joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Moskva kubermang

Moskva kubermang (vene keeles Московская губерния) oli Venemaa Keisririigi, Vene SFNV ja NSV Liidu haldusüksus aastatel 1708–1929. Kubermangu keskus oli Moskva linn.

Moskva kubermang piirnes põhjas ja loodes Tveri kubermangu, kirdes ja idas Vladimiri kubermangu, kagus Rjazani kubermangu, lõunas Tula kubermangu ja Kaluga kubermangu ning läänes Smolenski kubermanguga.

Ajalugu 

Venemaa tsaaririigi Moskva kubermang moodustati tsaar Peeter I korraldusega 18. detsembril 1708. aastal.

1709. aastal kuulusid kubermangu piiridesse linnad:

1719. aasta 29. mail jagunes kubermang 9 provintsiks (Jurjev-Polski provints, Kaluga pr, Kostroma pr, Moskva pr, Pereslavl-Rjazanski pr, Suzdali pr, Pereslavl-Zalesski pr, Tula pr ja Vladimiri pr), mida juhtisid ülemkomandandid.

Moskva provintsi kuulus 16 linna koos distriktidega (1727. aastal nimetati distriktid maakondadeks): Borovsk, Dmitrov, Kašira, Klin, Kolomna, Malojaroslavets, Moskva, Možaisk, Obolensk, Ruza, Serpuhhov, Zvenigorod, Tarussa, Tsarjov-Borissov, Vereja ja Volokolamsk.

1727. aastal läbiviidud järjekordse haldusreformi ajal liideti osa Peterburi kubermangu Moskva kubermangu Jaroslavli ja Uglitši provintsi.

1778. aasta 1. aprilli keisri ukaasiga eraldati Moskva kubermangust Kaluga asehaldurkond, Tula asehaldurkond ja Jaroslavli asehaldurkond.

1781. aasta 5. oktoobri Katariina II ukaasiga moodustati kubermangus 14 maakonda:

Kubermanguvalitsejad 
Moskva kuberneri ametikoht moodustati Venemaa tsaar Peeter I ukaasiga koos kubermangu moodustamisega 18. detsembril 1708 ja haldus-, politsei-, finants-, majandus-, sõjandusalast ja kohtualast tegevust määratleva ukaasi 10. jaanuaril 1714.

Keisrinna Katariina II valitsemisajal 1727. aasta 15. märtsi ukaasiga pandi kuberneridele ka "õigus- ja kohtumõistmise ülesanded" tema valitsemise all oleval territooriumil.

Aastatel 1775–1865 nimetati kuberneri tsiviilkuberneriks (граждански губернатор), kes allus Moskva ja Moskva kubermangu kindralkubernerile, alates 19. sajandist aga allusid kubernerid teenistuslikult Venemaa Keisririigi Siseministeeriumile. Kubermangu kuberneri tööorgan oli 1845. aasta 2. jaanuaril moodustatud Moskva kubermanguvalitsuse kantselei.

1909. aasta 10. mai ukaasiga seoses kindralkuberneri ametikoha mitteühitatavusega anti kindralkuberneri valitsus koos ametnikega Moskva kuberneri alluvusse ja valitsusaparaadi koosseisu.

Vaata ka 
 Moskva oblast
 Moskva vürstiriik
 Moskva suurvürstiriik

Viited

Välislingid 

 
Nõukogude Liidu haldusüksused
Luubakivi

Luubakivi on aastast 1937 looduskaitsealune rabakivist rändrahn Harju maakonnas Kuusalu vallas Kursi külas.

Kivi ümbermõõt on eri andmeil 27,0 või 26,4 meetrit. Selle pikkus on 9,0 või 10,1, laius 7,5 või 7,9 ja kõrgus 4,1 meetrit. Maapealse osa maht on 200 kuupmeetrit.

