joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tavo Romann

Tavo Romann (sündinud 5. detsembril 1982) on eesti füsikokeemik ja teadusfotograaf.

Ta on Tartu Ülikooli Keemia instituudi rakenduselektrokeemia õppetooli füüsikalise keemia teadur. Ta on seotud kahe uurimisprojektiga: nanomaterjalide uuringutega (projekti juht Jaan Aavik) ja funktsionaalsete mikro/mesopoorsete materjalide kõrgefektiivse energia muundamise ja salvestamise süsteemide väljatöötamisega (projekti juht Enn Lust).

Haridus- ja töökäik
Ta lõpetas 2005. aastal Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna keemia erialal cum laude bakalaureusekraadiga. 2006. aastal kaitses ta samas magistrikraadi ja 2010. aastal Tartu Ülikooli Füüsikalise keemia instituudi füüsikalise keemia õppetooli juures doktorikraadi. Doktoritöö juhendaja oli Enn Lust ja töö pealkiri "Preparation and Surface Modification of Bismuth Thin Film, Porous, and Microelectrodes" ("Vismuti õhukeste kihtide, poorsete ja mikroelektroodide valmistamine ning nende pinna modifitseerimise meetodid").

Ta töötab Tartu Ülikooli Keemia instituudis: aastatel 2006–2007 oli ta erakorraline teadur ja 2008. aastast on teadur.

Teadusfotograafia
2012. aastal Eesti teadusfoto konkursil sai tema foto vismuti lahustumisel tekkivatest kolmnurksetest struktuuridest parima teadusfoto auhinna.

2015. aastal valiti ta Eesti teadusfoto konkursil Eesti aasta teadusfotograafiks, kelle võidufoto näitab mikroskoobi abil ioonse vedeliku lagunemist kõrge pinge all. Foto jaanimardikatest sai teise koha üldkategoorias.

2016. aasta märtsis võistlesid Eesti parimad teadusfotod üleeuroopalisel teadusfoto konkursil. Siin sai tema video galliumi tilkade käitumisest vees teise koha kategoorias "teised meediafailid", kus hinnati fotode asemel audio- ja videofaile ning arvutiga loodud pilte (esikoha sai Eesti esindaja Maxim Bilovitskiy meediafail).

Loomingu näiteid

Tunnustus

2001 – Hõbemedal rahvusvaheliselt keemiaolümpiaadilt Indias
2012 – "Teadusfoto 2012" – parima teadusfoto preemia
2015 – "Teadusfoto 2015" – I koht kategoorias "mikroskoobipildid" 
2015 – "Teadusfoto 2015" – II preemia üldkategoorias 
2015 – "Teadusfoto 2015" – Eesti teadusfotograaf 2015 
2016 – Euroopa teadusfoto konkursil teine koht kategoorias "teised meediafailid"
2017 – "Teadusfoto 2017" – žürii tunnustus kategoorias "mikroskoobipildid"
2019 – "Teadusfoto 2019" – Eesti teadusfotograaf 2019

Vaata ka
Vikipeedia:Teadusfoto 2015/Parimad
Vikipeedia:Teadusfoto 2017/Parimad

Viited

Välislingid 
 
Eesti aasta teadusfotograaf Tavo Romann räägib videos, kuidas sünnib teadusfoto. 24.03.2016. novaator.err.ee
Commons:European Science Photo Competition 2015/Winners. commons.wikimedia.org

Eesti keemikud
Eesti teadusfotograafid
Sündinud 1982
Fobofoobia

Fobofoobia on hirm foobiate ees, täpsemalt on need foobiate ja ärevusega seotud sisemised sensatsioonid, mis seostab seda lähedaselt teiste ärevus- ja vaimsete häiretega, eriti üldistatud psüühikahäirete ja paanikahoogudega. See on konditsioon, kus juba niigi kontrollimatud vaimsed häired kombineeritult fobofoobia põhjustatud psühholoogilise hirmuga võimendavad patsiendi hirmu millegi ees ning suurendavad tal paanikahoo tekkimise võimalust.

Fobofoobia erineb teistest foobiatest, sest sel ei pea olema välist stimulatsiooni, et panna patsient hirmu tundma, vaid see on pigem sisemine ärevus, mis sarnaneb paanikahoogude sümptomitega.

Allikad
Kasutatud on ingliskeelse Wikipedia artiklit "Phobophobia".
Foobiad
Ameerika Ühendriikide suursaadik Eestis

Ameerika Ühendriikide suursaadik Eestis on Ameerika Ühendriikide volitatud suursaadik Eestis.

USA-l on alalised diplomaatilised suhted Eestiga alates 1922. Sel aastal määrati USA-st saadik, kes resideeris Lätis Riias, ent sai volitused kõigis kolmes Balti riigis. 

USA diplomaatilised suhted Eestiga katkesid 1940. ja taastusid 1991. aastal. Esimene suursaadik nimetati 1992. aastal.

USA suursaatkond Eestis asub Tallinnas.

Saadikud
USA saadikud Eestis:
1922–1932 Frederick W. B. Coleman
1932–1934 Robert P. Skinner
1934–1936 John Van A. MacMurray
1936–1937 Arthur Bliss Lane
1937 Frederick A. Sterling (nimetatud, kuid ei asunud kohale)
1938–1940 John C. Wiley

Suursaadikud
1992–1994 Robert Frasure
1994 Keith Smith chargé d’affaires ad interim
1994–1995 Jon Gundersen chargé d’affaires ad interim
1995–1997 Lawrence P. Taylor
1998–2001 Melissa F. Wells
2001–2004 Joseph M. DeThomas
2004–2006 Aldona Zofia Wos
2007–2009 Stanley Davis Phillips
2009–2012 Michael C. Polt
2012–2015 Jeffrey D. Levine
2015–2018 James Desmond Melville

Viited
Poola suursaadik Eestis

Poola suursaadik Eestis on Poola volitatud suursaadik Eestis.

Saadikud 

1919–1920 Bronisław Bouffałł
1920–1921 Leon Wasilewski
1921–1922 Władysław Neuman
1922-1924 Wacław Tadeusz Dobrzyński
1924–1928 Franciszek Charwat
1928–1929 Józef Wołodkowicz
1929 Kazimierz Papée
1929-1933 Konrad Libicki
1933–1934 Jan Starzewski
1934–1939 Wacław Przesmycki

Suursaadikud 
1993-1994 Jarosław Lindenberg
1994–2001 Jakub Wołąsiewicz
2001–2005 Wojciech Wróblewski
2005–2010 Tomasz Chłoń
2010–2014 Grzegorz Marek Poznański
2014–2018 Robert Filipczak
alates 2018 Grzegorz Kozłowski

Vaata ka 
 Eesti suursaadik Poolas  

 
Eesti-Poola suhted
Poola
Melania Trump

Melania Trump (sünninimega Melanija Knavs [mɛːˈlanija ˈknaːws], saksapäraselt Melania Knauss, sündinud 26. aprillil 1970 Novo mestos Jugoslaavias (tänapäeval Sloveenia)) on Ameerika Ühendriikide esileedi. Sloveeni päritolu modell on abielus ärimehe ja USA 45. presidendi Donald Trumpiga. Melania sai USA kodakondsuse 2006. aastal. Ta on esimene Ameerika Ühendriikide esileedi, kes pole USAs sündinud ja esimene, kellele inglise keel on võõrkeel.

Modellid
Sloveenia inimesed
Ameerika Ühendriikide esileedid
Perekond Trump
Sündinud 1970
Sturm und Drang (ansambel)

Sturm und Drang on Soome rokkansambel, mis asutati 2004.

