joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sigurd Curman

Jon Sigurd Curman (29. aprill 1879 Stockholm — 14. veebruar 1966 Solna) oli Rootsi arhitektuuriajaloo professor, riigiantikvaar ja kirikute restauraator. Tal on suured teened Rootsi-Baltimaade, sealhulgas Rootsi-Eesti suhete arendajana. Õppis Uppsala Ülikoolis, kust sai ka doktorikraadi.

Tunnustus
Kotkaristi III klassi teenetemärk, 1931
Tartu Ülikooli audoktor (dr. phil. h. c.), 1932
Kotkaristi II klassi teenetemärk, 1933
Eesti Punase Risti teenetemärgi I järgu I aste, 1937

Kirjandus
Anders Åman: Sigurd Curman: riksantikvarie - ett porträtt, Kungl. Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien, Bokförlaget Atlantis, Stockholm, 2008, ISBN 9789173532204

Rootsi teadlased
Rootsi kunstiajaloolased
Rootsi riigiantikvaarid
Uppsala Ülikooli vilistlased
Kotkaristi II klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti teenetemärgi kavalerid
Tartu ülikooli audoktorid
Sündinud 1879
Surnud 1966
Restauraatorid
John Updike

John Hoyer Updike (18. märts 1932 – 27. jaanuar 2009) oli ameerika kirjanik.

Teosed eesti keeles 
 "Vetelpäästja" (lühijutud kogumikest Pigeon Feathers ja The Same Door : "Walter Briggs", "Kallis Alexandros", "Sõbrad Philadelphiast", "Vastu õhtut", "Homme, aina homme ja nii edasi", "Vetelpäästja"). Inglise keelest tõlkinud Uno Laht. Loomingu Raamatukogu 1964, nr 43
 "Kentaur" (Centaur; romaan). Tõlkinud ja järelsõna: Enn Soosaar. Sari XX sajandi raamat, Eesti Raamat, Tallinn 1968
 "Gertrud ja Claudius" (Gertrude and Claudius; romaan). Tõlkinud Ene-Reet Soovik. Sari Punane raamat, Tänapäev, Tallinn 2002  
 Eessõna teosele: Kirk Curnutt, "Tass kohvi Hemingwayga", tõlkinud Heiki Raudla, Maalehe Raamat, Tallinn 2009
 "Jookse, jänku" (Rabbit, run; romaan). Tõlkinud Kristjan Kannike. Sari 20. sajandi klassika, Varrak, Tallinn 2009
 "Brasiilia", tõlkinud Ann Must, Ilmamaa 2012

Kirjandus 
 Krista Kaer, "Ameerika kirjanduse suundumusi (IV). Valge Ameerika" (Cormac McCarthy, William Kennedy, John Updike) – Looming 1997, nr 4, lk 572–574 
 Udo Uibo, "Vanad nõiad" (John Updike'i romaanist "Eastwicki lesed" – The Widows of Eastwick) – Looming 2008, nr 12, lk 1918–19

Välislingid 
 Hannes Varblane, "John Updike, keskklassi valgustaja", Postimees, 18. märts 2000, lk 23; ilmunud ka H. Varblase raamatus "Ilmavallas", Tartu 2002, lk 245
 Märt Väljataga, "John Updike (1932–2009) in memoriam", Eesti Ekspress/Areen, 5. veebruar 2009, lk B13
 Olev Remsu, "Brasiilia tuuakse kätte", Postimees, 19. november 2012

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1932
Surnud 2009
Chris Fehn

Christopher Michael Fehn (sündinud 24. veebruaril 1972) oli Slipknoti löökpillimängija ja taustalaulja.

18 märtsil, 2019 lahkus ta Slipknotist.

Ameerika Ühendriikide muusikud
Sündinud 1972
Löökpillimängijad
Eesti Meediaettevõtete Liit

Eesti Meediaettevõtete Liit (lühend EML) on 1990. aastal asutatud Eesti mittetulundusühing, mis kaitseb oma liikmete huvisid.

Kuni 2019. aasta aprillini kandis organisatsioon nime Eesti Ajalehtede Liit (lühend EALL). Nime muutmine oli seotud liikmeskonna laienemisega.

2020. aasta seisuga kuulub organisatsiooni 63 liiget. Nende seas on nii päevalehed, nädalalehed, maakonnalehed, tasuta lehed, ajakirjad, portaalid, telekanalid kui ka raadiokanalid.

Eesti Ajalehtede Liidu tegevdirektor on alates märtsist 2020 Merle Viirmaa-Treifeldt. Enne teda olid tegevdirektorid Mart Raudsaar (2010–2020), Toomas Leito (2004–2010) ja Tarmu Tammerk (1995–2004).

Eesti Ajalehtede Liit jagab igal aastal aasta ajakirjaniku ning pressisõbra ja pressivaenlase tiitlit.

Viited

Välislingid
 EML-i koduleht
 "Eesti Ajalehtede Liit tähistas juubelit" Postimees, 8. november 2010

Eesti mittetulundusühingud
Eesti ajakirjandus
Quum

Quum on üks esimesi kosmeetika tippbrändikaupa müüv Eesti internetikaubamaja, mis sai alguse aastal 2002–2003 ning põhines 100% eesti kapitalil. 

Aastal 2009 muudeti Quum rahvusvaheliseks internetipoeks ning domeeni ".ee" asemel võeti kasutusele ".eu". 

Quum müüb ainult tuntud kaubamärke ning on suunatud keskmisest suurema sissetulekuga sihtrühmale. Pole teada, kas 100% eesti kapital on säilinud või on kaasatud ka välismaiseid investoreid.

Välislingid
Quumi koduleht
1962. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

1962. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 4. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 2. märtsil Hämeenlinnas Soomes.

Tulemused

Mehed

20 km 
       
Finaal: 2. märts 
Osavõtjaid: 40
Maailmameister 1961: Kalevi Huuskonen,  Soome 

Ametlikud tulemused

20 km võistkonnavõistlus

Kuupäev: 14. märts
Osavõtjaid: 10 võistkonda
Maailmameister 1961: Kalevi Huuskonen,Paavo Repo,Antti Tyrväinen

Medalid 
 Korraldajariik

Laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
Maailmameistrivõistlused, 1962 laskesuusatamine
Nida

Nida (leedu Nida, saksa Nidden) on asula Kura säärel ja Kura sääre rahvuspargi Leedus, kuulub Neringa koosseisu ja on selle halduskeskus. Nida on kõige läänepoolsem Leedu asula. Nida ümbruses mitmed suured luited. Asula on tähtis turismikeskus, aastas külastab seda keskmiselt 700 000 turisti.

Rahvaarv 1650 inimest.

Nidas asuvad Thomas Manni memoriaalmuuseum, V. K. Mizgirise merevaigugalerii ja ajaloomuuseum.

Ajalugu 

Nidat mainitakse esimest korda aastal 1385. Aastal 1529 sai Nidast alev. XIX sajandi alguses laastas alevit katk.

Algselt asus Nida praegusest asukohast 2 kilomeetrit lõuna pool. Aastal 1675 hakkas vana Nidat uputama liiv. Aastal 1732 kolis alev praegusesse asupaika, kus asusid ees juba kaks kaluriküla - Skruzdynė ja Purvynė. Hiljem kasvasid need üheks asulaks kokku.

Aastal 1830 sai Purvynė elanikkond täiendust, kui luited matsid Nagliai küla ja osa sealsest elanikkonnast kolis sinna. XIX sajandi teisel poolel muutus Nida suvituspiirkonnaks, kus käisid puhkamas paljud kuulsused, teiste seas Lovis Corinth, Thomas Mann, Carl Knauf, hilisemal ajal ka Jean-Paul Sartre.

