joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rahva Omakaitse

Rahva Omakaitse (lühendatult RO) oli Eestis kommunismimeelsetest vabatahtlikest 1940. aasta suvel moodustatud korrakaitseorganisatsioon.

Rahva Omakaitse (RO) moodustamise aluseks oli president Konstantin Pätsi poolt 5. juulil 1940 välja antud „Rahva Omakaitse korraldamise seadus“.

Ülesanded
Vastavalt "Rahva Omakaitse korraldamise seaduse paragrahvile 2 oli Rahva Omakaitse ülesandeks:
politseivõimude abistamine kodanike julgeoleku kaitsmisel siseministri poolt määratud ulatuses;
oma liikmeile sõjalise õppuse ja kasvatuse andmine ning nende kultuurilise ning kehalise kasvatuse arendamine;
muude ülesannete täitmine, mis seadustega, määrustega või siseministri korraldustega temale pannakse.

Tegevus ja struktuur 
Rahva Omakaitse organisatsioon moodustati pärast Juunipööret Eesti Vabariigi Presidendi Konstantin Pätsi poolt 5. juulil 1940 allkirjastatud dekreedi "Rahva Omakaitse korraldamise seaduse" alusel. RO jagunes territoriaalseteks ringkondadeks, mille piirid kattusid seniste politseiprefektuuride omadega. Vastavalt seadusele jagunes organisatsioon ringkondadeks, osakondadeks, jaoskondadeks ja rühmadeks:
Rahva Omakaitse Viljandi-Pärnu ringkond jne.
Rahva Omakaitse Viljandi-Pärnu ringkonna Pärnu osakond
Rahva Omakaitse Viljandi-Pärnu ringkonna Viljandi osakond jne. 

Tegevust juhtis Rahva Omakaitse Peastaap.

Esimene Rahva Omakaitse üksus loodi Toompea lossi valveks, 21. juuni sündmuste käigus, vahtkond allus Toompea lossi uuele komandandile Viktor Feiginile. RO mehitas valvepostid ka Kadrioru lossis, Eesti Pangas ja Ametiühingute Keskliidu majas, Tallinna sadamasse, Ellamaa turbatööstusesse, Rotermanni tehastesse jm.

Organisatsiooni suuruseks loeti umbes 8000 liiget. Rahvasuus kutsuti organisatsiooni RO käesideme järgi kui "Röövlid Omavahel".

Rahva Omakaitse likvideeriti 1940. aasta 25. septembril pärast Eesti lõplikku annekteerimist NSV Liitu ja Eesti politsei likvideerimist. Politsei asemel moodustati Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat, mille koosseisu RO-lased liideti ja üle viidi.

Varustus 
Rahva Omakaitse liikmed olid sõjaliselt korraldatud, nad kandsid seaduse kohaselt vormiriideid, eraldusmärke ja relvi ning üksused pidid omama lippe. 

Rahva Omakaitse liikmetele loodi vorm, mis sarnanes Hispaania kodusõjas sõdinud kommunistlike vägede sõdurivormiga.

Juhtimine

Rahva Omakaitse üldjuht oli alates 21. juunist Eestimaa Kommunistliku Partei liige, Hispaania kodusõjas osalenud Karl Hansson. Üldjuhi kolm abi olid: poliit- ja kasvatustöö alal (Viktor Feigin), organisatsioonilise töö alal ja majanduse alal (Johannes Rahanik). RO peastaabi ülem oli alates 19. juulist major Johann Jako.

RO tegevust juhtis RO Peastaap, mille liikmed olid: Leonhard Klaaser, Karl Hansson, Viktor Feigin, Ilmar Paul, Aleksander Pirson, Arnold Brenner.

Vaata ka
 Nõukogude okupatsioon Eestis (1940–1941)
 Hävituspataljonid ja Hävituspataljonid Eestis

Viited

1940. aasta Eestis
Eesti NSV poliitika
Sisejulgeolek
Nõukogude okupatsioon Eestis (1940–1941)
Andres Põldmets

Andres Põldmets (enne eestistamist Andres Palkai; 23. august 1891 Pikru – 25. veebruar 1947) oli eesti vaimulik.

Ta sündis Viljandimaal, Tarvastu vallas, Pikrul kooliõpetaja perekonnas. Ta lõpetas aastal 1915 Kuressaares gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1915–1916 ja 1921–1927 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, oli EÜS-i vilistlane. Oli aastatel 1916–1918 Esimeses maailmasõjas, võttis osa Vabadussõjast. Ordineeriti 24. juunil 1928 õpetajaks.

Ta oli aastal 1928 Tartu praostkonna vikaarõpetaja, aastatel 1928–1937 oli ta Kõpu Peetri koguduse õpetaja. Aastatel 1937–1939 oli ta Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja, aastatel 1942–1946 Karja Katariina koguduse õpetaja.

Viited 

Karja Katariina koguduse vaimulikud
Kõpu Peetri koguduse vaimulikud
Pühalepa Laurentsiuse koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1891
Surnud 1947
Hermann Nirk

Hermann Nirk (ka Hermann Andreas Nirk; 26. aprill 1902 Tõrva – september 1979 Tammiste) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1924 Tõrva Gümnaasiumi (2. lennu). Aastatel 1924–1928 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, aastatel 1930–1931 usuteaduskonnas. Ordineeriti 14. detsembril 1949 peapiiskop Jaan Kiiviti poolt (koos Esra Rahula, Karl Tuvikese, Raoul Oki, August Ruusi, Eduard Salumäe ja Hartvig Helilaidiga aseõpetajaks.

Ta oli aastatel 1945–1949 Pühalepa Laurentsiuse koguduse jutlustaja, aastatel 1949–1956 oli ta sama koguduse aseõpetaja; lisaks hooldas ta aastatel 1951–1956 veel Reigi Jeesuse kogudust. Aastatel 1956–1957 oli ta Kodavere Mihkli koguduse õpetaja, pärast seda aastatel 1957–1968 Mehikoorma koguduse õpetaja, seejärel Käru koguduse õpetaja ja aastatel 1971–1974 Häädemeeste Miikaeli koguduse õpetaja. Ta jäi aastal 1974 emerituuri; emerituuris olles elas Pärnus, elu lõpus elas Tammistes hooldekodus, kus ta ka suri.

Hermann Nirk suri septembris 1979 ja ta saadeti ära 20. septembril 1979 Pärnu Eliisabeti kirikust Helme surnuaiale.

Viited 

Häädemeeste Miikaeli koguduse vaimulikud
Käru koguduse vaimulikud
Helme kalmistule maetud
Sündinud 1902
Surnud 1979
Esra Rahula

Esra Rahula (26. veebruaril 1926 Aranküla – 29. mai 2013 Rapla) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1945 hõbemedaliga Rapla Keskkooli. Seejärel õppis ta aastatel 1945–1946 Tallinna Polütehnilises Instituudis, kuid aastal 1946 asus ta õppima Usuteaduse Instituuti. Ordineeriti 14. detsembril 1949 peapiiskop Jaan Kiiviti poolt (koos Hermann Nirgi, Karl Tuvikese, Raoul Oki, August Ruusi, Eduard Salumäe ja Hartvig Helilaidiga) aseõpetajaks.

Ta oli aastatel 1948–1949 Juuru Mihkli koguduse jutlustaja, aastal 1949 oli ta Pilistvere Andrease koguduse jutlustaja (pastor Herbert Kuurme vastutusel); pärast ordineerimist oli ta aastatel 1949–1957 sama koguduse aseõpetaja. Aastatel 1957–1960 oli ta Torma ja Mustvee koguduse õpetaja. Aastatel 1960–1962 oli ta Kuressaare Laurentiuse ja Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja. Aastatel 1962–1991 oli ta Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, hooldades ka Järvakandi Peetri kogudust. Ta oli ka Ida-Harju praostkonna praost ja EELK Konsistooriumi assessor. Emerituuri jäi ta novembris 1991.

