joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tallinna Majanduskool

Tallinna Majanduskool on kutseõppeasutus Tallinnas.

Kool pakub kutseõpet keskhariduse baasil  viienda taseme õppekavade alusel: raamatupidaja, maksuspetsialist, kindlustusspetsialist, personalispetsialist, sekretär, nooremprojektijuht, õigusassistent, ettevõtte õigustoimingute spetsialist, e-turunduse spetsialist, väikeettevõtja, turundusspetsialist, ärikorralduse spetsialist, kvaliteedispetsialist, kinnisvaramaakler, sotsiaalmeedia spetsialist, nooremprojektijuht, ostu- ja hankespetsialist, meeskonnajuht. Samades valdkondades pakutakse ka täiskasvanute täienduskoolitusi.

Ajalugu 

1906. aastal asutas Gustav Narusbek erakaubanduskooli, mis tegutses Väike-Pärnu maantee 19a hoones, kuhu võeti vastu nii poisse kui tüdrukuid. 1910. aastal andis Gustav Narusbek erakooli üle Tallinna Linnavalitsusele. 
1911. aastal alustas tegevust Tallinna Linna Tütarlaste Kommertskool, mis pärast Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi hoone valmimist 1916. aastal tegutses selles Gogoli puiestee 8 (Estonia puiestee) koolihoones. Kooli direktorina tegutses 1911–1927 Heinrich Bauer.
1915. aastal avati  Tallinna Linna Poeglaste Kommertskool. Uus poeglaste kommertskooli koolijuht, Nikolai Kann eelistas eraldi poiste- ja tüdrukute klasse ning kuna tütarlaste arv koolis oli väike, siis 1910. aasta sügisest enam tüdrukuid vastu ei võetud.
1922. aastal nimetati kool Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumiks. Kooli direktorina tegutses 1928–1940 Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi ja Kaubanduskooli direktor Aleksander Veiderma.
1934. aastal nimetati kool koolireformi tõttu Keskkoolide seaduse alusel taas Tallinna Tütarlaste Kommertskooliks, mis tegutses Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi hoones
1944. aastal nimetati kool Tallinna I Majandustehnikumiks ning tegutses hoones Võidu väljak 6 / Pärnu mnt 13, kuni 21. detsembrini 1944. aastal, millal hoone abti üle Eesti NSV Riiklikule Merelaevandusele.
1945. aastal nimetati kool Tallinna Arve- ja Plaanindustehnikumiks. 
1954. aastal  liideti Tallinna Arve ja Plaanindustehnikum Tallinna Kergetööstustehnikumiga. 

1944. aastal  alustas 1910. a  loodud Tallinna Poeglaste Kommertskooli baasil tööd Tallinna Rahandustehnikum. 
1949. aastal muudeti  Tehnikum Tallinna Rahanduse ja Krediidi Tehnikumiks. 
1958. aastal likvideeriti tehnikumi päevane osakond ning 1958–61 tegutses Üleliidulise Rahanduse ja Krediidi Tehnikumi õppe- ja konsultatsioonipunkt.
1961. aastal alustas tööd Tallinna Majandustehnikum Üleliidulise Rahanduse ja Krediidi Tehnikumi õppe- ja konsultatsioonipunkti ning Tallinna Kergetööstustehnikumi baasil. 1975. a eraldas Tallinna Linna TSN Täitevkomitee Tallinna Majandustehnikumile ehituskrundi A.H. Tammsaare tee 147. Uues õppehoones algas töö 1986. aastal.
1993. aastal muudeti kooli nimi Tallinna Majanduskooliks.
Tallinna Majanduskooli juures tegutseb vilistlaskogu KÄRM.

Viited

Välislingid 
Tallinna Majanduskooli koduleht
Tallinna Majanduskooli vilistlaskogu KÄRM veebileht

Eesti kutsekoolid
Tallinna koolid
Mustamäe linnaosa ehitised
Majanduskoolid
Luunja Keskkool

Luunja Keskkool on gümnaasium Tartumaal Luunja vallas Luunja alevikus.

Välislingid
 Koduleht

Tartu maakonna koolid
Luunja vald
Katrin Tegova

Katrin Tegova (kuni 2009 Katrin Ruus; aastatel 2009–2018 Katrin Maimik; sündinud 13. märtsil 1982 Kullamaal) on eesti stsenarist ja filmirežissöör. 

Ta lõpetas Tartu Ülikooli kirjanduse ja rahvaluule (BA, 2005) ning Balti Filmi- ja Meediakooli stsenaristika erialal (MA, 2013). 

Ta on alates 2012. aastast kultuuriturunduse firma Väike Objekt A OÜ juhatuse liige.

Looming

Mängufilmid
 "Foto" (2013)
 "Hõbepulm" (2013)
 "Kirsitubakas" (2014)
 "Minu näoga onu" (2017)
 "Nissan Patrol" (2018)
 "Jõulumüsteerium" (2018)

Dokumentaalfilmid
 "Vanad kalad" (2010)

Ooperid 

 "Romeo või Julia" (Vincenzo Bellini ooper "I Capuleti e i Montecchi" 2019, lavastaja)

Tunnustus 
 2007 Eesti Näitemänguagentuuri näidendivõistluse III preemia ("Magus eimidagi")
2009 Eesti Teatri Agentuuri näidendivõistluse äramärgitud töö ("Katel")
2012 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Hiie Flussi ja Jaak Lõhmusega; missioonipreemia - Eesti Film 100 meeskonnale - Eesti film nähtavam kui kunagi varem)
2015 Eesti Teatri Agentuuri näidendivõistluse eripreemia ("Poolonu ehk Teekond sinisesse")

Isiklikku
Aastatel 2009–2017 oli ta abielus filmirežissöör Andres Maimikuga. Aastal 2018 abiellus ta kunstnik Enn Tegovaga.

Viited

Välislingid
Nädala päevik: Karvapüssi inimeste peal kasutada ei saa, Eesti Päevaleht, 22. juuni 2012
"Jutusaade". Intervjuu Margit Kilumetsale Vikerraadios, 3. veebruar 2013

Eesti filmilavastajad
Eesti stsenaristid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1982
Karl Nortmaa

Karl Nortmaa (kuni 1935. aastani Karl Nordmann; 4. oktoober 1901 Jõhvi – 9. jaanuar 1956 Hamilton, Ontario provints, Kanada) oli Eesti sõjaväelane (kapten).

Ta teenis ratsarügemendis.

Kirjandus 
Leitnant ja allohvitserid käratsemas. Kaja, 9. november 1928, nr. 264, lk. 6.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Eesti ratsaväeosade koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1901
Surnud 1956
Maie Toompere

Maie Toompere (neiupõlvenimega Kruusenberg; 15. aprill 1940 Ärinas, Väike-Maarjas – 16. november 2012) oli eesti nukunäitleja.

1958. aastal lõpetas Toompere Väike-Maarja Keskkooli ning 1962. aastal algklasside õpetaja erialal Tallinna Pedagoogilise Instituudi. Aastatel 1962-1966 õppis ta nukuteatri õppestuudios.

Maie Toompere töötas kogu elu Eesti Riiklikus Nukuteatris: 1963–1995 näitlejana ning 1995–2012 kostümeerijana. Teatri kõrvalt mängis ta ka televisioonis, näiteks lastesaates "Hunt Kriimsilm" jänest ja rebast.

Maie Toompere suri 16. novembril 2012 ja ta maeti 10. detsembril 2012 Metsakalmistule.

Isiklikku
Tema isa oli maadleja Herman Kruusenberg. 1964. aastast oli Maie Toompere abielus Nukuteatri näitleja Hendrik Toomperega. Näitlejad on nii nende tütar Harriet Toompere ja poeg Hendrik Toompere juunior kui ka lapselaps Hendrik Toompere juunior juunior.