Liikmed 
 André Linman
 Henrik Kurkiala
 Jeppe Welroos
 Alex Ivars
 Calle Fahllund

Albumid 
 Learning to Rock (2007)
 Rock 'n Roll Children (2008)

Soome ansamblid
Eesti Vibuliit

Eesti Vibuliit (lühend EVL) on vaba algatuse alusel avalikes huvides mittetulundusühinguna tegutsev heategevuslik vabatahtlik ühendus, mille põhitegevus on suunatud vibuspordi arendamisele Eestis.

Liit, kui spordialaliit spordiseaduse tähenduses on vibusporti harrastavate eraõiguslikest juriidilisest isikutest spordiklubide üleriigiline ühendus, kes Rahvusvahelise Vibuföderatsiooni (WA) ja Euroopa ja Vahemere Maade Vibuspordi Liiduga (WAE) ning Eesti Olümpiakomitee (EOK) ja nende õigusjärglaste liikmena vibusporti esindab ja kellel on ainuõigus korraldada WA reeglitele vastavaid üleriigilisi tiitlivõistlusi ning anda vastavaid tiitleid. EVL juhindub oma tegevuses mittetulundusühingute seadusest, spordiseadusest ja
teistest Eesti Vabariigi õigusaktidest, oma põhikirjast, Maailma Antidopingu Koodeksist, Euroopa spordihartast, Eesti Spordi Hartast, WA, WAE ning EOK poolt kehtestatud aktidest ja suunistest.

Välislingid 
 Eesti Vibuliidu koduleht
 Eesti Vibuliit spordiregistris

Eesti spordialaliidud
Eesti mittetulundusühingud
Kairi Kiik

Kairi Kiik (sündinud 18. juulil 1985) on Tartu Ülikooli doktorant ja alpinist. 

Ta astus Alpiklubi Firn liikmeks 2008. aastal. Ta on kaljuronija, kes on neljal hooajal tunnistatud Alpiklubi Firn parimaks naisalpinistiks.

Haridustee
Ta lõpetas 2004. aastal Suure-Jaani Gümnaasiumi hõbemedaliga ning 2009. aastal Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna bioloogia erialal bakalaureusekraadiga. 

2011. aastal sai ta samas loodusteaduse magistriks (zooloogia ja hüdrobioloogia alal). Magistritöö "Euroopa naaritsa (Mustela lutreola) paaritumisedukus tehiskeskkonnas" juhendajad olid Tiit Maran ja Toomas Tammaru.
 
Alates 2011. aastast on ta Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudis zooloogia ja hüdrobioloogia doktorant. Tiit Marani ja Toomas Tammaru juhendamisel on käsil teema "Tehistingimuste mõju Euroopa naaritsa (Mustela lutreola) käitumisele ja sigimisele".

Teaduskorralduslik tegevus
2008. aastast on ta Eesti Terioloogia Seltsi ja Eesti Loodusuurijate Seltsi liige. Ta on kujundanud Eesti Terioloogia Seltsi kodulehe. 2013. aastast kuulub ta Eesti Terioloogia Seltsi sügiskoolide korraldusmeeskonda.

Matkamine ja alpinism
Tema esimene tõsisem mägimatk oli 2007. aastal Alpides, mil ta väikese grupi koosseisus tõusis Mont Blanci tippu. Järgmisel aastal käis ta esimest korda ka kaljudel ronimas. Kaljuronimisest sai tema meelisala. Kuid ka kergema raskuskategooriaga mägimatkast võtab ta meeleldi osa.

Ta on matkanud ja roninud Alpides, Andides, Dolomiitides, Hibiinides, Kõrg-Atlases, Horvaatias (Paklenica), Kreekas (Kalymnos), Sloveenias (Osp), Soomes (Olhava) ja Ukrainas (Krimmi poolsaar).

Tunnustus
2008 – Firni hooaja parim naine kaljuronimises
2010 – Firni hooaja parim naine kaljuronimises
2011 – Firni hooaja parim naine kaljuronimises
2011 – magistritöö tänukiri üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil
2012 – Firni hooaja parim naine kaljuronimises

Viited

Välislingid
 
Kairi Kiik. firn.ee
Terioloogia sügiskool "Mammalia 2014". Kairi Kiigi ettekanne "Ameerika ja Euroopa naarits". youtube.com

Eesti zooloogid
Eesti ökoloogid 
Eesti alpinistid
Sündinud 1985
Ahrenshoop

Ahrenshoop on kommuun, mis asub Fischland-Darß-Zingsti poolsaarel Läänemere ääres Mecklenburg-Vorpommerni liidumaa Ees-Pommeri-Rügeni kreisis. Kunagine väike kaluriküla on tänapäeval tuntud turismi- ja puhkekeskusena.

Ajalugu 

Ahrenshoopi mainiti esmakordselt 1311, kui see märgiti Ribnitzi linna piirialaks. 1328. aastal kinkis Mecklenburgi hertsog Heinrich II selle piiriala idaosa Ribnitzi kloostrile. Rostocki linna väed hävitasid 1395. aastal Ahrenshoopi sadama ja Pomerania hertsogi Bogislaw VI ehitatud kindluse. Linna läbib siiani 1591. aastal loodud Pomerania ja Mecklenburgi eraldav piiritee Grenzweg. 1648. aasta Vestfaali rahu alusel läks küla idaosa Rootsi Pommeri kuuluvusse. 1815. aastal loovutas Rootsi Pommeri Preisimaale. Enne Mecklenburg-Schwerini suurhertsogkonna ja Zollvereini ühinemist oli piiriületamine tasuline. Suurem osa tolleaegsetest Ahrenshoopi elanikest olid kalurid või madrused.

Mecklenburg-Vorpommern
Altenburg

Altenburg on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal. Linn jääb Leipzigist 40 kilomeetrit lõunasse, Dresdenist 90 kilomeetrit läände, Erfurdist 100 kilomeetrit itta. Altenburg on Altenburger Land kreisi pealinn ning kuulub ühe miljoni elanikuga Gera, Zwickau ja Chemnitzi vahelisse tekstiili- ja metallitootmise piirkonda. Alterburgis elab 33 000 inimest.

Altenburgi mainiti esmakordselt 976. aastal. Sellest sai endise Slaavi piirkonna esimene Saksamaa linn. Linna nimetatakse tänapäeval Barbarossa linnaks, sest 1165. ja 1188. aasta paiku külastas Altenburgi Saksa kuningas Friedrich Barbarossa. 17. sajandist alates oli Altenburg koduks erinevatele Wettini dünastia hertsogitele. 19. sajandi esimesel poolel levis Altenburgi ja selle lähistele industrialiseerimine, mis oli heal järjel 1930. aasta ülemaailmse majanduskriisini. Majanduse kehv olukord, mida iseloomustas elanike vähenemine, töötus ja tühjaks jäänud elupaikade hulga kasv, jätkus Saksamaa Demokraatliku Vabariigi ajal kuni 1990. aasta Saksamaa taasühinemiseni.

Viited 

Tüüringi linnad
Tüüringi vallad
Altenburgi maakreis
Anton Aleksejev

Anton Aleksejev (sündinud 1971 Moskvas) on Eesti ajakirjanik Venemaal.

Pärast keskkooli lõpetamist Moskvas sai Anton Aleksejev filmi- ja teatrinäitleja kõrghariduse B. Štšukini nimelises Teatriinstituudis, mis tegutseb J. Vahtangovi nimelise Akadeemilise Teatri juures.

Eesti keele algteadmised sai Anton Aleksejev Moskva Eesti Seltsi keeleringis ning täiendas end seejärel hea keelevaldamiseni. Alates 2008. aastast töötab Eesti Rahvusringhäälingus ja teeb uudiseid nii eesti- kui ka venekeelsele "Aktuaalsele kaamerale".

Tunnustus
2015 Eesti Rahvusringhäälingu kolleegipreemia
2017 Eesti Rahvuskultuuri Fondi Ülo Ignatsi fondi stipendium 
2021 aasta parim reporter

Isiklikku
Anton Aleksejev on Eesti kodanik oma Narva vanaema kaudu. Tema isa Nikolai Aleksejev ja ema Ludmilla Dolgorukova olid Venemaal tuntud näitlejad.