Tunnustused 
 1999 Rapla valla aukodanik
 2006 Valgetähe teenetemärk (IV klass)
 2006 EELK Teeneterist (II klass)

Esra Rahula koostatud raamatud 
 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 2, 1. ilmumisaja pühapäev - 5. paastuaja pühapäev: 12 jutlust: perikoopide IV rida; [eessõna: Peeter Karma]. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1993
 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 3., Paastumaarjapäev - 5, ülestõusmispühajärgne pühapäev: 11 jutlust; perikoopide IV rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1994
 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 4., Taevaminemispüha - 6, kolmainupühajärgne pühapäev: 11 jutlust: perikoopide IV rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1994
 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 6., 18. kolmainupühajärgne pühapäev - viimane pühapäev: 10 jutlust: perikoopide IV rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1994
 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 7., Advendiaja esimene pühapäev - teine ilmumisaja pühapäev: 12 jutlust: perikoopide V rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1994
 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 8., Kolmas ilmumisaja pühapäev - paastumaarjapäev: 11 jutlust: perikoopide V rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1994
 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 9., Neljas paastuaja pühapäev - neljas ülestõusmispühajärgne pühapäev: 11 tekstikäsitlust: perikoopide V rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1995
 Tekstikäsitlused jutluste koostamiseks. 10., Viies ülestõusmispühajärgne pühapäev - neljas kolmainujärgne pühapäev: 11 tekstikäsitlust: perikoopide V rida. Tallinn: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 1995

Viited

Välislingid 
 Esra Rahula: Jumal on mind memuaaride kirjutamisest vabastanud "Eesti Kirik" 1. märts 2006
 Jumala halastuse kaudu antud amet "Eesti Kirik" 15. detsember 2009
 Esra Rahula soov kirikule: jätkata ustavalt! 23. veebruar 2011

Kuressaare Laurentiuse koguduse vaimulikud
Mustvee koguduse vaimulikud
Ida-Harju praostid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Rapla kalmistule maetud
Sündinud 1926
Surnud 2013
Dobroflot

Dobroflot ehk Dobrovolnõi Flot (, 'vabatahtlik laevastik') oli 1878. aastal Venemaa keisririigis vabatahtlike annetuste alusel moodustatud laevandusselts.

Pärast 1917. aasta revolutsioone ja Vene kodusõda ei naasnud laevandusseltsi laevad Nõukogude Venemaale. 1922. aastal Vene SFNV-s selts taasasutati Sovtorgfloti koosseisus ning pöörduti rahvusvahelistesse kohtutesse, et saada laevastiku laevad uuesti Vene SFNV laevandusseltsi omandusse.

Dobroflot likvideeriti 1925. aastal ning vara anti üle NSV Liidu Sovtorgfloti koosseisu.

Dobroflot Eestis
Eestis asutati Dobrofloti allorganisatsioon läbi Eesti sadamate transiitvedusid teostavate nõukogude kaubalaevade teenindamiseks ning sellesse koondusid eesti kommunistlikult meelestatud sadamatöölised, kes 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse ajal osalesid aktiivselt 1. detsembri riigipöördekatses.

Välislingid
 Dobroflot at "Departmental Flags of the Russian Empire" page 
 People's Voluntary Fleet, В. Дукельский, Московский журнал № 8 — 2006 г. 
 Добровольный флот - на сайте Ретро Флот
 Добровольный флот

Venemaa Keisririigi ettevõtted
Nõukogude Liit‎
Villem Maidre

Villem Maidre (kuni 1936. aastani Villem Rebane; 15. märts 1903 Laatre vald, Tartumaa – 22. aprill 1990 Melbourne) oli Eesti omavalitsustegelane.

Ta õppis aastail 1924–1928 ja 1935–1937 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Selts Ühendus vilistlane.

Villem Maidre oli aastail 1924–1927 Iigaste algkooli juhataja, 1927–1930 Valga maavalitsuse sekretär, 1930–1938 abiesimees, alates 1938. aastast abimaavanem. 

1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1950. aastal Austraaliasse.

Välislingid 
TÜ üliõpilased

Eesti ametnikud
Eesti õpetajad
Valga linnavolikogu liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Austraalias
Sündinud 1903
Surnud 1990
Filter

Filter on seade, millegi (nt aine, kiirguse, elektrisignaali) puhastamiseks või sellest mingi osa eraldamiseks. 

Keemias, ehituses ja materjaliteaduses
Filter (keemia) on seade keemias.
Filterpaber
Õhufilter
Õlifilter

Optikas ja fotograafias, pilditöötluses
Filter (optika) on seade optikas.
Värvusfilter

Elektrotehnikas, elektroonikas, raadio- ja sidetehnikas
Sagedusfilter kui seade, mis filtreerib elektrisignaale sõltuvalt nende või nende komponentide sagedusest.
Liigitus teostuse või tööpõhimõtte järgi
RC-filter
LC-filter
Pinnalainefilter
Kristallfilter (näiteks kvartsresonaator)
Elektromehaaniline filter
Aktiivfilter
Sünkroonfilter
Numbriline filter  
Liigitus täidetava ülesande või rakendusala järgi
Raadiotehniline filter (näiteks vahesagedusfilter)
Korrektorfilter (raadio-, side-, heli- ja videotehnikas)
Režektorfilter
Selektorfilter
Silumisfilter (alaldites, detektorites jm)

Signaalitöötlus
Filter (signaalitöötlus)

Sigaretid
Sigaretifilter

Ka matemaatikas on defineeritud filter.

Vaata ka
Kohvifilter
Jaan Velt

Jaan Velt (26. veebruar 1899 Õisu mõis, Kaarli vald, Viljandimaa – 24. aprill 1925 Tallinn) oli eesti poliitik (kommunist), II Riigikogu liige.

Jaan Velt sündis 1899. aastal Õisu moonaka pojana, poliitilisest tegevusest hakkas osa võtma Eesti Vabadussõja ajal, hiljem oli Pärnumaa Pornuse valla volikogu liige. 

Tegi kaastööd sotsialistlike suunitlusega töölislehtedele Tööline, Töö Täht ja Uus Meie Hääl varjunime Töö Toomas all. 

1924. aasta maikuus valiti Töörahva Ühise Väerinna nimekirjas II Riigikogu saadikuks.

Võttis osa 1. detsembri riigipöördekatse ettevalmistamisest ja läbiviimisest (Sõjakooli vallutamise katsest), pärast riigipöördekatse läbikukkumist varjas end, tabati ja hukati.

Välislingid
Eesti biograafiline andmebaas ISIK, Velt, Jaan

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
II Riigikogu liikmed
Sündinud 1899
Surnud 1925
Kanalisatsioon

Kanalisatsioon on sanitaarsete ja tehniliste vahendite kogum heitvee (sh reovee) mingilt alalt kõrvaldamiseks, puhastamiseks ja kahjutuks tegemiseks. Kanalisatsioon võib olla rajatud hoonete, asulate või käitiste heitveega ümber käimiseks. 

Kanalisatsioonisüsteeme jagatakse ühisvoolu-, lahkvoolu- ja poollahkvoolukanalisatsioonideks. 

Kanalisatsiooni hoonetesisesed seadmed ja torustikud moodustavad sisekanalisatsiooni, hoonevälised väliskanalisatsiooni. Maavaldusel paiknevat kanalisatsiooni nimetatakse kinnistukanalisatsiooniks, sellest väljapoole jääb ühiskanalisatsioon.

