Saksi Idamark

Saksi Idamark (Sächsische Ostmark) oli Saksa-Rooma riigi mark 10.–12. sajandil.  

Mõiste "idamark" tuleneb ladinakeelsest mõistest marchia Orientalis ja võis algselt viidata kas Ida-Frangi Saksimaa hertsogkonna idapiiril või teisele Baieri hertsogkonna idapiiril loodud margile: Baieri marchia Orientalis (dokumentides 996. aastal kui Ostarrîchi), mis vastas hilisemale Austriale. 

Saksi Ostmark viitas algselt tohutule 939. aasta paiku kuningas Otto I valitsemise alla loodud Marca Geronisele (Gero mark) Polaabi slaavlaste (sorbid) asualal Saksi idapiiri taga Elbe ja Saale jõel. Vallutatud territooriume valitses Ostfaali legaat, Nordthüringgau krahv Gero, kellele anti Karolingide markkrahvi tiitel. Tema ülesandeks oli andami kogumine ning rahutuste ja mässude mahasurumine piirialadel, hiljem asendas seda osaliselt Otto Saksi asemik Hermann Billung. 963. aastal korraldas Gero vanas eas veel ühe sõjalise kampaania slaavi luužitsi hõimude vastu, kuni Mieszko I valitsetud Poola maade piirini.

Pärast Gero pärijateta surma 965. aastal jaotati ja korraldati maksualused maad ümber Nordmarki loomisega Brandenburgi ümber, mis laius Elbe ja Odra jõe vahel, samuti Meißeni, Merseburgi ja Zeitzi markide loomisega lõunas. Võim Nordmarki üle taaskaotati Suures slaavlaste ülestõusus 983. aastal.

Seejärel koosnes allesjäänud Saksi Idamark territooriumist idas Saale alamjooksu ja Bóbri jõe vahel, mis vastab laias laastus tänapäeva Alam-Lausitzile. Keiser Otto I andis Saksi krahv Odole (Hodo), kes oli Gero sugulane, markkrahvi tiitli. Idamark kujunes sajandite jooksul Lausitzi margiks.

Saksa-Poola sõja ajal (1002–18) kaotas Odo järglane Gero II margi idaosa Poola Bolesław I-le, sellegipoolest pidi Bolesławi poeg Mieszko II Lambert vallutatud territooriumi 1031. aastal keiser Konrad II-le tagastama. 1046. aastal sai Saksi Wettinist Dedo I margi päranduseks, tema pojale ja järglasele Heinrich I-le andis keiser Heinrich IV 1089. aastal lisaks Meißeni margi. Mõlemad margid jäid Wettinite haldusalasse ja said hiljem Saksimaa kuurvürstiriigi tuumikuks.

Kuigi Landsbergi markkrahvkond ja Brehna krahvkond eraldusid margist, nõudsid täiendavaid osi läänes Askania Saksi-Wittenbergi hertsogid ja Anhalti krahvid. Ülejäänud alad ühendati 1123. aastal Wettinite Meißeni markkrahvkonnaga. Viimane kord, kui Ostmark ja Lausitz ilmuvad lahus, on kui esimese sai 1128. aastal Heinrich von Groitzsch ja viimane oli reserveeritud aastani 1131. Heinrich seda siiski ei valitsenud ja 1136. aastaks oli mark läinud tagasi Wettinist Meißeni markkrahv Konradile. Wettini maade erineva jaotuse ajal jagunes territoorium mitu korda; suurem osa sellest kuulus Ernestiinide hertsogkondadele. 

Mõistet Osterland (terra orientalis) kasutatakse tänapäevalgi Saale jõest ida pool asuva ajaloolise piirkonna kirjeldamiseks tänapäeva Tüüringi, Saksimaa ja Saksi-Anhalti liidumaadel, mis kunagi asusid margi keskel. Kuigi Ostmargi piirid muutusid sageli, siis tänapäeval mõistetakse selle all üldiselt Saale ja Mulde jõe vahelist ala.

Markkrahvide loend 

 Odo I, 965–993
 Gero II, 993–1015
 Thietmar, 1015–1030
 Odo II, 1030–1046
 Bolesław I, 1002–1025
 Mieszko II, 1025–1031
 Dedo I, 1046–1075
 Dedo II, 1069
 Heinrich I, 1075–1103
 Heinrich II, 1103–1123
 Wiprecht, 1123–1124
 Albrecht, 1123–1128
 Heinrich III, 1128–1135
 ''Edaspidi tuntakse neid paremini Lausitzi markkrahvidena.