Vaata ka 
Eesti hiidrahnude loend

Välislingid 
 
EELS infoleht .  
Ilm.ee Tõnis Saadre lugu Kuusalu kihelkonna suurtes kividest ,

Kuusalu valla rändrahnud
Kaitstavad looduse üksikobjektid
Leedulased

Leedulased (omanimetus lietuviai) on balti rahvas, kes elab Euroopas Läänemere kagukaldal ning moodustab Leedu põhirahvuse. 

Leedulased räägivad balti keelte hulka kuuluvat leedu keelt. Nad on valdavalt katoliiklased.

Leedulasi on kokku umbes 4,1 miljonit, neist 2,8 miljonit elab Leedus (84,6% elanikest) ja 3,1 miljonit räägib leedu keelt. Suuremad leedulaste kogukonnad elavad veel Ameerika Ühendriikides, Suurbritannias, Iirimaal, Brasiilias ja Kanadas. Põlised leedu vähemused elavad Läti, Valgevene ja Poola Leeduga piirnevatel aladel.

Suuremad subetnosed on aukštaidid ja žemaidid.

Leedulased on geneetiliselt väga homogeensed. Y-kromosoomi SNP-haplogrupi analüüsi põhjal on nad kõige sarnasemad lätlaste, eestlaste ja soomlastega.

Leedulased Eestis

Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 1727 leedulast, neist 795 Tallinnas.

Vaata ka 

Leedu kultuur

Viited 

Rahvad
Leedu
Baltlased
Leetse Lodukivi

Leetse Lodukivi (ka Sarapuu rahn) on rabakivist rändrahn Harju maakonnas Pakri poolsaarel.

Ümbermõõt on 24,8 meetrit. Pikkus 10,3, laius 5,1 ja kõrgus 4,0 meetrit.

Viited

Välislingid 
 

Eesti rändrahnud
Paldiski
Immanuel Eduard Nikolai Hahl

Immanuel Eduard Nikolai Hahl (27. veebruar 1868 Narva – 14. august 1936 Kaliningrad) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1889–1894, lõpetas ülikooli cand. theol. astmega. Oli prooviaastal Peterburi Anna koguduses. Ordineeriti õpetajaks 29. juunil 1897.

Oli 1897–1900 Kuressaare Laurentiuse koguduse diakonõpetaja. Aastatel 1900–1927 oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Lahkus ametist 23. novembril 1927 omal palvel.

Lahkus aastal 1927 Saksamaale. Oli aastatel 1927–1935 pastoriks Eichmedienis, Sensburgis, Ida-Preisimaal (praegu Nakomiady, Mrągowo maakonnas, Warmia-Masuuria vojevoodkonnas). Jäi aastal 1935 emerituuri, suri aastal 1936 Metgethenis Königsbergi lähedal (praegu Aleksander Kosmodemjanski nimelises asulas, alluvusega Kaliningradi linnale).

Isiklikku 
Tema väimees Gunnar Rudolf Knüpffer oli Tartu Pauluse koguduse adjunktõpetaja ja Tartu Ülikooli koguduse õpetaja.

Viited 

Kuressaare Laurentiuse koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1868
Surnud 1936
Wilfried Kraack

Wilfried Kraack (2. september 1894 Peterburi – 8. jaanuar 1961 Regensburg) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas gümnaasiumi Peterburis. Õppis aastatel 1913–1916 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, lõpetas ülikooli cand. theol. astmega. Oli prooviaastal 1917–1918 Peterburis, olles samaaegselt usuõpetaja Anna koolis. Ordineeriti õpetajaks Tallinnas 14. septembril 1919.

Oli 1919–1939 Narva Johannese koguduse õpetaja, olles samaaegselt Narva Saksa Erakooli asutaja ja juht.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1940–1945 vaimulik Lääne-Preisimaal Graudenzis, hooldades 1943–1945 Gotenhafeni saksa kogudust (praegu Grudziądz ja Gdynia Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas). 1945–1950 oli Herrschingis (Baieris), 1950–1956 oli pastor Baieri liidumaal Ülem-Frangimaa ringkonna Coburgi kreisi Seßlachi linna Gemünda linnaosas. Suri aastal 1961 Regensburgis Baieri liidumaal.