Viited 

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1971
Sulkivka

Sulkivka (ukraina keeles Нова Сулківка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Hmilnõki rajoonis. Elanike arv on 352. Pindala on 1,8 km².

Hmilnõki rajooni külad
Nehatu algkool

Nehatu algkool oli algkool Harjumaal Nehatu vallas.

Kooli omaaegse pikaajalise õpetaja ja juhataja Friedrich Einbergi andmetel rajati Nehatu vallakool 1867. aastal. Koolimaja ehitati Lasnamäe kõrgendiku platoole Narva maantee äärde Tondi raba kõrvale (hiljem Tallinn, Narva maantee 154). Koolimaja oli paekivist laotud vundamendil rõhtpalkidest kõrge poolkelpkatusega hoone. Palgid ehituseks saadi Tallinna linnalt tasuta. 

1870. aastate teises pooles oli Nehatu vallakooli õpetaja Gustav Eslon. 1897 septembris asus Nehatu vallakooli õpetajana tööle Friedrich Einberg, kes aastatel 1897–1911 oli kooli ainuke õpetaja. 1911–1916 oli tööl kaks õpetajat, seejärel taas üks. 1919. aastal oli Nehatu koolis kaks klassi – nooremas klassi 27 ja vanemas klassis 9 õpilast –, ent koolil oli vaid üks klassiruum. 1921. aastal ühendati Nehatu ja Iru kool Iru algkooliks, kuid I ja II klass jäid edasi tegutsema Nehatu koolimajja, III ja IV klass paiknesid Irus, endise Peeter Suure merekindluse kasarmus. 1928. aastal otsustas Nehatu vald rajada Irusse uue koolimaja 120 õpilasele, kuna senised ruumid Iru kasarmus ei vastanud nõuetele.

1930. aastal otsustas Nehatu vallavolikogu rajada uue koolihoone Nõmme Tooma rendikrundile. Uue koolimaja ehitustöid alustati 1930. aastal. Nehatu algkooli uus hoone Irus valmis 1931. aastal. Õppetöö uues koolimajas algas 1. oktoobril 1931. Õpilasi oli 109. Samal ajal lõpetas kool tegevuse Tondiraba juures asunud koolihoones.

Nehatu algkooli uus hoone oli paekivist vundamendil puitseintega, arhitekt Arnold Väli. See põles suvel 1941. 

Vanas koolihoones elasid aastakümneid õpetajad. Tühjaksjäänud maja põles aastal 1988. Tänaseks on ammu Lasnamäe piiridesse jäänud majast alles vundament ja osa suurest õunaaiast. 

1939 jaanuaris otsustas Nehatu vallavolikogu muuta Nehatu algkooli nime Iru algkooliks, kuna ümbruskonnas tunti kooli juba selle nime all, sest koolimaja paiknes Irus ning aprillis 1939 teostunud vallareformiga muudeti Nehatu vald Iru vallaks.

Kooli juhatajad
1921–1925 Heino Kärt
1925–? Jaan Kulderknup
?–1933 Friedrich Einberg
1933–1935 Jaan Kulderknup
1936–1937 Jaan Märtin
1937–1938 Elmar Oja
1938–1939 Jakob Aljas

Viited

Eesti endised koolid
Friedrich Einberg

Friedrich Einberg (29. juuli 1873 Liigvalla vald, Järvamaa – 15. mai 1953 Tallinn) oli Eesti õpetaja ja koolijuht.

1893. aastal lõpetas ta Tallinna 4-klassilise linnakooli. Omandas seejärel algkooliõpetaja kutse Haapsalu linnakooli juures.

Aastatel 1897–1935 töötas ta Nehatu algkoolis õpetajana, pikemat aega oli ka kooli juhataja. Ta on kirjutanud Nehatu kooli kroonika.

1. augustist 1935 vabastati ta Haridus- ja Sotsiaalministeeriumi otsusega ametist seoses pensioniikka jõudmisega.

24. aprillil 1936 ostis Nehatu vallavalitsuselt endise Nehatu-Tondi koolihoone koos abihoonetega 250 krooni eest elukohaks.

Tunnustus
1930 Kaitseliidu Valgerist
1935 Kotkaristi V klassi teenetemärk

Isiklikku

Abiellus 19. veebruaril 1899 Liisa Pühmanniga. 

Lapsed:

Sinaide Elisabeth (Siina) 15.03.1900 – 04.02.1979

Martha Louise (Mare) 4.10.1901 –  17.12.1975

Theophil (Tiit) 26.09.1904 – 24.02.1986

Lydia 20.03.1907 – 09.02.1982

Ta on maetud Pirita kalmistule.

Viited

Eesti õpetajad
Eesti koolijuhid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Pirita uuele kalmistule maetud
Sündinud 1873
Surnud 1953
Žanna Žuravel

Žanna Žuravel (sündinud 5. mail 1960) on Eesti köite- ja nahakunstnik.

Hariduskäik
 1975–1979 Odessa Kunstikool
 1982–1987 Eesti NSV Riiklik Kunstiinstituut, nahkehistöö eriala

Valik näitusi
 1995, 2000, 2005, 2010, 2015 – rahvusvaheline köitekunstinäitus “Scripta manent”, Tallinn
 2010 – "Eesti köide", Tallinna Keskraamatukogu
 2007, 2009 – 9. ja 10. rahvusvaheline köitekunsti biennaal, St Rémy-lès-Chevreuse, Prantsusmaa
 1995, 1997, 2004 – “1+21. Silvi Kalda ja diplomandid”, Tallinn, Keila
 2008 – Näitus-konkurss ”Luuleline köide”, TLÜ Akadeemiline Raamatukogu
 2002 – II rahvusvaheline köitekunstinäitus, Assisi, Itaalia
 1999 – Köitekunstinäitus “Tarvilik raamat”, Eesti Rahvus­raamatukogu
 1998 – Isikunäitus, Leedu
 1996 – Grupinäitus, Moskva

Osalemine ühingutes ja organisatsioonides
 2006– Eesti Köitekunstnike Ühendus
 1999– Eesti Nahakunstnike Liit

Viited 

Eesti köitekunstnikud
Eesti nahakunstnikud
Eesti tarbekunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1960
Dmitri Itskov

Dmitry Itskov (sündinud 1980 Brjanskis) on vene ettevõtja, miljardär ja New Media Starsi juht.

Venemaa ettevõtjad
Venemaa inimesed
Sündinud 1980
Priit Simson (alpinist)

Priit Simson (sündinud 19. novembril 1976) on eesti fotograaf ja alpinist.

Alpinistina on ta tõusnud kahe seitsmetuhandelise mäe tippu.

Ta on töötanud fotograafina Eesti Päevalehes.

2014. aastal asutas ta kunstialase loometegevusega tegeleva osaühingu Nu Blu.

Alpinism

Ta harrastab alpinismi 1999. aastast. Ta on tulnud 2006. aastal Eesti meistriks meeskondlikus jalgsi- ja mägimatkatehnikas.

Maavärinaga Han-Tengri mäel
2004. aasta juulis–augustis võttis ta osa Jaan Künnapi juhtimisel toimunud Eesti ekspeditsioonist Han-Tengrile, kus 5. augustil 2004 toimunud maavärin põhjustas jää- ja lumelaviini. Laviini puhkemise ajal jäid Eesti ekspeditsiooni liikmed, sealhulgas Simson, laviini alumisse ossa, kuid pääsesid õnnelikult ja organiseerisid laviinijäänute päästmistöid. Tipuüritus jäi katki. Simsonil (nagu ka teistelgi) jäi saavutatud tõusukõrguseks Han-Tengri mäel seekord 6000 m.

