Riina Kionka

Riina Ruth Kionka (sündinud 29. detsembril 1960 Detroitis Michigani osariigis USAs) on väliseesti päritolu Eesti ja Euroopa Liidu diplomaat. Kionka on üks Eesti välisministeeriumi poliitika planeerimise osakonna rajajatest ning üks neljast Eesti diplomaadist, kellest on saanud Euroopa Liidu suursaadik. Ta on Euroopa Liidu suursaadik Pakistanis.

Elukäik 
Riina Kionka sündis USA-s Detroitis, kasvas üles Detroiti eeslinnas ning käis Detroitis keskkoolis. 1983. aastal sai ta James Madison College'ist Michigani osariigi ülikoolist kaks bakalaureusekraadi: rahvusvahelistes suhetes ja saksa kirjanduses. Ta valiti prestiižsesse Phi Beta Kappa ja Phi Kappa Phi ühingusse ning mängis marsiorkestris trompetit. 1980. aastal käis ta keeleõppel Saksamaal Eifeli piirkonnas ning oli 1982. aastal Riigidepartemangu Lääne-Berliini esinduses. 

1984. aastal kolis Kionka New Yorki ning asus Columbia ülikoolis Harrimani instituudis töötama sovetoloogia väitekirja kallal. Õpingute jooksul valiti Eesti Üliõpilaste Toetusfondi stipendiaadiks ja 1986. aastal lõpetas sai ta magistrikraadi, millele lisandus veel järgmine aasta Certificate of Completion. Lisaks hariduse omandamisele käis Kionka Münchenis raadios Vaba Euroopa praktikal Toomas Ilvese juures ning õppis Norwichi ülikooli intensiivkursustel vene keelt.

1988–1989 oli Kionkal Deutscher Akademischer Austausch Diensti (DAAD) grant Bonnis teadustöö tegemiseks. 1989–1993 töötas ta Münchenis Raadio Vaba Euroopa analüütikuna, keskendudes Eesti uurimisele ja analüüsile. Analüütikuna avaldas Kionka mitu artiklit, mis analüüsisid Eesti ja Baltimaade arengut. Mõni artikkel ilmus ka suuremates ajakirjades nagu The Wall Street Journal.

1993. aastal asus Riina Kionka tööle Eesti välisministeeriumi. Algul oli Kionka ministriga kokku leppinud töö info- ja pressiosakonnas, aga see täitus enne tööle asumist, mistõttu korraldas Kionka ministeeriumile uue poliitika planeerimisstaabi, mis tegeles ka kõnedekirjutamisega. Kionka oli 1994. aastal kaasatud Vene vägede väljaviimise läbirääkimistesse. 1995. aastast töötas Kionka poliitikaosakonna juhatajana. 

1996–2000 oli ta emapuhkusel. Puhkust kasutas Kionka ka teadustöö tegemiseks, kaitses Columbia ülikoolis doktori väitekirja “ÜRO, OSCE ja Euroopa Nõukogu mõju Eesti rahvuspoliitikale 1988–1999.” Oma uurimuses uuris ta rahvusvaheliste organisatsioonide mõju sisepoliitikale, eriti kodakondsuse ja julgeoleku suhetele Eestis. Puhkuse lõppedes 2000. aasta kevadel asus Kionka taas tööle välisministeeriumi poliitika planeerimise osakonda.

27. juunil 2000 määrati Kionka suursaadikuks Saksamaa Liitvabariigis ning 19. oktoobril andis ta volikirja Saksamaal üle. Suursaadik oli ta aastatel 2000–2004, mille ajal olid tema peamisteks sihtideks saada Saksamaa nõusse lubama Eestit Euroopa Liitu ning NATOsse. Välisministeeriumis töötades sattus Kionka korduvalt konflikti uue välisminister Kristiina Ojulandiga, kaitstes sealhulgas 2002. aastal tülli läinud kantsler Indrek Tarandit. Saksamaalt tagasi tulles sai temast välisministeeriumi Euroopa Liidu küsimuste asekantsler, kuid ka konflikt ministriga teravnes, mistõttu hakkas Kionka 2004. aastast otsima tööd Euroopa Liidu institutsioonides. 

2005. aastst töötas Kionka Euroopa Liidu Nõukogule alluvas transatlantiliste suhete, inimõiguste ja ÜRO direktoraadis. Kionka tõi välisministeeriumist ühe peamise lahkumise põhjendusena välja konflikti endise ministri Kristiina Ojulandiga öeldes, et "ei oleks eluilmaski uskunud, et üks inimene suudab nii kiiresti ja süstemaatiliselt ära rikkuda hästi töötava välisministeeriumi." Ajakirjandus viitas sellele kui "magusale kättemaksule". Ametlikult alustas Kionka tööd osakonna juhatajana 1. juuliil ning keskendus ELi ühtseid välispoliitilisi seisukohtade väljatöötamisele USA ja Kanada suunal. 

