joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Maret Mursa

Maret Mursa (pseudonüüm; kodanikunimi aastani 1976 Maret Tuurmaa, seejärel Maret Tormis; sündinud 18. juunil 1954 Tallinnas) on eesti näitleja ja lavapraktikaõppejõud.

Ta lõpetas aastal 1972 Tallinna 46. Keskkooli ja aastal 1980 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri. Lisaks õppis ta aastast 1997 Helsingis Aleksandertehnika Instituudis Alexanderi tehnikat.

Aastatel 1973–1980 töötas "Viru" varietees lauljana ja aastatel 1980–1992 Eesti Riiklikus Noorsooteatris ja aastast 1992 lavapraktikaõppejõuna Eesti Humanitaarinstituudis. 15. oktoobril 2010 esietendus teatris NO99 Mursa debüütlavastus "Neli vaadet".

Ta on mänginud Tallinnfilmi filmis "Pihlakaväravad" (1981) ja telelavastustes "Härra Barnett" (1980), "Truu naine" (1982), "Rotilõks" ja "Kummaline missis Savage" (1990), samuti filmides "Kaks päeva Viktor Kingissepa elust" (1981), "Tulivesi" (1994), "Wikmani poisid" (1995) ja "Võta või jäta" (2018).

Isiklikku 
Tal on abielust Eesti Filharmoonia Kammerkoori laulja ja fotograafi Tõnu Tormisega kaks poega.

Rolle 
 1978 Rein Saluri/ Mikk Mikiver "Poiste sõidud" (tüdruk)
 1980 Mihhail Lermontov/Mati Unt "Meie aja kangelane" (vürstitar Mary)
 1980 Merle Karusoo "Olen 13-aastane" (Guido õde)
 1980 Mati Unt "Peaproov" (Mari/Maria)
 1981 Fjodor Dostojevski/Mati Unt "Pihtimus allilmast" (Liisa)
 1982 Charles Perrault/Jevgeni Švarts// Kalju Orro "Tuhkatriinu" (Tuhkatriinu)
 1983 Carl Michael Bellman/ Kaarel Kilvet "Verinoor plika ja pilgeni klaas..." (Ulla Winblad)
 1983 Aleksei Kazantsev "Vana maja" (Olja)
 1985 Harri Vasar/Kalju Komissarov "Lumivalgeke ja seitse pöialpoissi" (Lumivalgeke)
 1986 Molière/Lembit Peterson "Misantroop" (Eliante)
 1987 August Strindberg"/ Mati Unt Preili Julie" (Julie)
 1989 Tom Stoppard/ Roman Baskin "Rosencrantz ja Guildenstern on surnud" (Ophelia)
 1991 Per Olov Enquist/ Madis Kalmet "Ilvese tund" (noorem naine)

Viide

Kirjandus 
 Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000

Välislingid 
 Maret Mursa Eesti Filmiarhiivi andmebaasis
 Maret Mursa CV Alexanderi Tehnika Instituudi kodulehel

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1954
Toomas Ots

Toomas Ots (31. jaanuar 1951 Tallinn – 20. oktoober 2019 Pärnu) oli eesti näitleja ja võitluskunstide harrastaja.

Ta lõpetas 1972. aastal Tallinna 20. Keskkooli ja 1976. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (7. lend).

Töötas aastatel 1975–1984 näitlejana Lydia Koidula nimelises Pärnu Draamateatris.

Isiklikku
Ta on olnud abielus Anne Paluveriga, kellega tal on tütar.

Taiji ja qigong
Tegeles oma elu viimased kaheksa aastat Pärnus qigong'iga ja viimased neli aastat ka Rein Siimu Taiji Koolis taiji'ga.

Rolle

Teatris
 1975 Eduard Vilde "Tabamata ime" (Gustav Laurits)
 1976 Stanislav Grochowiak "Püsime veel sadulas, härrased!" (Jumbu)
 1977 Rudolfs Blaumanis "Rätsepad Sillamatsil" (Aleks)
 1979 William Shakespeare "Mõõt mõõdu vastu" (Küünarnukk)
 1980 August Kitzberg "Püve talus" (Ernst)
 1981 August Jakobson / Vaino Vahing "Vaeste-Patuste alev" (Pjoss)
 1982 Agatha Christie / Edgar Allen "Kutse mõrvale" (Patrick Simmons)
 1982 Hugo Raudsepp "Mikumärdi" (Aadam Seeliohw)
 1983 Edward Albee "Loomaaialugu"

Televisioonis
 2015 TV3 seriaalis "Varjudemaa" (Saare komissar)

Viited

Kirjandus
"Eesti teatri biograafiline leksikon", Tallinn, 2000.

Välislingid
Eesti entsüklopeedia 

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1951
Surnud 2019
Liis Bender

Liis Bender (alates 1986 Liis Tooming; 19. juuli 1947 Punikvere – 20. oktoober 2005 Tartu) oli eesti näitleja.

Ta on lõpetanud 1965. aastal Alatskivi Keskkooli ja 1970. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Ta töötas 1970. aastast teatris Vanemuine.

Rolle
Ta on mänginud telelavastustes (nt "Elujõgi", 1970) ja filmis ("Rasked aastad", 1973, Eesti Telefilm).
 1971 Afanassi Salõnski "Maria" (Vassilissa)
 1973 Henrik Ibsen "Väike Eyolf" (Asta Allmers)
 1975 Eugène Labiche "Itaalia õlgkübar" (Virginie)
 1976 Tammsaare / Osvald Tooming "Põrgupõhja uus Vanapagan" (Lisete)
 1976 Jerzy Andrzejewski / Jaan Tooming "Polonees 1945"
 1977 August Kitzberg "Kauka jumal" (Leena)
 1978 Aleksei Arbuzov "Julmad mängud" (Nelja)
 1980 Anton Tšehhov "Onu Vanja" (Sonja)
 1981 Osvald Tooming "Musta mandri kasupoeg" (Helene Schweitzer ja Rhena)
 1981 Louize Labé "Eleegiad ja sonetid" (esitaja)
 1982 Maksim Gorki "Jegor Bulõtšev ja teised" (Zobunova)
 1983 Vladimir Arro "Kõrgeim määr" (Kislitsõna)
 1985 August Strindberg "Unenäomäng" (Indra tütar)
 1989 Thomas Stearns Eliot "Mõrv katedraalis" (Koor)
 1990 Ronald Duncan "Proov" (Patricia)
 1990 Henrik Ibsen "Metspart" (Gina Ekdal)
 1991 John Boynton Priestley "Ma olen siin varem olnud" (Sally)
 1992 Franz Werfel "Ainsal ööl" (Felizitas)
 1993 Tomson Highway "Me sõidame Torontosse" (Marie-Adele)
 1993 Kulno Süvalep "Emajõe ööbik" (Koidula)
 1996 Lord Dunsany "Jumalate naer" (Kuninganna)
 1996 Henrik Ibsen "John Gabriel Borkman" (Ella Rentheim)
 1997 Astrid Lindgren / Mikk Mikiver "Väikevend ja Karlsson katuselt" (Ema)

Isiklikku
Ta oli aastatel 1986–2000 abielus Jaan Toominguga.

Kirjandus
Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000.

Vanemuise näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1947
Surnud 2005
Łyntupy

Łyntupy (transkribeerituna Lõntupõ, poola keeles  Łyntupy, leedu keeles Lentupis) on alev Valgevenes Viciebski oblastis, Pastavy rajoonis, Łyntupy külanõukogu halduskeskus. Asub 1 km kaugusel Leedu piirist.

