboliseeritud olümpialiikumine on pidev ja universaalne. Tema kõrgpunktiks on maailma sportlaste toomine suurele spordipeole – olümpiamängudele. 

Spordi praktiseerimine on inimõigus. Igal inimesel peab olema võimalus tegeleda spordiga vastavalt oma individuaalsetele vajadustele.

Välislingid
Olümpiaharta eestikeelne tekst Eesti Olümpiakomitee saidil

Olümpiamängud
Olümpialipp

Olümpialipp on valge, ilma ääristuseta põhjaga plagu, mille keskel asub viievärviline olümpiasümbol.

Esimene olümpialipp valmistati 1913 Pariisis. 3 meetrit pika ja 2 meetrit laia lipu valgel põhjal on kujutatud olümpiasümbol ehk olümpiarõngad. Selle kujutise laius on 2 meetrit ja läbimõõt 60 cm.

Esmakordselt heisati olümpialipp 5. aprillil 1914 Pan-Egiptuse mängudel Aleksandrias.

Lõpliku heakskiidu sai lipp 1914. aasta juunis Pariisis VI olümpiakongressil.

Ametlikult heisati olümpialipp esmakordselt 1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis.

Lipud
Olümpiamängud

en:Olympic symbols#Flag
Öakse laid

Öakse laid (ka Öakselaid) on 7,82 hektari suurune saar (laid) Hiiumaast kagus Salinõmme poolsaare lähistel. Laid jääb Hiiumaa valla Salinõmme küla territooriumile.

Nimi 
Laiu nime päritolu on selgusetu. Laidu on esmakordselt 1886 mainitud kui Öjakse laid.

Asend 

Öakse laid asub Hiiumaa rannikust 500 meetrit kagus Salinõmme sadama lähedal. Öakse laiu ja Hiiumaa vahel asuvad veel Auklaid ja mitu väikest kare ja rahu. Saarest põhja pool asub Suur Pihlakare. Saarest 600 meetri kaugusele lõuna poole jääb Saarnaki laid.

Loodus 
Saar koosneb kahest kõrgemast puude ja põõsastega osast, mida ühendab kitsas maariba.

Öakse laid kuulub Hiiumaa laidude maastikukaitseala Laidude sihtkaitsevööndisse. Laiul on lubatud viibida 15. juulist kuni jääkatte lagunemiseni kaitseala valitseja nõusolekuta ning 1. juulist 15. juulini kaitseala valitseja nõusolekul.

Viited

Väinamere saared
Hiiu maakonna saared‎
Hiiumaa vald
Olümpiadeviis

Olümpiadeviis ehk moto on üleskutse, millega Rahvusvaheline Olümpiakomitee (ROK) pöördub kõigi olümpialiikumises osalejate poole. Olümpiadeviisi idee pärineb Prantsuse preestrilt Henri-Martin Didonilt. Moto võttis kasutusele kaasaegsete olümpiamängude isa, parun Pierre de Coubertin aastal 1894.

Olümpiadeviisiga "Citius. Altius. Fortius." kutsub ROK liikumises osalejaid mängudel silma paistma kooskõlas olümpiavaimuga. Ladinakeelne Citius, altius, fortius tähendab eesti keeles 'kiiremini, kõrgemale, tugevamini'.

Tihti on eesti keeles kasutatud ka deviisi "Kiiremini, kõrgemale, kaugemale", kuid selle deviisi ladinakeelne vaste on Citius, altius, longius.

Olümpiamängudel on lisaks antiiksele deviisile kasutusel ka iga korraldajamaa oma deviis. 

 Pekingis 2008. aastal toimunud XXIX suveolümpiamängude ametlik deviis oli "Üks maailm, üks unistus".
 
Hiinal kulus maailma olulisima spordiürituse deviisi leidmiseks pool aastat. Konkurss deviisi leidmiseks kuulutati välja mullu detsembris ning inimestel paluti leida tabav fraas, mida oleks lihtne meeles pidada nii inglise kui ka hiina keeles. Võidukas lause valiti välja enam kui 210 000 üle maailma saadetud deviisi seast.

Vaata ka
 Antiikolümpiamängud
 Nüüdisaegsed olümpiamängud

Välislingid 
Eesti Olümpiakomitee koduleht

Olümpiamängud
Vareslaid (Väinameri)

Vareslaid on 27,9 hektari suurune saar (laid) Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Salinõmme küla alal Hiiumaast kagus Väinameres. Saar kuulub Hiiumaa laidude maastikukaitseala Laidude sihtkaitsevööndisse.

Nimi
Saart on esmakordselt mainitud 1770 kui Wasari. Pastor August Wilhelm Hupel  nimetas 1782 saart Warreslaid ja krahv Ludwig August Mellin 1798 "Liivimaa atlases" Warres Laid.  

Laid on nime saanud ilmselt kunagise vareste rohkuse järgi.