Vanad Nida ja Purvynė vapid on osa praegusest Neringa vapist.

Leedu asulad
Neringa
Skrīveri

Skrīveri on asula Lätis Vidzemes Aizkraukle piirkonnas, Skrīveri valla keskus.

1958-1990 oli Skrīveri alev. Elanike arv aastal 2006 oli 2879.

Läti külad
Aizkraukle piirkond
Agul

Agul on linna kaugem osa, kus elavad vaesemad inimesed ja immigrandid ning kus hoonestus ja heakord on keskmisest kehvemad.

Euroopalikus mõistes on agul industriaalühiskonna tekkega seotud nähtus. Nendele piirkondadele on iseloomulikud vaesus, kitsikus, räpasus, mahajäetus.

Arengumaade suurimate linnade agulid muutuvad slummideks.

Tartu ja Tallinna ajaloolistesse agulitesse – rahvalikult poeetiliste nimedega Supilinn, Kalamaja, Pelgulinn, Kitseküla – rajasid oma esimese eluaseme maalt linna pürgivad inimesed. Tallinna agulites Kalamajas, Koplis, Pelgulinnas, Kassisabas elasid tehasetöölised pruunikashallides, kopitanud, pimedates ja ülerahvastatud, veevärgita toauberikes. Vaevalt kuskil mujal Euroopas, välja arvatud ehk Rootsi omaaegsed mäetööstuspiirkonnad, oli töölisagulite olme nii masendavalt troostitu kui see oli I maailmasõja eelses Tallinnas. Osa sellest viletsusest on talletatud ka Johannes Pääsukese ajaloolistel fotodel aastast 1914.

Omaaegsed sotsiaaldemokraatlikud utoopiad, mis püüdsid maailma parandada linnaehituse läbi, ei jätnud puudutamata ka Eestit. Eliel Saarise projekt "Suur-Tallinn" oleks õnnestumise korral võinud muuta Tallinna Helsingi- või Riia-sarnaseks esinduslike kvartalitega euroopalikuks suurlinnaks. Paraku algas maailmasõda ning üle 8000 Krulli, Dvigateli, Lutheri ja mõnegi muu omaaegse suurtöösturi juures töötanud tööstustöölise pere vajas elamispinda.

1920.–1930. aastail omandasid agulid Eestis mahedamad vormid. "Säärvandiga toad" asendusid nn Tallinna majade odavateks pisikorteriteks ja tööliselu omandas üha väikekodanlikumaid vorme.

Viited

Välislingid 
Agulimiljöö eesti kunstis

Rahvastikugeograafia

fi:Lähiö
Karl-Rudolf Sillak

Karl-Rudolf Sillak (kuni aastani 1934 Karl-Rudolf Silberg; 20. märts 1906 Märjamaa – 17. detsember 1974 Tallinn) oli eesti jalg- ja jääpallur, jäähokimängija ning treener, sporditegelane ja -kohtunik.

Koondisekarjäär
Koondisedebüüdi tegi ta 23-aastaselt 16. augustil 1929 Balti turniiril Läti jalgpallikoondise vastu. Ta viibis platsil kõik 90 minutit. Mäng lõppes 2:2 viigiga. Lisaks temale tegi samas mängus oma debüüdi Aleksander Mägi.

Ta mängis Eesti jalgpallikoondises 56 mängus, sealhulgas ka maailmameistrivõistluste kvalifikatsioonimängudes aastatel 1933 ja 1938. Ta tuli kolmel korral Baltimaade ja neljal korral Eesti meistriks.

Ta mängis Eesti jääpallikoondises 5 mängus ja tuli 7 korral Eesti meistriks. Ta mängis Eesti jäähokikoondises 7 mängus ja tuli ühe korra Eesti meistriks.

Tunnustus 
1964 – Kalevi auliige

Teoseid
"Jääpall. Jäähoki. Minevikust tänapäevani". Koostaja Endel Press, autorid Lembit Koik, Endel Press, Elmar Saar, Herbert Saarne, Karl-Rudolf Sillak, Toivo Tukk. Eesti Raamat. Tallinn 1977

Isiklikku
Tema vend Evald-Edgar Silberg-Sillak oli samuti jalgpallur.

Vaata ka 
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Kirjandus 
"Karl-Rudolf Sillak". // "Jääpall. Jäähoki. Minevikust tänapäevani". Koostaja Endel Press, autorid Lembit Koik, Endel Press, Elmar Saar, Herbert Saarne, Karl-Rudolf Sillak, Toivo Tukk. Eesti Raamat. Tallinn 1977. Lk 247

Välislingid 

Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti jalgpallikoondislased
Eesti jääpallurid
Eesti jäähokimängijad
Eesti jalgpallitreenerid
Eesti jäähokitreenerid
Eesti spordikohtunikud
Eesti sporditegelased
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1906
Surnud 1974
Paide piiramine (1572–1573)

Paide piiramine leidis aset 1572. aasta detsembrist kuni 1. jaanuarini 1573 Liivi sõja ajal. Moskva tsaaririigi väed vallutasid Rootsile kuulunud Paide linnuse.

Eellugu
16. detsembril 1572 suundusid Rootsi väed Claes Åkesson Totti juhtimisel Tallinnast ringiga läbi Märjamaa ja Viljandi Põltsamaad piirama. Kaks kartauni koos püssirohuga otsustati saata otse läbi Paide. Sinna nad küll ei jõudnud, saabudes alles jõulupühadeks Uuemõisa.

Samal ajal oli Liivimaale saabunud Ivan IV koos oma kahe poja ja suure sõjaväega. Tallinnas ja Paides paiknenud Rootsi väed seda ei teadnud. Rootslased olid veendunud, et tsaari väed ei julge maale tulla, kuna Liivimaal viibis parasjagu ka suur Rootsi kuninga vägi, mistõttu ei pandud rõhku maakuulamisele ega valvele.

Peagi oli Ivan IV oma vägedega Rakvere all, kuid sellest ei teadnud midagi nii Claes Åkesson Tott ega ka tallinlased. Paides teati moskoviidi kohalolekust, kuid arvati, et tegu on mõne väiksema salgaga, kes ilmselt Uuemõisa suurtükke endale tahab saada. Paide linnuse asevalitseja Hans Boije otsustas seetõttu saata suurema osa linnuse garnisonist suurtükkidele vastu, jättes linnusesse umbes 50 sõjameest, kellele olid lisaks ka linnusesse pagenud talupojad.

Vahepeal oli aga Claes Åkesson Tott saatnud oma väest 500 mõisameest Paidesse suurtükkidele vastu. Paide alla jõudnud mõisamehed soovisid pääseda linnusesse, kuid asevalitseja Boije ei lubanud neil seda teha. Boije, kes oli suurema osa oma garnisonist ära saatnud, kartis, et nood hõivavad linnuse, nagu Klaus Kursell oli hõivanud Tallinna linnuse.

Uuemõisa jõudnud mõisamehi ründas moskoviidi väesalk (vt Uuemõisa lahing).

Piiramine
Kui Boije oli suurema osa linnuse garnisonist ära saatnud, asusid venelased linna piirama. Seejärel saatsid nad mõni tuhat meest Harju- ja Järvamaad rüüstama.

1. jaanuaril 1573, kell kaks pärast lõunat, vallutasid Moskva väed tormijooksuga Paide linnuse.

Linnuse vallutamisele eelnes tugev kahurituli . Põltsamaa all viibinud Rootsi sõjamehed arvasid Paide suunast kahuripauke kuuldes, et paidelased lasevad saluuti Tallinnast saabunud suurtükkide auks .

Paide piiramisel hukkus üks opritšnina juhte Maljuta Skuratov, kes oli tuntud oma julmuse poolest. Skuratov juhtis isiklikult rünnakut, ronis ühena esimestest linnusemüürile ja löödi silmapilkselt maha.

