joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rauno Alliku

Rauno Alliku (sündinud 2. märtsil 1990 Paikusel) on Eesti jalgpallur (ründaja). Ta mängib Eesti Premium liiga klubis Tallinna FC Flora.

Klubikarjäär

Koondisekarjäär
Eesti jalgpallikoondises on Alliku mänginud 8 mängu. A-koondise debüüdi tegi Alliku 18. detsembril 2010 sõpruskohtumises Hiina vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Markus Jürgenson ja Marko Meerits.

Karjääri statistika

Klubi
Uuendatud seisuga 3. detsember 2017

Koondis

Saavutused

Klubi
Tallinna FC Flora
Meistriliiga: 2010, 2011, 2015, 2017, 2019
Eesti karikas: 2011, 2013, 2016
Eesti Superkarikas: 2011, 2012, 2014, 2016

Vaata ka
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid
Rauno Alliku tõusis vutikoondise liidriks Pärnu Postimees, 14. oktoober 2008
Eesti Jalgpalli Liidu profiil
FC Flora profiil
Transfermarkti profiil
Koondise mängud

Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallikoondislased
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Viljandi JK Tuleviku jalgpallurid
Pärnu JK Vapruse jalgpallurid
Meistriliiga mängijad
Sündinud 1990
2S3 Akatsija

152 mm liikursuurtükk 2S3 Akatsia on Nõukogude Liidus külma sõja ajal valmistatud soomustatud liikurhaubits. On jätkuvalt mitme riigi relvastuses.

Taktikalis-tehnilised andmed 
Kaal: 27,5 t
Pikkus rännakasendis rauaga: 8,4 m
Laius: 3,25 m
Kõrgus: 3,05 m
Kliirens: 0,45 m
Haubitsa kaliiber: 152,4 mm
Raua pikkus: 27 kaliibrit
Laskekaugus tavalise mürsuga: 17,5 km
Laskekiirus: 4 lasku/min
Kildmürsu normaalkaal: 43,56 kg
Lahingkomplekt: 46 mürsku
Tõstenurk: -4...+60°
Laskesektor: 360°
Kuulipilduja: 7,62mm PKT

Mootor: Vedelikjahutusega 4-taktiline diiselmootor V-59
Võimsus: 520 hj 
Kiirus: 63 km/h
Kütuse tagavara: 830 ltr
Kütusekulu: 165 ltr/100 km
Sõidukaugus: 500 km

Soomuskaitse: 15-30 mm
Tõusunurk: 30°
Ületatav kraav: 3 m
ÜLetatav sein: 0,7 m
Läbitav veetõke: 1,05 m

Meeskond: 4 masinas + 2 positsioonil

Variandid 
Objekt 303 - eksperimentaalprototüüp haubitsaga D-11 ja D-11M.
2S3 - lahingkomplekt 40 mürsku, toodetud 1970-1975.
2S3M - trummelsalv 12 mürsuga, lahingkomplekt suurendatud 46 mürsuni, toodetud 1975-1987.
2S3M1 - lisatud juhtimiselektroonika ja uus sihik, toodetud 1987 - 1993, varasemad masinad moderniseeritud.
2S3M2 - versioon 155mm haubitsaga, valmistatud aastal 2000.

Ajalugu 
2S3 oli vastukaaluks USA selleaegsele liikurhaubitsale M109. Haubitsa väljatöötamist alustati 1967. a suvel. Peakonstruktor oli G. Jefimov. Laskeseade D-22 kohaldati välihaubitsalt D-20, veermik GM-123 õhutõrjeraketisüsteemilt Krug. Esimesed 2 eksemplari valmisid juba 1968, kuid 1969. aastani kestnud testide tulemusena avastati puudujääke. Probleemid lahendati ja esimesed seeriahaubitsad valmisid 1970 a. lõpul. Relvastusse võeti vägedes ametlikult 1971. a. Lääne vaatlejate poolt märgati esmakordselt 1973 ja sai NATO nimetuseks M1973. 1975. ja 1987. a haubitsat moderniseeriti. 

Tootmine lõpetati 1993; vaid 2000. a valmistati 155mm eksportversioon. Moodsa sõjanduse tingimustes jäi ebapiisavaks (jäi ka alla NATO haubitsatele) relva efektiivne laskekaugus. Järeltulijaks sai liikurhaubits Msta-S. Siiski on Akatsiad veel relvastuses, sest uuemaid haubitsaid pole suudetud piisavalt toota.

Akatsiad on osalenud edukalt mitmetes relvakonfliktides, sealhulgas Nõukogude Liidu-Afganistani sõjas, Tšetšeenia sõdades ja Venemaa-Gruusia sõjas.

Galerii

Kasutajad 
2S3 on relvastuses vähemalt 15 riigis. Enamus on Venemaal (u 1400 + u 1600 ladudes), Ukrainas (u 500) ja Valgevenes (u 165). Vene motolaskurbrigaadi suurtükiväepataljonis on tavaliselt 18 Akatsiat.

Vaata ka 
 M109
 Msta-S
 PzH 2000
 D-20

Lingid 
FAS.org - 2S3
Tootjatehas Motovilikinskije zavodõ - 2S3

Nõukogude Liidu liikursuurtükid
Venemaa relvad
Albert Prosa

Albert Prosa (sündinud 1. oktoobril 1990 Tartus) on Eesti jalgpallur, kes mängib Eesti meistriliiga klubis FCI Tallinn.

Klubikärjäär

Koondisekarjäär
Eesti koondises on Prosa pidanud seitse kohtumist. Debüüdi tegi ta 20-aastasena 25. mail 2011 mitteametlikus sõprusmängus Baskimaa vastu. A-koondise ametliku debüüdi tegi ta 19. juunil 2011 sõpruskohtumises Tšiili vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Mikk Reintam, Henri Anier, Siim Tenno, Joel Indermitte, Meelis Peitre, Joonas Tamm ja Andrei Veis.

Esimese värava lõi ta koondises 6. jaanuaril 2016 Abu Dhabis peetud sõprusmängus Rootsi vastu.

Karjääri statistika

Klubi
Uuendatud seisuga 29. november 2017

Koondis
Uuendatud seisuga 29. november 2017

Koondiseväravad

Saavutused

Meeskondlikud
Flora
Meistriliiga: 2015
Eesti karikas: 2013
Eesti Superkarikas: 2012, 2014

FCI Tallinn
Eesti karikas: 2017
Eesti Superkarikas: 2017

Individuaalsed
Premium liiga parim väravakütt 2017

Vaata ka
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid
 Oktoobri parimaks valiti Albert Prosa
Eesti Jalgpalli Liidu profiil
Transfermarkti profiil
Koondise mängud

Eesti jalgpallikoondislased
Tartu JK Tammeka jalgpallurid
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Sündinud 1990
FCI Tallinna jalgpallurid
Eesti jalgpallurid välismaal
Eesti jalgpallurid
Vahur Vahtramäe

Vahur Vahtramäe (sündinud 24. septembril 1976) on eesti jalgpallur, kes mängib Eesti meistriliiga klubis Paide Linnameeskond.

Koondisekarjäär
Eesti koondises on Vahtramäe pidanud 7 kohtumist. Debüüdi tegi ta 18-aastasena 26. oktoobril 1994 sõprusmängus Soome vastu. Lisaks temale tegid samas mängus debüüdi Rain Vessenberg ja Janek Kiisman.

Saavutused

Individuaalsed
  Meistriliiga
 JK Tallinna Kalev parim väravakütt 2009

Vaata ka 
 Eesti jalgpallikoondislaste loend

Eesti jalgpallikoondislased
Sündinud 1976
Paide Linnameeskonna jalgpallurid
Eesti jalgpallurid
M109

155 mm liikursuurtükk M109 on USA-s külma sõja ajal valmistatud soomustatud liikurhaubits. See on üks tuntumaid ja enamtoodetud liikursuurtükke maailmas ning on jätkuvalt paljude riikide relvastuses.

Valmistatud on ka sama kere baasil laskemoonaveok M992.

