joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ambla kalmistu

Ambla kalmistu (ka Ambla kirkuaed) on kalmistu Järvamaal Ambla alevikus. See ümbritseb Ambla kirikut.

Kalmistu on rajatud pärast Ambla kiriku valmimist 13. sajandi II poolel. Kalmistuna on kirikuaeda kasutatud alates 20. sajandi algusest.

Ambla kalmistul on Anton Starkopfi loodud marmorist hauamonument "Poiss moonidega" ning tema kavandatud Vabadussõja mälestussammas Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas langenutele, mis avati 27. septembril 1925 ja taasavati 23. juunil 1990 On ka paekivist riste.

Kalmistule on maetud Kuru mõisnik Karl Gustav von Maydell (1788–1857), Marie Julianne von Maydell (1794–1874 ), Mathilde Marie Elisabeth von Maydell (1826–1896) ja Friedrich Alexander Georg von Hoyningen-Huene, Jakob Kents ja Teet Lunts.

Vaata ka 
Sipelga kalmistu Ambla kiriku juurest 4–5 km kaugusel Käravete-Jäneda-Aegviidu suunas

Viited

Välislingid

Ambla kihelkonna kalmistud
Järva maakonna kultuurimälestised
Järva vald
BTR-80

BTR-80 GAZ-5903 (vene keeles Бронетранспортёр - БТР-80) on Nõukogude Liidus ja Venemaal valmistatud soomustransportöör.

Kirjeldus 

Võrreldes varasemate BTR-idega, on masinal suurendatud kuulipildujate tõstenurka 60°-ni ja kapriissed bensiinimootorid asendatud 1 KamAZi diiselmootoriga. Tõhustati ka dessandi laskeavade asendit. Külgedel asuvad dessandi luugid on tehtud kaheosaliseks ja suuremaks, võimaldades mugavamat väljumist. Masin on kerge, mobiilne, amfiibne ja hea läbivusega. Puudusteks on jäänud õhuke soomus ja vähene vastupidavus miini või IED plahvatuse korral.

1993. aastal valmis moderniseeritud versioon, mis sai nimeks BTR-80M. Hiljem on valminud teisigi moderniseeringuid, samuti modifikatsioone kindlat tüüpi ülesanneteks.

Ajalugu 
BTR-80 tootmist alustati 1986 ja sellega vahetati välja vanemad soomustransportöörid BTR-70 ja BTR-60. BTR-80 kujundamisel arvestati sõjakogemusi Afganistanis. Tänapäeval on BTR-80 Vene Föderatsiooni Relvajõudude põhiline soomustransportöör. Seda kasutati näiteks Tšetšeenia sõjas ja Venemaa-Gruusia sõjas.

BTR-80 edasiarendusena on valminud BTR-90.

Kasutus 

Tänapäeval on maailmas u 25 riigis kasutusel üle 5000 BTR-80, neist enamus Venemaal. Venemaal on valmistatud masinast umbes 30 versiooni ja modifikatsiooni. Lisaks on oma mudeleid valmistanud Ukraina, Ungari, Rumeenia ja Colombia. BTR-80 on olnud kasutusel paljudes viimaste aja sõjalistes konfliktides, kus on näidanud end üldjuhul heast küljest.

BTR-80 Eestis 
Suvel 1992 konfiskeeriti Eestis a/s E&R vene päritolu ärimeestelt 21 uut peamiselt relvastamata (konfiskeerimise juures olnute väitel olnud paar relvastatud kuulipildujatega, mis saanudki konfiskeerimise ajendiks) masinat BTR-80UNŠ (unifitsirovannõi šassi, GAZ-59032). BTR-id olid ilmselt illegaalse transiidi eesmärgil Venemaalt sisse toodud "põllutöömasinatena" ja mõeldud edasisaatmiseks Angolasse. Firma ja Eesti riigi vahel toimus hiljem masinate üle aastate pikkune kohtuvaidlus.

BTR-idest enamus relvastati ja võeti kasutusele jalaväe jao transpordivahendina. Esmalt olid BTR-id Kuperjanovi üksik-jalaväepataljonis, kust toodi Pullapää kriisi paiku Jägalasse. 1993–2001 olid nad aktiivselt kasutusel Kalevi üksik-jalaväepataljonis, kuhu üritati koguda ka muud vene soomustehnikat. Pataljoni likvideerimise järel 2002 anti masinad üle äsja moodustatud Scoutspataljonile Paldiskis. 

Pärast soomustransportööride Sisu XA-180EST hanget Soomest 2005 võeti järelejäänud kasutuskõlblikud BTR-id kasutusest maha ja arvati reservi. 2000. aastate lõpul seati mõned masinad töökorda ja võeti uuesti kasutusele, kuid arvati peagi jälle kasutusest välja. Järelejäänud kõlblikke masinaid on antud (koos varuosadeks mõeldud keredega) mõnede Kaitseliidu malevate käsutusse, kus on kohapeal vabatahtlike entusiastide abiga taastatud ja võetud õppeotstarbelisele kasutusele. 1-2 on antud Eesti sõjamuuseumile.

Vaata ka 
 BTR-4
 BTR-70
 BTR-82
 BTR-90
 Sisu Pasi

Välislingid 

BTR-80A tutvustus (video, inglise keeles)

Soomustransportöörid
Venemaa relvad
Lühikeseks müümine

Lühikeseks müümine (ka lühimüük; inglise keeles short selling) on laenatud väärtpaberi müümine lootuses, et selle hind langeb, mille järel saab ta odavamalt tagasi osta ning omanikule tagastada. 

Lühikeseks müümine on väärtpaberi ostmisele vastupidine tehing. Lühikeseks müüja teenib kasumit siis, kui lühikeseks müüdud väärtpaberi hind langeb. Tehingu sooritaja ehk kaupleja saab endale kasumi, mis võrdub müügi- ja ostuhinna vahe ning väärtpaberite arvu korrutisega.

Lühikeseks müüdud väärtpabereid nimetatakse lühikeseks positsiooniks, omatavaid väärtpabereid aga pikaks positsiooniks. Pika positsiooni soetamiseks tuleb väärtpaberid kõigepealt osta ning tehingu lõpetamiseks müüa. Lühikeseks müümise puhul on tegevuste järjekord vastupidine – kõigepealt müüakse ning positsiooni sulgemiseks ostetakse. Lühikese positsiooni sulgemist nimetatakse lühikese positsiooni katmiseks. Lühikeseks müümiseks kasutatakse võimendust. Lühikeseks müüdud väärtpaberid ei kuulu lühikese positsiooni omanikule, mistõttu võlgneb ta nende väärtuse väärtpaberite omanikule.

Lühikeseks müümise eelis seisneb selles, et nii on kauplejail võimalik teenida ka langeval turul. Lühikeseks müümine on paljudel juhtudel seotud suurema riskiga. Peamine oht kauplejale seisneb selles, et kaotused ei ole piiratud. Näiteks aktsiate ostmisel on maksimaalne kaotus sada protsenti. See juhtub siis, kui ettevõte, mille aktsiate omanik ollakse, pankrotti läheb. Seega ei saa pika positsiooniga kaotada rohkem kui alginvesteeringu. Aktsiate hinnal maksimaalset väärtust aga ei ole. Seetõttu võib lühikese positsiooniga kaotada nii alginvesteeringu (kui väärtpaberi hind kahekordistub), kui ka kaks korda nii palju (väärtpaberi hinna kolmekordistumisel) jne.

Lühikeseks müümise teeb ohtlikuks ka asjaolu, et lühikeseks müüakse väga sageli ilmsete probleemide käes vaevlevate ettevõtete aktsiaid. Näiteks siis, kui levivad kuuldused, et mingi ettevõte läheb peagi pankrotti. Sellise ettevõtte aktsiad kauplevad aga juba niigi väga madalal, mistõttu võib hea uudise ilmnemisel aktsia hind loetud sekundite jooksul tõusta mitusada protsenti.

