joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lemming Rootsmäe

Lemming Rootsmäe (aastani 1936 Rootsmann; 25. august 1921 – 29. juuli 1997) oli eesti arst, ornitoloog ja kodu-uurija.

Ta lõpetas aastal 1941 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1951 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 

Aastatel 1951–1957 oli ta Mustvee rajooni sanitaar-epidemioloogiajaama peaarst, 1957–1960 EMHI asp, 1960–1977 Tartu linna sanitaar-epidemioloogiajaama sanitaararst, 1977–1987 toitlushügieeniosakonna juhataja.

Teoseid
Lemming Rootsmäe, Heinrich Veroman. "Eesti laululinnud". Tallinn: Valgus 1974
"Nakkushaigused surma põhjustena Eestis 1711-1850". Tallinn: Valgus 1987
Ilse Rootsmäe, Lemming Rootsmäe. "Võnnu kihelkonna kohanimed ja minevik". Toim. Urmas Kalla. // Eesti Rahvaluule Arhiivi toimetused 34. Tartu–Võru: Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus, Võru Instituut 2016

Tunnustus
1995 Eesti Ornitoloogiaühingu auliige
1995 Eerik Kumari looduskaitsepreemia

Isiklikku
Tema isa oli Tartu Ülikooli astronoomiaprofessor Taavet Rootsmäe. Ta abikaasa oli Ilse Rootsmäe, nende kasupoeg on laulja ja kitarrist Andrus Rootsmäe.

Välislingid
Lemming Rootsmäest Eesti Ornitoloogiaühingu kodulehel

Eesti arstid
Eesti ornitoloogid
Eesti koduloolased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1921
Surnud 1997
Maarja kalmistule maetud
Ikonoklasm

Ikonoklasm (kreeka keele sõnadest eikōn 'kuju', 'pilt' ja klasma 'purustamine') üldtähenduses on uskumus, et visuaalse (eelkõige staatilise - pildid, skulptuurid, ehitised jm) kunsti ühiskondlik, poliitiline, religioosne, filosoofiline vm taunimine ja taunitavate taieste eesmärgipärane hävitamine eelnimetatud ajenditel on ühiskondlikus kontekstis kuidagi oluline või kõnekas. Sõna kasutatakse ka piltlikus tähenduses pühaks peetavate tõekspidamiste ründamise kohta.

Eesti keeles on sõna peamiselt kasutatud Bütsantsi ajaloo kontekstis kahe perioodi kohta, mil riigis keelati ikoonide austamine, aga mõnikord ka reformatsiooniaegsete pildirüüstete kohta. Ikonoklasmi ilmingud on ka kirikute purustamine  Prantsuse revolutsiooni ajal, keisri ja temaga seotud isikute piltide ja kujude hävitamine Nõukogude Venemaal pärast Oktoobrirevolutsiooni, ajalooliste pühakodade ja kujude hävitamine Daeshi vallutatud aladel jm.

Viited 

Religioon
Poliitika
Kunst
Analüütiline psühholoogia

Analüütiline psühholoogia on psühholoogia (süvapsühholoogia) koolkond, mis põhineb Carl Gustav Jungi ideedel. Analüütiline psühholoogia erineb Sigmund Freudi psühhoanalüüsist, kuid neil on ka sarnasusi.

Analüütiline psühholoogia ei pööra neurooside arengus nii palju tähelepanu seksuaalsusele kui Sigmund Freudi psühhoanalüüs, vaid pöörab patsiendi seisundi mõistmiseks peamist tähelepanu tema probleemsele vahetule konfliktile.

Analüütilise psühholoogia järgi koosneb inimese alateadvus isiku enda alateadvusest ja tema eellaste alateadvustest (kollektiivne alateadvus).

Analüütiline psühholoogia jaotab inimesed Jungi arvamuse järgi introvertideks ja ekstravertideks.

Analüütilise psühholoogia areng
Analüütilise psühholoogia kujunemine oli seotud Jungi lahkulöömisega Freudi psühhoanalüüsist 1913. aastal. Jung leidis, et alateadvuse kui inimese psüühika aluse mõistmiseks ei piisa tungide teooriast. 

Analüütilise psühholoogia kesksed mõisted töötas Jung välja aastatel 1911–1924. Töötades patsientidega, kes kannatasid elu eesmärgi ja elu mõtte puudumise all, kasutas ta unenägude tõlgendamist ja sümbolite loomist stimuleerivaid loovtehnikaid, sealhulgas maalimist, tantsimist ja visualiseerimist, mille tulemuseks oli iseendaks saamine, mida Jung hakkas nimetama individuatsiooniks. Jung eristas isiklikku alateadvust, mis sisaldab väljatõrjutud ainest ja emotsionaalselt laetud komplekse, ning kaasasündinud üldinimlikku kollektiivset alateadvust, mis sisaldab arhetüüpe. Jung võttis kasutusele persona (sotsiaalne mask), varju (mina väljatõrjutud aspektid), animuse ja anima (vastassoo kujundid) ning ise (isiksuse kese) mõiste. Samuti töötas ta välja isiksuse tüpoloogia, eristades põhihoiaku poolest ekstraverte ja introverte ning liigitades inimesi selle järgi, millist psüühilist funktsiooni nad kõige rohkem kasutavad.

Vaata ka
 Jungi isiksusetüpoloogia

Psühholoogia
Isiksusepsühholoogia
Toomas Jüriado

Toomas Jüriado (sündinud 13. juulil 1947 Tartus) on eesti loodusajakirjanik.

Elulugu
Ta sündis apteekri peres.

Lõpetas 1965 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli ja 1970 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) orgaanilise keemia erialal.

Ta on töötanud 1979–1989 TRÜ orgaanilise keemia kateedris vanemteadurina, uurimisalaks oli keemiline informaatika.

1989. aastal läks tööle Eesti Raadiosse, on töötanud ka Eesti Ornitoloogiaühingus ja Eesti Looduse toimetuses.

Avaldanud 12 teadustrükist ja aimeartikleid ning teinud aastaid loodusteemalisi raadiosaateid.

Tunnustus
2016 – Eesti looduskaitsemärk
2018 – Eesti Ornitoloogiaühingu auliige

Viited

Välislingid
Tiit Kändler. "Viljandi lossimägedel sündis linnusõber". Loodus, detsember 1997

Eesti loodusajakirjanikud
Eesti looduskaitsjad
Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1947
Ben Zyskowicz

Ben Berl Zyskowicz (sündinud 24. mail 1954 Helsingis) on Soome poliitik.

Tema mõlemad vanemad on juudid. Isa Abram oli pärit Poolast. Teise maailmasõja ajal sattus ta Sachsenhauseni koonduslaagrisse ja pärast vabanemist 1945. aastal selgus, et tal pole ainsatki sugulast elus. Abram sõitis Rootsi, kus tutvus Soomest pärit Ester Fridmaniga (1920–2002). Nad abiellusid ja neil sündis tütar Karmela. 1953 asusid nad elama Soome, kus olid Estri sugulased. 1954 sündis Ben. Perekonna kodune keel oli jidiš.

Isa soome keelt ära ei õppinudki. Ta töötas laadijana, sealhulgas sadamas. 1960 uppus ta segastel asjaoludel. Ema pidas algul juhutöid, hiljem sai koha telefonikeskjaamas.

Ben õppis algul Helsingi juudi koolis, seejärel Töölös keskkoolis. Ta lõpetas 1978 Helsingi Ülikooli juristina. Tal on magistrikraad. 1981–1989 oli tal oma õigusbüroo.