Viited 

Narva Johannese koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1894
Surnud 1961
Gerhard Normann

Gerhard Normann (10. detsember 1891 Pühalepa – 1. august 1975 Stendal) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Tallinna Toomkooli. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta (vaheaegadega) aastatel 1909–1921. Aastatel 1912–1914 ja 1917 töötas ta kodukooliõpetajana ning 1918–1920 võttis Balti pataljoni koosseisus osa Vabadussõjast. Prooviaastal oli ta Kuusalu ja Vastseliina Katariina koguduses. Ordineeriti õpetajaks 28. mail 1922.

Oli 1922–1934 Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, 1934–1939 teenis ta Paide Saksa Püha Risti kogudust.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Perioodil 1939–1945 oli ta algul pastor Gostingenis (praegu Gostyń Suur-Poola vojevoodkonnas), hiljem Koschminis (praegu Koźmin Wielkopolski Krotoszyni maakonnas Suur-Poola vojevoodkonnas). 1945–1950 oli ta pastor Heiligenthalis Mansfeld-Südharzi kreisis Saksi-Anhalti liidumaal. Aastatel 1950–1961 oli ta pastor Horsmaris Mühlhauseni lähedal (Unstrut-Hainich-Kreisis Tüüringi liidumaal). Aastal 1961 jäi ta emerituuri, elades Uenglingenis (Stendali linnaosas) Saksi-Anhalti liidumaal), kus ta ka suri.

Isiklikku 
Tema isa Paul Theodor Leopold Normann oli Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja.

Viited 

Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse vaimulikud
Balti Pataljoni koosseis
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Estonia liikmed
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1891
Surnud 1975
Kuusalu seitsmeharuline mänd

Kuusalu seitsmeharuline mänd on looduskaitsealune põlispuu Kuusalus. Ümbermõõt on eri andmetel 2,6–2,87 meetrit, kõrgus 11 meetrit.

Välislingid
 Kuusalu 7-haruline mänd Keskkonnaregistris

Kuusalu vald
Eesti põlispuud
Kaitstavad looduse üksikobjektid
Rõngu mõis

Rõngu ehk Suure-Rõngu mõis (saksa keeles Schloß Ringen) oli rüütlimõis Tartumaal Rõngu kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagise mõisa territoorium Elva valda.

Ajalugu
Rõngu mõisa on esmakordselt mainitud 15. sajandi alguses. Keskajal kuulus mõis Tödwenite aadlisuguvõsale ning mõisakeskuseks oli Rõngu kivist vasallilinnus, mis Liivi sõja ajal jäi varemeisse.

Rootsi võimuperioodil kuulus mõis Flemingitele ja hiljem riigile.

1759. aastal jagati Rõngu mõis Suure-Rõngu ja Väike-Rõngu mõisaks. Esimese omanikuks sai krahv Ludwig Wilhelm von Mannteuffel, kelle suguvõsa omandusse jäi mõis 1875. aastani. 1875–1919 kuulus mõis Anrepitele, mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Konrad von Anrep.

Mõisakompleks
18. sajandi lõpus rajati linnusevaremetest umbes sada meetrit ida poole varaklassitsistlik härrastemaja, mis põles 1917. aastal maha. Hoonest on säilinud vaid vundament.

Mõisakompleksist on säilinud ka mõned ümber ehitatud kõrvalhooned ja müürijäänused.

Mõisa kalmistu
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 1,1 km kaugusele idakagusse Tilga küla alale.

Viited

Kirjandus
Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 84.
Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 411-412 .

Tartumaa mõisad
Elva vald
Rõngu kihelkond
Rakvere rajoon

Rakvere rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1989. 
See moodustati Viru maakonna kirdeosast pärast maakondade likvideerimist ja rajoonide moodustamist. 

Aastal 1957 liideti sellega likvideeritud Loksa rajooni idaosa. 