Ajalugu
Łyntupy nimi on ilmselt balti päritolu. Esmalt mainitakse aastal 1385, edasi aastal 1459,
mil sinna rajati katoliku kirik. 1591. aastal oli asulas kaks tänavat ja 28 maja. 1795. aastal,
Poola kolmandal jagamisel sai piirkonna endale Venemaa .

Aastatel 1854-1939 kuulus Biszewskitele, kes rajasid asulasse uhke lossi. Aastal 1897 hakkas 
läbi asula sõitma Połacki ja Vilniuse vahel sõitev rong. Peale Esimest maailmasõda
kuulus Łyntupy Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Alev aastast 1967.

Pilte 

Valgevene alevid
Pastavy rajoon
Luise tänav

Luise tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kassisaba asumis. 

Luise tänav algab Toompuiesteelt, ristub Koidu, Villardi ja Tehnika tänavaga ning lõpeb Endla tänaval raudteeviadukti juures. Luise tänav on ligikaudu 780 meetri pikkune.

Tänava nimi ja ajalugu
Tänava esialgne nimi oli Luisenthali tänav (saksa keeles Luisentaler Strasse, vene keeles Луйзентальская улица). Selle tänava rajas 1882. aastal omaaegse Toomgildi oldermanni Hans Heinrich Falcki poeg Paul Theodor Falck. 

Tänav sai nime Luisenthali suvemõisa järgi. Praeguse nime sai tänav 17. jaanuaril 1923. 1939. aastal nimetati Luise tänav, Tallinna linnavolikogu poolt Luule tänavaks.

Aastatel 1919–1939 tegutses Luise tänav 1 Erich Jacoby projekteeritud hoones, Tallinna Saksa Reaalkool. Kooli tegevus lõppes 1939. aastal, peale suure osa baltisakslaste lahkumist umsiedlung'i käigus. 1944. aasta märtsipommitamises koolihoone suuresti hävines, püsti jäid vaid kiviseinad. 1947.–1948. aastal hoone rekonstrueeriti ja ehitati kolmekorruseliseks, 1951. aastal ehitati koolimajale tänavajoonega risti kvartali sisse võimla (arhitekt Asti Valamaa). Aastatel 1949–1958 tegutses koolimajas Tallinna Arhitektuuri- ja Ehitustehnikum. 1958. aasta sügisel asus hoonesse 1945. aastal asutatud Tallinna Kalandustehnikum (rahvasuus „kilukool“). Hoone lammutati 2020. aastal.

Viited

Kesklinna linnaosa tänavad
Kassisaba (Tallinn)
Kiire tänav

Kiire tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Uue Maailma asumis. Kiire tänav algab Koidu tänavalt ja lõpeb Tehnika tänaval raudtee ääres.

Kiire tänav on peaaegu kirde-edelasuunaline ja ligikaudu 80 meetri pikkune.

Tänava nimi ja ajalugu
Kiire tänav sai nime 29. septembril 1926. 1950. aastal pandi tänavale nimeks Väike-Kiire tänav. Oma endise nime sai Kiire tänav tagasi 12. aprillil 1996,.

27. juunist 1950 kuni 18. oktoobrini 1991 kandis Kiire tänava nime praegune Väike-Ameerika tänav.

Viited

Kesklinna linnaosa tänavad
Duchesne'i maakond

Duchesne'i maakond (Duchesne County) on maakond USA-s Utah' osariigis. Geograafilised koordinaadid on 

Maakonna halduskeskus on Duchesne ja suurim linn Roosevelt.

Maakonna pindala on 8433 km², millest 46 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 18 607. Aastal 2000 oli elanike arv 14 371.

Naabermaakonnad 
 Summiti maakond (põhjas)
 Daggetti maakond (kirdes)
 Uintah' maakond (idas)
 Carboni maakond (lõunas)
 Utah' maakond (edelas)
 Wasatchi maakond (läänes)

Ajalugu 
Duchesne'i maakond moodustati 1915. aastal. Maakond sai nime Duchesne'i jõe järgi.

Kaitsealad 
Ashley metsakaitseala (osa)
Wasatchi metsakaitseala (osa)
High Uintasi ürgloodusala

Välislingid

 Duchesne'i maakonna koduleht (inglise keeles)

Utah' maakonnad
Majaka tänav

Majaka tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sikupilli asumis. Majaka tänav algab Lasnamäe tänavalt, ristub Pallasti, Sikupilli ja Tuulemäe tänavaga ning Majaka põiguga ja lõpeb Peterburi teel. 

Majaka tänav on peaaegu loode-kagusuunaline ja ligikaudu 880 meetri pikkune.

Majaka 2 asus Tallinna 16. Keskkool, hoones paikneb nüüd Tallinna Teeninduskool. Majaka tänava kesk- ja kaugemas osas lammutati pärast Teist maailmasõda eramud, nende asemele ehitati kahe- ja kolmekorruselinsed kivielamud. Hiljem tihendati hoonestust hruštšovkade ja ühe paneelelamuga.

Galerii

Ajalugu 
Majaka tänav (saksa keeles Majakenstrasse, vene keeles Маячная улица) sai nime 1908. aastal lähedal asuva majaka järgi.

Pärast teist maailmasõda ehitatud Majaka tänava, Kivimurru tänava ja Peterburi tee vahelise kvartali hoonetele on iseloomulikud  stalinistlik arhitektuuri ühised õuealad ning kvartalipõhine planeering. Kasutusel olid ranged majade tüüpprojektid: Tüüp A-1 või U-2. 

Alates 1955. aasta juulist kulgeb Majaka tänavat pidi trammitee. Esialgu oli trammitee üherealine, 1962. aasta algusest aga kaherealine.

Vaata ka
Tallinna ülemine tuletorn
Tallinna alumine tuletorn

Viited

Välislingid 

Lasnamäe linnaosa tänavad
Kui me vaid teadnuks

"Kui me vaid teadnuks" on Ameerikas 1913. aastal valminud tummfilm. Võimalik, et filmi lavastajaks oli D. W. Griffith.

Näitlejad
 Henry B. Walthall – isa
 Blanche Sweet – ema
 Harry Carey – meremees
 William Courtright – vaimulik
 Mae Marsh

Viited

Ameerika Ühendriikide tummfilmid
1913. aasta filmid
Matthias Weckmann

Matthias Weckmann (u 1616 Niederdorla Mühlhauseni lähedal Tüüringi – 24. veebruar 1674 Hamburg) oli Saksa barokkorganist ja helilooja.

Elu
Muusikalise hariduse sai Matthias Weckann Dresdenis. Seejärel töötas ta Hamburgis organistina koos tuntud Jacob Praetoriusega Peetruse kirikus (Petrikirche). 

1637. aastal sõitis Matthias Weckmann koos Heinrich Schütsiga Taani. 
Aastatel 1638–1642 töötas ta organistina Dresdenis.
1647. aastal sõitis uuesti Taani. 
Aastatel 1649–1655 elas ta jälle Dresdenis, kus kohtus Johann Jakob Frobergeriga muusikaliste võistluste ajal. Pärast neid võistlusi 1655. aastal sai Matthias Weckmannist titulaarorganist Hamburgi Jaakobi kirikus (Jakobkirche). Hamburgis veetiski Matthias Weckmann kogu oma ülejäänud elu. Hamburgis asutas ta Collegium Musicumi. See oli Matthias Weckmanni kõige viljakam loominguline periood. Ta kirjutas kompositsioone vaimulikele tekstidele 1663. aastal katku ajal, kui surid Matthias Weckmanni naine ja paljud kolleegid, kelle hulgast tuntuim oli Heinrich Scheidemann.  

Matthias Weckmann suri 24. veebruaril 1674 Hamburgis ja ta maeti perekonnahauda Jaakobi kirikusse oreli alla.

