joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kose Teeninduskool

Kose Teeninduskool oli kutseõppeasutus, mis tegutses Kose alevikus Harju maakonnas aastatel 1983–2007.

Kutsekooli direktor oli alates 1986. aastast Mati Rannamäe.

Ajalugu 

Harju rajooni ametikooli rajamine Kosele otsustati 1979. aastaks. Kutsekeskkool nr 40 avati 1983 ja see oli mõeldud 720 õpilasele. Esimesele õppeaastale suunduti nelja põllumajandusliku ja kahe ehituserialaga.

Koolis asusid 386 kohaga aula, võimla, 240-kohaline söökla, raamatukogu, 28 eriala- ja üldaine kabinetti, lasketiir, 6 erialalaboratooriumi ja õppeköök. Lisaks oli koolihoones 360 kohaga ühiselamu, kus õpilased said elada kolmekesi toas.

1989 sai kool uueks nimeks Kose Põllumajanduskool. Viimase ehitusjärgu koosseisus valmis 1993. aastal Kose spordimaja, kus paikneb ka Kose ujula.

1997 nimetati õppeasutus ümber Kose Teeninduskooliks.

Õpilaste arv vähenes 2000ndate algul ja teeninduskool liideti 2004. aastal Tallinna Lasnamäe Mehaanikakooliga. Selle järel lõpetati 2006. aasta sügisest alates tegevus Kose Teeninduskoolis, kus suure õppehoonete kompleksi renoveerimine ja üleval pidamine oleks nõudnud liiga suuri kulutusi. Viimane lend lõpetas 2007. aasta veebruaris.

2012. aasta seisuga tegutsesid hoone eri osades Kose Kunstikool, Kose Päevakeskus, Kose Äriteeninduse osaühing, OÜ Kose Tervisekeskus, Kose Loomakliinik, fotograaf, massöör, Kose konstaablipunkt ja Kose Hambaravi OÜ. Lisaks asusid hoones valla sotsiaalkorterid, kuid suurem osa kompleksist oli endiselt tühi.

2012–2013 renoveeriti hoonekompleksi tühjalt seisvad osad. Pinnale koliti ümber Kose Muusikakool (asub endises administratiivosas), Kose Noortekeskus (söökla ja sauna osas), Kose Raamatukogu (söökla osas), Kose Kultuurikeskus (raamatukogu ja aula piirkonnas), osa Kose Lasteaiast (laboritepoolses tiivas esimesel korrusel) ja Kose Gümnaasiumi algklassid (teisel ja kolmandal korrusel). Siseõues hakkas tegutsema kohvik Mõnus Amps.

Varjendid 

Teeninduskooli alla oli rajatud Eesti NSV kõrgema juhtkonna majutamiseks mõeldud umbes 2500 m² suurune varjend. Selles on kokku 144 ruumi ja nende seas ka umbes 120 ühiselamu toa tüüpi kambrit. Seejuures on väidetud, et antud kooli rajamine toimuski ainult selleks, et varjendi olemasolu varjata.

Varjendit ehitati 1982–1983 (sisseseadega läks kauem) ning kuni 1991. aastani oli see väga heas korras. 1993 leiti, et selle ülevalpidamine pole otstarbekas. Sisustuse viis minema Eesti sõjavägi ning pärast seda leidis seal aset palju vandaalitsemist ja metallivargusi.

2009. aastal asutati MTÜ Valitsuse Varjend, kes plaanib selle korda teha ning võtta kasutusele nii muuseumi, kultuuri- kui ka tegevuskompleksina.

Viited 

Kose
Eesti endised kutsekoolid
Andmeedastus

Andmeedastus (ka andmeülekanne) on andmete teisaldus elekterside vahenditega ühest punktist ühte või enamasse punkti.

Viited
Rahvuskongress

Rahvuskongress oli 8. detsembril 1935 vapside mässukatse puhul moodustatav institutsioon.

Vastavalt "Põhiseadusliku ja õigusliku korra maksmapaneku seadusele" oli kongress "ellu kutsutud" (teadmata kelle poolt) "põhiseadusliku ja õigusliku korra jaluleseadmiseks ning rahva õiguste ja vabaduste uuesti maksmapanekuks Eesti vabariigis". Kongressi koosseisu kuulusid Andres Larka, Artur Sirk, Johannes Holland, August Klassmann, Eduard Kubbo, Paul Laamann, Oskar Luiga,  Osvald Mitt, Leonhard Pallon, Karl Podrätsik, Viktor Puskar, Aleksander Seiman, Jaan Teemant, Jaan Tõnisson, Jüri Uluots ja Hans Paris. Jaan Teemant, Jaan Tõnisson ja Jüri Uluots olid kongressi koosseisu arvatud nende endi teadmata. Ametisolevast V Riigikogust on "seaduses" vaikimisi mööda mindud.

Kongress pidi enda kätte võtma "kõrgema riigivõimu otsese teostamise Eesti vabariigis" (kuigi kehtiva põhiseaduse järgi oli kõrgema riigivõimu teostajaks rahvas), ametist tagandama ja vangistama Vabariigi Valitsuse (tähelepanuväärsel viisil ei kuulunud "seaduse" järgi ametist tagandamisele ja arreteerimisele Kaitsevägede Ülemjuhataja Johan Laidoner) ning kinnitama ametisse uue valitsuse, mille koosseisu pidid kuuluma:

 pea-, sise- ja teedeminister Artur Sirk
 kaitseminister Viktor Puskar
 välisminister Kaarel Pusta
 välisministri asetäitja Jüri Sammul
 majandusminister Juhan Vaabel
 majandusministri asetäitja Hjalmar Mäe
 põllutööminister Heinrich Saar
 haridusminister Hjalmar Mäe
 kohtuminister Aleksander Buldas

Kaarel Pusta oli valitsuse koosseisu arvatud tema enda teadmata.

Tegelikult ei saanud kongress tegevusse astuda, sest päev varem enamik tema liikmeid arreteeriti.

Vaata ka 
 Edgar Aavik
 Päästeorganisatsioon

Viited 

Eesti Vabariik 1918-1940‎
1935. aasta Eestis
Estiko

AS Estiko (ka ESTIKO) on Eesti ettevõte, mis tegeleb kinnisvaraarenduse ja pakkematerjalide tootmisega. Firma kanti äriregistrisse 4. oktoobril 1995 (reg nr 10000356), selle eelkäija oli Tartu Kammivabrik.

Tegevus
Estiko arendab mitut Tartu kaubanduskeskust. Sellele kuuluvad näiteks Emajõe Ärikeskus ehk Plasku (mille haldamiseks lõid Estiko ja Tartu linnale kuulunud AS Tarbus 1996. aasta oktoobris AS-i Emajõe Ärikeskus) ning Tasku keskus.

Estiko tütarfirma ESTIKO-PLASTAR toodab trükitud ja trükkimata pakkematerjale, kilesid ja kilekotte ning on Baltimaade juhtiv kilepakendite tootja.

Sundlikvideerimiseni 2004. aastal kuulus kontserni ka AS ESTIKO-KOMMERTS, mis haldas mitut Tartu kauplust. 

Kontsernis oli 1996. aastal kokku 13 firmat:
 AS Estiko, kantud äriregistrisse koodi 10000356 all;
 AS Estiko-Kommerts, kantud äriregistrisse koodi 10001673 all;
 AS Estiko-Plastar, kantud äriregistrisse koodi 10001689 all;
 AS Estiko-Survis, kantud äriregistrisse koodi 10001696 all;
 AS Estiko-Wellpakk, kantud äriregistrisse koodi 10001794 all;
 AS Estiko-Soojus, kantud ettevõtteregistrisse nr 24025097 all;
 AS Remark, kantud ettevõtteregistrisse nr 24017011 all;
 AS Hollender, kantud ettevõtteregistrisse nr 24020192 all;
 AS Tarneks, kantud ettevõtteregistrisse nr 01025232 all;
 AS Estiko-Tarneks, kantud ettevõtteregistrisse nr 01268029 all;
 AS Tartu Toidukaubad, kantud ettevõtteregistrisse nr 24025418 all;
 Eesti Spar AS, kantud äriregistrisse koodi 10034419 all;
 Estiko Investeeringute AS, kantud ettevõtteregistrisse nr 24061743 all.

