joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Eesti Vabariigi majanduspiir

Eesti Vabariigi majanduspiir oli Eesti iseseisvuse taastamisel Üleminekuperioodil (1990–1992) Eesti siseturu kaitseks kehtestatud kontrollpunktide süsteem.

Eesti Vabariigi majanduspiiri  süsteemi ja majanduspiiri kontrolli kehtestas Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Eesti Vabariigi majanduspiiri seadusega 22. oktoobril 1990. aastal. 

Eesti Vabariigi majanduspiiri seaduse kohaselt kontrolliti   ja reguleeriti Eesti  Vabariigi  majanduspiiril  sõidukite ja nendega veetavate kaupade  liikumist  üle  piiri,  teostati tollikontrolli  kaupade,  esemete,  raha, väärtpaberite   ja   väärismetallide  sisse- ja   väljaveo   üle, teostati       karantiinikontrolli      ning      rakendati kuritegevuse vastase võitluse abinõusid.

Eesti Vabariigi  majanduspiiri  kontrolli teostatamiseks organiseeriti    alalised    või    ajutised majanduspiiri kontrollpunktid, samuti korraldati kontrolli teedel, rongides, raudteejaamades,  lennujaamades,  sadamates  ning vajaduse korral kauba sisse- ja väljaveoga tegelevates ettevõtetes,  asutustes ja organisatsioonides.

Eesti  Vabariigi majanduspiiril teostasid  kontrolli politsei-, piirikaitseteenistuse ja tolliameti töötajad. Esimene sinine Eesti piirivalvemunder valmis Tartu Õmblusvabrikus “Sangar”, mis koosnes triiksärgist, soojast jopest ja kombinesoonist. Mundri komplektis oli veel must lips ja jalatsid.

Eesti Vabariigi majanduspiiri kaitseks moodustati Eesti Vabariigi Valitsuse korraldusega 15. oktoobrist 1990. aastal kodanikualgatuse korras majanduspiiri kaitseteenistus, majanduspiiri kaitse organiseers Eesti Kodukaitse. Kõigis maakondades moodustati majanduspiiri kaitse organiseerimise staabid ning hr-d Viktor Hansen (Pärnumaa), Elmo Poolak (Viljandimaa), Viktor Lääts (Valgamaa), Rein Orav (Võrumaa), Taivo Möller (Põlvamaa), Urmas Tensing (Tartumaa), Endel Tirmaste (Jõgevamaa) ja Arvet Pent (Ida-Virumaa) nimetati vastavate piiriäärsete maakondade piirilõikude ülemateks. 

25. oktoobril 1990  kella 10 paiku hommikul asusid esimesed vabatahtlikud Eesti majanduspiiri valvama. Kolm sinistes mundrites meest  asusid Võrumaal, Luhamaa külas Pihkva – Riia maanteel sõidukijuhtide ja veoste dokumente kontrollima ning sellega taastati viiekümne aastane vaheaeg Eesti piirivalve tegevuses. Esimestena taasalustasid Eesti Vabariigi piirikontrolli Heiki Suomelainen ja Kaur Kikerpill ning nende otseseks juhiks oli Luhamaa piiripunkti ülem Taimo Kiviste.

Vaata ka 
Eesti piir, Eesti-Venemaa piir, Eesti-Venemaa piirileping, Eesti-Läti piir
Eesti piiripunktide loetelu

Viited

Välislingid 
Otsus Eesti Vabariigi majanduspiiri seaduse rakendamise kohta, Ülemnõukogu seadus 22.10.1990. RT 1990, 15, 168
Eesti taasiseseisvumine
1990. aasta Eestis
1991. aasta Eestis
Justin Abdelkader

Justin Abdelkader (sündinud 25. veebruaril 1987 Muskegonis, Michiganis) on USA jäähokimängija, kes mängib Švetsi kõrgliiga klubis EV Zug ründajana vasakäärel.

Aastatel 2005–2008 mängis ta Michigan State University jäähokimeeskonnas, kellega tuli hooajal 2006–07 USA ülikoolide meistriks.

2005. aastal valis Red Wings ta NHL Draftis 42. valikuna. NHL-is debüteeris Abelkader hooaja 2007–08 lõpus. Red Wingsi põhikoosseisu murdis ta hooajal 2009–10. Red Wingsi meeskonnas mängis ta kuni hooajani 2019–20. Individuaalselt oli tema edukaim hooaeg NHL-is 2014–15, mil ta lõi 23 väravat ja andis 21 väravasöötu.

2021. aasta veebruaris liitus ta Zugiga. Samal aastal tuli ta klubiga Šveitsi meistriks.

2007. aastal võitis Abdelkader USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. USA jäähokikoondise koosseisus on ta osalenud 2012., 2014. ja 2021. aasta jäähoki maailmameistrivõistlustel. 2021. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta pronksmedali.

Välislingid 
 Justin Abdelkader NHL.com lehel
 Justin Abdelkader hockeydb.com lehel 

Ameerika Ühendriikide jäähokimängijad
Detroit Red Wingsi mängijad
Sündinud 1987
Nikita Zadorov

Nikita Sergejevitš Zadorov (vene keeles Никита Сергеевич Задоров; sündinud 16. aprillil 1995 Moskvas) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Calgary Flames.

Hooajal 2012–13 asus ta mängima Ontario Hockey League'i klubis London Knights.

2013. aastal valis Buffalo Sabres ta NHL-i draftis 16. valikuna. 2013. aasta septembris sõlmis ta Sabresiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris Zadorov 19. oktoobril 2013 mängus Colorado Avalanche'i vastu. Esimese värava lõi ta liiga sama aasta 23. oktoobril mängus Boston Bruinsi vastu. 2013. aasta novembris naasis ta London Knightsi, kus mängis kuni hooaja lõpuni. Hooajal 2014–15 sai Zadorov NHL-is Sabresi meeskonnas kirja kolm väravat ja 12 väravasöötu.

2015. aasta juunis siirdus ta Colorado Avalanche'i, kus mängis kokku viis hooaega.

2020. aasta oktoobris sõlmis ta üheaastase lepingu Chicago Blackhawksiga. 2021. aasta juulis kaubeldi ta Calgary Flamesile.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Zadorov Venemaa jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.

Viited

Välislingid 
 Nikita Zadorov NHL.com lehel
 Nikita Zadorov hockeydb.com lehel

Venemaa jäähokimängijad
Buffalo Sabresi mängijad
Colorado Avalanche'i mängijad
Chicago Blackhawksi mängijad
Calgary Flamesi mängijad
Sündinud 1995
Filip Hronek

Filip Hronek (sündinud 2. novembril 1997 Hradec Královés) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Detroit Red Wings.

Tšehhi kõrgliigas debüteeris Hronek hooajal 2014–15 Mountfield HK meeskonnas.

2016. aastal valis Red Wingis ta NHL-i draftis 53. valikuna.

Hooajal 2016–17 suundus ta mängima Põhja-Ameerikasse, liitudes Ontario Hockey League'i klubiga Saginaw Spirit. Hooaja 2016–17 lõpus asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Red Wingsi noorteklubis Grand Rapids Griffins. 2017. aastal võitis ta Griffinsiga Calder Cup'i. Hooajal 2017–18 valiti Hronek AHL-i hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu.

NHL-is debüteeris ta 4. oktoobril 2018. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 13. oktoobril mängus Boston Bruinsi vastu. Debüüthooajal lõi ta NHL-is viis väravat ja andis 18 väravasöötu. Hooaja 2020–21 esimeses pooles mängis Hronek laenulepingu taas Mountfieldis. NHL-i hooaja alguses naasis ta Red Wingsi.