Põhilised taktikalis-tehnilised andmed 

Kaliiber: 155 mm
Tõstenurk: −5...+75°
Laskesektor: 360°
Mootor: Detroit Diesel vedelikjahutusega 2-taktiline diiselmootor 8V71T
Silindrid ja töömaht: 8; 9300 cm³
Võimsus: 356 hj
Käigukast: 4 edasi- + 2 tagasikäiku
Meeskond: Meeskonnaülem + 4 meeskonnaliiget + juht

Variandid 

Liikursuurtüki areng ja eri riikides vastavate USA põhiversioonide baasil ja suhtes edasi arendatud modifikatsioonid.

M109 – USA põhiversioon
M109A1
M1091B
M109A2
M109A3
M109A3B
M109A4
M109A5
M109A6 Paladin
M109 AL Doher – Iisraeli versioon
M109G – Saksamaa versioon
M109A3GA1
M109A3GA2
M109A3DK – Taani versioon
M109A3GN – Norra versioon
M109A3GNM
M109A4BE – Belgia versioon
M109A5Ö – Austria versioon
M109 KAWEST – Šveitsi versioon

Ajalugu 

M109 on valmistatud USAs 1953–1960 liikursuurtüki M44 järeltulijana. Paralleelselt töötati välja ka 105 mm versioon M108, mis ei osutunud aga väga efektiivseks. Tootmine algas 1962 ja relvastusse võeti haubits järgneval aastal. Kokku on toodetud 9205 M109 tüüpi haubitsat ja tema modifikatsiooni. Tuleristsed sai M109 Vietnami sõjas, kus osutus väga efektiivseks just tänu ringsele laskesektorile. Hiljem on M109 osalenud tänu suurele toodanguarvule ja rohkele ekspordile paljudes lokaalsetes sõdades. Relva on palju moderniseeritud. Algne 23-kaliibriline raud on vahetatud 39-kaliibrilise vastu, täiustatud on sihtimis- ja laadimissüsteeme. Tootmine lõpetati täielikult 2003. 

Euroopas ja NATO-s on hakatud lahingukõlbulikku, kuid moraalselt siiski vananenud M109-t välja vahetama. Üks järeltulijaid on saksa PzH 2000, Suurbritannias aga AS-90.

Kasutajaid 
  - alates 2022. aastast.
 ...

Vaata ka 
 2S3 Akatsija
 2S19 Msta-S
 AHS Krab
 PzH 2000

Viited 

Liikursuurtükid
Ameerika Ühendriikide relvad
Pu'er

Pu'er (hiina 普洱市) on ringkonna õigustega linn Hiinas Yunnanis. Piirneb läänes Birmaga ning kagus Laose ja Vietnamiga.

1950–2007 oli linna nimi Simao.

Haldusjaotus 

Ringkonna õigustega linn koosneb Simao linnarajoonist ja üheksast autonoomsest maakonnast:

 Jiangchengi Hani-Jii autonoomne maakond
 Jingdongi Jii autonoomne maakond
 Jinggu Tai-Jii autonoomne maakond
 Lancangi Lahu autonoomne maakond
 Mengliani Tai-Lahu-Vaa autonoomne maakond
 Mojiangi Hani autonoomne maakond
 Ning’eri Hani-Jii autonoomne maakond
 Zhenyuani Jii-Hani-Lahu autonoomne maakond
 Ximengi Vaa autonoomne maakond

Majandus 

Pu'eri üks peamisi tooteid on Pu-erhi tee.

Välislingid 

Pu'eri koduleht

Hiina ringkonna õigustega linnad
Yunnan
Robert Frost

Robert Frost (26. märts 1874 – 29. jaanuar 1963) oli ameerika luuletaja.

Tunnustus
Robert Frost valiti 1937. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Eesti keeles ilmunud
Robert Frost. Lehtedel sammuja. (Inglise keelest tõlkinud Minni Nurme.) Tallinn: Eesti Raamat, 1965. (Sari "XX sajandi luule".)

Ameerika Ühendriikide luuletajad
Sündinud 1874
Surnud 1963
Eestlaste Kesknõukogu Kanadas

Eestlaste Kesknõukogu Kanadas (inglise keeles Estonian Central Council in Canada) on väliseesti organisatsioon Kanadas. See on asutatud 1951. aastal.

Välislingid
Koduleht

Välis-Eesti
Kanada organisatsioonid
Xishuangbanna

Xishuangbanna Tai autonoomne ringkond on 2. järgu haldusüksus (autonoomne ringkond) Hiinas Yunnani provintsis. Piirneb lõunas Birma ja Taiga. Ringkonna halduskeskus Jinghong asub Mekongi ääres.

Ringkonna nimi tähendab tai-lõõ keeles 'kaksteist tuhat riisipõldu'.

Ringkonnas valitseb troopiline kliima. Sealsete vihmametsade elusloodus on äärmiselt mitmekesine. Seal leiduvad Hiina viimased looduses elavad metsikud india elevandid. Ringkonna järgi on nime saanud endeemne kannatuslille liik Passiflora xishuangbannaensis.

Haldusjaotus
Jaguneb üheks maakonna õigustega linnaks ja kaheks maakonnaks: 
 Jinghong (景洪市)
 Menghai maakond (勐海县)
 Mengla maakond (勐腊县)

2000. aasta rahvaloenduse andmeil oli ringkonna rahvuslik koosseis järgmine:

Ringkonnas asub Xishuangbanna Gasa lennujaam.

Välislingid
 Ringkonnavalitsus

Hiina autonoomsed ringkonnad
Yunnan
Promenaad

Promenaad on jalutustee või jalakäijate puiestee.
 

Näiteks on Haapsalus ja Pärnus rajatud ranna promenaad. 

Teed
Salaküttimine

Märksõna "salakütt" suunab siia; samanimelise filmi kohta vaata alajaotust Karikakramäng#Salakütt

Salaküttimine on ebaseaduslik küttimine, mille puhul jahiulukeid jälitatakse, püütakse, surmatakse ja omandatakse jahiluba omamata, keelatud kohas, keelatud ajal, keelatud viisil või keelatud jahipidamisvahenditega. Salaküttimisega tegeleja on salakütt.

Salaküttimine Eestis
 

Eesti tänapäevast jahipidamist reguleerib 2013. aasta jahiseadus. Seaduse järgi peavad salaküttimise eest järelevalvet nt keskkonnakaitseinspektorid. Salaküttimine on karistatav haldus- või kriminaalkorras.

Viited 

Jahindus
Estcoy

Estcoy (Est - Estonia, coy - company) on üldnimetus Scoutspataljoni koosseisu kuuluva kompaniisuuruse allüksuse kohta, mis osales rahvusvahelisel sõjalisel operatsioonil Afganistani Islamivabariigis. Estcoy komplekteeritakse Eesti kaitseväe üksuste baasil.

Komplekteerimine ja väljaõpe
Estcoy komplekteerimine algab umbes aasta enne planeeritavat välismissiooni algust ja väljaõpe pool aastat enne välismissioonile siirdumist. Ühe kompanii teenistus välismissioonil kestab pool aastat.

Estcoy-de nimekiri
Estcoy-1
Estcoy-2
Estcoy-3
Estcoy-4
Estcoy-5
Estcoy-6
Estcoy-7
Estcoy-8
Estcoy-E
Estcoy-9
Estcoy-10
Estcoy-11
Estcoy-12
Estcoy-13
Estcoy-14
Estcoy-15

Vaata ka
Eesti NATO sõjalistes operatsioonides
BALTSQN
EODT
ESTPATROL
ESTPLA
ESTRIF
NSE
UNIFIL

Viited

  24. aprill 2013, Jaanus Lenzo, 144 nädalat patrullbaasis Wahid, youtube.com
Hongwu

Hongwu (21. oktoober 1328 – 24. juuni 1398; hiina 洪武 Hóngwǔ, sünninimi 朱元璋 Zhū Yuánzhāng) oli Hiina keiser 1368. aastast oma surmani, Mingi dünastia rajaja.

Zhu Yuanzhang pärines tänapäeva Anhui provintsi Fengyangi maakonnast talupoja perekonnast. Tema isa oli põgenenud Nanjingist kõrgete maksude eest. 1344. aastal surid Zhu vanemad nälga. Ta läks buda templisse mungaks ning liitus hiljem Punaste Turbanite mässuliikumisega, kus ta tegi kiiret karjääri ja tõusis mässajate sõjaväe juhiks.