Asend
Saar asub Hanikatsi ja Kõrgelaiu vahel, 1,5 kilomeetrit Hanikatsist kagus. 

Vareslaiust loodes asub Varesrahu.

Loodus
Suhteliselt madal meri, mis saart ümbritseb, on savika põhjaga. Peaaegu kogu saare ulatuses kasvab mere ääres tihedalt pilliroog. Sellele järgneb enamasti laiu keskosa pool kõrvenõgeste ja ohakate vöönd. Vareslaiu keskosa  katab tihe haavik. Sagedane taimeliik on soolikarohi. Lindudest on palju kalakajakaid.

Viited

Väinamere saared
Hiiu maakonna saared‎
Hiiumaa vald
Hanikatsi laid

Hanikatsi laid (ka Anikatsi) on 83 hektari suurune laid Hiiumaast kagus Sarve poolsaarest 5 kilomeetrit lõunas. Saar kuulub Hiiumaa laidude maastikukaitseala koosseisu.

Teised lähedalasuvad laiud on Kaevatsi laid 2,5 kilomeetrit kirdes, Saarnaki laid 2 kilomeetrit loodes ja Vareslaid 1,5 kilomeetrit kagus.

Nimi
Varasemad kirjalikud teated laiust pärinevad 1566. aastast (Hanekas).  1623. aastal on saart nimetatud Äpleö (rootsi keeles 'õunasaar'), 1688 Hanikas Hollma. 1717 on saart mainitud Hannikaitze nime all.

Paul Ariste arvates tuletub saare eestikeelne nimi nimisõnadest "hani ja kõrts". Leo Tiik arvas nime tuletuvat mõistest "hane kaitse".

Loodus 
Hanikatsi taimestik on väga liigirikas, leitud on üle 440 soontaimeliigi. Samblaliike on loendatud 117.

Saare põhjaosas asuv 12 hektari suurune liigirohke Lepana salulehtmets kuulub Hanikatsi salumetsa sihtkaitsevööndisse. Ülejäänud osa laiust kuulub Laidude sihtkaitsevööndisse. Saarest edelasse jääv veeala moodustab Agariku sihtkaitsevööndi.

Lõunaosas kasvavad loometsad (valdavalt kased, haavad) ja lookadastikud.

Inimtegevus 
1996. aastal leiti saarelt põllupeenar, mille vanuseks määrati tuhat aastat. Saar oli asustatud eri andmetel kas hiljemalt aastast 1623, 1688, 17. sajandi lõpust või aastast 1732.

Saare elanikud tegelesid põlluharimise, kalapüügi ja kariloomade pidamisega.

1826–1878 oli laiul kõrts.

1888. aastal ehitatud Hanikatsi tuulik on säilinud ja arhitektuurimälestisena kaitse all.

20. sajandi alguses elas saarel 25 inimest.

1930.–1940. aastatel kogusid kohalikud tuntust Hiiumaal suvitajatele hapupiima müümisega.

Viimane püsiasukas lahkus saarelt sügisel 1964. Saarele on alles jäänud hooned, mida on hiljem ka remonditud.

Hanikatsilt pärit inimestel on (oli) perekonnanimi Hanikat.

Viited

Kirjandus 
 Haide-Ene Rebassoo. Laidude raamat, Tallinn 1972.

Välislingid 
 

Väinamere saared
Hiiu maakonna saared‎
Hiiumaa vald
Ilves (perekond)

Ilves (Lynx) on loomaperekond kiskjaliste seltsi kaslaste sugukonnast.

Ilvesed kaaluvad 5–30 kg. Nad on keskmise suuruse ja pikkade jalgadega kaslased. Nad meenutavad suurt kassi. Pikkus ulatub 70 sentimeetrist (punailves) 130 sentimeetrini (euraasia ilves). 

Ilveste saba on lühike. Käpad on lumekingadekujulised, et oleks parem lume peal kõndida. Ilvestel on tihe karvkate, põskhabe, mis jätab neist pisut punnpõskse mulje, ja tavaliselt iseloomulikud mustad kõrvatutid. Karvastiku värv on väga varieeruv: kreemikasvalgest kuni tumepruunini. Värvus võib olla ühtlane, kuid ka täpiline või isegi triibuline. Rinnaesine on hele, sabaots must ja kõrvade taga on valge laik.  

Ilvesed on kiskjad, kes peavad jahti peamiselt küülikutele ja jänestele, kuid võivad rünnata ka suuremaid saakloomi, näiteks metskitsi. Kui aga neid eelistatud saakloomi ei ole, ei põlga nad ära väikseid närilisi, putukaid ja roomajaid. Ilvesed peavad peamiselt varitsusjahti, sest nad ei ole head jooksjad. Ilveste ööpäevane toiduvajadus on 2 kg. Suurt saaklooma võib ilves süüa päevade kaupa. Ta ei jäta järele midagi peale kontide, sisikonna, naha ja pea.