Ben Zyskowicz astus Rahvuslikku Koonderakonda juba koolis 16-aastaselt. Alates 1979 on ta olnud Eduskunna liige, sealhulgas 1993–2006 erakonna fraktsiooni esimees. Ta on esimene Eduskunda kuulunud juut. Ta on mitu korda kuulunud Helsingi linnavolikokku.

Ben Zyskowicz on muu hulgas ägedalt kritiseerinud Johan Bäckmanit ja tema Eesti kohta kirjutatud raamatut "Pronssisoturi – Viron patsaskiistan tausta ja sisältö".

1990–1993 ja alates 2007 oli Zyskowicz parlamendi aseesimees. 27. aprillist kuni 23. juunini 2011 oli ta Eduskunna ajutine esimees, kusjuures ta sai valimistel 194 häält 200-st. Ta vahetas sellel kohal välja oma erakonnakaaslase Sauli Niinistö.

Soomes on traditsioon, et parlamendi esimehe koht kuulub suuruselt teise parlamendiesindusega erakonnale. Sellepärast valiti 2011. aasta juunis Eduskunnale uus esimees. Selleks sai Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei esindaja Eero Heinäluoma.

Ben Zyskowicz on kõige keerulisema nimega Soome poliitik. 2002 teatas ajaleht Ilta-Sanomat, et ainult 16,6% Soome elanikest oskas tema nime õigesti kirjutada. Kui ta valiti parlamendi esimeheks, siis saadeti igale saadikule tekstsõnum õpetusega, kuidas tema nime kirjutada, ja sellegipoolest tunnistati 2 hääletussedelit nime valesti kirjutamise tõttu kehtetuks.

Tunnustus
 2014 Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk

Isiklikku

Ben Zyskowicz on alates 1982 abielus tatarlase Rahime Husnetdin-Zyskowicziga. Neil on kaks tütart Daniela (sündinud 1983) ja Dinah (1985).

Ta kannatab migreeni all ja on sellega põhjendanud muu hulgas oma keeldumist ministriametist.

Ben Zyskowicz on karsklane.

Teoseid
 "Eduskunnasta menin Baakariin: nuoren kansanedustajan päiväkirja 1981–1982" (2005) ISBN 951-37-4286-5

Viited

Välislingid
 Tutvustus Eduskunna lehel (soome keeles)
 Helsingi südalinnas rünnati Soome parlamendi juudi rahvusest spiikrit, Õhtuleht, 2. juuni 2011

Soome poliitikud
Soome juristid
Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1954
Lembit Peegel

Lembit Peegel (18. oktoober 1936 Tallinn) on eesti poksija ja fotograaf.

Peegel lõpetas praeguse Tallinna Reaalkooli 1956. aastal. Ta töötas metallitöölisena 1956–1977.

Sportlane
Lembit Peegel poksis 1952–1959 Tallinna Spartakis, tema treenerid olid Evald Seepere, Bernhard Salong, Martin Linnamägi ja Karl Leman.

Peegel sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) Eesti NSV meistrivõistlustel II koha aastatel 1957–1958. Ta osales 1958. aastal Eesti NSV – Soome sõpruskohtumisel, kus kaotas oma kohtumise. Ta oli kärbeskaalus (kuni 51 kg) Tallinna meister 1957. aastal ja neljakordne Eesti NSV Spartaki meister kärbeskaalus (kuni 51 kg) aastatel 1955–1958. Ta pidas kokku 31 kohtumist ja võitis neist 20.

Fotograaf
Lembit Peegel oli harrastusfotograaf alates 1958. aastast. Ta on töötanud fotograafina aastail 1989–1993 Spordilehes ja 1993–2000 Eesti Päevalehes, 2000. aastast on vabakutseline. Ta on pälvinud fotovõistluste auhindu, sh 1989. aastal Soome-Eesti foto-maavõistlusel peaauhinna parima spordifoto eest. On Eesti Ajakirjanike Liidu ja Rahvusvahelise Spordiajakirjanike Liidu liige.

Lembit Peegel osales fotograafina Barcelona 1992. aasta, Lillehammeri 1994. aasta, Atlanta 1996. aasta ja Nagano 1998. aasta olümpiamängudel.

Ta on ka Eesti Päevalehe rubriigi "Ajapeegel" autor.

Tunnustus
2001 Valgetähe V klassi teenetemärk
2008 Eesti Vabariigi spordipreemia (elutööpreemia - pikaajalise tulemusliku tegevuse eest spordifotograafina)

Viited

Kirjandus
Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009

Välislingid
Gunnar Press: "Lembit Peegel jahib elu parimat pilti" Eesti Päevaleht, 15. oktoober 1996
Ants Põldoja: "Viis pilti juubilar Lembit Peegli elust" Õhtuleht, 23. oktoober 2006

Lembit Peegli sporditulemused

Eesti poksijad
Eesti fotograafid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1936
Hugues Capet

Hugues Capet (umbes 940 – 24. oktoober 996) oli esimene Kapetingide soost Prantsusmaa kuningriigi kuningas 987. aastast kuni oma surmani.

Päritolu
Hugues oli algselt Robertiinide dünastia esindaja, tema vanaisa Neustria markide markkrahv Robert I oli samuti olnud Lääne-Frangi riigi kuningas (922–923). Tema isa oli Pariisi krahv Hugues Suur ja ema Hedwiga Saksimaalt, kes oli Saksimaa hertsogi 912–936 ja Saksa kuninga 919–936 Heinrich Linnupüüdja tütar ja esimese Saksa-Rooma keisri Otto I õde. Samuti oli ta suhteliselt lähedane sugulane ka Karolingidega. 

956. aastal, pärast oma isa surma, sai Hugues'st Pariisi krahv ja seega mõjuvõimsaim ülik Prantsusmaa kuningriigis. Et ta polnud aga veel täisealine, siis valitses tema eest esialgu Kölni peapiiskop Bruno. Täisealiseks saanuna sai Hugues'st peagi Prantsusmaa kuningriigi tegelik valitseja, kuigi keskvõimust sõltumatud olid nii Bretagne, Normandia kui ka Burgundia, viimases valitsesid alates 956. aastal küll Hugues' vennad Henri Suur (965–1002) ja Otto Wilhelm (1002–1004).

986. aastaks oli Hugues koos oma liitlastega saanud sisuliselt Prantsusmaa kuningriigi valitsejaks ja kui senine kuningas, Lothaire, järgmisel aastal suri, valisidki riigi ülikud Hugues' kuningaks. Ta saavutas ka oma poja Roberti kaaskuningaks kroonimise ning pani nõnda aluse uuele dünastiale, mis valitses Prantsusmaa kuningriiki otseliinis kuni 1328. aastani, Kapetingide kõrvalharud Borbónid valitsevad aga siiani Hispaaniat, teine kõrvalliin on võimul Luksemburgis.

Hugues' enda võim oli väga piiratud, sest otseselt valitses ta vaid oma pärusvaldusi ehk Pariisi lähiümbrust. Mujal ei olnud tal palju õigusi ning pidevalt valitses ka ülikute vandenõu oht. Hugues'i vahetu kontrolli alla veidi rohkem kui Seine'i keskjooksu ümbritsevad territooriumid, samas võimsad maaisandad, nagu 10. ja 11. sajandi Blois' krahvid, kogusid endale suuri valdusi abielude kaudu ja kokkulepete kaudu väikeaadlikega kaitse ja toetuse eest.