Aastal 1959 liideti sellega likvideeritud Kiviõli rajooni lääneosa (Viru-Kabala ja Viru-Nigula piirkond), samas arvati Tudu piirkond Kohtla-Järve linnapiirkonna koosseisu.

Aastal 1962 liideti sellega likvideeritud Väike-Maarja rajoon ja Kadrina piirkond Paide rajoonist.

Aastal 1964 liideti sellega Tapa linn ja taasliideti eelpoolnimetatud Tudu piirkond.

Aastal 1972 liideti sellega Paide rajooni kirdeosa.

Aastatel 1959–1960 kuulus rajooni alasid likvideeritud Mustvee rajoonist.

Vaata ka
Punane Täht

Eesti NSV rajoonid
Lääne-Viru maakonna ajalugu
Peter Otto Hermann Paulsen

Peter Otto Hermann Paulsen (11. juuli 1907 Tallinn – ?) oli Eesti vaimulik.

Õppis Tallinna Toomkoolis. Alates aastast 1919 elas Schondorf am Ammersees (Baieris), kus ta lõpetas ka keskkooli. Õppis aastatel 1926–1928 Erlangeni Ülikooli usuteaduskonnas. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1929–1932. Lisaks õppis ta aastal 1931 Tübingeni Ülikoolis. Oli prooviaastal Rapla, Viru-Jaakobi ja Tallinna Jaani koguduses. Ordineeriti 1. oktoobril 1933 Tallinnas.

Oli 1933–1934 Emmaste Immanueli koguduse vikaarõpetaja, aastatel 1934–1938 õpetaja. Aastatel 1938–1939 teenis ta Piirsalu kogudust.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1939–1940 õpetaja Rokstedtis (ka Roksättis) Posenis (praegu Rokietnica Poznani maakonnas Suur-Poola vojevoodkonnas), aastatel 1940–1943 oli pastor Schmiegelis (praegu Śmigiel Kościani maakonnas Suur-Poola vojevoodkonnas). Aastatel 1943–1945 teenis Wehrmachtis, aastatel 1945–1950 oli Vene sõjavang. 1950–1952 oli tööl abistamiskontoris Großhaslachis Ansbachi maakonnas Kesk-Frangimaa ringkonnas Baieri liidumaal. Aastatel 1952–1965 oli teine pastor Bad Neustadt an der Saales (Rhön-Grabfeldi kreisis Alam-Frangimaal Baieri liidumaal). 1965–1973 oli haiglavaimulik Münchenis. Aastal 1973 jäi emerituuri, asus elama Irschenhausenisse (Ickingi linnaosas Bad Tölz-Wolfratshauseni kreisis Ülem-Baieri ringkonnas Baieri liidumaal).

Viited 

Emmaste Immanueli koguduse vaimulikud
Piirsalu koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1907
Jaan Tamm (arheoloog)

Jaan Tamm (sündinud 26. jaanuaril 1948) on eesti arheoloog, arhitektuuriloolane ja muinsuskaitsetegelane, Eesti Muinsuskaitse Seltsi esimees aastatel 1991–1993 ja alates 2006.

Tamm lõpetas 1966. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Ülikooli arheoloogina ning osales eeskätt keskaegsete linnuste väljakaevamistel. Mõnevõrra hiljem keskendus ta keskaegsele sakraalarhitektuurile, eriti kloostritele. 

1987. aastal oli Tamm üks Eesti Muinsuskaitse Seltsi asutajaliikmeid ning oli aastatel 1991–1993 ja 2006–2012 seltsi esimees.