Lisaks seisneb raskus veel selles, et pikaajalise keskmisena tõusevad aktsiaturud ligikaudu 10–12 protsenti aastas. Seega on lühikeseks müümine nagu vastuvoolu ujumine, mis toob kasu vaid siis, kui tehing hästi ajastada. Seetõttu ei saa lühikeste positsioonide omamist lugeda investeerimiseks. Lühikeseks müümine on lühiajaline finantsspekulatsioon.

Kõigil börsidel ei ole lühikeseks müümine lubatud. Näiteks Tallinna väärtpaberibörsil seda teha ei saa. Suuremail börsidel on see tavaline, ehkki erakordsetel aegadel võidakse lühikeseks müümine ajutiselt keelata. Nii juhtus näiteks Ameerika väärtpaberibörsidel 2008. aasta sügisel, mil keelati finantssektori aktsiate lühikeseks müümine.

Lühikeseks müümist on nimetatud ebamoraalseks, sest see on spekulatiivne tegevus ning kasutab ära teiste ettevõtete või inimeste kahjumit.

Vaata ka 
 Lühilüps

Viited 

Investeerimine
Emakeel

Emakeel on esimene keel, mille omandamist alustab inimene pärast sündimist. 

Emakeel ei olene rassist või soost, vaid inimese vanematest või keelekeskkonnast, kus üles kasvame.
Emakeele omandamist alustatakse suhtlemisel ema ja isaga. Seega saab emakeel alguse kodust ja kõige lähedasematest inimestest, kes last ümbritsevad. See on inimese esimene õpitud keel, mis rajab vundamendi tulevikus õpitavatele teistele keeltele. 
Seejuures emakeel ei raja mitte ainult kindlamat teed tulevikus omandatavatele võõrkeeltele, vaid on suuresti ka esimene sõnadest koosnevate lausete tervikmõtte ehk verbaalse teabe edastamise viis, mis n-ö valmistab ette tulevases elus isiku ääretult olulist oskust – eneseväljendusvõimet ja empaatiat.

Kakskeelsuse ja mitmekeelsuse puhul on kasutatud ka terminit "esimene keel", defineerides seda kui keelt, mida kasutaja enda arvates kõige paremini oskab, kuid mis ei ühti tegelikult mõistega "emakeel".

2000. aastast tähistatakse UNESCO algatusel 21. veebruaril rahvusvahelist emakeelepäeva. Selle ajendiks olid 1952. aasta sündmused tollal veel Pakistaniga ühte riiki kuulunud Bangladeshis, kus hukkusid mitmed tudengitest meeleavaldajad, kes nõudsid bengali keele kuulutamist üheks Pakistani riigikeeltest.

Eestis peetakse eufemismina emakeele all sageli silmas vaid eesti keelt, näiteks tegeleb Emakeele Selts eelkõige just eesti keele uurimisega. 1994. aastal Kadrinas Kadrina Keskkooli kõrvale püstitatud emakeele ausammas on samuti pühendatud eesti keelele. Ehkki Eestis 1996. aastast (riiklikult 1999. aastast) tähistatava emakeelepäeva tähendust on vahel mõtestatud ka laiemalt, tähistatakse seda 14. märtsil seepärast, et see on luuletaja Kristjan Jaak Petersoni sünniaastapäev ning Peterson oli üks esimesi eestikeelseid kirjanikke, kes pööras oodis "Kuu" tähelepanu eesti keelele kui kirjanduskeelele.

Vaata ka
Võõrkeel

Viited

Välislingid

Keeleteadus
Veski tänav (Tartu)

Veski tänav on tänav Tartu kesklinnas ja Tähtvere linnaosas. Tänav algab Jakobi tänavalt ja lõpeb Julius Kuperjanovi tänaval ning tänava pikkus on umbes 800 m. Tänava nimi tuleneb 19. sajandil selle tänava ääres asunud Tähtvere mõisa tuuleveskist.

Eesti NSV perioodil kandis see tänav nime Nikolai Burdenko tänav (nimetatud arst Nikolai Burdenko järgi).

Veski tänaval on elanud Karl Ernst von Baer, Juri Lotman, Eino Krall, Dmitri Uljanov, Karl August Hermann, Dmitri Kudrjavski.

Tänava ääres asuvad alates tänava algusest: 
 Tartu Katoliku kirik, Veski 1a
Baeri maja, endine korporatsioon Livonia konvendihoone, Veski 4
Elamu – 1927. aastal arhitekt V. Rosenbergi projekti alusel ehitatud kahekordne mansardkorrusega villa, Veski 5
Elamu, Peterburi arhitekti Viktor Schröteri poolt 1881. aastal Balti raudteede üleminsener Peter von Göttele projekteeritud, Veski 6. Eesti NSV perioodil oli hoones väikelastekodu, stomatoloogiakliinik, tuberkuloosidispanser, kuni hoone läks EPA valdusesse ning sinna rajati üliõpilasklubi.
korporatsioon Livonia konvendihooneks, 1886. aastal kroonulikus hilisklassitsistlikus laadid ehitatud hoone, Veski 13. Arhitekt Tartu ülikooli arhitekt Reinhold Guleke. Maja valmis 1893. aastal, 1939. aastal põgenes enamus saksakeelse korporatsiooni liikmetest Saksamaale, pärast teist maailmasõda läks hoone Tartu Ülikoolile ja hoones paiknes ühiselamu, 1953. aastal kuulushoone Eesti Põllumajanduse Akadeemiale.
Elamu, iseloomulik näide 19. sajandi II poolel ehitatud historitsistlikust elamust, Veski 20. Puidust üürimaja valmis 19. sajandi teisel poolel.
Puitelamu Veski 22 // Näituse 8, hiljemalt 1856. aastal ehitatud tüüpiline hilisklassitsistlik puitelamu Tartus, Veski 22
Algne Venemaa keisririigi Tartu-Võru rahukogu hoone, enne teist maailmasõda tegutses hoones ka Riigikohus ja  Tartu Ringkonnakohus. Eesti Rahva Muuseumi endine peamaja, Veski tänav 32
Päevakeskus Tähtvere, Veski 35. Hoone kinnistu ostis 1910. aastal A. von zur Mühlen ja 1913. aastal koostas Victor Kessler projekti maja ümberehitamiseks. 1930-ndatel aastatel üürisid maja "Revelia" üliõpilaskorporatsioon. 1950-ndatel aastatel ehitati maja suured ruumid väikesteks tubadeks ning hoone oli kasutusel ühiselamuna. 
Tartu Kolgata kirik, Veski 40
Üliõpilaste Selts Raimla hoone Veski 42
korporatsioon Revelia konvendihoone, Veski 45
korporatsioon Sakala konvendihoone, Veski 69.

Viited

Välislingid 

Tartu tänavad
Kesklinn (Tartu)
Aleksander Teder

Aleksander Teder (3. veebruar 1903 Pihkva – 1. detsember 1924 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kadett).

Tedre isa töötas Pihkva Kadetikorpuses. Seetõttu evakueerus pere 1918. aastal Pihkvast Saksa vägede eest Kaasanisse. Pere tuli 1921. aastal Eestisse tagasi (pereliikmed opteerusid Eesti kodakondsusse). Aleksander astus 1923. aastal sõjakooli ning ühines teisel õppeaastal jalaväerühmaga. 