Töö
Matthias Weckmann kirjutas prelüüde orelile ning itaalia ja prantsuse stiilis palu klavessiinile. Samuti lõi ta sonaate kolmele või neljale pillile ja vaimulikku vokaalmuusikat.

Teosed
12 vaimulikku kontserti
12 sonaati Hamburgi Collegium Musicumi jaoks
Teosed orelile ja klavessiinile
Laulud ja lühikesed aariad.

Välislingid 
Matthias Weckmann. Prelüüdid, fuugad ja tokaatad
imslp.org/wiki/

Organistid
Saksa heliloojad
Sündinud 1616
Surnud 1674
Dunteni mõis

Dunteni mõis (saksa keeles Duntenhof) oli suvemõis Tallinnas Tondil. Ala jääb tänapäeval Tondi tänava (saksa keeles Duntenstraße, vene keeles Дунтенская ул.) aadressidele 82, 84, 86, 88 ja 90.

17. sajandi keskel jagati Kristiine heinamaade ehk Linnu tee ja Mustamäe tee, Endla ja Koskla tänava ning Pärnu maantee ja Tondi tänava vahelise ala jaotamine,  Rootsi kuninganna  Kristina käsul 32 heinamaatükiks. Tallinna bürgermeister (1688–1696) Jobst Dunte rajas 18. sajandi lõpul piirkonda suvemõisa ja suvemõisa hakkas kohalik rahvas õige pea Tondiks kutsuma ja nii kinnistus põnev nimi kogu eeslinnale.

Tondi mäe nimelisel kõrgendikul paiknenud Dunteni suvemõis andis nime ka Tondi tänavale.

Suvemõis asus praeguste Tondi kasarmute vastas. 1910–1914. aastal ehitati Tondile Peeter Suure merekindluse personali jaoks suur sõjaväelinnak. Selle ehitus algas 1910. aastal, kuid suurema hoo võttis pärast 1912. aastat. Peeter Suure merekindluse suurtükipolgule mõeldud kahekorruselised punastest tellistest ja paekividest suured kasarmud ehitati pärast endise Dunteni suvemõisa maa-ala sundvõõrandamist.  Suvemõis ise lammutati 1970. aastatel ja praeguseks on säilinud vaid osa Tondi pargist, vaevumärgatavad jäljed kunagisest tiigist ja aednikumaja.

Vaata ka
Dunteni park

Viited

Tallinna suvemõisad
Kristiine linnaosa ehitised
Tiit Lehto

Tiit Lehto (5. september 1938 – 20. august 1967) oli eesti helilooja.

Tiit Lehto õppis Kildu 7-klassilises koolis ja Suure-Jaani Keskkoolis. Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi ja töötas seejärel õpetajana Tallinna 46. Keskkoolis ning Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis. 1965. aastal astus ta Tallinna Riiklikku Konservatooriumi professor Anatoli Garšneki kompositsiooniklassi.

Tiit Lehto hukkus liiklusõnnetuses.

Tiit Lehto kirjutas lastelaule ja koorilaule, kuid tema paremad loomingulised saavutused kuuluvad estraadilaulude valdkonda.

Viited

Eesti heliloojad
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1938
Surnud 1967
Sikupilli tänav

Sikupilli tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sikupilli asumis. Sikupilli tänav algab Kivimurru tänavalt, ristub Majaka, Killustiku ja Tuha tänavaga ning lõpeb seejärel umbtänavana.

Sikupilli tänav on peaaegu edela–kirdesuunaline ning ligi 400 meetri pikkune.

Tänava nimed ja ajalugu
Tänava venekeelne nimi Курганная улица on fikseeritud juba 1916. aastal. 1923. aastal pandi tänavale nimeks Künka tänav. Nime kordumine tõttu sai 25. septembril 1959 tänava uueks nimeks Sikupilli tänav. 22. aprillil 1960 sai sellest Killustiku tänav. 3. augustil 1990 sai tänava nimeks taas Sikupilli tänav.

Viited

Lasnamäe linnaosa tänavad
Killustiku tänav

Killustiku tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sikupilli asumis. Killustiku tänav algab Sikupilli tänavalt ja lõpeb Majaka põigul.

Killustiku tänav on peaaegu loode–kagusuunaline ja ligikaudu 245 meetri pikkune.

Tänava nimed ja ajalugu
Tänav rajati 25. veebruaril 1941 ja sai nimeks Künka põik. 25. septembril 1959 pandi tänavale nimeks Sikupilli põik ja 22. aprillil 1960 omakorda Killustiku põik. Praeguse nime sai Killustiku tänav 3. augustil 1990.

Viited

Lasnamäe linnaosa tänavad
Windecki suvemõis

Windecki suvemõis asus aadressil Tuulenurga tänav 3 (varem Kose tee 3).

Selle ostsid Scheelid 1925. aastal ja selle järgi on seda nimetatud ka Scheeli suvemõisaks.

Vaata ka
Scheeli villa (Kose tee 9)

Viited

Välislingid 
 Kose tee 3 ajalooline ülevaade ja tingimused hoonete rekonstrueerimiseks
Windeck, variandid: Weissi ms, www.eki.ee

Jõelähtme kihelkond
Tallinna suvemõisad
Pirita linnaosa ehitised
Torupilli-Juss

Juhan Maaker ehk Torupilli-Juss (26. märts 1845 Muda küla – 21. september 1930 Muda küla) oli eesti torupillimängja. Teda peeti omal ajal üheks parimaks pillimeheks ja kutsuti tunnustavalt torupillikuningaks. Ta oli ka oma väikese purjelaeva Viidemann kapten.

Jussil oli elu jooksul vähemalt neli enda valmistatud torupilli. Ta oskas mängida 56 pillilugu, millest 36 olid tema enda tehtud. 1921. aastal salvestas ta 38 torupillilugu. Neist 36 on digisalvestised.

Aastail 1922–1929 esines ta Eestis rahvamuusika ringreisidel. Torupilli-Juss käis ka Soomes mängimas.

Torupilli-Juss müüs Tallinnas Hiiumaa küttepuid. Et kaup paremini läheks, lubas ta ostjale mängida torupilliloo.

Isiklikku
Tema vennapoeg oli torupillimängija Aleksander Maaker (Torupilli-Sass).

Viited

Kirjandus
Helen Kõmmus. "Särtsakaid lugusid Hiiumaa kroonimata peast Juhan Maakerist". Hiiu lehe noortelisa Glasuur, november 2007

Helen Kõmmus. "Kummardus Hiiumaa torupillikuningale". Hiiu leht, 27. märts 2015

Eesti rahvamuusikud
Sündinud 1845
Surnud 1930
Sulev (laev 1972)

Sulev M412 on Saksa DV-st pärit Kondor-klassi kuuluv ja Eesti Mereväe esimene lipulaev. Algne nimi oli Meteor.

Ajalugu 
Meteor valmis Ida-Saksamaal Peenewerft tehases Vollgastis 09.05.1972 Kondor klassi miinitraaleri ja patrull-laeva projekti baasil luurelaevaks. Projekti number oli 65.2 ja seerianumber 65.201. Ainus sõsarlaev oli Komet. Pärast Saksamaa taasühendamist arvati laevad 03.10.1990 Volksmarine teenistusest välja, kuid arvati esialgu siiski Bundesmarine koosseisu, Meteor pardanumbriga K42. 31. detsembril 1991 arvati lõplikult teenistusest välja.

Märtsis 1994. aastal kinkisid sakslased mõlemad luurelaevad Eesti Mereväele, kus sõsarlaev Komet sai nimeks Vambola ja pardanumbri 411. Eesti Mereväe lipp heisati laeval pidulikult 4. mail 1995. Sulevist sai Mereväe lipulaev. Ametlikult kutsuti seda "miinilaevaks", kuigi miinitraalimis ega -jahtimisvarustust tal tegelikult polnud. Laevaga oleks parimal juhul saanud meremiine veesata. Töökorras oli aga 25mm automaatkahur 2M3. Sulev sobis sellisena siiski mereväelastele esmasteks õppe- ja harjutustegevusteks ning osales hiljem ka rahvusvahelistel mereväeõppustel. 