Teoseid
Eesti keskaegsed kloostrid = Medieval monasteries of Estonia. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2002
Gustav Adolfi Gümnaasium 375 : [1831-2006]. Toimetaja. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2006
Padise klooster. Ehitus- ja uurimislugu. Tallinn: TEA Kirjastus, 2010. ISBN 9789985719985
Pirita Convent: the history of the construction and research. Kaasautor koos Villem Raamiga. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2006
Pirita: Erholungs und Sportzentrum. Tallinn: Perioodika, 1982
Pirita: Tallinnan virkistysalueena ja urheilukeskuksena. Tallinn: Perioodika, 1982
Pirita: venue of the 1980 olympic regatta. Tallinn: Perioodika, 1980
Pirita klooster: ehitus- ja uurimislugu. Kaasautor Villem Raam. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2005
Poliitilised repressioonid 1940. ja 1950. aastatel. Koostaja. Tallinn: Ilo, 2008
Restauraatorid vanas Tallinnas. Tallinn: Perioodika, 1984
Restauratoren im alten Tallinn. Tallinn: Perioodika, 1985
Restorations in old Tallinn. Tallinn: Perioodika, 1985
Tallinna Püha Miikaeli klooster: ehitus- ja uurimislugu. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2009
Vanhaa Tallinnaa entistämässä. Tallinn: Perioodika, 1985
 2020, „101 Eesti kindlust ja kaitserajatist”, ISBN 9789985348345

Tunnustus
2003 – Valgetähe V klassi teenetemärk
2006 – Riigivapi IV klassi teenetemärk

Viited

Eesti arheoloogid
Eesti ajaloolased
Eesti muinsuskaitsjad
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased‎
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1948
Johannes Hasselblatt

Ferdinand Alexander Johannes Hasselblatt (4. oktoober 1861 Kambja – 25. juuli 1934 Pärnu) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Tartus gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1882–1887. Oli prooviaastal Võnnu (Gustav Axel Conrad Oehrni juures), Kambja (isa juures) ja Rõuge Maarja koguduses (Rudolf Kallase juures). Ordineeriti õpetajaks 20. märtsil 1888.

Oli 1888–1889 adjunkt Kambja koguduses ja 1889–1890 Tartu praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1890–1934 (introdutseeriti 15. aprillil 1890) oli ta Pärnu Eliisabeti koguduse esimese pihtkonna õpetaja, olles samaaegselt vanglavaimulik. Aastatel 1921–1923 oli sõjaväevaimulik ja 1929–1930 Pärnu praostkonna praosti kohusetäitja.

Isiklikku 
Tema vanaisa Gustav Hasselblatt oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, isa Carl Jacob Eduard Hasselblatt oli Kambja koguduse õpetaja, vend Carl Paul Martin Hasselblatt oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, vennapoeg Bruno Hasselblatt oli Tallinna Jaani koguduse õpetaja.

Viited

Välislingid 
https://eelk.ee/elulood/hasselblatt_johannes.html
 

Pärnu Eliisabeti koguduse vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Baltisaksa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Hasselblattid
Sündinud 1861
Surnud 1934
Inkad

Inkad olid 1438–1533 Lõuna-Ameerika lääneosas, tänapäeva Boliivia ja Peruu territooriumil eksisteerinud Inkade riigi ülemklass. Konkista ajal ja järel kasutasid hispaanlased nimetust "inkad" kõigi impeeriumi elanike kohta, kellest suurem osa olid ketšuad.

Sõna Inka tähendab ketšua keeles isandat või valitsejat. Sellega tähistati impeeriumis valitsevat perekonda või ülemklassi. Ülemvalitseja tiitel oli Sapa Inka – "Püha Inka", teda peeti päikesejumal Inti otseseks järeltulijaks.

Kui hispaanlased olid Inkade riigi vallutanud, jätkasid viimase valitseja Atahualpa vend Manco Inca Yupanqui ning tema järeltulijad vastupanu Peruu mägedes Vilcabambas. 1572. aastal vastupanukolle vallutati ning viimane valitseja, Manco poeg Túpac Amaru hukati.

Ketšua keele ja kultuuri staatuse tõusuga 20. sajandil on hakanud ilmuma ka teateid inkade elusolevaist järeltulijaist, keda vahel ka rahvapidustustel austatakse. Põlvnemise üksikasjad ei ole siiski kindlad.