Korženevskaja
2006. aastal osales ta Matkamise ja Mägironimise Edendamise Klubi ekspeditsioonil Pamiiri ja selle käigus üritas ta koos kaaslastega tõusta kahele lähestikku asuvale seitsmetuhandelisele, ühele neist (Korženevskaja) osutus tipputõus edukaks.

Kunlunis
2010. aasta juulis-augustis retkles ta koos kaaslastega Hiinas Kunluni mäestikus asuvail Koktaki, Qontagni ja Saldwori liustikel ja tõusis seal ühe kuuetuhandelise tippu (Lazio) uuel marsruudil ja liustike kõrval asuvale ühele viietuhandelise mäe tippu.

Kuuetuhandelistel Pamiiris
2011. aastal naasis ta Pamiiri ja tõusis seal kuuetuhandelise mäe tippu (Karl Marxi mäetipp).

2012. aastal võttis ta osa Andres Hiiemäe juhtimisel toimunud Eesti mägiekspeditsioonist Kesk-Pamiiri eesmärgiga taasvallutada Tartu ülikool 350 (6250 m) tipp. Ekspeditsiooni 18. päeval jõuti lõpuks eesmärgiks olnud mäe jalamile, 5669 m kõrgusele. Tipp vallutati kahe järgmise päevaga. 31. juulil 2012 tõusis ta koos 9 kaaslasega tippu.

Andides
2015. aasta juulis tõusis ta koos Priit Joosuga esimeste eestlastena Andides Alpamayo (5947 m) tippu.

Kõrgtõusud
2002 –  Lenini mäetipp (7134 m)
2004 – Han-Tengri (jõudis 6000 m kõrgusele)
2006 – Korženevskaja (7105 m)
2010 – Lazio (6045 m)
2011 – Karl Marxi mäetipp (6723 m)
2012 – Tartu ülikool 350 (6250 m)
2018 – Kunchang Kangri (6801 m)

Viited

Välislingid

Marii Karell. Priit Simson – mägironijast fotograaf, epl.ee, 9. aprill 2005.
"Et mäe jalamile jõuda, oli paras seiklus!". 23.08.2012ohtuleht.ee

Eesti fotograafid
Eesti alpinistid
Sündinud 1976
Eesti NSV Siseministeeriumi Riiklik Autoinspektsiooni Valitsus

Eesti NSV Siseministeeriumi Riiklik Autoinspektsiooni Valitsus oli asutus, mis tegeles mootorsõidukite registreerimise, tehnilise kontrolli ja liiklusohutuse tagamisega.

Inspektsioon loodi 1950. aastal ning lõpetas oma tegevuse pärast politseiseaduse vastuvõtmist 1990. aastal. Asutuse liiklusjärelvalve ülesanded võttis üle taasloodud Eesti Vabariigi politsei liikluspolitsei büroo ning Transpordi- ja Sideministeeriumi Eesti Vabariigi Riikliku Liiklusohutusamet. 

Aastatel 1980–1989 oli valitsuse ülem Hellat Rumvolt. 1970–1990 oli ülema asetäitja Ants Väravas.

Valitsus koosnes tehnilise järelevalve osakonnast, mille juht oli Enn Saik, liikluspatrullteenistuse osakonnast, jälitusjaoskonnast, maanteeliiklusosakonnast, mille alluvusse kuulus inseneriteenistuse grupp, ning riiklikust registreerimis- ja eksamijaoskonnast.

Vaata ka 
Eesti Riiklik Autoregistrikeskus

Viited 

Eesti NSV Siseministeerium
Manel Navarro

Manel Navarro Quesada (sündinud 7. märtsil 1996 Sabadellis) on Hispaania laulja, laulukirjutaja ja kitarrist.

Navarro esindas Hispaaniat 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis lauluga "Do It for Your Lover". Laul jäi finaalkontserdil viimaseks – sai viie punktiga 26. koha.

Hispaania eelvoorus saavutas ta võidu vastuolulisel moel. Telehääletusel saavutas Navarro kolmanda koha, kuid jäi žüriihäältega lõpuks jagama esikohta Mirelaga. Kuigi reeglite järgi oleks pidanud võitma rahvahääletusel enim hääli saanud laulja, otsustati viimasel hetkel reegleid muuta ja võitjaks tunnistati žürii lemmik.

Viited 

Kataloonia lauljad
Hispaania lauljad
Hispaania esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Sündinud 1996
Matlock

Matlock on linn Inglismaal, Derbyshire'i krahvkonna keskus.

Viited

Välislingid 
Koduleht

Suurbritannia linnad
Derbyshire
Gunnar Höckert

Gunnar Mikael Höckert (12. veebruar 1910 Helsingi – 11. veebruar 1940 Karjala kannas) oli Soome kergejõustiklane, jooksja. 

Ta võitis Berliini olümpiamängudel 1936. aastal 5000 m jooksus olümpiarekordi tulemusega 14.22,2 kuldmedali. Hõbedale tuli eelmiste olümpiamängude võitja ja kehtiva maailmarekordi omanik Lauri Lehtinen.

Pärast olümpiamänge püstitas Höckert 16. septembril 1936 Stockholmis maailmarekordi 3000 m jooksus 8.14,8. See püsis tema nimel 14. augustini 1940, mil selle ületas rootslane Henry Kälarne. Nädalapäevad hiljem püstitas ta maailmarekordi 2 miili jooksus 8.57,4. Veel nädal hiljem kordas ta Malmös Jules Ladoumègue'i 2000 m jooksu maailmarekordi 5.21,8.

Höckert osales vabatahtlikuna Talvesõjas. Hukkus Karjala kannasel päev enne oma 30. sünnipäeva.

Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kangelaskalmistule.

Viited

Välislingid 

 

Soome jooksjad
Talvesõjas langenud
Hietaniemi kalmistule maetud
Sündinud 1910
Surnud 1940
Lauri Lehtinen

Lauri Aleksanteri Lehtinen (10. august 1908 Kerkkoo – 4. detsember 1973 Helsingi) oli soome kergejõustiklane, pikamaajooksja.

Lauri Lehtinen võitis 5000 m jooksu distantsil 1932. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses kuldmedali ja 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis hõbemedali.

Tema poeg Kalevi Lehtinen (1936–2011) oli tuntud evangelist ja Soome luterliku kiriku vaimulik.

Maailmarekord
Oma karjääri jooksul püstitas ta ühe maailmarekordi:

Isiklikud rekordid 
1500 m jooks: 3.55,5 (1931)
5000 m jooks: 14.16,9 (1932)
10 000 m jooks: 30.15,0 (1937)

Viited

Välislingid 

 

Soome jooksjad
Sündinud 1908
Surnud 1973
Ossian Skiöld

Ossian Skiöld (22. juuni 1889 Appuna – 22. august 1961 Bålsta) oli rootsi vasaraheitja.

Skiöld võitis vasaraheites 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel 5. koha,  1928. aasta Amsterdami olümpiamängudel hõbemedali ja 1932. aasta Los Angelese olümpiamängudel 4. koha.

Tema isiklik rekord vasaraheites oli 53.85 (1927).

Viited

Välislingid 

 

Rootsi kergejõustiklased
Sündinud 1889
Surnud 1961
Vasaraheitjad
Kaarel Joon

Kaarel Joon (kuni 1937. aastani Karl Leopold Theodor Jürgens; 5. jaanuar 1892 Rakvere – 25. august 1981 Tallinn) oli eesti autodidaktist tarbekunstnik, graafik ja karikaturist. 

Kaarel Joon kujundas Eesti Postile postmarke ja tegi mitmele tubakaettevõttele kunstnikutööd.
Tema karikatuure avaldati muuhulgas ajalehes Päevaleht ja ajakirjas Raadio.

Ta on maetud Tallinna Pärnamäe kalmistule.