Pärast viimase Yuani dünastia keisri Toghon Temüri põgenemist kuulutas Zhu ennast keisriks ja võttis keisrinimeks Hongwu. Ta asutas uue dünastia, mille nimetas Da Ming (大明) 'suur kirkus'. Pealinn jäi esialgu Nanjingi.

Hongwu viis läbi maareformi, töötas välja uue seadustekogu, lasi asutada palju koole ja võttis kasutusele paberraha. Ta kaotas kantsleri ehk peaministri ametikoha ja koondas võimu enda kätte. Teda peetakse despootlikuks valitsejaks, kes kehtestas seaduserikkumiste eest karmid karistused ja lasi hukata tuhandeid ametnikke. Samas tõusis tema valitsusajal Hiina elanike arv hinnanguliselt umbes 50% ja paranes rahva elatustase.

Pärast Honwu surma tõusis troonile tema pojapoeg Jianwen.

Hongwu on maetud Ming Xiaolingi mausoleumi Nanjingis.
Mingi dünastia keisrid
Yuani dünastia inimesed‎
Sündinud 1328
Surnud 1398
Kristjan Jõekalda

Kristjan Jõekalda (sündinud 14. septembril 1971) on eesti telesaatejuht.
 
Ta on õppinud Tallinna 13. Keskkoolis ning lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli telerežii erialal.
 
27. aprillil 2005 avaldati ajakirja Nädal lugejaküsitluse tulemused, mille põhjal tuli Jõekalda 433 häälega parima meessaatejuhi kategoorias teisele kohale Vahur Kersna (766) järel ja Hannes Võrno (401) ees. Ta on valitud neljal korral Eesti Meelelahutusauhindade jagamisel aasta meessaatejuhiks ja ühel korral aasta meelelahutajaks.
 
Ta on mänginud tamburiini ansamblis Kala.

Saated

 "Foobia"
 "Rooside sõda" (koos Teet Margnaga, algas 2004. aasta novembris) 
 "Käsi kullas"
 "Kahevõitlus"
 "Sõnasõda"
 "Nädalalõpp Kanal 2ga" (koos Teet Margnaga) jt.

Kristjan Jõekalda on koos Teet Margnaga juhtinud rännusaateid "Kaks kanget Lõuna-Ameerikas" (2009), "Kaks kanget Venemaal" (2011), "Kaks kanget Indias" (2013), "Kaks kanget Ameerikas" (2015), "Kaks kanget Kagu-Aasias" (2017), ''Kaks kanget Sovjetistanis''(2019), "Kaks kanget Jaapanis" (2020) ja "Kaks kanget Mehhikos" (2022).

Meelelahutussaates "Ice Dog M Show" etendas ta peategelast Ice Dog M-i.

Isiklikku
Tema ema Norma Jõekalda (sündinud 1938) töötas Eesti Televisioonis režissöörina ja isa Kaljo Jõekalda (1937–2018) teleoperaatorina. Kristjani ristiisa oli Valdo Pant.

Viited 

Eesti saatejuhid
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1971
Tim Burke

Tim Burke (õieti Timothy Burke; sündinud 3. veebruaril 1982 Paul Smiths) on USA laskesuusataja. Ta elab Lake Placidis ja esindab Lake Placidi laskesuusatamisklubi. Ta alustas laskesuusatamistreeninguid 1997. aastal ja kuulub USA koondisse 2004. aastast. 

Burke võistles esimest korda rahvusvahelisel tiitlivõistlusel 2004. aasta maailmameistrivõistlustel Oberhofis 20 km eraldistardiga sõidus ja sai 61. koha. Ta kuulus 2006. aasta OM-il Torinos üheksanda koha saanud USA 4×7,5 km teatemeeskonda. Individuaalselt jäi olümpial tema parimaks kohaks 10 km sprindis saadud 35. koht. 

2007. aasta MM-il Anterselvas sai Burke 20 km sõidus seitsmenda koha. 2008. aasta MM-il Östersundis oli ta sprindis üheksas ja jälitussõidus kümnes. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Pyeongchangis tuli Burke 10 km sprindis üheteistkümnendaks ja 20 km eraldistardiga sõidus neljateistkümnendaks.

2009. aasta suvistel maailmameistrivõistlustel rullsuuskadel Oberhofis sai Burke 10 km sprindis 4. koha ja 12,5 km jälitussõidus 5. koha.

Burke jõudis maailma karikavõistlustel esimest korda kümne parema hulka 8. detsembril 2006 Hochfilzenis, kui sai 10 km sprindis 10. koha. Esimest korda jõudis ta poodiumile 3. detsembril 2009 MK-avaetapil Östersundis 10 km sprindis, kui sai teise koha. Järgmisel päeval peetud 12,5 km jälitussõidus oli ta kolmas.

Välislingid 

 Tim Burke'i koduleht
 

Ameerika Ühendriikide sportlased
Sündinud 1982
Laskesuusatajad
Chongzhen

Chongzhen (6. veebruar 1611 – 25. aprill 1644; hiina 崇禎 Chóngzhēn, sünninimi Zhu Youjian 朱由檢) oli Hiina keiser 1627. aastast oma surmani, Mingi dünastia 16. ja viimane keiser.

Chongzhen oli keiser Taichangi viies poeg. Ta tõusis võimule vaid 16-aastasena pärast oma venna, keiser Tianqi, surma. Ta lasi tappa seni de facto valitsenud eunuhhi Wei Zhongxiani.

Chongzhen püüdis päästa dünastiat allakäigust, kuid see ei õnnestunud. Riigis puhkesid ülestõusud, mida mandžude rünnakute all ei suudetud maha suruda. Enne Li Zichengi juhitud mässajate kätte langemist kogus Chongzhen kõik oma lähedased kokku ja käskis neil ennast ära tappa. Kõik peale ühe tütre, printsess Changpingi, täitsid käsu. Chongzhen põgenes pärast seda Jingshani mäele ja poos end ühe puu otsa.

Chongzhen keelas Hiinas ära tubaka suitsetamise. Selle asemel hakati üha rohkem tarbima oopiumi.

Mingi dünastia keisrid‎
Sündinud 1611
Surnud 1644
Magdalena Forsberg

Maria Magdalena Forsberg (sünnilt Wallin, sündinud 25. juulil 1967 Örnsköldsvikis) on Rootsi endine murdmaa- ja laskesuusataja.

Forsberg võitis maailma karikavõistluste üldkarika kuus korda järjest aastatel 1997–2002 ja võitis oma karjääri jooksul 42 MK-etappi. Maailmameistriks tuli ta kuus korda, sai korra teise koha ja võitis viis pronksmedalit. 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys sai ta kaks pronksmedalit.

Ta on abielus endise laskesuusataja Henrik Forsbergiga.

Saavutused

Olümpiamängudel 
 2002  Salt Lake Citys
  pronksmedal 7,5 km sprindis
  pronksmedal 15 km eraldistardist sõidus

Maailmameistrivõistlustel 
 1996  Ruhpoldingis
  pronksmedal 7,5 km spindis
 1997  Osrblies
  maailmameister 10 km jälitussõidus
  maailmameister 15 km eraldistardida sõidus
  pronksmedal 7,5 km spindis
 1998  Pokljukas
  maailmameister 10 km jälitussõidus
 1999  Kontiolahtis
  hõbemedal 7,5 km spindis
  pronksmedal 12,5 km ühisstardiga sõidus
 2000  Oslos
  maailmameister 10 km jälitussõidus
  pronksmedal 15 km eraldistardida sõidus
 2001  Pokljukas
  maailmameister 12,5 km ühisstardiga sõidus
  maailmameister 15 km eraldistardida sõidus
  pronksmedal 10 km jälitussõidus

Välislingid 
 Magdalena Forsberg IBU kodulehel 
 

Rootsi laskesuusatajad
Sündinud 1967
Charles Kasiel Bliss

Charles Kasiel Bliss (sündinud Karl Kasiel Blitz 1897 Czernowitz Austria – 13. juuli 1985 Austraalia) oli Austria semiootik.