Vaata ka
Kanalisatsioonikaev
Omakanalisatsioon
Kaablikanalisatsioon
Kanalisatsioonikaevu kaas
Kanalisatsiooni ajalugu

Viited
Hispaania üleminekuperiood

Hispaania üleminekuperiood oli periood, mille jooksul Hispaania läks diktaatorlikult Francisco Franco režiimilt üle demokraatlikule valitsemiskorrale. Üleminekuperioodil kehtestati põhiseadus, mis tagas heaolu- ja õigusriigile omased tunnused. 

Üleminekuperioodi pikkus pole täpselt kindlaks määratud. Protsessi lähtepunktiks oli diktaator Francisco Franco surm 20. novembril 1975 ja kuningas Juan Carlos I võimulesaamine 22. novembril 1975, kuid lõpu osas ei ole kindlat arvamust, on pakutut nelja varianti: 

 Esimesed Hispaania kodusõja järgsed demokraatlikud valimised 15. juunil 1977; 
 Uue põhiseaduse vastuvõtmine 29. detsembril 1978; 
 Sõjaväelise riigipöördekatse (23-F) ebaõnnestumine 23. veebruaril 1981; 
 Hispaania Sotsialistliku Töölispartei valimisvõit 28. oktoobril 1982. 

Samuti on arvamusi, mille kohaselt lõppes üleminekuperiood 1986. aastal, kui Hispaania astus Euroopa Majandusühenduse (tulevase Euroopa Liidu) liikmeks ja korraldati referendum, mille eesmärk oli teada saada, kas Hispaania peaks NATOsse edasi jääma. 

Kuningas Juan Carlos I kinnitati troonile veel frankistliku valitsusesimehe Carlos Arias Navarro ajal. Sellele vaatamata hakkas peagi poliitiliste reformide läbiviimisel tõrkeid tekkima ja see tekitas Navarro ja Juan Carlose vahel üha suuremaid erimeelsusi. Viimaks esitas peaminister 1. juulil 1976 tagasiastumispalve. Arias Navarro järglaseks sai Adolfo Suárez, kes võttis enda peale läbirääkimised poliitiliste parteide liidrite ja sotsiaalsete jõududega, mida peeti peaaegu legaalseteks või tolereeritud ühendusteks, et rajada Hispaanias demokraatlik valitsemiskord. 

15. juunil 1977 peeti esimesed Hispaania kodusõja järgsed demokraatlikud valimised. UCD sai kõige enam hääli, mis ei olnud aga piisav absoluutse enamuse saamiseks. Sellele vaatamata anti parteile õigus valitsuse moodustamiseks. Sellest hetkest alates hakati rajama demokraatlikku Hispaania riiki ja koostama uue põhiseaduse teksti. 

6. detsembril 1978 võeti rahvahääletusel vastu uus põhiseadus, mis jõustus 29. detsembril. 

Aastal 1981 läks Adolfo Suárez erru, sest tekkisid eriarvamused kuningaga ja parteisisesed pinged. Suáreze järglase Leopoldo Calvo-Sotelo (UCD) ametisseseadmise hääletuse ajal Rahvasaadikute kojas leidis aset riigipöördekatse, mille eestvedajateks olid Antonio Tejero, Alfonso Armada ja Jaime Milans del Bosch. 23-Fi nime all tuntud riigipöördekatse kukkus läbi.

Parteisisesed pinged põhjustasid UCD lagunemise aastail 1981–1982. UCD kristlikdemokraadid liitusid aga konservatiivse Alianza Populariga, mistõttu võtsid nad enda valdusse tsentristlik-parempoolse haru. Teiselt poolt aga liitusid sotsiaaldemokraatlike vaadetega liikmed Hispaania Sotsialistliku Tööliste parteiga (PSOE). 

1982. aastal võimutses Tööliste partei UCD üle, saades valimistel absoluutse enamuse. Võimalikust 350 parlamendi kohast said nad endale 202. Esimest korda pärast 1936. aasta üldvalimisi sai võimule partei, mida peeti pahempoolseks rühmituseks, toimus esimene rahumeelne võimu üleandmine, võimule sai uus valitsus, esimene peale 43 aastat, mille ükski liige ei olnud Franco ajal võimul olnud.

20. sajand Hispaanias‎
Euroopa Komisjoni esindus Eestis

Euroopa Komisjoni esindus Eestis on Euroopa Komisjoni Tallinnas asuv esindus. Euroopa Komisjoni Esindus Eestis avati 1. mail 2004, kui Eestist sai Euroopa Liidu liige. Praegu on esinduse juht  Vivian Loonela. Aastatel 2011–2016 juhtis esindust Hannes Rumm ja aastatel 2017–2022 Keit Kasemets.

Komisjonil on igas 27 liikmesriigis vähemalt üks esindus, samuti kohalikud bürood Barcelonas, Belfastis, Bonnis, Marseilles, Milanos, Münchenis ja Wrocławis. Üldjuhul on esindustes tööl asukohariigi kodanikud, sest esindusse tööleasumise eeltingimuseks on kohaliku keele ja keskkonna hea tundmine.

Euroopa Komisjoni Eesti esinduse ülesanne on:

 selgitada Eesti inimestele, kuidas ELi poliitika mõjutab nende elu;
 anda Eesti valitsusele, riigiasutustele ja teistele huvitatud isikutele usaldusväärset teavet ELi kohta;
 anda Eesti pressile ja meediale infot olulisematest sündmustest ELi poliitikas;
 vahendada Euroopa Komisjoni sõnumeid Eesti elanikele;
 anda komisjonile teavet Eestis aset leidvate olulisemate poliitiliste, majanduslike ja ühiskondlike sündmuste kohta.

Viited 

Euroopa Komisjon
Akanyaru

Akanyaru (ka Kanyaru) on jõgi Aafrikas Rwanda ja Burundi piiril.

Ta on Nyabarongo (Nyawarungu) lisajõgi.

Välislingid 
 Akanyaru wetlands

Aafrika jõed
Burundi jõed‎
Rwanda jõed‎
Anton Grasser

Anton Grasser (3. november 1891 Bossdorf – 3. november 1976 Stuttgart) oli Saksa sõjaväelane (jalaväekindral).

Teise maailmasõja ajal teenis ta Eestis. 21. novembril 1954 valiti ta Saksa-Eesti sõprusühingu esimeheks.

Sündinud 1891
Surnud 1976
Saksamaa sõjaväelased Teises maailmasõjas
Karl Tiit

Karl Heinrich Tiit (aastani 1935 Karl Heinrich Tiedt; 5. juuli 1906 Tartu – 18. detsember 1942 Solikamsk) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1927 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1927–1933 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, kaitses aastal 1934 tööga "Kiriklik noorsootöö Eestis I. Kirikliku noorsootöö areng Eestis iseseisva noorsootöö sekretariaadi loomiseni." mag theol väitekirja. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilasseltsi Liivika Prooviaastal oli ta Ülikooli koguduses. Ordineeriti 3. juunil 1934 õpetajaks.

Ta oli aastal 1928 "Pühapäevalehe" talituse juht. Aastatel 1929–1931 oli ta koduõpetaja, aastatel 1931–1935 oli ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetaja. Aastatel 1935–1939 oli ta EELK Kirikliku Noorsootöö peasekretär; ta toimetas aastast 1935 "Noorte Juhti", aastast 1936 "Laste Sõpra", aastast 1937 "Pühapäevakooli" toimetaja. Aastal 1937 oli ta ka Tallinna Õpetajate Seminari usuõpetaja. Aastatel 1939–1941 oli ta Tallinna Peeteli koguduse õpetaja.