Inkade pärandist kuulub UNESCO maailmapärandi nimekirja kindlustatud linn Machu Picchu.
Eduard Johann Assmuth

Eduard Johann Assmuth (5. juuni 1792 Kose – 23. juuli 1853 Maarja-Magdaleena) oli Eesti vaimulik.

Õppis 1802–1810 Tallinna Toomkoolis. Aastatel 1810–1812 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastatel 1812–1814 ja 1817–1819 töötas koduõpetajana. Reisis aastatel 1815–1816 Saksamaal ja Šveitsis, õppis ka Jena ülikoolis. Ordineeriti 12. jaanuaril 1819 Riias õpetajaks.

Oli 1819–1852 Torma- ja Lohusuu koguduse õpetaja, omades 
aastast 1831 adjunkte. Oli 1844–1852 veel Tartu praostkonna praost. Jäi 24. novembril 1852 tervislikel põhjustel emerituuri. Emerituuris olles elas Tartus. Suri aastal 1853, olles külas tütrel ja väimehel Maarja-Magdaleena pastoraadis. Maeti Torma surnuaeda.

Isiklikku 
Tema isa Friedrich Johann Anton Assmuth oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, poeg Alexander Carl Woldemar Assmuth oli Harju-Risti koguduse ja Tallinna Jaani koguduse II pihtkonna õpetaja. Tema väimees (tütre Marie (1820–1898) abikaasa) Woldemar Mickwitz oli Maarja-Magdaleena ja Vara Brigitta koguduse õpetaja; teine väimees (tütarde Ida Pauline (1822–1862) ja Elisabethi (1833–1912) abikaasa) Paul Eduard Hirsch oli Pöide- ja Palamuse koguduse õpetaja; tütrepoeg Paul Ottokar Theodor Hirsch oli alguses õpetajaks Rožištše koguduses Volõõnias, Ukrainas, hiljem oli Harju-Madise koguduse õpetaja.

Viited

Välislingid 
TLÜAR rahvusbibliograafia isikud: Eduard Johann Assmuth

Torma Maarja koguduse vaimulikud
Tartu praostid
Liivimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1792
Surnud 1853
Laste tserebraalparalüüs

Laste tserebraalparalüüs (paralysis cerebralis infantilis) on looteeas või varajases lapsepõlves saadud ajukahjustusest tingitud füüsilise arengu mahajäämus, millega võib kaasneda ka vaimse arengu mahajäämus.

Välislingid

Sissekanne portaalis inimene.ee

Närvisüsteemihaigused
Eduard Philipp Körber

Eduard Philipp Körber (17. juuni 1770 Tori – 12. veebruar 1850 Tartu) oli Liivimaa vaimulik

Õppis Tallinna Toomkoolis ja Pärnu linnakoolis. Õppis usuteadust aastatel 1789–1792 Königsbergi Ülikoolis ja aastatel 1792–1793 Jena Ülikoolis. Töötas aastatel 1794–1796 koduõpetajana mitmetes mõisates. Ordineeriti 22. juunil 1796 õpetajaks.

Oli aastatel 1796–1846 (introdutseeriti ametisse 3. augustil 1796) Võnnu Jakobi koguduse õpetaja.

Oli aastast 1803 Suurhertsogliku Weimari Mineraloogia Seltsi (Jena) auliige, aastast 1806 aga Moskva Loodusuurijate Seltsi auliige. Samuti Õpetatud Eesti Seltsi auliige. Aastal 1816 asutas Võnnus Piibliseltsi. Tal on hulk ajalooalaseid uurimusi: uurimusi Liivimaa linnade, losside ja kirikute kohta, samuti uurimusi numismaatika alalt ja Võnnu kihelkonna ajaloost.

Istutas peaaegu 200 aastat tagasi Võnnu kirikaeda tamme.

Uskus, et eestlased saavad kord vabaks.