Tšehhi jäähokikoondise koosseisus on Hronek osalenud kolmedel maailmameistrivõistlustel. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel oli Hronek resultatiivseim kaitsemängija (3+11) ning ta valiti turniiri parimaks kaitsjaks ja turniiri sümboolsesse koosseisu.

Välislingid 
 Filip Hronek NHL.com lehel 
 Filip Hronek hockeydb.com lehel

Tšehhi jäähokimängijad
Detroit Red Wingsi mängijad
Sündinud 1997
Jüri Butšakov

Jüri Butšakov (sündinud 13. veebruaril 1986) on eesti ajakirjanik ja saatejuht.
2020. aastal valiti Butšakov parimaks saatejuhiks.Töötab praegu “Kanal 2” televisioonis. 

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1986
Maksõm Stepanov

Maksõm Stepanov (ukraina keeles Максим Володимирович Степанов; sündinud 18. augustil 1975 Skovorodinos) on Ukraina poliitik. Ta oli 30. märtsist 2020 kuni 18. maini 2021 Ukraina tervishoiuminister.

Ta sündis aastal 1975 Skovorodinos Skovorodino rajoonis Amuuri oblastis. Ta lõpetas aastal 1998 Donetski Rahvusliku Meditsiiniülikooli. Aastal 1998 lõpetas ta Kiievi Rahvusliku Majandusülikooli rahvusvahelise majanduse erialal.

Ta oli 12. jaanuarist 2017 kuni 10. aprillini 2017 Odessa oblasti administratsiooni juht.

30. märtsist 2020 kuni 18. maini 2021 oli ta Ukraina tervishoiuminister.

Ukraina poliitikud
Tervishoiuministrid
Arstid
Sündinud 1975
Kadaka puiestee Suurkivi

Kadaka puiestee Suurkivi on rändrahn Tallinnas Mustamäe linnaosas Kadaka puiestee lähedal. 

Kivi geograafilised koordinaadid on .

Kivi kõrgus on 3,1 ja ümbermõõt 15 meetrit.

Viited

Välislingid 

 

Kaitstavad looduse üksikobjektid
Eesti rändrahnud
Mustamäe linnaosa
Tallinna geograafia
Kanalisatsiooni ajalugu

Esimene kanalisatsioonisüsteemiga linn on ajaloolaste arvates Harappa, mis asub tänapäeva Pakistanis.  Linn asutati umbes 2600 aastat eKr. Tänaseks saab seal näha varemeid linnast ja selle kanalisatsioonisüsteemist.. Kanalisatsioon nägi välja erinev võrreldes tänapäevaga, elanikel puudusid näiteks wc-pott ja kraanikauss, igal majapidamisel oli enda äravool tänavale, mida mööda juhiti must vesi edasi linnast eemale. Lisaks oli kogu kanalisatsioon ehitatud maa peale, mitte maa alla.

Rooma
Roomlaste kanalisatsioonisüsteem on ehitatud umbes 500 aastat eKr. Terve linna kanalisatsioon oli juba sellisel ajal ehitatud maa alla, et hoida ära sellest tulenevat haisu, kanalisatsioonisüsteemile pandi isegi oma nimi, milleks sai Cloaca Maxima . Roomlased arendasid tugevalt linna vee- ja kanalisatsioonisüsteeme, ning olid eeskujuks paljudele oma aja rahvastele. Lisaks väga hästi organiseeritud ja ehitatud kanalisatsioonisüsteemile, suutsid nad ehitada ka , mis varustas linna mägedest tuleva värske veega.

Roomlased oskasid viia kokku vee ja gravitatsiooni omadused, mida oli vaja selleks, et vesi ületaks igasugused takistused. Üks huvitavamaid oli vesiluku süsteem, mis aitas suunata vee läbi orgude. Vesi jooksis tänu kalde nurgale mägedest Rooma poole, ning see oli jaotatud kahte kihti. Ülemises kihis jooksis puhas vesi, mis kõlbas inimestele joomiseks, ning alumises kihis voolas mustem vesi, mis oli mõeldud kasutamiseks avalikkudele vannimajadele ja tualettidele.

Avalikud tualetid
Avalikud tualetid olid küll esimesed inimajaloos, kuid arvatavasti ka ühed kõige mustemad kohad linnas, millest võisid inimesed saada erinevaid haigus. Lisaks kasutasid kõik elanikud avalikes tualettides sama käsna, millega ennast puhastati.

Viited
Mart Mägi

Mart Mägi (sündinud 6. novembril 1971 Kehras) on eesti ärijuht, alates 10. maist 2021 AS-i Eesti Post juhatuse esimees.

Haridus

1989–1993 Tartu Ülikool, rahandus ja krediit
2001–2004 Tartu Ülikool, ärijuhtimine

Töökäik
2021– AS-i Eesti Post juhatuse esimees. 
2017–2021 Statistikaameti peadirektor
2016-2016 UADBB Aon Baltic Eesti filiaal tegevjuht
2014–2015 Pharma Holding OÜ (Südameapteek) juhatuse esimees
2008–2014 Amserv Grupi AS tegevjuht
2005–2008 Hansa Liising Eesti AS, juhatuse esimees; Hansapank Eesti AS, juhtkonna liige
2002–2005 PricewaterhouseCoopers Advisors AS, juhatuse esimees
1999–2002 Sampo Enterprise Ltd., Baltikumi ja Poola Business Controller
1998–1999 AS Eesti Kindlustus, juhatuse esimees
1994–1998 Amserv Grupi AS, finantsdirektor, juhatuse liige.

Muud ametid

Tartu Ülikooli sihtasutuse nõukogu esimees
Tallinna Vesi AS nõukogu liige
Telema AS  osanik
EMBA külalislektor EBS-is
Litsentsitud DISC koolitaja
Lugenud majandus- ja juhtimisloenguid Audentese ülikoolis ja Tartu Ülikoolis.

Eesti ärijuhid
Sündinud 1971
Moritz Seider

Moritz Seider (sündinud 6. aprillil 2001 Zellis) on Saksamaa jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Detroit Red Wings.

Ta alustas klubikarjääri Saksamaa klubis Mannheimi Adler, mille meeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas hooajal 2017–18. Hooajal 2018–19 sai ta Saksamaa kõrgliigas kirja kaks väravat ja neli väravasöötu. Samal hooajal jõudis ta klubiga Saksamaa meistrivõistlustel finaal, kus võideti Müncheni EHC Red Bulli. Samal hooajal valiti Seider Saksamaa kõrgliiga hooaja uustulnukaks.

2019. aastal valis Detroit Red Wings ta NHL-i draftis kuuenda valikuna. 2019. aasta juulis sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. Hooajal 2019–20 mängis ta American Hockey League'is Red Wingsi noorteklubis Grand Rapids Griffins, saades kirja kaks väravat ja 20 väravasöötu.

2020. aasta oktoobris asus ta laenulepingu alusel mängima Rootsi kõrgliiga klubis Rögle. Hooajal 2020–21 lõi ta Rootsi kõrgliigas seitse väravat ja andis 21 väravasöötu ning oli selle resultatiivseim noormängija liigas. Röglega jõudis ta samal hooajal Rootsi meistrivõistlustel finaalil, kus kaotati Växjö Lakersile. Seider valiti hooaja lõpus liiga hooaja parimaks kaitsemängijaks.

NHL-is debüteeris Seider 14. oktoobril 2021 mängus valitseva Stanley karika võitja Tampa Bay Lightningi vastu ja andis selles mängus kaks väravasöötu. Esimese värava lõi ta NHL-is sama aasta 6. novembril mängus Buffalo Sabresi vastu, tuues lisaajal Red Wingsile 4:3 võidu.