Esimeste Kapetingide kuninglik domeen oli alguses piiratud osaga Île-de-France'ist, Pariisi ja Orléansi vahel, mis olid tema peamised linnad. Mujal olid suurisandad, kes rakendasid oma võimu, eriti kuus ilmalikku Prantsusmaa peeri: Akvitaania, Burgundia ja Normandia hertsogid, nende kõrval Champagne'i, Flandria ja Toulouse'i krahvid. Peamised poliitilised võimukeskused olid suured krahvkonnad, mida valitsesid sisuliselt autonoomselt krahvisuguvõsad. Tähtsamad krahvkonnad, millest mõnest sai hiljem hertsogkond, olid Flandria, Champagne, Normandia, Bretagne, Burgundia, Blois-Chartres, Anjou, Pariis (s.t Île-de-France), Poitou-Akvitaania, mis omandas Gaskoonia hertsogkonna, Toulouse'i ja Barcelona.

Hugues'l olid siiski üldiselt head suhted Saksa-Rooma keisrite Otto II ja Otto III-ga ning ta suutis oma piiratud võimu kuni surmani hoida ja tagada ka poja troonipärimise.

Vaata ka
Prantsusmaa kuningriik
Keskaegne Prantsusmaa

Prantsusmaa monarhid
Kapetingid
Surnud 996
Ivo Lill

Ivo Lill (24. juuni 1953 – 4. august 2019) oli eesti klaasikunstnik. 

Ta lõpetas Eesti Riikliku Kunstiinstituudi 1985. aastal. 

Oli Eesti Kunstnike Liidu, Eesti Klaasikunstnike Ühenduse, GASi (Glass Art Society, Seattle, USA) ja Centro Studio Vetro (Murano – Veneetsia, Itaalia) liige.

Ivo Lill on Eesti teatri aastaauhinnaga kaasneva klaaskuuli – Theodori Silma – autor.

Isikunäitused 
 1985 – "Peegeldused" – Eesti Teaduste Akadeemia
 2013 – „Klaaskuul – Cool Glass”, Tallinna Kunstihoone galerii
 2014 – „Klaasijukõrdisõ”, Võrumaa muuseum
 2015 – "Mälukiri", Tartu Ülikooli kunstimuuseum
 2015 – "Libavetel", Telliskivi Loomelinnaku Punane saal
 2016 – "Maailma veerekese pääl", Vastseliina Piiskopilinnuse muuseum
 2016 – "Liigvesi", Viinistu Kunstimuuseum
 2017 – "Elumere lainetel", Kuressaare Raegalerii

Tunnustus
 1986 – Eesti Kunstnike Liidu aastapreemia
 1999 – Kristjan Raua preemia (edukas näitusetegevus välismaal: klaasikunstibiennaal Veneetsias, klaasikunstitriennaal Moskvas, konverentsiettekanne Jaapanis)
 2013 – Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (tarbekunsti sfääris erksalt silma paistnud juubelinäituse "Cool Glass ehk Klaaskuul" eest Tallinna Kunstihoone Galeriis)
 2013 – Venemaa kunstide akadeemia auakadeemik
 2014 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia
 2014 – Tallinna teenetemärk silmapaistva töö eest kunstivaldkonnas
 2014 – Tunnustatud klaasikunstnik – Eesti klaasikunstnike ühenduse auhind

Auhinnad
 1988 – IV Baltimaade tarbekunstitriennaali preemia
 2001 – rahvusvahelise konkursi "The International Exhibition of Glass Kanazawa 2001" hõbeauhind
 2006 – „Murtud Müür” – Tallinna linna Rävala puiesteele rajatava Vastupanu mälestusmärgi konkursi võidutöö (kaasautorid A. Rööpson, K. Vahter)
 2011 – auhind 5. Venemaa rahvusvahelisel klaasikunsti triennaalil „Steklo 201”

Isiklikku
Tema lesk on Tallinna Tehnikaülikooli ehitustehnoloogia õppetooli juhataja professor Irene Lill. Nende tütred on ooperilaulja Juuli Lill ja rõivadisainer Liisi Lill. 

Tema õde on näitleja Mari Lill. Näitleja oli ka õemees Tõnu Tamm ja on õetütar Elisabet Reinsalu. Tema isa oli Felix Lill (1911–2006).

Ivo Lill suri infarkti tagajärjel.

Viited

Välislingid
Ivo Lille koduleht
Klassikud. Ivo Lill Suur ülevaatenäitus Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis
 Mart Niineste. Ivo Lill: klaas on nagu naisterahvas, kellega delikaatselt ümber käia Eesti Päevaleht, 10. detsember 2013
 Klaasikunstnik Ivo Lill pälvis Venemaa tunnustuse menuka välisnäituse eest Eesti Rahvusringhääling, 8. detsember 2013
 Tiina Käesel. Klaaskuuli maailm Sirp, 8. november 2013
 Tiina Kolk. "Külmamehe" lummavad klaasskulptuurid Postimees, 16. oktoober 2013
 Ormar Tamme Panoraamfoto Ivo Lille näitusest "Cool Glass / Klaaskuul" (17. oktoober – 10. november 2013)

Eesti klaasikunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1953
Surnud 2019
Tänupüha

Tänupüha (inglise keeles Thanksgiving) on peamiselt Põhja-Ameerikas tähistatav tähtpäev, esmalt kui viljasaagi pidu.

Seda tähistatakse Ameerika Ühendriikides novembri neljandal neljapäeval ja Kanadas oktoobri teisel esmaspäeval. 

Ameerika Ühendriikides kuulutas selle riigi pühana esimest korda välja president George Washington 3. oktoobril 1789, ent pühal on mitu sajandit vanem ajalugu. 1863. aastal kuulutas USA president Abraham Lincoln 26. novembri riiklikuks tähtpäevaks, tänupühaks. 26. detsembril 1941 allkirjastas president Franklin D. Roosevelt Kongressi otsuse, mille järgi tähistatakse tänupüha novembri neljandal neljapäeval.

Tavaliseks tähistusviisiks on perekonna ringis korraldatav tänupühalõuna. Selle üheks toiduks on traditsiooniliselt kalkunipraad. 

Püha juurde kuulub traditsioon, et president annab kalkunile armu.

Vaata ka
Lõikuspüha

Tähtpäevad
Ründo Mülts

Ründo Mülts (sündinud 13. septembril 1991) on eesti ajaloolane, koduloo-uurija ja muuseumiomanik. 

Mülts õppis Koigi Põhikoolis ja Paide Ühisgümnaasiumis. Tema uurimistöö "Pöördelised sündmused minu kodukohas Päinurmes 1939–1950" võitis 2009. aastal ajaloouurimuste võistluse. Bakalaureusekraadi ajaloos sai ta Tallinna Ülikooli Ajaloo Instituudist ja magistrikraadi Tartu Ülikoolist.

Ta töötab teadusjuhina Järvamaa Muuseumis.

Ta on juba aastaid kogunud ajaloolise väärtusega esemeid. Oma kollektsiooni põhjal rajas ta oma kodukülla Päinurme isikliku koduloomuuseumi, kus on mitu tuhat eksponaati. Muuseum tegutseb Päinurme külaseltsi ruumides.

︎

Tunnustus
 2008 – Hea Eeskuju auhind

Teoseid 
 Võhmuta ja Järsi külad aegade tuultes, Kuusalu: Ökokratt, 2013. ISBN 978-9949-33-171-0
 Isamaa teenistuses : August Jürmani (Jürima) roll Eesti riigi loomisel ja edendamisel, Päinurme : Päinurme koduloomuuseum, 2015. ISBN 9789949385737

Viited

Välislingid
 President tutvus Eesti noorima eramuuseumi omanikuga Maaleht, 22. mai 2008
 16aastane oma muuseumi peremees Ründo teab ajalugu vanuritest paremini Naisteleht, 20. juuni 2008
President kutsus vastuvõtule muuseumi rajanud nooruki Järva Teataja, 25. veebruar 2009
 Ründo Mülts: "Vanemad on suunanud mind rahvuskultuuri austamise vaimus" Virumaa Teataja, 27. september 2011
 "Ründo Mülts: kalmistud on ajaloo mälupangad" ERR kultuur, 19. jaanuar 2021

Eesti ajaloolased
Eesti koduloolased
Sündinud 1991
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Tiina Ideon

Tiina Ideon (9. veebruar 1945 – 18. september 2018) oli eesti näitleja ja režissöör.