Teder langes 1. detsembri riigipöördekatse ajal Tondi kasarmute kommunistide poolt vallutamise katse ajal. Mässus langenute ühine matusetalitus toimus 4. detsembril 1924. aastal Tallinna Kaarli kirikus. Kirstud viidi vankritel mööda Kaarli puiesteed Vabaduse väljakule. Sealt viidi osa kirste (ka Tedre oma) Balti jaama ning sealt rongiga Tartusse.

Teder maeti 5. detsembril 1924. aastal Tartu sõjaväekalmistule. Tema haual on Vabadusristi kujutisega lubjakivist maapinnaga tasa olev plaat (see on üks väheseid seda tüüpi säilinud algseid plaate). Hauaplaat säilis omal kohal läbi terve Nõukogude aja, ehkki kalmistule maeti ka Nõukogude sõjaväelasi. 

1. detsembri riigipöördekatse ajal Eesti Vabariigi eest langenud
Teenistuskohuste täitmisel hukkunud Eesti sõjaväelased
Sündinud 1903
Surnud 1924
3-bensülideenftaliid

3-bensülideenftaliid (inglise keeles 3-Benzylidenephthalide) on kasulik vahelüli karbotsükliliste ja heterotsükliliste ühendite sünteesil. 

Keemiline valem C15H10O2. Molekulmass 222,2387 g/mol.

3-bensülideenftaliid on bioloogilistes testides näidanud sarnast aktiivsust nagu ravimtaimes Porteri memmjuures sisalduv (Z)-ligustiliid. Nimetatud ravimtaime kasutatakse peavalude, aneemia, ebaregulaarse menstruatsiooni ravis.

Kasutatud kirjandus
Michelle Poore, John J. Beck. Synthesis of Analogs of a Bioactive Component from (Z)-Ligustilide

Areenid
Arorae

Arorae on atoll Mikroneesias, üks Gilberti saartest. 

Saare pindala on 9,5 km². Aastal 2000 elas seal 1225 inimest. Atoll on madal. 

Arorae kuulub Kiribatile.

Kiribati
Atollid
Ignimbriit

Ignimbriit on lõõmpilvest väljasettinud püroklastidest moodustunud vulkaaniline kivim.

Kivimile andis 1935. aastal nime Uus-Meremaa geoloog Peter Marshall. Algselt nimetati ignimbriidiks vaid tulikuumade püroklastide kokkukleepudes või "keevitudes" tekkinud kivimit (eesti keeles on kasutatud ka terminit keevistuff). Tänapäeval sellist piirangut enam ei ole ning ignimbriidiks nimetatakse kõikvõimalikke lõõmpilvest ehk püroklastilisest voolust mahajäänud kivistunud setteid. Ignimbriiti kirjeldati esmakordselt Katmai juures.

Ignimbriit võib olla mitmesuguse keemilise koostisega. Teada on nii basaltseid kui ka ränirikkaid rüoliitse koostisega ignimbriite. Ignimbriidist moodustuvad ignimbriitkatted, mille pindala võib ulatuda tuhandetesse ruutkilomeetritesse. Kõige suurema pindalaga ignimbriitkatted moodustuvad tavaliselt datsiitse ja rüoliitse koostisega ignimbriidist. Selliste ignimbriitkatete tekkimine on seotud väga võimsate plahvatuslike vulkaanipursetega. Näiteks 28 miljoni aasta eest moodustus Colorados 4800 km³ mahuga kivimkeha, mida tuntakse Fish Canyoni tuffina. Selle purske käigus moodustus La Garita kaldeera. Ajaloolise aja võimsaim vulkaanipurse on Tambora 1815. aasta purse, mis tekitas "kõigest" 30 km³ vulkaanilist materjali.

Viited

Vulkaanilised kivimid
Monk

"Monk" on Ameerika Ühendriikide telesari, mille idee autor on Andy Breckman ja nimiosas mängib Tony Shalhoub. 

"Monki" hakati tootma 2002. aastal ja viimane, kaheksas hooaeg vändati 2009. aastal.

Eestis hakkas TV3 telesarja näitama 2003. aastal.

Sisu 
Nimitegelane Adrian Monk oli suurepärane San Francisco politseijaoskonna uurija, kuni ta naine Trudy tapeti. Monkil on naise surmast väga raske üle saada. Tragöödia tagajärjel süveneb tema obsessiiv-kompulsiivne häire, mis on telesarjas paljude koomiliste olukordade aluseks.

Monk jätkab uurijatööd eradetektiivina ja aitab politsei mõrvarühmal juhtumeid lahendada. Monki palgal on ka abiline, kes teda kõikjal saadab. 4. detsembril 2009 eetrisse jõudnud viimases jaos lahendab Monk Trudy mõrvajuhtumi.

Tegelased 
Monki abilist Sharona Flemingut kehastab esimesest kolmanda hooajani Bitty Schram. Detektiivi uut abilist Natalie Teegerit kehastab Traylor Howard. Ted Levine mängib Monki endist partnerit politseist ja tema parimat sõpra kapten Leland Stottlemeyerit. Leland on leitnant Randy Disheri ülemus, viimase rollis on Jason Gray-Stanford.

Vähem tähtsad tegelased on Sharona poeg Benjamin (Kane Ritchotte) ja Natalie tütar Julie (Emmy Clarke). Lisaks teeb sarjas aeg-ajalt kaasa Monki nõustaja. Tema esimeseks nõustajaks oli dr Charles Kroger, keda kuni kuuenda hooajani kehastas Stanley Kamel. Dr Kroger sureb nii sarjas kui ka päriselus südameinfarkti. Alates seitsmendast hooajast on Monki nõustaja dr Neven Bell, kelle rollis on Héctor Elizondo.

Tootmine 
"Monki" kavatses tootma hakata telekanal ABC, kuid andis telesarja edasi kanalile USA Network, kes on tootnud kõik hooajad. Sarja esimene jagu oli eetris 12. juulil 2002. Sarja viimaseks jäi 2009. aastal eetrisse läinud kaheksas hooaeg.

Kuigi tegevustik toimub San Franciscos, on sari filmitud valdavalt mujal. 
Kõige rohkem on San Franciscos filmitud neljandal hooajal. Teised võtteplatsid on Los Angeleses, Vancouveris ja Torontos.

Tunnusmuusika 
Sarja esimese hooaja tunnusmuusikaks oli Jeff Beali džässilik instrumentaallugu, mida esitas kitarrist Grant Geissman. Alates teisest hooajast on tunnuslooks Randy Newmani pala "It's a Jungle out There". Mõlemad palad on pärjatud Emmy auhinnaga.

Jaos "Monk ja räppar" esitas külalisnäitleja Snoop Dogg Newmani loo hiphopversiooni. Viimase jao lõpus kõlab Newmani esituses Monki hüvastijätulugu "I'm gonna miss you".

Jaod

Auhinnad 
Emmy auhind
 Parim komöödiasarja meesnäitleja: Tony Shalhoub (2003, 2005, 2006)
 Parim tunnusmuusika: Jeff Beal (2003)
 Parim komöödiasarja külalismeesnäitleja: John Turturro (2004)
 Parim tunnusmuusika: Randy Newman (2004)
 Parim komöödiasarja külalismeesnäitleja: Stanley Tucci (2007)

Kuldgloobus
 Parim muusika- või komöödiasarja meesnäitleja telekategoorias: Tony Shalhoub (2003)

Ekraaninäitlejate Gildi auhind
 Parim komöödiasarja meesnäitleja: Tony Shalhoub (2004, 2005)

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 
 
 Monki viki 
 Mul ei ole blogi: Ailari viimase osa tutvustus

Ameerika Ühendriikide telesarjad
Ameerika Ühendriikide kriminaalsarjad
USA Networki telesaated
2-fenetüülbensoehape

2-fenetüülbensoehape (inglise 2-phenethylbenzoic acid) ehk 2-bibensüülkarboksüülhape (2-Bibenzylcarboxylic acid) on orgaaniline hape, mille keemiline valem on C15H14O2. 