Viited 

Eesti karikaturistid
Eesti tarbekunstnikud
Eesti filateelia
Eestistatud nimega inimesed
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1892
Surnud 1981
Ene Soop

Ene Soop (sündinud 20. märtsil 1974) on eesti alpinist.

Ta on üks vähestest eesti naisalpinistidest, kes on tõusnud seitsmetuhandelise mäe tippu.

Ta on vandeadvokaat ja osaühingu Lenema juhatuse liige.

Sport ja mägironimine
Ta harrastab alpinismi ja orienteerumist.

2005 – Matkatehnika Eesti meistrivõistlused, võistkondlik II koht.

2005 – tipputõus Elbrus 5642 m, Venemaa kõrgeim mägi.

2006 – Matkatehnika Eesti meistrivõistlused, võistkondlik II koht.

2012 – tipputõus Mont Blanc 4810 m, Prantsusmaa, Euroopa kõrgeim mägi.

2013 – tipputõus Kazbek 5047 m, Gruusia.

2014. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiri Lenini mäetippu (7134 m), mille käigus viis eesti alpinisti tõusid 8. augustil tippu, teiste seas ka Ene Soop.

2015. aastal ronis ta Alpides. Pollux (4092 m) (South-West Ridge, PD+), 26. juulil tõusis ta koos Lauri Ehrenpreisi ja Lauri Sterniga Matterhorni (4477 m) tippu mööda Lioni marsruuti (AD+) ja viis päeva hiljem Alpide kõrguselt teisele tippu Itaalia kaguharjalt (AD) – Dufourile (4634 m), Šveitsi kõrgeim tipp.

2017 oktoober – tipputõus Damavand 5671 m, Iraani kõrgeim tipp (vulkaan).

Viited

Välislingid 
Lauri Stern. "Matterhorn-Monte Cervino". 16.07.2015. sternthing.wordpress.com

Eesti alpinistid
Sündinud 1974
Katrin Merisalu

Katrin Merisalu (sündinud 23. juunil 1968) on eesti alpinist ja filmilooja.

Ta on esimene Eesti naisalpinist, kes on tõusnud kaheksatuhandelise mäe tippu. Manaslu (8163 m) .Varem on üle 8000 meetri tõusnud ka Helme Suuk ja Anu Nõulik.

Mägironimine
2015. aasta veebruaris käis eesti alpinistide rühm järjekordselt Lõuna-Ameerika mandri kõrgeimat mäge vallutamas. Ligi 7000 meetri kõrgusele Andides asuva Aconcagua tippu tõusis Katrin Merisalu koos kuue kaaslasega.

Sama aasta juulis ronis ta eestlaste rühmaga Alpides eesmärgiga tõusta Matterhorni (4477 m) tippu. Teel tippu sattus rühm kivivaringu alla. Suuremad kivid lendasid neist üle, kuid väiksemad põhjustasid kivitabamusi. Rühm jätkas küll tõusu, kuid Carelli hütis Merisalu enesetunne halvenes. Otsustati ta evakueerida. Nelja tunni pärast viis kopter ta alla.

2016. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiri Lenini mäetippu, mille käigus üheksa eesti alpinisti tõusis 24. juulil tippu, teiste seas ka Katrin Merisalu.

2022. aastal juhtis ta 8-liikmelist ekspeditsiooni Denali (6190 m) tippu. Tippu jõuti kogu meeskonnaga üheaegselt. See oli Eesti alpinismi ajaloo esimene 100% õnnestunud ekspeditsioon mandri kõrgemasse tippu.

Tõusud
2012 – Mont Blanc (4810 m)
2013 – Ararat (5137 m)
2014 – Elbrus (5642 m)
2015 – Aconcagua (6962 m)
2016 – Lenini mäetipp (7134 m)
2017 – Kilimanjaro (5895 m)
2017 – Korženevskaja mäetipp (7105 m)
2018 – Damāvand (5609 m)
2018 – Ismoili Somoni mäetipp (7495 m)
2019 – Razdelnaja (6100 m)
2019 – Manaslu (8163 m)
2022 - Denali (6190 m)

Film
Ta on dokumentaalfilmide "Teel Leninile"  ja "Valgele mäele" autor (operaator-stsenarist).

“Valgele mäele” valiti ülemaailmse ringhäälingukonverentsi INPUT 2020 programmi.

Tunnustus
 2019 – aasta matkaja

Viited

Välislingid 
Kärt Anvelt "Esimene Eesti naine vallutas üle 8000 meetri kõrguse mäe" Delfi, 26. september 2019
Merili Luuk "Võistlusmoment mägedes oleks halvim, mis võib juhtuda!"
Kristina Traks "Kõrgmägede kutse ja ohud" Tervis Pluss, 4. oktoober 2018
Kärt Anvelt "Eesti alpinistid lähevad vallutama kaht Pamiiri mäetippu"
Lauri Stern "Matterhorn-Monte Cervino". sternthing.wordpress.com, 16. juuli 2015

Eesti alpinistid
Sündinud 1968
Marie Saame

Marie Saame (sündinud 8. augustil 1989) on eesti alpinist ja muusik.

Ta on üks vähestest eesti alpinistidest, kes on tõusnud mitme kaheksatuhandelise mäe tippu.

Haridus 
Marie Saame lõpetas 2008. aastal Tallinna Muusikakeskkooli, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemiast sai ta viiuli erialal 2012. aastal bakalaureusekraadi ja 2014. aastal magistrikraadi. 2019. aastal lõpetas ta kasvatusteaduste magistrina Tallinna Ülikooli ja 2020 Schola Cantorum Basiliensise fiidli erialal magistrina.

Mägironimine
2016. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiri Lenini mäetipule, mille käigus Kalle Kiiranen, Allan Sülla ja Marie Saame tõusid 3. augustil tippu. Retke Leninile korraldas Kunnar Karu Nipernaadi Matkaklubist. Tõusu juhtis grupijuht Zoli Pal. Marsruudi raskuskategooria Vene süsteemi järgi oli 5A.. Marie Saame on teine eesti naine kaheksatuhandese mäe tipus (Gasherbrum II, 2021) ja esimene eesti naine kaheksatuhandese mäe tipus ilma lisahapnikuta.

Kõrgtõusud
2016 – Lenini mäetipp (7134 m)
2018 – Korženevskaja mäetipp (7105 m)
2019 – Nevado Ojos del Salado (6893 m; Argentina), marsruut Ruta Varsoviana ('Varssavi marsruut')
2019 – Nowshāk (7492 m), tõus Afganistani poolselt küljel
2021 – Gasherbrum II (8035 m), Pakistan
2022 - Broad Peak (8047 m), Pakistan

Viited

Välislingid 
Mägede hooaeg jätkub. firn.ee

Eesti alpinistid
Sündinud 1989
Illar Mõttus

Illar Mõttus (17. juuli 1952 – 1. september 2016) oli vabakutseline ajakirjanik, näitekirjanik, karikaturist ja stsenarist.

Lõpetas Hiiu Gümnaasiumi 1970. aastal. Oli toimetaja Viru Raadios. Töötas arvamustoimetajana ajalehtedes Virumaa Teataja ja Kuulutaja. Töötanud ka Tallinna Linnamuuseumi Lennusadamas giidina.

Illar Mõttuse näidendeid on lavastatud kolmes Eesti teatris: Endla teatris – "Õitsengu likvideerimine" (2003); Rakvere Teatris – "Jumalaga Vargamäe" (1991), "Isamaa ilu hoieldes" (1992), "Kaarnakivi ehk Barbie ja kollid" (1992) ja "Nirraki-Nirraki" (1993) ning Tallinna Linnateatris – "Kaks paari ja üksainus" (1995).