1995. aastast on Estiko nõukogu esimees Neinar Seli. Firma aadress on Tartu, Turu tänav 2 (äriregistris 2012. aasta augusti seisuga Soola 8).

Ajalugu
Estiko alustab ettevõtte ajalugu käsitledes juba 1918. aastast, mil Albert Laretei rajas Tartusse kammitööstuse. 1930. aastal sai selle uueks nimeks Eesti Comb Factory ("Eesti kammitehas") ehk Estico. Nõukogude okupatsiooni ajal 1940. aastal ettevõte natsionaliseeriti. 1972. aastal see nimetati ümber Tartu Plastmasstoodete Katsetehaseks. Turumajanduse taastamisega registreeriti ettevõte ümber aktsiaseltsiks nimega AS ESTIKO-PLASTAR (kantud äriregistrisse 03.11.1995, reg nr 10001689).

Estiko on olnud noteeritud Tallinna börsil.

Välislingid
 Estiko kontserni prospekt Tallinna börsil 1996. aasta kohta
 Hans Väre "Estiko ja Rotagrupp ühendavad turuosad" Postimees, 12. detsember 1997
 Rein Jüriado "Estiko rõhub tootmisele" Postimees, 4. märts 1998

Eesti ettevõtted
Kinnisvaraettevõtted
Sandra Uusberg

Sandra Uusberg (neiupõlvenimi Sandra Üksküla; sündinud 24. aprillil 1986) on eesti näitleja.

Ta on lõpetanud Vanalinna Hariduskolleegiumi (klaveri erialal 2000. aastal ja teatrikooli 2005. aastal) ning 2010. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (XXIV lennus) näitleja erialal. 

Ta töötab 2010. aastast Tallinna Linnateatris.

Tunnustus 
 2012 Kristallkingakese auhind
 2020 Ants Lauteri nimeline auhind
 2022 Helmi Tohvelmani nimeline auhind

Isiklikku
Sandra Uusberg on Aarne ja Siina Üksküla lapselaps ning Kristjan Üksküla õde.

Ta on abielus näitleja ja lavastaja Uku Uusbergiga; neil on novembris 2014 sündinud poeg ja aprillis 2016 sündinud tütar.

Viited

Tallinna Linnateatri näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1986
Heldur Valgmäe

Heldur Valgmäe (eesnimi ka Hildur; perekonnanimi kuni 1936 Veldemann; 23. november 1930 Viljandi – 29. juuni 2020) oli eesti maletaja ja maleõpetaja.

Ta lõpetas  1949. aastal Viljandi Arve- ja Tööstustehnikumi kaubandusliku raamatupidamise erialal.

Ta oli males kahekordne Viljandi meister (1971 ja 1980), Ilmar Raua mälestusturniiride üks algatajaid ja Viljandi Kesklinna Kooli maleõpetaja.

Isiklikku
Abielus aastast 1956, poeg ja tütar.

Välislingid
Haud Viljandi vanal kalmistul

Eesti maletajad
Eesti pedagoogid
Eesti maletegelased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1930
Surnud 2020
Viljandi vanale kalmistule maetud
Valther Toompark

Valther Toompark (ka Valter Toompark, Valter Tomberg; 13. mai 1907 – 5. september 1974) oli eesti ehitusinsener.

Ta lõpetas 1926. aastal Tallinna II Reaalkooli.

Toompark töötas RFI Eesti Projektis 1948–1972, sellest 1955–1968 projekteerimise osakonna juhatajana. Tema juhtimisel koostatud projektide järgi ehitati elurajoonid Tallinnas Mustamäele, Narva, Kiviõlisse, Rakverre ja Haapsalusse, Tallinna laululava ja teletorn, Kalevi spordihall ja siseujula, Tallinna Polütehnilise Instituudi ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppehoonete kompleksid, Viru hotell jms.

Valther Toompark on öelnud: "Meie teame, et ka keerukais insenerikonstruktsioonides võivad esineda detailid, millele alati täpset tugevuse ja stabiilsuse hinnangut ei saa anda ja mis võivad teinekord saatuslikuks saada konstruktsioonile tervikuna. Palju keerulisem on ju inimese konstitutsioon, kus ootamatuse võimalusi on lõpmatult palju."

Eesti insenerid
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1907
Surnud 1974
Paberkott

Paberkott on paberist valmistatud kott.
Paberkotte valmistatakse voltimise, õmblemise ja liimimise teel. Kotil võivad olla sangad.
Paberkotte kasutatakse esemete või ainete pakendina või kandmiseks.
Erinevalt kilekottidest on paberkotid kergesti ümbertöötatavad ja hävitatavad.

Kotid
Paberitooted
Carl Heinrich Constantin Gehewe

Carl Heinrich Constantin Gehewe (ka Carl Heinrich Constantin Geheber; 12. veebruar/23. veebruar 1796 – 2. juuli 1856 Franzensbad) oli Eesti vaimulik, Õpetatud Eesti Seltsi asutajaliige ja seltsi esimene esimees ning kooliraamatute autor.

Ta lõpetas Tartus gümnaasiumi. Aastatel 1814–1815 ja 1817–1819 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta koduõpetajana senaator krahv Manteuffeli juures. Ordineeriti 15. augustil/27. augustil 1820 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1820–1831 (introdutseeriti 5. septembril/17. septembril 1820) Rõngu Mihkli koguduse õpetaja. Aastatel 1831–1842 oli ta Tartu Jaani koguduse (eesti pihtkonna) õpetaja, aastatel 1842–1856 Tartu Maarja koguduse õpetaja.

Gehewe suri aastal 1856 Sudeedimaal, Franzensbadis (tšehhipärase nimetusega Františkovy Lázněs, Chebi ringkonnas, Karlovy Vary maakonnas, Tšehhis. Ta maeti Schönbergi, Saksimaale.

Ta oli Õpetatud Eesti Seltsi asutajaliige ja aastatel 1838–1841 seltsi esimene president.

Ta on tõlkinud vaimulikke raamatuid, koostanud õpikuid koolidele ja toimetanud kalendri astronoomilist osa.

Isiklikku 
Tema abikaasa Emilie isa Friedrich Gottlieb Moritz oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Abikaasa vanaisa Johann Christian Friedrich Moritz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja; abikaasa onu Johann Christian David Moritz oli Tori- ja Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, teine onu Ludwig Wilhelm Moritz oli Tartu Jaani koguduse eesti pihtkonna õpetaja ja Tartu Ülikooli eesti keele lektor; abikaasa vend Friedrich Ernst Moritz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja. Tema kälimees Friedrich Ferdinand Meyer oli Karula, hiljem Jõhvi ja Iisaku koguduse õpetaja, teine kälimees Carl Heinrich Temmler oli Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja.

Tema tõlgituna on ilmunud 
 "Lammaste-karjusse Ramatokenne: Schmalzi nink Koppe oppusse perra meiepolitse lamba wallitsejide nink lamba poisside hääs kirjotetu." Tarto, 1830
 "Luterusse Katekismus" Tartu, 1836
 "Piibli Katekismus ehk Meie Lutterusse usso Katekismusse Öppetus nore rahwa kassuks pühha kirja sannadega ärraselletud" Tartu, 1844

Tema koostatuna on ilmunud 
 ABD nink wäikenne Luggemisse ramat Tarto marahwa tullus. Tartu, 1860. Kordustrükid aastatest 1879 ja 1885.
 Luggemisse Ramat laste kolitamisse tarwis. Eddimänne jaggo. Tarto, 1841, järeltrükk 1843, faksiimiletrükk 2004

Tema toimetatuna on ilmunud 
 Tarto- ja Wörro-ma rahwa Kalender ehk Täht-ramat 1840. Ajastaja päle... (koos Rudolf Gustav Hollmanni ja Carl Christian Masingiga).