Karl Tiit arreteeriti NKVD poolt 1. juunil 1941, tribunal mõistis ta surma mahalaskmise läbi. Ta suri Permi oblasti Solikamski kinnipidamiskohas Usollagis 18. detsembril 1942.

Viited

Välislingid 
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Tallinna Peeteli koguduse vaimulikud
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetajad
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1906
Surnud 1942
Tartu Kõrgemad Naiskursused

Tartu Kõrgemad Naiskursused (ka Jassinski kõrgemad naiskursused) oli aastail 1908–1915 Tartus tegutsenud valgevene akadeemiku Anton Jassinski eraülikool (kõrgemad naiskursused).

Kursustel oli ajaloo-keele- ja õigusteaduskond ning kuus naisõppejõudu. Kuulajateks võeti keskharidusega naisi.

Samal aastal asutati Tartus ka Rostovtsevi eraülikool.

Eesti ülikoolid
Tartu kõrgkoolid
Adolf Horn

Adolf Horn (15. mai 1897 Tallinn – 17. jaanuar 1952 Intalag, Komi ANSV, Venemaa) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1914 Tallinna Reaalkooli. Ta õppis kaubandust aastatel 1914–1916 Riia Polütehnikumis, aastal 1918 Balti Tehnikaülikoolis ja aastal 1923 Tartu Ülikoolis. Aastatel 1916–1918 võttis osa Esimesest maailmasõjast, aastatel 1918–1920 Vabadussõjast. Ta töötas aastal 1923 raamatupidajana AS-is "Odor", aastatel 1924–1927 AS-is "Kapsi & Co". Aastatel 1923–1926 ja 1931–1934 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, kaitses 1934. aastal magistritööd 1. "Der Verfasser des vierten Evangelicums" ja 2. "Karuse kihelkond säilinud kirikuvisitatsiooniprotokollide valgustusel" ja sai teoloogiamagistriks. Prooviaastal oli ta Narva Aleksandri koguduses. Ordineeriti 14. aprillil 1935 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1927–1931 Euroopa Kristliku Misjoni misjonär ja korrespondent. Aastatel 1934–1935 oli ta usuõpetajaks Narva 1. gümnaasiumis, Narva 2. gümnaasiumis ja kaubanduskoolis. Aastal 1935 oli ta usuõpetajaks Elfriede Lenderi Tütarlaste Eragümnaasiumis ja aastatel 1935–1937 Jakob Westholmi Gümnaasiumis. Aastatel 1935–1940 oli ta Tallinna linnamisjoni õpetaja, aastatel 1942–1948 oli ta Tallinna Peeteli koguduse õpetaja. 

Ta oli 29. novembril 1944 moodustatud kiriku elu korraldava toimkonna (sinna kuulusid veel August Pähn ja Hugo Pärno) liige. Lisaks oli ta oktoobrist 1946 veebruarini 1948 Usuteaduse Kõrgema Katsekomisjoni kiriku ajaloo professori kohusetäitja.

Adolf Horn arreteeriti NKVD poolt 15. veebruaril 1948 ja ta suri 17. jaanuaril 1952 Venemaal vangilaagris.

Viited

Välislingid 
 Hillar Põld – 100 3. osa

Tallinna Peeteli koguduse vaimulikud
Eesti teoloogid
Eesti misjonärid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Vabadussõja veteranid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1897
Surnud 1952
Eesti NSV Vabariiklik Õpetajate Täiendusinstituut

Eesti NSV Vabariiklik Õpetajate Täiendusinstituut (lühend VÕT või VÕTI) oli Eesti NSV Haridusministeeriumile allunud, üldhariduskoolide õppe- ja kasvatustöö metoodikaga ja haridustöötajate täienduskoolitusega tegelenud haridusasutus Tallinnas. 

Vabariiklik Õpetajate Täiendusinstituut asutati 1. juunil 1945 aastal Tallinna Linna Pedagoogilise Muuseumi asemele. Instituudi käsutusse jäi ka osa Tallinna Linna Pedagoogilise Muuseumi varadest. Palju museaale oli sõjas hävinud, allesjäänud anti üle Eesti Loodusmuuseumile, Noorte Naturalistide Jaamale ning koolidele, osa raamatuid Tallinna Keskraamatukogule. 

Instituut tegeles haridustöötajate kvalifikatsiooni tõstmisega, korraldades täienduskoolitusi. Samuti juhendas instituut koolide metoodikatööd, koostas metoodika juhendeid ja abimaterjali, korraldas õppevahendite näituseid. VÕTi suvekursuste keskus asus Värskas. Tööd koolides korraldas VÕT haridusosakondade metoodikakabinettide kaudu. 1986. aastal oli VÕTil neli kateedrit, 21 ainekabinetti, raamatukogu, filmoteek ja helisalvestustöökoda.

Eesti Pedagoogika Arhiivmuuseumi sünd 

1960. aastate alguses hakati VÕTi direktori Endel Pirni (1921–1987) algatusel koguma muuseumi taasloomise eesmärgil haridusloolisi dokumente, fotosid, memuaare, antikvaarseid õpikuid ja kooliinventari. 1. juunil 1983 asutati VÕTi allüksusena pedagoogikamuuseum. Muuseumile anti üle 1960. aastatel kogutud käsikirjad, fotod ja suur hulk esemeid, sh ka sõjaeelsele Tallinna Linna Pedagoogilisele Muuseumile kuulunud materjale. Direktoriks nimetati Endel Pirn. 1993. aastal nimetati muuseum toonase direktori Ilmar Kopso (sünd. 1944) ettepanekul ümber Eesti Pedagoogika Arhiivmuuseumiks.

Viited

Eesti NSV
Eesti haridusasutused
Tristani-akord

Tristani-akord on akord, mis koosneb järgnevatest helidest: F, H, Dis ja Gis. Üldisemalt võib selleks nimetada iga akordi, mis moodustub samadest intervallidest. Enharmooniliselt võrdub Tristani-akord poolvähendatud septakordiga (F, As, Ces, Es). Oma nime on see saanud selle järgi, et kõlab Richard Wagneri ooperi "Tristan ja Isolde" avafraasis, osana Tristani tegelasele viitavast juhtmotiivist. Huvitaval kombel polegi tegu tõelise akordiga vaid pigem pidekooskõlaga: Gis laheneb A nooti, millega moodustub nn Prantsuse tertskvartakord, mis laheneb järgmises taktis dominant septakordi (jällegi pidega). Sellises järgnevuses pole midagi ebaharilikku. Kummaline on aga selge rõhuasetus Gis noodil ja pikkustevahe: Gis kestab 5 kaheksandikku, A vaid 1 kaheksandiku.
Ajal, mil Wagneri "Tristan ja Isoldet" esmakordselt esitati (1865), mõjus akord uuendusliku, julge ja eksitavana. 20. sajandi muusikud seostasid seda uuele muusikale iseloomuliku tonaalsuse lagunemisega. 

Akordid

Tristani-akordi sisaldav motiiv esineb ka taktides 6, 10 ja 12, samuti teose hilisemates osades ning viimase vaatuse lõpus. Palju on kirjutatud selle võimalikest harmoonilistest funktsioonidest ja häälte juhtimisest (meloodilised funktsioonid) ning akordi on tõlgendatud mitmel erineval moel. Näiteks Schering (1935) näeb Tristani-akordi kujunemislugu kümneastmelisena, võttes alustalaks früügia kadentsi. Vogel näeb akordi algeid juba varasemas muusikas, nt Guillaume de Machaut, Carlo Gesualdo, Bachi, Mozarti, Beethoveni ja Louis Spohri teostes, nagu ka järgnevas näites, Beethoveni klaverisonaadis nr 18, tempo allegro:
Karl Tuvike

Karl Tuvike (15. mai 1892 Kavilda vald – 29. aprill 1960 Tallinn) oli Helme avalik tegelane (oli Helme koguduse köster-organist ja Kaitseliidu Helme malevkonna pealiku abi) ning luterlik vaimulik, Oleviste koguduse viimane luterlik pastor.