Illar Mõttus joonistas karikatuure, mida avaldati ajakirjas Pikker ja ajalehes Kuulutaja. 2007. aastal korraldas Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum teatriteemaliste karikatuuride videoinstallatsiooni. Muuseumi kogust pärinevad karikatuurid olid esitatud 1969., 1970., 1973. ja 1974. aastal Eesti NSV Teatriliidu ja Õhtulehe korraldatud teatriteemalisele karikatuuride võistlusele "Teater ja meie". Karikatuuride autoriteks olid Jüri Aljak, Peeter Ernits, Olimar Kallas, Teet Kallas, Feliks Kark, Ants Kasesalu, Mati Kütt, Peeter Malla, Illar Mõttus, Tõnu Puustusmaa, Janno Põldma, Elmar Rõigas, Tõnis Teemaa, Elle Tikerpäe, Eduard Tüür, Mart Ummelas, Kuulo Vahter, Ilmar Vaino, Aarne Vasar, Kurti Vool.

2012. aastal andis koos Avo Seidelbergiga välja fotoraamatu "Looduskaunis Lääne-Virumaa".

Illar Mõttus on maetud Rakvere linnakalmistule.

Tunnustus 

 1992 – A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia ("Jumalaga Vargamäe")

Viited

Välislingid 
 "Kaks paari ja üksainus". ERR arhiiv

Eesti ajakirjanikud
Eesti karikaturistid
Sündinud 1952
Surnud 2016
Otto Mamberg

Otto Mamberg (ka Otto Evald Mamberg; pseudonüümiga -erg; 16. veebruar 1904 Paide – 23. august 1984 Stockholm, Rootsi) oli eesti rakenduskunstnik ja karikaturist.  

Otto Mamberg sündis 16. veebruaril 1904 Paides ehitusettevõtja pojana. Perekonnas oli viis poega ja üks tütar. Algul õppis Paides, kuid kui pere kolis Tallinna, õppis edasi Tallinna Reaalkoolis. Pärast kooli lõpetamist õppis 1926. aastal Tartu Ülikoolis õigusteaduskonnas, kus kuulus Sakala korporatsiooni.  

Seejärel töötas Eesti Tarvitajateühisuste Keskühisuse (ETK) rahandusosakonnas ning pärast seda kindlustusseltsides kuni kodumaalt lahkumiseni. 

1944. aastal siirdus Otto Mamberg Soome kaudu Rootsi. Rootsis kuulus ta Järvakate Ühingusse ja oli selle esimees. Stockholmis asuvas Rootsi Loodusmuuseumis (Naturhistoriska Riksmuseet) leiutas ta tehnilise menetluse tušijoonistuste paberile ülekandmiseks. Rootsis töötas ta aastaid kindralstaabi kaardijoonistajana ja oli mitme suurkirjastuse koosseisus. 

Enne emigreerumist joonistas ta karikatuure Eestis väljaannetele Päevaleht, Esmaspäev, Kratt, Rahvaleht ja Agu. Rootsis jätkas karikatuuride joonistamist, need ilmusid väljaannetes Åhlén & Åkerlund, Semic Press ja Eesti Päevaleht Rootsis. Tema karikatuure ilmus ka mõnes väljaandes USA-s ja Kanadas Võitlejas .

Kujundatud raamatud 

 Arnold Kokk. "Maarjamaalt marjamaale (valimik vestekroonikat 1947-1984)", 128 lk, Boreas 1984
 Elmar Õun. "Meri ja maa", 216 lk, Välis-Eesti & EMP (Stockholm) 1977

Viited 

Eesti karikaturistid
Korporatsioon Sakala liikmed
Sündinud 1904
Surnud 1984
Paul Oja

Paul Oja (sündinud 12. juunil 1979) on Eesti DJ ja hiphopmuusik.

Ta on hiphopiprojektide Toe Tag & Genka/Paul Oja liige ning plaadifirma Legendaarne Records üks omanikke.

Ta juhib koos DJ Questi ja DJ Critikaliga Raadio 2 saadet "Programm".

Diskograafia

Albumid 
 2014 "Genka / Paul Oja", koos Genkaga
 2012 "Imaginary Lounge act"
 2009 "Soolo 2004-2009"
 2009 "Kõik on formuleerimise küsimus", Toe Tag
 2004 "Legendaarne", Toe Tag
 1997 "The Real Kuhnja Homophobes", Toe Tag

EP-d 
 2015 "Superuntitled"
 2014 "No Sleep"

Singlid 
 2013 "Maailm keerleb", koos Tanel Padariga

Isiklikku 
Tema elukaaslane on Heleen Sutt ja neil on poeg.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne Legendaarne Recordsi kodulehel
 Sissekanne MusicBrainzi muusikaentsüklopeedias
 Paul Oja Facebookis
 Paul Oja Twitteris
 Paul Oja Soundcloudis

Eesti DJd
Sündinud 1979
Rein Riitsalu

Rein Riitsalu (kuni 1935. Raimond Riedemann; 16. mai 1923 Tallinn – 20. juuni 1970 Helsingi, Soome) oli eesti arst ja karikaturist.

Sündis Tallinnas trükitöölise Heinrich Riedemann/Riitsalu pojana. Lõpetas 1941 aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi. Aastatel 1942–1944 õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. 1944. aastal põgenes Saksamaale Heidelbergi, kus õppis 1945–1949 Heidelbergi Ülikoolis (Universität Heidelberg). Töötas assistentarstina mitmes Saksa linnas, peamiselt Heidelbergis, kus 1955. aastal kaitses kraadi Heidelbergi Ülikoolis teemal "Vere alkoholi sisalduse probleemidest". Saksas oli ta ka Eesti Üliõpilaskonna abiesimees. 1955. aastal liikus edasi Soome, kus oli 1955–1959 stipendiaadina uurimistööl Helsingi Ülikoolis (Helsingin yliopisto), seal tutvus ja abiellus soomlanna Ritva Mäkeläga ning jäi Helsingisse elama kuni surmani. Soomes Riitsalu arstina ei töötanud, vaid teenis leiba eesti keele tundide andmise ja kantseleitööga. 1957. aastal korraldas kohalike estofiilidega Eesti pagulaskirjanduse ja 1958. aastal Eesti pagulaskunsti näitused. 1957. aastal toimetas koos Ivar Grünthali ja Imant Rebasega Stockholmis Jaan Oksa "Kogutud teosed". Rein Riitsalu üritas 1960. aastate lõpul organiseerida Tuglase teoste tõlkimist, et toetada Friedebert Tuglase kandideerimist Nobeli auhinnale (esitajaks Soome Kirjanike Liit). 1962. aastal avaldas Stockholmis uurimuse "Kahe eestlase kannatustee. Herman Treiali ja Artur Lõokese juhtum". 

Ühines Rootsis asutatud Eesti Vabadusmeelsete Föderalistidega, esindades neid rahvusvahelistel kongressidel. Tegi kaastööd ajalehega "Vaba Eesti", kus kokku ilmus seal tema 34 karikatuuri ja 11 artiklit. Samas oli ta "Vaba Eesti" esindaja Saksamaal ja mitteametlik esindaja Soomes. 1963–1967 oli peatoimetaja ja illustraator Helsingis ilmuvale ajakirjale, mis kandis õige pikka nime: "Ivan Käbina nimeline: Eestimaa Naerupooldajatega Sidemetepidamise Rahvusvahelise Ühisuse Eesti Muigkonna pjäälekandja", kokku ilmus neid 17 numbrit, millest kümme numbrit on täidetud tema enda teksti ja illustratsioonidega. 

Riitsalu põrm on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Töökohad  
 Saksamaal arst, kõige pikemalt Heidelbergis 
 Soomes, Helsingis Kalliola Rahvaülikoolis (Kalliolan Kansanyliopisto) eesti keele õpetaja
 1961 Soomes Helsingi Ülikoolis (Helsingin Yliopisto) kantseleiametnik

Ühiskondlik tegevus 
 Tegi kaastööd Rootsi ajakirjale Vaba Eesti ja oli samanimelise kirjastuse ametlik esindaja Saksamaal ja mitteametlik esindaja Soomes. Vaba Eesti avaldas tema 11 artiklit ja 34 karikatuuri. 
 Saksamaal oli ta Eesti Üliõpilaskonna abiesimees. 
 Rootsis kuulus eesti pagulaste erakonda Eesti Vabadusmeelsed Föderalistid.
 1957. aastal korraldas Helsingis koos kohalike estofiilidega eesti pagulaskirjanduse näituse ja 1958. aastal pagulaskunsti näituse.