17. juulil 1995. aastal kukkus sadamas seisva Sulevi mastist pärast radariantenni hooletut käivitamist alla ajateenija Dmitri Zolotuhhin, kes suri haiglas. Sulevi komandöri Edgar Haavikut süüdistati seejärel laevajuhtimiseeskirjade rikkumises. Kohus mõistis komandöri aga õigeks, kuna selliseid eeskirju polnud Eesti mereväes veel olemas. Kohtu arvates eirati ohutustehnika nõudeid, ent ka neid polnud Eesti mereväes olemas. Lisaks tegi kohus selgeks, et Sulevil polnudki komandöri, sest polnud paberit, millega Haavik oleks komandöriks määratud. Komandör vabastati Mereväe teenistusest. 

14.01.1997 - 6.10.1997 oli Sulevi komandöriks vanemleitnant Igor Schwede, kes oli aastatel 2007-2012 Mereväe ülem.

1998. a sügisel juhtus Sulevil sadamas (väidetavalt kas ebavajalike, hooletute või pahatahtlike tegevuste tõttu) õnnetus, mille tagajärjel tungis laeva 60 t vett. Ametlikult juurdluse tulemusena süüdlast ei selgunud. Laev päästeti ja korrastati.

1990-ndate lõpuks jäeti Sulev seisma. Laev oli ehitatud luurelaevaks, millisena tal polnud Eesti mereväes rakendust. Samuti polnud otstarbekas seda ümber ehitada miinitraaleriks, sest Eesti merevägi oli juba selleks ajaks saanud abi korras Saksamaalt paar miinitraalerit. 2000. a kantigi Sulev maha ja lõigati vanarauaks. Sama nimi anti edasi Saksamaalt abina saadud miinijahtijale.

Vaata ka 
 Sulev (torpeedopaat)
 Sulev M312 - järeltulija miinijahtija.
 Ahti A431 - esimene kingituseks saadud Mereväe laev.
 Laine A432

Viited

Välislingid 
 Foto Sulevist 2000. a - http://www.epl.ee/news/online/eesti-merevagi-moned-merevae-laevad.d?id=50844270&albumID=51631836&pictureID=51326455
 Sulevi mahakandmisest - http://www.delfi.ee/news/paevauudised/eesti/merevagi-voib-saada-baltimaade-suurima-sojalaeva.d?id=335018

Eesti sõjalaevad
Pärnu sillad

Pärnu sillad on linna jaoks äärmiselt olulised, kuna Pärnu jagab kaheks Pärnu jõgi. Lisaks eraldab Sauga jõgi Vana-Pärnu ja Ülejõe linnaosa ja Pärnu kirdepiiril voolab Reiu jõgi. 

Algselt ületati Pärnu jõge paatide ja parvedega, kuid liikluse kasvades lasid Pärnu kaupmehed 1803. aastal ehitada üle Pärnu jõe ujuvsilla. Rahvasuus Nahksillaks ristitud silla asemele ehitati 1938. aastal Suursild, mis oli esimene püsisild Pärnu linnas üle Pärnu jõe. Aasta varem valmis Siimu sild üle Sauga jõe suudme.

Teises maailmasõjas purustati nii Suursild kui ka Siimu sild. Suursilla asemele ehitati 1944. aastal ajutine Puusild. Püsiv ühendus üle Pärnu jõe taastati 1956. aastal, kui avati Kesklinna sild kunagise Suursilla asukohale. Samal aastal taastati ka Siimu sild. Pärnu teine ehk Papiniidu sild ehitati 1976. aastal seoses Pärnu ümbersõidu rajamisega.

Pärnu linnas asuvad veel Sauga sild ja Vana-Pärnu jalakäijate sild üle Sauga jõe, Sindi-Lodja sild ja Reiu raudteesild üle Reiu jõe ning kaks jalakäijate silda üle Pärnu vallikraavi.

Liikluskoormuse kasvu tõttu on pikalt planeeritud kolmandat silda üle Pärnu jõe, mis ühendaks Raba tänavat Laia tänavaga. Pärnu linn plaanib hakata kolmanda silla ehitajat otsima 2021. aasta suvel. Pärnu üldplaneering näeb ette ka jalakäijate silla rajamist A. H. Tammsaare puiestee pikendusele. Seoses Rail Balticu rajamisega plaanitakse Papiniidu silla kõrvale ehitada uus raudteesild.

Pärnu linnas asuvad sillad

Sillad üle Pärnu jõe 
 Kesklinna sild (1956)
Papiniidu sild (1976)

Sillad üle Sauga jõe 

 Siimu sild (1937–1944, uus 1958), J. V. Jannseni tänavat ja Haapsalu maanteed ühendav sild
 Sauga sild (2012), Lennuvälja teel asuv sild
 Sauga vantsild ehk Vana-Pärnu jalakäijate sild (1998), jalakäijate sild

Sillad üle Reiu jõe 

 Sindi-Lodja sild, ka Reiu sild (1955), Reiu jõe suudmes asuv 70 m sild, mis on ehitatud sõjaeelsetele kaartele

 Reiu raudteesild (1927), Reiu jõe suudmest ligikaudu 1 km ülesvoolu asuv kitsarööpmelise raudtee sild

Muud sillad 
 Vallikraavi sild (2008), pööramisega avatav kahes osas jalakäijate sild üle vallikraavi suudme
 Vallikäärus asuv puidust jalakäijate sild (2011)

Pärnu ajaloolised sillad 

 Nahksild (1803–1938)

Suursild (1938–1944)
Puusild (1944–1956)

Pärnu lähiümbruse sillad
 Audru sild (1910)
 Nurme sild (vana 1904–1944, uus vanadele osadele 1957)
Nurmeveski sild (2017)
 Reiu raudteesild, Reiu jõe suudmest ligikaudu 5 km ülesvoolu asuv raudteesild endisel laiarööpmelisel Pärnu–Mõisaküla raudteel
 Sauga raudteesild (1924), kõrval 1945. aastal ehitatud ajutine puitsild
 Sindi sild (1948)

Viited

Välislingid
Vello Janson

Vello Janson (sündinud 14. jaanuaril 1948 Pärnus) on eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 1965 Pärnu õhtukeskkooli ja aastal 1972 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Ta töötas aastatel 1972–1980 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris ja aastast 1980 Vanalinnastuudios, hiljem vabakutseline (osalenud muu hulgas Vana Baskini Teatri lavastustes, olnud 2009. aastal Teater :D asutajaliige ja lavastaja).

Ta on mänginud telelavastustes ("Plekkmehed", 1984) ja filmis "Indrek", aga ka teledraamasarjades ("Kalevipojad" ja "Pilvede all") ja ETV komöödiasarjas "ENSV".