Bliss sai tuntuks sooviga rajada universaalkiri, milles saaksid suhelda kogu maailma inimesed. Selle kirja edasiarendatud kuju tuntakse blisskirjana.

Charles Bliss sündis optiku-elektriku perekonnas. Ta lõpetas 1922 Viini Tehnikaülikooli keemiainsenerina. Töötas mõnda aega patendiosakonna ülemana. Pärast anšlussi (Anschluss) Austrias viidi ta Dachau koonduslaagrisse, hiljem sealt edasiBuchenwaldi koonduslaagrisse. Sai tänu oma naisele vabaks, kuid pidi siiski lahkuma Suurbritanniasse. Sealt edasi rändas mitmel maal, kuni jõudis 1940 Shanghaisse.

Hiinas märkas C. Bliss, et hiina dialektid erinevad üksteisest sedavõrd, et eri murdeid kõnelevad inimesed üksteist ei mõista. Küll aga on neil ühine hieroglüüfkiri. Sellest tekkis ülemaailmselt mõistetava kirja idee.

1946 suundus ta Sydneysse Austraalias. Seal asus ta arendama oma maailmakirja projekti, kirja esimeseks nimetuseks sai semantograafia (kreeka k. "sema" = joonistama + "graphein" = kirjutama). Projekt ei pälvinud laialdast huvi.

1949 aastal Sydneys leidis Bliss võimaluse oma ideede avaldamiseks – ilmus raamat "International Semantography: A non-alphabetical Symbol Writing". Selle peamine idee oli "erinevad keeled, üks kirjaviis". Tema töid küll uuriti, kuid huvi kadus peagi. 1952 nimetas üks Austraalia kohalik ajaleht teda filosoofiliseks idealistiks.

1965 aastal avaldas Bliss Sydneys oma raamatu "Semantography (Blissymbolics)".

Alles 1971 tuli sarnase projektiga välja üks Kanada puuetega inimeste organisatsioon.
1975 sai Kanada Blissymbolics Communication Foundation litsentsi Blissi väljatöötatud märkide kasutamiseks.
 
1976 oli Bliss Nobeli auhinna kandidaat.

Austria semiootikud
Austraalia semiootikud
Sündinud 1897
Surnud 1985
Austria inimesed
Keemiainsenerid
La Monnaie / De Munt

Le Théâtre Royal de la Monnaie (prantsuse keeles; ka la Monnaie) või Koninklijke Muntschouwburg (hollandi keeles; ka de Munt) on ooperiteater Belgias Brüsselis. Nimi la Monnaie / de Munt hõlmab sarnaselt rahvusooperiga Estonia nii hoonet ennast kui ka selles tegutsevat teatrikollektiivi.

La Monnaie / De Munt on Belgia tähtsaim ooperiteater ja on üks väheseid kultuuriasutusi, mida toetab Belgia föderaalvalitsus. Teised Belgia ooperiteatrid (näiteks Vlaamse Opera ja Opéra Royal de Wallonie) kuuluvad kohalike omavalitsuste haldusalasse.

1980. aastatel juhtis teatrit Gerard Mortier, kelle ajal tõusis teater Euroopa juhtivate ooperiteatrite hulka. Tema järel võttis 1991. aastal teatri juhtimise üle Bernard Foccroulle, kelle ametiaeg kestis 15 hooaega järjest. Alates 2007. aastast on teatri direktor Peter de Caluwe.

Välislingid
 La Monnaie/De Munt koduleht

Belgia teatrid
Ooperiteatrid
Brüssel
Kristjan Mändmaa

Kristjan Mändmaa (sündinud 1973 Viljandis) on tarbegraafik ja kunstipedagoog.

Elulugu 
Kristjan Mändmaa on sündinud 1973. aastal Viljandis, kus elab ka praegu. Ta on abielus ja kahe lapse isa.

Haridus
Mändmaa on õppinud C. R. Jakobsoni nimelises I Keskkoolis (1980–1991), Phoenix College'is (USA 1991–1992), Eesti Kunstiakadeemias (1992–1998), Eesti Humanitaaristituudis (1995–1996), Tallinna Ülikoolis (1996–1998), Eesti Diplomaatide Koolis (1998–1999), Gerrit Rietvieldi Akadeemias (Holland 2000–2001).

Akadeemiline tegevus
Ta on õpetanud mitmes Eesti ülikoolis, kus on käivitanud uusi BA- ja MA-õppekavu graafilise disaini, ettevõtluse ja interaktsioonidisaini vallas.

2011~2016 juhtis ta Viljandi Kunstikooli, 2016~2021 töötas Eesti Kunstiakadeemia disainiteaduskonna dekaanina.

Loominguline tegevus
Lisaks raamatute kujundamisele on Kristjan Mändmaa osalenud Eesti kultuuriajalehe Sirp, ajalehe Diplomaatia ja kirjandusajakirja Estonian Literary Magazine kujundamisel. Kristjan on kureerinud näitusi, kuulunud kunsti- ja disainižüriidesse, korraldanud konverentse jt üritusi; näiteks algatanud koostöös Eesti Kunstikoolide Liiduga üle-eestilise laste ja noorte disainikonkursi NODI. 

Ta on mänginud pisirolle filmides "Püha Tõnu kiusamine", "Une instituut" ja "Minu Leninid".

Tähtsamad projektid 
 2016 – “Eesti-Soome 200” visuaalne identiteet Helsingi Eesti Suursaatkonnale.
 2016 – Paavo Matsini romaani “Gogoli disko” kujundus ja kirjastamine. (Kultuurkapitali kirjanduspreemia ja Euroopa Liidu kirjanduspreemia 2016).
 2016 – Eesti eesistumine Euroopa Nõukogus, visuaalne identiteet.
 2016 – Kogumiku „Mulgi rahvarõivad“ kujundus. (Eesti parim muuseumitrükis 2016)
 2014 – "Yaki-Läki"; CD-kujundus (Eesti Muusikaauhinnad 2014, parim albumikujundus)
 2013 – Pihkva Ülikooli visuaalne identiteet
 2011 – XI Laste ja noorte laulupeo „Maa ja ilm“ visuaalne identiteet.

Artikleid
 Kristjan Mändmaa. "Sajandivahetuse disainiplahvatus"
 Kristjan Mändmaa. "Kuldmuna 2004"
 Kristjan Mändmaa. "Kunsti lastekodu"
 Kristjan Mändmaa. "Miss Euroopa"
 Kristjan Mändmaa. "Mälestusi Gerardist"
 Kristjan Mändmaa. "Pealelend"
 Kristjan Mändmaa. "Kesklinna kooli neli vaheaega"
 Kristjan Mändmaa. "Miks tasuks valida loominguline töö ja kust alustada?"

Viited

Allikad 
 https://www.artun.ee/inimesed/kristjan-mandmaa/ 
 https://europeandesign.org/judges/kristjan-mandmaa
 http://www.disainioo.ee/2017-programm/kristjan-mandmaa
 https://www.linkedin.com/in/kristjan-m%C3%A4ndmaa-a100805/
 https://www.imdb.com/name/nm1442212/
 http://epl.delfi.ee/news/kultuur/luhidalt?id=50793235

Välislingid
 Maris Takk. "Kristjan Mändmaa: «Eesti Kunstiakadeemiast peab saama Eesti disainiteadmuskeskus!»"
 Margus Haav. "Üks väga muhe Totoro"

Eesti kunstnikud
Sündinud 1973
Mai Murdmaa

Mai-Ester Murdmaa (sündinud 31. märts 1938 Tallinnas) on eesti ballettmeister, endine baleriin ja stsenarist.

Mai Murdmaa on lõpetanud Tallinna Balletikooli 1956 ning Moskva GITISe ballettmeistri erialal 1964.

Ta on töötanud Estonias tantsijana 1956–1960, Estonia ballettmeistrina 1964–1973 ning peaballettmeistrina 1974–2001.