Seider osales Saksamaa jäähokikoondise koosseisus 2019. aasta maailmameistrivõistlustel, kus lõi kaks väravat. 2020. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel jäi ta Saksamaa võistkonnaga oma alagrupis viimaseks. 2021. aasta maailmameistrivõistlustel valiti Seider turniiri parimaks kaitsemängijaks ja turniiri sümboolsesse koosseisu.

Viited

Välislingid 
 Moritz Seider NHL.com lehel
 Moritz Seider hockeydb.com lehel

Saksamaa jäähokimängijad
Detroit Red Wingsi mängijad
Sündinud 2001
Marco Rosa

Marco Rosa (sündinud 15. jaanuaril 1982 Scarborough's Ontario provintsis) on Kanadas sündinud Itaalia jäähokimängija, kes mängib keskründajana Alpide Jäähokiliiga klubis Asiago Hockey 1935.

Aastatel 200–2004 mängis ta USA-s Merrimack College'i jäähokimeeskonnas.

2001. aastal valis Dallas Stars ta NHL-i draftis 255. valikuna, kuid NHL-is ei ole ta oma karjääri jooksul kunagi mänginud. Aastatel 2005–2012 mängis ta põhiliselt American Hockey League'i klubides.

Hooajal 2012–13 mängis ta Soome kõrgliiga klubis Espoo Blues. Aastatel 2013–2016 mängis ta Saksamaa kõrgliiga klubis Wolfsburgi Grizzlys. Hooajal 2016–17 mängis ta Saksamaa kõrgliigas Krefeld Pinguine'i meeskonnas.

Alates hooajast 2017–18 on ta mänginud Asiagos. 2018. aastal tuli ta klubiga Alpide Jäähokiliiga võitjaks.

Itaalia jäähokikoondise koosseisus on Rosa osalenud 2019. ja 2021. aasta maailmameistrivõistlustel.

Välislingid 
 Marco Rosa hockeydb.com lehel

Itaalia jäähokimängijad
Sündinud 1982
Keutschach am See

Keutschach am See (sloveeni: Hodiše ob jezeru) on vald Austrias Kärnteni liidumaa Klagenfurti maaringkonnas.

Vald asub Wörthersee järve ja Pyramidenkogeli mäe (põhjas) ning Sattnitzi mäestiku tippude (lõunas) vahelises liustikuorus. See asub Keutschacher See idakaldal, u. 15 km Klagenfurtist läänes. Teised naaberjärved on Hafnersee, Baßgeigensee ja Rauschelesee. Suured oruosad moodustavad 1970. aastast maastikukaitseala.

Rahvastik 

2001. aasta rahvaloenduse järgi olid 5,6% rahvastikust Kärnteni sloveenid.

Ajalugu 

Chodesachi Kärnteni hertsogkonnas on esmakordselt mainitud 1150. aasta dokumendis. Mõisad olid Keutschachi aadliperekonna esivanemate asukoht, dokumenteeritud 1299. aastast, kelle märkimisväärseim võsu oli Leonhard von Keutschach (u.1442–1519), Salzburgi peapiiskop 1495. aastast kuni oma surmani. 16. sajandi algul püstitas dünastia renessansslossi, mis asendati hiljem naabrusesse barokkehitisega, mida kutsuti "Uueks lossiks" (Neues Schloss), valmis 1679. aastal ja ehitati 18. sajandil Orsini-Rosenbergi aadliperekonnna poolt ümber.

Sajandeid oli põllumajandus enimviljeletud majandussüsteem, kuni suveturism 20. sajandil üha olulisemaks muutus. Tänapäeval on turism suurim sissetulekuallikas.

Sõpruslinn 

 Medea, Itaalia

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Jahor Šaranhovič

Jahor Aliaksandravič Šaranhovič (valgevene keeles Ягор Аляксандравіч Шаранговіч; sündinud 6. juunil 1998 Minskis) on Valgevene jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis New Jersey Devils.

Valgevene kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2016–17 Valgevene kuni 20-aastaste võistkonnas. Järgmisel hooajal debüteeris ta KHL-is Minski Dinamo meeskonnas. Hooajal 2017–18 lõi ta KHL-is neli väravat ja andis kaheksa väravasöötu.

2018. aastal valis Devils ta NHL-i draftis 141. valikuna. 2018. aasta juulis sõlmis ta Devilsiga kolmeaastase lepingu. Aastatel 2018–2020 mängis ta kaks hooaega American Hockey League'is New Jersey Devilsi noorteklubis Binghamton Devils.

2020. aasta juulis naasis ta laenulepingu alusel Minski Dinamo. 34 liigamänguga lõi ta hooajal 2020–21 KHL-is 17 väravat ja andis kaheksa väravasöötu.

NHL-is debüteeris Šaranhovič 14. jaanuaril 2021 mängus Boston Bruinsi vastu. Esimese värava lõi ta oma teises mängus 16. jaanuaril, kui kohtuti taas Bruinsiga. Hooajal 2020–21 lõi ta NHL-is kokku 16 väravat, millega oli sel hooajal Devilsi paremuselt kolmas väravakütt. Esimese kübaratriki tegi ta NHL-is 2. aprillil 2022 mängus Florida Panthersi vastu.

Valgevene jäähokikoondise koosseisus on Šaranhovič osalenud kolmedel maailmameistrivõistlustel, esmakordselt 2017. aastal.

Viited

Välislingid 
 Jahor Šaranhovič NHL.com lehel
 Jahor Šaranhovič hockeydb.com lehel

Valgevene jäähokimängijad
New Jersey Devilsi mängijad
HK Minski Dinamo mängijad
Sündinud 1998
Aggteleki karst

Aggteleki karst (ungari Aggteleki-karszt) on piirkond Kesk-Euroopas Ungaris, osa Karpaatidest.

Geopoliitiliselt ja geograafiliselt on see Põhja-Ungari keskmäestikust. Geoloogiliselt ja orograafiliselt on see osa Slovaki maagimäestikust, olles sealse Slovaki karsti jätkuks Ungari aladel. Tegemist on Ungari alade kõige jahedama piirkonnaga.

Mäestiku alal paikneb aastal 1985 moodustatud Aggteleki rahvuspark. Aastast 1995 on see koos Slovaki karstiga UNESCO maailmapärandi nimistus. Piirkonda jääb ka 26 kilomeetri pikkune Baradla koobas.

Piirkond on olnud pikka aega asustatud. Intensiivne inimtegevus on täielikult hävitanud algse taimkatte, ent ühtlasi on see muutnud ka sealse maastiku mosaiikseks. Metsade puudumine on muutnud ala äärmiselt mitmekesise mikrokliimaga piirkonnaks, kus vahe varjatud lohkude ja põikesepoolset nõlvade kasvutingimuste vahel on väga suur. Nõnda on ala kujunenud üheks Ungari liigirohkeimaks piirkonnaks. Karst on Ungari suurima metsistepopulatsiooni elupaigaks.

Imetajatest on seal levinuimad nahkhiired, kes leiavad sealsetest koobastest ohtralt sobivaid elupaiku. Suurematest imetajatest on sinna asustatud hunti ja ilvest, juhukülalistena satuvad sinna ka pruunkarud.

Geoloogia 

Sealsed lubjakivid on moodustunud Triiases.

Piirkonna läänepiiri on raske määratleda. Tüüpiline avakarsti piirkond läheb lisanduva setetest kattekihi tõttu üle maa-aluste karstinähtuste vööndiks, ku kattekiht veel paksemaks muutub, lõppevad ka karstinähtused, kuigi lubjakivi kihid jätkuvad läänes veel kaugemalegi.