Molekulmass on 226,275 g/mol.

Ühend leiab kasutamist amitriptüliini sünteesil.

Kasutatud kirjandus
2-Bibenzylcarboxylic acid

Orgaanilised happed
Areenid
Jevgeni Novikov (jalgpallur)

Jevgeni Novikov (sündinud 28. juunil 1980 Narvas) on Eesti endine jalgpallur (kaitsja, poolkaitsja). Ta on Eesti koondises pidanud 13 kohtumist ja löönud kaks väravat.

Klubikarjäär
Novikov on mänginud Ukraina, Läti, Kasahstani ja Venemaa kõrg- ja esiliiga klubides. Läti meistrivõistlustelt on Novikovil ette näidata kolmas koht.

Bradford City katsed
Juulis 2009 läks Novikov Inglismaa neljanda liiga klubi Bradford City katsetele.

FK Okžetpes
Novikov liitus 2010 aasta märtsis Kasahstani kõrgliigaklubiga FK Okžetpes.

FF Jaro
Ta mängis alates 2010. aasta septembrist Soome kõrgliigaklubis FF Jaro.

Saavutused

Meeskondlikud
  Meistriliiga
 Eesti meister 2001, 2002

Vaata ka 
 Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid 
 

Eesti jalgpallikoondislased
Nõmme Kalju FC jalgpallurid
Tallinna FCI Levadia jalgpallurid
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallurid välismaal
Sündinud 1980
Aysel Teymurzadə

Aysel Teymurzadeh (aserbaidžaani: Aysel Məhəmməd qızı Teymurzadə; sündinud 25. aprillil 1989 Bakuus) on aserbaidžaani RnB laulja.  

Ta valiti İTV poolt Aserbaidžaani esindajaks 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusele, mis toimus Venemaa pealinnas Moskvas. Koos Iraani-Rootsi laulja Arashiga esitasid nad duetina loo "Always", mis sai kolmanda koha 207 punktiga. Aysel oli esimene naislaulja, kes on riiki Eurovisiooni lauluvõistlusel esindanud.

Karjäär ja haridus 
Aysel Teymurzadeh sündis Bakuus. Ta sündis ajakirjaniku ja ülikooliprofessori peres, kus oli juba kasvamas kaks tütart. Ta on 19. sajandi Aserbaidžaani kirjaniku ja ajakirjaniku Hasan bey Zardabi järeltulija. Tema emapoolne vanaema on vene-ukraina päritolu. 

Aysel hakkas laulmist õppima nelja-aastaselt ja ka klaverimäng sai tema kireks juba lapsepõlves. Aysel on lõpetanud Intellect Lyceumi Bakuus ja õppinud aastatel 2005–2006 Texase keskkoolis Texarkanas (Texas, USA). 

Mõne päeva jooksul pärast USA-sse jõudmist pani ta ennast kirja kohalikku koori ning hakkas harjutama noorte lauljate võistluseks. USA-s olles võitis Aysel kolm kuldmedalit Lõuna-Arkansase ülikooli ja Texase Austini ülikooli lauluvõistlustel. 2005. aastal ta osales aserbaidžaani lauluvõistluse "Yeni Ulduz" ('Uus staar') 4. hooajal. Teymurzadeh õppis 2009. aastal Aserbaidžaani Keelteülikoolis rahvusvahelisi suhteid.

Isiklik elu 
2012. aastal abiellus ta Murad Adigozaloviga, kes on dirigent Aserbaidžaani Riiklikus Filharmoonias ja lahutatud kahe lapse isa. Pärast abiellumist teatas Aysel, et teda enam suurtel lavadel ei näe ja esineb ainult väiksematel üritustel, kuid hiljem loobus ta sellest plaanist. Paaril on kolm last: kaks poega (sündinud 2012 ja 2016) ning tütar (sündinud 2014).

Diskograafia

Singlid 
 2009 – "Always"
 2010 – "Fallin'"
 2010 – "Azerbaijan"
 2010 – "Yanaram" (aserikeelne versioon laulust "Fallin'")
 2010 – "Don't Let the Morning Come"
 2010 – "San"
 2011 – "Tonight"

Vaata ka
 Aserbaidžaan Eurovisiooni lauluvõistlusel
 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus

Viited 

Aserbaidžaani lauljad
Eurovisioonil osalejad
Aserbaidžaani esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Sündinud 1989
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Eesti jalgpallikoondislaste loend on nimekiri Eesti koondises mänginud jalgpalluritest, nende tegevusaastatest, osaletud kohtumistest ja löödud väravatest. Nimekiri on sorditav nimede, aastate, mängude ja väravate kaupa. 

Viimati uuendatud pärast 31. märtsil 2021 peetud mängu Rootsiga.



Vaata ka
Eesti U-23 jalgpallikoondislaste loend
Eesti U-21 jalgpallikoondislaste loend
Eesti jalgpallikoondislaste lahkumismängude loend

Viited

Välislingid
Eesti koondislaste rahvusvahelised mängud −1999

Eesti jalgpallurite loendid
Eesti jalgpallikoondis
3-(dimetüülamino)propüülkloriid

3-(dimetüülamino)propüülkloriid (inglise keeles 3-(dimethylamino)propyl chloride) või on keemiline ühend, mida kasutatakse amitriptüliini ja mõningate vähivastaste ravimite sünteesil.

Keemiline valem C5H12ClN. Molekulmass 121,6085 g/mol

Kasutatud kirjandus
The tariff classification of 3-(Dimethylamino)propyl chloride
DoganKoruznjak J, Slade N, Zamola B, Pavelić K, Karminski-Zamola G. Synthesis, photochemical synthesis and antitumor evaluation of novel derivatives of thieno/3', 2' :4,5/thieno/2,3-c/quinolones. Chem Pharm Bull (Tokyo). 2002 May;50(5):656-60.

Orgaanilised ühendid
Halogeniidid
Torbjørn Urfjell

Torbjørn Urfjell (sündinud 3. novembril 1977) on Norra poliitik Sotsialistlikust Vasakparteist. 

Ta oli Norra välisministeeriumis 17. oktoobrist 2005 kuni 10. oktoobrini 2007 Jens Stoltenbergi teise valitsuse ajal arenguministri Erik Solheimi poliitiline nõunik. Et Solheim sai ka keskkonnaministriks, pidi Solheim rahulduma ühe nõunikuga. 

Urfjell oli 1994–1998 Vest-Agderi Sotsialistliku Noorsoo juht ning 1999–2003 Vest-Agderi maavolikogu liige. 1996. aastast on ta partei kultuuripoliitika komisjoni liige. Aastatel 1994–1998 oli ta Kristiansandi linnavalitsuse liige. 2005. aastal oli ta partei Stortingi-kandidaat Vest-Agderis, kuid jäi valimata. 2008. aastal valiti ta partei Gjerstadi osakonna juhiks. 

Gjerstad on gei. Tema platvorm parlamendivalimistel nägi ette samasooliste abielu seadustamist, kunstliku viljastamise lubamist lesbidele ja lesbide õigust kasvatada lapsi kahe ametliku vanemana.

Välislingid
Elulugu Välisministeeriumi saidil (norra keeles)  (inglise keeles)
Seisukohad parlamendivalimistel (norra keeles)
Leder Gjerstad SV, Aust Agder Blad, 5. juuni 2008

Norra poliitikud
Sündinud 1977
Šenkursk

Šenkursk on linn Venemaal Arhangelski oblastis, Šenkurski rajooni keskus. Asub Vaga jõe ääres.

Esmakordselt mainiti asulat 1137. aastal, teistel andmetel 1315. aastal. Šenkursk sai linnaõigused 1780. aastal.