Rolle 
 1973 Jerzy Broszkiewicz "Kuuenda raamatu lõpp" (Johannes IV)
 1973 Leonid Žuhhovitski "Orpheus" (Richard Tiškov)
 1974 Mark Twain/Rudolf Allabert/Arne Oit "Tom Sawyeri seiklused" (Joe Harper)
 1975 N. Richard Nash "Vihmameister" (Jim)
 1976 Max Frisch "Biedermann ja tulesüütajad" (Schmitz)
 1980 Mati Unt/Kalju Komissarov/Olav Ehala "Johnny" (Giordano Bruno)
 1981 Pierre Chenot "Kes aevastas?" (Maréchal)
 1981 Friedrich Dürrenmatt "Füüsikud" (Beutler)
 1982 Aleksandr Suhhovo-Kobõlin "Toimik" (Šilo)
 1983 John Patrick "Grupipilt" (Lachie)
 1984 Daniel Katz "Kolme peaga Buddha" (kindral Baraban)
 1984 Jean Anouilh "Tuuleiil" (Machetu)
 1985 Claude Magnier "Unerohi" (Robert Giraux)
 1987 Nikolai Gogol "Revident" (Ljapkin-Tjapkin)
 1988 Ferenc Molnár "Mäng lossis" (Almady)
 1988 Joseph Kesselring "Hapu vein ja sinihape" (Harper)
 1990 Félicien Marceau "Presidendi sõber" (Marichal)
 1991 Jules Romains "Knock ehk Meditsiini triumf" (Monsquet)
 1991 Hugo Raudsepp "Ameerika Kristus" (Villem)
 1992 Jean Anouilh "Orkester" (klaver)
 1992 Slawomir Mrožek "Küürakas" (Küürakas)
 1993 Alejandro Casona "Kolmas sõna" (Roldān)
 1993 Arthur Schnitzler "Ringmäng" (Krahv)
 1996 Norm Foster "Valed" (Rudy)
 1997 Ray Cooney "Raharalli" (Bill)

Isiklikku 
Ta oli aastatel 1976–1984 abielus Ene Järvisega.

Viited

Kirjandus 
 Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000

Eesti näitlejad
Sündinud 1948
Johnsoni maakond (Wyoming)

Johnsoni maakond (Johnson County) on maakond USA-s Wyomingi osariigi põhjaosas. Geograafilised koordinaadid on 

Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Buffalo.

Maakonna pindala on 10 813 km², millest 21 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 8569. Aastal 2000 oli elanike arv 7075.

Naabermaakonnad 
 Sheridani maakond (põhjas)
 Campbelli maakond (idas)
 Converse'i maakond (kagus)
 Natrona maakond (lõunas)
 Washakie maakond (läänes)
 Big Horni maakond (loodes)

Ajalugu 
Johnsoni maakond moodustati 8. detsembril 1875. aastal Albany, Carboni ja Sweetwateri maakonna osadest. Algselt oli maakonna nimi Pease'i maakond. 1879 muudeti see Johnsoni maakonnaks.

Kaitsealad 
Big Horni metsakaitseala (osa)

Välislingid

 Johnsoni maakonna koduleht (inglise keeles)

Wyomingi maakonnad
Kristel Leesmend

Kristel Leesmend (sündinud 30. augustil 1968 Tallinnas) on eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 1986 Tallinna 56. Keskkooli ja aastal 1992 Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri 15. lennu.

Ta töötas aastatel 1986–1987 lasteaiakasvatajana ja aastatel 1987–1988 Vanalinnastuudios kostümeerijana. Aastast 1992 on ta olnud vabakutseline näitleja.

Isiklikku 
Tema elukaaslane oli Ivo Uukkivi, neil on ühine tütar Ulrika Brett (sündinud aastal 1995).

Rolle 
 1990 Mati Unt "Keiser Nero eraelu" (Octavia), Ugalas
 1992 Fjodor Dostojevski/Katri Kaasik-Aaslav "Valged ööd" (Nastenka), Ugalas ja Von Krahli Teatris
 1993 Peeter Jalakas "Imelikud inglid" (Miranda), Von Krahli Teatris
 1993 Ervin Õunapuu/Toomas Saarepera "Sannikovi maa" (astronoom Zeeberg), Von Krahli Teatris
 1993 Paul-Eerik Rummo "Valguse põik" (tütar), Ugalas
 1994 Bertolt Brecht "Härra Puntila ja tema sulane Matti" (Eva), Draamateatris
 1994 Tammsaare/Katri Kaasik-Aaslav "Noored hinged" (Hilda), lavakunstikateedris
 1995 Henrik Ibsen "Nukumaja ehk Norbert" (juriskonsult Krogstad), Draamateatris
 1996 Tankred Dorst "Härra Paul" (Anita), Draamateatris
 1997 Friedrich Schiller "Maria Stuart" (Elisabeth I), Ugalas

Kirjandus 
 Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000

Eesti näitlejad
Sündinud 1968
Serge Moscovici

Serge Moscovici (14. juunil 1925 Brăila Rumeenia – 16. november 2014 Pariis) oli juudi-rumeenia päritolu Prantsuse sotsiaalpsühholoog. 

Ta uuris grupidünaamikat ja konsensuse kujunemist. Moscovicit  on mõjutanud Gustave Le Boni, Gabriel Tarde'i, Émile Durkheimi ja Sigmund Freudi tööd. Tema tähtsamateks tulemusteks on üldlevinud arusaamade kujunemist käsitlevad sotsiaalsete representatsioonide teooria ja enamusgrupi veenmist kirjeldav vähemuse mõju teooria.

Tunnustus
2003 – Balzani auhind

Isiklikku 
Poliitik Pierre Moscovici on tema poeg.

Teosed 
La psychanalyse, son image, son public, PUF, 1961/ kordustrükk 1976 / Psychoanalysis. Its image, its public, Polity Press, 2008.
Psychologie des minorités actives, University Press of France, 1979.
L'Age des foules: un traité historique de psychologie des masses, Fayard, 1981 / The age of the crowd: a historical treatise on mass psychology. Cambridge, Cambridge University Press, 1985.
La Machine à faire les dieux, Fayard, 1988 / The invention of society: psychological explanations for social phenomena, Cambridge, Polity Press, 1993 (eesti keeles "Jumalate loomise mehhanism: sotsioloogia ja psühholoogia", tõlkinud Iika Bramban ja Aija Sprivul-Dautancourt, järelsõna Andu Rämmer, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2022)
Chronique des années égarées: récit autobiographique, Stock, 1997
Social Representations: Explorations in Social Psychology (toimetaja Gerard Duveen), Polity Press, 2000
De la Nature. Pour penser l'écologie, Métailié, 2002
The Making of Modern Social Psychology: The Hidden Story of How an International Social Science was Created (koos Ivana Markovaga). Polity Press, 2006.

Välislingid
Serge Moscovici in Social Psychology Network

Prantsusmaa psühholoogid
Sündinud 1925
Surnud 2014
Lõgismadulased

Lõgismadulased (Crotalinae) on madude alamsugukond.

Klassifikatsioon

Lõgismadulaste alamsugukonda liigitatakse roomajate andmebaasis järgmised maoperekonnad:
 Agkistrodon  Palisot de Beauvois, 1799  – kilplõugmadu
 Atropoides Werman, 1992
 Bothriechis Peters, 1859
 Bothrocophias Gutberlet & Campbell, 2001
 Bothrops  Wagler, 1824  – botrops
 Calloselasma Cope, 1860
 Cerrophidion Campbell & Lamar, 1992
 Crotalus Linnaeus, 1758
 Deinagkistrodon Gloyd, 1979
 Garthius Malhotra & Thorpe, 2004
 Gloydius Hoge & Romano-Hoge, 1981
 Hypnale Fitzinger, 1843
 Lachesis Daudin, 1803
 Mixcoatlus Jadin, Smith & Campbell, 2011
 Ophryacus Cope, 1887
 Ovophis Burger, 1981
 Porthidium Cope, 1871
 Protobothrops Hoge & Romano-Hoge, 1983
 Sistrurus Garman, 1883
 Trimeresurus Lacepede, 1804
 Tropidolaemus Wagler, 1830.

Kokkupuuted inimestega

Alamsugukonda liigitatud maod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib erineva raskusastmega maohammustuse mürgistusseisundeid esile kutsuda.