Rolle Nukuteatris
 Kiisu Mäu: V. Filipoiu "Imeline kleidike" (lav. F. Veike) 1965
 Pöial-Liisi: A. Bruštein "Pöial-Liisi ja pääsuke" (lav. R. Agur) 1966
 Siil: O. Liigand "Mõmmik" (lav. R. Agur) 1967
 Memm: E. Kuus "Memme musi" (lav. F. Veike) 1968
 Tädi Tortila, rebane Alice: A. Tolstoi, R. Agur "Kuldvõtmeke" (lav. R. Agur) 1969
 Topi, Topi ema: R. Reiljan "Taksikoer Vips" (lav. U. Leies) 1970
 Kiki: U. Leies "Kiki ja Miki" (lav. F. Veike) 1971
 Vissi-Klaara: W. Disney, V. Luup "Miki-Hiir tondilossis" (lav. V. Luup) 1972
 Jutustaja, Libekeel: J. Kangilaski "Kalevipoja võitlus Sarvikuga" (lav. F. Veike) 1973
 Kurb poiss, tuvi: F. Tuglas, R. Agur "Väike Illimar" (lav. R. Agur)1975
 Osaline: J. Swift, M. Unt "Gulliver ja Gulliver" (lav. R. Agur) 1979
 Muumimamma: T. Jansson, J. Saar "Muumimuinasjutt" (lav. R. Agur) 1977
 Osaline: A. H. Tammsaare, R. Agur "Inimese jälgedes" (lav. R. Agur) 1978
 Johni ema, Naabri-Mann: J. Peegel, J. Saar "Verine John" (lav. F. Veike) 1980
 Marie: F. Tuglas, R. Agur "Toome helbed" (lav. R. Agur) 1986
 Karuema, vares: G. Landau "Lumehelbekese kool" (lav. V. Luup) 1987
 Haldjas: C. Perrault, L. Tungal "Tuhkatriinu" (lav. R. Agur) 1988
 Linda: Fr. R. Kreutzwald, A. Ehin "Kalevipoja lood" (lav. E. Spriit) 1988
 Kohvikupidaja: E. Ionesco "Ninasarvik" (lav. J. Lumiste) 1989
 Nukk-tantsijanna: Popescu, R. Agur "Päikesekiir" (lav. R. Agur) 1992
 Konn Rana: A. Pervik "Sookoll ja sisalik" (lav. H. Laas) 1992
 Perenaine:A. Laabus, A. Liives "Pauka ja teised loomad" (lav. R. Agur) 1993
 Osaline: "Toompere pere teatriõhtu" (lav. R. Agur) 1993
 Lammas: L. Tungal "Lehmatari lugu" (lav. H. Toompere) 1994
 Vanaema: J. Malik, V. Luup "Hüpik-Hopik" (lav. V. Luup) 1994
 Ema, Häbelik: vennad Grimmid, K. Komissarov "Lumivalgeke" (lav. E. Spriit) 1996
 Võõrasema, Kalmistunõid: L. Tungal "Luiged, mu vennad" (lav. H. Toompere) 1997

Viited

Välislingid
 "Näite mäng: Maie ja Hendrik Toompere" ETV2 arhiiv (ETV 1991)
 "Suri nukunäitleja Maie Toompere" Postimees, 16.11.2012

Eesti teatrinäitlejad
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1940
Surnud 2012
Nikolai Bentsler

Nikolai Bentsler (sündinud 7. juulil 1984 Tallinnas) on Eesti näitleja. Ta on mänginud peamiselt Vene Teatris, aga ka mitmetes filmides ja telesarjades.

Nikolai Bentsler lõpetas 2006. aastal Moskva Kunstiteatri stuudiokooli.

Looming

Teatrilavastused 
"Täna me ei mängi" (2006, Vene Teater, lavastajad Merle Karusoo ja Toomas Lõhmuste)
"Küpsuskirjand 2005" (2006, Eesti Draamateater, lavastajad Merle Karusoo ja Toomas Lõhmuste)
"Primadonnad" (2009, Vene Teater, lavastaja Olga Olšanskaja) – Leo
"Tšipollino ja tema sõprade seiklused" (2009, Vene Teater, lavastaja Aleksandr Kladko) – senjoor Tomat
"Kolm paksu" (2011, Vene Teater, lavastaja Natalja Indeikina) – õhupallimüüja

Filmid 
"Lilja 4-ever"
"Mina olin siin"
"Detsembrikuumus"

Telesarjad 
 Kälimehed: Uno Andres
 Kodu keset linna: Mattias Toomingas
 Kättemaksukontor: Aleksandr Vesper (Marioni peigmees)
 Otsin kodu: lasi enda koeral minna uute peremeeste juurde
 Õhtusöök viiele
 Pilvede all: Rauno (Kristiine sõber)

Muu tegevus
Veebruaris 2021 teatati, et Bentsler astub erakond Eesti 200 liikmeks ning plaanib 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideerida Viimsi vallavolikokku.

Tunnustus 
 2017 Eesti Teatriliidu meeskõrvalosatäitja auhind

Viited

Välislingid 

Dagmar Reinolt, Nikolai Bentsler: Kui tahad teatris hästi mängida, pead päriselus olema samasugune, Just, 21. oktoober 2008

Eesti näitlejad
Vene Teatri näitlejad
Sündinud 1984
Ahto Lobjakas

Ahto Lobjakas (sündinud 23. oktoobril 1970 Tallinnas) on eesti poliitikaanalüütik, kolumnist ja raadiosaatejuht.

1989–1991 õppis Ahto Lobjakas Tartu Ülikoolis. Ta lõpetas 1994. aastal Lundi Ülikooli ning õppis 1994–1997 Oxfordi Ülikoolis poliitilise filosoofia doktoriõppes (lõpetamata). 

1995–1999 töötas ta Londonis Raadio Vaba Euroopa/Vabadusraadio vabakutselise kaastöölisena, 2000–2010 Raadio Vaba Euroopa/Vabadusraadio Brüsseli korrespondendina. Kuni 2014. aasta lõpuni töötas Lobjakas Eesti Välispoliitika Instituudis analüütikuna. 2015-2019 oli ta üks Raadio 2 saate "Olukorrast riigis" põhisaatejuhtidest. 3. septembril 2018 alustas Raadio 2 eetris Lobjaka autorisaade "Achtung! Lobjakas".

2012. aasta novembris oli ta üks avaliku pöördumise "Harta 12" algatajaist.

Lobjakas oli ajalehe Lääne Elu kolumnist. 2008-2019 kirjutas ta regulaarselt kolumneid ajalehele Postimees. 15. novembril 2015  ilmus Postimehes tema artikkel "Pariis, Eesti*", kus ta muuhulgas kirjutas: "Iga Pariisi moslem on rohkem eurooplane – k.a mõrvarid – kui nahavärvile või seedimata kristlusele toetuv poolharitlane Eestis".

Viited

Välislingid 
"Achtung! Lobjakas" koduleht
"Olukorrast riigis" koduleht
Lobjaka kirjutised Postimehes

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1970
Aserbaidžaani Riiklik Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater

Mirza Fatali Ahhundov-nimeline Aserbaidžaani Riiklik Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater (aserbaidžaani keeles: Axundov adına Azərbaycan Dövlət Akademik Opera və Balet Teatrı) on ooperi- ja balletiteater Bakuus.

Ajalugu 
Hoone avati 1911. aastal. Ooperi- ja balletiteater loodi 1920. aastal.
Aastal 1927 anti teatrile Mirza Fatali Ahhundov nimi. Aastal 1959 nimetati teater akadeemiliseks.

Välislingid

 Mirza Fatali Ahhundov-nimeline Aserbaidžaani Riiklik Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater ametlik koduleht (aserbaidžaani keeles)

 

Ooperiteatrid
Aserbaidžaani ehitised
Bakuu
Hirmus suvi

"Hirmus suvi" on 2000. aastal valminud Läti mängufilm. Eesti keeles on filmi pealkiri esinenud ka kujul "Ohtlik suvi". Filmi rahvusvaheline ingliskeelne pealkiri on "Dangerous summer".