Tiina Ideon töötas aastatel 1965–1968 Ugalas, hiljem Eesti Televisioonis.

Rollid Ugalas
"Äripäev" – Juuli Vispel
"Kasuema" – Vesta
"Puhu, tuul!" – Zane
"Püsti, kohus tuleb!" – tunnistaja
"Mürgi perenaine" – Ilse
"Kõige lühem öö" – Ljuda
"Hulkur Rasmus" – preili Hök
"Kakskümmend aastat hiljem" – Dunja

Ugala näitlejad
Sündinud 1945
Surnud 2018
Ave Laanoja

Ave Laanoja (aastast 1976 Kampe; sündinud 5. aprillil 1948 Jõksi külas Meremäe vallas) on eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 1967 Kohtla-Järve 5. Keskkooli ja aastal 1971 Tallinna Draamateatri õppestuudio.

Ta töötas aastatel 1971–1975 Ugalas, 1975–1977 Valmiera teatris ja 1978–1981 Rakvere Teatris.

Rollid Ugalas
"Tüdruk ja aprill" – Varja
"Prints ja kerjus" – Bet Canty
"Trooja hobune" – Zoika
"Valentin ja Valentina" – Katja
"Mowgli" – panter Bagheera
"Tootsi pulm" – Kiire mammi
"Aadu ja Madise imelised juhtumised nääriõhtul" – episoodid
"Loobumised kevade kasuks" – Tilli
"Udmurdi kannike" – Maira
"Naiste sõda saatanaga" – Epp
"Ingliballaad" – Merike
"Aladdini imelamp" – episoodid

Välislingid
Foto

Eesti näitlejad
Sündinud 1948
Werner von Nesselrode

Werner von Nesselrode (surnud 1. septembril 1435) oli Liivi ordu maamarssal aastatel 1427–1431.

Werneri vanemad olid Heinrich Flecke von Nesselrode ja Bela von Varresbeck. Tema kasuvend Heinrich von Nesselrode oli samuti Liivi ordu liige, teine vend Wilhelm aga 1409. aastal Saksa ordu palgasõdur Preisimaal. Nesselroded pärinesid Bergi hertsogkonnast Reinimaalt, kus nad olid üks silmapaistvamaid suguvõsasid. Saksa meister Johann von Nesselrode pärines samuti sellest suguvõsast.

1424–1427 oli Nesselrode Karksi foogt, seejärel saigi temast aga maamarssal. 1431. aastal langes ta aga Nakeli lahingus poolakate kätte vangi ja vabanes sealt alles 1434. aastal. Seejärel määrati ta samuti äärmiselt mõjukale Viljandi komtuuri kohale, kuid juba 1435. aasta sügisel langes ta Swienta lahingus.

Kirjandus
Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 611 (lk 466). 

Karksi foogtid
Liivi ordu maamarssalid
Viljandi komtuurid
Surnud 1435
Võru Vabadussõja mälestussammas

Võru Vabadussõja mälestussammas on Võru kalmistul paiknev mälestusmärk Eesti Vabadussõja lahingutes langenud meestele. 

Võrus asuvale kalmistule hakati esimesi Vabadussõjas langenud sõdureid matma 1919. aasta alguses. 1938. aastal püstitati matmispaiga juurde ausammas kirjaga "AU ISAMAA EEST LANGENUILE 1918–1920". Nõukogude okupatsiooni ajal mälestusmärk hävitati ja hauad jäid unarusse. Võru mälestussamba kavandas kunstnik Arkadio Laigo.

Veel okupatsiooni ajal, 1987. aastal asus haudu korrastama kodanikuühendus Vaba-Sõltumatu Kolonn Nr. 1. 27. märtsil 1988 hakkas ühendus esimesena Eestis Vabadussõjas langenute mälestussammast taastama, olles sellega eeskujuks kõigile. Töid rahastati kalmistu külastajate annetustest. Vabadussammas taasavati 23. juunil 1988 suure rahvahulga osalusel. 2002. aastal alustas Võru linnavalitsus matmispaiga rekonstrueerimist. Noortekolonni püstitatud sammas lammutati. Uuel sambal kasutati aga noortekolonni valmistatud sambaplaati ja risti.

Välislingid
Monumendist.
Vaba-Sõltumatu Kolonn Nr. 1 1988

Eesti Vabadussõja mälestusmärgid
Võru
Võru ajalugu
Siili tänav (Tallinn)

Siili tänav on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Siili asumis.

Siili tänav algab Sõpruse puiesteelt, suundub läbi asumi ja lõpeb Nõmme teega. Tänava pikkus on umbes 540 meetrit.

Aastatel 1935–1966 kandis Siili tänava nime tänav praeguses Sääse asumis. Paralleelselt asus samanimeline tänav ka tänase Haabersti linnaosa Mustjõe asumis. Alates 1958 kannab see Saarma tänava nime.

Asutused Siili tänaval 
 Püha Johannese Kool (endine Akadeemia Nord) – Siili 14
 Tallinna Direktorite Klubi – Siili 19
 Eesti Kennelliit – Siili 21
 Miia Tootsi Ilu- ja Koolituskeskus – Siili 21
 Siilipesa Pood – Siili 25
 Tip-Top Juuksurisalong – Siili 25

Vaata
Siili tänav

Viited

Mustamäe linnaosa tänavad
Maria de Jesus

Maria de Jesus (sünninimi Maria dos Santos; 10. september 1893 Ourém – 2. jaanuar 2009) oli Portugali ülipikaealine ja – alates 26. novembrist 2008 kuni surmani maailma vanim elusolev inimene, kelle vanus oli dokumentaalselt tõestatud. Teda loetakse ka kõigi aegade vanimaks portugallaseks ja viimaseks elus olnud inimeseks, kes oli sündinud aastal 1893.

Jesus abiellus 1919. aastal ning jäi leseks 1951. aastal. Tal sündis viis last, kellest kolm on veel elus, samuti 11 lapselast, 16 lapselapselast ja 6 lapselapselapselast. Ta tervis on olnud väga hea ning ta on alati teinud maatööd ning elanud maal. Ka vanimaks inimeseks saamise ajal elas ta oma kodus. Kuigi ta suutis inimestele vastata, ei tundnud ta enam ära oma peret ning ka ta nägemine ja kuulmine olid väga nõrgad. Siiski suutis ta kõndida. Ta ei saanud peaaegu mingit haridust ega osanud ka lugeda.

Välislingid
 Euroopa vanim inimene sai 115-aastaseks, Elu24 
 Euroopa vanim inimene sai 115-aastaseks, Õhtuleht
 Igor Taro.  Maailma vanim inimene elab nüüdsest Euroopas, Postimees 29. november 2008
 Suri maailma vanim inimene Elu24, 2. jaanuar 2009

Ülipikaealised
Portugali inimesed
Sündinud 1893
Surnud 2009
Giardia

Giardia on perekond protiste, mille liigid on loomade seedeelundite parasiidid. 

Nad levivad ühelt loomalt teisele kas otsese kontakti kaudu nakatunud looma või inimesega või vee kaudu, sattudes sinna väljaheitega. Inimesed võivad nakatuda ka reostatud vees ujumisel.