Tunnustused 
 1818 Hõbeauraha
 1855 Õpetatud Eesti Seltsi auliige

Viited

Välislingid 
 http://www.utlib.ee/ekollekt/eeva/index.php?lang=et&do=autor&aid=664

Rõngu Mihkli koguduse vaimulikud
Tartu Maarja koguduse vaimulikud
Õpetatud Eesti Seltsi esimehed
Liivimaa vaimulikud
Õpetatud Eesti Seltsi auliikmed
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1796
Surnud 1856
Arturs Alberings

Arturs Alberings (26. detsember 1876 (ukj 8. jaanuar 1877), Rūjiena, Valmiera maakond – 26. aprill 1934 Riia) oli Läti agronoom ja poliitik. Ta oli Läti peaminister 7. maist kuni 18. detsembrini 1926.

Elutöö 
Alberings oli üks Läti Talurahvaliidu loojatest, Läti seimi 1.–3. koosseisu liige. Ta osales Läti Vabariigi põhiseaduse koostamises ning oli rahandus-, kaitse- ja põllutööminister. Samuti oli ta Astrahani põllumajandus- ja kalanduskooli direktor.

Tunnustus 
Arturs Alberings pälvis Kolme Tähe ordeni ja Valge Roosi ordeni esimese järgu.

Kirjandus 
 "Miris Artūrs Alberings", Jēkabpils Vēstnesis, 3. mai 1934
 Rihards Treijs "Latvijas prezidenti 1918—1940" Latvijas Vēstnesis, 2004, ISBN 9984-731-47-2

Läti peaministrid
Läti põllumajandusministrid
Rahandusministrid
Kaitseministrid
Agronoomid
Sündinud 1876
Surnud 1934
Endised riigid Euroopas pärast aastat 1815

See artikkel annab detailse loendi kõigist riikidest (sealhulgas nukuriigid), mis on eksisteerinud Euroopas alates Viini kongressist aastal 1815 kuni tänapäevani. Iga riigi kohta on informatsioon eraldi veergudes: endise riigi nimi, selle riigi eluiga, tänapäeva riik või riigid, mille territooriumil see riik täielikult või osaliselt kord oli, ja rohkem informatsiooni selle riigi kohta.

Suveräänsed riigid 

See on loend kõigist sõltumatutest riikidest või nukuriikidest, mis on eksisteerinud ajavahemikul 1815. aastast tänapäevani, kuid mida enam ei eksisteeri. (Iga riigi eluiga põhineb selle riigi sõltumatusel. See tähendab, et need riigid võisid eksisteerida ka väljaspool nimetatud aega, kuid mitte täielikult sõltumatuna.)

Autonoomsed riigid või liidendatud protektoraadid 

See on loend kõigist sõltlasriikidest, mis eksisteerisid alates 1815. aastast kuni tänapäevani ja mida enam ei eksisteeri. (Igaühe eluiga põhineb selle riigi autonoomial. See tähendab, et need riigid võisid eksisteerida väljaspool neid daatumeid, ka iseseisvate riikidena).

Kavandatud riigid 

See on loend kõigist sõltumatutest riikidest, mis pidid tekkima ajavahemikul 1815. aastast tänapäevani, kuid mingil põhjusel ei tekkinud.

Vaata ka 

 Endiste riikide loend
 Saksamaa ajalooliste riikide loend

1815
Euroopa uusaeg
Euroopa ajaloolised riigid
Napoleoni sõjad
Paavo Piik

Paavo Piik (sündinud 28. detsembril 1983) on eesti luuletaja, näitekirjanik ja dramaturg.

Haridustee
Ta on lõpetanud Oxfordi Ülikooli filosoofia, politoloogia ja majanduse erialal (2006) ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli XXV lennus (2012) dramaturgina.

Looming
Avaldanud luulekogud "Kummuli linnad" (2006), "Lakoonia" (2008), "Kokkuplahvatus" (2009) ja "Harakuri" (2018) ning kirjutanud näidendi "Panso" (Merle Karusoo lavastus, 2010). Tema kirjutatud näidend "Keti lõpp" saavutas Eesti Teatri Agentuuri 2011. aasta näidendivõistlusel kolmanda koha.

Töö
Aastatel 2012–2017 töötas ta Tallinna Linnateatris dramaturg-lavastajana.

Tööd Linnateatris
 "Lantimiskunstnikud" – näidend ja lavastus kahasse Diana Leesaluga, esietendus 2012
 "Keti lõpp" – lavastaja Priit Võigemast, esietendus 2012

Tööd väljaspool teatrit
 "Diiva" – kontsertetendus, esietendus 2012
 "Püstijalukomöödia" – esietendus Kinoteatris 2011

Tunnustus 

 2011 Eesti Teatri Agentuuri näidendivõistluse III preemia ("Keti lõpp")
2018 Salme Reegi nimeline auhind
2019 Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (koos Alissija-Elisabet Jevtjukova, Paul Piigi, Henrik Kalmeti, Aivo Ranniku, Marta Pulgaga (Kinoteatri Eksperimendi idee teostuse ja jäädvustamise eest)

Isiklikku
Paavo Piik on mitmekordne Eesti meister squash'is. Mängib jalgpalli FC Reaalis.

Välislingid

 Barbara Lehtna. Paavo Piik kirjutab haakuvale inimesele, Sirp, 5. aprill 2012
 Kaarel Kressa. Linnaluuletaja Paavo Piik ei salli liigseid sõnu, Eesti Päevaleht, 10. mai 2008

Eesti luuletajad
Eesti näitekirjanikud
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Squash
Sündinud 1983
Mērnieki

Mērnieki on küla (mazciems) Lätis Vidzemes Limbaži piirkonnas Heinaste vallas. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Salatsi piirkonda.

Mērniekis läheb üle Salatsi jõe kaks puusilda – üks kooli juures, teine kalakasvanduse juures. Salatsi jõel on ka vesiveski, mille pais on varemetes. Mērniekisse jäävad Mērnieki ja Mērnieku skola bussipeatused.

Mērniekis on raamatukogu. Küla asub osaliselt Salatsi oru maastikukaitsealal. Mērniekist viib ida suunas looduskaitsealune Mērnieki kaseallee. Ka külas kasvavad Mērnieki kask ja Mērnieki pärn on looduskaitse all. Mērnieki keskaegne kalmistu on kohaliku mälestisena muinsuskaitse all.

Aastal 2015 oli külas 52 elanikku.

Vaata ka
Mērnieki punased kaljud

Viited 

Limbaži piirkonna külad
Heinrich I (Anhalt)

Heinrich I (u. 1170–1252) oli Askania dünastiast Saksa vürst ja Anhalti krahv.

Ta oli Saksi hertsogi ja Anhalti krahvi Bernhard III ning tema naise, Taani kuninga Knut V tütre Brigitte vanim poeg. Pärast oma isa surma aastal 1212 jagasid elusolevad pojad oma maad vastavalt Askania dünastia seadustele: Heinrich sai Anhalti ja noorem Albrecht Saksimaa hertsogkonna. Aastal 1218 tõusis Heinrich vürstiks (saksa: Fürst).

Heinrichi kõige kuulsam ministeriaal oli Eike von Repgow Reppichaust, kes koostas Sachsenspiegeli, kõige tähtsama seadustekogu keskaegsel Saksamaal.

Heinrich oli ka tuntud minnesinger. 14. sajandi alguses kopeeriti  tema minnelieder'it (armastuslaulu) Codex Manessesse, erakordselt ilusasse kollektsiooni. Selles allikas nimetatakse teda ekslikult "hertsogiks".

Enne oma surma jagas Heinrich Anhalti oma poegade vahel: Heinrich päris Ascherslebeni, Bernhard sai Bernburgi ja Siegfried võttis Zerbsti. Tema teised elusolevad pojad, Hermann ja Magnus, pühitseti preestriteks.