Hambad
Lõgismadulaste (ka rästiklaste) ülalõualuul paiknevad liikuvad nn kanaliga eesmürgihambad. Kui mao suu on suletud siis paiknevad need hambad piki lõualuud.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne saidil Wikispecies
Eric J Lavonas, Anne-Michelle Ruha, William Banner, Vikhyat Bebarta,Jeffrey N Bernstein, Sean P Bush, William P Kerns, William H Richardson, Steven A Seifert, David A Tanen, Steve C Curry ja Richard C Dart,Unified treatment algorithm for the management of crotaline snakebite in the United States: results of an evidence-informed consensus workshop, BMC Emergency Medicine, 3. veebruar 2011, 11:2 doi:10.1186/1471-227X-11-2, veebiversioon (vaadatud 05.06.2014) (inglise keeles)

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Crotalinae seisuga 05.06.2014.

Rästiklased
Pierre Moscovici

Pierre Moscovici (sündinud 16. septembril 1957 Pariisis) on Prantsuse poliitik. Moscovici oli 1994–1997 ja uuesti 2004–2007 Euroopa parlamendi liige. Juunist 1997 kuni maini 2002 oli ta Prantsusmaa Euroopa asjade minister Lionel Jospini valitsuses. 

1997. aastast oli ta Rahvuskogu liige, kes oli valitud 4. valimisringkonnast Doubsi departemangust. Temast sai 16. mail 2012 Jean-Marc Ayrault' valitsuses rahandusminister. Pärast 2012. aasta parlamendivalimisi oli ta 2014. aastani rahandusminister.

10. septembril 2014 nimetati Pierre Moscovici majandus- ja rahandusvolinikuks Jean-Claude Junckeri juhitud Euroopa Komisjonis.

Tunnustus
 2001 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Isiklikku 
Tema isa oli Prantsuse sotsiaalpsühholoog Serge Moscovici.

Välislingid

Blogi

Prantsusmaa poliitikud
Prantsusmaalt valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Euroopa Komisjoni volinikud
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1957
Rahandusministrid
Rein Kotkas

Rein Kotkas (sündinud 11. mail 1950 Kehras) on eesti endine näitleja.

Ta lõpetas aastal 1968 Kehra Keskkooli (ning samal ajal ka Harju rajooni spordikooli) ja aastal 1972 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Ta töötas aastatel 1971–1991 Eesti Draamateatris. Hiljem on ta tegutsenud pulmavanemana ja teinud dokumentaalfilme. Ta on mänginud telelavastustes ("Üksteisest läbi ja mööda", 1991) ja kuuldemängudes ("Duell", 1971) ning esinenud meeleolulauljana.

Rolle 
 1971 Aleksis Kivi/Voldemar Panso "Täna mängime seitset venda" (Aapo ja Lauri)
 1972 Alexandre Dumas/Ülo Vinter/Ülo Raudmäe "Neli musketäri" (d'Artagnan) (Estonias)
 1972 Juhan Smuul "Lea" (Endel Aer)
 1973 Juhan Kangilaski "Kalevipoja võitlus Sarvikuga" (Kalevipoeg) (Nukuteatris)
 1975 Shakespeare "Richard III" (Henry VII)
 1975 Teuvo Pakkala "Parvepoisid" (Turkka)
 1978 Shakespeare "Hamlet" (Rosencrantz)
 1980 Elias Lönnrot/Károly Kazimir/Guyla Ortutay "Kalevala" (Jutustaja)
 1982 Mats Traat "Päike näkku" (Virgo Kann)
 1985 Aleksis Kivi/Lauri Sipari "Kullervo" (Käpsä)
 1986 Oskar Luts "Paunvere" (Saavel)
 1991 Hugo Raudsepp "Mikumärdi" (Ants)

Kirjandus 
 Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1950
Cenere

"Cenere" (itaalia keeles 'põrmud') on Febo Mari poolt Itaalia kuningriigis 1916. aastal loodud tummfilm. 

Film tugineb 1926. aastal Nobeli kirjandusauhinna pälvinud Sardiinia kirjaniku Grazia Deledda 1904. aastal valminud samanimelisele romaanile. 

Rosalia Deriose roll oli Itaalia näitlejanna Eleonora Duse ainus filmiroll. Duse kirjutas filmi stsenaariumi koos Febo Mariga.

Filmi võtted toimusid Sardiinias 1916. aasta suvel.

Näitlejad
Eleonora Duse – Rosalia Derios
Febo Mari – Anania
Misa Mordeglia Mari – Margherita
Ettore Casarotti – laps

Viited

Itaalia tummfilmid
1916. aasta filmid
Meeme (laev)

Meeme oli Eesti Merejõudude abilaev, suurtükilaev ja miinitraaler. Hukkus pärast Vabadussõda meremiini plahvatuse tagajärjel. On ainus sõjalisel ülesande täitmisel hukkunud Eesti sõjalaev.

Ajalugu

Teenistus Lätis
Laev, algse nimega "O", ehitati 1911. aastal Göteborgis Riia linnavalitsuse tellimusel reisilaevana. 

Aprillis 1919 läks laev Läti punaväelaste kätte, kes kasutasid seda sõjalaevana. 22. mail 1919 vallutas Landeswehr Riia ja laev läks nende valdusse. Relvastus oli sel ajal 2 kahurit.

Eesti mereväes
Landeswehri sõja lõpus sai Eesti merevägi laeva Väina jõesuudmes koos veel kolme väiksema laevaga sõjasaagiks. Osa laevu jäeti samas lätlastele, kuid O võeti alates 5. juulist 1919 Eesti mereväe koosseisu ja sai uueks nimeks Meeme.

Osales Vabadussõja edasistes merevõitlustes abilaevana. 7. novembril 1919 toimus Meemel Koporje lahes vöörpiigis plahvatus, mille tagajärjel vööriosa sai kahjustusi. Laev sõitis Tallinna remonti.

Rahuajal kasutati algul suurtükilaevana. Relvastus oli alates 1922. aastast 1 x 75 mm kahur. 1923. aastal kohandati Meeme miinitraaleriks. 3. juulil 1924 sai traalipadruni plahvatuse tagajärjel surma laeva pootsman Roman Krimming.

Hukkumine
14. novembril 1924 teostas laev koos Mardusega miinide traalimist Naissaarest loodes asunud endisel miiniväljal. Traalilisel jäi arvatavasti üks miin traali külge kinni. Traali väljavõtmisel (mis ei tahtnud sujuda), toimus laeva ahtri all traali ilmselt kinnijäänud miini plahvatus, milles laeva ahter sai raskelt vigastada. Komendor Johannes Karus jäi plahvatuses kadunuks, ülejäänud (kellest mitu sai vigastada) päästeti samas olnud teiste laevade poolt. Üks päästetuist – komandöri abi nooremleitnant Karl Haberman – suri hiljem haiglas.

Meemet üritati seejärel Naissaare juurde madalikule pukseerida, kuid ta uppus saarest umbes kahe miili kaugusel.

Vrakk
Meeme vrakk leiti 29. juulil 2000 Eesti Meremuuseumi ja OÜ Tuukritööde poolt 44 m sügavuselt. Laeva kell tõsteti üles ja anti laeva omanikule (Eesti Mereväele) tagasi.

2007. aastast on vrakk Eesti kultuurimälestis (arheoloogiamälestis, veealune mälestis).