Ta õppis aastatel 1901–1902 Järvaküla vallakoolis, aastatel 1902–1906 Puhja kihelkonnakoolis, aastatel 1906–1907 J. O. Tomsoni kaubanduskoolis, aastatel 1907–1910 Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja aastatel 1910–1915 Rudolf Grivingi muusikakoolis, mille ta lõpetas organisti kutsega.

Ta töötas aastast 1915 Helme Maarja koguduses köstri-organistina. Aastatel 1917–1918 andis ta Helme kihelkonnakoolis usuõpetuse, eesti keele, ilukirja ja laulmise tunde, laulmise tunde andis ta seal aastani 1921. Tõrva Reaalgümnaasiumis oli ta õpetajaks aastatel 1918–1923, Helme kodunduskoolis aastast 1934. Ta oli aastatel 1915–1940 Helme-Tõrva Hariduse Seltsi muusikaosakonna koori juht. Aastal 1940 oli ta II Riigivolikogu vastaskandidaat. Hiljem on ta olnud Nissi koguduse koorijuht, Kullamaa koguduse köster-organist, aga ka Pilistvere koguduses organistiks ja Juuru koguduses köster-organistiks. 14. detsembril 1949 ordineeriti ta Tallinna toomkirikus aseõpetajaks; 15. aprillil 1950 seati ta Tallinna Oleviste koguduse aseõpetajaks. Sama aasta septembris läks Oleviste kirik baptistide kogudusele. 

28. oktoobril 1950 arreteeriti ta Tallinnas. Talle mõisteti 25+5 aastane vabadusekaotus (mida hiljem vähendati 12 aasta 6 kuu peale), ta kandis karistust Irkutski oblastis Ozjorlagis. Olude muutudes vabanes ta 1956. aasta jõululaupäeval.

Karl Tuvike suri 29. aprillil 1960 Tallinnas ja ta maeti 3. mail 1960 Rahumäe kalmistule.

Tunnustus
1934 Kotkaristi V klassi teenetemärk
1938 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema kälimees oli Helme Maarja koguduse õpetaja Johannes Uustal.

Viited

Tallinna Oleviste koguduse vaimulikud
Kaitseliidu Valgamaa maleva liikmed
Eesti õpetajad
II Riigivolikogu vastaskandidaadid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1892
Surnud 1960
Frank Sherwood Rowland

Frank Sherwood Rowland (28. juuni 1927 Ohio, Delaware – 10. märts 2012 California, Newport Beach) oli Ameerika Ühendriikide keemik, Nobeli auhinna laureaat.

Ta oli Irvine'is asuvas California Ülikoolis keemiaprofessor. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid atmosfäärikeemia ja keemiline kineetika. Muu hulgas uuris ta koos Mario Molinaga klorofluorosüsinike käitumist atmosfääris ning avastas, et need aitavad kaasa osooniaukude tekkele. Selle eest sai ta 1995. aastal Nobeli keemiaauhinna. Ta jagas auhinda Mario Molina ja Paul Crutzeniga.

Haridus- ja töökäik
Sherwood Rowland lõpetas 16-aastasena keskkooli ja õppis seejärel Ohio Wesley ülikoolis keemiat, füüsikat ja matemaatikat. Aastatel 1945–1946 teenis ta armees. Ta lõpetas ülikooli 1948. aastal, kaitses Chicago ülikoolis 1951. aastal magistrikraadi ja 1952. aastal doktorikraadi.

Rowland töötas muu hulgas Princetoni ja Kansase ülikoolis ning oli seejärel alates 1964. aastast keemiaprofessor California Ülikoolis Irvine'is.

Teadus
Rowland organiseeris suure hulga õhuproovide võtmise paljudes maailma kohtades, eriti linnades, ja määras kindlaks trikloroflurometaani sisalduse õhus. Sel moel näitas ta, et trikloroflurometaani kogused liiguvad atmosfääris üsna kiiresti isegi ühelt poolkeralt teisele. 8 aastat hiljem kordas ta katset ja leidis, et trikloroflurometaani hulk atmosfääris on suurenenud.

Rowland näitas selliste katsetega sedagi, kuidas osoonikiht sõltub aastaajast. Osooni tase tõuseb novembris, seejärel väheneb pikkamööda kuni aprillini ja püsib siis kuni uue tõusuni järgmisel novembril. Eri aastail korraldatud katsed näitasid, et see muster kordub igal aastal, ainult osooni hulk õhus kipub järjest vähenema.

Rowland ja tema kolleegid teatasid sellest avastusest niihästi avalikkusele kui poliitikutele ja pakkusid välja mitmesuguseid lahendusi, mis vähendaksid järk-järgult klorofluorosüsinike sisaldust atmosfääris. Esimesena hakkas kloroflurosüsinike emissiooni piirama Kanada, seejärel USA, Rootsi ja Norra, siis teisedki riigid. 1980-ndatel sõlmiti Viini lepe ja seejärel Montreali protokoll, mis võimaldasid kloroflurosüsinike emissiooni ülemaailmselt piirata.

Tunnustus
1977 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks
1978 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks
1989 – Jaapani auhind
1994 – Albert Einstein World Award of Science
1995 – Nobeli keemiaauhind
1995 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks
2004 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks

Välislingid
 Autobiograafia, Nobelprize.org
 Marko Kaasik, Lahkus mees, kelle ennustus hoidis ära globaalkatastroofi – Sirp 30. märts 2012, lk 23

Ameerika Ühendriikide keemikud
Nobeli keemiaauhinna laureaadid
Sündinud 1927
Surnud 2012
Loreen

Loreen (õieti Lorine Zineb Nora Talhaoui; sündinud 16. oktoobril 1983 Stockholmis) on Maroko juurtega Rootsi poplaulja.

Ta esindas Rootsit 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Bakuus lauluga "Euphoria". Laul sai finaalis 372 punkti ja võitis võistluse.

Olles huvitatud lauljaks saamisest, osales Loreen telekonkursil "Idol 2004" ja saavutas 4. koha. Järgmisel aastal avaldati tema esimene singel "The Snake". Lugu valmis koostöös bändiga Rob'n'Roz. Aastal 2011 ilmus singel "My Heart Is Refusing Me", millest sai Rootsis suur hitt.

Tema debüütalbum "Heal" ilmus 2012. aastal.

Rootsi lauljad
Rootsi esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Eurovisiooni võitjad
Sündinud 1983
Melodifestivaleni võitjad
Osmool

Osmool (lühend Osm või osmol) on SI-süsteemiväline ühik, mis näitab keemilise aine moolide arvu, mis tekitavad lahuse osmootset rõhku. 

Nt, 1 mooli glükoosi lahustades saadakse 1-osmooline (1 osmol) lahus, NaCl korral aga 2-osmooline lahus.

Osmoolide hulka ruumalaühiku kohta nimetatakse osmolaarsuseks. Osmoolide hulka massiühiku kohta aga osmolaalsuseks.

Vaata ka
Osmolaarsus
Osmolaarsus
Osmoos
Osmootne rõhk
Akira Yoshizawa

Akira Yoshizawa (14. märts 1911 – 14. märts 2005) oli jaapani origami viljeleja.

Biograafia 
Akira Yoshizawa sündis Jaapanis Kaminokawa linnas farmeri peres. Tema vanemad tegelesid piimakarjakasvatusega.