2007. aastal sai Kionkast Javier Solana inimõiguste eriesindaja. Ta esindas tollast EL-i välispoliitika kõrgeimat esindajat Javier Solanat inimõiguste küsimustes ja juhtis nõukogu sekretariaadi välispoliitika peadirektoraadis inimõiguste allüksust. Sealt edasi asus ta tööle EL-i välisteenistusse Kesk-Aasia büroo juhatajana. Riina Kionka töötas 2014. aastast 2019. aastani Euroopa Ülemkogu presidendi Donald Tuski välispoliitika nõunikuna, kus tegeles pagulaskriisi, terrorisimikriisi, Vene agressiooniga Ukrainas, olukorraga Kreekas ning Brexitiga. Riina Kionka sai oma eduka töö eest ka tunnustust – nii EPL kui ka Estonian World valisid ta väljapaistvamate Eesti naiste hulka. Samuti oli ta 2015. aastal Ene Hioni fondi preemia laureaadiks ning 2017. aastal nimetas Politico Kionkat ühe olulisema isikuna Eesti eesistumise ajal.

Euroopa Liidu välispoliitikajuht Federica Mogherini nimetas 2019. aasta suvel Kionka Euroopa Liidu suursaadikuks Lõuna-Aafrika Vabariigis. Üheks suuremaks väljakutseks oli Koroonapandeemia alguses 8500 eurooplase Lõuna-Aafrikast kodumaale korraldamine. Samuti üritas Kionka saavutada viisavabadust LAV-i ja 8 EL liikmesriigi vahel, kellel seda veel ei ole, aga pandeemia nurjas selle sihi. 2021. aasta 24. veebruarist on Kionka tegev ka Eesti Välissuhete Nõukoda liikmena. Euroopa Liidu välis- ja julgeolekupoliitika juht Josep Borrell 9. juunil 2022 nimetas Kionka Euroopa Liidu järgmiseks suursaadikuks Pakistanis.

Isiklikku 
Riina Kionka vanavanemad põgenesid Eestist pagulastena. Kionka ema on Mall Rebane Kionka, kes on aktiivne liige EELK Michigani koguduses Ameerika Ühendriikides, Kionka isa on saksa päritolu ameeriklane. Riina isa soovi järgi kirjutati tütre nimi kirjutataks sünnitunnistusele ühe i-ga, et tal oleks USAs lihtsam elada. Huvi Eesti vastu tekkis Riinal keskkoolis ja ta hakkas osa võtma rahvuslikest üritustest. 16-aastaselt otsustas Riina oma nime ametlikult eestipärasemaks muuta ja tegi seda advokaadi abil. Nii Riina kui ka tema ema toetasid Eesti välisinstitutsioonide tegevuse nii rahaga kui ka aktiivselt üritustel osaledes. Kionka esines 87. aasta Kultuuripäevadel trompetimänguga ja korraldas 88. aasta kultuuripäevi New Yorgis. 

Kionka abiellus 16. septembril 1989 väliseestlase Mart Laanemäega Michiganis ja noorpaar kolis Saksamaale. Eestisse jõudis Kionka esimest korda 1986. aastal. Kionka teine abikaasa on Lauri Lepik. Neil on kaks last, Tasuja Juhan Lepik ja Krõõt Lea Lepik kes räägivad emakeeltena eesti, saksa ja inglise keelt. Kionka ise valdab eesti, inglise, saksa ja vene keelt. Nii Kionkal kui ka tema lastel on nii Eesti kui ka USA kodakondsus.

Kionka on varem öelnud, et sai „kogemata diplomaadiks“, olles esialgu plaaninud õppida muusikat, dirigeerimist või õigusteadust. Kionka on lapsest saati trompetit mänginud ja on mänginud nii Saksa kaitseväe orkestris kui ka Berliini harrastusorkestri Otto Sümfoonikud koosseisus. Eestis elades on Kionka korraldanud oma orkestriga ka kontsertreisi Viljandis, Valgas ja Kohtla-Järvel. Kionka on ka tuntud kui suurepärane kõnekirjutaja, kes kirjutas 1990. aastatel mitmed Eesti välispoliitika olulised kõned.

Tunnustus
2004 Valgetähe III klassi teenetemärk
2011 Eluaegne suursaadik
2018 Välisministeeriumi teenetemärk

Ajaleht Eesti Päevaleht valis Kionka mõjukuselt 11. naiseks Eestis ning ajakiri Estonian World on valinud mitmel korral Kionka väljapaistvamate ja edukate Eesti naiste esitosinasse.

Viited

Eesti suursaadikud
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1960