Viited 

Eesti arstid
Eesti karikaturistid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Eestlased Saksamaal
Eestlased Soomes
Hietaniemi kalmistule maetud
Sündinud 1923
Surnud 1970
Eduard Schults

Eduard Schults (7. jaanuaril 1932 Leningrad – 11. detsember 2015) oli eesti raadiotehnikateadlane ja alpinist, Tallinna Tehnikaülikooli emeriitprofessor.

Tema peamised uurimisvaldkonnad olid raadioelektroonika ja raadiotehnilised seadmed; raadiosignaalide töötlemine; televisioonitehnika. Ta on loonud signaalide ja ruumiliste objektide näitajate mõõtmise
meetodeid ja vahendeid, optiliste impulsskujutiste televisiooniregistraatoreid ning ringhäälingu- ja telekommunikatsioonisüsteemide näitajate standardimise metoodilisi aluseid.

Schults on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud kuuetuhandelise mäe tippu (1960).

Haridus ja töökäik
Schults lõpetas 1946. aastal 7 klassi Pärnu 1. Keskkoolis, 1950. aastal Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi raadiotehnika erialal kiitusega ja 1956. aastal Leningradi Bontš-Brujevitši-nimelise Elektrotehnika Sideinstituudi raadioside ja raadiolevi erialal kiitusega. 1963. aastal kaitses ta tehnikakandidaadi kraadi.

Ta oli teaduslikul tööl 1963. aastast. Dotsendi teadusliku kutse sai ta 1970. aastal. Tallinna Polütehnilises Instituudis alustas ta tööd 1965. aastal, algul automaatika kateedris ning hiljem raadiotehnika kateedris selle loomisest 1966. aastal vanemõpetaja ja dotsendina.

Aastatel 1981–1986 oli ta raadiotehnika kateedri juhataja. Schults on käinud erialaliselt stažeerimas Suurbritannias, Prantsusmaal, Itaalias ja Saksamaal.

Aastatel 1995–2000 oli Schults Tallinna Tehnikaülikooli professor, juhatades nii raadio- ja sidetehnika instituuti (1996–2000) kui telekommunikatsiooni õppetooli. 2000. aastal Schults emeriteerus.

Alpinism
1957. aastal tõusis ta koos Bruno Sauliga Kaukasuses Lagan-Hohi (5033 m) tippu mööda 4. raskuskategooria marsruuti.

1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. Selle käigus 30. juulil esmavallutati Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. Esmatõusjate seas tõusis tippu ka Eduard Schults See oli eestlaste esimene kõrgtõus.

Tunnustus
1969 – rinnamärk "NSV Liidu auradist"
1985 – NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedal

Isiklikku
Tema isa oli Aleksander Schults, ema Helene Schults (sünninimi Hendrikson) ja abikaasa Milvi-Lien Schults (sünninimi Murumets). Lapsed Margus ja Kristiina.

Schults harrastas lisaks alpinismile kergejõustikku ja suusatamist.

Viited

Välislingid
Eduard Schults 70. deepthought.ttu.ee
Eduard Schults. lr.ttu.ee

Eesti alpinistid
Eesti tehnikateadlased
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1932
Surnud 2015
Kalju Jõeväli

Kalju Jõeväli (20. jaanuar 1931 – 19. august 2012) oli eesti alpinist.

Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud kuuetuhandelise tippu (1960).  

Ta oli erialalt arst.

Alpinism
1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. Selle käigus 30. juulil esmavallutati Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. Esmatõusjate seas tõusis tippu ka Kalju Jõeväli. See oli eestlaste esimene kõrgtõus.

Viited

Välislingid
Kalju Jõeväli. geni.com
"Ühes jaamas". Sirp ja Vasar, nr. 28, 8 juuli 1960. dea.digar.ee

Eesti alpinistid
Sündinud 1931
Surnud 2012
Marsi laavatunnelid

Marsi laavatunnelid on pinnaalused koopad planeet Marsil, need on tekkinud, kui pinnaalune laavavool on väljastpoolt kivistunud ning selle kooriku sisse jäänud laava on ära voolanud. Marsi laavatunnelite hinnangulist suurust saab määrata planeedi pinnal olevate pikkade looklevate süvikute järgi, kuna usutavasti on tegemist kokku varisenud laavatunnelitega. Enamik erialateadlasi on üksmeelel, et Marsil leidub laavatunneleid, kuid planeedi orbiidilt tehtud analüüside abil ei ole võimalik lõplikult tõestada nende olemasolu ega kirjeldada nende omadusi.

Laavatunnelid on üks tõenäolisemaid asukohti Marsil, kus võiks eksisteerida elu. Tunnelite sisemus pakuks organismidele kaitset UV-kiirguse eest ning vulkaanilised mineraalid oleksid kemosünteetilistele organismidele toitainete allikaks. Teoreetiliselt võiks planeedi sisemusest pärinev soojus teha tunnelites võimalikuks püsiva vedela vee olemasolu.

Marsi koobastes olevad mineraalid võivad sisaldada infot mineviku keskkonnatingimuste kohta või isegi tõendeid elust. 

Marsi koobaste uurimiseks vajalikud tehnoloogiad on praegu alles arendusjärgus ning neid testitakse Maa koobastes.

Võimalused inimkasutuseks 
Laavatunnelites saaksid geoloogid uurida kivimeid, mida planeedi pinnal uurida pole võimalik. Samuti saaks aluskivimeid kasutada seismiliste uuringute läbiviimiseks. 

Tunnelid pakuvad ka kaitset Päikeselt pärit laetud osakeste, mikrometeoriitide ning tolmu eest. Seega oleks need heaks asukohaks, kuhu rajada astronautide baas.

Viited 

Marss
Stratospheric Observatory for Infrared Astronomy

SOFIA (Stratospheric Observatory for Infrared Astronomy) on suurim lendav observatoorium maailmas. Tegemist on 80/20 osalusega parnerlusprojektiga NASA ja Saksa Kosmoseagentuuri vahel. Lendav observatoorium koosneb modifitseeritud Boeing 747SP lennukist ning reflektorteleskoobist, mille diameeter on 2,5 meetrit.

Viited 

Observatooriumid
Veenuse koloniseerimine

Veenuse koloniseerimine on teoreetiline protsess, mille käigus loob inimkond planeet Veenusele püsivad elupaigad.

Kuna atmosfäärirõhk ja temperatuur on Veenuse pinnal väga kõrged (vastavalt 92 baari ja 464°C), siis oleks praktiline rajada baasid hoopis aerostaatidena atmosfääri. Umbes 50 km kõrgusel Veenuse atmosfääris on õhurõhk 1 baar nagu Maa pinnalgi ning temperatuur jääb vahemikku 0–50 °C, samuti pakub sealne atmosfäär kaitset kosmilise kiirguse ja meteoriitide eest. Seega atmosfääri tingimuste mõttes on see Päikesesüsteemi Maaga kõige sarnasem koht. Inimesed saaksid sealsetes välitingimustes viibida ilma survestatud skafandrit kandmata, siiski oleks vaja hapnikumaski ning kaitseülikonda väävelhappepiiskade eest.

50 km kõrgusel Veenuse atmosfääris on gravitatsiooni tugevus 90% Maa pinnal valitsevast gravitatsioonist.