Juba varajases lapsepõlves tegeles Yoshizawa origamiga. 13-aastasena kolis ta Tokyosse, kus ta asus tehasesse tööle. Seetõttu jäi origami unarusse. Kirg origami vastu süvenes, kui ta 20-aastasena sai tehases ametikõrgendust: tema ülesandeks sai uutele töötajatele geomeetriat õpetada. Yoshizawa kasutas geomeetria õpetamiseks origamit.

1937. aastal lahkus ta tehasest, et pühendada end täielikult origamile. Järgmised 20 aastat elas Yoshizawa vaesuses, teenides elatist müües ukselt-uksele tsukudanit (Jaapani maitseaine, mis koosneb vetikatest-adrust).

1954. aastal andis ta välja raamatu ("Uus origami kunst", jaapani keeles "Atarashi Origami Geijutsu") origami valmistamistehnikate kohta. Trükise publitseerimine aitas tal paremini ära elada. Samal aastal rajas ta ka rahvusvahelise origami keskuse.

Akira Yoshizawa suri 2005. aasta märtsis kopsupõletikku. 

14. märtsil 2012 meenutas Google teda, muutes oma otsingumootori esilehe logo origamilaadseks.

Sündinud 1911
Surnud 2005
Jaapani inimesed
Toost

Toost on tervitus, pühendus või austusavaldus, mida öeldakse peamiselt seltskonnas alkoholi tarvitades ja joogiklaase kokku lüües. Eestis on levinumateks toostideks "Terviseks!" ja ladina algupäraga "Proosit!"

Levinumad toostid võõrkeeltes 
 "Na zdravje" ('terviseks') (sloveeni keeles)
"Εις υγείαν", "στην υγειά σου/μας", "γειά" ('terviseks') või "Εβίβα" (kreeka keeles)
 "gëzuar" ('naudi') (albaania keeles)
 "بصحتك" (be ṣaḥtak, 'sinu terviseks') (araabia keeles)
 "Gaumarjos" ('hõisake') (gruusia keeles)
 "Kippis" (soome keeles) või "Hölökyn kölökyn" (savo dialektis)
 "Noroc" ('õnne') (rumeenia keeles/moldaavia keeles)
 "Prost", "Prosit" – ladina prosit ('las see olla hea (sulle)') või "Zum Wohl" ('terviseks') –  (saksa keeles)
 "Proost" – ladina prosit ('las see olla hea (sulle)') – või "(op je) gezondheid" –  '(sinu) terviseks' (hollandi keeles)
 "Skål" ('kauss') – Taani keeles/norra keeles/rootsi keeles) – viide vanadele joogikaussidele
 Seda kasutatakse ka Austraalias, kuid hääldatakse kui "skull" ja see tähendab ühe joogi lõpetamist
 "Salute" ('terviseks'), levinud ka "cin cin" (matkib klaaside kokkulöömise heli) (itaalia keeles)
 "Tim-tim" (matkib klaaside kokkulöömise heli) (portugali keeles)
 "Saúde" ('terviseks'), ka "tchim-tchim" (matkib klaaside kokkulöömise heli) (portugali keeles)
 "Salud" ('terviseks') (hispaania keeles)
 "Sláinte" ('terviseks') (iiri keeles); slaynt (Manx gaeli keeles)
 "Slàinte mhath" ('head tervist') (šoti gaeli keeles);
 "L'Chayyim" ('elule') (heebrea keeles; traditsioonilises idiši keeles toost)
 "Kanpai" (kirj. 'tühi kruus') (jaapani keeles)
 "Ganbei" (kirj. 'tühi kruus') (mandariini keeles, korea keeles)
 "Santé" ('terviseks') või "Tchin Tchin" (prantsuse keeles)
 "Chang Bhala" ('et see oleks hea') (marathi keeles)
 "Наздраве" ('terviseks') (bulgaaria keeles)
 "Şerefe" ('auks') (türgi keeles)
 "Na zdrowie" ('terviseks') (poola keeles)
 "Na zdraví" ('terviseks') (tšehhi keeles)
 "Budmo" ('lase meil olla') (ukraina keeles)
 "Priekā" ('naudingiks') (läti keeles)
 "Į sveikatą" ('terviseks') (leedu keeles)
 "Egészségünkre!" ('meie terviseks') (ungari keeles)
 "Iechyd Dda" ('head tervist') (walesi keeles)
 "Nazdravlje" ('terviseks') or "Živjeli" ('lase meil elada') (bosnia keeles)

Viited

Kirjandus
 Vello Lään. Joogiraamat. Tallinn : Koolibri, 1993. – 207 lk ISBN 9985000900

Kultuur
Georg Friedrich Ignatius

Georg Friedrich Ignatius (19. aprill/30. aprill 1789 Vigala – 16. veebruar/28. veebruar 1865 Käina) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1806–1810 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1811–1814 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana Uuemõisas, Hiiumaal. Ordineeriti 7. juunil/19. juunil 1818 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1818–1864 Käina Martini koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1861–1864 Saarte-Lääne praostkonna praost. Jäi 31. juulil/12. augustil 1864 emerituuri.

Isiklikku 
Tema isa Johann Friedrich Ignatius oli Vigala Maarja koguduse õpetaja, vanaisa Johann Ignatius oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. Teine vanaisa Johann Christoph Paucker oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Tema isa isapoolne vanaisa Ignatsi Jaak oli Kambja koguduse köster, emapoolne vanaisa Carl Friedrich Hasselblatt oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Tema õepoeg Adalbert Hugo Willigerode oli Tartu Maarja koguduse õpetaja ja eesti I üldlaulupeo korraldaja.

Viited 

Käina Martini koguduse vaimulikud
Saarte-Lääne praostid
Eestimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1789
Surnud 1865
Carl Conrad Rauch

Carl Conrad Rauch (3. september 1751 Eckardtshausen – 18. aprill/30. aprill 1803 Viru-Jaagupi) oli Eesti vaimulik.

Ta sündis Eckardtshausenis, Eisenachi lähedal, Tüüringis. Ta õppis (immatrikuleeriti 5. mail 1773) Jena ülikoolis. Teenis aastatel 1781–1786 koduõpetajana Porkuni vabahärra Magnus von Tiesenhauseni peres. Ordineeriti 28. juunil/9. juulil 1786 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1786–1798 (kutsuti 15. veebruaril/26. veebruaril 1786) Viru-Jaakobi koguduse õpetaja. 12. veebruaril/23. veebruaril 1798 lahkus ametist (kuna konsistooriumi oli saabunud kaebus, et tal oli sündinud abieluväline laps pastoraadi taluperemehe tütrega), oli seejärel Kohtla ja Pada mõisate rentnik.

Ta andis Hupeli väljaannetes ülevaate Viru-Jaagupi kihelkonna tähelepanuväärsematest pühadest allikatest.

Viited 

Viru-Jaakobi koguduse vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Sündinud 1751
Surnud 1803
1 (Tallinna trolliliin)

1. trolliliin on Tallinna trolliliin, mis teenindab reisijaid marsruudil Akadeemia tee – Kaubamaja. 

Liin avati 1965. aastal marsruudil Estonia teater – Tallinna Hipodroom. Veebruarist 1975 pikenes liin Mustamäele ja kaks aastat hiljem nihutati kesklinnas Estonia teatri vastas asunud lõpp-peatus praegusele Kaubamaja tänavale.

Marsruut 
Liin läbib Kesklinna, Kristiine ja Mustamäe linnaosa, kulgeb mööda järgmisi tänavaid: E. Vilde tee, Mustamäe tee, Paldiski maantee (tagasisuunal Tehnika tänav, Paldiski mnt), Toompuiestee, Kaarli puiestee, Estonia puiestee, Kaubamaja tänav, tagasisuunal Rävala puiestee, Teatri väljak. Kuni 2002. aastani kulges liin Mustamäele tagasi ümber Kaubamaja.