Tegemist on äärmiselt keeruka geoloogilise ajalooga piirkonnaga. Ala on keerukas stratigraafiliselt, kuna sealsed kihid on sageli isegi lähedastes piirkondades täielikult erineva kujunemislooga. Tegemist on ka alaga, kus teineteisel lasuvad mitmed erinevad pealenihked.  Piirkonnas võib täheldada jälgi kolmest erinevast pealenihkest. Hilisem erosioon on pealenihkekihtidest suure osa eemaldanud, mis muudab täpse ülevaate saamise piirkonna geoloogilisest arengust võimatuks. Teada on, et tekkelt on ala seotud Slovaki maagimäestiku kujunemisega, ent Rudabánya ümbruse mäed on sinna sattunud laamade liikumisel, paiknedes piki endist murrangut põhja poole ümber.  Vanimad avanduvad kivimid pärinevad Paleosoikumi ja Mesosoikumi üleminekuajast, olemuselt on need molass. Kogu seda ala katavad põhjapoolsetelt aladelt pärit jõelise koomusega setted, mis kanti sinna Pannoonia mere perioodil ja selle taandudes.

Viited

Ungari geograafia
Pyramidenkogel

Pyramidenkogel on mägi Austria Kärnteni liidumaal. See paikneb Wörtherseest lõunas ja on Maria Wörthi linna lähedal, piirkonnas, mis on piiriks saksa ja sloveeni keele kõnelejate vahel. Sloveenias on mägi tuntud kui Jedvovca. Mägi on olnud turismisihtkoht vähemalt 19. sajandi lõpust. Vaadet selle tipust on mainitud Karl Baedekeri 1879. aasta Ida-Alpide reisijuhis.

Ehitised mäel

Esimene ehitis ja rist 

Puidust vaateplatvorm ehitati 1950. aastal, samuti rist, mis meenutas Esimese ja Teise maailmasõjaa surmasid ning "mägede ohvreid". Rist pühitseti 20. augustil 1950. Iga-aastast "Trausteinmesset", erilist missat, peetakse suve lõpus.

Esimene Pyramidekogeli torn (1968–2012) 

54 m terasest ja betoonist vaate- ja ringhäälingutorn, Pyramidenkogeli torn, ehitati aastatel 1966–1968 ja oli "Rough Guide to Austria" järgi tuntud "futuristlik" turismisihtkoht; Lonely Planet nimetab seda "avangardiks". 2008. aastal, viimasel suvehooajal enne uue ehitise ehitamist, tervitas torn viiemiljondetat külastajat. Torn lammutati lõplikult 12. oktoobril 2012.

Praegune torn (2013 – tänapäev) 

2006. aasta juulis plaaniti olemasolev torn lammutada ja asendada uue ehitisega, mitmeotstarbelise tegevuskeskusega, mis kiideti heaks 2007. aastal ja mille jaoks eraldas Kärnteni valitsus 2008. aastal 10 miljonit eurot. Uue kujunduse konkurss algas 2007. aastal; konkursi võitis Klaura & Kadeni arhitektuuribüroo. Ehitamine pidi algama 2008. aasta lõpul ja vana torn pidi langema 2008. aasta oktoobris, kuid see lükati edasi ning rahalised ja poliitilised raskused takistasid uue ehitamist. Lammutamine oli plaanitud 2010. aasta septembriks, kuid lükati uuesti edasi. Viimane avatud päev oli 30. septembril 2012 ja esimene torn lammutati 12. oktoobril 2012.

Uut 2013. aastal valminud torni kirjeldas Dietmar Kaden kui "Himmelsleiter aus gestapelten Ellipsen", virnastatud ellipsitest valmistatud taevareppi, ja see peab toimima kui "Leuchtturm der Holzbranche", puidutööstuse tuletorn. Nime üle pole otsustatud; Markus Klaura on välja pakkunud "Isis Noreia", jumalannadele Isis ja Noreia (viimane germaani jumalus, Isise rooma vaste).

Uus torn on ehitatud puidust ja terasest. 100 meetri kõrgusena on see maailma kõrgeim puidust vaatetorn. Klagenfurdi arhitektid Markus Klaura ja Dietmar Kaden ning ehitusinsener Markus Lackner Villachist on projekteerinud struktuuri, millel on külastajate platvorm kõrgusel 83 m, kohvik kõrgusel 70 m ja 66 m pikkune liumägi (pikim Euroopas). Torn on PEFC-sertifitseeritud.
Keutschachi järv

Keutschachi järv (Keutschacher See, sloveeni Hodiško jezero) on järv Austrias Kärnteni liidumaal. See on Kärntenis suuruselt kuues. Seal on neoliitikumi asulakoht, mille 1864. aastal avastas Ferdinand von Hochstetter.

Järv asub samanimelises nõos, mille moodustas Draugletscheri lisajõgi, mis järgib tektoonilist riket. Järv oli minevikus palju suurem, nagu tõendavad ulatuslikud sood järvest idas ja põhjas.

Järv on pikliku ovaalse kujuga. Läänes asub laht, millesse suubuvad lisajõed. Idas on kitsas poolsaar, mis ulatub u. 400 m järve. Järve keskel on madalik, kus vesi on ainult 1,6 m sügav, kuid läheduses saavutab järv maksimaalse sügavuse 15,6 m. Poolsaar ja madalikud on osa kaljuharjast, mis kulgeb järve põhjas edela-kirde suunas.

Järve läänekaldal on ulatuslikud setted, osa Hafnersee poole ulatuvast liivasest nõmmest, mis kaetud tarna ja pillirooga. Siin on ka väike tiik, "Moorteich."

Järve valgla pindala on 28,4 km². Sellest u. 54% on metsane, 30% põllumajandusmaa, 6% veekogud ja ülejäänu arendatakse asulateks või puhkealadeks.

Kasutamine 

Peale põhjakalda asuvb enamik järve osi ja selle valgla Keutschachi järve oru looduskaitsealal. Järve ennast ja sellega seotud kalapüüki hallatakse aga eraviisiliselt ning järv on populaarne suplus- ja kalastuspaik.

Lõunakaldal on kaks nudistide laagripaika mahutavusega kuni 3000 külalist.

Vaielamud 

Järve madalikul on umbes 6000 aasta tagused vaielamute jäänused, mis näivad olevat olnud kasutuses u. 300 aastat. See on üks vanimaid nelja posti perioode Kesk-Euroopas. Sel ajal võis järve veetase olla umbes 1,5 m madalamal kui praegu, nii et see küla oleks asunud saarel.

Asula hõlmab kahte tüüpi maju: mudaseintega palkmajad ja vitstest puitmajad. Konstruktsioonide ehitamiseks kasutatud puit on väga erinev. Dendrokronoloogia näitab, et ehitamisel kasutatud kaks tammepuust tüve pärinevad aastatest 3947 ja 3871 eKr. Teiste leidude radiomeetrilised andmed annavad väärtused vahemikus 4340-3780 eKr.

Asulast leitud savikeraamika on Lasinja-Kanzianibergi tüüpi, tavaline Doonau eneoliitikumi asulatele. On tõendeid vase sulatamise kohta, kuid tõendeid tuleb veel rahuldavalt dateerida.

Toidujääkide hulgast leitud loomaluud viitavad sellele, et elanike liha pärines peamiselt ulukijahist; 59% on punahirvest. Veiste luud moodustavad samuti olulise osa leidudest (13%).

Austria järved
2021. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused

2021. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused olid 85. jäähoki maailmameistrivõistlused. Võistlused toimusid 21. maist 6. juunini 2021 Lätis, Riias. Osales 16 meeskonda. Maailmameistriks tuli Kanada alistades finaalis valitseva maailmameistri Soome lisa-aja järel 3:2.