Liigid
 Giardia agilis
 Giardia lamblia
 Giardia muris

Välislingid

 
 
 
 
 
 
 
 

Parasiidid
Protistid
Vladislav Surkov

Vladislav Jurjevitš Surkov (sünninimega Aslambek Andarbekovitš Dudajev   , tõenäoline pseudonüüm Natan Dubovitski; sündinud 21. septembril 1964 Solntsevos) on Venemaa poliitikategelane ja ärimees, juhtiv Kremli ideoloog ja poliittehnoloog.

2000. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.

Surkov oli 2013–2020 Venemaa presidendi nõunik, 2011–2013 oli ta Venemaa asepeaminister. 2008. aasta maist detsembrini 2011 oli Surkov Venemaa presidendi administratsiooni ülema esimene asetäitja.

Aastatel 2004–2008 oli Surkov president Vladimir Putini administratsiooni ülema asetäitja ja presidendi abi. Presidendi administratsiooni asus ta tööle 1999. aastal, mil ametist oli lahkumas Boriss Jeltsin.

Surkovi peetakse Kremli üheks peaideoloogidest ja talle omistatakse olulist rolli Vladimir Putini valimisvõidus 2004. aastal ning Ühtse Venemaa (2003) ning Õiglase Venemaa (2006) rajamises. 1999. aastal tegeles ta valimisliidu Ühtsus (Единство) kokkupanemisega.

Kirjanduslik tegevus
Ehkki Kremli ametlikud kanalid on seda eitanud, arvatakse üldiselt, et Vladislav Surkovile kuuluvad teosed, mis on ilmunud Natan Dubovitski pseudonüümi all. Eesti keeles ilmus 2014. aastal ajakirjas Vikerkaar Dubovitski proosapala "Ilma taevata" (tlk Kajar Pruul), mida on peetud Venemaa uue "mittelineaarse" strateegia võtmetekstiks.

Isiklikku 
Surkovi ema Zinaida Surkova on venelanna, isa Andarbek Dudajev tšetšeen. Isa jättis pere maha 1969. aastal. Surkovi (endise?) naise õde on abielus Anatoli Tšubaisiga.

Viited

Välislingid 

 Сурков, Владислав Lentapedias
Vladislav Surkov määrati Venemaa asepeaministriks

Venemaa poliitikud
GRU ohvitserid
Sündinud 1964
Venemaa kirjanikud
Sipelga tänav (Tallinn)

Sipelga tänav on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Sääse asumis.

Ajalooliselt asus asumis samanimeline tänav juba 1935. aastast. See tänav kandis varem Siili tänava nime, ent 1970. aastatel hakati Siili tänavaks nimetama tänavat, mis jääb nüüdse Siili asumi aladele. Sealset ala hakati hoonestama ja maad elamuehituseks rentima 1930. aastate teisel poolel.

Sipelga tänav algab Kiili tänavast ja ristub Kuklase tänavaga. Seejärel ristub nii Sõpruse puiestee kui ka Tammsaare teega. Tegemist on putukateemalise sarja nimega.

Asutused Sipelga tänaval
Aadressil Sipelga 1 asub Eesti Statoil AS Tallinna Mustamäe teenindusjaam.

Vaata ka
 Sipelga tänav

Viited

Mustamäe linnaosa tänavad
Kuklase tänav

Kuklase tänav on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Sääse asumis.

Kuklase tänav kulgeb Vaablase tänavast Sipelga tänavani.

Tänava nimi võeti kasutusele 2008. aastal. Tegemist on putukateemalise sarja nimega.

Viited

Välislingid 
 Kuklase tänava skeem.

Mustamäe linnaosa tänavad
Kiili tänav

Kiili tänav on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Sääse asumis. See on asumisse jääva endise Mooni tänava lõpp.

Kiili tänav jääb Tildri tänava ja A. H. Tammsaare tee vahele, ristub Vaablase tänavaga. 

Tänavalõik eraldati Mooni tänavast eraldi tänavaks (aastal 2008), kuna Mooni tänava liiklusele läbitavus katkes Kristiine ja Mustamäe linnaosa piiril, st tänav ei moodustanud algusest lõpuni ühtset tervikut. Ajalooliselt on Sääse asumis juba 1930. aastatel olnud Kiili tänav, mis jäi omal ajal välja ehitamata ja kaotati planeeringu muudatuse tõttu Eesti NSV Tallinna Linna RSN Täitevkomitee 27. juuni 1984 otsusega. Kiili tänav kandis aga enne Mooni tänava nime saamist Sääse tänava nime. Sealset ala hakati hoonestama XX sajandi kolmekümnendate aastate teisel poolel, mil sealset maad hakati elamuehituseks rentima.

Tänava nimi tuleneb kiililiste seltsi kuuluvalt putukalt. Tegemist on putukateemalise sarja nimega.

Asutused Kiili tänaval
 Tallinna 32. Keskkool. Kiili 10

Viited

Välislingid
 Kiili tänava skeem

Mustamäe linnaosa tänavad
Klassikalised lood

"Klassikalised lood" on kirjastuse Eesti Raamat taskuformaadis ilukirjanduslik raamatusari, mis ilmus esialgu aastatel 1970–1992. 

Silvi Liiva kujundatud sarja iseloomulikuks tunnuseks on valged kaaned musta teksti ja kuldse "templiga", kus sees ladinakeelne tsitaat Nicolaus Cusanuselt: "Ex omnibus partibus relucet totum" ('iga osa peegeldab tervikut'). 

2000. aastal taaselustas kirjastus sarja ning see ilmub siiani. Uue sarja kujundus on inspireeritud vanast ning selle autor on Rudolf Pangsepp.

Aastatel 1970–1992 ilmusid järgmised 33 raamatut:

Alates 2000. aastast on ilmunud järgmised raamatud (NB! nimekiri ei pruugi olla täielik): 

Eesti raamatusarjad
Annelii Traks

Annelii Traks (sündinud 29. aprillil 1961 Weimaris) on eesti koorijuht ja muusikaõpetaja.

Haridus 
Ta on lõpetanud Heino Elleri nimelise Muusikakooli 1982. ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi 1987. aastal.

Töö 
Töötab Tartu Poistekoori dirigendina alates 1992. aastast, juhatades aldi- ja sopranihääli. Tartu Karlova Gümnaasiumi direktori asetäitja muusika alal alates 1996. aastast. Õpetab Karlova gümnaasiumis ka solfedžot. On olnud üld- ja kohalike laulupidude üldjuht ja dirigent.

Viited

Eesti koorijuhid
Sündinud 1961
Ain Mäeots

Ain Mäeots (sündinud 25. detsembril 1971 Võrus) on eesti näitleja, teatrilavastaja ja filmirežissöör. 

Ta lõpetas 1990. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1994. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli ja on töötanud seejärel Vanemuise teatris.

Looming

Näitlejana
2007 "Jan Uuspõld läheb Tartusse" mängis iseennast
2015 "1944" kapten Evald Viires

Režissöörina
2008 "Taarka" 
2012 "Deemonid"

Tunnustus 

 2004 Tartu Kultuurikandja aunimetus (aasta looja)
 2008 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (debüüdiauhind mängufilm "Taarka")

Välislingid
Ain Mäeots andmekogus IMDb
Ain Mäeots "Hallo, Kosmos!", Raadio 2, 18. november 2012
Ain Mäeots Eesti Entsüklopeedia veebiversioonis

Eesti lavastajad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1971
Richard Vennikas

Richard Vennikas (vene Ричард Тынувич Венникас; 7. märts 1897 Tallinn –1949) oli eestlasest Nõukogude Liidu sõjaväelane, luuraja ja Eesti NSV tööstustegelane. Ta kasutas pseudonüümi Ivan Bergman (Иван Иванович Бергман).

VSDTP liige 1917. aastast. 1918. aastal Eesti Punakaardi organiseerija Tallinnas. Eesti Vabadussõja ajal 1918–1920 illegaalsel parteitööl Tallinnas. 