Süžee
Filmi tegevus toimub 12.-19. juunil 1940 Lätis (põhiliselt Riias). Baltisakslasest Läti välisminister Vilhelms Munters saab Nõukogude luurelt ülesande hankida president Kārlis Ulmaniselt volitus välisriikides asuvate Läti riigi varade kasutamiseks. Muntersil õnnestubki Ulmanist veenda, et Läti saadik Londonis ei ole usaldusväärne ja ta saabki volituse. Kuid tegelikult mängib Munters kahekordset mängu ning ta kavatseb välismaale põgeneda ning ise pankades asuvad varad omastada.

Samal ajal saab Muntersi perekonnatuttavate tütar Izolde Vāgnere tuttavaks Läti Raadio reporterite Robertsi ja Kārlisega. Izolde on baltisakslane, tema vanemad on juba möödunud aastal Saksamaale lahkunud. Kuid Izolde on esialgu veel Lätisse jäänud, kuna ta peab ülikooli lõpetama. Robertsi ja Izolde vahel tekib vastastikune sümpaatia ning suhted hakkavad kiiresti arenema. Kuid Vilhelms Munters tahab saata Izoldega volitust Saksamaale. Viimasel hetkel aga tuleb Izolde laeva pealt tagasi. Roberts saab volituse oma valdusesse. Vahepeal aga okupeerib Nõukogude Liit Läti. Nüüd peab Izolde Saksamaale lahkuma. Roberts jõuab Muntersiga kokkuleppele, kuid ta annab talle üle võltsitud volituse. Õige volituse põletab ta ära. Izolde saab viimasele Saksamaale minevale laevale. Munters tahab laeva peale minna, kuid Läti diplomaatilise passiga teda sinna ei lasta. Nõukogude agendid võtavad ta sadamas vahi alla. Roberts läheb Izolde korterisse, kuid seal on NKVD varitsus ja ta lastakse kohapeal maha.

Filmis on segatud ajaloolised faktid fiktsiooniga.Munters tegi küll koostööd Nõukogude luurega, kuid volitust Läti varade kasutamiseks ta ei taotlenud ega saanud. Izolde ja Roberts on väljamõeldud tegelaskujud.

Osatäitjad
Artūrs Skrastiņš – Roberts
Inese Caune – Izolde
Uldis Dumpis – Vilhelms Munters
Uldis Vazdiks – Kārlis Ulmanis
Jānis Reinis – Kārlis
Eduards Pāvuls – Jāzeps Poškus
Varis Vētra – Fricis Ceļmiņš
Maija Apine – Natālija Muntere
Pēteris Liepiņš – Raadio direktor
Jakovs Rafaeļsons – Hanons Bubs
Igors Čerņavskis – Zavjalov
Arnoldas Klivečko – Vassiljev
Arnis Līcītis – Derevjanski
Kārlis Sebris – Augusts
Juris Pļaviņš – kindral Berķis
Māris Pūris – Rudums
Līga Liepiņa – Elza
Leons Krivāns – Osvalds
Uldis Pūcītis – Pēteris
Aldis Kusiņš – Aldis

Läti filmid
2000. aasta filmid
Uldis Dumpis

Uldis Reinis Dumpis (sündinud 3. oktoobril 1943 Bauskas) on läti näitleja.

Ta lõpetas 1965. aastal Läti Konservatooriumi Teatriteaduskonna ja on sellest alates olnud  Läti Rahvusteatri näitleja. Alates 1964. aastast on Uldis Dumpis mänginud ligikaudu seitsmekümnes filmis.

Välislingid
Uldis Dumpis andmebaasis IMDb
Uldis Dumpis Läti Rahvusteatri kodulehel
Uldis Dumpis kino-teatr.ru andmebaasis

Läti näitlejad
Sündinud 1943
Hilda Mikkelsaar

Hilda Mikkelsaar (neiuna Hilda Martinson; 20. august 1906 Tartu – 8. september 1969 Toronto) oli eesti maalikunstnik ja joonistusõpetaja.

Ta lõpetas Viljandi Eesti Haridusseltsi tütarlastegümnaasiumi, kus üks tema õpetajaid oli Jaan Lattik. Aastast 1926 õppis kunstikoolis Pallas (Nikolai Triigi ja Ado Vabbe juhendamisel), mille lõpetas aastal 1930 joonistusõpetaja kutsega.

Ta töötas aastatel 1930–1940 Tallinnas joonistusõpetajana (2. tütarlaste gümnaasiumis ja tütarlaste kommertsgümnaasiumis) ning lastekodus kasvatajana. 

Siirdus aastal 1944 Saksamaale, kus oli Geislingeni Eesti Gümnaasiumis joonistusõpetaja. Aastal 1949 asus Kanadasse, oli aastal 1956 EKKT asutajaid.

Ta on loonud portreid, maastiku- ja lillepilte, Kalevipoja-ainelisi figuurikompositsioone, 1950. aastail abstraktseid maale, viimaseis tõlgendanud mitmesuguseid emotsioone (viha, valu, armastust). Ta on illustreerinud Jaan Lattiku raamatu "Surnu pruut".

Isiklikku
Tema tütar oli kunstnik Ruth Tulving, väimees mäluteadlane Endel Tulving.

Viited

Kirjandus 
 Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996

Eesti kunstnikud
Tallinna Kristiine Gümnaasiumi õpetajad
Sündinud 1906
Surnud 1969
Olaf Kopvillem

Olaf Kopvillem (1. november 1926 Kiviõli – 21. juuli 1997 Burlington) oli eesti keemik, kupletist ja koorijuht.

Ta õppis Jõhvi Gümnaasiumis, võeti Saksa sõjaväkke ja sügisel 1944 suundus taganevate üksustega Saksamaale. Pärast lühiajalist vangilaagris viibimist lõpetas aastal 1947 Geislingeni põgenikelaagris Geislingeni Eesti Gümnaasiumi. Enne pääsu Kanadasse (1948) töötas kaevurina. Ta lõpetas 1956. aastal keemikuna Montréali ülikooli, oli korporatsiooni Ugala vilistlane. 

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta paar aastat ülikooli juures. 1960. aastal asus ta kütusefirma Shell teenistusse, töötades Montréalis, Torontos ja Burlingtonis ning aastatel 1972–1974 Hollandis.

Ent rohkem kui töö keemikuna tõi talle kuulsust tegutsemine muusikavaldkonnas. Ta asutas ansambli Vikerlased, juhatas mitukümmend aastat Hamiltoni koori. Samuti asutas ta Torontos vanemgaidide koori ja Hamiltonis Helletajad.

Ta tegi pidevalt kaastööd Toronto ajalehele Vaba Eestlane, mille põhjal andis ta aastal 1996 Tallinnas välja kogumiku "Vested". Aastal 1993 esitas teater Endla muusikalise komöödia "Toronto-Vilsandi nõudmiseni"; see tükk valmis tema eluloo ainetel.

Kõige rohkem kuulsust kaasmaalaste seas tõid talle aga kupleed, need olid tuntud ka Kodu-Eestis.

Tunnustus 
 1988 – Kanada Eestlaste Kesknõukogu teenetemärk
 1993 – Kanada Eestlaste Kesknõukogu teenetemärk
 1996 – Meie Mats

Isiklikku 
Tema poeg oli muusik ja ajakirjanik Peeter Kopvillem.

Diskograafia 
 "Vindilised viisid"
 Pastoraal
 Puhkus
 Eluloolised märkmed
 Nii me elame
 Tsivillisatsioon
 Immigrant Austriast
 Jõulud
 Võta käru ja käruta
 Sauna taga, tiigi ääres

 "Viise ja vinte"
 Videvik
 Arm küll polnud see
 Romanss
 Sügisüksildus
 September
 Cachita
 Sularaha eest
 Rio Grand
 Koduigatsus
 Klunker

 "Lenda, lenda, lepalind"
 Lenda, lenda, lepalind
 Rannal
 Rohutirts
 Kevadtuul ja sina
 Ball
 Sügis
 Igatsus
 Sigarett
 Üks naljakas laul

Eesti humoristid
Eesti koorijuhid
Eestlased Kanadas
Korporatsioon Ugala liikmed
Sündinud 1926 
Surnud 1997
Maks Roosma nimeline loominguline stipendium

Maks Roosma nimeline loominguline stipendium on stipendium klaasikunstniku, professor Maks Roosma mälestuseks. 