Tunnustus 
 1972 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 
 1981  Eesti NSV rahvakunstnik 
 1992 Eesti Teatriliidu balletiauhind
1993 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (ballettilavastuste „Don Juani mäng“ ja „Võlumandariin“ eest)
 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk 
2001 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind 
 2011 Rahel Olbrei nimeline auhind 
 2011 Eesti Vabariigi kultuuripreemia elutöö eest

Vaata ka 
Ballettmeister (2014. aasta portreefilm, režissöör Ruti Murusalu)

Isiklikku
Tema abikaasa oli Valdis Jancis, tema pojad on helilooja ja muusik Rainer Jancis ning animaator ja muusik Kaspar Jancis. Filmirežissöör Helle Karis (Murdmaa) on Mai Murdmaa vennanaine. Tema vanem vend Ivar Murdmaa on Venemaa ja Eesti meregeoloog, noorem vend Allan Murdmaa oli arhitekt, õde Kai Murdmaa on füüsik.

Viited

Välislingid 

Mai Murdmaa IMDb-s
Sven Karja "Vangis traditsiooni ja avangardi vahel – Mai Murdmaa". Eesti Ekspress, 3. aprill 2003
Anneli Sihvart "Mai-Ester Murdmaa: Ballett, draama ja pantomiim käsikäes". Maaleht, 27. märts 2008

Estonia teatri balletitantsijad
Eesti stsenaristid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1938
Johann Herman

Johann Herman (vene keeles Герман Иоган (Яган) Гансович; 1896 Narva, Peterburi kubermang – 3. september 1938 NSV Liit) oli eestlasest Venemaa keisririigi ja Nõukogude Liidu sõjaväelane ning sõjaväeluuraja. 

Johann Herman sündis Narvas ning omandas hariduse raamatupidamiskursustel Peterburis. Ta võttis lipnikuna 439. jalaväepolgu koosseisus osa Esimesest maailmasõjast. 

1919. aastal astus Herman Kommunistliku Partei liikmeks ning osales Venemaa kodusõjas ja Eesti Vabadussõjas Nõukogude Venemaa poolel. Eesti Vabadussõjas teenis ta Eesti Kütidiviisi staabis. 

1923. aastal lõpetas TTP Punaarmee Sõjaväeakadeemia põhikursuse ja Idamaade teaduskonna. 

Oli esimese viie nõukogude nõuniku seas, kes saadeti 1923. aasta suvel Hiinasse, oli sõjaline nõunik Guangzhou grupis.

Osales Vampu kooli organiseerimises ja lahingutegevuses Guangdongi piirkonnas. 

Pärast Hiinast naasmist töötas Punaarmee Luurevalitsuses, aastatel 1927–1928 3. (informatsioonilis-statistilises) osakonnas, aastail 1933–1936 1. Valitsuse (Lääneriigid) jaoskonnaülemana. 

1935. aastal ülendati polkovnikuks. 

Aastatel 1936–1938 töötas nõukogude sõjalise nõunikuna Hispaanias, autasustati 1937. aastal tegevuse eest Hispaania kodusõjas Lenini ordeniga. 

Vahistati 8. juunil 1938, mõisteti NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi poolt süüdi "kontrrevolutsioonilises terroristlikus vandenõus osalemises" ning hukati 3. septembril 1938. Johann Herman rehabiliteeriti 28. juunil 1957.

Viited

Välislingid
«Великая Россия. Имена» - Энциклопедический справочник. ГЕРМАН Иоган (Яган) Гансович

Venemaa keisririigi sõjaväelased
Nõukogude Liidu sõjaväelased
Luurajad
Sündinud 1896
Surnud 1938
Kristo Aab

Kristo Aab (sündinud 23. juunil 1985 Tartus) on eesti endine elukutseline korvpallur (taga- ja ääremängija).

Ta lõpetas 2003 hõbemedaliga Tartu Karlova Gümnaasiumi ja 2009 magistrikraadiga Tartu Ülikooli majandusteaduskonna. 

Korvpallitreeninguid alustas 1992 Tartu Korvpalliklubis Jüri Neissaare juhendamisel.

Klubid
2003–2009 TÜ/Rock
2009–2010 Valga/CKE Inkasso

Saavutused
2004 Eesti meister
2004 Eesti karika võit
2007 Eesti meister
2008 Eesti meister

Töökohad
Ta töötas 2010–2011 Tartu Linnavalitsuses ettevõtluse arengu spetsialistina. 2011. aastast töötab Eesti Pangas analüütikuna.

Välislingid
Sissekanne ESBL-is
Sissekanne saidil basket.ee
 7. jaanuar 2019, LHV Panga uus majandusanalüütik on Kristo Aab
 28.07.2022 11:19, LHV Nädal turgudel – kvartalitulemused ja Berliini pisaraid ei usu

Eesti korvpallurid
Sündinud 1985
Tartu Ülikool/Rocki korvpallurid
Valga KK korvpallurid
Kirst

Kirst on etnograafias kaanega laudkast, mida kasutati riiete, relvade, toiduainete või väärtesemete hoidmiseks. See on üks kõige vanemaid mööbli liike.

Kirste on valmistatud mitmeks otstarbeks. Kirstuliikide näiteid:
 aardekirst
 jahukirst
 meremehekirst ehk sansukast
 rahakirst
 riidekirst
 pruudikirst ehk veimevakk
 surnukirst ehk puusärk

Vaata ka
 kummut
 kassoon

Mööbliesemed
Etnograafia
Võsakurat

Võsakurat on Eesti lühifilm aastast 1976. Tegemist on Peeter Simmi esimese filmiga ja see on ühtlasi ka tema Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi (ÜRKI) diplomitöö.

Film on mustvalge.

Sisu 

Filmi tegevus toimub 1941. aastal teise maailmasõja aegses Eestis, kuhu on juba jõudnud saksa sõdurid. Võsakuradiks hüütav metsavaht on kinni nabinud kirgiisi rahvusest Nõukogude sõduri ja talutab seda nagu looma köie otsas läbi küla. Külarahvas eeldab, et Võsakurat läheb vangi sakslastele pearaha eest üle andma, Võsakuradil on aga tegelikult sootuks teised plaanid.

Osades 
 Vaino Vahing – metsavaht
 Kubanbek Žussupov – sõdur

Episoodides: Salme Reek, Urmas Kibuspuu, Sulev Luik.

Välislingid

Eesti filmid
1976. aasta filmid
Kärkna–Korbatu maantee

Kärkna–Korbatu maantee (registrinumbriga 42) on üks Eesti tugimaanteedest. 

See saab alguse Tartu–Jõgeva–Aravete maantee 6. kilomeetril Maramaa ja Vasula küla piiril. Tee pikkus on 7,1 km. Tee lõpeb Jõhvi–Tartu–Valga maantee 121. kilomeetril Haava külas.

Sillad Kärkna–Korbatu maanteel

Sildade nimistu pärineb Maa-ameti andmebaasist

Asulad Kärkna–Korbatu maanteel 

Vasula küla, Haava küla.

Viited

Eesti tugimaanteed
Tartu vald
Helihark

Helihark ehk kammertoon on U-kujuline metallhark, mida kõige sagedamini kasutatakse muusikas noodikõrguste määramiseks. Helihark tekitab heli võnkuma lüües, näiteks koputades sellega vastu mõnd objekti või pinda. Helikõrgus, mida helihark tekitab sõltub tema U-kujuliselt asetsevate harude pikkusest. Kõige levinum on 1. oktavi a ehk la-noodi helihark, mille helisageduseks on 440 Hz. 

Helihargi leiutas 1711. aastal Inglise muusik John Shore, kes tegutses trompetisti ja lautomängijana õukondades ning spetsiaalselt talle kirjutasid teoseid nii Händel kui ka Purcell. Tol ajal (1750–1820) oli peamiseks a-noodi helisageduseks 423,5 Hz.

Põhjus, miks helihark on U-kujuline, on selles, et resoneerides tekitab see väga puhta tooni, milles suurem osa võnkumisest kulub põhihelile ning vaid väike osa ülemhelidele.
Selle omakorda põhjustab esimese ülemheli ligi 2,5-oktavine kaugus põhihelist (võrdluseks: keelpillide keeltel asub esimene ülemheli ligi 1 oktavi kaugusel põhihelist).
Heliharki kasutatakse instrumentide häälestamiseks ja näiteks koorile referentstooni andmiseks enne pala esitamist. 