Abielu ja järglased 

U. aastal 1211 abiellus Heinrich Tüüringi maakrahvi Hermann I tütre Irmgardiga (u. 1197 - u. 1244). Nad said üksteist last:

 Heinrich (1215 - 12. juuni 1266).
 Judith (suri pärast 14. maid 1277).
 Sophie (suri 23. novembril 1272).
 Bernhard (u. 1218 - 1287).
 Albrecht (u. 1245).
 Hermann (suri 1289).
 Magnus (suri pärast 18. juunit 1264).
 Otto (suri pärast 19. juulit 1246).
 Siegfried (u. 1230 - 25. märts 1298).
 Hedwig (suri 21. detsembril 1259).
 Gertrud (suri 1275).

Anhaltid
Sündinud 1170. aastatel
Surnud 1252
Askania dünastia
Häädemeeste Seltsimaja

Häädemeeste Seltsimaja on hoone Häädemeeste alevikus. Hoone kasutajaks on Suurküla MTÜ, kes korraldab selles seltsitegevust.

Ajalugu 
Hoone valmis 1914. aastal ja algselt paiknesid seal vallakool ning köstri eluruumid. Nelja aasta pärast kingiti maja Häädemeeste Miikaeli kogudusele. Kool kolis nendest ruumidest välja 1938, kuna pidas üüri liiga kõrgeks. Järgnevalt kasutati hoonet nii eluruumidena kui isegi kohaliku tuletõrjeseltsi kooskäimiskohana.

Ulatuslikum remont tehti aastatel 1960–1961, et avada hoone kultuurimajana. Järgmine kapitaalremont toimus vahemikus 1978–1980 ning siis toodi majja ka keskküte. Kultuurimaja tegevus lõppes 1994. aastal, kui vallavolikogu otsusega anti hoone tagasi Häädemeeste kogudusele.

Kogudus rentis ruumid välja ööklubile Pesa, mis tegutses 2001. aastani, kuid pärast seda jäi hoone tühjalt seisma. 2004, kui taotlustele avanesid PRIA meetmed, küsis Suurküla MTÜ toetust ligemale miljoni krooni ulatuses ja rentis maja koguduselt. Järgneval aastal ostis vallavolikogu 350 000 krooni eest hoone koos maaga.

Väljast sai maja korda 2006. aastal, kuid selle järgnes veel kolm aastat sisemisi viimistlustöid. PRIA toetusele täiendavalt rahastas hoone remonti ka Häädemeeste vald veel kolme miljoni krooniga.

Seltsimaja avas taas uksed Häädemeeste XXIII kodukandipäevadel augustis ja ametlik avamispidu oli 26. detsembril 2009.

Viited

Välislingid 
 Häädemeeste Seltsimaja Häädemeeste vald

Häädemeeste
Eesti kultuurikeskused
Häädemeeste Muusikakool

Häädemeeste Muusikakool asub Häädemeestel aadressil Pärnu mnt 32. Muusikakool on Häädemeeste valla munitsipaalasutus.

Kooli direktor on Tiia Soomre.

Muusikakool alustas tegevust 1992. aastal kolme erialaga. Praegu on erialasid kaheksa (akordion, kitarr, klarnet, klaver, mandoliin, saksofon, trompet ja viiul). Õpetajaid on kümmekond.

Õpilased saavad praktikat kohalikes ansamblites ja Häädemeeste puhkpilliorkestris. Olavi Kõrre juhtimisel tegutseb ka mandoliiniorkester.

Välislingid 
 Häädemeeste Muusikakool Häädemeeste vald
 Häädemeeste Muusikakooli põhimääruse kinnitamine

Eesti muusikakoolid
Muusikakool
Häädemeeste Lasteaed

Häädemeeste Lasteaed asub Häädemeeste alevikus aadressil Lasteaia 4.

Lasteaed avati Häädemeestel 1958. aastal ja alguses tegutseti hoones, kus praegu paikneb Häädemeeste valla teenuskeskus. 1982. aasta detsembrini töötas lasteaed kaherühmalisena. Samal aastal sai lasteaed uueks asupaigaks kohaliku kolhoosi poolt ehitatud ja kuuele rühmale planeeritud maja, kus tegutsetakse tänaseni.

Ühes hoone tiivas asub Häädemeeste Raamatukogu.

2012. aastal 4 rühma 63 lapsega.

Alates 2018.aastast on lasteaia direktori kt Sale Leppik.

Lasteaed on kandnud ka nime Häädemeeste Lasteaed "Naerukajakas".

Viited

Välislingid 
 Häädemeeste Lasteaed Häädemeeste vald

Eesti lasteaiad
Häädemeeste
Häädemeeste Raamatukogu

Häädemeeste Raamatukogu asub Häädemeeste alevikus aadressil Lasteaia 4.

Raamatukogu juhataja on Mai Sepp.

2002. aastast on raamatukogus avalik internetipunkt.

Raamatukogu loodi 1926. aastal ja see paiknes alguses Häädemeeste vallamajas. Hiljem on see asunud mitmes eri hoones, näiteks praeguses seltsimajas ja Dubkovski majas, ning alates 1996. aastast asutakse lasteaia hoones.

Häädemeeste valla raamatukogu haruraamatukogud on Kabli raamatukogu, Massiaru raamatukogu, Treimani raamatukogu.

Häädemeeste vallas on veel Võiste Raamatukogu ja Uulu Raamatukogu.

Viited

Välislingid 
 Häädemeeste Raamatukogu Häädemeeste vald

Pärnu maakonna raamatukogud
Raamatukogu
Zerbst

Zerbst on linn Saksamaal Saksi-Anhaltis Anhalt-Bitterfeldi kreisis. Kuni 2007. aasta haldusreformini oli Zerbst Anhalt-Zerbsti kreisi pealinn.

2013. aastal elas seal 22 000 inimest.

Pole selge, millal linn asutati. Piirkonda on nimega Ciervisti mainitud aastal 949. Linna on esmakordselt mainitud (Zirwisti urbs) Thietmar von Merseburgi kroonikas aastal 1018.

Aastal 1307 omandas Albrecht I Zerbsti linna von Barby perekonnalt, alustades sajanditepikkust Askania dünastia valitsusaega.

Reformatsiooni järel sai Zerbstist kalvinismi keskus. Aastatel 1582–1798 oli Francisceum Gymnasium illustre tähtis kalvinistlik õppeasutus.

Aastatel 1603–1793 oli Zerbsti linn Zerbsti vürstkonna keskus, mille võimu all oli muuhulgas ka Jever. Aastatel 1722–1758 elas seal tähtis barokkhelilooja Johann Friedrich Fasch, kes töötas õukonnas kapellmeistrina. (Tema mälestuseks toimuvad linnas aastast 1983 Faschi festivalid.)

Aastal 1745 abiellus vürstinna Sophie Auguste Friederike von Anhalt-Zerbst Venemaa troonipärija Peeter III-ga. Katariina II (Suure) nime all valitses ta Venemaa keisrinnana aastatel 1762–1796).

Aastal 1797 läks Zerbst Anhalt-Dessau vürstkonna koosseisu.

Aastatel 1891–1928 tegutses Zerbstis hobutramm, üks pikaealisemaid omasuguste seas Saksamaal.

Teise maailmasõja teises pooles rajati sõjaväe lennuvälja serva natside töölaager, mis võõrustas "esimese astme hübriide" ja "Jüdisch Versippte" (pooljuute). 700 sealset kinnipeetavat kasutati sunnitööl maantee ja lennuvälja ehitamisel, samuti turba kaevandamisel.

16. aprillil 1945 – mõni nädal enne Natsi-Saksamaa lõplikku alistumist – hävitati liitlaste õhurünnakus umbes 80% Zerbstist.

Vanalinn ehitati järgnevatel aastakümnetel üles põhjalike muudatustega linnamaastikul, ainult vähesed ajaloolised ehitised on säilinud.