Tagajärjed

Vallutanud Paide, tapsid venelased kõik linnuses viibinud isikud. Pääsesid üksnes mõned end linnuse vangikeldrisse peitnud talupojad, kes valetasid, et nad on vangistatud hertsog Magnuse alamad Põltsamaalt. Hans Boije viidi koos mitmete teistega Ivan IV ette, kes nad orade külge lasi siduda ja elusalt praadida.

Oma soosiku Skuratovi surmast masendunud Ivan IV katkestas sõjakäigu ja läks kiiresti Novgorodi tagasi.

Vallutatud Paide asehalduriks ja vojevoodiks määrati Mihhail Andrejevitš Beznin.

1886. aastal lasi Mäo mõisnik Olaf von Stackelberg Mäo mõisa rajada mälestusmärgi Paide piiramisel hukkunud vene sõjameeste mälestuseks.

Viited

Kirjandus
Balthasar Russow, "Liivimaa kroonika". Hotger, Tallinn 1993

Lahingud Eestis
Paide ajalugu
1572
1573
Kahekümneviieaastane sõda
16. sajand Eestis
Northwest Airlines

Northwest Airlines oli Ameerika Ühendriikide lennufirma.

Ettevõte asutati 1926. aastal.

Northwest Airlinesi peakorter oli Minnesota osariigis Eaganis ning peamised sõlmlennujaamad Minneapolises/Saint Paulis, Detroitis, Memphises, Naritas ja Amsterdamis. 

Northwesti IATA kood oli NW, ICAO kood NWA ja kutsung NORTHWEST.

Ettevõte ühines aastal 2009 Delta Airlinesiga ning alates jaanuarist 2010 lõpetas tegevuse Northwest Airlinesi nime all.

Ameerika Ühendriikide lennufirmad
SkyTeam
Gita Kalmet

Gita Kalmet (varem Gita Ränk; sündinud 29. novembril 1959 Tallinnas) on Eesti diplomaat ja endine näitleja.

Gita Kalmet lõpetas 1978. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1984. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri. Ta on õppinud Eesti Diplomaatide Koolis ja Oxfordi Ülikoolis.

Alates 1993. aastast töötab ta Eesti välisministeeriumis. Aastatel 1999–2002 töötas ta Eesti saatkonnas Pariisis, 2006–2011 oli Eesti suursaadik Hollandis. Ta on ka Eesti alaline esindaja Keemiarelvade Keelustamise Organisatsiooni juures. 

1. augustil 2013 nimetas president Toomas Hendrik Ilves ta erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Kanadas. 

15. juulil 2021 nimetas president Kersti Kaljulaid Kalmeti Eesti Vabariigi erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Tšehhi Vabariigis, asukohaga Prahas.

Isiklikku
Gita Kalmeti abikaasa on lavastaja ja näitleja Madis Kalmet.

Pojad Henrik ja Karl-Andreas Kalmet lõpetasid 2012. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli ja töötasid Tallinna Linnateatris.

Välislingid
 Eesti suursaadik Hollandis andis üle volikirja, Postimees, 30. august 2006
 Gita Kalmet: Lilleilust, Hudsonist ja taevalikust maast, Välisministeerium, 29. aprill 2009

Eesti suursaadikud
Eesti näitlejad
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1959
Argo Arbeiter

Argo Arbeiter (sündinud 5. detsembril 1973 Viljandis) on Eesti jalgpallitreener ja endine jalgpallur.

Karjäär
1998–2000 mängis Soome klubis Kotkan TP.

Ta on olnud IV liiga klubi FC Eston Villa treener ja mängija.

2016. aastal sai ta FC Flora peatreeneriks, 2017. aasta algul määrati ta JK Tallinna Kalevi noortetöö arenguspetsialistiks ning sama aasta lõpus klubi esindusmeeskonna peatreeneriks.

2018. aasta novembris sõlmis Arbeiter Soome esiliiga klubiga Kotkan TP 2+1 aastat kehtiva lepingu ning sai meeskonna peatreeneriks, abitreeneriks määrati Indrek Zelinski.

Karjääri statistika

Klubi

Isiklikku
Ta lõpetas 1993. aastal Viljandi 4. Keskkooli.

Saavutused

Individuaalsed
 Eesti jalgpallikoondis
Hõbepalli võitja 1996

Vaata ka
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid

Eesti jalgpallikoondislased
Viljandi JK Tuleviku jalgpallurid
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Tallinna FCI Levadia jalgpallurid
Tallinna FC Flora peatreenerid
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1973
Eesti jalgpallurid välismaal
Eesti jalgpallurid
Kammertoon

Kammertoon on kokkuleppeline helikõrguse etalon.

Vaata ka
 Helihark

Muusika
Kesk-Eesti Tre Raadio

Kuma Raadio on Eesti regionaalne raadiojaam, mis tegutseb alates 1993. aasta 1. septembrist. Raadiojaam edastab omaprogrammi 24 tundi ööpäevas. Algusaastatel tegutses raadio Paide Piimakombinaadi ruumides, kuid 2002. aasta lõpus koliti uude majja Paides, Pärnu tänav 57. Samas majas asub ka trükikoda ja ristsõnade kirjastus.

Kuma Raadio asub Järvamaal Paides, kuid raadiojaama leviala katab lisaks suuremale osale Järvamaast ka osa Pärnu, Rapla, Harju, Viljandi ja Jõgeva maakonnast ning ulatub ka Lääne-Viru maakonda. Kuma Raadio on kuuldav sagedusel 101,0 MHz, lisaks on raadiojaama võimalik kuulata ka internetis. Raadiojaama põhirõhk on kohaliku elu kajastamisel, seda nii uudiste kui ka muude kohalikke teemasid käsitlevate saadete (Paide Raekojatund, Ringmikrofon, Maakonnatund, Türi Valla Saade, Tunne Järvamaad, Sõnumid Viljandist) näol, samuti on programmis muusikastiile tutvustavad saateid.

Raadioauditooriumi ülevaadete põhjal oli Kuma Raadiol 2014. aastal keskmiselt 17 000 kuulajat, 2014. aasta talvel 19 000 kuulajat. TNS Emori raadioauditooriumi uuringu andmetel kuulas Kuma Raadiot 2015. aasta sügisel septembrist detsembrini iganädalaselt üle 20 000 inimese.

Alates 2016. aasta jaanuarist kannab Kuma raadio nime Kesk-Eesti Tre Raadio ning on liitunud Tre Raadio jaamade grupiga.

Kesk-Eesti Tre Raadio kuulajaskond oli juunis 2016 ilmunud raadiouuringu järgi 20 000 inimest.

Vaata ka 
 Eesti raadiojaamade loend

Viited

Välislingid
 Tre Raadio

Eesti raadiojaamad
Pasi Rautiainen

Pasi Rautiainen (sündinud 18. juulil 1961 Helsingis) on soome jalgpallitreener.

Jalgpalliklubid
...
1980–1981 Bayern Munich
1981–1982 Werder Bremen
1982–1986 Arminia Bielefeld
...

Soome jalgpallurid
Soome jalgpallitreenerid
Müncheni Bayerni mängijad
Bremeni Werderi mängijad
Bielefeldi Arminia jalgpallurid
Tallinna FC Flora peatreenerid
Tallinna FC Levadia peatreenerid
Välismaa jalgpallitreenerid Eestis
Sündinud 1961
Malawi vapp

Malawi vapp on Malawi riigivapp.

Vapp on kasutusel alates 1964. aastast. Selle kujundus põhineb varasemal Njassamaa vapil.

Vapikilpi hoiavad Sapitwa mäel seisvad lõvi ja leopard, kilbi kohal on kiiver ja kilg-merikotkas.