Algselt pidi turniiri korraldama Läti koos Valgevenega, kuid 18. jaanuaril 2021 otsustas IIHF, et Valgevenes mänge ei toimu. Otsuse põhjuseks oli Euroopa Parlamendi liikmete, Läti valitsuse ja mitmete organisatsioonide protest seoses 2020. aasta Valgevene meeleavaldustega.

Nõrgemasse divisjoni langejaid sel aastal ei selgitatud. Esmakordselt pärast praeguse võistlusformaadi kasutusele võtmist ei pääsenud veerandfinaali Rootsi koondis.

Osalenud meeskonnad

Võistlusareenid

Alagrupiturniir

A-alagrupp

B-alagrupp

Väljalangemismängud

Statistika 

Resultatiivsemad mängijad

Allikas: IIHF.com.

Parimad väravavahid
Väravavahid, kes mängisid oma meeskonna mängudest vähemalt 40%.

Allikas: IIHF.com</small>

Auhinnad 
 Väärtuslikum mängija:  Andrew Mangiapane
 Parim väravavaht:  Cal Petersen
 Parim kaitsja:  Moritz Seider
 Parim ründaja:  Peter Cehlárik

Turniiri sümboolne koosseis
 Väravavaht:  Juho Olkinuora
 Kaitsjad:  Moritz Seider /  Korbinian Holzer
 Ründajad:  Andrew Mangiapane /  Conor Garland /  Liam Kirk

Medalivõitjad

Vaata ka 
 2021. aasta jäähoki maailmameistrivõistluste koosseisud

Viited

Välislingid

 Võistluste koduleht

Jäähoki maailmameistrivõistlused
2021. aasta spordis
Mazozoli vald

Mazozoli vald (läti keeles Mazozolu pagasts) on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Meņģele ja Taurupe vallaga, Madona piirkonna Ērgļi vallaga ning Cēsise piirkonna Zaube ja Kaive vallaga.

Valla pindala on 97 km². 2011. aasta seisuga elas seal 562 inimest. Nende seas oli 523 lätlast, 15 venelast, 5 valgevenelast, 8 ukrainlast, 3 poolakat ja 6 leedulast. Valla keskuseks on Līčupe küla. Vallamaja asub aadressil Rīgas iela 5, vallavanem on Dzintars Žvīgurs.

Vald asub Vidzeme kõrgustiku piiril. Kõrgeim koht on Eglīškalns (205,6 m). Vallas voolavatest jõgedest suuremad on Ogre jõgi ja selle lisajõgi Līčupe jõgi.

Valla maadel asus varem Mazozoli mõis, mille pindala oli 1920. aasta maareformi eel 420 hektarit.  Sealsed alad kuulusid varem Ogre valda.

Aastal 1945 moodustati Ogre vallas Ogre ja Mazozoli külanõukogud. Vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Mazozoli külanõukoguga likvideeritav Ogre külanõukogu. Aastal 1963 liideti sellega osa  Ogreslīči ja Taurupe külanõukogude aladest, ent aastal 1977 arvati osa valla alasid Ogreslīči ja Sausnēja külanõukogude koosseisu. Aastal 1990 organiseeriti külanõukogu ümber vallaks. 2009. aastal liideti vald Ogre piirkonnaga.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Ogre linnamägi ja Baltiņi muinaskalmed ehk Kuradisüli. Pelīcēni muinaskalmed, Griguļkalnsi linnamägi, Ogre Jaanikünka hiiepaik, Vaukši keskaegne kalmistu ja Vaukši kirikuaseme hiiepaik.

Looduskaitse all on Roplaiņi saar ja veel kuus nimetut põlispuud. Valla keskosa jääb Ogre oru loodusparki.

Vallas on neli küla. Valla keskus Līčupe on staatusega vidējciems  ja seal oli 2021. aastal 261 elanikku. Vecogre on staatusega skrajciems. Staatusega mazciems on kaks küla: Mazozoli ja Ogresmuiža. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Ogre piirkond
Meņģele vald

Meņģele vald (läti keeles Meņģeles pagasts) on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazozoli, Madliena ja Taurupe vallaga, Madona piirkonna Sausnēja vallaga ning Aizkraukle piirkonna Bebri ja Irši vallaga.

Valla pindala on 90 km². 2011. aasta seisuga elas seal 570 inimest. Nende seas oli 534 lätlast, 16 venelast, 9 valgevenelast, 81 ukrainlast, 7 poolakat ja 2 leedulast. Valla keskuseks on Meņģele küla. Vallavanem on Ieva Jermacāne.

Vald asub Kesk-Läti madaliku ja Vidzeme kõrgustiku piiril, valla kirdeosa jääb Vidzeme kõrgustikule. Kõrgeim koht on Zvirgzdiņi mägi (143,5 m). Vallas voolavatest jõgedest suuremad on Ogre jõgi ja Lokmene.

Aastal 1935 oli valla pindala 89,5 km² ja seal oli 1244 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Meņģele ja Ogreslīči külanõukogud. Vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Ogreslīči külanõukoguga likvideeritav Meņģele külanõukogu. Aastal 1963 liideti Oškalni sovhoosi maad Mazozoli külanõukoguga, ent aastal 1977 arvati külanõukogu koosseisu osa Mazozoli külanõukogust ja likvideeritavast Plātere külanõukogust. Aastal 1990 organiseeriti Ogreslīči külanõukogu ümber vallaks ja nimetati ümber Meņģele vallaks. 2009. aastal liideti vald Ogre piirkonnaga.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Meņģele kirik ja hiiepaik Ģērķi Jumalamägi ehk Ģērķi Ohvrimägi. Kohaliku kaitse all on Meņģele keskaegne kalmistu ja Meņģele kalmistuvärava kabel.

Looduskaitse all on Ozlēni tamm, Tīreļi tammed, Branderi tamm, Ataugase tamm ja veel 15 nimetut põlispuud. Valla keskosa jääb Ogre oru loodusparki.

Vallas on kolm küla. Valla keskus Meņģele on staatusega vidējciems ja seal oli 2021. aastal 264 elanikku. Staatusega mazciems on kaks küla: Gnēžas 15 elanikuga aastal 2008 ja Meņģeles muiža 12 elanikuga aastal 2008. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Ogre piirkond
Taurupe vald

Taurupe vald (läti keeles Taurupes pagasts) on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazozoli, Madliena, Meņģele ja Ķeipene vallaga ning Cēsise piirkonna Zaube vallaga.

Valla pindala on 126 km². 2011. aasta seisuga elas seal 833 inimest. Nende seas oli 786 lätlast, 25 venelast, 9 valgevenelast, 4 ukrainlast, 5 poolakat ja 3 leedulast. Valla keskuseks on Taurupe küla. Vallamaja asub aadressil Bērzu iela 6, vallavanem on Jānis Stafeckis.

Valla maadel asusid varem Aderkaši mõis ja Taurupe mõis. Esimese pindala oli 1920. aasta maareformi eel 1757 hektarit ja teise pindala 1105 hektarit. 1925. aastani kandis vald nime Aderkaši vald. 1935. aastal oli Taurupe valla pindala 85 km².

1945. aastal moodustati Taurupe vallas Taurupe ja Aderkaši külanõukogu. Vald likvideeriti 1949. aastal. 1954. aastal liideti Taurupe külanõukoguga likvideeritav Aderkaši külanõukogu, 1959. aastal aga Zaube külanõukogu Taurupe sovhoosi maad. 1963. aastal liideti Taurupe külanõukoguga Plātere külanõukogu Taurupe sovhoosi maad, ent Oškalni sovhoosi maad liideti Mazozoli külanõukoguga. 1990. aastal reorganiseeriti külanõukogu vallaks. 2009. aastal liideti vald Ogre piirkonnaga.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Aizpurvji muinaskalmed, Aderkaši linnamägi, kunstnik Vilhelms Purvītise elumaja ja Ozolēni muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Taurupe mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber, ait, park, teenijate maja ja Valge Maja nimeline mõisavalitseja maja), Aderkaši õigeusu kirik, Kalēji muinaskalmed ehk Kalmeküngas, Zvirgzdiņi muinaskalmed ning Pauņēni muinaskalmed ehk Katkuhauad.