Veenuse atmosfäär koosneb peamiselt süsihappegaasist (96,5%) ja lämmastikust (3,5%), seega saaks inimestele hingamiskõlbulikku õhku toota kohapeal leiduvast toorainest. Süsihappegaasist saaks toota hapnikku ja lämmastik on juba puhtal kujul olemas. Inimeste poolt Maal sisse hingatav lämmastiku ja hapniku segu oleks 50 km kõrgusel Veenuse atmosfääris tõstejõudu tekitav gaas. Seega saaks kogu õhuga täidetud aerostaati kasutada elamispinnana. Kuna atmosfääri ja aerostaati gaasi rõhk oleksid enam-vähem ühesugused, siis aerostaati purunemise korral eemalduks gaas aeglaselt ning see annaks aega parandustööde läbi viimiseks.

Üks Veenuse päikesepäev kestab 116,8 Maa päeva, kuid atmosfääris puhuvate kiirete tuulte tõttu, mis hõljukbaase liigutaks, kestaks päev sellises baasis kõigest 50 tundi ja öö sama kaua. Kuigi see on umbes poole pikem ööpäevatsükkel kui Maal, on see siiski inimese jaoks palju sobivam kui Veenuse pinnal valitsev ööpäevatsükkel.

Viited 

Veenus
Risti Jumalailmumise kogudus

Risti Jumalailmumise õigeusu kogudus oli tegev Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Risti alevis aastatel 1887-1951

Ajalugu
Usuvahetusliikumise käigus avati Läänemaal 29.jaanuaril 1887 Risti Jumalailmumise kogudus.1892. aastal ehitati Ristile õigeusu kirik ja pühitseti  Riia ja Miitavi piiskop Arseni (Brjantsev) poolt Jumala Ilmumise auks. 

Kogudus suleti 15. juunil 1951 maksejõuetuse tõttu, kirikumaa võõrandati. Pärast koguduse sulgemist kasutati pühakoda klubina. Kirikukompleksist on ainsana säilinud preestrimaja. Harju-Risti õigeusu kalmistul asub koguduse viimase preestri Joann Ervarti  haud.

Koguduses teeninud preestrid 
 pr Nikolai Küppar/Küpparsepp - koguduse esimene preester
 pr Konstantin Savi
 pr Jakob Herman
 pr Joann Teppo
 pr Leonid Hvoinski
 pr Boris Bežanitski
 pr Mihail/Mihkel Pops
 pr Anton Allik
 pr Joann Ervart

Koguduses teeninud köstreid 
 Jossif Lavrentjev
 Aleksander Küppar
 Georgi Tuuling
 Ivan Reiman
 Ivan Villido
 Varlaam Verhoustinski
 Joann/Julian Eek
 Jaan/Ivan Jakobson
 Jakob Äärma/Herman
 Julian/Julius Padusepp
 Jaan/Ivan Veidi/Vidi
 Vsevolod Hvoinski
 Antoni Hvoinski
 Aleksander Lemberg

Vaata ka
 EELK Risti kogudus
 Harju-Risti õigeusu kalmistu

Viited 
 Õigeusu kiriku asutused ja kogudused
 Eesti Apostliku-Õigeusu Kirik
 Kirikud ja usuelu Eestis

Kasutatud kirjandus 
 "Õigeusu kirikutes (kogudustes) teeninud vaimulike nimekiri”.Tallinn, 1975. Koostaja preester August Kaljukosk. EAA.5437.1.64
 "Eesti õigeusk X-XXI saj". Entsüklopeediline teatmik. Koostaja Vladimir Iljaševitš. Tallinn, 2014 (vene keeles), lk 504
 Anu Raudsepp. “Riia Vaimulik Seminar 1846-1918” Tartu, 1998, lk 114
 David Papp. “Eesti Apostliku õigeusu vaimulikud“ – Biograafiline leksikon (16.-20.saj)- EAA. 5410.1. 247-249
 Andrei Sõtšov.Eesti  õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945-53,Tartu, 2004, lk 105-109; 210
 „Harjumaa AP-õigeusu  praostkonna album ülestõusmise pühadeks“, Tallinn, 1933, lk  21

Välislingid 
 Risti Jumalailmumise kirik -vaata asukohta kaardil

Eesti õigeusu kogudused
Lääne-Harju vald
Kullamaa Püha Nikolai kogudus

Kullamaa (Silla) Püha Nikolai kogudus oli tegev Läänemaal Lääne-Nigula vallas Silla külas aastatel 1895–1957.

Ajalugu

Kullamaa (Silla) kogudus avati 27. mail 1895 eestlastest õigeusklikele. Jumalateenistusi peeti esialgselt üüritavas talumajas. Nurgakivi pandi kirikule 3. juunil 1907 ja pühitseti Riia ja Miitavi piiskopkonna ülempiiskop Agafangeli ja Läänemaa praosti poolt 14. juunil 1906 püha Imetegija Nikolause auks. Kullamaa Püha Nikolai koguduse esimeseks hingekarjaseks pühitseti Pärnumaal Tõstamaa vallas 1870. aastal sündinud Riia Vaimuliku Seminari kasvandik preester Aleksander Leets. Koguduse juures tegutses alates 1895. aastast kihelkonnakool, mis hiljem muudeti ministeeriumikooliks ning Vaikna abikool. Riikliku religioonipoliitika tulemusena soikus Kullamaa (Silla) Püha Nikolai koguduses teenistuste pidamine 1953. aastal ja kirik suleti 1957. aastal liikmete mujale siirdumise tõttu.

Kullamaa koguduses teeninud vaimulikud
 pr Aleksander Leets   
 pr Mihail Kipper  
 pr Boris Bežanitski 
 pr Mihail Vahter 
 pr Georg Pärl 
 pr Joann Ervart 
 pr Teodor Villemson 
 pr Artemi Pops 
 üpr Georg Pärl
 üpr Vladimir Ignaste 
 üpr Georg Pärl 1948–1953 – oli koguduse viimane preester

Koguduses teeninud köstreid 
 Aleksander Siiton
 Tõnis/Dionisi Pops
 Peeter Malein
 Teodor Jakobson
 Georg/Jüri Pärl/Perl
 Jakob Viires/Endrekson
 Joann/Juhan Kaevand
 Mihail/Mihkel Pops

Kasutatud kirjandus 

 "Õigeusu kirikutes (kogudustes) teeninud vaimulike nimekiri".Tallinn, 1975. Koostaja preester August Kaljukosk. EAA.5437.1.64
 "Eesti õigeusk X–XXI saj". Entsüklopeediline teatmik. Koostaja Vladimir Iljaševitš. Tallinn, 2014 (vene keeles), lk 464
 Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond nõukogude religioonipoliitika mõjuväljas 1954–1965".
 Anu Raudsepp. "Riia Vaimulik Seminar 1846–1918" Tartu, 1998, lk 94–150
 David Papp. "Eesti Apostliku õigeusu vaimulikud" –Biograafiline leksikon (16.–20.saj) – EAA. 5410.1. 247–249
 "Eestimaa uusmärtrite elulood". Koostaja ülempreester Andreas Põld. Pärnu, 2013, lk 3–6
 Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945–53",Tartu, 2004, lk 58–64, 79–81, 99–100
 "Kirikud ja kogudused Eestis". Miniteatmik. Koostajad: Ilmo Au, Ringo Ringvee. Tallinn, 2000
 "Mitut usku Eesti IV". Kogumik. Koostaja Liina Eek. Tartu Ülikooli Kirjastus. Tartu, 2015, lk 13–37
 Jaanus Plaat/Arne Maasik "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011, lk 684

Vaata ka 
 Kullamaa 
 Kullamaa kalmistu
 Kullamaa Püha Nikolause kirik

Viited

 Õigeusu kiriku asutused ja kogudused
 Kirikud ja usuelu Eestis
 Eesti Apostliku-Õigeusu Kirik

Lääne-Nigula vald
Kullamaa kihelkond
Eesti õigeusu kogudused