Sinised lained kilbil kujutavad Njassa järve, kuldne lõvi sümboliseerib Inglismaad ning päike vabadust.

Kilbi all on kuldne lint ingliskeelse rahvusliku deviisiga "Unity and freedom" ('ühtsus ja vabadus').

Vaata ka
 Malawi lipp

Malawi sümboolika
Vapid riigiti
Eduardo Frei Ruiz-Tagle

Eduardo Frei Ruiz-Tagle (sündinud 24. juunil 1942 Santiagos) on Tšiili poliitik, Tšiili president 1994–2000.

Tema isa Eduardo Frei Montalva oli Tšiili president aastatel 1964–1970.

Ta on lõpetanud Tšiili Ülikooli hüdraulikainsenerina. Juba ülikoolis oli ta üliõpilasliider. Seejärel õppis ta Itaalias haldusjuhtimist. Ta kuulub alates 1958. aastast Tšiili Kristlik-Demokraatlikku Parteisse. Aastal 1964 osales ta oma isa presidendivalimiskampaanias. 1969–1988 oli ta Tšiili suurima tehnika- ja ehitusettevõtte Sigdo Koppers kaasomanik.

Aastal 1988 asutas ta Vabade Valimiste Komitee ja valiti Santiagost kogu riigi suurima häältearvuga senaatoriks. Tšiili Senatis juhtis ta rahandus- ja eelarvekomisjoni ning kuulus ehituskomisjoni. Aastal 1992 võitis ta erakonnasisestel eelvalimistel ametisolevat presidenti Ricardo Lagost ja sai oma erakonna presidendikandidaadiks. Aastal 1993 võitis ta presidendivalimised ja sai järgmisel aastal presidendiks. 2000 tema ametiaeg lõppes. Ta ei kandideerinud tagasi, vaid asus vastavalt Tšiili põhiseadusele eluaegseks senaatoriks. Aastal 2005 muudeti põhiseadust ja eluaegse senaatori ametikoht kaotati. Sama aasta detsembris kandideeris ta uuesti senaatoriks ja võitis. 2006–2008 oli ta Senati esimees. Ka tema isa oli pärast presidendiametist lahkumist senati esimees.

2009. aastal alanud valimistel kandideeris ta vasaktsentristliku valimisliidu kandidaadina taas presidendiks. 13. detsembril 2009 peetud esimeses voorus oli ta 29,6 protsendiga häältest teine Sebastián Piñera järel, kes sai 44 protsenti häältest. 17. jaanuaril 2010 peetud valimiste teises voorus valiti presidendiks Sebastián Piñera.

Tema vanaisa Eduardo Frei Schlinz emigreerus Tšiilisse Šveitsist. 2009. aastal võttis Eduardo Frei Ruiz-Tagle Šveitsi kodakondsuse.

Tšiili poliitikud
Tšiili presidendid
Tšiili Ülikooli vilistlased
Sündinud 1942
Keila raudteejaam

Keila raudteejaam on raudteejaam Harju maakonnas Keila linnas. Peatuskoht asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres 26,1 km kaugusel Balti jaamast.

Peale Keilat jaguneb raudtee kaheks. Keila–Turba raudtee (kuni 2004. aastani Keila–Haapsalu raudtee) suundub Turbasse, mille suunas esimene peatus reisirongidel on Kulna. 1870. aastal valminud Keila–Paldiski raudtee suundub Paldiski poole, mille esimene peatus reisirongidel on Niitvälja. Paldiski raudtee läbib ka Klooga alevikku, kust eraldub omakorda Klooga–Kloogaranna raudteelõik..

Keila jaamas asub kaks madalat 550 mm kõrgust perrooni, millest üks on 162 m pikkune (I tee äärne) ning teine 150 m pikkune (II ja III tee vahel). 
Peatuses peatuvad kõik Elroni Tallinnast Keilasse (lõpp-peatus), Paldiskisse, Turbasse ja Klooga-randa sõitvad elektrirongid. 
Piletihinnalt kuulub jaam III tsooni. 

Keila jaamas asub praeguseks kokku 5 rööpapaari ja 18 pööret, lisaks kulgeb jaamast harutee tööstusterritooriumile kauba laadimiseks.

Ajalugu

Keila raudteejaam rajati 1870. aastal seoses laiarööpmelise (Paldiski–)Tallinna–Narva raudtee rajamisega. Raudtee tulek elavdas oluliselt Keila majanduselu ja soodustas elanikkonna kasvu.

1905. aastal valmis Keila–Haapsalu raudtee ning Keilast sai sõlmjaam.

22. juulil 1958 avati liikluseks 15,7 km pikkune Pääsküla–Keila elektrifitseeritud raudteeliin ning Keila sai elektrirongi ühenduse.

Aastatel 2019–2020 läbis Keila raudteejaam põhjaliku uuenduskuuri, mille käigus rekonstrueeriti täielikult jaama teed, pöörangud ja liiklusjuhtimissüsteem.

Jaama peahoone
Keila jaama peahoone valmis koos raudteega 1870. aastal, see oli praegusest väiksem, jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi Jamburgi raudteejaama eeskujul. Jaamahoone juurdeehitus ja uus, kivist veetorn valmisid 1926. aastal. Sellisel kujul on hoonestus säilinud suhteliselt autentsena tänaseni. Kahekorruseline puuhoone ehitati Balti raudtee IV klassi jaama tüüpprojekti järgi sarnaselt Paldiski, Aegviidu, Kabala jmt jaamahoonetega. Neid hooneid iseloomustab madal viilkatus ning asümmeetriline pikifassaad, mille kõrgem viiluga keskosa jagab maja ühe- ja kahekorruseliseks tiivaks. 1990. aastate lõpus jäi jaamahoone kasutuseta tühjalt seisma ja seda ohustas hävimine. 1998. aastal andis Eesti Raudtee hoone üle Keila linnale. 2005. aastal alustas Keila Linnavalitsus hoone restaureerimist, millega jõuti lõpule 2007. aastal, kui seal avas uksed Keila linna ajaloolist nime kandev kohvik Kegel.

Pildid

Vaata ka
 Balti raudtee
 Raudteetransport
 Tallinna–Keila raudteelõik

Viited

Välislingid
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
 KEGEL - restoran Keila raudteejaamas
 Keila raudteejaam • XX sajandi arhitektuur • Kultuurimälestiste riiklik register
 Keila raudteejaama ümbrus muutub tundmatuseni; Maaleht, 29.04.2016
 Keila raudteejaama taha püstitati linna kell; Harju Elu, 24.05.2019

raudtee
Balti raudtee
Eesti raudteejaamad
Kloogaranna raudteepeatus

Kloogaranna (varem Klooga-Rand) on raudteepeatus Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Kloogaranna külas. 

Peatuskoht asub laiarööpmelise Klooga–Kloogaranna raudteelõigu ääres 39 km kaugusel Balti jaamast. 

Kloogarannas on elektrirongiliikluse lõpp-punkt. Elektrirongide sõit marsruudil Tallinn–Kloogaranna lõpeb Kloogaranna raudteepeatuses.  Piletihinnalt kuulub peatus IV tsooni.

Üheteelise raudtee ääres on üks perroon pikkusega 180 meetrit.

Ooteplatvorm on Lahepere lahe rannast umbes 50 meetri kaugusel.

Vaata ka
 Eesti raudteetransport
 Klooga–Kloogaranna raudteelõik

Viited

Välislingid
 FOTO: Kloogaranna peatus aastal 1997; Baltic Trains Picture Gallery
 YouTube-i video: Kloogaranna hommikune rong
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Lääne-Harju vald
Põllküla raudteepeatus

Põllküla raudteepeatus on raudteepeatus Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Põllkülas. 