Alates 1920. aastast Nõukogude Venemaa Petrogradi sõjaväeringkonna Staabi Luureosakonna Eesti sektori ülem, samal ajal Tšekaa Välisosakonna ((ИНО) ВЧК) erivolinik. 1920. aastast 7. armee Luureosakonna ülema asetäitja; Petrogradi sõjaväeringkonna Luureosakonna ülema asetäitja; Kroonlinna mässu mahasurumise osavõtja. 1921. aastast Luurevalitsuse resident Soomes. 1922. aastast Petrogradi sõjaväeringkonna Luurevalitsuse ülem. Kuni 1924. aastani OGPU esindaja Kesk-Aasias. 

Kuni 1929. aastani nõukogude Kaubalaevastikus. Kuni 1931. aastani Glavzoloto (Главзолото) inspektsiooni ülem. Kuni 1932. aastani "Inturist"i juhatuse liige. Alates 1945. aastast Tallinna Tselluloosi- ja Paberikombinaadi direktor.

Viited

Kirjandus

Välislingid
Рождение Советской военной разведки (1917-1923 г.г.)
Священник Константин Будкевич, чей приговор был приведен в исполнение в подвале тюрьмы ГПУ, в присутствии трех агентов: Евдокимова, Бергмана (Венникас)
Более года (1921 — 1922 гг.) проработал в Финляндии Р. Д. Венникас (И. И. Бергман), который затем занимался этой страной в качестве начальника Разведотдела штаба Петроградского военного округа.

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Luurajad
Sündinud 1897
Surnud 1949
Metsakalmistule maetud
Stanisław Ulam

Stanisław Marcin Ulam, ka Stanley Ulam (13. aprill 1909 Lviv – 13. mai 1984 Santa Fe) oli Poola juudi päritolu matemaatik, kes osales Manhattani projektis. 

Ulam astus Lvivi Ülikooli, kuid jätkas 1938. aastal õpinguid Harvardi Ülikoolis ja seejärel Wisconsini Ülikoolis. Tema sõber John von Neumann kutsus ta varsti New Mexicosse osalema salajases projektis.

Ta hakkas kasutama keerulisi integraale ahelreaktsioonide arvutamiseks. Ta näitas, et Edward Telleri varajane vesinikupommi mudel on vigane, ning pakkus välja termotuumapommi Telleri-Ulami konstruktsiooni. Ta kavandas ka tuumakütusega töötavaid allveelaevu ja kosmoserakette.

Ulam andis märkimisväärse panuse ka arvu-, hulga- ja ergoodilisusteooriasse ning algebralisse topoloogiasse. Ta avastas Ulami spiraali.

Tunnustused
Stanisław Marcin Ulam valiti 1967. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Vaata ka 
Ulami hüpotees
Ulami arvud

Ameerika Ühendriikide matemaatikud
Poola matemaatikud
Sündinud 1909
Surnud 1984
Los Alamos

Los Alamos on rahvaloendustel arvestatav kohaliku võimuorganita asula (census-designated place) USA-s New Mexico osariigis Los Alamose maakonnas. Seal asub Los Alamose Riiklik Laboratoorium, mis on tuntud eeskätt seoses Manhattani projektiga. 

2000. aastal elas seal 11 909 inimest.

New Mexico asulad
Yasuo Irisawa

Yasuo Irisawa (入沢康夫, 3. november 1931 – 15. oktoober 2018) oli jaapani luuletaja.

Tunnustused 

Yomiuri kirjandusauhind (1968)

Teoseid 
倖せそれとも不倖せ (Shiawase soretomo fushiawase, 1955)
わが出雲・わが鎮魂 (Waga Izumo - Waga Chinkon, 1968)
遐い宴楽 (Tohoi utage, 2002)

Jaapani luuletajad
Sündinud 1931
Surnud 2018
Anne Lill

Anne Lill (sünninimi Anne Laansoo; sündinud 15. oktoobril 1946) on eesti klassikaline filoloog ja tõlkija. 

Ta oli Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia osakonna professor 1992–2012, alates 16. aprillist 2012 on emeriitprofessor.

Haridustee
Anne Lill lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1970. aastal, oli 1976–1978 aspirantuuris Leningradi Riiklikus Ülikoolis ning kaitses filoloogiakandidaadi kraadi (cand. phil.) Tartu Riiklikus Ülikoolis 1987. aastal väitekirjaga "Võõrpäritoluga terminielemendid eesti meditsiiniterminoloogia kujunemisel 1869–1914", mis käsitleb probleeme ladina ja vanakreeka keele prefiksi- ja sufiksisüsteemi ülekandmisel klassikalistest keeltest rahvuskeelde.

Töökäik
Lill asus Tartu Riiklikus Ülikoolis tööle 1978. aastal. Esmalt oli ta võõrkeelte kateedri lektor, 1989–1992 dotsent. 1991. aastal taastati tema algatusel Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia eriala ning 1992–2012 oli ta klassikalise filoloogia korraline professor. Alates 16. aprillist 2012 on Lill emeriitprofessor.

Teoseid
"Tragöödialeksikon: teemad ja tegelased antiikkreeka teatris". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2004
"Inimene ja maailm kreeka tragöödias". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2008

Tõlkeid

Vanakreeka keelest
Aristophanes, "Lysistrate". Raamatus: "Vanakreeka kirjanduse antoloogia", Tallinn: Varrak, 2006, lk 206–261
Euripides, "Bakhandid". Raamatus: "Vanakreeka kirjanduse antoloogia", Tallinn: Varrak, 2006, lk 155–203
Aristoteles, "Nikomachose eetika". Tartu: Ilmamaa, 1996. 2., parandatud ja täiendatud trükk 2007
Euripides, "Iphigeneia Aulises". NO99 lavastuse kava, 2012
Aristoteles, "Poliitika". Tartu: Ilmamaa, 2015
Euripides, "Iphigeneia Aulises. Iphigeneia tauride juures". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2016
Aristoteles, "Hingest". Tartu: Ilmamaa, 2017

Ladina keelest
Apuleius, "Metamorfoosid ehk Kuldne eesel". Tallinn: Hortus Litterarum, 1994

Saksa keelest
Sigmund Freud, "Inimhinge anatoomiast". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1999
Sigmund Freud, "Unenägude tõlgendamine". Tallinn: Tänapäev, 2007 (koos Mari Tarvasega)
Friedrich Nietzsche, "Tragöödia sünd". Tallinn: Tänapäev, 2009

Vene keelest
Leonid Stolovitš, "Esteetika, kunst, mäng". Tallinn: Kunst, 1992

Tunnustus
2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk
2013 – Aleksander Kurtna nimeline auhind

Isiklikku
Anne Lille isa oli Emil Laansoo. Tema poeg on Märt-Matis Lill, kelle isa on Jaan Kaplinski.

Viited

Välislingid 

Tartu Ülikoolii klassikalise filoloogia osakond: Anne Lill

"Iga inimene on mingis suhtes pime, küsimus on, kui palju on tal julgust ja vahest jultumustki valgusesse vaadata" Sirp.ee, 3. detsember 2009
Anne Lill "Mõttemõlgutused Seneca üle" Postimees, 19. veebruar 1996 (Seneca raamatu "Moraalikirjad Luciliusele" tõlke arvustus)

Eesti klassikalised filoloogid
Eesti tõlkijad
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1946
Krāslava rajoon

Krāslava rajoon oli 1. juulini 2009 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirnes lõunas Valgevenega.

Rajoonis oli 2 linna (Krāslava ja Dagda) ja 25 valda.

2009. aastast on endise rajooni territooriumil Dagda piirkond ja Krāslava piirkond.