Territooriumi suurus sõltub saakloomade arvukusest. Ühe isaslooma maa-ala katab ühe või mitme emaslooma oma. 

Varakevadel algab ilvesel jooksuaeg. Pärast mitu päeva kestvaid pulmi pöördub isasloom oma tavaelu juurde tagasi, emasloom aga hakkab otsima eluaset. Ta toob kahe kuu pärast üksinda ilmale kaks-kolm poega. Pojad lahkuvad ema juurest teisel eluaastal.   

Olenevalt liigist ja alamliigist elavad ilvesed 10–20 aastat. Nad saavad suguküpseks teisel eluaastal ja jäävad paljunemisvõimelisteks elu lõpuni. 

Ilvesed on looduskaitse all. USAs on ilvesenahkadega kauplemine veel lubatud, kuid seda reguleerivad ranged seadused. Prantsusmaal on ilves reintrodutseeritud Vogeesidesse ja Juura mägedesse. Ka Saksamaale ja Šveitsi, kust ilvesed olid vahepeal välja surnud, on nad uuesti sisse toodud.

Pikka aega tunti ilvest tema tagasihoidlikkuse tõttu halvasti, mille tõttu tema kohta levisid õigustamatud kuuldused, mis tegid ilvesele kahju. Ilvest tuntakse täpsemalt alles viiskümmend aastat.

Liigid
Perekonna jaotumine liikideks on vaidluse all. Eristatakse kuni neli liiki:
ilves (ka euraasia ilves; Lynx lynx ehk Lynx borealis; Euraasia metsades) 
kanada ilves (Lynx canadensis; Kanadas ja Alaskas) 
ibeeria ilves (Lynx pardinus; Pürenee poolsaarel, väljasuremisohus) 
punailves (Lynx rufus; USAs ja Mehhikos)

Nii kanada ilvest, ibeeria ilvest kui ka punailvest vaadeldakse ka ilvese alamliikidena. Mõnikord peetakse ilvesest erinevaks liigiks ainult punailvest.  

Mõnikord arvatakse ilveste hulka ka marmorkass (Pardofelis marmorata).

Kuigi karakal ei ole ilves, nimetatakse teda mõnikord kõrbeilveseks. 

Mõned uurijad ("Loomade elu") arvavad kõik ilvesed kassi (Felis) perekonda.

Välislingid
1960. aasta suveolümpiamängud

1960. aasta suveolümpiamängud olid XVII kaasaegsed suveolümpiamängud. Need toimusid 25. augustist 11. septembrini 1960 Itaalia pealinnas Roomas.

Roomale oli antud juba IV olümpiamängude korraldamise õigus, kuid Rooma loobus mängudest majandusraskuste tõttu, ning nii peeti 1908. aasta olümpiamängud Londonis. Hiljem kandideeris Rooma mitu korda (1924, 1936, 1940 ja 1944), kuid alles viiendal korral usaldati roomlastele uuesti mängude korraldamine. Otsustavas hääletusvoorus ROK-i 50. istungil Pariisis 1955. aastal edestati häältega 35:24 Lausanne'i.

Muud kandideerinud linnad olid Ateena, Brüssel, Budapest, Buenos Aires, Chicago, Detroit, Lausanne, Los Angeles, México, Minneapolis, New York, Philadelphia, Rio de Janeiro, San Francisco, Tōkyō.

Peaareeni ehitamist oli alustatud juba 1933. aastal, kuid alles 1953. aastal valmis Stadio Olimpico (100 000 pealtvaatajakohta), mis asub Foro Italico spordikompleksis.

Osales 83 riiki 5895 sportlasega (sealhulgas 610 naist).

Suurim võistkond oli Saksamaa ühendvõistkond – 296 sportlast, väikseim aga Guineal – 1 sportlane.
 
Esmakordselt osalesid Lääne-India Liit, Maroko, San Marino, Sudaan, Tuneesia ja Ühinenud Araabia vabariik. Lääne-India Liit oli Suurbritannia initsiatiivil Kariibi mere väikestest riikidest ja territooriumidest (Anguilla, Dominica, Barbados, Antigua, Grenada, Saint Lucia, Trinidad ja Tobago, Saint Vincent, Jamaica, Montserrat, Saint Christopher ja Nevis) eksisteerinud 1958–1962 ühendus, kes esines ühendvõistkonnaga ka Rooma OM-il. Ühinenud Araabia Vabariigi olid moodustanud Egiptus ja Süüria, ehkki riigi võistkonnas olid peaaegu kõik pärit Egiptusest.

Spordialasid oli kavas 19 (kergejõustik, jalgpall, korvpall, maahoki, aerutamine, sõudmine, vehklemine, moodne viievõistlus, ujumine, vettehüpped, veepall, poks, maadlus, tõstmine, purjetamine, jalgrattasport, ratsutamine, võimlemine, laskmine).  