Peatuskoht asub laiarööpmelise Keila–Paldiski raudtee ääres 41 km kaugusel Balti jaamast. Peatus jääb Klooga-Aedlinna ja Laoküla raudteepeatuse vahele. 

Alates 2010. aasta märtsist on kasutusel uus 55 cm kõrgune perroon pikkusega 30 meetrit. Rongist väljumine toimub seetõttu ainult läbi rongi C-ala.. Peatuses peatuvad AS Elroni Tallinnast Paldiskisse sõitvad elektrirongid. 
Piletihinnalt kuulub peatus IV tsooni.

Enne uue perrooni ehitust oli kasutusel umbes 200 meetri pikkune ja 110 cm kõrgune perroon, mis nüüdseks on lammutatud.

Viited

Välislingid
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)  

Eesti raudteejaamad
Lääne-Harju vald
Laoküla raudteepeatus

Laoküla raudteepeatus on raudteepeatus Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Laoküla külas, mis avati 1962. aastal. 

Peatuskoht asub laiarööpmelise Keila–Paldiski raudtee ääres 43,5 km kaugusel Balti jaamast. Peatus jääb Põllküla ja Paldiski raudteepeatuse vahele. Nõukogude ajal kontrolliti siin Paldiski linna sõitjatel dokumente. 

Alates 2010. aasta märtsist on kasutusel uus 55 cm kõrgune perroon pikkusega 30 meetrit. Rongi siseneda ja väljuda saab seal ainult läbi rongi C-ala. Enne uue perrooni ehitust oli kasutusel umbes 200 meetri pikkune ja 110 cm kõrgune perroon, mis lammutati 2010. aastal. Piletihinnalt kuulub peatus IV tsooni.

Peatuses peatuvad Elektriraudtee Tallinnast Paldiskisse sõitvad elektrirongid.

Viited

Välislingid
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Lääne-Harju vald
Paldiski raudteejaam

Paldiski raudteejaam on raudteejaam Harju maakonnas Paldiskis. Jaam asub laiarööpmelise Keila–Paldiski raudtee ääres 48 km kaugusel Balti jaamast. Paldiskis on Elektriraudtee rongiliikluse lõpp-punkt. Elektrirongide sõit marsruudil Tallinna–Paldiski algab ja lõpeb Paldiski raudteejaamas. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Piletihinnalt kuulub jaam IV tsooni.

2010. aasta juunis avati Paldiskis uus täispikk 550 mm kõrgune ooteplatvorm, mida laiendati 2020. aastal.

2009. aastal avati raudteejaama lähedal küüditatute mälestusmärk ligi kolmele tuhandele saarlasele ja hiidlasele, kes 1941. ja 1949. aastal Nõukogude võimu poolt Siberisse küüditati.

Ajalugu

Paldiski raudteejaam avati 1870. aastal seoses (Paldiski–)Tallinna–Narva raudtee rajamisega. Linna ehitatud jaama koosseisu kuulusid vaksalihoone, teenistujate elumaja, kasarmu tüüpi hoone töölistele, ruumikad kaubaaidad sadama harul (osa neist ehitati ümber kasarmutest ja vanglatest), pumbajaam koos veetorniga, kahekohaline vedurikuur (-depoo), tööriistaladu, ümberpööramisring, saun   jms. Jaamas oli toona 3,5 km jaama- ja varuteid.

Tänu jäävabale sadamale sai Paldiskist Peterburi raudtee lõppjaam, mis mängis olulist rolli linna majanduslikus arengus.

4. novembril 1961 avati pidulikult elektrifitseeritud Klooga–Paldiski liinil (11,8 km) elektrirongide liiklus (Tallinna–Paldiski raudteeliin). Elektrifitseeritud Keila–Klooga liin oli eelnevalt avatud juba 1958. aasta detsembris.

Paldiskist läks Nõukogude võimu lõpul umbes 10 km pikkune haruraudtee tolleaegse tuumareaktori juurde. 1995. aasta sügisel toimetati tuumakütuse vardad eriešeloniga mööda raudteed tagasi Venemaale. Hiljem harutee suures osas demonteeriti.

Tänaseks on Paldiski raudteejaamast kujunenud üks AS Eesti Raudtee tugijaamu, kust hargneb mitu haruteed Paldiski Lõuna- ja Põhjasadamasse.

Jaamahoone
Kroonuhistoritsistlikus stiilis kahekorruseline puidust jaamahoone valmis koos raudteega 1870. aastal.
Hoone ehitati Balti raudtee III klassi jaama tüüpprojekti järgi sarnaselt Keila, Raasiku, Aegviidu, Vaivara jmt. jaamahoonetega ning on suhteliselt autentsena säilinud tänaseni. Jaamahooneid iseloomustab madal viilkatus ning asümmeetriline pikifassaad, mille kõrgem viiluga keskosa jagab maja ühe- ja kahekorruseliseks tiivaks. Alates 1999. aastast on hoone arvel kultuurimälestisena. Tänaseks on Paldiski jaamahoone renoveeritud ning heas seisukorras.

Pildid

Vaata ka
 Keila–Paldiski raudteelõik
 Eesti raudteetransport
 Balti raudtee

Viited

Välislingid

 Kultuurimälestiste riiklik register 
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Eestimaa kubermang
Paldiski
Lääne-Harju vald
Balti raudtee
Vasalemma raudteejaam

Vasalemma raudteejaam on raudteejaam Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Vasalemma alevikus.

Raudteejaam asub laiarööpmelise Keila–Turba raudtee ääres 37,5 km kaugusel Balti jaamast. Jaam jääb Kulna ja Kibuna raudteepeatuse vahele. Vasalemmas peatuvad Elroni Tallinnast Turbasse sõitvad elektrirongid. Jaamas võib toimuda ka kaubalaadimine. Piletihinnalt kuulub jaam IV tsooni.

2010. aastal valmis Vasalemmas uus 550 mm kõrgune ja 100 m pikkune teedevaheline ooteplatvorm.

Raudteejaamas asub tänaseks 3 rööpapaari ja 7 pööret, lisaks suundub jaamast harutee tööstusterritooriumile (Vasalemma karjääri).

Ajalugu

Vasalemma jaam rajati aastal 1917 seoses juba 1905. aastal avatud laiarööpmelise Keila–Haapsalu raudteega. Aasta hiljem valmis ka kahekorruseline puidust jaamahoone.

Elektrirongide liiklus toona vastselt elektrifitseeritud Keila–Vasalemma raudteelõigul avati 15. juulil 1965. 
1981. aastal pikendati elektriraudteed Riisipereni ja 2019. aastal kuni Turbani.

Vasalemma jaamast läks Nõukogude võimu lõpul umbes 6 km pikkune haruraudtee Murru vanglasse, mis demonteeriti 1990. aastate keskpaigas. Tänaseni on alles selle  raudteetamm. 

2002. aasta sügisel avati Vasalemma jaama perroonil ootepaviljon.

Varem asus jaamas lisaks peateele neli kõrvalteed ning tupiktee.

Alates 2015. aastast ristub Vasalemma raudteejaama juures raudteega Eesti pikim matkarada, RMK matkatee Peraküla-Aegviidu-Ähijärve mille kogu pikkus on 820 km Vasalemma raudtee jaam jääb 64 km juurde

Jaamahoone
Vasalemma jaamahoone valmis 1918. aastal eriprojekti järgi.

Jaamahoone erineb oluliselt varasematel kümnenditel levinud dekoratsioonirohketest kroonuhistoritsistlikest puithoonetest.

Vertikaalse proportsiooniga kahekorruselise hoone dekoratiivsus piirdub vaid vahvärki meenutava lihtsa puitsõrestikuga, mis muudab hoone raudteearhitektuuri jaoks tavatult juugendlikuks. 