Läti rajoonid
Natsume Sōseki

Natsume Sōseki (jaapani 夏目 漱石, pärisnimega Natsume Kinnosuke 夏目金之助; 9. veebruar 1867 – 9. detsember 1916) oli jaapani kirjanik, Meiji ajastu üks kuulsamaid jaapani kirjanikke. 

Natsume Sōseki alustas kirjanduslikku tegevust luuletuste ja novellidega, millest tuntuim on koomiline romaan "Mina olen kass" (1905). Tema tuntumad romaanid on "Kokoro" (1914) ja "Noorsand" (Botchan 1906, eesti keeles 2022).

Tema portree on 1984–2004 käibel olnud Jaapani 1000-jeenisel pangatähel.
 

Jaapani kirjanikud
Sündinud 1867
Surnud 1916
Mirjam Mesak

Mirjam Mesak (sündinud 23. augustil 1990) on eesti laulja (sopran).

Muusikaharidus
Mirjam Mesak laulis Eesti Televisiooni Lasteekraani Muusikastuudios ja ETV Noortekooris. 

Klassikalist laulu õppis ta Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, mille lõpetas 2006. aastal. 2016. aastal sai laulu erialal bakalaureusekraadi Londonis asuvast koolist Guildhall School of Music & Drama, kus jätkab ka magistriõpinguid.

Lauljakarjäär

Ooperilaul

Seoses Londonis õppimisega on ta esinenud solistina paljudes Londoni esinduslikes kontserdisaalides (nt Barbican Hall, Milton Court Concert Hall, Wigmore Hall).

2018. aasta märtsis jõudis ta Euroopa noorte ooperilauljate võistlusel Glyndebourne Opera Cup poolfinaali.

Alates hooajast 2018/19 praktiseerib Mirjam Mesak Saksamaal Münchenis asuva Baieri Riigiooperi ooperistuudios ning teeb kaasa sellistes ooperites nagu Puccini "Boheem", Verdi "Rigoletto", Janáčeki "Jenůfa", Humperdincki "Hansuke ja Greteke", Mozarti "Võluflööt" jne.

Popmuusika ja Eurovisioon

2007. aastal oli Mirjam Eesti Eurolaulu valimisel koos Johanna Münteriga Gerli Padari taustalaulja ning esines selles koosseisus ka mais Soomes toimunud Eurovisioonil. 

2009. aastal osales Mirjam Mesak Eurovisioni Eesti eelvoorus ansambli Urban Symphony koosseisus taustalauljana, esitades Sven Lõhmuse laulu "Rändajad". 7. märtsil valiti see laul esindama Eestit 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Laul tuli poolfinaalis 3. ja finaalis 6. kohale.

Mirjam Mesak oli kuni 2007. aasta lõpuni ansambli Glive taustalaulja.

Mirjam Mesaki debüütalbum "Samas kaugel ja siin" ilmus 2007. aasta novembri lõpus.

Teoseid

Helilooming
 Sussikommilood [Noot] : jõululaule väikestele ja suurtele. Lauliku koostaja Sven Peterson. Tallinn : SP Muusikaprojekt, 2005 – sisaldab teiste seas Mirjam Mesaki heliloomingut
 Samas kaugel ja siin [Helisalvestis – CD] / [esitab] Mirjam Mesak. Tallinn : P. Pajusaar, 2007 – sisaldab ka Mirjam Mesaki heliloomingut

Tunnustus
 2019 – Baierimaa kunstiauhind esituskunstide kategoorias (Bayerische Kunstdörderpreis in Der Sparte Darstellende Kunst)

Viited

Välislingid
 Mirjam Mesaki koduleht
 Mirjam Mesaki laulunäiteid tema kodulehel
 Mirjam Mesak ja ETV Noortekoori vilistlaskoor – "Heliseb väljadel". YouTube, 5. jaanuar 2016

Eesti lauljad
Sündinud 1990
Urban Symphony
Rahvusmõtte auhind

Rahvusmõtte auhind on Tartu Ülikooli poolt alates 2004. aastast välja antav auhind, millega tunnustatakse inimest, kelle looming on silmapaistvalt edendanud Eesti rahvuslikku ja riiklikku eneseteadvust.

Rahvusmõtte auhinna saaja kuulutatakse traditsiooniliselt välja Tartu Ülikooli aastapäevaaktusel 1. detsembril. Laureaat on saanud auhinnaks Ilmamaa kirjastuse sarja "Eesti mõttelugu" 50 köidet ning kunstniku valmistatud taiese.

Laureaadid
Tartu Ülikooli Rahvusmõtte auhinna on saanud:

2004 Ilmar Talve
2005 Veljo Tormis
2006 Endel Lippmaa
2007 Kaljo Põllu
2008 Ain Kaalep
2009 Ants Viires
2010 Mats Traat
2011 Vello Salo
2012 Arvo Kruusement
2013 Anu Raud
2014 Toomas Paul
2015 Arvo Valton
2016 Andres Sööt
2017 Fred Jüssi
2018 Kalle Kasemaa
2019 Hando Runnel
2020 Lea Tormis
2021 Erkki-Sven Tüür

Välislingid
 Rahvusmõtte auhind Tartu Ülikooli kodulehel

Eesti auhinnad
Tartu Ülikool
Tallinna Gospelkoor

Tallinna Gospelkoor on 2001. aasta sügisel tegevust alustanud koor.

Tallinna Gospelkoori koorijuhiks on Riina Tikenberg ning kunstiliseks juhiks Piret Rips.

2005. aasta kevadel salvestas koor oma debüütalbumi "Plenty Good Room".

Tallinna Gospelkooriga seotud lauljad:
Rebecca Kontus
Mirjam Mesak
Ewert Sundja
Birgit Õigemeel

Välislingid 
Tallinna Gospelkoori koduleht

Tallinna koorid
Eesti segakoorid
Mäksa mõis

Mäksa mõis (saksa keeles Mäxhof) oli rüütlimõis (fideikomiss) Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Tartu maakonda Kastre valla territooriumile.

Ajalugu
Mäksa mõisa on esmakordselt mainitud 1555. aastal, mil see kuulus Meckside suguvõsale. Hiljem vahetusid mõisa omanikud sageli. 

Pärast Põhjasõda kuulus Mäksa Schlüteritele, Löwensternidele ja Essenitele. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Otto von Essen.

Mõisaansambel

Mäksa mõisasüda asub Emajõe paremal kaldal. Härrastemaja vanem osa on kahekorruseline ning on ehitatud varaklassitsistlikus stiilis 18. ja 19. sajandi vahetusel. 19. sajandi lõpus lisati peahoone parempoolsesse otsa ühekorruseline historitsistlik tiibehitis. Tiibhoonele annavad omapära kaaraknad ja lamedad kolmnurkfrontoonid.

Nüüdisajal on härrastemaja eravalduses ning seda on restaureeritud. Enamik kõrvalhooneid on hävinud või varemeis.

Mõisa kalmistu
Mäksa mõisa kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umber 0,6 km kaugusele kagusse. Seal on ka uusgooti stiilis matusekabel.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Kirjandus

Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 61–3.

Välislingid

Mäksa mõisast Eesti mõisaportaalis

Liivimaa fideikomissmõisad
Tartumaa mõisad
Kastre vald
Võnnu kihelkond
Essenite mõisad
Kilter

Kilter (saksa keeles Schilter) oli teoliste töölesundija ning töö ülevaataja mõisas, kupja abiline.

Kiltri kohta käib muu hulgas vanasõna "Kubjas, kilter, aidamees - need on põrgus kõige ees".

Viited

Ametid
Eesti varauusaeg
Eesti uusaeg
Eesti keskaeg
Limneameri

Limneameri on nüüdis-Läänemere viimane ja tänaseni kestev merestaadium.