Looduskaitse all on Taurupe Rambāse tamm, Lakstene hiidtamm, Tīsiņi tamm, Birznieki tammed, Kaļvi tammed ja Līčupe paljand, lisaks arvukalt nimetuid põlispuid. Valla kaguosa jääb Ogre oru loodusparki.

Vallas on seitse küla. Valla keskus Taurupe on staatusega vidējciems ja seal oli 2021. aastal 245 elanikku. Staatusega mazciems on kuus küla: Aderkaši 15 elanikuga 2008. aastal, Bēvulēni, Dreimaņi, Lakstene 10 elanikuga 2000. aastal, Zvaigznītes ja Virticēni. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Ogre piirkond
Līčupe

Līčupe (vanasti ka Braki) on küla Lätis Ogre piirkonnas, Mazozoli valla halduskeskus. Asula asub merepinnast 125 meetri kõrgusel Līčupe jõe ääres ja jääb piirkonna keskusest Ogrest 62 ning Riiast 98 kilomeetri kaugusele.

Külas on põhikool, kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu.

Asula tekkis nõukogude perioodil Līčupe raudteepeatuse ja endise Līčakrogsi kõrtsi juurde kui külanõukogu halduskeskus ja Oškalnsi (aastast 1989 Līčupe) sovhoosi keskasula. Aastal 1937 rajati küla aladele Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteele Līčupe raudteepeatus, mis suleti aastal 2009.

Aastal 2008 oli külas 310 elanikku, aastal 2018 oli elanikke 283. Aastal 2021 oli elanikke 261.

Viited

Ogre piirkond
Läti külad
Krumpendorf am Wörthersee

Krumpendorf am Wörthersee (sloveeni: Kriva Vrba) on vald Austria Kärnteni liidumaa Klagenfurdi maaringkonnas.

Krumpendorf asub piki Wörthersee põhjakallast, mis on Kärnteni suurim suplusjärv. Pindalalt on vald väikseim Kärntenis. Idas külgneb see liidumaa pealinna Klagenfurdiga. Krumpendorfi võib jõuda läbi kahe liiklussõlme Süd Autobahnilt (A2) Viinist Villachisse ja Itaalia piirile.

Vallaosad on Pritschitz (Pričiče), Krumpendorf, Drasing ja Gurlitsch II.

Ajalugu 

Algne nimi Chrumpendorf pärines tõenäoliselt kohalikust tähistusest krumpe Felfer (sloveeni: vrba), s.o. "kõver paju". Drasingi lossi, mis asus põhjapoolsel mäenõlval, mainiti esmakordselt 1284. aastal, see võis olla lähedalasuva Moosburgi (Arnulfi loss) Kaiserpfalzi välise kvartali asukoht. Kunagise maapiirkonna muudab selle maaliline paik tänapäeval Krumpendorfi populaarseks sihtkohaks päevareisijatele ja turismikuurortile. 1740. aastal valminud barokse Krumpendorfi lossi kõrval on paikkonna üldilmes mitu luksuslikku hotelli ja mõisa, mis on ehitatud tüüpilises fin-de-siècle 'Wörthersee stiilis'.

Nime lisand am Wörther See lisati kohaliku omavalitsuse otsusega 1987. aastal, 2012. aastal muudeti am Wörtherseeks.

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Raman Pratasievič

Raman Dzmitryjevič Pratasievič (valgevene Раман Дзмітрыевіч Пратасевіч; vene Роман Дмитриевич Протасевич; sündinud 5. mail 1995) on Valgevene ajakirjanik ja poliitiline aktivist.

Elukäik ja tegevus
Sündis Minskis sõjaväeohvitseri perekonnas. Isa töötas Valgevene Sõjaväeakadeemia ideoloogilise töö osakonnas vanemõppejõuna ja oli Lukašenka-meelne.

6. juulil 2011 vahistati Lukašenka-vastasel nn vaikival meeleavaldusel. Selle tulemusena heideti ta välja BNTU lütseumist (jätkas õpinguid Minski 94. keskkoolis) ja ajutiselt ka oma vanematekodust. Pärast seda liitus valitsusvastase Valgevene Noorterindega. 2011–2012 opositsioonilise sotsiaalvõrgustiku administraator Vkontakte keskkonnas, mille eest 30. augustil 2012 vahistati. Süüks pandi valgevene punkbändi Ljapis Trubetskoi tasuta kontserdi korraldamist Minskis.

Astus Valgevene Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonda, kuid visati peatselt poliitilistel põhjustel välja. Sõjas Donbassis töötas ukraina vabatahtlikest koosneva pataljoni Azov pressiteenistuses. 2015 asutas koos Stepan Putiloga Youtube'i kanali Nexta.

2017 sai süüdistuse registreerimata miitingu korraldamises Minski lähedal Kurapatõs, kuid mõisteti siiski kohtus õigeks (tal õnnestus kohut veenda, et viibis siis ülikoolis eksamil).

Pratasievič töötas Euroradio ajakirjanikuna septembrist 2018 kuni novembrini 2019. 2019. aasta novembris põgenes Poola seoses Łukašenka-vastase ajakirjaniku Vladimir Tšudentsovi vahistamisega 21. novembril 2019.2020. aasta jaanuaris esitas ta varjupaigataotluse Poola riigile. Poola keeldus asüüli andmast.

Ta oli Telegrami kanali Nexta peatoimetaja 2020 märtsist septembrini.

2020. aasta novembris esitasid Valgevene uurimisorganid talle süüdistuse kriminaalkoodeksi kolme paragrahvi alusel: massirahutuste organiseerimises, tegevuste organiseerimises, mis rikuvad raskelt ühiskondlikku korda, ning sotsiaalse vaenu õhutamises ametitegevuse käigus.

2020. aasta novembris lisas Valgevene KGB Pratasieviči terroristide nimekirja.

4. mail 2021 võttis Łukašenka P. isalt Dzmitry Pratasievičilt ohvitseri aukraadi.

Vahistamine

23. mail 2021 lendas ta koos elukaaslase Sofia Sapegaga Ryanairi liinilennul 4978 Ateenast Vilniusesse. Valgevene õhuruumis viibides sunniti lennuk Valgevene võimude poolt maanduma Minski lennujaamas, kus Pratasievič ja Sapega vahistati.

Viited 

Valgevene inimesed
Sündinud 1995
Isad ja pojad

"Isad ja pojad" (vene keeles "Отцы и дети") on vene kirjaniku Ivan Turgenevi romaan, mida on nimetatud ka esimeseks vene nüüdisromaaniks. Romaani kirjutas Turgenev aastatel 1860-61 ning see ilmus 1862. aastal.

Ajastu taust 
Romaani tegevus algab pool aastat enne seda, mil Londonis ilmus Charles Darwini evolutsiooniõpetuse teos “Liikide tekkimine”. Kaks aastat varem oli Aleksander II loonud töörühma, mis valmistas ette pärisorjuse kaotamist Venemaal. Romaani “Isad ja pojad” käsikiri valmis 1861. aasta kesksuvel, mil keisri manifesti teatavakstegemisest oli möödunud umbes neli kuud. Samal ajal kirjutas Turgenev oma sõbrale Pavel Annenkovile, kuidas talupojad saavad kogu asjast aru vaid niipalju, et ihunuhtlust enam pole.