Professor Maks Roosma (1909–1971) oli Eesti Kunstiakadeemia klaasikunsti erialale alusepanija ja koolkonna rajaja. Tema elu ja tegevuse mälestuse jäädvustamiseks ja eriala järjepidevuse ülalhoidmiseks asutas Eesti Kunstiakadeemia klaasikunsti osakond 2007. aastal Maks Roosma nimelise loomingulise stipendiumi Eesti Kunstiakadeemia klaasikunsti eriala üliõpilasele.

Stipendium antakse üliõpilasele või magistrandile, kes
 on viimase aasta jooksul ilmutanud silmapaistvaid loomingulisi tulemusi;
 on järjekindlalt tegelnud klaasikunstiga;
 ei oma akadeemilisi võlgnevusi.

Klaasikunsti eriala üliõpilaste ja magistrantide hulgast valib stipendiaadi kolleegium, kuhu kuuluvad eriala õppejõud.

Maks Roosma stipendiumi laureaadid:
2006/2007  Kristiina Uslar
2007/2008  Helen Ankudinova, Kairit Annus, Birgit Pählapuu, Raili Velt
2008/2009  Merle Bukovec
2009/2010  Piret Ellamaa
2010/2011  Külli Nidermann
2011/2012  Andra Jõgis
2015/2016  Maria Tamm
2016/2017  Maarja Mäemets
2017/2018  Rait Lõhmus
2018/2019  Maris Maasikas-Korts
2019/2020  Greete Rüütmann

[Kategooria:Stipendiumid]]
Eesti kunst
Klaasikunst
Spartakistid

Spartakistide Liit ehk Spartakistid (saksa: Spartakusbund) oli marksistlik revolutsiooniline liikumine Saksamaal Esimese maailmasõja ajal. Liikumine sai oma nime Spartacuse järgi, kes oli Vana-Rooma suurima orjade ülestõusu juht. See loodi Karl Liebknechti, Rosa Luxemburgi, Klara Zetkini ja teiste eestvedamisel. Liit nimetas end ümber Saksamaa Kommunistlikuks Parteiks (KPD) ja ühines Kominterniga 1919. Selle suurim tegevus toimus Saksa revolutsiooni ajal 1918, kui ta õhutas revolutsioonilisi meeleolusid oma ajalehe kaudu. Spartakistide tegevus aitas kaasa Saksa keisririigi kaotusele Esimeses maailmasõjas ja hävinemisele. Kuna liikumise juhtide seas oli mitmeid juute, oli see üheks Hitleri antisemitismi ja "noa selga löömise" müüdi ajendiks.

Viited

 Weimari vabariik
 Kommunistlikud parteid
 Kommunism
 Marksism
Ranna-, Õhu- ja Sisekaitse Staap

Ranna-, Õhu- ja Sisekaitse Staap oli Eesti sõjaväe piirkondlik juhtimisorgan.

Ranna-, õhu- ja sisekaitse ülema ja tema juhtorgani staabi ülesanneteks olid:
1. Juhtida kaitseväelaste väljaõpet alluvates väeosades ja asutustes
2. Kaitsta Tallinna välisvaenlaste sissetungi puhul, võttes valve alla maa-ala Loobu jõesuust kuni Pärnu maakonna piirini ja saared.

1925. aastal nimetati Ranna-, Õhu- ja Sisekaitse Staap ümber Ranna ja Õhukaitse Staabiks.

Organisatsioon
Ranna-, Õhu- ja Sisekaitse Staabi koosseisu kuulusid:
I jaoskond,
II jaoskond,
inspektorijaoskond.

Ranna-, õhu- ja sisekaitse ülema alluvusse kuulusid:
10. Jalaväerügement,
Lennuväe rügement,
Auto-Tankide divisjon,
Distriplinaarkompanii,

Ranna-, õhu- ja sisekaitse ülema operatiivalluvusse kuulusid:
Merejõud
Merekindlused (välja arvatud Peipsi laevastiku divisjon)
üksik eskadron.

Ranna-, õhu- ja sisekaitse ülema oli samaaegselt ka Tallinna garnisoni ülem ja garnisoniteenistuse alal allusid talle ka kõik Tallinna ja selle ümbruse väeosad ja sõjaväeasutused.

28. aprillil 1924. aastal allutati Ranna-, õhu- ja sisekaitse ülemale sõjaministri käskkirjaga ka Kaitseliit.

1928. aastal läbiviidud Eesti sõjaväe reformide ja koosseisude vähendamisega Ranna- ja Õhukaitse staap likvideeriti ja tema ülesanded anti üle Kindralstaabi I osakonnale ja osaliselt ka 3. Diviisi staabile.

Kirjandus
Helgi Õunapuu. "Eesti Riigikaitse juhtimine 1918–1940",  lk. 58–59, Riigiarhiivi teatmik, Riigiarhiiv, Tallinn 2004, ISBN 9985-9510-0-X

Eesti sõjanduse ajalugu
Eesti õhuvägi
Walther von Brauchitsch

Walther von Brauchitsch (4. oktoober 1881 Berliin Saksamaa keisririik – 18. oktoober 1948 Hamburg Saksamaa) oli saksa kindralfeldmarssal, Saksa armee maavägede ülemjuhataja 1938 kuni 1941.

Walther von Brauchitsch oli ratsaväekindrali Bernhard von Brauchitschi poeg. Esimese maailmasõja ajal oli ta läänerindel kindralstaabi liige. 1932. aastast oli ta Saksa suurtükiväe inspektor, 1933. aastast diviisi- ja 1935. aastast korpuseülem. 

Walther von Brauchitsch vabastati teenistusest 19. detsembril 1941 pärast Moskva vallutuse ebaõnnestumist, Teises maailmasõjas ja südamerabandust.

Pärast sõda ta vahistati kahtlustatuna sõjakuritegudes, kuid ta suri enne süüdistuse esitamist.

Saksamaa sõjaväelased 
Saksamaa sõjaväelased Teises maailmasõjas
Preisi sõjaväelased
Sündinud 1881
Surnud 1948
Tom Hardy

Tom (õieti Edward Thomas) Hardy (sündinud 15. septembril 1977) on inglise näitleja. 

Ta on teinud märkimisväärseid rolle sellistes filmides nagu "Bronson", "Võitleja", "Plekksepp, rätsep, sõdur, nuhk", "Algus" ja "Pimeduse rüütli taastulek".

Ta on vanaema poolt dargi päritolu.

Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1977
Christian Bale

Christian Charles Philip Bale (sündinud 30. jaanuaril 1974) on inglise näitleja.

Bale on eelkõige tuntud tänu Batmani rollile Christopher Nolani Batmani triloogias ("Batman alustab", "Pimeduse rüütel", "Pimeduse rüütli taastulek").

Christian Bale võitis 2011. aastal Kuldgloobuse auhinna parima meeskõrvalosatäitja rolli eest filmis "Võitleja".

Suurbritannia filminäitlejad
Sündinud 1974
Riia vikaarpiiskopkond

Vene Õigeusu Kiriku Pihkva piiskopkonna Riia vikaarpiiskopkond (ka Riia abipiiskopkond) oli aastatel 1836–1850 eksisteerinud administratiivne üksus Vene Õigeusu Kirikus.

Vikaarpiiskopkonna moodustamine

Riia vikaarpiiskopkond moodustati keiser Nikolai I ukaasiga 25. juunil (vkj 13. juunil) 1836 Pihkva piiskopkonna koosseisus, et võidelda vanausuliste arvukuse ja mõjuvõimu kasvuga Kuramaa ja Liivimaa kubermangudes. 

Uue abipiiskopkonna juht hakkas kandma Riia piiskopi tiitlit ja allus Pihkva (pea)piiskopile. Vikaarpiiskopkonna keskus asus tänase Läti alal Riias. Piiskopi juures tegutses piiskopi kantselei, mille koosseisus oli ette nähtud kirjatoimetaja ja kahe kirjutaja ametikohad.