Limneamere alguseks loetakse umbes 4000 aastat tagasi. Limneamere algusperioodil valitses kuiv ja soe subboreaalne, hiljem jahe ja niiske subatlantiline (praegune) kliima.

Mõnede autorite arvates on otstarbekas eristada uut – nn Müüamere staadiumit, mis on tingitud sellest, et umbes 500 aastat tagasi jõudis Läänemerre suhteliselt karakteerne liik liiva-uurikkarp (Mya arenaria).

Viited 

Läänemeri
Ungari Eurovisiooni lauluvõistlusel

Ungari on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates 1994. aastast. Aasta varem, 1993. aastal ei õnnestunud Ungaril võistlusel osaleda, sest idabloki riikide jaoks moodustatud kvalifikatsiooniringist edasi ei pääsetud.

1994. aastal esindas Ungarit Friderika Bayer, kes saavutas neljanda koha. See on siiani ka Ungari parim tulemus Eurovisioonil. 1995. aasta Eurovisioonil koguti seevastu vaid 3 punkti ja jäädi eelviimaseks. 1996. aastal kaotas Ungari taas kvalifikatsiooniringis ega pääsenud finaalvõistlusele.

Peale viimaste hulka jäämist 1998. aastal ei osalenud Ungari enam mitu aastat Eurovisiooni lauluvõistlusel. Naasti 2005. aastal, mil Ungari esindaja NOX saavutas 12. koha. Seejärel teatas Ungari, et ei osale 2006. aasta Eurovisiooni lauluvõitlusel, kuid juba 2007. aastal naasti koos Magdi Rúzsaga, kes tõi Ungarile 9. koha.

2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel jäi Ungari poolfinaalis viimaseks. Ka 2009. aastal ei pääsenud Ungari finaali. 2011. aastal esindas Ungarit Kati Wolf lauluga "What About My Dreams?" ja saavutas poolfinaalis 7. ja finaalis 22. koha.

Osalused

Hääletamise ajalugu (1994–2017)
Ungari on andnud kõige rohkem punkte järgnevatele riikidele:

Ungari on saanud kõige rohkem punkte järgnevatelt riikidelt:

Viited

Välislingid
 Eurovisioon.ee – Ungari 

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
E
Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind

Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind on Põlvamaal välja antav auhind. See määratakse eriliste teenete või kestva viljaka tegevuse eest eesti rahvuskultuuri viljelemisel, arendamisel ja jäädvustamisel ning järjepidevuse kindlustamisel.

Auhind sai alguse 1990. aastal, kui Põlvamaa Kultuurifond ja maavalitsus otsustasid hakata välja andma Jakob Hurda nimelisi kultuuripreemiaid. Auhinna saajaid on igal aastal kaks. Üks neist antakse Põlvamaal vanavara kogumisega silma paistnud isikule, teine aga vabariigi kultuuritegelasele. Aastast 1996 on annab auhinda välja Jakob Hurda nimeline Põlva Rahvahariduse Selts.

Laureaadid
 1992          
Kristjan Torop
Paul Lehestik

 1993          
Aino Voolmaa
Heli Raidla

 1994           
Aino Strutzkin
Laine Lõvi

 1995           
Veera Pino
Kaljo Põllu

 1996           
Udo Kolk
Leo Reissar

 1997
Mall Hiiemäe, Eesti Rahvaluule Arhiivi vanemteadur 
Tiiu Kiudorv, Põlva Ühisgümnaasiumi õpetaja 

 1998           
Ingrid Rüütel
Rein Vill

 1999           
Ottilie-Olga Kõiva
Tiiu Kunst

 2000           
Jaan Eilart
Ülle Podekrat

 2001            
Mare Piho
Veera Hirsik

 2002            
Eva Potter
Helve Lübeck

 2003            
Vaike Sarv
Milvi Hirvlaane

 2004            
Ants Viires
Helle Kõlli

 2005            
Aleksei Peterson
Asta Tagel

 2006            
Eevi Astel
Ulve Kangro

 2007            
Anne Ojalo, Eesti Rahvusliku Folkloorinõukogu vastutav sekretär
Enn Esko, Põlvamaa kodu-uurija ja paljude kodulooliste raamatute autor

 2008
Heivi Pullerits, Tartu linnamuuseumi juhtivteadur
Liina Kähr, Põlvamaa kodu-uurija

 2009
Igor Tõnurist
Ülo Needo

 2010
 Valter Haamer 
 Maret Kolsar

 2011
 Sirje Vill
 Veikko Armas Väntänen

 2012
 Heljo Saar
 Ain Erik

 2013
 Ester Liblik
 Jüri Trei

 2014
 Paul Hagu
 Arvo Jää

 2015
 Piret Õunapuu
 Heino Tartes

2016
 Rein Veidemann
 Andres Määr

2017
 Asta Pintsaar
 Ilmar Vananurm

2018 
Tiina Allas
Rein Saukas

2019 
Janika Oras 
Meelis Kihulane

2020
Mart Laar
Eela Jää

Välislingid
Auhinna laureaadid

Eesti auhinnad
Auhind
Philippe VI

Philippe VI (1293 – 22. august 1350) oli Prantsusmaa kuningas aastail 1328–1350 ning koos Jeanne II-ga Navarra kuningas Philippe III 1284–1314. Ta oli esimene Valois' dünastiast pärinev Prantsusmaa kuningas.

Philippe sündis Prantsusmaa kuninga (1285–1314) Philippe IV noorema venna, Valois' krahvi Philippe'i ja Marguerite d'Anjou pojana.

Kuningatroonile saamine

1328. aastal suri kuningas Charles IV ilma meessoost pärijetata. Peamisteks troonipretendentideks said senise kuninga lellepoeg Philippe ja Inglise kuningast õepoeg Edward III. Prantsuse kõrgaadlike toel nimetati regendiks Philippe. Charles IV lesk Jeanne d'Évreux oli enne kuninga surma siiski temast rasedaks jäänud. Kuna sündis siiski tütar ning naissoost isikutel polnud võimalust troonile asuda, krooniti Philippe VI 29. mail 1328. aastal Reimsi katedraalis Prantsusmaa kuningaks.

Philippe VI valitsusaeg

Kohe oma valitsusaja alguses saavutas ta sõjalist edu Flandrias. 1328. aasta augustis lõi tema juhitud vägi mässusliste flaami talupoegade vägesid ning aitas sealsele troonile tagasi rahva poolt kukutatud Flandria krahvi Louis I.

Oma valitsusaja alguses oli Philippe VI sõbralikes suhetes Inglise kuninga Edward III-ga. 1332. aastal plaanisid nad üheskoos ristiretke, mis jäi küll teostamata. Valitsejate vahel tekitas pingeid nii Akvitaania hertsogkonna staatus kui ka see, et Philippe VI pakkus 1334. aastal varjupaika Šotimaa kuningale David II-le ja nimetas end tema huvide kaitsjaks. Lõplikult mindi tülli siis kui Edward III pakkus varjupaika Robert III d'Artois'le, Philippe VI endisele nõunikule ning lähikondlasele. Robert oli üritanud pettuse teel pärandust saada kuid selle ebaõnnestumise järel suutis vaevu Prantsusmaalt pageda. Philippe oli teda kogu Euroopast tagasi otsinud. Edward III tõstis Roberti oma õukonnas suure au sisse.Vastukaaluks sellele kuulutas Philippe VI 24. mail 1337. aastal, et Edward III on õhutanud Akvitaanias mässu ja allumatust. Sellega algas Saja-aastane sõda.

Prantsusmaa monarhid
Valois'd
Sündinud 1293
Surnud 1350