Romaani tegelaste, kahe eakaaslase murdeiga jääb 1848. aasta uue Kolmanda Prantsuse revolutsiooni aegadesse, nende ülikooliõpingud aga perioodi, mil Venemaa väljus Nikolai I süngest seitseaastakust (1848–1855).

Sisu 
Romaani peategelased on meditsiinitudeng Jevgeni Bazarov oma sõbra, äsja Peterburi ülikooli lõpetanud Arkadi Kirsanoviga. Kirsanov usaldab Bazarovi arvamusi ning oma nägemust oludest otseselt ei avalda. Uuendusmeelsetele noortele ehk poegadele vastandub ortodoksne vanem põlvkond ehk isad, keda esindavad mõisnik Nikolai Kirsanov ja tema vend Pavel ning jumalale ja pojale pühendunud erruläinud sõjaväekirurg, orjapidajast mõisnik Vassili Bazarov.

Jevgeni Bazarov kohtub kuberneri ballil Anna Odintsovaga, kellesse armub, aga ei leia neiu poolehoidu. Bazarov ja Kirsanov sõidavad poega igatsevate vanemate juurde Bazarovite mõisa, kuid ei suuda seal leppida nende iganenud ja vananenud mõtteviisidega. Noored kohtuvad seejärel Kirsanovite mõisas Arkadi vanematega ning Bazarov satub nendega konflikti. Jevgeni Bazarov kohtub Anna Odintsovaga ja vabandab oma varasema tunnete avaldamise pärast. Anna võtab vabandused vastu. Jevgeni lahkub lõplikult Arkadist ning jääb oma vanemate juurde. Ta aitab oma kirurgist isa haigete ravimisel, kuid nakatub tüüfusesse surnud isiku lahkamisel ning sureb veremürgitusse. Enne surma kutsub ta Anna enda juurde, kelles ärkab inimsus ja julgus tunnistada oma tundeid, olgugi, et nüüdseks juba hilja. 

Kui romaan algab rõõmsa, kuid samas nukra ootusega, kus vanemad ootavad oma armastatud poega, siis lõpeb see südantlõhestava stseeniga, kus kaks vanainimest tulevad poja hauale.

Ilmunud Eestis
1936, Tartu, kirjastus Loodus, tõlkinud Marta Sillaots
1949, Tallinn, kirjastus Ilukirjandus ja Kunst, tõlge M.Sillaots
1991, Tallinn, kirjastus Eesti Raamat, tõlge M.Sillaots ja Evi Puskar
2007, Madrid, sari Romaaniklassika, tõlge M.Sillaots ja E.Puskar

Lavastused Eestis
1985, Eesti Draamateater, lavastaja Raivo Trass
2002, Tallinna Linnateater, lavastaja Adolf Šapiro

Viited 

Vene romaanid
Ivan Turgenevi teosed
1862
Krape vald

Krape vald (läti keeles Krapes pagasts) on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Madliena ja Lēdmane vallaga, Aizkraukle piirkonna Aizkraukle, Bebri, Skrīveri ja Koknese vallaga.

Valla pindala on 72,5 km². 2011. aasta seisuga elas seal 695 inimest. Nende seas oli 632 lätlast, 47 venelast, 4 valgevenelast, 6 ukrainlast ja 5 leedulast. Valla keskuseks on Krape küla. Vallavanem on Inese Sandore.

Vallas asub piirkonna suurim järv Lobe järv. 41% valla pindalast katab mets.

Praeguse valla aladel asusid varem Krape ja Viskāļi valdade maad. Aastal 1935 oli Krape valla pindala 56,6 km² ja seal oli 989 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Krape külanõukogu, mis likvideeriti aastal 1947. Vald likvideeriti ja külanõukogu taastati aastal 1949. Aastal 1964 liideti Krape külanõukoguga Viskāļi külanõukogu Lenini kolhoosi maad. Aastal 1977 arvati külanõukogu koosseisu osa likvideeritavast Plātere külanõukogust. Aastal 1990 organiseeriti külanõukogu ümber vallaks. 2009. aastal liideti vald Ogre piirkonnaga.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Siliņi muinaskalmed ja Aulaki muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Krape õigeusu kirik, Krape luteri kirik, Krape mõisa hoonetekompleks (sealhulgas aedniku maja, teenijate maja ja park), Lejasoķēni muinaskalmed, Ādmiņi keskaegne kalmistu, Rogase keskaegne kalmistu ja Šultese keskaegne kalmistu.

Looduskaitse all on Vilciņi tamm, Stūrīši mänd, Krape tammed, Krape esimene kask, Kaļvi tammed, Piegāžese tamm, Staši tamm ja veel kaksteist nimetut põlispuud. Valla põhjaosa jääb osaliselt Ogre oru loodusparki, osaliselt aga Vērene soode hoiualale.

Vallas on neli küla. Valla keskus Krape on staatusega vidējciems ja seal oli 2021. aastal 172 elanikku. Teine sama staatusega küla on Lobe 70 elanikuga aastal 2008. Staatusega mazciems on kaks küla: Krapes muiža 20 elanikuga aastal 2008 ja Veckrapes Kalns. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Ogre piirkond
Krape

Krape (ka Veckrape) on küla Lätis Ogre piirkonnas, Krape valla halduskeskus. Asula asub merepinnast 90 meetri kõrgusel Lobe jõe ääres ja jääb piirkonna keskusest Ogrest 44 ning Riiast 80 kilomeetri kaugusele.

Külas on põhikool, rahvamaja, postkontor ja raamatukogu. Nii Krape õigeusu kirik kui ka Krape luteri kirik on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Asula rajati nõukogude perioodil Krape mõisa lähistele vallakooli ja kirikute juurde kui külanõukogu halduskeskus ja Lenini kolhoosi keskasula.

Aastal 2018 oli külas 177 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 172.

Viited

Ogre piirkond
Läti külad
Lobe järv

Lobe järv (ka Viskāļi järv, läti keeles Lobes ezers) on järv Lätis Ogre piirkonna Krape vallas. Järv piirneb Aizkraukle piirkonna Bebri ja Koknese vallaga.

Järv on eutrofeerunud ja peaaegu täielikult kinni kasvanud. Kolmandikku järvest katab kõrge veetaimestik - kaislad, pilliroog ja kõrkjad. Talvisel ajal põhjustab lagunev taimestik veekogu ummuksile jäämist, mistõttu järv ei ole kaladele hea elupaik.

Järve põhja katab mitme meetri paksune mudakiht, mille all lasub ligi 3,5 meetri paksuse kihina sapropeel. Kevadel tõuseb järve veetase kuni kahe meetri võrra. Järvest voolab välja Lobe jõgi, mille väljavoolu reguleeriti aastail 1926-1927 ja 1951-1953. Selle tagajärjel alanes järve veetase ja kahanes ka selle pindala. Kaldad on madalad ja paljudes kohtades soostunud.

Viited

Läti järved
Ogre piirkond
Madliena vald

Madliena vald (läti keeles Madlienas pagasts) on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Krape, Taurupe, Laubere, Ķeipene, Meņģele ja Lēdmane vallaga ning Aizkraukle piirkonna Bebri vallaga.

Valla pindala on 168 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1750 inimest. Nende seas oli 1644 lätlast, 67 venelast, 10 valgevenelast, 8 ukrainlast, 8 poolakat ja 6 leedulast. Valla keskuseks on Madliena küla. Vallavanem on Jānis Siliņš.

Vald asub Kesk-Läti madalikul. Kõrgeim koht on Kukase mägi (140 meetrit). Suuremad jõed on Ogre jõgi ja Lokmene. Suurim soo on Vērene soo (488 ha).