Vikaarpiiskopkonna suurus ja institutsioonid

Pühima Valitseva Sinodi andmetel kuulus piiskopkonna koosseisu 1840. aastal 24 kirikut ja usklikke oli selle haldusalas 13 484. Peamiselt oli tegemist vene keelt kõnelenud inimestega, kelle enamuse moodustasid riigiametnikud, sõjaväelased ja kaupmehed. Koguduste ja kirikute arv piiskopkonnas hakkas kiiresti kasvama seoses 1840. aastatel aset leidnud usuvahetusliikumisega, mille tulemusel pöördus luterlusest õigeusku enam kui 100 000 eesti ja läti rahvusest talupoega. Nii oli 1850. aastaks abipiiskopkonna aladel 146 183 õigeusklikku, kelle teenindamiseks oli loodud 117 kogudust, 109 kirikut, 2 kloostrit ja 28 kihelkonnakooli.

Alates 1847. aastast tegutses vikaarpiiskopkonna koosseisus Riia vaimulik kool, mille baasil asutati 1850. aastal Riia Vaimulik Seminar. Keiser Nikolai I kinnitas selle kooli asutamise oma ukaasiga 23. veebruaril (vkj 11. veebruaril) 1846.

Vikaarpiiskopkonna likvideerimine

Vikaarpiiskopkond likvideeriti keiser Nikolai I ukaasiga 9. märtsist (vkj 23. veebruarist) 1850, mis jõustus sama aasta 13. juulil (vkj 1. juulil). Senine vikaarpiiskopkond viidi Pihkva piiskopkonna koosseisust välja ja sellest moodustati iseseisev teise klassi piiskopkond, mis hakkas kandma Riia ja Miitavi piiskopkonna nime. Uue piiskopkonna esimeseks piiskopiks sai senine Riia vikaarpiiskop Platon.

Vikaarpiiskoppide loend

Riia vikaarpiiskopkonda jõudsid selle eksisteerimise kestel juhtida kolm ülemkarjast:

Vaata ka

Läti õigeusu kiriku juhtide loend
Pihkva ja Velikije Luki piiskopkond
Riia ja Miitavi piiskopkond

Kasutatud kirjandus

 Гаврилин, Александр Валентинович. Очерки истории Рижской епархии. 19 век. Рига, Филокалия, 1999.

Vene Õigeusu Kirik
Õigeusk Eestis
Õigeusu piiskopkonnad
Eesti uusaeg
Läti uusaeg
Liivimaa kubermang
Kuramaa kubermang
Läti piiskopkonnad
19. sajand Lätis
Linda Kits-Mägi

Linda Kits-Mägi (aastani 1939 Mägi; 3. juuni 1916 Jekaterinburg – 19. märts 1990 Tartu) oli eesti maalikunstnik.

Sündis Venemaal piiritusemeistri perekonnas. Elas 1921. aastast Eestis. Õppis alates 1934. aastast Kõrgemas Kunstikoolis Pallas. Lõpetas Tartu Kõrgemad Kujutava Kunsti Kursused 1943. aastal Ado Vabbe õpilasena. Seejärel töötas Tartus vabakunstnikuna. 

Kunstnike Liidu liige alates 1944. aastast.

Loonud peamiselt natüürmorte, lille- ja interjöörimaale. Maalinud impressionistliku käsitlusega elurõõmsaid, särava ja heleda koloriidiga ka maastiku- ja linnavaateid ning portreid. Tugeva ja kõigutamatu natuuriga jäi ta nii sotsialistliku realismi pealetungil kui ka mõjuka kunstnikust abikaasa Elmar Kitse kõrval truuks oma naiselikule maalilaadile. 

Väljaspool õpilasnäitusi esines kunstnik laiema avalikkuse ees esmakordselt 1940. aastal Tallinna Kunstihoones toimunud sügisnäitusel. 1960. aastal korraldas Tartu Riiklik Kunstimuuseum Linda Kits-Mäe kui väljapaistva Tartu naiskunstniku isikunäituse, kus oli eksponeeritud üle saja teose. Isikunäitused toimusid ka aastatel 1960, 1973 ja 1987.

Tunnustus
 1986 – Konrad Mäe preemia
 1987 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku 
Oli Elmar Kitse abikaasa ning kunstnik Saskia Kasemaa ja flöödimängija Margus Kitse ema.

Eesti maalikunstnikud
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1916
Surnud 1990
Ryōta Murata

Ryōta Murata (jaapani 村田 諒太; sündinud 12. jaanuaril 1986 Naras) on Jaapani poksija.

Murata võitis keskkaalus (kuni 75 kg) 2012. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. 

Murata sai keskkaalus (kuni 75 kg) 16. maailmameistrivõistlustel (Bakuu, 2011) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Jevhen Hõtrovile (Ukraina) .

Viited

Välislingid
 

Jaapani poksijad
Sündinud 1986
Jānis Vanags

Jānis Vanags (sündinud 25. mail 1958 Liepājas) on Läti Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskop.

Ta lõpetas aastal 1976 Liepāja 5. Keskkooli ja aastal 1982 Läti Riikliku Ülikooli keemiateaduskonna. 

Ta on töötanud keemiaõpetajana Riia 31. Keskkoolis. Ta õppis Läti Evangeelse Luterliku Kiriku vaimulikus seminaris. Ta ordineeriti 1. detsembril 1985 õpetajaks.

Pärast ordineerimist määrati ta vaimulikuks Saldusesse; ta on hooldanud ka Gaiķi, Skrunda ja Lutriņi kogudusi. Kuid 22. novembril 1992 sai autoõnnetuse tagajärjel surma peapiiskop Kārlis Gailītis ja ta valiti 26. jaanuaril 1993 uueks Läti Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskopiks (ta sai valimistel 85% võimalikest häältest). 29. augustil 1993 introdutseeriti ta ametisse.

Tunnustus
2006 Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk

Viited 

Läti vaimulikud
Luteriusu piiskopid
Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1958
Juhan Simonson

Juhan Simonson (1. juuni 1933 Elva – 16. november 2012 Lakewood, USA) oli eesti vabadusvõitleja, organisatsiooni Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides kauaaegne juht.

Erialalt oli Simonson linnaplaneerija. Tema peamisteks projektideks olid USA-s New Jersey osariigi põhjaosas asuvate sooalade planeerimine ja väljaarendamine elamurajoonideks, kaubandustsentrumiks ja spordikompleksiks.

Ühiskondlikud ametid
Simonson oli ajalehe Vaba Eesti Sõna toimetuskolleegiumi liige, Ühendatud Balti-Ameerika Komitee president, Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu USA delegatsiooni esimees (15 aastat), Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides (ERKÜ) juhatuse liige 1966-1972, abiesimees 1972-1978 ning esimees 1978-1996. Samuti oli ta E.E.L.K. Lakewoodi Pühavaimu Koguduse nõukogu liige ja Eesti Arhiivi Ühendriikides juhatuse liige.

Tunnustused
 1998 Valgetähe III klassi teenetemärk
 2005 Eestlaste Kesknõukogu Kanadas (EKN) teenetemärk 
 2007 Elva linna aukodanik
 2012 Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides elutööauhind

Välislingid 
 Suri Ühendriikide Eesti rahvuskomitee pikaajaline juht Juhan Simonson
 Elva: aukodanikuks valiti väliseestlane
 Eesti rahvuskomitee USAs sai 60-aastaseks
 Teenetemärk presidendilt
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=697

Eestlased Ameerika Ühendriikides
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Elva linna aukodanikud
Sündinud 1933
Surnud 2012
Ergutustants

Ergutustants (inglise cheerleading) on füüsiline tegevus, mõnikord võistluslik sport, mis põhineb organiseeritud kavadel, mille pikkus on 1–3 minutit. Kava koosneb üldjuhul tantsust, hüpetest, akrobaatikast, vigurtrikkidest ja hõisetest. Ergutustantsu eesmärgiks on spordimängude pealtvaatajaid ergutada ja panna inimesi rohkem kaasa elama. 

Selle alaga tegelejat nimetatakse ergutajaks. 