Kõige sagedamini on helihark kasutusel muusikas, kuid seda kasutatakse ka tehnika valdkonnas, näiteks kellade sees, ja meditsiinis.

Muusika
Södermanlandi hertsog

Södermanlandi hertsog (rootsi hertig av Södermanland) on Rootsi aadlitiitel, mida on kandnud mitmed Rootsi printsid.

Södermanlandi hertsogite loend
1303 Erik Magnusson
1560–1604 Karl
1609–1622 Karl Filip
1772–1809 Karl
1810–1844 Oscar
1852–1854 Carl Oscar
1884–1965 Wilhelm
2016– Alexander, Södermanlandi hertsog

Rootsi aadlitiitlid
Kompvek

Komm ehk kompvek on väike magus suupiste, maiustuste hulgas kõige väiksem (enamasti söödav ühe ampsuga). Kuigi eesti keeles eristatakse ka väikeste maiuspalade mitmesuguseid liike, siis komm on käibel üldnimetusena kõigi nende jaoks (klaaskommid, lutsukommid, šokolaadikommid, kummikommid, köhakommid, iirised, nätsukommid, pulgakommid jne). Kommid on enamasti pakendatud ja võrreldes teiste maiustustega säilivad kaua.

Maiustused
Lembit Annus

Lembit Annus (vene keeles Lembit Elmarovitš Annus, Лембит Эльмарович Аннус) (17. september 1941 Kohtla-Järve – 4. juuli 2018) oli eesti kommunist ja Eestimaa Kommunistlik Partei tegelane, NSV Liidu kommunistide platvormi toetava Eestimaa Kommunistlik Partei (NLKP) 1. sekretär 1990. aasta detsembrist 1991. aasta oktoobrini.

Elukäik 
Lembit Annus õppis Tallinna Ehitustehnikumis, mille lõpetas 1960. aastal, pärast seda teenis Nõukogude armees. 1973. aastal lõpetas ta NLKP KK juures asuva Kõrgema Parteikooli, 1979. aastal kaitses ta ajalookandidaadi väitekirja.

1961. aastast töötas Tallinna Remondi- ja Ehitusvalitsuses algul meistri ja brigadirina, hiljem tsehhiülemana. 

Lembit Annus oli NLKP liige 1963. aastast, aastatel 1964–1971 oli komsomolitööl. 

Aastatel 1971–1979 EKP Tallinna Linna Mererajooni Komitee osakonnajuhataja, instruktor, ELKNÜ Keskkomitee osakonnajuhataja, 1979–1983 EKP Keskkomitee osakonna ülema asetäitja ja EKP Keskkomitee 1. sekretäri abi. Aastatel 1983–1989 oli ta ajakirja Eesti Kommunist peatoimetaja ja 1989–1990 EKP Keskkomitee inspektor.1990. aastast EKP Tallinna Linna Kalinini Rajooni Komitee I sekretär, NLKP Keskkomitee liige aastail 1990–1991. 

Eesti NSV Ülemnõukogu saadik 1990–1992; kuni augustiputšini kuulus ta saadikurühma "Kommunistlik fraktsioon" (pärast augustiputši otsustasid saadikurühmad "Virumaa", "Võrdsete õiguste eest", "Koostöö" ja "Kommunistlik fraktsioon" minna laiali).  

Oli NLKP KK Poliitbüroo liige 1991. aasta 31. jaanuarist kuni 23. augustini. Eestimaa Kommunistlik Partei (NLKP) 1. sekretär 1990. aasta detsembrist 1991. aasta oktoobrini, pärast Aleksandr Gussevit. Aastatel 1991–1994 ajalehe Pravda korrespondent Eestis.  

1993. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel sai KVL Vene nimekirjas Revel (Tallinna 8. ringkonnas) 4116 häält, oli 1993–1996 Tallinna Linnavolikogu liige. 1996. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel sai nimekirjas Vene Erakond Eestis (Tallinna 8. ringkonnas) 995 häält, oli 1996–1999 Tallinna Linnavolikogu liige. 1999. aasta kohalikel valimistel (kandideeris KVL Vene Ühises Nimekirjas (Tallinna 8. ringkonnas) ja sai 341 häält) ja 2002. aasta kohalikel valimistel (kandideeris "Eestimaa Ühendatud Rahvapartei" nimekirjas (Tallinna 8. ringkonnas), sai 94 häält) ei osutunud linnavolikokku valituks.

Viited

Välislingid
 http://www.ekspress.ee/news/paevauudised/vanakuld/1993-valimised-vene-moistatus-tallinnas.d?id=27691065

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Eesti ajakirjanikud
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liikmed
Konstitutsioonierakonna poliitikud
NLKP KK Poliitbüroo liikmed
Sündinud 1941
Surnud 2018
Skvottimine

Skvottimine (inglise keeles squatting) on mitte kasutuses oleva või mahajäetud maa-ala või hoone loata hõivamine ja kasutamine eluasemena või ürituste korraldamiseks. Skvott (inglise squat) on hõivatud hoone, maa või hõivatud maale rajatud ehitis.

Jõukates lääneriikides seostub skvottimine tihti kapitalismile ja eliidile vastanduvate ideoloogiatega. Vaesemates või suure sotsiaalse ebavõrdsusega riikides on skvottimise peamiseks ajendiks elamispinna kättesaamatus ühiskonna vaesemate kihtide hulgas. Esimesel puhul hõivatakse tavaliselt mahajäetud hooneid, teisel puhul rajatakse linna asustamata aladele ebaseaduslik hoonestus.

Paljudes riikides on skvottimine ebaseaduslik, kuid harvad ei ole ka juhud, kus skvotid aja möödudes legaliseeritakse. Omavoliliselt hõivatud hoone selle hõivanute kasutusse andmise eelduseks võib olla, et hoone hõivanud isikud on seal alaliselt elanud üle ühe aasta ja neid ei ole selle aja jooksul püütud hoonest välja tõsta.

Sotsiaalprobleemid
Delhi (Hiina)

Delhi ehk Delingha (hiina keeles 德令哈 Delingha) on maakonna õigustega linn (linnaks nimetatav haldusüksus) Hiinas Qinghai provintsis Haixi Mongoli-Tiibeti autonoomses ringkonnas.

Nimi "Delhi" pärineb mongoli keelest. "Delingha" on selle hiinapärastatud kuju.

Delhi asub Tiibeti kiltmaal. Linnast lõunas asub madalam tasandikuline kõrb Qaidam, põhja jäävad kõrgendikud, nimelt Qinghai Nanshani ahelik, mille kõrgeim, 5030 m kõrgune tipp asub just pisut Delhist põhjas.

Delhit läbib Bayani jõgi, mis voolab kirdest edelasse ning jagab linnaks nimetatava haldusüksuse kaheks vallaks, mille nimed on Hedong (tõlkes 'jõgi-ida') ja Hexi (tõlkes 'jõgi-lääs'). Haldusasutused asuvad Hedongis ja sellepärast on see arenenum, aga Hexi on rohkem põllumajanduslik. Bayani jõgi lõpeb Delhi lähedal äravooluta Tosoni järves.

Delhist saab maanteed ja raudteed pidi sõita itta Xinyuani kaudu ümber Kukunori järve Qinghai halduskeskusse Xiningi. Delhist läheb maantee läände Da Qaidamisse ja raudtee edelasse Golmudi kaudu Tiibetisse.

Delhi haldusüksus moodustati 1988 ja selles on 100 tuhat elanikku. Umbes 60 tuhat neist asub Delhi asulas, mille kaugus Xiningist on umbes 500 km ja Golmudist 390 km. Suure maailma atlase järgi on asulas elanikke alla 50 tuhande.

Delhis on keskmine aastane õhutemperatuur +3 °C. Kõige palavamad kuud on juuli ja august, mille keskmine temperatuur on +16 °C. Kõige külmemad kuud on jaanuar (-11 °C) ja detsember (-9 °C).