Võistlusalasid oli 150. 

Kergejõustikualasid oli kavas 34 (neist 10 naiste ala). Uuesti võeti olümpiamängude kavva naiste 800 meetri jooks.

Medalivõitjad spordialade järgi  

Aerutamine
Jalgpall
Jalgrattasport
Kergejõustik
Korvpall
Laskmine
Maadlus
Maahoki
Moodne viievõistlus
Poks
Purjetamine
Ratsutamine
Sportvõimlemine
Sõudmine
Tõstmine
Ujumine
Veepall
Vehklemine
Vettehüpped

 
Suveolümpiamängud, 1960
Rooma
Kõpu poolsaar

Kõpu poolsaar (vanadel merekaartidel Dagerort, vene keeles полуостров Дагерорт) on poolsaar Hiiumaa lääneosas.

Poolsaar on umbes 21 kilomeetrit pikk ja kuni 7,3 kilomeetrit lai. Poolsaar lõpeb läänes Ristna neemega.

Kõpu poolsaarel (Hirmuste, Jõesuu, Kalana, Kaleste, Kiduspe, Kõpu, Luidja ja Mägipe külas) elab umbes 200 inimest.

Loodus
Lõunaranda liigestavad Kaleste, Kiduspe ja Mardihansu laht, põhjas on suurim Luidja laht. Kõpu poolsaare keskosas kerkib lavajas Kõpu kõrgustik, kus on Lääne-Eesti saarestiku kõrgeim koht – 68-meetrine Tornimägi. On ka kõrgeid luiteid (Rebastemäed), rannaastanguid ja rändrahne. Suurt osa poolsaarest katab okasmets, kasvab ka jugapuud, luuderohtu ja teisi atlantilisi taimeliike.
Kaitsealadest asuvad poolsaarel Kõpu looduskaitseala ning Kõpu-Vaessoo hoiuala ja Suureranna hoiuala.

Poolsaarel asuvad Kõpu ja Ristna tuletorn.

Poolsaare militaarajalugu
Esimese maailmasõja ajal asus Hiiumaal Kõpu poolsaarel Peeter Suure Merekindluse Väinamere positsiooni Rannapatarei nr 47 (IV-152 mm Canet' suurtükki) Hirmuste lähedal.

Teise maailmasõja alguses asus Kõpu poolsaarel NSV Liidu mereväe Punalipulise Balti laevastiku Teise maailmasõja aegne Läänemere rajooni rannakaitse eelpositsiooni kaitsesektori Rannakaitsepatarei nr 42 Kalanal. Rannakaitsepatarei nr 149, III-180, Poama piirkonnas.

Pärast Teist maailmasõda ehitati poolsaarele tänapäeval vaadeldavad neli suurtükipositsiooni ja tulejuhtimistorn (). 

Samal territooriumil tegutses pärast rannapatarei likvideerimist NSV Liidu õhukaitsevägede 14. õhukaitsediviisi 4. õhukaitse raadiotehniline brigaadi 2309. raadiotehnilise pataljoni 928. üksik raadiolokatsioonirood (928 орлр) (s/o 87235) ja raadiolokaatorijaam. Alale ehitati suured betoonangaarid randa, radarimäed, helikopteriplats ja muud.

Pilte

Viited

Välislingid
Kõpu poolsaare Facebooki grupp

Hiiumaa vald
Hiiu maakonna poolsaared
Olümpiatõotus

Olümpiatõotus ehk olümpiavanne on vanne, mille olümpiamängude avatseremoonial annavad sportlaste, kohtunike ja treenerite esindajad. See on sümboolne tagatis, mis peab ülal hoidma olümpiamängude sportlikku vaimu.

Sportlasvanne sisaldab lubadust ausalt võistelda, kohtunikevanne aga lubadust ausalt kohtunikukohust täita. Sportlasvanne anti esmakordselt 1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis, kohtunikevanne 1972. aasta suveolümpiamängudel Münchenis, treenerite vanne 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis.

Sportlasvanne
"Ma tõotan kõigi võistlejate nimel, et me täidame ausate sportlastena olümpiamängude reegleid, võistleme rüütellikult spordi kuulsuse ja oma võistkonna au eest!"

Tänapäevasem sportlasvanne kõlab järgmiselt:
"Ma tõotan kõigi sportlaste nimel, et neist olümpiamängudest osa võttes austame ja täidame reegleid, mille järgi neid peetakse, ning võistleme tõeliselt sportlikus vaimus oma võistkonna auks ja spordi kuulsuseks."

Olümpiatõotuse andjad suveolümpiamängudel

Olümpiatõotuse andjad taliolümpiamängudel

Olümpiamängud
Olümpiamargid

Olümpiamargid on postmargid, mida antakse välja olümpiamängude toimumise puhul. 