1. juulil 2006 nimetati Zerbsti linn ümber Zerbst/Anhaltiks. 1. juulil 2007 liidendati Zerbst/Anhalti linn koos mitme muu omavalitsusega Zerbsti kreisist, tehes uuendatud Anhalt-Bitterfeldi kreisi pealinnaga Köthenis.

Vaata ka 
 Anhalt-Zerbsti vürstkond

Saksi-Anhalti linnad
Argo Normak

Argo Normak (sündinud 14. oktoobril 1973) on Eesti energeetikavaldkonna insener.

Tema uurimisalaks on biogaasi tootmine ja kasutamine.

Ta on Eesti Maaülikooli taastuvenergia keskuse juhataja.

Välislingid

Eesti ökoloogid
Sündinud 1973
Bernburg

Bernburg on linn Saksamaal Saksi-Anhaltis, Salzlandkreisi pealinn. See paikneb Saale jõe ääres umbes 30 km Hallest allavoolu. Linn on tuntud oma suure renessansslossi poolest, kus tegutseb muuseum, samuti populaarse, hiljuti uuendatud karuaugu poolest selle vallikraavis.

St. Stephani kirikut Waldau külas (mis sai Bernburgi osaks aastal 1871) on esmakordselt mainitud aastal 964; praegune ehitis on umbes aastast 1150. See on peatus Romaani teel (Strasse der Romanik).

Bernburgis on üks kohalik ülikool. Natsiajastul Teise maailmasõja ajal kasutati väidetavalt linna vaimuhaigla tiiba niinimetatud T-4 eutanaasiaprogrammi tarvis (vaata Bernburgi Eutanaasiakeskus).

Rahvusvahelised suhted 
Bernburgi sõpruslinnad on:
  Anderson, USA, aastast 1994
  Fourmies, Prantsusmaa, aastast 1967
  Rheine, Saksamaa, aastast 1990
  Tarnowskie Góry, Poola
  Chomutov, Tšehhi
  Trakai, Leedu

Viited

Vaata ka 
Bernburgi Eutanaasiakeskus

Välislingid 
 Linna ametlik koduleht (saksa keeles)
 Bernburgi loomaaed Zoo-Infos.de kodulehel (inglise keeles)
 Bernburgi loss

Saksi-Anhalti linnad
Aleksandr Tšaplõgin

Aleksandr Tšaplõgin (vene Александр Чаплыгин; sündinud 20. augustil 1964) on venekeelne Eesti ajakirjanik. 

Ta on ajalehe Stolitsa peatoimetaja. Koos Ainar Ruussaarega juhtis ta Eesti Televisiooni saadet "Unetus".

Aleksandr Tšaplõgin kuulus aastatel 2002–2004 Keskerakonda.

2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kogus ta Tallinnas Keskerakonna nimekirjas 1326 häält ja pääses Tallinna Linnavolikokku.

2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris Tšaplõgin Keskerakonna nimekirjas ja valiti 303 häälega Tallinna linnavolikogu liikmeks.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1964
Lehitu pisikäpp

Lehitu pisikäpp (Epipogium aphyllum) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik pisikäpa perekonnast. 

Ta on klorofüllita mükoheterotroof.

Nomenklatuur
Nime autor on Olof Swartz. Liigi epiteet tähendab 'lehitu'. Linnaeuse pandud nimi on Satyrium epipogium.  Praegune nimi pärineb F. W. Schmidtilt. 

Varasemad eestikeelsed nimed on leheta habekäpp ja punase kannusega käpp.

Ingliskeelne nimi on ettearvamatu leviku tõttu ghost orchid ('kummitusorhidee').

Levik
Lehitu pisikäpp on ettearvamatu levikuga. Paljudes kasvukohtades on teda nähtud ainult üks kord. Teadaolevast kasvukohtadest ei pruugita teda enam leida, kuid ta võib mitme aasta pärast mõne meetri kauguselt välja ilmuda. 

Eestis on ta levinud peamiselt Ida-Eestis, eelkõige Alutagusel, ja on haruldane. 

Lehitul pesikäpal on väga ulatuslik levila, mis ulatub läänes Hispaaniani, põhjas Põhja-Aasiani, idas Kamtšatkani ja lõunas Himaalajani. 

Suurbritannias peeti teda väljasurnuks, kuid avastati uuesti.

Kasvukoht
Lehitu pisikäpp kasvab pöögi-, tamme-, männi- ja kuusemetsades aluselises pinnases. 

Eestis eelistab varjurikkaid tihedaid niiskeid kuusikuid (salumetsi ja lodumetsi), kus kasvab ka haaba ja leppa.

Ökoloogia 

Varem peeti lehitut pisikäppa saprofüüdiks. Tegelikult on ta obligaatne mükoheterotroof (epiparasiit), kes saab toitaineid  mükoriisavõrgustikest, mida moodustavad kandseened, kes omakorda on sümbioosis mitmesuguste okaspuudega. 

Nad kasvavad maa alla peituvalt varrelt, millel pole klorofülli ja millel on efemeersed lehed, mis on soomused. Taimed ilmuvad  nähtavale ainult õitsemise ajal, eriti Lääne-Euroopa väga niisketel suvedel.

Ohustatus ja kaitse
Taim on oma kasvukohtades haruldane ja kriitiliselt ohustatud.  Arvatakse, et suuremas osas oma varasemast levilast on ta välja surnud. 

Ta on Eestis arvatud I kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Taim on paljudes kohtades nii range kaitse all, et teda ei tohi isegi teaduslikuks uurimiseks kasvukohalt eemaldada ega häirida.

Eesti Orhideekaitse Klubi valis lehitu pisikäpa Eesti 2019. aasta orhideeks.

Viited

Välislingid

Tutvustus saidil bio.edu.ee
Täiendav info
Wikispecies
 Den virtuella floran - Distribution
 ORCHIDS of EUROPE & THE MEDITERRANEAN - Ulster Museum
 Britain's Orchids

Eesti käpalised
I kaitsekategooria taimeliigid
Harilik sookäpp

Harilik sookäpp (Hammarbya paludosa) on käpaliste sugukonda sookäpa perekonda kuuluv taimeliik.

Kirjeldus
Harilik sookäpp on 5 kuni 20 cm pikkuse varrega orhidee. Lehti on harilikul sookäpal tavaliselt 3, kõige suurem on ülemine leht, mille laius on kuni 1 cm ja pikkus kuni 4 cm. Õitseb juulis-augustis. Õisikus 8-30 väikest rohekaskollast sigimikust pikematel õieraagudel asuvat õit. Huul on suunatud ülespoole. Vana ja noor mugul asuvad üksteisest eemal, vana mugul asub samblas, noor aga ülemise lehe kaenlas.

Kasvukoht
Harilik sookäpp kasvab rabades, soodes ja järvede ääres õõtsikutel.

Levik
Levinud hajusalt üle Eesti.   .

Kaitsestaatus 
Harilik sookäpp on Eestis II kaitsekategooria kaitsealune liik.

Sarnased liigid 
Soohiilakas ja soovalk.

Galerii

Viited

Välislingid
 

 http://orhidee.ee/index.php?id=41

Eesti käpalised
II kaitsekategooria taimeliigid
Schoppach

Schoppach [šop'akk] (, letseburgi Schappech) on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas Heinschi osavallas. Ta jääb valla keskusest loodesse, valla keskuse ja Stockemi vahel.

Enne valdade liitmist 1977. aastal kuulus Schoppach endisesse Heinschi valda.

Välislingid 
Aerofotod

Belgia külad
Luxembourgi provints
Freylange

Freylange [frel'aanž] () on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas Heinschi osavallas. Ta jääb valla keskusest loodesse, valla keskuse ja osavalla keskuse vahele.

Loodus 
Küla on rajatud 433 m üle merepinna ulatuva metsase liivakünka Loeserbergi lõunanõlvale.