Vald tekkis 18. sajandil, mil Lielāmuiža mõisa maadele rajati Lielo vald. Aastal 1897 liideti sellega Vērene ja Zādzene mõisavallad. Aastal 1920 aset leidnud agraarreformi eel oli Lielāmuiža mõisa pindala 1350 ha, Zādzene mõisa pindala 1377 ha, ent Vērene mõisale kuulus 1471 hektarit maad. Aastal 1925 nimetati Lielo vald ümber Madliena vallaks. Aastal 1935 oli Madliena valla pindala 140 km² ja seal oli 1550 elanikku.

Aastal 1945 moodustati vallas Madliena, Vērene ja Zādzene külanõukogud, ent aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti Madliena külanõukoguga likvideeritav Jaunķeipene külanõukogu, aga aastal 1954 likvideeritav Zādzene külanõukogu. Aastal 1977 arvati külanõukogu koosseisu osa likvideeritavast Plātere külanõukogust. Aastal 1990 organiseeriti külanõukogu ümber vallaks. 2009. aastal liideti vald Ogre piirkonnaga.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Madliena luteri kirik, Plātere linnamägi, Uženi linnamägi, Ūsiņi muinaskalmed ja Šķebiņi muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Lielāmuiža mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber, kaks lindlat ja ait), Vērene mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber, kupja maja, ait ning park), Kalnozoli muinaskalmed, Robežnieki muinaskalmed, Kultuurimaja Austrums ja Madliena kiriku keskaegne kalmistu.

Looduskaitse all on Spundese tammed, Spundese pärnad, Vecuženi tamm, Ķeiteni tamm, Ilzēni jalakas, Krijdebeņese tammed, Mākani tamm, Bajāri tamm, Dambenieki künnapuu, Groziņi tammed, Vērīši tammed, Steķi tamm, Avotiņi tamm, Avotiņi vaher, Zīlēni tammed, Mārītese tamm, Putriņi tamm, Kalnozoli tamm, Kalnozoli pärnad, Čakari tammed, Purmaļi männid, Vanagi tamm, Vanagi mänd, Lauri tammed, Akmentiņi tamm, Vāķēni tamm, Valteri tamm, Zēžase tamm, Spundese hiidmänd, Spundese vaher ja Vērene mõisa allee. Lisaks kasvab vallas arvukalt nimetuid põlispuid. Valda läbib Ogre oru looduspark, valla lõunaosa jääb Vērene soode hoiualale. Vallas asub Vērene jalakate ja künnapuude metsa hoiuala pindalaga 48 hektarit.

Vallas on seitse küla. Valla keskus Madliena on staatusega lielciems ja seal oli 2021. aastal 719 elanikku. Kaks küla on staatusega vidējciems: Plātere 141 elanikuga aastal 2007 ja Zādzene 86 elanikuga aastal 2008. Staatusega mazciems on neli küla: Lielāmuiža, Silamuiža, Vecķeipene 40 elanikuga aastal 2008 ja Vērene 38 elanikuga aastal 2008. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Ogre piirkond
Vetterli M1870

Vetterli M1870 on Itaalia vintpüss, mis oli aastatel 1870–1887 Itaalia sõjaväe teenistusvintpüss. See asendati sama relva mudeliga Vetterli-Vitali M1870/87. M1870 on ühelasuline poltlukustusega vintpüss, mis kasutab 10.4 mm Vetterli kesktulepadruneid. Alguses kasutati musta püssirohtu, hiljem suitsuta püssirohtu. Itaalia M1870 valmistati Šveitsi Vetterli kadetivintpüssi eeskujul. Šveitsi Vetterli kasutas kesktulepadrunite asemel ääretulepadruneid.

Pildid

Vintpüssid
Itaalia relvad
Toyotomi Hideyoshi

Toyotomi Hideyoshi (17. märts 1537 – 18. september 1598) oli Jaapani samurai ja daimjo. Teda loetakse teiseks kolmest Jaapani "Suurest Ühendajast".

Elulugu 
Hideyoshi sündis 1537. aastal Owari provintsis Yaemoni-nimelise lihtsõduri pojana, aadlipäritolu tal puudus. Aastast 1568 teenis ta Oda Nobunaga vägedes, kes oli tema võimekust ning arukust märganud. Madalast päritolust hoolimata paistis Hideyoshi silma suurepärase strateegina – teda edutati mitu korda ning lõpuks oli ta üks Nobunaga tähtsaimatest väepealikest. Pärast viimase surma püüdis Hideyoshi oma isanda mõrva korraldaja Mitsuhide kinni ning alistas ta, seejärel aga sõlmis rahu Mori suguvõsaga, kellega Nobunaga sõdinud oli. Samuti sekkus ta Nobunaga kahe ellujäänud poja tegemistesse – keskmise poja Nobutaka tappis Hideyoshi 1583. aastal koos noorima poja Nobukatsuga, kes Oda suguvõsa juhiks pretendeeris; selle püüdluse Hideyoshi aga nurjas, lastes pärijana tunnustada hoopis Nobunaga esimese poja last Hidenobut, reaalsuses ise võimu teostades. Hideyoshi laskis endale muuhulgas omistada mitu legitimiseerivat tiitlit, sealhulgas asevalitseja oma, kuigi šoguniks ei saanud ta kunagi. 1590. aastate alguseks oli Jaapani taasühendamine tänu Hideyoshile suures osas lõpule jõudnud, ning seejärel pööras ta oma tähelepanu riigi kindlustamisele. Muuhulgas algatas ta kristluse laialdase represseerimise ning keelas religiooni täielikult. Oma elu viimastel aastatel täheldati Hideyoshi juures julmust ning suurushullustust, millist varem oli täheldatud Nobunaga juures – ta lasi koos perega hukata õepoja, keda kahtlustas enda vastu vandenõu sepitsemises, sama saatus ootas halbu uudiseid teatavad sõnumitoojad. Hideyoshi unistas oma viimastel aastatel ka Hiina vallutamisest ning üleaasialise impeeriumi loomisest, mis pidi algama Korea invasiooniga – seda üritas ta läbi viia 1592. aastal, kuid Hiina-Korea ühisväed lõid sissetungi tagasi. 1597. aastal alustatud uus katse luhtus samuti: Hideyoshi suri 1598. aastal haigusesse ning tema sõjategevusest nördinud väed pöördusid Jaapanisse tagasi.

Hideyoshi poliitikad 
Hideyoshi jätkas oma eellase Nobunaga algatatud maade ümberjagamise poliitikat – selle eesmärgiks oli ustavate vasallide paigutamine vähemustavate sekka ning viimased eraldada oma traditsioonilisest toetajaskonnast. Hideyoshi viis edasi ka relvade konfiskeerimist talupoegadelt, mis kulmineerus 1588. aasta niinimetatud "mõõgajahis". Relvade konfiskeerimise tagamõte oli vähendada nii talurahvaülestõusude võimalust kui ka talupoegade kasutamist vaenulike sõjapealike poolt sõjalise jõuna. Hideyoshi kinnitas ka talupoegade ja sõdalaste eristumise sotsiaalsete klassidena, andes välja "klasside püsivuse" määrused, kus keelati talupoegadel oma maalt lahkumine ning elukutse vahetamine ning samuraidel kohustati elada kindluslinnades. Kasutusele võeti ka kollektiivse vastutuse põhimõte, kus indiviidi kuritegude eest karistati tervet kogukonda. Hideyoshi viis edasi alustatud maaloendusi, ühikute standardiseerimise ning aastal 1590. viis läbi rahvaloenduse.

Viited 

Jaapani inimesed
Sündinud 1537
Surnud 1598