Esimesed olümpiateemalised postmargid tulid käibele juba 1896. aasta Ateena olümpiamängude puhul. Kuni 1924. aastani andis marke välja vaid see riik, kus mängud toimusid, sealtpeale aga levis traditsioon laiemalt. Tänapäeval antakse olümpiateemalisi marke välja kõikjal maailmas, sealhulgas ka Eestis.

Olümpiamängud
Postmargid
Olümpiamündid

Olümpiamündid on olümpiamängude puhul käibele lastavad meenemündid.

Esimesed olümpiamündid lasti käibele Helsingis 1952. aasta olümpiamängude puhul. Praeguseks on olümpiamünte välja andnud mitmed maailma riigid, sealhulgas ka Eesti.

Viited

Olümpiamängud
Numismaatika
Staadion

Staadion on suur spordirajatis, kus on harilikult kaheksa jooksurajaga 400 m pikkune ovaalne jooksuring ning hüppe-, tõuke-, heite- ja viskealade kohad. Spetsialiseeritud staadionidel võib olla keskel normaalmõõtmetega jalgpalliväljak. Staadioni ümbritsevad pealtvaatajate tribüünid, tabloo, lisaks kuulub suuremate staadionide juurde teenindushooneid ja muud vajalikku. 

Maailma suurim on P'yŏngyangis asuv Rŭngnado 1. Mai staadion, mis mahutab 150 000 pealtvaatajat.

Ajalugu
Sõna on tulnud kreeka sõnast stadion, mis tähistas pikkusühikut (umbes 200 meetrit).

Väljakud (staadionid) olid algselt pika kitsa ristküliku kujulised (külgede suhe umbes 1:7). Tähtsamatel staadionidel olid väljaku ümber muldkuhjatistele rajatud pealtvaatajatele istekohad.

Ateena uuendatud antiiksel panatenaiade staadionil peeti 1896. aastal esimesed nüüdisolümpiamängud.

Vaata ka
 Jalgpallistaadion
 Staadionite loend
 Staadionite loend mahutavuse järgi
 Kodustaadion

Välislingid 

Maailma staadionid
Olümpiamängude autasud

Olümpiamängude autasud on käivad kaasa olümpiamängude ja olümpialiikumisega. Lisaks olümpiamängude autasudele annab ROK autasusid ka olümpialiikumise edendamise eest.

Olümpiadiplom teenete eest (asutatud 1905) – üksikisikule, kes ei ole otseselt olümpialiikumisega seotud, kuid on oluliselt levitanud olümpiaideid.
Olümpiakarikas (1906) – organisatsioonile, kes ei ole otseselt olümpialiikumisega seotud, kuid on oluliselt toetanud sporti ja levitanud olümpiaideid.
Fearnley karikas (1950) – spordiklubile või -organisatsioonile eriliste teenete eest olümpialiikumise edendamisel.
Mahammed Taheri trofee (1950) – amatöörsportlasele, kelle sportlik tegevus väljendab kõige paremini olümpiavaimu.
Bonacossa trofee (1954) – rahvuslikule olümpiakomiteele teenete eest olümpialiikumise arendamisel.
Tokio linna trofee (1964) – sportlasele või sportlaste grupile, kelle käitumine olümpiamängudel on erakordse heatahtlikkuse eeskuju.
Olümpiatunnustusautasu (1972) – isikule, kes aastate jooksul on osutanud märkimisväärseid teeneid rahvuslikule olümpiakomiteele.

Olümpiamängud
Olümpiamuuseumid

Olümpiamuuseumid on muuseumid, kus säilitatakse ja eksponeeritakse olümpiaajalooga seotud esemeid ja dokumente. Tähtsamad olümpiamuuseumid asuvad Olümpias (Kreeka) ja Lausanne'is (Šveits).

Antiikolümpiamängude sünnipaigas Olümpias asuva Kaasaegsete Olümpiamängude Ajaloo Muuseumi (inglise keeles The Historical Museum of the Modern Olympic Games) eest kannab hoolt Rahvusvaheline Olümpiaakadeemia (ROA). Muuseum asutati 1961. aastal maineka Kreeka filatelistist metseeni Georgios Papastefanou initsiatiivil Olümpiafilateelia Muuseumi nime all ning pärast laiendamist 1972. aastal sai see nimeks Olümpiamängude Ajaloo Muuseum.

Muuseumi väärtuslikuma osa moodustabki just Papastefanou margikollektsioon, kus muu hulgas on ka täiskomplekt 1896. aasta Ateena mängude olümpiamarke. Muuseumi püsiekspositsioon annab ülevaate kaasaegsete olümpiamängude ajaloost alates Kreeka niinimetatud Zappase olümpiamängudest kuni viimaste kaasaegsete rahvusvaheliste mängudeni.