Peatused

Mustamäe – Kaubamaja
Akadeemia tee, Kaja, Szolnok, A. H. Tammsaare tee, Sääse, Aiandi, Löwenruh, Marja, Välja, Lille, Ristiku, Tehnika, A. Adamsoni, Tõnismägi, Vabaduse väljak, Estonia, Kaubamaja.

Kaubamaja – Mustamäe
Kaubamaja, Estonia, Vabaduse väljak, Tõnismägi, Hotell Tallinn, Kelmiküla, Ristiku, Lille, Hipodroom, Välja, Marja, Löwenruh, Aiandi, Sääse, A. H. Tammsaare tee, Szolnok, Kaja, Akadeemia tee, Mustamäe.

Vaata ka
Trolliliiklus Tallinnas
Tallinna ühistranspordiliinid

Viited

Kirjandus
 Aare Olander. Tramm, buss ja troll Tallinnas. Tänapäev 2008

Tallinna trolliliinid
6 (Tallinna trolliliin)

6. trolliliin oli Tallinna trolliliin, mis teenindas reisijaid marsruudil Väike-Õismäe – Kaubamaja. Viimane troll väljus liinile Kaubamajast 1. jaanuaril 2016 3:00. Järgnevast hommikust alustasid liini teenindamist hübriidbussid liininumber 42 all.

Peatused

Väike-Õismäe – Kaubamaja
Väike-Õismäe PR, Väike-Õismäe, Kullerkupu, Nurmenuku, Karikakra, Sinilille, Haabersti, Zoo, Looga, Mustjõe, Humala, Pirni, Hipodroom, Mooni, Taksopark, Koidu, Tõnismägi, Vabaduse väljak, Kaubamaja.

Kaubamaja – Väike-Õismäe
Kaubamaja, Estonia ,Vabaduse väljak, Tõnismägi, Koidu, Taksopark, Hipodroom, Pirni, Humala, Mustjõe, Looga, Zoo, Haabersti, Sinilille, Karikakra, Nurmenuku, Kullerkupu, Väike-Õismäe, Väike-Õismäe PR.

Vaata ka
Trolliliiklus Tallinnas
Tallinna ühistranspordiliinid
42 (Tallinna bussiliin)

Viited

Tallinna trolliliinid
8 (Tallinna trolliliin)

8. trolliliin oli Tallinna trolliliin, mis teenindas reisijaid marsruudil Väike-Õismäe – Vabaduse väljak 1. aprillini 2000. Liin avati ENSV 42. aastapäeva auks. Vabaduse väljaku lõpp-peatus kandis Eesti NSV ajal nime Võidu väljak.

Kui trollid 6 ja 7 sõitsid Õismäe teel mööda lõuna- ja idakaart, sõitis 8 mööda läänekaart.

8. liin avati taas ainult üheks päevaks ja mõneks tunniks Tallinna trolli 45. aastapäeva auks. 6. juulil 2010 Tallinna trolli 45. aastapäeval sõitis sama liin Väike-Õismäelt Õismäe tee läänekaart mööda Paldiski maantee depoosse ühe Ikarus 412T trolliga.

Liin sõitis ka eritellimusel 3. märtsil 2013 ühe Solarise trolliga.

Peatused

Väike-Õismäe – Vabaduse väljak
Väike-Õismäe, Rukkilille, Meelespea, Sinilille, Zoo, Looga, Mustjõe, Humala, Pirni, Lille, Ristiku, Tehnika, A. Adamsoni, Vabaduse väljak.

Vabaduse väljak – Väike-Õismäe
Vabaduse väljak, Tõnismägi, A. Adamsoni, Kelmiküla, Ristiku, Lille, Pirni, Humala, Mustjõe, Looga, Zoo, Sinilille, Meelespea, Väike-Õismäe.

Vaata ka
Trolliliiklus Tallinnas
Tallinna ühistranspordiliinid

Viited

Tallinna trolliliinid
Füüsikakonstant

Füüsikakonstant ehk universaalkonstant on füüsikalisi objekte iseloomustav jääv suurus, s.t looduse teatud omadusi kirjeldav arv, millel on igal pool ja igal ajal üks ja seesama väärtus. Füüsikakonstandid kuuluvad seostavate teguritena põhilisi füüsikaseadusi väljendavatesse valemitesse.

Tuntakse sõltumatuid konstante, nt valguse kiirus vaakumis, gravitatsioonikonstant, Plancki konstant, ja neist sõltuvaid füüsikakonstante; nt aatomifüüsika oluline konstant Bohri raadius avaldub elektrilise konstandi, Plancki konstandi, elementaarlaengu ja elektroni massi kaudu.

Füüsikakonstantide väärtused ja dimensioonid olenevad mõõtühikute süsteemist. Nn loomulikes süsteemides loetakse mõningad füüsikakonstandid dimensioonita suurusteks ja võrdseks ühega.

Füüsikakonstante 
Tabeliandmed pärinevad allikast:  CODATA Internationally recommended 2018 values of the Fundamental Physical Constants.

Sulgudes olevad numbrid näitavad viimaste numbrikohtade  määramatust (nt väärtus 6,674 30(15) tähendab sama mis 6,674 30 ± 0,000 15).

Nendel konstantidel, mis on aluseks Si põhiühikute defineerimisel, on antud täpne väärtus (ilma piirhälveteta); see väärtus on valitud niisugune, mis kehtestamise ajal vastas kõige paremini mõõtmistulemustele.

Vaata ka
Matemaatiline konstant
Füüsikaline suurus

Viited
Elizabeth Anne Matisoo-Smith

Elizabeth Anne Matisoo-Smith on bioantropoloog, kelle peamiseks uurimistööks on DNA-analüüside põhjal välja selgitada Vaikset ookeani ületanud inimeste päritolu ja liikumisteed. Ajaloo rekonstrueerimisel kasutab ta tänapäeva ja iidsete populatsioonide DNA-d ning arheoloogilisi ja lingvistilisi tõendeid.

Elizabeth Anne Matisoo sündis Hawaiil, kuid nimi Matisoo on pärit Eestist. Matisoo-Smith on Vaikse ookeani rannikult leitud leidude põhjal kirjutanud teadusartikleid sellest, milliseid alasid koloniseerisid ookeani ületanud rahvad ja milline oli inimeste kaasa toodud loomade ja taimede mõju keskkonnale Lõuna-Ameerikas. Ta kaitses doktorikraadi antropoloogias aastal 1997 Aucklandi ülikoolis. Pärast väitekirja kaitsmist töötas Aucklandis õppejõuna ning alates aastast 2009 töötab Matisoo-Smith antropoloogia professorina Otago ülikoolis Uus-Meremaal. Ta on uurinud ka Vaikse ookeani piirkonna eri populatsioonide suhteid, nende läbikäimist ja segunemist ning erinevate populatsioonide tekkimist tänapäevastes piirkondades Paapua Uus-Guineast Uus-Meremaani.

Pere
Tema isa on sündinud Eestis.

Välislingid
 Bioantropoloog Lisa Matisoo-Smith Püramiidi tipus

Uus-Meremaa teadlased
Antropoloogid
Aucklandi Ülikooli vilistlased
Sündinud 1963
Jakob Meck

Jakob Meck (ka Jacobus, Jakobus Meck) (surnud 1575) oli Liivimaa vaimulik ja Poola ametnik.