Külas on kalju Hollfrasteen. Küla lähedal on Beynerti mets.

Haldusajalugu 
Enne valdade liitmist 1977. aastal kuulus  Freylange endisesse Heinschi valda.

Ajalugu 
Küla on esmakordselt mainitud nimega Vrilingen aastal 1237.

Vaatamisväärsused 
Küla keskel on Freylange'i Saint-Paulini kirik, mis 1708 ümber ehitati. Selle ümber on tähekujuliselt Lorraine'i stiilis vanad majad. Kiriku lähedal on Notre-Dame des Foyers' kuju (1961) ja Teises maailmasõjas langenute mälestusmärk (1947).

Loeserbergilt avaneb vaade Arlonile ja Stockemile.

Välislingid 
 Freylange koduleht
 Aerofotod

Belgia külad
Luxembourgi provints
Viville (Belgia)

Viville on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas Bonnerti osavallas. Ta jääb valla keskusest 2 km loodesse.

Küla algne nimi oli Altenhoven ('vana villa'). Prantsuskeelne nimi pärineb selle nime tõlkest.

Viville kuulus enne valdade liitmist 1977. aastal endisesse Bonnerti valda.

Külas asub Viville'i Notre-Dame de la Paix' kirik, Viville'i raudteepeatus ja ratsabaas. Tee ääres on vana pesula. Viville'i ja Freylange'i piiril on kalju nimega Hollfrasteen.

Välislingid 
Aerofotod

Belgia külad
Luxembourgi provints
Mihhail Gerts

Mihhail Gerts (sündinud 25. veebruaril 1984 Tartus) on Eesti dirigent. 

Mihhail Gerts lõpetas 2001. aastal Tallinna Muusikakeskkooli klaveri ja koorijuhtimise erialal. 2006. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia klaveri erialal professor Ivari Ilja klassis ja orkestridirigeerimise erialal (Kuno Arengu, Toomas Kapteni ja Paul Mägi klassis). 2007. aastal kaitses samas magistrikraadi orkestridirigeerimise erialal (juhendaja Paul Mägi) ja 2011. aastal doktorikraadi (juhendaja Toomas Siitan). 

Aastatel 2011–2013 täiendas ta end Berliinis Hanns Eisleri muusikakõrgkoolis (professorid Christian Ehwald ja Hans-Dieter Baum). Ta on osalenud ka Neeme Järvi, Paavo Järvi, Eri Klasi, Jorma Panula, Leif Segerstami, John Carowe, Gabriel Feltzi ja Aleksandr Polištšuki meistrikursustel. 

Aastatel 2001–2003 juhatas ta Tallinna 21. Kooli kammerkoori, aastatel 2003–2005 Tallinna Muusikakeskkooli sümfooniaorkestrit, aastatel 2004–2005 Tallinna Kammerkoori. Aastatel 2005–2007 oli ta Eesti Rahvusmeeskoori dirigent ja peadirigendi assistent ning aastatel 2007–2014 Rahvusooper Estonia dirigent. 

Alates 2011. aastast elab ta peamiselt Berliinis, kus oli alates 2014. aastast mh ka Berliini Saksa Orkestri (Deutsches Symphonie-Orchester Berlin) ja Hageni ooperiteatri dirigent. Alates 2016. aastast on ta töötanud vabakutselise dirigendina, juhendades paljusid maailma juhtivaid sümfooniaorkestreid.

Alates 2021. aasta sügisest on ta muu hulgas Tartus toimuva festivali Tubin kunstiline juht. Samuti oli ta 2021. aasta sügisest kuni 2022. aasta veebruarini Tallinna Muusika- ja Balletikooli klassikalise muusika loovjuht.

Isiklikku 
Tema ema on Zoja Hertz.

Tunnustus 

 2006 – Gustav Ernesaksa Fondi õppestipendium
2014 – Eesti Teatriliidu aasta lavastuse auhind (lavastuse "Tannhäuser" lavastusmeeskonna liige)

Viited

Välislingid
Kai Tamm, Persona grata Mihhail Gerts, Teater. Muusika. Kino juuni 2008

Eesti dirigendid
Sündinud 1984
Mart Mikk

Mart Mikk (sündinud 20. veebruaril 1964) on eesti ooperilaulja (bass). 

Mikk on mitme muusikalise heategevusprojekti algataja. Ta on lõpetanud Tallinna Reaalkooli, konservatooriumi Raimond Alango õpilasena ning Sibeliuse Akadeemia Jaakko Ryhäneni ja Matti Tuloisela lauluklassis. 

Ta on töötanud reklaamikirjutajana reklaamiagentuuris Kontuur Leo Burnett ja loovjuhina üritusturundusagentuuris Royal Service.

Aastatel 2010–2016 oli ta Estonia teatri ooperijuht. Alates märtsist 2016 töötab ta Estonia Seltsi juhatajana.

Isiklikku
Ta on Arne Miku poeg.

Viited

Välislingid

 Anneli Remme, Persona Grata Mart Mikk, Teater. Muusika. Kino, november 2000
 Teeli Remmelg, Mart Mikk eelistab vaimukale ideele toimivat lahendust, Äripäev, 22. detsember 2005

Eesti ooperilauljad
Sündinud 1964
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Heldur Laretei

Heldur Laretei (13. jaanuar 1933 Tallinn – 20. juuni 1994) oli eesti graafik ja raamatuillustraator.

Heldur Laretei õppis Paul Luhtheina ja Evald Okase käe all Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis graafikaosakonnas, mille lõpetas koos Peeter Ulase, Herald Eelma, Silvia Liibergi ja Olav Maraniga 1959. aastal. Laretei diplomitööks oli puugravüüride sari Shakespeare'i "Hamletile". 1960.–1970. aastatel viljeles vabagraafikat.

Heldur Laretei on tuntud raamatugraafikuna, peamiselt lasteraamatute illustraatorina. Viimaste arv ulatub ligi viiekümneni. Heldur Laretei on illustreerinud näiteks sarjas "Saja rahva lood" ilmunud raamatud "Poola muinasjutte" (1976) ja "Vene muinasjutte" (1978), E. Kolosvár Grandpierre "Imeflööt" (1981), Eno Raua "Padakonna vada" (1985) jpt. Ta on teinud pikaajalist koostööd ajakirjadega Täheke (alates 1968) ja Põhjanael (varem Pioneer).

Heldur Laretei suri 20. juunil 1994 ja maeti 27. juunil 1994 Pärnamäe kalmistule.

Viited
 

Eesti graafikud
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1933
Surnud 1994
Balthasar Raschky

Balthasar Raschky oli 17. sajandil Kuressaares tegutsenud puunikerdaja.

Tõenäoliselt Sileesia päritolu Raschkyt on 1646. aastal mainitud Kuressaare käsitööliste gildi oldermannina.

Töid
Muhu kiriku kantsel (1629)
Puuskulptuurid "Johannes" ja "Maria" (1630; asuvad praegu Saaremaa muuseumis)
Valjala kiriku kantsel (1634; vahetati välja 1820)
Karja kiriku kantsel (1638)

Galerii

Viited

Eesti puunikerdajad
Tartu Maarja kogudusemaja

Tartu Maarja kogudusemaja (ehk Tartu Maarja leerimaja) on EELK Tartu Maarja kiriku kogudusele kuuluv hoone Tartus, Õpetaja tänav 5.

Maja valmis 1936. aastal, selle kõrval paiknenud koguduse õpetaja maja hävis 1941. aasta juulis Teises maailmasõjas. Nõukogude ajal kogudusemaja riigistati, kuid tagastati kogudusele 1997. aastal. Maja taastamises osales ka Narva Aleksandri koguduse õpetaja Villu Jürjo. Piiskop Einar Soone pühitses saali sisse 10. detsembril 1997. Hoones asuvad Maarja koguduse 70 kohaga kirikusaal, kantselei, õpetaja ametikorter jms.  Maja on projekteeritud arhitekt Nikolai Kusmini poolt.