Lausanne'is (Šveits), kus asub Rahvusvahelise Olümpiakomitee (ROK) peakorter, on ka Olümpiamuuseum (inglise keeles The Olympic Museum), mis tegutsebki otse ROK-i egiidi all.

Esmakordselt tekkis olümpiamuuseumi idee Pierre de Coubertinil 1915. aastal – kohe, kui ROK-i peakorter Lusanne´i kolis. Olümpiamängude taaselustamise 40. aastapäeval 1934. aastal avaski olümpiamuuseum uksed. 1993. aastal avati Juan Antonio Samaranchi initsiatiivil muuseumihoones uuendatud Olümpiamuuseum.

Tegemist pole aga enam pelgalt muuseumiga, vaid multidistsiplinaarse Olümpiauuringute Keskusega (inglise keeles Olympic Studies Centre), mis tutvustab olümpismi humanistlikke ideid ja spordi harivaid väärtusi.  
   
Moodsas muuseumihoones asuvad raamatukogu, arhiiv, auditoorium ning ROK-i ajakirja Olympic Magazine toimetus.

Välislingid 
 
Kaasaegsete Olümpiamängude Ajaloo Muuseum Olümpias

Olümpiamängud
Seitse maailmaimet

Seitse maailmaimet, täpsemalt vanaaja seitse maailmaimet olid antiikajal (alates 3. sajandist eKr) välja valitud seitse maailma ehituskunsti ja skulptuuri tippsaavutust.Nendel piltidel ei ole täpsustatud täpselt kuidas oli sel ajal

Maailmaimede nimekirju on olnud erinevaid. Esimese seitsme maailmaime nimekirja koostas vanakreeka õpetlane Kallimachos Aleksandria Museionis. See ei ole aga säilinud ja ei ole teada, kas see on samasugune, nagu meie seda tunneme. Vanim säilinud seitsme maailmaime nimekiri on säilinud ühes raidkirjas, mis pärineb 2. sajandist eKr ja mille on üles tähendanud kreeklane Antipatros Sidonist:

"Nägin su müüre, suur Babülon, laiu, et vankriga sõida, näinud olen ka Zeusi Olümpia külas, vaadanud Babüloni rippuvaid aedu ja Heliose tohutut kolossi, ja püramiidi, mille loonud kestev raske vaev, tunnen Mausolose hiigelhauakambrit. (...) Ent kui ma nägin Artemisele pühendatud pühakoda, mille katus pilvi riivab, siis kahvatas ta kõrval kõik, sest väljaspool Olümpost ei kohta päike kuskil sellist ilu."

Sellest lähtudes on kõige sagedamini vanaaja seitsme maailmaime hulka arvatud 
Cheopsi püramiid Egiptuses, 
Semiramise rippaiad Babülonis, 
Artemise tempel Ephesoses, 
Zeusi kuju Olümpias, 
Halikarnassose mausoleum, 
Rhodose koloss ja 
Pharose tuletorn (Aleksandria sadamas).

Neist on tänaseni säilinud ainult Cheopsi püramiid.

Kirjandus
Aleksandra Neihardt, Irina Šišova. Vanaaja seitse maailmaimet, Tallinn 1969.

Välislingid

 
tere
Elektrivool

Elektrivool on elektrilaengute suunatud liikumine elektriahelas. Laenguid kannavad metallist ahelaosades elektronid, pooljuhtides elektronid ja augud, vedelates ja tahketes elektrolüütides ioonid, gaasides elektronid ja ioonid, vaakumis teatud tingimustel elektronid.

Esimene elektrivoolu allikas oli galvaanielement.

Elektrivoolu suund
Elektrivoolu suund on kokkuleppeliselt positiivsete laengute liikumise suund (vooluallika välisahelas plusselektroodilt miinuselektroodile). Elektronid liiguvad tegelikult vastupidises suunas (miinuselt plussile).

Elektrivoolu liigid
Voolu ajalise muutumise laadi järgi eristatakse kestvalt ühesuunalist alalisvoolu ja perioodiliselt muutuva suunaga vahelduvvoolu. Alalisvoolu, mille hetkväärtus perioodiliselt muutub, nimetatakse pulseervooluks; niisugune on näiteks alaldi väljundvool. Vahelduvvoolu tähtsaim liik on siinusvool, mille hetkväärtus muutub siinusfunktsiooni järgi.

Laengukandjate korrapärast liikumist elektrijuhis nimetatakse juhtivusvooluks. Elektrilaenguga makroosakeste liikumist vaakumis või keskkonnas, millel puudub elektrijuhtivus, nimetatakse konvektsioonvooluks.

Elektrivoolu iseloomustavateks ja mõõdetavateks füüsikalisteks suurusteks on voolutugevus ja voolutihedus.