Ergutustants pärineb USA-st ning tegu ongi valdavalt ameerikaliku tegevusega, mida harrastab seal umbkaudu 1,5 miljonit inimest. Ergutustantsu kui sportliku harrastuse populaarusus hakkas märgatavalt kasvama 1997. aastal pärast seda, kui ergutustantsuvõistlusi hakati näitama telekanalil ESPN International, ning seoses 2000. aastal Ameerika Ühendriikides valminud teismeliste komöödiafilmi "Las käia!" ("Bring It On") ja hiljem sellele tehtud järgede ülemaailmse levikuga. Pärast seda on kogu maailmas lisandunud hinnanguliselt üle 100 000 ergutaja, sealhulgas nii Austraalias, Kanadas, Hiinas, Colombias, Soomes, Prantsusmaal, Saksamaal, Jaapanis, Hollandis, Uus-Meremaal kui ka Inglismaal.

Sport
Tants
Võimlemine
Ukulele

Ukulele on kitarri meenutav Hawaii päritolu keelpill.

Vaata ka
 Näppekeelpillide loend

Viited

Välislingid

Keelpillid
Filaret

Filaret (vene Филарет, ukraina Фiларет) on slaavi mehenimi, mis on tuletatud kreeka mehenimest Philaretos (Φιλάρετος). See on levinud vaimulik nimi õigeusu munkade seas. Nimel on ka naissooline vorm, Filareta.

Selle nime tuntuimad kandjad on olnud:

Filaret (1553–1633) – Moskva ja kogu Venemaa patriarh aastatel 1619–1633, tsaar Mihhail I Fjodorovitši isa;
Filaret (Denõssenko) (sündinud 1929) – Ukraina õigeusu vaimulik, Kiievi Patriarhaadi Ukraina Õigeusu Kiriku patriarh 1995-2018;
Filaret (Amfiteatrov) (1779–1858) – vene õigeusu vaimulik, aastatel 1837–1857 Kiievi ja Galiitsia metropoliit;
Filaret (Drozdov) (1782–1867) – vene õigeusu vaimulik, aastatel 1821–1867 Moskva ja Kolomna metropoliit;
Filaret (Gumilevski) (1805–1866) – vene õigeusu vaimulik, aastatel 1842–1848 Riia piiskop;
Filaret (Harlamov) (1890–1942) vene vanausuliste vaimulik
Filaret (Vahromejev) (sündinud 1935) – vene õigeusu vaimulik, aastast 1978 Minski ja kogu Valgevene metropoliit;
Filaret (Voznessenski) (1903–1985) – vene õigeusu vaimulik, aastatel 1964–1985 Vene Õigeusu Kiriku Välismaal eestseisja.

Vaata ka 
 Filareta (Kalatšova)

Mehenimed
Mõisamaa mõis (Simuna)

Mõisamaa mõis (saksa keeles Moisama) oli rüütlimõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeval jääb kunagine mõis Mõisamaa küla lähedale Väike-Maarja valda Lääne-Viru maakonnas. 

Mõisamaa rüütlimõis eraldati Salla mõisast 1687. Kirikuraamatute järgi (18.–19. sajand) oli mõisa maadel veel kaks küla, Mandevere (praegune Mõisamaa küla) ja Järvemäe. Kunagist Jerveka (Järvemaa, Jääremaa) küla Tammiku parkmetsa taga mäletatakse ainult paiga nime järgi.

Mõisa­maa mõisas sündis medit­siinidoktor Peter Magnus Friedrich von Maydell (1819–1884).

Mõishooned
Mõisamaa mõisa hoonetest on säilinud vähe.
Peahoone palkidest ehitati 1920-ndatel mõisa vundamendi ühte otsa pooleteistkorruseline püstpalkelamu. Säilinud on peahoone mantelkorsten ja osaliselt vundament. 
Tallid ehitati sovhoosi noorkarjalaudaks 1970-ndatel. Säilis ligikaudne asendiplaan.
Hekitee suunal on säilinud palk-kivi mõisaaida paekivist nurgakonstruktsioonid.
Maakivist magasiaida müürid said 1970-ndatel mürgilao funktsiooni.
Mõisa küün. 1920-ndatel lammutati õlgkatusega suuremõõtmeline palkhoone ja selle mõlemasse otsa ehitati vanadest palkidest Piibe talu loomapidamishooned.
Elamu. 1930-ndatel säilinud elamut kasutas alul Piibe talu pere, hiljem kasutati seda saunana. 1940-ndatel lammutati. Tänaseni on säilinud vundament.

Viited

Välislingid

Mõisamaa mõis (Simuna khk), Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register

Simuna kihelkond
Virumaa mõisad
Lääne-Viru maakond
Väike-Maarja vald
Maydellide mõisad
Rennenkampffide mõisad
Sõjavägede Ülemjuhataja

Sõjavägede Ülemjuhataja oli 1918. aastal loodud kõrgem Eesti sõjaväe juhi ametikoht.

Sõjavägede Ülemjuhataja ametikoht moodustati 23. detsembrist 1918. aastal ning Eesti Ajutisele Valitsusele allunud Sõjavägede Ülemjuhatajaks nimetati kindralmajor Johan Laidoner ja kehtestati riigis sõjaseadus.

Eesti Vabariigi sõjaväe juhtorganite loomisel lähtuti senisest Venemaa Keisririigi armee juhtorganite töökorraldust, kus Kindralstaap tegeles vägede mobilisatsiooni, väljaõppe ja varustusküsimustega ning sõjavägede ülemjuhataja koos oma staabi – STAVKAga – teostas reaalset sõjategevuse planeerimist ja juhtimist.

Sõjavägede Ülemjuhatajale allus Operatiivstaap (alates 23. veebruarist 1919. aastal, Ülemjuhataja Staap), mis tegeles konkreetse sõjalise tegevuse planeerimise ja vägede strateegilise juhtimisega, ülemjuhataja staabi ülem oli kindralmajor Jaan Soots.

Sõjavägede Ülemjuhataja institutsioon kaotati Eesti sõjaväes pärast Eesti Vabadussõja võidukat lõpetamist keskööl 26. ja 27. märtsi 1920 vahel ja pandi Sõjavägede Ülemjuhataja ülesanded Sõjaministri peale (kuni 1. detsembrini 1920), sõjaseadus kaotati seejärel osades maakondades.

Teist korda täideti Sõjavägede Ülemjuhataja institutsioon ja kehtestati sõjaseadus 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse ajal, 1. detsembril ning ülemjuhatajaks nimetati taas Johan Laidoner, kes oli ülemjuhataja kuni 8. jaanuarini 1925.

Kolmandat korda määrati kindralleitnant J. Laidoner Kaitsevägede Ülemjuhatajaks (sõjavägi oli 1929. aastal ümber nimetatud kaitseväeks) ja Sisekaitseülemaks 12. märtsil 1934, samaaegselt kehtestati kogu riigis kaitseseisukord. Senine kaitseväe juhataja ja sõjaminister kindralmajor Paul Lill vabastati kaitseväe juhataja kohustuste täitmisest. 1. märtsil 1937 nimetati Kaitsevägede Ülemjuhataja ametikoht tagasi Sõjavägede Ülemjuhatajaks. 6. aprillil 1934 määras Riigivanem Kaitsevägede Ülemjuhataja palgaks 750 krooni kuus, 300-ruutmeetrise põrandapinnaga korteri koos kütte ja valgustusega ning 100 krooni sõiduraha.

Alates 1938. aastast oli Sõjavägede Ülemjuhataja ameti poolest Riiginõukogu liige.

Kindral J. Laidoner vabastati Sõjavägede Ülemjuhataja ametist 1940. aasta 22. juunil, Vabariigi Presidendi käskkirjaga ning Sõjavägede Juhatajaks nimetati kindralmajor Gustav Jonson.