Välislingid 

 http://www.shenkursk.ru/

Arhangelski oblasti linnad
Einvald Nõulik

Einvald Nõulik (26. novembril 1928 Lümanda vald Karala) on eesti koduloolane.

Einvald Nõulik sündis talupoja pere teise lapsena. Kuna esmasündinu suri imikueas ja kiiresti lisandus veel seitse last, pidi Einvald juba varases nooruses talutöid tegema. Kaheksa-aastaselt töötas Einvald karjasena. Pere elatamiseks pidas isa mitut ametit korraga – oli kalur, külasepp ja mölder.

1946. aasta jaanipäeval, pärast leerikooli lõpetamist, andis kohaliku algkooli juhataja Einvaldile Eesti Rahva Muuseumi korrespondentide võrgu juhataja Liis Moora kirja palvega leida keegi, kes tahaks hakata tegelema kodu-uurimisega. Üle saja kodu-uurimisalase kaastöö tegid Nõulikust 1993. aastal ERMi teenelise korrespondendi ja 2001. aastal aukorrespondendi. Nõulik oli ka Eesti Rahva Muuseumi Sõprade Seltsi asutajaliige ja kauaaegne juhatuse liige. Mittekoosseisulise korrespondendina tegi ta kaastööd Õhtulehele, Ühistööle, aga ka Oma Saarele ja Nädalisele. 

Merekoolis omandas Nõulik katlamasinisti kutse. Ka sõjaväkke võeti Saaremaa mees mereväkke, kuid saadeti peagi laevalt koos teiste eestlaste, leedulaste ja lätlastega Paldiskisse tööpataljoni. Pärast sõjaväge suunati Nõulik Leningradi sõjaväeehitajate täienduskursusele. Kursuse lõpetamise järel töötas ta kuni 1959. aastani Paldiskis, kus alustas kümnikuna ja lõpetas töödejuhatajana. 1959. aastal asus Einvald Nõulik elama Järvakanti, kus töötas ehitustööde juhatajana ning keskkooli majandusjuhatajana koos legendaarse koolidirektori Kalju Lutsuga. Koos otsustati ilma ehitusloata alustada kooli võimla ehitamist ajal, mil oli karmilt keelatud rajada kultuuri- ja spordiehitisi. Mõlemad mehed jäid ametist ilma ning Einvald Nõulik siirdus tööle kombinaati Järvakandi Tehased, kus juhtis Muhu dolomiidikarjääri ja Piusa klaasiliivakaevandust. Nõuliku juhtimisel alustati liiva kaevandamist lahtises karjääris. Klaasiliiv laaditi karjäärist ekskavaatoriga traktori järelkärusse ja toimetati Piusa raudteejaama, kust see vagunitega Järvakanti veeti. 

Alates 1980. aasta sügisest oli Einvald Nõulik Rapla Rajooni Kommunaalettevõtete Kombinaadi direktor ja sellelt töökohalt läks ta 1988. aastal pensionile. Nõulik täitis oma aastatetaguse unistuse asutada ametlikult Järvakandi Klaasimuuseum päris oma hoones. Ta võttis agaralt osa muuseumikompleksi rajamisest. Vahepeal jõudis kaasa aidata staadioni korrusmajade juurde laste mänguväljaku ehitamisele ja vana kinomaja kino-kohvikuks rekonstrueerimisele.

Viited

Allikas

Tõnu Anger. Einvald Nõulik – majandusmees ja teeneline kodu-uurija Karalast, Meie Maa Online, 28. november 2008

Eesti koduloolased
Sündinud 1928
Helle Meri

Helle Meri (neiuna Pihlak, sündinud 14. märtsil 1949 Raplas) on endine näitleja, president Lennart Meri lesk.

Ta kasvas üles Rapla alevis sepa peres neljanda lapsena. Koolipõlves armastas ta korvpalli ja kuulus mõnda aega ka Eesti noortekoondisse.

Pärast keskkooli lõpetamist Raplas astus ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedrisse. Ta õppis koos Martin Veinmanni, Juhan Viidingu, Tõnis Rätsepa, Katrin Kumpani, Kersti Kreismanni, Helgi Annasti jt kooli 5. lennus (kursuse juhendaja Voldemar Panso). Saanud 1972. aastal kutselise näitleja diplomi, mängis ta kakskümmend aastat Tallinnas Eesti Draamateatri laval. Helle Meri tähtsamate rollide seas olid Anna "Kõrboja peremehes", Leena "Tuulte pöörises", Krõõt "Pilvede värvides" jpm. Helle Meri on mänginud ka laste- ja estraadilavastustes, arvukates kuuldemängudes ning mõnes filmis. Eesti Draamateatri trupi liikmena on ta käinud ringreisidel ja külalisetendustel Riias, Vilniuses, Kiievis, Moskvas, Vladivostokis, Berliinis ja Torontos.

Helle Meri loobus näitlejatööst 1992. aasta aprillis, kui tema abikaasa, Eesti välisminister Lennart Meri määrati Eesti Vabariigi esimeseks suursaadikuks Soomes.

Sama aasta sügisel toimusid taasiseseisvunud Eesti esimesed demokraatlikud valimised. 6. oktoobril 1992 andis Eesti Vabariigi president Lennart Meri Riigikogus oma ametivande. Sellest päevast peale täitis Helle Meri Eesti riigipea abikaasa ülesandeid. Ta saatis president Merit välisvisiitidel ja ringsõitudel Eestis ning on otsustavalt kaasa rääkinud presidendiinstitutsiooni traditsioonide, protokollireeglite väljakujundamisel (näiteks vabariigi aastapäeva vastuvõttudel).

Ta on olnud SOS Lasteküla Eesti Ühingu patroon ning toetanud oma tegevusega Eesti Rahvusooperi poistekoori ning Kodutütarde organisatsiooni tööd.

Alates 2014. aastast on Helle Meri SA Eesti Draamateater nõukogu liige.

Tunnustus
 1995 – Soome Valge Roosi Ordeni suurrist
 1995 – Rootsi Kuningriigi Põhjatähe Ordeni komandöri suurrist
 1998 – Norra Kuningliku Teeneteordeni suurrist
 1999 – Kreeka Order of the Beneficence Grand Cross
 2000 – Saksamaa Liitvabariigi Teeneteordeni suurrist
 2001 – Malta Vabariigi Aukaaslaste ordu aumärk
 2002 – Eesti Näitlejate Liidu auraha
 2004 – Eesti Punase Risti I klassi teenetemärk

Isiklikku
Enne abielu Lennart Meriga oli Helle Meri vabaabielus helilooja Eino Tambergiga. Abielust Lennart Meriga sündis tütar Tuule Meri (1985).

Viited

Välislingid
Helle Meri: Loodan, et olen iseendaks jäänud, Postimees 14. september 1996
Helle Meri: peamine on peret hoida, Õhtuleht 24. veebruar 2009
Helle Meri lavalaudadele tagasi ei kipu, Delfi, 24. veebruar 2009
Helle Meri: Eesti elus on paus, mis ei kanna, Piret Kooli intervjuu Laupäevaleht LP 22. juuni 2013

Eesti esileedid
Eesti näitlejad
Eesti Punase Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Lennart Meri
Sündinud 1949
Mihkel Kask

Mihkel Kask (3. november (vkj)/ 16. november 1903 Kabli küla (tänapäeval Tammuru küla), Kilingi vald, Saarde kihelkond, Pärnumaa – 21. märts 1968 Tartu) oli eesti arstiteadlane, Tartu ülikooli professor ja hügieenikateedri juhataja.