Delhi aastane keskmine sademete hulk on 150 mm. Kõige sajusem on suvel: juunis sajab keskmiselt 34 ja juulis 33 mm. Talvel peaaegu ei saja: igal kuul novembrist kuni märtsini on keskmine sademete hulk alla 4 mm.

Delhis asuvad 4 tuumarakettide DF-4 stardiseadist. Delhi on üks 5 kohast, kus Hiina hoiab alates 1998. aastast 10–20 tuumaraketti DF-4. Linn on välismaalastele suletud.

Viited

Välislingid
Delhi koduleht

Hiina linnad
Qinghai
Västerbotteni hertsog

Västerbotteni hertsog (rootsi hertig av Västerbotten) on Rootsi aadlitiitel, mida 1906–1947 kandis Rootsi prints Gustav Adolf.

Rootsi aadlitiitlid
Carlos Ruiz Zafón

Carlos Ruiz Zafón (25. september 1964 Barcelona – 19. juuni 2020 Los Angeles) oli Hispaania kirjanik, kes elas 1993. aastast Los Angeleses, kus ta kirjanikutöö kõrvalt kirjutas ka stsenaariume.

Tema esimene romaan "El príncipe de la niebla" (1993) sai Edebé parima noorsooromaani kirjandusauhinna. Lisaks kirjutas ta veel kolm noorsooromaani: "El palacio de la medianoche" (1994), "Las luces de septiembre" (1995) ja "Marina" (1999).

2001. aastal avaldas Ruiz Zafón romaani "La sombra del viento" ("Tuule vari"), mis oli tema esimene täiskasvanutele suunatud teos. Raamatut müüdi miljoneid eksemplare üle maailma ning see on võitnud rahvusvahelisi auhindu. Ruiz Zafóni teoseid on avaldatud 45 riigis ja tõlgitud enam kui 30 keelde. Nende näitajate poolest on ta kõige edukam Hispaania kaasaegne kirjanik Javier Sierra (teoseid avaldatud 42 riigis) ja Juan Gómez-Jurado (teoseid avaldatud 41 riigis) kõrval.

Ruiz Zafóni teine romaan "Ingli mäng", eellugu "Tuule varjule", ilmus 2008. aasta kevadel. Kaks teost koos pidid kirjaniku kava kohaselt moodustama osa neljaraamatulisest sarjast.

Carlos Ruiz Zafón suri 19. juunil 2020 oma kodus Los Angeleses vähki.

Teosed

Romaanid
 La sombra del viento, 2001 ("Tuule vari", eesti keelde tõlkinud Kai Aareleid 2008)
 El juego del Ángel, 2008 ("Ingli mäng", eesti keelde tõlkinud Kai Aareleid 2010)
 El prisionero del cielo, 2011 ("Taeva vang", eesti keelde tõlkinud Kai Aareleid 2013)
 El laberinto de los espíritus, 2017 ( "Vaimude labürint" I osa, tõlkinud Eva Kolli 2019)

Noorsooromaanid
 El príncipe de la niebla, 1993 ("Uduprints", tõlkinud Kai Aareleid 2015)
 El palacio de la medianoche, 1994 ("Kesköö palee", tõlkinud Kai Aareleid 2019)
 Las luces de septiembre, 1995
 Marina, 1999 ("Marina", tõlkinud Kai Aareleid 2014)

Mõjutused
Kuigi Ruiz Zafón ei tavatsenud kõneleda autoritest, kes teda inspireerinud on, kirjeldas ta meelsasti žanre, mis tema teoseid ja kirjutamisprotsessi on mõjutanud. Kõige enam rõhutas ta oma kiindumust 19. sajandi klassikalise kirjanduse vastu. Ühes intervjuus on ta öelnud, et tema lemmikute hulka kuuluvad Charles Dickens, Lev Tolstoi, Fjodor Dostojevski, Honoré de Balzac, Victor Hugo, Thomas Hardy, Alexandre Dumas, Gustave Flaubert. Teisalt on Ruiz Zafón kõnelnud ka oma huvist kriminaalromaanide vastu ning tõstnud esile näiteks Raymond Chandlerit, James M. Caini, George Pelecanost, Dennis Lehane’i, Michael Connellyt.

Lisaks kirjandusele inspireerisid teda ka filmid. Et Ruiz Zafón kirjutas ka stsenaariume, tunnistas ta mitmes intervjuus, et kujutleb oma raamatute tegevust piltidena nagu kineast.

Viited

Hispaania kirjanikud
Ameerika Ühendriikide stsenaristid
Sündinud 1964
Surnud 2020
Vējkrogs

Vējkrogs (vanasti ka Pastes) on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Raiskumsi vallas. Küla asub valla kirdeosas.

Vējkrogs jääb osaliselt Gauja rahvusparki. Külas kasvav saar ümbermõõduga 4,39 ja kõrgusega 25 m on looduskaitse all.

Asula on tekkinud endise Tuule kõrtsi (läti Vējkrogs) juurde. Aastani 2021 kuulus küla Pārgauja piirkonda. Külas on Vējkrogsi bussipeatus.

Aastal 2007 oli külas 17 elanikku.

Viited

Cēsise piirkonna külad
Ivica Dačić

Ivica Dačić (serbia keeles Ивица Дачић; sündinud 1. jaanuaril 1966 Prizrenis) on Serbia poliitik, 1. jaanuarist kuni 31. detsembrini 2015 Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni tegevjuht.

Ta oli 27. juulist 2012 kuni 27. aprillini 2014 Serbia peaminister ja seejärel sai asepeaministriks. 31. mail 2017 sai temast seoses peaminister Aleksandar Vučići asumisega presidendi ametikohale peaministri kohusetäitja, kellena ta oli ametis kuni 29. juunini 2017.

Ta kasvas üles maa lõunaosas Žitoradža külas ja lõpetas keskkooli Nišis. Ta lõpetas Belgradi ülikooli politoloogia erialal.

1992–2000 oli Ivica Dačić Serbia Sotsialistliku Partei pressiesindaja. 2000–03 oli ta erakonna aseesimees ja erakonna Belgradi osakonna juht. Serbia niinimetatud üleminekuvalitsuses 2000. aasta oktoobrist kuni 2001. aasta jaanuarini oli ta informatsiooniminister.

2004. aastal kandideeris Ivica Dačić Serbia Sotsialistliku Partei kandidaadina presidendivalimistel ja jäi 125 952 häälega (4,04%) viiendaks.

Dačić on alates 2006 Serbia Sotsialistliku Partei juht ning alates 7. juulist 2008 Serbia siseminister ja esimene asepeaminister.

Alates 2010 on tema pere pidevalt politsei kaitse all, sest maffia on ähvardanud röövida tema poja või tütre kättemaksuks valitsuse meetmete eest võitluseks organiseeritud kuritegevusega.

28. juunil 2012 nimetas president Tomislav Nikolić Dačići peaministrikandidaadiks ja tegi talle ülesandeks moodustada uus valitsus. Sama aasta 27. juulil kiitis parlament tema valitsuskabineti heaks.

Ivica Dačić oli alates 27. aprillist 2014 kuni 22. oktoobrini 2020 Serbia välisminister.

Viited

Serbia peaministrid
Sündinud 1966
Serbia välisministrid
Midlothian

Midlothian on regioon Šotimaal, Edinburghist vahetult kagus. 

Regioon loodi 1996. aastal Lothiani regiooni keskosast.

2017. aastal elas regioonis umbes 90 100 inimest.

Välislingid 

https://www.midlothian.gov.uk/

Šotimaa geograafia
West Lothian

West Lothian on regioon Šotimaal. Asub Forthi lahe lõunakaldal Edinburghist vahetult läänes. 

Regioon loodi 1996. aastal Lothiani regiooni lääneosast.

Välislingid 

https://www.westlothian.gov.uk/

Šotimaa geograafia
East Lothian

East Lothian on regioon Šotimaal. Asub Forthi lahe lõunakaldal Edinburghist vahetult idas. 

Regioon loodi 1996. aastal Lothiani regiooni idaosast.