Elektrivool füüsikalise suurusena
Termin "elektrivool" on ülalkirjeldatud füüsikalise nähtuse kõrval kasutusel ka amprites mõõdetava elektrilise suuruse tähenduses, näiteks Euroopa standardis IEC 60027-7 (2010-05) electric current, samuti vastavas Eesti standardis.

Elektrivoolu ja ühtlasi voolutugevuse tähise I (prantsuskeelse nimetuse intensité de courant esitäht) võttis kasutusele prantsuse füüsik André-Marie Ampère (1775 ‒1836), kelle järgi hiljem nimetati elektrivoolu tugevuse ühik ‒ amper.

Vaata ka 
Voolutugevus
Poyntingi vektor

Viited

Elekter
Elektrotehnika
1972. aasta taliolümpiamängud

1972. aasta taliolümpiamängud olid XI taliolümpiamängud. Need  toimusid  3.–13. veebruaril 1972. aastal Jaapanis Sapporo linnas, Hokkaidō piirkonna halduskeskuses.  

Sapporo kinnitati taliolümpiamängude linnaks ROK-i 64. istungil Roomas 1966. aastal.
Teised kandideerinud linnad olid Banff (Kanada), Lahti (Soome) ja Salt Lake City (USA).

Mängudel osales 35 riiki 1006 sportlasega (neist 206 naist). 
Esmakordselt olid olümpial Filipiinid ja Taiwan. 

Suurim võistkond oli USA-l – 138 sportlast.

Spordialad 

Olümpial jagati välja 35 komplekti medaleid (lisandus laskesuusatamises 4x7,5 km teatevõistlus).

Mäesuusatamine (6)
Laskesuusatamine (2)
Murdmaasuusatamine (7)
Suusahüpped (2)
Kahevõistlus (1)
Iluuisutamine (3)
Kiiruisutamine (8)
Jäähoki (1)
Bobisõit (2)
Kelgutamine (3) 

Olümpiamängud avas Jaapani keiser Hirohito.
Gaboni riigipeade loend

Gaboni riigipeade loend loetleb Gaboni riigipead alates Prantsusmaalt autonoomia saamisest 1958. aastal kuni tänapäevani.

Riigipeade loendid
Gabon
Elektrijaam

Elektrijaam on energia muundamise seadmete ja rajatiste kompleks, mis toodab elektrienergiat teistest energialiikidest.  Elektrijaamu liigitataksegi selle järgi, millist liiki energiat  – primaarenergiat – elektrienergiaks muundatakse:
soojuselektrijaamad – kütuse põletamisel vabanev keemilise sideme energia;
hüdroelektrijaamad –  hüdroenergia;
tuumaelektrijaamad, loodeteelektrijaamad – tuumaenergia;
tuuleelektrijaamad – tuuleenergia;
päikeseelektrijaamad – päikeseenergia; 
geotermaalelektrijaamad – geotermaalenergia (maasisene soojus).

Soojuselektrijaamadeks laiemas tähenduses loetakse kõik elektrijaamad, mis põhinevad nii kütuse põletamisel kui ka soojuse otsesel kasutamisel, seega siis ka tuuma-, päikesesoojus- ja geotermaalelektrijaamad. Kui soojuselektrijaam annab tarbijale lisaks elektrienergiale ka soojust, nimetatakse seda koostootmisjaamaks.

Elektrijaamades muundatakse primaarenergia elektrienergiaks peamiselt mehaanilise energia vahendusel turbiini abil:  soojuselektrijaamas paneb elektrigeneraatori pöörlema auruturbiin või gaasiturbiin, hüdroelektrijaamas hüdroturbiin ja tuuleelektrijaamas tuuleturbiin. Peamiselt teisaldatavas elektrijaamas võib elektrigeneraatorit käitada sisepõlemismootor. Primaarenergia vahetu muundumine elektrienergiaks toimub fotoelektrilises päikeseelektrijaamas, samuti kütuseelementide kasutamise korral.

Primaarenergiat elektrienergiaks muundav seadmestik moodustab tavaliselt tervikliku ploki. Enamasti töötab elektrijaamas rööbiti mitu energiaplokki. Lisaks energiaplokkidele kuuluvad jaama koosseisu energiakandjate vastuvõtu ja töötlemise seadmed, juhtimis- ja reguleerimisseadmed, elektrienergia väljastamise ja jaotamise seadmed, samuti mitmesugused abiseadmed ja hoonestus. 

Elektrijaamast läheb elektrienergia elektriliini(de) kaudu elektrivõrku.

Kasutatud kirjandus 
 Endel Risthein. Sissejuhatus energiatehnikasse
Koeru vald

Koeru vald oli kohalik omavalitsusüksus Eestis Järva maakonna idaosas.

Vald moodustati 20. veebruaril 1992 Koeru külanõukogust.

Ajalugu 
Koeru valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1992.