Ta astus 1923. aastast Tartu ülikooli arstiteaduskonda ja õppis hügieeni erialal. 1933. aastal kaitses ta samas Tartumaa tervishoiuolusid käsitlevat doktoriväitekirja. Aastatel 1935–1936 täiendas Kask Rockefelleri Fondi stipendiaadina end Harvardi ülikoolis.

1937. aastast tegi Kask raadiosaadet "Viis minutit tervisele". Teda tituleeriti raadiotohtriks.

Kask vahistati 29. juunil 1941. Ta vabanes vangistusest 24. novembril 1948. Ta vahistati uuesti 4. jaanuaril 1951, millise vangistuse järgsest asumisest vabanes 29. märtsil 1956. 

Naasmise järel oli ta Tartu ülikooli hügieenikateedri juures esialgu assistent. Seejärel ennistati tema meditsiinidoktori kraad ning 1958. aastast oli ta kateedri juhataja ja 1962. aastast professor.

Ta on maetud Kalamaja talu kalmistule.

2003. aastal avati Mihkel Kase sünnikohas Tammurus mälestuskivi.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Astrid Saava. "Mihkel Kask - 100"

Eesti arstiteadlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Arstide Koja liikmed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1903
Surnud 1968
Ernst Kilkson

Ernst Kilkson (3/15. juuli 1890 Vao vald, Virumaa – 10. juuli 1973 New York) oli eesti füüsik.

Pere
Tema abikaasa oli Salme, ning pojad Rein Kilkson (biofüüsik, 1927–2011) ja Henn Kilkson (keemik, 1930–2019).

Eesti füüsikud
Balti Ülikooli professorid
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1890
Surnud 1973
Aksel Kipper

Aksel Kipper (23. oktoober/5. november 1907 Viljandi – 25. september 1984 Tartu) oli eesti astrofüüsik.

Elulugu
Ta sündis agronoomi peres. Lõpetas 1926 Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi ja 1930 magistrikraadiga Tartu Ülikooli, väitekiri "Tihedusest lahtises täheparves Massier 39 ühes meetodiga selle arvutamiseks".

 1930–1944 Tartu Tähetorni assistent
 1941 Tartu Riikliku Ülikooli professor ja prorektori asetäitja
 1944–1945 TRÜ üldfüüsika kateedri juhataja
 1945–1949 TRÜ teoreetilise füüsika kateedri juhataja
 1946–1950 Eesti Teaduste Akadeemia asepresident
 1950–1973 juhtis Eesti TA Füüsika, Matemaatika ja Mehaanika Instituuti (FMMI) ja Füüsika ja Astronoomia Instituuti (FAI).
 1974–1984 Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi vanemteadur-konsultant

Teadustöö
1939. aastal kaitses Tartu Ülikoolis füüsika-matemaatikadoktori väitekirja "Gaasi liikumisest pulseeriva tähe atmosfääris".

Uurimisalad:
 Kirjeldas kvantelektrodünaamika raames atomaarnähtusi ja seletas hõredate kosmiliste udukogude pideva kiirguse päritolu footoni lõhestumisega, mis tõi talle rahvusvahelise tuntuse
 Uuris tähtede atmosfäärides toimuvaid hüdrodünaamilisi protsesse
 Esitas teooria, mille järgi planetaarudude pidev spekter tekib elektroni kahefootonilisel üleminekul vesinikuaatomis
 Seletas kiirgusjoonte tekkimist pulseerivate tähtede spektreis
 Tema uurimused panid aluse turbulentse magnetvälja termodünaamikale
 Uuris kosmoloogilise ruumi elektromagnetilisi omadusi ja rakendas uuringute tulemusi kosmoloogiliste punanihete iseärasuste seletamiseks

Oli Tõravere observatooriumi rajamise algataja ja organiseerija.

Juhendas 7 kandidaadiväitekirja koostamist.

Töid
Avaldanud üle 100 teadustrükise.
"Aksel Kipper = Аксель Киппер. Personaalnimestik". Koostanud G. Osman. Eesti NSV Teaduste Akadeemia, Tallinn 1981, 58 lk
Aksel Kipperi trükis avaldatud tööd – Tartu Tähetorni kalender 1986. aastaks, Valgus, Tallinn 1985, lk 34–38 (76 nimetust)

Liikmesus
Rahvusvahelise Astronoomiauniooni liige 1955
Eesti NSV teeneline teadlane 1957
Eesti Looduseuurijate Seltsi auliige 1967
Nõukogude Eesti preemia 1967
Karl Ernst von Baeri medal 1976

Viited

Välislingid
Arved Sapar ja Undo Uus. "Akadeemik Aksel Kipper (1907–84)"  – Tartu Tähetorni kalender 1986. aastaks, Valgus, Tallinn 1985, lk 29–34
Jaan Einasto. "Aksel Kipper 100 – Grigori Kuzmin 90" – Tartu Tähetorni kalender 2007. aastaks, Tõravere 2006, lk 46–52
Laurits Leedjärv. "Aksel Kipper ja Tõravere" – Horisont 2007/november, nr 6, lk 38–39

Eesti astrofüüsikud
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli professorid
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1907
Surnud 1984
Kaarel Kirde

Kaarel Kirde (1935. aastani Karl-August Frisch; 1/13. november 1892 Halinga vald, Pärnumaa – 25. mai 1953 Northfield, USA) oli eesti geofüüsik ja meteoroloog.

Elukäik 
Kirde õppis aastatel 1913–1918 Tartu ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, ülikooli lõpetas kandidaadikraadiga. Tema kandidaadiväitekiri kannab pealkirja "Algebraliste võrrandite lahendamine". 1921. aastal kaitses ta Hamburgi ülikoolis doktoriväitekirja "Inversioonikihid vabas atmosfääris".

1923. aastast oli ta Tartu ülikoolis eradotsent, hiljem meteoroloogia ja geofüüsika dotsent (1925–1930), erakorraline professor (1930–1933) ja korraline professor (1933–1944). Ühtlasi oli ta aastatel 1926–1944 Tartu Ülikooli Meteoroloogia Observatooriumi juhataja. Seejuures oli ta Eestit hõlmava meteoroloogia- ja merevaatlusjaamade võrgu rajajaid. Pärast emigreerumist 1944. aastal töötas ta Balti ülikooli professorina (1945–1949) ja enne surma 1952. aastast õppejõuna ka Ameerika Ühendriikides St. Olaf College'is.

Kaarel Kirde maeti Göttingeni. 1998. aastal sängitati ta ühes naisega ümber Tartusse nende kunagisse koduaeda aadressil Hurda 4  ja sealt Tartu Vana-Jaani kalmistule.

Teadustöö 
Pärast ülikooli lõpetamist tegeles ta peamiselt veekogude uurimise ning sünoptilise ja agrometeoroloogiaga. 1930. aastatel sai Kirde peamiseks uurimisvaldkonnaks klimatoloogia. Ta alustas Eestis kiirguskliima uuringuid. 1939. aastal valmis tal mahukas ülevaade Eesti kliimast. 1943. aastal koostas ta Eesti klimaatilise liigestuse, milles jagas Eesti mandriliseks ja mereliseks kliimavaldkonnaks ning eraldas ülejäänud Eestist kevadise jahedama Soome lahe rannikupiirkonda ja Virumaa lääneosas sügisese jahtumise lähteala.

Isiklikku 
Füüsik Kalju Kirde oli Kaarel Kirde poeg.

Viited

Eesti geofüüsikud
Eesti meteoroloogid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna professorid
Balti Ülikooli professorid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Saksamaal
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1892
Surnud 1953
Elmar Kohh

Elmar Kohh (ka Elmar Koch; 23. juuni/6. juuli 1907 Räpina vald, Võrumaa – 1. september 2003 Stockholm) oli eesti metsateadlane.