Välislingid 

https://www.eastlothian.gov.uk/

Šotimaa geograafia
Sotsiopaat

Sotsiopaat on angloameerika psühhiaatria termin inimeste kohta, kellel on käitumishäired ja probleemid teiste inimestega suhtlemisel.

Terminoloogia
Sellist sõna on kasutatud alates umbes 1880. aastast Terminit sotsiopaatia võis esimesena tutvustada 1909 Saksamaal psühhiaater Karl Birnbaum  ja 1930. aastal kasutas USA psühholoog George E. Partridge seda kui alternatiivi psühhopaadi kontseptsioonile. Seda terminit kasutati, et defineerida käitumist, mis rikub sotsiaalseid norme, niisiis antisotsiaalset käitumist.

Kirjeldus
Sotsiopaat ei tunnista mingeid kirjutatud ega kirjutamata inimestevahelisi reegleid ühiskonnas, tal puudub empaatiavõime, seega ei tunne ta kunagi süümepiinu,  mõtleb ainult omakasule ja arvab, et ka kõik teised käituksid samuti kui tema, kui ainult oskaksid või julgeksid. Igasugune reeglitele allumine, ka lihtsalt viisakus on tema meelest nõrkuse ilming.

Eestis on sotsiopaadile lähedane diagnoos F60.2 Düssotsiaalne isiksushäire

See on isiksushäire, mis torkab tavaliselt silma ränkade vastuolude tõttu inimese käitumise ja valitsevate sotsiaalsete normide vahel ja millele on iseloomulik:

kalk hoolimatus teiste tunnete suhtes;
tugev ja püsiv vastutustundetu hoiak ning sotsiaalsete normide, reeglite ja kohustuste eiramine;
võimetus püsisuheteks, kuigi suhete loomisel pole raskusi;
väga madal frustratsioonitaluvus, madal agressiooni ja vägivalla vallandumise lävi;
võimetus tunda süüd ja õppida kogemusest, eriti karistusest;
märkimisväärne kalduvus teisi süüdistada ja ühiskonnaga konflikti tekitanud käitumist õigustada.

Kaasnev joon võib olla püsiv ärrituvus. Diagnoosi võib kinnitada lapse- ja noorukieas esinenud käitumishäire, mida ei pruugi küll alati esinenud olla.

Vaata ka
Psühhopaatia

Viited

Isiksushäired
Lev Vassiljev

Lev Vassiljev, ka Leo Vassiljev (22. september 1920 Narva-Jõesuu – 28. detsember 2009 Tartu) oli Eesti geograaf ja kartograaf.

Ta lõpetas 1938 Läänemaa Ühisgümnaasiumi ning 1943 ja 1946 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna (cum laude). Oli 1954-1957 aspirantuuris Moskva Maakorralduse Inseneride Instituudis, kaitses seal 1957. aastal väitekirja "Геодезические работы при осушении заболоченных земель в Эстонской ССР" ja sai tehnikateaduste kandidaadi kraadi.

Ta oli kauaaegne (kuni 1993. aastani) geodeesia ja kartograafia õppejõud (dotsent) Tartu Ülikoolis.

Teoseid
Leo Vassiljev. "Geodeesia praktilised tööd". Tartu: Teaduslik Kirjandus, 1948

Tunnustus
1987 Karl Ernst von Baeri medal

Isiklikku
Tema erihuvi oli fotograafia, ta tegi kaastööd Ida-Saksamaa fotograafiaajakirjadele.

Kirjandus 
Emeriitdotsent Lev Vassiljev 85. Universitas Tartuensis, 22. september 2005

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti geograafid
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlasedTartu Ülikooli metsandusteaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli õppejõud
Eesti Maaülikooli õppejõud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1920
Surnud 2009
Palace

Palace on hotell Tallinna kesklinnas Vabaduse väljaku ääres aadressil Vabaduse väljak 3.

Palace-Hotell, Vabadusväljak 3 avati 16. jaanuaril 1937, hotelli arhitekt oli Elmar Lohk.

Ajalugu
1934. aastal lammutati Vabaduse väljaku kagunurgal hotell Peeter ja 1937. aastal avati Tallinnas Vabaduse väljaku kagunurgas pidulikult funkstiilis hotell "Palace". 1950. aastate esimesel poolel ehitati Palace'i hotelli hoone ligi kaks korda suuremaks: lisati Pärnu maantee äärne tiib. 1989. ja 2014. aastal renoveeriti hotelli põhjalikult. 

Veebruaris 2013 müüs senine omanik hotelli Scandic varad ja käitamisõiguse EfTEN SPV 11 OÜ-le. Scandicu omanduses kandis hotell nime Scandic Palace.

1. maist 2013 on hotelli operaator Tallinn Hotelsi kaubamärgi all tegutsev Tallinn Hotels OÜ, mis seni käitas Tallinna kesklinnas kahte eri tasemega hotelli (Savoy Boutique Hotel ja Hotel Bern) Septembrist 2020 käitab hotelli Palace HMP Hotellid OÜ. Aprillist 2021 liitus hotell Radisson Individualsi brändiga ja kannab nime Palace Hotel Tallinn.

Viited

Välislingid 
Palace TallinnHotellsi kodulehel
 

Tallinna hotellid
Kesklinna linnaosa ehitised
Harburg

Harburg on Hamburgi linnarajoon. Ta asub linna lõunaosas Elbe lõunakaldal ja on Hamburgi linnarajoonidest ainus, mis paikneb Elbest lõunas..

Harburgi linn liideti Hamburgiga 1937. aastal. Seni kuulus ta Hannoveri provintsi ja oli selle keskus. Pärast Hamburgiga liitmist jäi Harburg endiselt kreisi keskuseks, ehkki ta ei kuulunud enam kreisi, vaid jäi selle piirest väljapoole. 1944 viidi kreisi keskus kreisi piiresse Winsenisse.

Harburg jaguneb 17 linnajaoks: Altenwerder, Cranz, Eißendorf, Francop, Gut Moor, Harburg, Hausbruch, Heimfeld, Langenbek, Marmstorf, Moorburg, Neuenfelde, Neugraben-Fischbek, Neuland, Rönneburg, Sinstorf ja Wilstorf.

Harburgis elas 1987. aastal 182 512 inimest. Elanike arv kasvas igal aastal kuni 1996. aastani, vähenes kolmel järgmisel aastal ja kasvas pärast seda igal aastal kuni 2006. aastani, mil seal elas 201 119 inimest. 200 000 elaniku piir ületati 2004. aastal.

14. veebruaril 2008 toimunud kohalikel valimistel moodustati 51-kohaline linnaosavalitsus. Selles saavutas Kristlik-Demokraatlik Liit 21 kohta, Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei 18 kohta, Rohelised 5 kohta, Die Linke 4 kohta ja Vaba Demokraatlik Partei 3 kohta.

Harburgil on ühendus ülejäänud Hamburgiga trammide ja ülejäänud Saksamaaga rongide abil.

2006. aasta seisuga oli Harburgis registreeritud 69 262 mootorsõidukit ehk 346 mootorsõidukit iga 1000 elaniku kohta.

2006. aasta seisuga oli Harburgis 32 algkooli ja 26 keskkooli.

Välislingid 

 Harburgi sait

Hamburg
Kalju Leht

Kalju Leht (1. jaanuar 1926 Karste, Kooraste vald – 24. märts 2006 Tallinn) oli eesti kasvatus- ja kirjandusteadlane. 

Ta on kirjutanud kooli kirjandusõpikuid.

Tunnustus 
Eesti NSV teeneline õpetaja 1975

Välislingid
Peeter Olesk. Kalju Leht jälle targemaks, Sirp, 20. jaanuar 2006
Koolimeest meeles pidades (PDF), Haridus, 2006, nr 5–6

Eesti kirjandusteadlased
Eesti NSV teenelised õpetajad
Sündinud 1926
Surnud 2006
Maurice Béjart

Maurice Béjart [mor'iss bež'aar] (1. jaanuar 1927 Marseille – 22. november 2007) oli prantsuse päritolu Šveitsi tantsija ja koreograaf.

Tunnustus
 Erasmuse preemia 1974

Prantsuse tantsijad
Koreograafid
Sündinud 1927
Surnud 2007