1918–1920, Johan Laidoner, Sõjavägede Ülemjuhataja
1924–1925, Johan Laidoner, Sõjavägede Ülemjuhataja
1934–1940, Johan Laidoner, Kaitsevägede Ülemjuhataja, alates 1937. aastast Sõjavägede Ülemjuhataja
1944 Jaan Maide, Sõjavägede Ülemjuhataja

Vaata ka
Sõjavägede Juhataja
Eesti riigikaitse

Viited

Välislingid
Sõjavägede Ülemjuhataja päevaraamat 1934–1938
Kaitsevägede Ülemjuhataja käsukirjad 1937. Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR
Kaitsevägede Ülemjuhataja käsukirjad 1924-1925. Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR

Sõjaväelised ametikohad
Eesti sõjanduse ajalugu
Eesti Vabadussõda
Reisimine

Reisimine on inimeste liikumine suhteliselt kaugete geograafiliste paikade vahel. See võib toimuda jalgsi, jalgratta, auto, rongi, laeva, lennuki või muude liiklusvahenditega, pagasiga või ilma, ühes suunas või tagasipöördumisega. Reisimine võib hõlmata ka liikumise vahele jäävaid suhteliselt lühikesi peatusi.

Reisitakse sageli puhkuse, infokogumise, vabatahtliku töö või äri eesmärgil, usulistel põhjustel palverännakuna, uude kohta kolides, teiste kultuuridega tutvumiseks või lihtsalt reisimise lustist - võimalikke põhjusi on palju. Suure osa reisimisest moodustab turism, mis on tänapäeval ulatuslik majandusharu.

Reiside liigid
Reiside liikideks on puhke-, äri- ja lühireisid. Ärireiside alla kuuluvad konverentsi-, messi- ja preemiareisid. Puhkusereisid jagatakse individuaal- ja rühmareisideks. Puhkusereisi eesmärgiks on enamasti kas sõprade ja sugulaste külastamine, õppimine, tervislikku seisundi parandamine või puhkus. Lühireiside alla kuuluvad linnapuhkused ja lühikruiisid, mis on reisibüroode vahendatud. Selline reisiteenus on kasutusel juhul, kui klient tahab oma aega kuidagi sisustada, näiteks oodates lennureisi lähtekohast sihtkohta. 

Lühireiside populaarsus on viimastel aastatel üha enam kasvamas. Nendeks põhjusteks võivad olla järgmised aspektid : 
 tööst ei ole võimalik olla eemal mitu nädalat;
 kahe kuni nelja päevased lennureisid on kõige soodsamad;
 kahe kuni nelja päevased lennureisid on kõige soodsamad;
 kodust ei saa olla liiga kaua eemal näiteks lemmikloomade või laste tõttu;
 erinevate sihtkohtade ja hotellide valik ahvatleb reisijaid tegema lühemaid reise;
 inimesed eelistavad lühireise, et tegeleda oma hobidega.

Puhkuse- ja lühireiside jaoks pantakse kokku pakettreis. Pakettreis ehk valmisreis on reisiteenuste kogum, mis sisaldab erinevaid teenuseid nagu sõitu, majutust ja toitlustust . Pakettreis on odavam, sest reisikorraldaja ostab reisiteenuseid hulgiostulepinguga. Pakettreisi sihtkoht planeeritakse vähemalt üks kuni kaks aastat ette. Pakettreid jagatakse säästu- ja turistiklassi pakettideks. Säästuklassi paketid on reisid, kus vähenõudlikud reisijad majutatakse väga lihtsatesse hotellidesse, kus dušš ja WC on ühiskasutuses olevad ruumid. Turistiklassi paketid on reisid, kus reisijad majutatakse kahetärnihotelli, kus WC ja dušš asuvad teises numbritoas. Mõlema paketi puhul ei kuulu teenuse hulka ekskursioonid, hommikusöök ja muud teenused.

Vaata ka

Reisija

Viited

Turism
Tegevused
Arminius

Arminius (ladina k. Gaius Julius Arminius) (18/17 eKr – AD 21), tuntud ka kui Armin või Hermann, oli germaani hõimude juht, kes võitis Vana-Rooma armeed Teutoburgi metsa lahingus.

Elulugu 
Arminius pärines heruskide hõimu ülemkihist. Teenis Rooma armees, sai Rooma kodakondsuse ning tõsteti ratsaniku seisusesse. Roomlasena kandis nime Gaius Julius Arminius. Gaius Julius oli keiser Augustuse ees- ja perekonnanimi, kuid Arminiuse lisanime tähendust ei ole siiani võimalik seletada. Arvatavasti puudub sellel seos germaani nimega Hermann. Teenis 4. või 5. aastal Rooma armee üksustes, mis tungisid välja Elbe jõeni. Oli Roomat pooldava hoiakuga, kuid lahkus Rooma impeeriumi teenistusest. Selle täpne põhjus ei ole teada, kuid Rooma ajaloolaste arvates oli see seotud asehaldur Publius Quintilius Varuse valitsemisstiiliga. Kasutas hiljem Rooma armees omandatud teadmisi ja oskusi, et koos teiste hõimudega roomlaste vastu võidelda. Hiljem sai temast heruskide hõimu pealik, kes suutis oma juhtimise alla koondada Rooma vastase germaani hõimude koalitsiooni. Selle abil võideti roomlasi Tetoburgi metsa lahingus. 

Sellele järgnes Rooma väejuhi Germanicuse vasturünnak. Pärast Germanicuse Germaaniast tagasitõmbumist sõdis 17. aastal markomannide hõimu juhtinud Marbodiga (Marboduus), kuid ei saavutanud võitu. Arminius suri hiljem segastel asjaoludel. Rooma ajaloolane Tacitus oletas, et ta tapeti 21. aastal ning tapjaks oli keegi tema sugulastest.

Pärand 
Arminiuse võidul Teutoburgi metsas olid kaugeleulatuvad tagajärjed nii Rooma impeeriumi kui germaani rahvaste jaoks. Roomlased ei teinud enam ühtegi tõsist katset Reini jõe taga asuvaid alasid püsivalt enda kontrolli alla saada.

Viited 

 Germaanlased
Saksamaa esiaeg
 Väejuhid
Woldemar Friedrich Krüger

Woldemar Friedrich Krüger (2. jaanuar 1808 Kaave mõis, Tartumaa – 5. jaanuar 1894 Tartu) oli eesti päritolu baltisaksa maalikunstnik, graafik, pedagoog ja restauraator.

Elukäik
Sündis Laiuse kihelkonnas Pistohlkorside perekonnale kuulunud väikese Kaave mõisa väidetavalt eesti soost aidamehe Tennise ja tema naise Katarina vanema pojana . Aastast 1816 õppis Tartu I elementaarkoolis, seejärel Raadi mõisas Carl Eduard von Lipharti seltsilisena. Tartu gümnaasiumi päevil 1824–1927 sai kunstiõpetust August Philipp Klara ja August Matthias Hageni, aastast 1827 Tartu ülikooli filosoofiaüliõpilasena Karl August Senffi juures. 1830–1835 täiendas end välismaal, peamiselt Münchenis, tundes huvi erinevate kunstitehnikate vastu. Tartusse naasnuna rajas oma litograafiatöökoja, mille müüs tugeva konkurentsi tõttu 1839 Georg Friedrich Schlaterile.

Sai 1838 Peterburi kunstiakadeemiast kreiskooli ja gümnaasiumi joonistusõpetaja tunnistuse, 1845 vabakunstniku nimetuse. Töötas Tartu koolides joonistusõpetajana, muu hulgas alates 1943. aastast Tartu Elementaarkooliõpetajate Seminaris. Osales 1846–1851 Raadi pühapäevaakadeemia tegevuses ja oli Carl Eduard von Lipharti kunstivarade hooldaja ja korrastaja. 

Reisis 1847 Hollandis ja Belgias.  

1856–1891 oli Tartu Ülikooli joonistuskooli õpetaja. 1857 sai Peterburist akadeemiku nimetuse ning 1858 ülikooli täieõiguslikuks õppejõuks. Oma õppetöös jätkas Krüger joonistuseeskujude metoodikat, kuid kasutas ka fotosid ja viis õpilasi vabasse loodusesse. Krüger töötas ülikoolis 35 aastat ja tema õpilaste hulka kuuluvad Ernst von Liphart, Reinhold von Moeller, Herman von Schrenk, Karl Alexander von Winkler jt. 1891 palus kõrges eas Krüger end juhataja kohustustest vabastada ja uut õpetajat enam ei valitudki. 