Jaamahoone on rahuldavas seisukorras, kuid mitte enam kasutusel ning laguneb.

2019. aastal avaldatud nimekirja kohaselt kuulub Vasalemma jaamahoone ehitiste hulka, millest hoone omanik AS Eesti Raudtee soovib vabaneda.

Vaata ka
 Keila–Haapsalu raudteelõik
 Eesti raudteetransport

Viited

Välislingid

 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Lääne-Harju vald
Jalgpallihaigla

Jalgpallihaigla on Eesti jalgpallikoondise fänne ühendav mittetulundusühing. Ühingul on üle 600 liikme.

Vaata ka
JK Jalgpallihaigla

Viited

Välislingid 
Jalgpallihaigla koduleht

Eesti mittetulundusühingud
Sportland Arena

Sportland Arena on kunstmuru kattega jalgpalliväljak Tallinnas. Väljak on A. Le Coq Arena harjutusväljak. Varem kandis staadion nime A. Le Coq MiniArena. Staadioni aadress on Jalgpalli 19.

See on üks kahest Eesti soojendusega kunstmuruplatsist. Teine asub Põlvas.

Tribüün
Jaanuaris 2018 valmis 1198-kohaline tribüün.

Staadioni kasutus
Varakevadel ja hilissügisel kasutab väljakut Meistriliiga meeskonnad Flora ja FC Levadia. Lisaks on see koduväljakuks paljudele madalamate liigade meeskondadele.

Viited

Välislingid

 MiniArenast saab Sportland Arena Soccernet, 3. märts 2006
 Sportland Arena saab Eesti moodsaima kunstmurukatte ERR Sport, 30. september 2011
 Sportland Arena läbis FIFA ülevaatuse jalgpall.ee, 19. aprill 2013
 Fotod: järgmise hooaja alguseks võib valmida Sportland Arena uus tribüün Soccernet.ee, 31. august 2017
Sportland Arena ning jalgpallihall said uue aadressi Postimees, 18. juuni 2019

Eesti jalgpallistaadionid
Tallinna spordiehitised
Erich Lipstok

Erich Roland Lipstok (2. jaanuar 1913 Peterburi – 4. jaanuar 2010 Tallinn) oli Eesti diplomaat.

Ta õppis 1932–1936 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas ja 1957–1958 majandusteaduskonnas.

1937–1940 oli ta atašee Välisministeeriumi keskasutuses ja Kaunase saatkonnas. 

Arreteeriti NKVD poolt 1941, oli kuni 1951. aastani vangilaagris Sverdlovski oblastis ja 1956. aastani asumisel Novosibirski oblastis, seejärel naasis Eestisse.

Ta oli abielus Stanislawa Duobaga ja hiljem Viivi Eelmäega. Tal oli poeg Toivo Lipstok (1952–2012).

Tunnustused
2002 Riigivapi IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
  Kirjutamata memuaare: KIRJUTAMATA MEMUAARE. Erich Lipstok
 – Postimees, 23. veebruar 2008

Eesti diplomaadid
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Pioneerpataljoni koosseis
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Üliõpilasselts Concordia liikmed
EÜS Põhjala liikmed
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1913
Surnud 2010
Inauguratsioon

Inauguratsioon on ametisse pühitsemise või sisseõnnistamise tseremoonia.

Üheks tuntuimaks inauguratsiooniks on iga nelja aasta tagant Ameerika Ühendriikide presidendivalimiste järgselt, enamasti 20. jaanuaril, peetav inauguratsiooni päev.  Sellel päeval toimub Ameerika Ühendriikide presidendi ametisse vannutamise tseremoonia ja uus president esitab inauguratsioonikõne.

Vaata ka
kroonimine
ametivanne

Tseremooniad
K-komando

K-komando on Eesti politsei eriüksus, mis loodi 1991. aastal eriettevalmistust nõudvate politseiülesannete täitmiseks.

K-komando tegevusvaldkondadeks on relvastatud ja ohtlike kurjategijate kinnipidamine, pantvangikriiside lahendamine, terrorismivastane võitlus ja muud eriväljaõpet nõudvad ülesanded.   

Üksuse liikmete arvu pole politsei kunagi avalikustanud ja liikmete isikuandmed on salastatud. 

K-komando kuulub Euroopa Liidu liikmesriikide eriüksuste koostöövõrgustikku ATLAS.

Ajalugu

Formeerimine 
Üksuse loojaks ja esimeseks juhiks aastatel 1991–1993 Politseireservi eriüksuse nime all oli Henn Kask, alates 1993 aga Lembit Kolk, kelle ettepanekul sai üksus uueks nimeks K-komando.

K-komando väljaõpetamisega tegelesid algselt muuhulgas ka Ameerika Ühendriikide FBI, Saksamaa GSG 9 ja Prantsuse politsei eriüksus RAID.

Operatsioonid 
 Pronksiöödel toimunud rahutuste mahasurumine 
 Tulevahetus Kaitseministeeriumis 11. augustil 2011, tänaseni ainukene kurjategija surmaga lõppenud operatsioon
Asso Kommeri kinnipidamine. 26. November 1993. EMEXi ladudes Pääskülas.
Raimi Puusepa Kinnipidamine 13. Mai. 1997. Raplamaal ,Oola külas.
Vendade Voitkade kinnipidamine. 29 veebruar 2000. Viljandimaal Kangromatsi talus.
Eesti-Vene jalgpallimatš. 27 Märts. 2002. Tallinnas A. Le Coq Arenal.
Aleksei Nikiforovi kinnipidamine. 27 Märts. 2002. Tallinnas Mustamäele suunduvas nr. 2 trollis.

Ülemad 
 Henn Kask (1991–1993), K-komando looja
 Lembit Kolk (1993–2003)
 Heldur Lomp (2003–2014)
 Hannes Perk (2014–), praegune ülem. Kuulub K-sse alates 1995. aastast.

Vaata ka
 SWAT

Viited

Välislingid
Toomas Sildam, Villu Päärt, Politsei lubab teha Raplamaa traagilisest peretülist õppetunni, Postimees, 15. mai 1997
Toomas Sildam, Eestis tegutseb vähemalt neli riiklikku eriüksust, Postimees, 17. mai 1999
Toomas Sildam, Raini surm, Luup Nr. 11 (42), 26. mai 1997
K-komando ülem võib saada avameelsuse eest karistuse, Postimees, 30. november 1997
Läbiotsimine K-komando ja narkokoera kaitsel, Õhtuleht, 19. juuli 2001
Kadri Paas, K-komando tahab osta 800 000 krooni maksvaid snaipripüsse, Õhtuleht, 09.08.2002 
K-Komando tabas politseinikke granaadiga visanud Aleksei Nikiforovi trollis, Eesti Päevaleht, 09. aprill 2002
K-komando juht: maailm on hulluks läinud!, Postimees, 24 oktoober 2002
K-komando viis oma peret tappa ähvardanud mehe haiglasse, Eesti Päevaleht, 1. mai 2003
Lahkuv K-komando juht Kolk saab kingiks nimelise püstoli, Eesti Päevaleht, 15. august 2003
K-komando saab uue juhi, Õhtuleht, 27.12.2003 
K-komando maandub helikopteriga Väinjärvele, 12. september 2007
Jaan Väljaots, K-komando vabastas piinatud pantvangi, Õhtuleht, 06.05.2005  
Lennubaasis harjutati renegaatolukorra lahendamist , 20. november 2007   
Politsei eriüksus K-komando vabastas Tallinnas lapse  ,err.ee, 26. november 2007 
Eriüksusel K-komando täitus 20 aastat, err.ee 2. veebruar 2011 

Politsei- ja Piirivalveamet
Eriüksused
Tartu Maarja Kool

Tartu Maarja Kool on munitsipaalkool Tartus, kus õpivad mõõduka, raske ja sügava vaimse alaarenguga õpilased.