Viited

Välislingid
 Kogudusemaja Tartu Maarja koguduse kodulehel
 Tartu Maarja kogudusemaja Tartu kultuuriinfo andmebaasis Kultuuriaken

Kesklinn (Tartu)
Tartu ehitised
EELK Tartu praostkond‎
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Kārlis Sebris

Kārlis Sebris (18. veebruar 1914 Sinole, Lejasciemsi vald – 12. jaanuar 2009 Riia) oli läti näitleja.

Alates 1938. aastast töötas ta Läti Rahvusteatris. Filmides mängis Sebris alates 1940. aastast. Muuhulgas on Kārlis Sebris mänginud ka Tallinnfilmi filmis "Hukkunud Alpinisti hotell" härra Mosese rolli.

Kārlis Sebris on maetud Riia metsakalmistule.

Välislingid
 Kārlis Sebris andmebaasis IMDb
 Kārlis Sebris kino–teatr.ru lehel

Läti näitlejad
Sündinud 1914
Surnud 2009
Sulev Mäeväli

Sulev Mäeväli (perekonnanimi kuni 20. juuli 1938 Eintrei; 28. veebruar 1936 Kasispea, Kõnnu vald, Kuusalu kihelkond, Harjumaa – 21. mai 2021 Tallinn) oli eesti arhitektuuriajaloolane.

Ta lõpetas 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kunstiajaloolasena.

Ta töötas alates 1989. aastast Tallinna Linnamuuseumis, ta on toimetanud ka muuseumi aastaraamatuid.

Mäeväli oli 1985–2008 Tallinnas tegutseva seto leelokoori Sõsarõ kunstiline juht.

Teoseid
"Ajaloo- ja ehitusmälestisi Tallinnas". Perioodika 1981
teine, parandatud ja täiendatud trükk 1986
"Mihkli kloostri kujunemine Tallinna I Keskkooli hooneks". Perioodika. Tallinn 1981
"Toomkirik". Grenader 2012 (ISBN 9789949448951)

Isiklikku
Tema äi Eduard Salumäe oli eesti luterlik vaimulik, poeg Toomas Mäeväli on orelimeister.

Välislingid
Mirjam Nutov. Sulev Mäeväli: "Kui makstakse, siis oleme setod". Setomaa.ee, 28. veebruar 2011
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti ajaloolased
Eesti arhitektuuriajaloolased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1936
Surnud 2021
Rahumäe kalmistule maetud
Pinnalainefilter

Pinnalainefilter ehk SAW-filter (lühend inglise keele sõnadest surface acoustic wave) on elektriline ribapääsfilter, mille talitlus põhineb akustilistel pinnalainetel. 

Pinnalainefiltri põhiosad on piesoelektriline sisend- ja väljundmuundur, millest esimene muundab elektrivõnkumised akustilisteks pinnalaineteks ja teine need tagasi elektrisignaaliks, ning helijuht ‒ piesoelektrilisest materjalist õhuke plaat, mida mööda levivad akustilised pinnalained ja mis on ühtlasi piesomuundurite koostisosa. Helijuht on välja lõigatud piesokvartsi, liitiumniobaadi või muu piesomaterjali kristallist. Piesomuundurid koosnevad kahest kammelektroodist, mille piid paiknevad vaheliti. Metallelektroodid moodustatakse integraaltehnoloogiast tuntud planaarmenetlusel.

Akustilise pinnalaine seadiste elektrilised omadused on määratud muunduri elektroodide vahekauguse, pikkuse ja arvuga. Et pinnalaine levikiirus on 1,5‒4 km/s, seega keskmiselt 5 suurusjärku väiksem kui elektromagnetlainel, siis vastavalt on väiksem ka võnkumise lainepikkus. Näiteks kui sagedusel 300 MHz on elektromagnetlaine pikkus vaakumis 1 m, siis akustilise pinnalaine pikkus ja ühtlasi elektroodisamm kõigest umbes 0,01 mm. Pinnalainefiltri töösagedus ulatub 3 gigahertsini, seega palju kõrgemale kui kvartsresonaatoril.

Vaadeldav piesomuundur on selektiivne nende võnkumiste suhtes, mille lainepikkus võrdub elektroodisammuga. Sellele vastaval sagedusel muundub elektriline signaal akustiliseks kõige efektiivsemalt. Filtri pääsuriba kujuneb seda kitsam, mida suurem on muunduri elektroodide arv. 
Nõutava kujuga sagedustunnusjoone saamiseks kasutatakse muutuvat elektroodisammu ja elektroodipiide haardeulatust vastavalt matemaatilistele seaduspärasustele.

Akustilist filtrit kasutatakse näiteks teleri vahesagedusvõimendis, kus asendab keskmiselt kümnest LC-võnkeringist koosnevat koondselektiivfiltrit. Akustoelektroonilisi filtreid on ka teleri sisendlülituse jaoks.

Vaata ka
Pinnalained

Kirjandus
Surface Acoustic Wave Filters. Ausgabe 2. Verlag: Elsevier Oxford, London, Burlington, 2007
Lembit Abo. Elektroonikakomponendid. Tallinn, 1997, lk 189

Elektroonika
Michael Morgner

Michael Morgner (26. august 1714 Gräfenberg – 1. detsember (vkj 20. november) 1782 Suure-Kambja) oli vennastekoguduse edendaja Kambja kihelkonnas. 

Michael Morgner sündis Saksamaal Nürnbergi lähedal luterlikus peres. Ta õppis Gräfenbergi koolis. Erialalt oli ta käsitööline, nimelt köietegija. 

1742. a. tuli ta Herrnhutist Kambjasse kirikuõpetaja Albrecht Sutorile abiks vennastekoguduse töö korraldamisel. Köietegija tööks tal siin aega ei jäänud. Aeg kulus talurahva õpetamisele ja külades palvetundide pidamisele. Tema õpilaste hulka kuulusid Kambja vennastekoguduse juhid Simka Märt, Labi Jüri, Kuldi Ado, Lillo Jüri, Lindi Mell, Kevendi Hans, Jüri Jaani Jaak, Kolga Lillo Toomas, Soja Andres, Kolga Jaago Hans jt. 

Oma igapäevase leiva teenis Michael Morgner Sutori laste koduõpetajana, hiljem aednikuna Suure-Kambja mõisas, kus asus ka tema korter. 

Michael Morgner on maetud Kambja surnuaeda.

Isiklikku

Michael Morgner oli abielus Anna Rosina Petzholdiga (u.1732 - 1793).

Viited

Kirjandus 
 Kristjan Luhamets. Kambja kihelkonna ajalugu. Tartu: Ilmamaa, 2011.

Sündinud 1714
Hernhuutlus
Surnud 1782
Pits

Pits on üks tekstiili  liike, mustriline ažuurne võrkjas kudum, mis võib esineda ääristava kaunistava ribana või kaunistava detailina, kuid ka kangana.Pitsi on võimalik valmistada õmmeldes (punto in aria, tohtpits, hardangertikand, Battenburgi pits jm), põimides (niplispits), sõlmides (makramee), heegeldades või varrastel kududes.

Pitse tarvitatakse tanude, käiste, kraede, põllede ja teiste riideesemete, samuti käterättide, kardinate, päevatekkide, voodipesu jms kaunistamiseks. Tehniliselt on pits tekkinud kangaääre kinnistamisest ja arenenud sealt iseseisvaks riideääre kaunistuseks. Pits kinnitatakse kanga külge kas palistuse külge õmmeldes või heegeldades või vabalt rippuvate lõimelõngade sõlmimise abil.