Kooli kogud anti 1893 üle Tartu Ülikooli raamatukogule.

Looming

Kunstnikuna oli biidermeierliku realismi esindaja. Enne õpinguid välismaal osales mitmete teaduslike väljaannete illustreerimisel. Litograafias lõi Tartu õppejõudude ja üliõpilaste portreid ja Tartu vaateid (sh 6-lehelise sarja Toomemäe vaadetega 1836), hiljem tegutses peamiselt portree- ja maastikumaalijana. Portreteerinud näiteks professor Johann Friedrich Erdmanni ja Gottlob Benjamin Jäschet. Käsitlenud nii õlimaalis kui ka tuši- ja kriidijoonistuses öömotiive. 

Üheks tema esimeseks suuremaks tööks oli professor Carl Friedrich von Ledebouri teose "Icones plantarum novarum Floram Rossicam, imprimis Altaicam illustrantes" illustreerimises osalemine. Teos ilmus viies köites ajavahemikus 1829–1834 Riias.

Kopeerinud 17. sajandi hollandi meistrite teoseid ja restaureerinud maale. Näiteks kopeerinud Lohusuu kirikusse oma kaasaegse Adrian Ludwig Richteri maali "Kristus Genetsareti järvel". 1860 maalinud Põltsamaa kirikusse Fra Angelico fresko järgi "Ülestõusmise" ("Naised haual"), mis asub pöördraamis Julie Wilhelmine Hagen-Schwarzi maaliga "Kristus ristil" (1894). Maalinud 1880. aastal Mustvee kirikusse Kristuse ülestõusmise teemalise altarimaali.  

Korraldas ja kujundas aastatel 1870–1888 Tartus näitusi.

Viited

Allikas
 EKABL lk 214

Tartu Ülikooli õppejõud
Baltisaksa kunstnikud
Sündinud 1808
Surnud 1894
Restauraatorid
Surnud 21. novembril

Siin loetletakse 21. novembril surnud tuntud inimesi.

1555 – Georgius Agricola, saksa arst ja loodusteadlane
1695 – Henry Purcell, inglise helilooja
1717 – Jean-Baptiste Santerre, prantsuse maalikunstnik
1811 – Heinrich von Kleist, saksa kirjanik
1844 – Ivan Krõlov, vene kirjanik
1879 – Benjamin Franklin Mudge, USA geoloog ja paleontoloog
1904 – Nikolai Karl Otto von Wahl, baltisaksa poliitik ja mõisnik
1907 – Paula Modersohn-Becker, saksa maalikunstnik
1916 – Franz Joseph I, Austria-Ungari keiser
1928 – Heinrich XXVII, Reußi noorema liini vürst
1941 – Jüri Kitsing, Eesti kergejõustiklane, korv- ja võrkpallur, sporditegelane
1957 – Francis Burton Harrison, Ameerika Ühendriikide ja Filipiinide riigitegelane
1958 – Boris Kumm, Eesti poliitik
1963 – Artur Lemba, eesti pianist, helilooja ja pedagoog
 1963 – Robert Stroud, USA kurjategija
1970 – Chandrasekhara Raman, India füüsik, Nobeli auhind 1930
1974 – Frank Martin, Šveitsi helilooja
1979 – Koidu Räägel, eesti kultuuritegelane
1992 – Kaysone Phomvihane, Laose poliitik
1995 – Jaak Perker, Eesti allveespordikohtunik
1995 – Anna Taru, Eesti ametnik
1996 – Abdus Salam, Pakistani füüsik, Nobeli auhind 1979
1996 – Gail Stanton, USA modell
1998 – Mall Randmer, Eesti ujuja ja treener
1998 – Valentin Berežkov, nõukogude tõlk, diplomaat ja ajakirjanik 
1999 – Marie Kraja, albaania ooperilaulja
 1999 – Quentin Crisp, inglise kirjanik, jutuvestja ja näitleja
2001 – Madis Hint, eesti ajakirjanik
2002 – Karl Tuberik, eesti orkestrijuht
2003 – Pekka Kuvaja, soome murdmaasuusataja
2006 – Hassan Gouled Aptidon, Djibouti president 1977–1999
2006 – Svein Erik Bakke, norra ettevõtja
2006 – Pierre Amine Gemayel, Liibanoni poliitik
2006 – Konstantin Meštšerjakov, vene pangandustegelane
2006 – Viktor Sergejev, vene filmilavastaja ja -produtsent
2006 – Vadim Zagladin, Nõukogude Liidu välissuhete ekspert, ajakirjanik ja parteitegelane
2007 – Agassi Aivazjan, armeenia kirjanik
2007 – Fernando Fernán Gómez, hispaania näitleja
2007 – Tom Johnson, Kanada jäähokimängija
2007 – Dmitri Monakov, Ukraina jahilaskur
2008 – Marco Allen Chapman, USA mõrvar
2008 – Tom Gish, USA ajakirjanik
2008 – Mihail Velsvebel, Eesti kergejõustiklane
2009 – Bernard Bonnin, Filipiinide näitleja
2009 – Konstantin Feoktistov, esimene vene tsiviilkosmonaut
2009 – Ira Hanford, USA džoki
2009 – Tom Janik, USA jalgpallur
2009 – Rena Kanokogi, USA judoka
2009 – Ken Krueger, USA ettevõtja
2009 – Paige Palmer, USA fitnessi''-treener 
2009 – Celso Pitta, Brasiilia poliitik 
2009 – Jaan-Mati Punning, Eesti ökoloog
2009 – Erni Prits, Eesti laskur
2009 – Allen Shelton, USA muusik
2009 – Pános Tzanetís, Kreeka laulja
2012 – Algirdas Šocikas, Leedu poksija
2012 – Arne Otter, eesti üliõpilasaktivist ja poliitik
2015 – Linda Haglund, Rootsi kergejõustiklane
2016 – Mait Arvisto, eesti haridustegelane ja spordipedagoog
2017 – Wayne Cochran, USA soulilaulja
2018 – Igor Korobov, Venemaa sõjaväelane, GRU ülem
2021 – Vaike Hang, eesti looduskaitsetegelane, teadusajaloolane ja koduloolane

November, 21.
Palamuse raamatukogu

Palamuse Raamatukogu on rahvaraamatukogu Jõgeva vallas. Raamatukogu aadress on Kooli 4, Palamuse, 49226, Jõgevamaa.

Välislingid
Palamuse Raamatukogu
Palamuse Vallavalitsus
Jõgeva Maakonna Keskraamatukogu

Jõgeva maakonna raamatukogud
Jõgeva vald
Säde

Säde oli laste- ja noorteleht, mis ilmus Eesti NSV-s aastatel 1946–1990; Eesti NSV ELKNÜ KK ja pioneeriorganisatsiooni häälekandja.

Sädet anti välja kaks korda nädalas, leht maksis 1 kopika. Sädemele tegid kaastööd Holger Pukk jt. 1986–1991 ilmus venekeelne rööpleht Iskra. Sädeme peatoimetaja oli Juta Renzer, vastutav sekretär Mare Vetemaa. 

Sädemele tegid lapsepõlves kaastööd paljud hilisemad ajakirjanikud ja ühiskonnategelased, teiste seas näiteks Helar Osila, Ingrid Veidenberg, Tiina Lang, Tiina Joosu, Ainar Ruussaar, Arne Otter, Jakko Väli, Ragnar Kond, Tõnu Ojala ja Allan Alaküla.

Sädeme õigusjärglane oli 1991–2001 ilmunud noorteleht Meie Meel.

Viited

Välislingid
 Allan Teras "Nekroloog pioneerilehele" EPL/Eesti Ekspress, 15. veebruar 2001

Eesti NSV ajalehed
Eesti laste- ja noorteajakirjandus
ELKNÜ Keskkomitee
Eesti endised ajalehed