Laeva andmed
Veeväljasurve – 150 t
Pikkus – 27,5 m
Laius – 6,4 m
Süvis – 2,1 m
Jõuseade – aurumasin 220 hj
Kiirus – 10 sõlme 
Meeskond – 22
Relvastus – 1 x 75 mm kahur (alates 1922), miinitraalimisvarustus (alates 1923)

Viited

Välislingid

Laev vrakiregistris 2012
Vennad Parikased. 1922. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv, EFA 3.0.52217
"Naissaare all miini otsa". Esmaspäev nr 45, 17. november 1924. Lk 5
Peedu Sammalsoo. "15 jalga kiilu all: 75 aastat suurtükilaeva “Meeme” hukkumisest". Algselt: Meremees, 1999

Eesti endised sõjalaevad
Läänemere Laevastiku Divisjon
Eesti kultuurimälestised
Gert Raudsep

Gert Raudsep (sündinud 30. aprillil 1970 Tallinnas) on eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 1988 Tallinna 1. Keskkooli ja aastal 1992 Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri 15. lennu.

Aastatel 1992–2005 töötas ta teatris Ugala, aastatel 2005–2018 töötas ta teatris NO99. Praegu on ta vabakutseline näitleja. 

Alates 2021. aastast on Raudsep Eesti Teatriliidu esimees.

Rolle 
 1991 Edward Albee "Bessie Smithi surm" (Sanitar)
 1991 Shelagh Delaney "Mee maik" (Peter)
 1992 Walter Kollo "Mees minevikuga" (Max Stieglitz)
 1993 Shelagh Delaney "Armunud lõvi"
 1994 Albert Ramsdell Gurney "Söögituba" (Howard, Billy isa, Valvur, Chris)
 1994 Michael Eisemann "Mootorpruut" (Tiivi Ladany)
 1994 Arthur Miller "Salemi nõiad" (reverend Hale)
 1995 John Driver / Jeffrey Haddow "Tšehhov Jaltas" (Ivan Bunin)
 1995 Carl Zuckmayer "Köietantsija lugu" (Fritz Knie)
 1995 Janusz Głowacki "Antigone New Yorgis" (Kirp)
 1996 Friedebert Tuglas / Ingomar Vihmar "Hei, Luciani!" (Mees)
 1996 Arthur Miller "Proovireisija surm"
 1997 Victor Hugo / Kalju Komissarov "Jumalaema kirik Pariisis" (Quasimodo)
 1997 David Storey "Väikekodanluse ebadiskreetne võlu ehk Arnold Middletoni restauratsioon" (Arnold Middleton)
 1997 Marc-Gilbert Sauvajon "Ciao!" (Vincent)
 1997 Pamela Lyndon Travers / Ivo Eensalu / Kaarel Kilvet "Mary Poppins" (Bert, Kobra)

Tunnustus 
 2003 – Ants Lauteri nimeline auhind
 2015 – Eesti Teatriliidu meeskõrvalosatäitja auhind

Isiklikku 
Gert Raudsepa vend on näitleja Bert Raudsep.

Kirjandus 
 Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000

Välislingid 
 Gert Raudsep Teater NO99 kodulehel

Eesti näitlejad
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1970
Ilmar Mikkor

Ilmar Mikkor (sündinud 4. novembril 1935 Kavastu külas Virumaal) on eesti endine näitleja.

Alghariduse omandas Ilmar Mikkor Kavastu algkoolis. Ta lõpetas aastal 1952 Tallinna 2. Tööstuskooli, aastal 1963 Tallinna 10. Töölisnoorte Keskkooli ja aastal 1968 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Tööstuskooli lõpetamise järel suunati Ilmar Mikkor tööle laevaremonditehasesse 1083, kus aastatel 1952-1954 remontis laevu Silnõi ja Slavnõi ning nende ujuvdokki. Samal ajal oli ta tegev Tööjõureservide Klubi näiteringis. Nõukogude armees teenis ta aega 1954-1957. Sellest algul Jägalas Üksikus motoriseeritud luurepataljonis kuni rahvusväeosade likvideerimiseni 1955. aasta suvel. Teenistuse lõpuni teenis Mikkor veel Tondil, Kloogal, uudismaal Kasahstanis Kokshetavis ning Kaunases.

Ta töötas aastatel 1957–1964 ETKVL Kaubandusliku inventari tehases lukksepana ja aastatel 1968–1992 näitlejana Eesti Draamateatris, hiljem on tegutsenud ärialal. Ta on mänginud teleseriaalis "Mis Koosta peres uudist?" (1965–1972).

Rolle 
1968 – Kleštš, Maksim Gorki "Põhjas"
1971 – Revident, Raimond Kaugver "Rong väljub hommikul"
 1972 – Sass, Tammsaare/Voldemar Panso/Mari-Liis Küla "Inimene ja inimene"
 1973 – Elmar Lusiksepp, Mats Traat/Voldemar Panso "Tants aurukatla ümber" 
 1977 – Muri, Iko Maran "Ära ole pärdik" 
 1985 – Tiera, Aleksis Kivi/Lauri Sipari "Kullervo" 
 1988 – Bišonkov, Isaak Babel "Maria" 
1989 – Jaak, Johannes Rebane "Siis kui jalgu puhkab hobu"

Rolle filmides 

 1972 – Sass, "Verekivi"
 1973 – Miilitsaametnik, "Klaverihäälestaja tuleb kolmapäeval"
 1981 – Madrus, "Kaks päeva Viktor Kingissepa elust"
1971 – Telemängufilm "Lindpriid" I ja II jagu, II režissöör

Kirjandus 

 Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1935
Tsispadaani vabariik

Tsispadaani vabariik (itaalia Repubblica Cispadana) oli lühiealine vabariik Põhja-Itaalias, mis asutati aastal 1796 Prantsuse armee kaitse all, mida juhtis Napoleon Bonaparte. Järgmisel aastal ühendati see Tsisalpiini vabariigiga.

16. oktoobril 1796 toimus Modenas pärast eelmise valitseja, hertsog Ercole III, Prantsuse edenemise eest Veneetsiasse põgenemist kongress. Kongress moodustati Modena, Bologna, Ferrara ja Reggio Emilia provintsi esindajatest. Kongressi organiseeris mitteametlikult Napoleon, kelle Prantsuse armee oli varem sel aastal üle Põhja-Itaalia pühkinud, ja vajas Itaalia olukorra klaarimist ja uute vägede kogumist pealetungiks Austria vastu. Kongress kuulutas, et neli provintsi moodustavad Repubblica Cispadana, ja kutsus teisi itaallasi nendega ühinema. Moodustati kodanike kaart, mis koosnes jäägritest ja suurtükiväest. 7. jaanuaril 1797 otsustas kongress Reggio Emilias valitsuse moodustada. Lipp, esimene trikoloor Itaalias, oli horisontaalne trikoloor, punase (ülemine), valge ja rohelise laiuga. Keskel oli embleem, millel nooletupp, milles neli noolt kujutasid vabariiki moodustavaid nelja provintsi.

Vastavalt põhiseadusele valitses vabariiki direktoorium, mis põhines Prantsuse Direktooriumil; riigil oli kahekojaline parlament, mis koosnes Kuuekümne nõukogust ja Kolmekümne nõukogust, ning riik oli jagatud departemangudeks ja valdadeks. 9. juulil 1797 ühendati Tsispadaani vabariik Transpadaani vabariigiga Tsisalpiini vabariigi moodustamiseks.

Vaata ka 

 Itaalia ajalooliste riikide loend
 Prantsusmaa tütarvabariik

Põhja-Itaalia ajalugu
Prantsuse revolutsioon
Olga Ivanova

Olga Ivanova (sündinud 15. oktoobril 1984 Narvas) on Eesti poliitik, XIII Riigikogu liige.

2004. aastal lõpetas ta Kohtla-Järve Ühisgümnaasiumi. Samal aastal asus ta Tallinna Tehnikaülikoolis õppima haldusjuhtimist.

Ta astus Eesti Keskerakonda jaanuaris 2006.