Jakob Mecki päritolu pole selge, tõenäoliselt pärines tema suguvõsa Sileesiast. Võimalik, et ta ise on sündinud Vilniuses, sest 1520. ja 1530. aastatel oli Greger Meck Vilniuse raehärra. 1552. aastal on Mecki esimest korda mainitud Riia toomhärrana, mil ta oli kapiitli keldriülem (cellerarius). 1550. aastatel ning Vene-Liivimaa sõja alguses tegutses ta Riia peapiiskopi Wilhelmi saadikuna. 1559–1566 oli Meck Riia toomkapiitli viimane dekaan.

1561. aastal, kui suri Riia toompraost Georg Schwantz, tekkis Meckil kui kapiitli tähtsaimal elusoleval liikmel tõsine tüli peapiiskop Wilhelmiga, kes püüdis praosti ja ka teiste toomhärrade valduseid endale saada, et need koadjuutor Christoph von Mecklenburgiga ära jagada. Meck palus abi nii Wilhelmi vennalt, Preisimaa hertsogilt Albrechtilt kui ka Poola kuningalt Zygmunt II Augustilt. Koos kapiitlisekretär Johannes Koleriga õnnestus Meckil osa kapiitli valdustest peaiiskopi ja koadjuutori haardest tagasi saada, kuid tüli jätkus kuni peapiiskopi surmani 1563. aastal. Praosti valdustest ning veel mitmed prebendidest jäi kapiitel igaveseks ilma, samas kui Meckil õnnestus säilitada dekaanivaldused, kaasa arvatud Suntaži (saksa Sunzel) linnus. 1563. aastal vangistati Poola kuninga nõudmisel ka koadjuutor Christoph, mille tõttu kapiitel suutis säilitada oma senised valdused. Juba kaotatud valdused läksid Poola kontrolli alla.

Pärast Riia toomkapiitli likvideerimist 1566. aastal sai Meckist Poola ametnik, ta nimetati Riia kastellaaniks. 1567. aastal tõsteti ta aadliseisusse ja sai 1568. aastal senise dekaaniprebendi, Suntaži linnuse oma lääniks. Järgnevatel aastatel püüdis ta peamiselt kaitsta Liivimaad jätkuva sõja eest ning edendada kohaliku aadli õiguseid. Ta suri 1575. aastal, veebruari ja augusti vahel. Seejärel läksid tema valdused tema naisele ja alaealistele lastele ning järgnevatel aastatel püüdsid erinevad jõud neid endale haarata. Viimaks õnnestus tema naisel ning tema uuel mehel, Christoph Richteril need siiski tagasi saada ning suur osa Jakob Mecki valdustest jäi kuni 20. sajandi alguseni Meckide perekonna valdusesse.

Kirjandus
Arbusow, Leonid. Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert.
Lange, Harald. Der Streit zwischen dem Erzbischof Wilhelm und dem Rigaschen Domkapitel wegen der erledigten Propstei 1561. − Mitteilungen aus dem Gebiete der Geschichte Liv-, Est- und Kurlands 21. 1911. Lk 30–83.
Lange, Harald. Die Familie von Meck in Livland. Bd. 2. Familiengeschichte und Stammtafeln. Riia: 1931. Lk 1–76.

Riia toomhärrad
Surnud 1575
Füüsikalised omadused

Keemilise aine või materjali füüsikalised omadused on omadused, mis pole seotud aine osalusega keemilistes reaktsioonides. Neid  eristatakse keemilistest omadustest, mis on seotud aine osalusega keemilistes reaktsioonides. Füüsikalised omadused on näiteks aine tihedus, sulamistemperatuur, soojusjuhtivus, radioaktiivsus.

Füüsikas mõistetakse objekti füüsikaliste omaduste all mis tahes omadusi, mis on kirjeldatavad füüsika mõistete kaudu.

Vaata ka
Vedelike füüsikalised omadused
Füüsikaline suurus
Füüsikaline konstant

Keemia
Füüsika
Osvald Põldma

Osvald Põldma (enne eestistamist Osvald Beifeldt; 5. märts 1903 Kokora vald – 11. november 1954) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1924 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1924–1929 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas.

Ta oli aastatel 1930–1950 Alatskivi koguduse õpetaja, aastatel 1949–1950 hooldas ta ka Kodavere Mihkli kogudust. Aastatel 1950–1954 oli ta Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, hooldades aastatel 1951–1954 ka Järva-Peetri Püha Peetruse kogudust.

Viited 

Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse vaimulikud
Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1903
Surnud 1954
Müncheni ülikool

Müncheni ülikool (ka Müncheni Ludwig Maximiliani Ülikool; saksa keeles Ludwig-Maximilians-Universität München lõhidalt LMU München) on ülikool Saksamaal Münchenis.

Selle ülikooli asutas 1472. aastal Ingolstadtis Baieri hertsog Ludwig IX ja esialgu tunti seda Ingolstadti ülikoolina.

Baieri kuurvürst Maximilian Joseph viis 1800 ülikooli Ingolstadtist üle Landshuti, kuna Ingolstadti ähvardasid prantslased.

1826 viis Baieri kuningas Ludwig I ülikooli üle Münchenisse. Ühtlasi nimetati ülikool Ludwigi ja tema isa järgi ümber Ludwigi ja Maximiliani ülikooliks.

19. sajandil peeti Müncheni ülikooli üheks Euroopa kõige mainekamaks ülikooliks. 1903 lubati naistel ülikooli astuda ja 1918 sai Adele Hartmannist esimene naine Saksamaal, kes kaitses doktorikraadi. Samal aastal oli üliõpilaste seas naisi juba 18%.

Ülikooliga on tihedalt seotud 34 Nobeli auhinna laureaati, nende seas Wilhelm Röntgen, Max Planck, Werner Heisenberg, Otto Hahn ja Thomas Mann. Nobelistide arvult on Müncheni ülikool maailmas 13. kohal. Johannes Paulus II oli nii ülikooli tudeng kui ka professor.

Tänapäeval on Müncheni ülikool üliõpilaste arvult Saksamaa teine ülikool, sest 2009/10. aasta talvesemestril oli sinna immatrikuleeritud 45 539 üliõpilast. Nendest esmakursuslasi oli 7801 ja välismaalasi 6743 ehk peaaegu 15% üliõpilastest. Ülikooli rahastati 2008. aastal 458,8 miljoni euroga, aga kui sinna juurde arvata ülikooli haigla, siis küündib summa juba miljardi euroni.

Vaata ka
Universität der Bundeswehr München

Viited

Saksamaa ülikoolid
Ülikool
Javier Marías

Javier Marías Franco (20. september 1951 Madrid – 11. september 2022) oli hispaania kirjanik ja tõlkija. 

Alates 2006. aastast oli Marías Hispaania Kuningliku Akadeemia (Real Academia) liige. Tema teoseid on tõlgitud 40 keelde ja avaldatud 50 riigis.

Tunnustus
 1995 Rómulo Gallegose auhind
 2011 Austria riiklik Euroopa kirjanduse auhind

Teoseid eesti keeles 
 "Nii valge süda" (2002, Varrak; tõlkinud Marin Mõttus; hispaania keeles "Corazón tan blanco", 1992)
 "Kirjapandud elud" (2010, Loomingu Raamatukogu 38–40; tõlkinud Maria Kall; hispaania keeles "Vidas escritas", 1992)
 "Oxfordi romaan ehk Kõik hinged" (2012, Varrak; tõlkinud Kai Aareleid; hispaania keeles "Todas las almas", 1989)

Välislingid 
 Jüri Talvet, Marías murrab keelest välja, Eesti Päevaleht 2002
 Peeter Helme, Raadiosaade Uus raamat

Hispaania kirjanikud
Sündinud 1951
Surnud 2022