Koolis rakendatakse toimetuleku riiklikku õppekava ja waldorfkooli õpetamise põhimõtteid hariduslike erivajadustega lastele ehk ravipedagoogikat ja sotsiaalteraapiat. Kool asub Tartus aadressil Puiestee tänav 126. Kooli juures töötab lasteaiarühm.

Kooli ajalugu 
Kool asub endises  ehk Jaama mõisa hoones. Tartu Maarja Kool asutati aastal 1993 Tartu Puuetega Laste Kool-kodu nime all. Aastast 1994 kannab kool praegust nime.

2002. aastal asutati MTÜ Tartu Maarja Tugikeskus, mis tegeleb päevakeskuse ja õpilaskodu pidamisega.

7. aprillil 2001 asutasid Tartu Maarja Kooli lapsevanemad, õpetajad ja Tartu Toome Rotary Klubi koos hulga toetajatega sihtasutuse Maarja Küla. Maarja Küla peaeesmärgiks seati Eesti intellektipuudega noortele kodu – Maarja Küla – rajamine. Pool aastat hiljem vormistati Haavassaare kinnistu SA Maarja Küla omandiks. Kuid praeguseks on lapsi lõpetanud juba nii palju, et oleks vaja teistki sarnast küla. Selleks on kooli õpetajad ja lapsevanemad alustanud projekti Maarja Päikesekodu, mis pole veel realiseerunud. 2003. aastal avati koolis nn käsitöökool, kus 10.–12. klassi õpilased saavad omandada käsitööoskusi.

Koolijuhid 
Anne Daniel-Karlsen (1993–1997)
Kaia Oper (1997–1998)
Jaanus Rooba (1998–...)

Viited

Välislingid
 Tartu Maarja Kool
 Maarja Küla
 Pilt

Eesti erikoolid
Tartu koolid
Jaamamõisa
Waldorfkoolid
Tallinna tänav (Paide)

Tallinna tänav on tänav Paides. Tänav ühendab linna sissesõitu ning Paide keskväljakut.

Tänav on 800 meetrit pikk, üsna sirge ja kulgeb lõunast põhja. Ta algab linna keskväljakul Pärnu tänavaga ühisest punktist ning lõpeb ringristmikul, millest itta kulgeb Järve tee ja läände Pärnu–Rakvere maantee. Tänav ristub Vee tänavaga (paremalt), Posti tänavaga (paremalt), Laia tänavaga (vasakult) ja Veski tänavaga (paremalt).

Tallinna tänavat ääristavad 18.–19. sajandil valminud puitmajad (vt. Paide vanalinna muinsuskaitseala).

Suurim majanumber on .

Hoonestus Tallinna tänaval
Paide Muusikakool (Tallinna tänav 8)
Tallinna tn. 9, 11, 13, 15, 17 hoonete taga asuvad, sissepääsuga Veski tänavalt Paide ordulossi varemed  
Tallinna tänav 13 vanas hoones asus Järva maakonna politseivalitsus
Pärnu Maakohtu Paide kohtumaja (Tallinna tänav 18)
Paide magasiait (Tallinna tänav 25) 
Madal ühekorruseline kõrge kivist poolkelpkatusega elamu(Tallinna tänav 31). Ehitatud 19. sajandil.
Paide Kutsekeskkool (Tallinna tänav 46)

Pilte

Viited

Vaata ka
Paide tänavate loend

Paide tänavad
Tsutomu Yamaguchi

Tsutomu Yamaguchi (jaapani 山口彊 16. märts 1916 Nagasaki prefektuur – 4. jaanuar 2010 Nagasaki) oli jaapanlane, kes elas üle nii Hiroshima kui Nagasaki tuumaplahvatuse 1945. aasta augustis. Jaapani valitsus tunnistas ta 23. märtsil 2009 ametlikult kahekordseks hibakusha-ks ehk tuumaplahvatuse üleelanuks.

Yamaguchi, kes oli Mitsubishi Heavy Industriesi insenerina Hiroshimas ärireisil, astus 6. augustil 1945 välja trammist hetkel, kui tuumapomm Little Boy plahvatas linna kohal temast 3 kilomeetri kaugusel 580 m kõrgusel õhus. Plahvatus purustas mehe vasaku trummikile ja põhjustas talle tõsiseid põletushaavu keha ülemises vasakus osas. Ta jäi ka ajutiselt pimedaks ning veetis öö sidemetesse seotuna pommivarjendis. Ta juuksed langesid välja. Järgmisel päeval saadeti ta rongiga tagasi oma kodulinna Nagasakisse. Ta saabus sinna 8. augustil. 9. augustil kell 11:02 oli Yamaguchi jällegi vaid 3 kilomeetri kaugusel kohast, kus plahvatas teine tuumapomm Fat Man. Ta oli oma töökohal ja rääkis parasjagu oma ülemusele Hiroshimas kogetust. Yamaguchi sai taas vigastada, kuid jäi ellu. Oma sugulasi otsides sattus ta 13. augustil plahvatuse hüpotsentri lähedusse ja sai veel tugevasti kiiritada.

Hilisemas elus oli ta rahuaktivist ja võttis osa tuumarelvade vastasest võitlusest. 1980-ndatel kirjutas ta oma kogemustest raamatu ja osales 2006. aastal dokumentaalfilmis Nijuuhibaku (Twice Bombed, Twice Survived), mis käsitles inimesi, kes olid üle elanud mõlemad Jaapani tuumaplahvatused. 90-aastaselt reisis ta USAsse, kus osales New Yorgis ÜRO peahoones toimunud filmi Nijuuhibaku esilinastusel.

50-aastaselt lõpetas ta suitsetamise ja alkoholi tarbimise. Ta põdes leukeemiat ja vähki, mille põhjustas plahvatustes saadud kiiritus. Yamaguchi suri 93-aastaselt Nagasaki haiglas maovähki.

Yamaguchil olid tütred Toshiko ja Naoko ning poeg Katsutoshi, kes suri 2005. aastal 59-aastaselt vähki. Ta naine suri 2008. aastal. Ka tema oli saanud radioaktiivselt mürgitada pärast tuumaplahvatust.

Teadaolevalt on 165 inimest elanud üle nii Hiroshima kui Nagasaki tuumaplahvatuse. Neist 9 oli mõlema plahvatuse hüpotsentri läheduses.

Välislingid 
To hell and back, Times Online, 6. august 2005
How I survived Hiroshima – and then Nagasaki, The Independent, 26. märts 2009
Survivor of both Nagasaki and Hiroshima atomic bombings passes away at 93

Jaapani inimesed
Sündinud 1916
Surnud 2010
Insenerid
Aktivistid
Männi-käbilind

Männi-käbilind (Loxia pytyopsittacus) on linnuliik vintlaste sugukonnast käbilinnu perekonnast.

Levila 

Männi-käbilinnu areaal piirdub Euroopa ja Lääne-Siberiga, kus ta on levinud Skandinaavia poolsaarel, Soomes, Eestis, Lätis ja Venemaal kuni Uuralini. Väike asurkond on Šotimaal. Eestis on männi-käbilind hajusalt levinud väikesearvuline haudelind, tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 1000–3000 paarile, talvist arvukust 2000 – 15 000 isendile.

Sarnaselt teiste käbilindudega sooritab ta toiduikalduse aastatel invasioone.