Ta sündis Räpina vallas Jaanikeste talus ja õppis Räpina Põllumajanduslikus Ühisgümnaasiumis.
 
Ta astus 1926. aastal Tartu ülikooli põllumajandusteaduskonda metsanduse erialale ja lõpetas selle 1931. aastal cum laude. 1934. aastal kaitses ta magistrikraadi ("Raiumisaja ja halu mõõtude mõjust kase-küttepuule") ja 1943 doktorikraadi ("Lisandeid kooreüraskite kahjustuste ja tõrje üle Eesti kuusemetsades"). 

Aastatel 1936–1941 oli ta Tartu Ülikooli metsandusliku uurimisinstituudi juhataja. 

1944. aastal siirdus Kohh Saksamaale ning 1947. aastal Rootsi. Seal oli ta aastatel 1964–1972 riigimaade ja metsade valitsuse büroo direktor.

Elmar Kohh avaldas üle 70 teadusartikli ja muu kirjutise. Ta oli Rootsis tegutsenud Eesti Metsateadlaste Ühingu esimees aastatel 1949–1975.

Välislingid
TLÜAR väliseesti isikud

Eesti metsateadlased
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased
Eestlased Rootsis
Sündinud 1907
Surnud 2003
Alfred Koort

Alfred Koort (16/29. mai 1901 Viljandi – 28. september 1956 Tartu) oli eesti filosoof.

Aastatel 1944–1951 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli rektor. Maetud Raadi kalmistule.

Teosed

Raamatud
 Koort, Alfred 1938 Sissejuhatus filosoofiasse. Tartu: Akadeemiline Kooperatiiv
 Koort, Alfred 1938 Kaasaegset filosoofiat I. Tartu : Akadeemiline Kooperatiiv
 Koort, Alfred 1938 Beiträge zur Logik des Typusbegriffs. Tartu: [s.n.] 
 Koort, Alfred 1996. Inimese meetod. (Koostanud Hando Runnel.) Tartu: Ilmamaa

Artiklid
 Meie rahvuspoliitika kõlbeline ideaal, Mõtteid valmivast intelligentsist 1923
 Ajaloolisest teadvusest., Ajalooline Ajakiri nr. 4 1929
 Goethe — filosoof ja loodusuurija, Looming nr. 3 1932
 Eksistentsifilosoofia Saksas – K. Jaspers, Looming nr. 7 1933
 Eksistentsifilosoofia Saksas – Heidegger, Looming nr. 8 1933
 Max Weberi sotsioloogia küsimuseseadest., Ajalooline Ajakiri nr. 1 1934
 "Teaduse kriitika" prantsuse filosoofias – L. Brunschvicg, Looming nr. 4 1934
 "Teaduse kriitika" prantsuse filosoofias – E.Meyerson, Looming nr. 6 1934
 Inimene — animal historicum, Looming nr. 9 1934
 John Dewey pedagoogika aluseid, Eesti Kool nr. 6 1935
 Teadvuse ekstsentrilisus ja "vaim", Looming nr. 7 1935
 Nietzsche nihilismi ületamas, Looming nr. 1 1936
 A. N. Whiteheadi organismi filosoofia, Looming nr. 5 1936
 René Descartes’i filosoofiast, Akadeemia nr. 1 1937
 Samuel Alexanderi metafüüsika, Looming nr. 5 1937
 Filosoofid omavahel, Looming nr. 6 1937
 Henri Bergsoni loova evolutsiooni filosoofia, Akadeemia nr. 3 1938
 Rahvahariduse probleem seoses ühiskonna struktuuri muutustega, Akadeemia nr. 6-7 1938
 Fenomenoloogiline filosoofia, Looming nr. 6 1938
 Hegeli dialektika, Akadeemia nr. 5-6 1939

Tunnustus
 1939 – Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Alfred Koorti vend oli eesti loomaarst Georg Koort.

Kirjandus
1996 Peeter Olesk. "Ajaloo kättesaadavus ja mõtlemise kasvatamine". Rmt.: Koort, Alfred, Inimese meetod. Tartu: Ilmamaa, lk. 521–524.

Välislingid 
Rein Ruutsoo "Katkestatud mõte, hävitatud elu" (raamatu "Inimese meetod" retsensioon). Eesti Ekspress, 24. jaanuar 1997, lk B5

Eesti filosoofid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Tartu Ülikooli filosoofiakateedri õppejõud
Tartu Ülikooli rektorid
NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
NSV Liidu Ülemnõukogu Rahvuste Nõukogu saadikud‎
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Ülikooli kalmistule maetud
Sündinud 1901
Surnud 1956
Harald Korro

Edgar Harald Korro (30. aprill/12. mai 1897 Peri vald, Võrumaa – 1941) oli eesti keemik.

1930. aastatel oli ta Tartu Ülikooli keemiaosakonnas assistent.

Eesti keemikud
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1897
Surnud 1941
Aarne Kärsna

Aarne Kärsna (kuni 1936 Alfred Kärsna, 26. detsember 1906/8. jaanuar 1907 Kuigatsi vald, Valgamaa – 24. aprill 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli eesti geofüüsik ja meteoroloog.

Elulugu
Ta sündis kordniku peres.
Lõpetas 1926. aastal Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi ja 1931. aastal Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna geofüüsika erialal.

Magistritöö "Öösise temperatuurimiinimumi ennustamise probleemist" kaitses Tartu ülikoolis 1932.

Loodusteaduste doktor, väitekirja "Ühemodaalsete sageduskõverate süsteemist Lexise ridade puhul ühes rakendusnäidetega klimatoloogias" kaitses Tartu Ülikoolis 1936.

Töökäik
 1929–1932 üliõpilasena Tartu Ülikooli Meteoroloogia Observatooriumi abijõud
 1932–1933 Tartu Ülikooli geofüüsika kateedri assistent
 1933–1939 Tartu Ülikooli geofüüsika kateedri inspektor ja aeroloogiasektori juhataja
 1939–1941 Tartu Ülikooli geofüüsika kateedri dotsent ja Hüdrometeoroloogia Valitsuse aeroloogiaspetsialist

A. Kärsna kuulus Kaitseliitu. Ta arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 ja mõisteti surma. Hukkus Siberis vangilaagris.

Teadustöö
Evitas Tartu ülikoolis statistilise klimatoloogia meetodid ning täiustas neid. Magistritöös esitas empiirilise valemi öise miinimumtemperatuuri hindamiseks taimede vegetatsiooniperioodil sõltuvalt meteoroloogilistest tingimustest. 

Doktoritöös defineeris statistiliste ridade uue häiritusparameetri, mis on kasutatav igasuguste statistiliste valimite häirituse uurimisel. Konstrueeris abivahendeid (nomogramme ja tabeleid) klimatoloogiliste korrelatsioonikordajate arvutamise lihtsustamiseks. Avaldanud üle kümne teaduspublikatsiooni.

Publikatsioonid
 Tuuleenergia jaotusest Eestis. Tln, 1940 (Loodusvarade Instituudi Avaldised, 7)
 Korrelatiivsete seoste tõlgendamisest. // Eesti Loodus (1940) 4/5
 Über das System der einmodigen Häufigkeitskurven. // TÜ Toimetised A 35 (1940) 1
 Über das Problem der Messung der Störung bei statistischen Reihen mit Anwendung auf die Klimatologie. // TÜ Toimetised A 34 (1940) 2
 Ilmaennustuse täpsuse hindamine. // Eesti Loodus (1938) 3
 Vereinfachte Methoden zur Berechnung des Korrelationskoeffizienten bei normaler Korrelation // TÜ Toimetised A 29 (1935) 2
 Ein Rechenschieber zur Bestimmung der Luftfeuchtigkeit. // Z. Instrumentenkunde B 54 (1934) 1
 Über das Problem der Vorhersage des nächtlichen Temperaturminimums. // TÜ Toimetised A 27 (1934) 6

Viited

Kirjandus
 
 Mürk, H., Avaste, O. Meteoroloogia-klimatoloogia õppe- ja uurimistööst Tartu Ülikoolis 1920-1940. // TÜ ajaloo küsimusi XXIII (1989), 94-95, 98.
 Raudsepp, M. Tartu Meteoroloogia Observatoorium 1919-1952. // TÜ ajaloo küsimusi XXV (1991), 154-155.