Pitside jaotus 
Pitse võib jaotada rühmadesse valmistamisviisi järgi:
 Niplispitsi valmistatakse pitsipadjal, kuhu pits pn nööpnõelte abil kinnitatud, ja pitsipulkadega, millele on keritud niit; põimitud pitsiline pind valmib niitide ristamise ja keerutamise tulemusena. Niplispitsid on näiteks Chantilly pits, Cluny pits, Mechlini pits, Valenciennes'i pits, Brüsseli pits. Ka gipüürpits on algselt üks niplispitsi liike, tänapäeval toodetakse seda ka masinaga.
 Schiffli pitsi valmistatakse masinaga: muster tikitakse aluskangale, mis hiljem keemiliselt lahustatakse, nii et jääb ainult masinaga tikitud ažuurne muster. Muster koosneb korduvatest seotud motiividest, nii et masintikkimisel niiti ei katkestata. Schiffli masin leiutati 19. sajandi lõpus ja sellega tehakse nii suuri pitskangaid kui ka ääriseid ja ribasid.
 Heegelpitsi valmistatakse peene heegelnõelaga heegeldades, nende hulka kuuluvad iiri pits ja fileeheegeldus.
 Ažuurtikand on pitsi liik, mille puhul tekitatakse kangapinda augud ja täidetakse need nõela ja niidi abil läbi tikkides. Ažuurtikandite hulka kuulub pilutikand, mille puhul augud tekitatakse tõmmatakse kangast lõngu välja tõmmates. Rišeljöötikandi ja hardangertikandi puhul lõigatakse kangasse augud, need ääristatakse ja täidetakse nõela ja niidiga tikitud võrguga. Broderiitikandi puhul torgatakse ümarad augud mustrina peenesse kangasse ja ääristatakse nõela ja niidiga tihedalt.
 Battenburgi pits kujundatakse valmiskootud erilisest paelast, mis kinnitatakse mustrina paigale tikkimispistetega õmmeldes.
 Kootud pits luuakse varrastel kududes erisugustest kudumissilmustest. Kootud pitsid on Shetlandi pits ja Haapsalu salli pitskude.
 Sõlmitud pitsi tehakse niite omavahel sõlmides. Sõlmpitsi liigid on makramee ja süstikpits, mida sõlmitakse pitsisüstiku ja nüri nõela abil. Ka fileepitsi alusvõrk luuakse sõlmides.
 Nõelapits on pits, mida tehaks niidi ja nõela abil (punto in aria -'tikand õhus'), raamistuse niidid tõmmatakse mingile tugevamale alusel, nagu pärgament, tugev paber või kasetoht. Nõelapitsid on Veneetsia pits (gros point), Alençoni pits, Carrickmacrossi pits, Milano pits.

Materjali järgi saab pitsi jagada tekstiilist pitsiks ja metallpitsiks.

Viited

Vaata ka

Niplispits 
Sõlmpits
Puitpits
Haapsalu sall

Tekstiilid
Käsitöö
Lina tänav

Lina tänav (Flachsstraße) on tänav Tartus Karlova linnajaos.

Lina tänav algab Kalevi tänavalt, ristub Aleksandri tänavaga ja lõpeb seejärel ummikuga. Tänava pikkus on umbes 270 meetrit.

Lina tänava ja Kalevi tänava ristis asub Tartu Karlova Gümnaasium.

Tartu tänavad
Karlova
Jaanus Riibe

Jaanus Riibe (sündinud 18. juunil 1986 Tallinnas) on Eesti poliitik, alates 28. novembrist 2017 Kristiine linnaosa vanem.

Hariduskäik 
2005. aastal lõpetas Riibe medaliga Gustav Adolfi Gümnaasiumi reaalklassi. 2010. aastal kaitses ta Tallinna Tehnikaülikoolis magistrikraadi tööstus- ja tsiviilehituse erialal.

Töökäik 
Aastatel 2006–2007 juhtis Jaanus Riibe Tallinna Tehnikaülikooli Ehitusteaduskonna Üliõpilasnõukogu ning aastatel 2007–2008 Tallinna Üliõpilaskondade Ümarlauda. Hiljem töötas Eesti Üliõpilaskondade Liidus arendusjuhina. Tallinna Linnakantseleis töötas Riibe alates 2009. aasta augustist Edgar Savisaare referendina, kuni 2011. aasta novembris sai temast Lasnamäe linnaosavalitsuse asevanem, kes juhtis ligi kuus aastat linnaosa kultuuri- ja noorsootööd.

Poliitiline tegevus 
Aastatel 2011–2013 oli Jaanus Riibe Eesti Keskerakonna Noortekogu esimees ja kuulus ühtlasi Eesti Keskerakonna juhatusse. Lisaks oli ta Eesti Keskerakonna Noortekogu Akadeemilise Ühenduse aseesimees, Kesklinna Klubi esimees ja peasekretär.

Liikmesus 
Jaanus Riibe on kuulunud Gustav Adolfi Gümnaasiumi õpilasomavalitsusse, Eesti Väitlusseltsi, Tallinna Tehnikaülikooli üliõpilasesindusse, Tallinna Üliõpilaskondade Ümarlauda, Eesti Üliõpilaskondade Liitu, Eesti Noorteühenduste Liitu jm. Ta on olnud Tallinna Linna Noortenõukogu aseesimees.

Seisukohavõtte
2011. aastal esines Riibe Keskerakonna volikogu ees arvamusavaldusega, et Eesti vajab noorteministrit. 2012. aasta veebruaris leidis ta, et ACTA-le peaks andma hinnangu õiguskantsler. Sama aasta märtsis toetas Riibe Keskerakonna juhatuses hääletusel Kalle Laaneti väljaheitmist erakonnast. Eesti noorte suurimaks probleemiks on ta nimetanud noorte suurt tööpuudust ja seetõttu katkevat haridusteed.

Artikleid
 "Tudengi töö on õppida 1315 krooni eest kuus?" Virumaa Teataja, 6. aprill 2010
 "Tudengid – kuidas edasi?". Postimees, 21. mai 2010
 "Noore inimese raske valik" Postimees, 17. juuni 2010
 "Vaata ette, punk on tulekul!". Delfi, 22. september 2010
 "Õppelaenu asemel korralik õppetoetus". Delfi, 21. juuni 2012

Viited

Välislingid

Urmi Reinde. "Jaanus Riibe: "Pime usk ei ole meie moodi!"". Kesknädal, 8. juuni 2011
Indrek Veiserik. "Jaanus Riibe: Poliitikud, täitke noortele antud lubadusi!". Kesknädal, 9. mai 2012

Sündinud 1986
Eesti Keskerakonna poliitikud
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Otto Friedrich von Stackelberg

Vabahärra Otto Friedrich von Stackelberg (25. august 1731 – 13. juli 1802 Roosna-Alliku mõis) oli Eestimaa aadlik.

Stackelbergide suguvõsast Otto Friedrich von Stackelberg sündis Roosna-Alliku mõisniku Georg Johann von Stackelbergi ja tema abikaasa Margaretha (sündinud Rosen) neljanda pojana.

1750. aastatel õppis ta Göttingeni ülikoolis õigusteadust.

Alates 1780. aastast oli ta haagikohtunik ning Eestimaa maanõunik. 1787–1802 oli ta Eestimaa konsistooriumi president.

Oma isa surma järel päris ta loosi tahtel Roosna-Alliku mõisa, kus kehtestas 1791. aastal nn Roosna-Alliku eraseaduse (Halliko valla Kohto ja Seäduse Ramat), mis reguleeris talupoegade õigusi ja kohustusi. Lisaks lasi ta aastail 1780–1786 rajada Roosna-Alliku mõisa suurejoonelise peahoone. Kuna tal endal pärijad puudusid, jättis ta Roosna-Alliku mõisa oma vennapojale vabahärra Otto Gustav von Stackelbergile.

Perekond
Otto Friedrich von Stackelberg abiellus 8. novembril 1772 Tallinnas Katharina von Dückeriga, kes oli Vääna mõisniku Gottschalk Heinrich von Dückeri ja tema abikaasa Anna (sündinud Cramer) tütar. Abielust sündisid:
Anna Margaretha (1774–1793)
noorelt surnud poeg

Esivanemad

Viited

Eestimaa maanõunikud
Otto Friedrich
Sündinud 1731
Surnud 1802