Järva-Jaani Vallavolikogu tegi 28.01.2016 ettepaneku Albu, Ambla, Imavere, Järva-Jaani, Kareda, Koeru, Roosna-Alliku ja Koigi valdade ühendamiseks Järva vallaks. Koeru Vallavolikogu otsustas läbirääkimiste käigus ühinemisest loobuda ja liituda hoopis Rakke vallaga. Sellele vaatamata otsustas Vabariigi Valitsus 2017. aasta juunis liita Koeru vald moodustatava Järva vallaga. Sundliitmise otsuse vaidlustas Koeru Vallavolikogu Riigikohtus. 4. oktoobril 2017 jättis Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium vallavolikogu taotluse rahuldamata.

Haldusjaotus 
1939. aastani eksisteerinud Koeru vald jaotati nii, et praeguse Koeru valla territoorium kattus suuremalt jaolt tollase Väinjärve valla territooriumiga. 1950 vallad kaotati.

Asustus

Alevik 
Koeru

Külad 
Abaja – Aruküla – Ervita – Jõeküla – Kalitsa – Kapu – Koidu-Ellavere – Kuusna – Laaneotsa – Liusvere – Merja – Norra – Preedi – Puhmu – Rõhu – Salutaguse – Santovi – Tammiku – Tudre – Udeva – Vahuküla – Valila – Vao – Visusti – Vuti – Väinjärve

Loodus

Koeru vald asub Järvamaa idaosas, Pandivere kõrgustiku lõunanõlval ja Endla nõo põhjaalal. Koeru vald on põllustatud ja tihedasti asutatud.

Jõed ja järved
Endise Koeru valla territooriumil asub Järva maakonna suurim järv – Väinjärv. Valla lõunaosas voolavaid Võrtsijärve-Peipsi vesikonda kuuluvad Põltsamaa jõgi ja tema lisajõed Preedi, Oostriku ja Võlingi oja. Mullastiku moodustavad leetunud ja leostunud kamar-karbonaatmullad.

Pinnamood
Endise Koeru valla alad asuvad suhteliselt kõrgel Kroonilinna nullist. Koeru telemasti taldmik Kapu külas Haagi mäel asub 106 m kõrgusel merepinnast. Väinjärv asub 79,3 meetri kõrgusel.

Allikad
Endla looduskaitseala asus Koeru valla territooriumil. Koeru alades olid Norra allikad. Allikavesi oli ka Koeru valla suurim loodusrikkus. Allikaveed kanduvad edasi Norra ojja ja Oostriku jõkke. Norra allikate Oostriku allikajärv, Värviallikas, Voltre Kaevuallikas on suured vaatamisväärsused. Suurimaks vaatamisväärsuseks Koeru vallas oli Purskav allikas.

Vaata ka 
Koeru kihelkond
Koeru Kultuurimaja

Viited

Eesti endised vallad
Erakond Res Publica

Erakond Res Publica [resp'ublika] oli 8. detsembrist 2001 kuni 15. novembrini 2006 tegutsenud Eesti erakond.
Varem kasutati ametliku nimena nime Ühendus Vabariigi Eest – Res Publica (lühend: ÜVE-RP või RP).

Erakonna majandusprogrammi eesmärk oli pikaajaline ressursse säästev majanduskasv.

Erakond Res Publica asutati inimestega ühendusest Res Publica. 2001. aastal muudeti MTÜ juriidiliselt erakonnaks, sest grupp noori otsustas Res Publica abil hakata muutma Eesti poliitilist kultuuri. Ühe aastaga astus erakonda ligi tuhat uut liiget, oma õla panid alla sajad toetajad ning selle tulemusel sündiski 8. detsembril 2001 Eestis uus erakond. 

2003. aasta Riigikogu valimistel saatis erakonda edu: parlamenti saadi 28 mandaadiga (võrdselt Keskerakonnaga). Seejärel moodustati Juhan Partsi juhitav valitsuskoalitsioon, kuhu kuulusid ka Reformierakond ja Rahvaliit. 

Res Publicas oli 1. juunil 2003 umbes 4100 liiget.

Esimehed 

Res Publica esimeesteks on olnud:
 Rein Taagepera – 8. detsember 2001 – 24. august 2002
 Juhan Parts – 24. august 2002 – 4. juuni 2005 
 Taavi Veskimägi – 4. juuni 2005 – 4. juuni 2006

Ühinemine erakonnaga Isamaaliit
4. aprillil 2006 teatasid erakond Isamaaliit ja erakond Res Publica kavatsusest ühineda. 4. juunil pälvis ühinemisotsus Pärnus mõlema erakonna suurkogu toetuse. Ühinenud erakonna nimeks pakuti algul nime Erakond Eesti Eest, hiljem sai erakondade volikogude toetusel nimeks Isamaa ja Res Publica Liit. Sügisel 2006 erakonnad ühinesid.

Viited 

Res Publica