Aastatel 2006–2010 töötas ta Tallinna linnakantseleis, seejärel veebruarist 2010 kuni oktoobrini 2011 Põhja-Tallinna linnaosa vanema asetäitjana. 5. oktoobril 2011 kinnitati ta Lasnamäe linnaosa vanemaks. Detsembris 2013 kinnitati ta uuesti samasse ametisse.

Ajaleht Eesti Ekspress meenutas 2013. aastal Keskerakonna juhi Edgar Savisaare sõnavõttu 2011. aastast, kus too lubas teha erakonnast lahkunud poliitiku Deniss Boroditši asemele "uue Boroditši", võrreldes kunagi kiiresti tuntuks saanud Boroditši karjääri Olga Ivanova omaga, kes tõusis Lasnamäel Savisaare järel teisele kohale kahe aastaga.

Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 2, sai 1948 häält ning osutus valituks.

2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Edgar Savisaare valimisliidu ja Tegusa Tallinna nimekirjas ning sai 569 häält, kuid valituks ei osutunud, sest valimiliidu nimekiri ei ületanud 5% künnist.
Valimisliidus kandideerimise tõttu heideti ta 2017. aasta septembris Keskerakonnast välja. Ta kuulub endiselt erakonna juhatusse.

Viited

Välislingid

 Olga Ivanova riigikogu.ee lehel
 Kandidaat nr. 1070 Olga Ivanova
 Dannar Leitmaa Savisaare salapärane lemmik - Olga Lasnamäelt Eesti Ekspress 8. august 2013
 Raseduspuhkusel Ivanova sai sellegipoolest ametisse! 13. detsember 2013

XIII Riigikogu liikmed
Eesti Keskerakonna poliitikud
Sündinud 1984
Transpadaani vabariik

Transpadaani vabariik (itaalia Repubblica Transpadana) oli revolutsiooniline, ajutine ja rahvusvaheliselt tunnustamata valitsus, mis rajati Milanos kindral Napoleon Bonaparte'i poolt.

10. mail 1796 võitis Prantsuse armee Austria vägesid Lodi lahingus ja okupeeris iidse Milano hertsogiriigi. Napoleon seadis ametisse ajutise valitsuse, mis asendas Austria ametnikud ja asutas Põhja-Itaalias Prantsusmaa tütarvabariigi, rakendades Prantsuse revolutsioonikalendri.

Valitsusele anti Napoleoni poolt 8. brümääril aastal V (29. oktoobril 1796) täielik tsiviilvõim, isegi kui selle käsud pidi heaks kiitma Prantsuse vägede komandör Lombardias. Valitsus koosnes neljast departemangust: usu- ja kultuuriasjad, transpordi- ja ehitusasjad, raha- ja maksuasjad ning kaubandus- ja äriasjad.

Pärast Napoleoni armee uusi võite vabariigi territoorium kasvas; Leobeni rahuga 17. aprillil 1797 alustas Prantsusmaa Veneetsia vabariigi okupeerimist, vallutades Bergamo ja liikudes Adda jõelt itta Oglio jõele, Veneetsia territooriumide demarkatsioonijoonele, mis tekkis rohkem kui kolm sajandit varem. 19. mail liidendas Napoleon Milanoga endise Modena hertsogkonna territooriumid külgnevast Tsispadaani vabariigist. 29. juunil otsustas kindral anda vabariigile lõplik korraldus ja pro forma sõltumatus: oma enda dekreediga kuulutas ta Tsisalpiini vabariigi sündi.

Vaata ka 

 Prantsuse revolutsioonisõdade Itaalia kampaaniad
 Itaalia ajalooliste riikide loend
 Milano hertsogiriik

Itaalia ajaloolised riigid
Prantsuse revolutsioon
Merethe Lindstrøm

Merethe Lindstrøm (sündinud 26. mail 1963 Bergenis Norras) on norra kirjanik.

Ta sündis Bergenis, kuid lapsena on elanud ta ka Hammerfestis Stordis (asub Hordalandi maakonnas) ja Hølandis (asub Akershusi maakonnas Aurskog-Hølandi vallas). Praegu elab ta Oslos.

Ta alustas kirjanikuteed 1983. aastal novellikoguga "Sexorcisten og andre fortellinger" ("Seksortsist ja teisi jutustusi"). 

2019. aasta seisuga on tal ilmunud kümme romaani, seitse novellikogu ja üks lasteraamat. 

Kirjaniku seitsmes romaan "Dager i stillhetens historie" (2011, "Vaikuse päevad") pälvis 2012. aastal Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna. "Vaikuse päevad" ilmus 2013. aastal kirjastuse Eesti Raamat väljaandel sarjas "Põhjamaade romaan" ka eesti keeles (tõlkija Riina Hanso).

Tunnustus 
 2011 Norra kriitikute preemia
 2012 Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind

Teosed 
 Sexorcisten og andre fortellinger, novellikogu, 1983
 Borte, men savnet, novellikogu, 1986
 Kannibal-leken, novellikogu, 1990
 Regnbarnas rike, romaan, 1992
 Svømme under vann, novellikogu, 1994
 Steinsamlere, romaan, 1996
 Stedfortrederen, romaan, 1997
 Mille og den magiske kringlen, lasteraamat (koos Gro Hege Berganiga), 1997
 Jeg kjenner dette huset, novellikogu, 1999
 Natthjem, romaan, 2002
 Ingenting om mørket, romaan, 2003
 Barnejegeren, romaan, 2005
 Gjestene, novellikogu, 2007 
 Det må ha vært ensomt der. Utvalgte noveller, novellikogu, 2008
 Dager i stillhetens historie, romaan, 2011 (eesti keeles "Vaikuse päevad", 2013, tõlkija Riina Hanso)
 Arkitekt, 2013
 Fra vinterarkivene, 2015
 Nord, romaan, 2017
 Fuglenes anatomi, romaan 2019

Norra kirjanikud
Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1963
Colum McCann

Colum McCann (sündinud 28. veebruaril 1965 Dublinis) on iiri kirjanik ja kaasaegse kirjanduse professor.

Ta on sündinud Dublinis ja õppinud ajakirjandust College of Commerce in Rathminesis (praegu on osa Dublini Tehnoloogiainstituudist). 21-aastaselt sai ta The Irish Pressi reporteriks, ta viibis USA-s väga erinevates olukordades: töötas baarmenina, jalgrattamehaanikuna, basseinide koristajana; ööbis afroameeriklaste ja amišite juures. Hiljem jäi ta paigale Texasesse Washingtoni maakonda Brenhami lähedale.

Ta on ka kirjandusprofessor New Yorgis Hunteri kolledžis (New Yorgi Linnaülikoolis) ja külastab tihti European Graduate Schooli (asub Saas-Fees Valais' kantonis Šveitsis).

Isiklikku 
Ta abiellus aastal 1992 ja on kolme lapse isa. Pärast abiellumist elasid nad abikaasaga poolteist aastat Jaapanis ja asusid seejärel New Yorki.

Tunnustus 
 2011 Dublini rahvusvaheline IMPAC-i kirjanduspreemia

McCanni teosed inglise keeles 
"Fishing the Sloe-Black River" (1994)
"Songdogs" (1995)
"This Side of Brightness" (1998)
"Everything in this Country Must" (2000)
"Dancer" (2003)
"Zoli" (2006)
"Let the Great World Spin" (2009)
"TransAtlantic" (2013)

McCanni teosed eesti keeles 
"Zoli" (2007) (tõlkinud Maia Planhof)
"Tantsija" (2008) (tõlkinud Kätlin Kaldmaa)
"Las suur maailm pöörleb" (2011) (tõlkinud Elin Trélon, ilmus sarjas "Nüüdisromaan")

Välislingid 
 Elulugu European Graduate Schooli kodulehel

Iiri kirjanikud
Sündinud 1965