Eesti füüsikud
Eesti geofüüsikud
Eesti meteoroloogid
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1907
Surnud 1942
Eestistatud nimega inimesed
Eerik Laid

Eerik Laid (kuni 1922 Erich Arthur Ostrov, 17/30. november 1904 Meeri mõis, Tartumaa – 15. september 1961 Västmanland) oli eesti arheoloog ja etnoloog.

Ta lõpetas aastal 1922 Tartu Reaalkooli. Tartu ülikooli filosoofiateaduskonnas õppis ta aastatel 1922–1927, spetsialiseerudes Eesti ja naabermaade muinasteadusele ning etnograafiale. Kaitses aastal 1927 Mag. phil. arheoloogia alal tööga "Eesti muinaslinnad". Tegi aastatel 1927–1929 Tartu Ülikooli stipendiaadina uurimistööd Tartus ja Helsingis. Aastal 1931 käis uurimisreisil Leningradis ja Kesk-Venemaal ning 1934 Rootsi Balti Instituudi stipendiaadina Stockholmis. Kaitses aastal 1932 Mag. phil. etnograafia alal tööga "Mordvalaste etnograafiliste sõlgede ajalugu". Töötas Eesti Rahva Muuseumis aastatel 1940–1943, aastatel 1941–1943 direktori kohusetäitjana. Organiseeris aastatel 1942–1943 uurimismatku Ingerimaale vadjalaste juurde.

Põgenes 1943. aastal Soome, kus juhtis 1943–1944 Eesti Büroo tegevust.

Lahkus aastal 1944 Rootsi. Rootsis oli tema peamiseks uurimistöö teemaks etnoloogia. Teda mõjutas lähedane koostöö instituudi juhataja professor Sigurd Erixoniga. Võttis uurimisteemaks viljakuivatusviisid ja -seadmed, tegi selle teema uurimiseks matku Skandinaavias ja Lääne-Euroopa maades. Eerik Laid oli Eesti Rahvusfondi esimees. Laid hukkus aastal 1961 autoõnnetuses.

Teosed 
 "Paopaigad" (valimik artikleid). Koostanud Pekka Erelt ja Hando Runnel. Sari Eesti mõttelugu, nr 13, Ilmamaa, Tartu 1997, 472 lk
Eerik Laid, Uusi andmeid Eesti muinaslinnadest, Ajalooline Ajakiri nr. 1/1933

Viited

Kirjandus 
 Ilmar Talve, "Eerik Laid: äärjooni ta teaduslikust tegevusest" – Tulimuld, 1962, nr 1, lk 36–43; ka raamatutes: E. Laid, "Paopaigad", lk 457–465 ja I. Talve, "Vanem ja noorem Eesti", Tartu 2008, lk 190–201
 Art Leete, "Valikukammitsad" (raamatu "Paopaigad" arvustus) – Vikerkaar 1998, nr 6, lk 94–95
 Ants Viires, "Eesti pagulasetnograafid Rootsis" – Keel ja Kirjandus 1998, nr 10, lk 691–703; ka A. Viirese raamatus "Kultuur ja traditsioon", Tartu 2001, lk 350–374
 "Võidelgem koos: Eerik Laid Ants Orasele". Eessõna ja kommentaarid: Sirje Olesk – Akadeemia 2001, nr 5, lk 904–915; ka S. Oleski raamatus "Tõdede vankuval müüril", Tallinn 2002, lk 118–127

Välislingid 
 Raamatu "Paopaigad" tutvustus kirjastuse kodulehel
 Ülo Tonts, "Aktuaalne môttelugu" (raamatu "Paopaigad" arvustus) – Eesti Päevaleht 10. 6. 1997, lk 7
TLÜAR väliseesti isikud
 

Eesti arheoloogid
Eesti etnoloogid
Eesti Rahva Muuseumi direktorid
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Eestlased Rootsis
Sündinud 1904
Surnud 1961
Feliks Lepp

Feliks Lepp (20. aprill/2. mai 1881 Tsooru vald, Võrumaa – 3. jaanuar 1973 Tartu) oli eesti arstiteadlane.

Ta lõpetas 1918. aastal Tartu Ülikooli ja sai 1924. aastal meditsiinidoktori kraadi. 

Lepp juhatas Tartu nakkushaiglat. 1940. aastal rajas ta Tartu Sanitaar-Epidemioloogiajaama ja oli selle peaarst. Aastast 1944 oli ta professor, aastatel 1945–1960 juhtis ta Tartu Riikliku Ülikooli mikrobioloogia kateedrit.

Ta oli  infektsionist

Isiklikku
Tema poeg oli arstiteadlane Ülo Lepp.

Eesti arstiteadlased
Infektsionistid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1881
Surnud 1973
Helene Liidemaa

Helene Liidemaa (kuni 1935 Helene Liedemann, 19. veebruar/3. märts 1899 Hrenovoje, Voroneži kubermang – 21. august 1996 Tartu) oli eesti meteoroloog ja geofüüsik.

Ta sündis loomaarsti peres. Õpinguid alustas ta Tomskis ning jätkas Tartu Puškini-nimelises gümnaasiumis, mille lõpetas 1917. aastal kuldmedaliga. Aastatel 1920–1926 õppis ta Tartu ülikoolis matemaatikat. 1929. aastal kaitses ta magistritöö "Päikesepaiste kestusest ja pilvisusest Eestis". Sellega sai temast Eesti esimene geofüüsika magister. 1946. aastal atesteeriti Liidemaa ümber füüsika-matemaatikakandidaadiks.

Liidemaa töötas aastatel 1919–1927 Tartu Ülikooli Meteoroloogia Observatooriumis vaatlejana, 1927–1940 teadusametnikuna, 1941–1944 oli teadur. Aastatel 1940–1941 ja 1944–1947 oli ta ülikooli geofüüsikakateedri assistent ja vanemõpetaja, 1947–1954 Füüsika, Matemaatika ja Mehaanika Instituudi (hiljem FAI) vanemteadur ning füüsika ja geofüüsika sektori juhataja, 1954–1967 uuesti ülikoolis füüsikakateedri dotsent. Ülikoolis töötas Liidemaa kuni 1971. aastani.

Ta on koostanud uurimusi soojusbilansi, öökülmade ja Eesti kliima alal. Ülikoolis õpetas meteoroloogiat, klimatoloogiat, hüdroloogiat, osales õpiku "Üld- ja agrometeoroloogia" kirjutamisel (ilmus 1964).

Publikatsioonid
 Soojuse ringvool lumikattes. Trt, 1946
 Aluspinna soojusbilansi iseärasustest Tartu ümbruse andmeil. // EGS-i aastaraamat 1960/1961 (1962)
 Tuule profiilist maalähedases õhukihis Tartu ümbruses teostatud vaatluste põhjal. // TÜ Toimetised 144 (1963)
 Üld- ja agrometeoroloogia (kaasautor). Tln, 1964
 Öise inversiooni arenemisest maalähedases õhukihis Tartu ümbruses teostatud vaatluste andmeil. // TÜ Toimetised 227 (1969)

Viited

Eesti meteoroloogid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1899
Surnud 1996
Eesti geofüüsikud
Tartu Ülikooli õppejõud