Välimus 

Männi-käbilinnu üldpikkus on 18 cm. Sulestiku poolest on ta väga sarnane kuuse-käbilinnuga, aga tal on tollest suurem pea, tugevam ja ühtlasemalt jäme nokk ning alanoka tipp pole külgvaates enamasti nähtav. Ka häälitsused ja käitumine on sarnased. Sellepärast on neid liike raske eristada. Parim eristamisalus on häälitsus, mis männi-käbilinnul on sügav ja vali "tšuup" või "tjuup". Isaslinnud kipuvad olema punakad või oranžid, emaslinnud kollakad või rohekad, aga väljakujunenud värvuskombinatsiooni männi-käbilinnul ei ole.

Elupaik ja pesitsemine 

Männi-käbilind elab okasmetsas, eelistades männikuid. Ta pesitseb suhteliselt hõredalt ja tema arvukus on aastati kõikuv.

Pesa võib ta ehitada nii männi kui ka kuuse otsa. Pesa paikneb enamasti kõrgel, oksa tipus, tüvest eemal. Kurnas on 2–5 muna. Pesa on paksu seinaga ning koosneb raagudest, kõrtest, samblast ja samblikest. Pesalohk on vooderdatud karvade ja sulgedega. Pesa ja munad on samasugused kui kuuse-käbilinnul.

Toitumine 

Männi-käbilind sööb kuuse- ja männiseemneid, harva ka marju, näiteks mustikaid, millest nokib välja ainult seemned.

Viited

Välislingid 
 

Eesti värvulised
Vintlased
Ekvivalentdoos

Ekvivalentdoos väljendab ioniseeriva kiirguse poolt koele tekitatud kahju. See leitakse neeldunud doosi korrutamisel faktoriga, mis võtab arvesse viisi, kuidas kiirgus koele energiat üle annab. Viimane lähenemine lubab hinnata kiirguse võimet põhjustada bioloogilisi kahjustusi. Ekvivalentdoosi SI-süsteemi mõõtühik on siivert.

Vaata ka 

 Grei

Radiobioloogia
Füüsikalised suurused
Reopalu kalmistu

Reopalu kalmistu on kalmistu Paides, mis rajati 1774. aastal.

Kalmistu on arvatud ajaloomälestiseks.

Ajalugu 
1773. aastal keelas Katariina II surnute matmise kirikutesse ja linna piiridesse, mistõttu 1774. aastas ostis Paide linn maatüki linnast väljas, kuhu rajati kalmistu. Esimesena maeti uuele surnuaiale 9. septembril 1774 leitnant Helffreich.

1800. aastal laiendati kalmistut ning rajati kalmistuvahi maja ja väike paekivist kabel. 1835. aastal ehitati uus vahimaja ning järgmisel aastal pühitseti ja võeti kasutusele kalmistu läänepoolne laiendus. Võeti vastu ka surnuaia kasutamise kord, mis lubas seda kasutada nii linnakodanikel kui ka maarahval.

1846. aastal avati kalmistu idapoolne laiendus. Samal ajal tasandati ja võeti uuesti kasutusele surnuaia vanim osa. 1856 ehitati uus kabel.

1860. aastast ei lubatud maakogudusel enam Reopalu kalmistule matta, nende tarvis rajati 1865. aastal Sillaotsa kalmistu.

1900. aastal tasandati 1846. aastal kasutusele võetud surnuaia osa, ning seda hakati välja jagama perekondade hauaplatsideks. 1903–1904 rajati uus värav ja piirdeaed ning tee äärde istutati puud. 1909. aastal rajati uus kabel, mis on säilinud tänapäevani.

1932. aastal toimus viimane kalmistu laiendamine, mil kalmistu põhjapoolsele küljele liideti 0,73 hektari suurune maatükk.

2020. aasta lõpul rüüstasid vasevargad kalmistut.

Kalmistule maetuid 
 August Wilhelm Hupel (1764–1819), baltisaksa vaimulik, literaat ja kodu-uurija (tema hauakoht on teadmata, kuid talle on püstitatud mälestuskivi)
 Carl Gotthard Hammerbeck (1800–1870), Paide Püha Risti koguduse vaimulik, esimese eestikeelse kooli rajaja Paides
 Johann Georg Berg (1817–1878), Juuru pastor, Ida-Harju praost
 Juhan Leinberg (prohvet Maltsvet; 1812–1885)
 Engelbrecht von Tiesenhausen (1835–1886), Paide Püha Risti koguduse vaimulik
 Carl Hermann Hesse (1802–1896), arst, saksa kirjaniku Hermann Hesse vanaisa
 Jakob Livenström (1830–1902), esimesi eestlasest fotograafe
 Olaf von Stackelberg (1818–1903), Venemaa viitseadmiral, Mäo mõisnik
 Carl Rall (1859–1924), Paide Püha Risti koguduse vaimulik, Järva praost
 Vladimir Pertel (1847–1924), Venemaa keisririigi ministeeriumiametnik, tõeline riiginõunik, Paide linnategelane
 Ernst von Grünewaldt (1864–1925), Venemaa sõjaväelane (alampolkovnik), riiginõunik
 Tõnis Käsebier (1885–1936), Paide linnategelane
 Eduard Purfeldt (1890–1952), Paide linnapea 1921–1930
 Johannes Sarapuu (1931–2008), agronoom, ENSV Ülemnõukogu saadik

Ühishauad 
 1918. aastal Orina lahingus hukkunud nelja Saksa sõduri hauad. Haual on mälestuskivi.
 Teises maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõdurite ühishaud. Hauda on maetud 29 sõdurit, kes hukkusid mitmel pool Järvamaal. Haual paikneb 1950. aastal avatud monument.
 Teises maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõdurite ühishaud. Hauda on maetud 7 sõdurit. Haual on mälestuskivi.
 Lisaks on kalmistul veel kolm Teise maailmasõja perioodist pärinevat ühishauda.

Viited

Välislingid 
 

Järva maakonna kalmistud
Paide kihelkonna kalmistud
Järva maakonna kultuurimälestised
Kate Moss

Katherine Ann Moss (sündinud 16. jaanuaril 1974 Londonis) on inglise modell.

Ta sündis reisiagent Peter Edward Mossi ja baaridaam Linda Rosina Shepherdi vanima lapsena. Tal on noorem vend Mick, poolõde ja poolvend. Vanemad lahutasid, kui Kate oli 13-aastane.

Koolis oli ta alla keskmise õpilane, välja arvatud spordis.

Modellitööd hakkas ta tegema 14-aastaselt. Kuulsus tuli pikkamööda. Moss sai tuntuks oma saleda figuuri, väikese kehakaalu ja väikeste rindadega. Kriitikud on teda nimetanud anorektikuks ja anti-supermodelliks, sest ta oli välimuselt täiesti erinev niisugustest supermodellidest nagu Cindy Crawford, Claudia Schiffer ja Naomi Campbell, kes paistsid silma pika kasvu ja kehakumeruste poolest. Moss on alati anoreksiat eitanud.

29. jaanuaril 2002 sünnitas Moss tütre Lila Grace Mossi, kelle isa on Briti moeajakirja toimetaja Jefferson Hack. Moss ei ole kunagi abielus olnud.

2008 nimetas PETA Mossi kõige halvemini riietuvate kuulsuste nimekirja, sest ta kannab sageli karusnahku.

2008. aastal teatati, et Briti Muuseumi näituse jaoks valmis Mossi puhtast kullast kuju pealkirjaga "Sireen". See kaalub 50 kg ja maksab poolteist miljonit naela. Skulptuuri autori Mark Quinni väitel kehastab Moss praegusel ajal ideaalset ilu. Väidetavalt on see suurim kullast valmistatud kuju, kui Vana-Egiptuse kujusid mitte arvestada.

Viited

Välislingid

Triin Tael, "Miks Kate Moss nii trööbatud välja näeb?", Õhtuleht, 2. oktoober 2009

Suurbritannia modellid
Sündinud 1974