Isiklikku 
Tema isa Paul Johann Körber oli Tori ja Võnnu Jakobi koguduse õpetaja, vanaisa Johann Friedrich Körber oli Tarvastu, Otepää ja Helme Maarja koguduse õpetaja. Poeg Carl Eduard Anton Körber oli Vändra Martini koguduse õpetaja, poeg Ludwig August Immanuel Körber oli Võnnu, Rannu ja Rõngu Mihkli koguduse õpetaja. Poeg Martin Georg Emil Körber oli Anseküla Maarja koguduse õpetaja. Äi Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Tema pojapoeg oli mereväearst, Tartu Ülikooli hügieeni ja kohtuarstiteaduse professor Bernhard Eduard Otto Körber. Tema õdede Helene ja Karoline abikaasaks oli Otepää Maarja koguduse õpetaja Bernhard Gottlieb Hehn.

Teoseid 
Tallinna linnas vermitud mündid. Tallinn, Eesti Ajaloomuuseum, 2006.

Viited

Välislingid 

https://eelk.ee/elulood/korber_eduard.html
 

Võnnu Jakobi koguduse vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Õpetatud Eesti Seltsi auliikmed
Tallinna Toomkooli vilistlased
Eduard Philipp
Sündinud 1770
Surnud 1850
Achim

Achim on vald ja suurim linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Verdeni kreisis. Linna pindala on 68,01 km². 31. detsembril 2017 elas seal 31 834 inimest. Linn asub Weseri paremkaldal, umbes 17 km Verdenist loodes ja 16 km Bremenist kagus.

Achim asub Weseri nõos, Urstromtalis. Achimit ümbritsev ala on peamiselt nõmm oma looduslikus olekus.

Ajalugu 

Achimit on esmakordselt mainitud 1091. aastal kui Arahem. Lindeni mägede kontrolliv kõrgustik Bremenist lõunas, millele vana Arahem nõjatus, oli kultus- ja kohtupidamispaik. Achim oli vanasaksi kohtute kogunemispaik. Kohus kogunes kolm korda aastas.

Kristlikud misjonärid püstitasid Achimisse ristimiskiriku 12. sajandil; see oli Achimi St. Laurentiuse kiriku eelkäija, ehitatud 1257. aastal. Siis kuulus see vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda.

Lüneburgi pärilussõja (1370–1388) käigus pandi Achim 1381. aastal põlema võitluste tõttu Saksi-Wittenbergi hertsogi Albrechti ja Bremeni vürstliku peapiiskopi Albert II vahel.

1626. aastast oli Achim vaheldumisi taanlaste ja rootslaste kontrolli all. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esmalt personaalunioonis Rootsi – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. Seitsmeaastase sõja ajal oli see Prantsusmaa kontrolli all. 1807. aastal annekteeris Bremeni hertsogkonna, sealhulgas Achimi üürike Vestfaali kuningriik, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. Achimist sai samanimelise kantoni keskus Bouches-du-Weseri departemangus. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale. 1814. aastal ülendati kuurvürstkond Viini kongressil Hannoveri kuningriigiks. 1823. aastal liidendas Hannover hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Achimist, sai Stade regiooni osa.

Rongijaam on Achimis 1847. aastast. Achim asub Bremeni ja Hannoveri vahel.

Tööstus 

Achimis asub mitu rahvusvahelist ettevõtet, sealhulgas Vitakraft ja Daybridge International.

Sõpruslinn 

 Cēsis, Läti.

Tuntud inimesi 

 Friedrich Wilhelm Kleukens (1878–1956), saksa graafiline disainer ja tüpograaf
 Christian Heinrich Kleukens (1880–1954), kalligraaf ja luuletaja
 Carl Huneke (1898–1972), Saksa-Ameerika vitraažikunstnik ja käsitööline
 Karl Ravens (1927–), Saksa poliitik (SPD), endine liiduminister
 Fritz-Heiner Hepke (1947–), poliitik (SPD), 1998–2003 Alam-Saksi liidumaa parlamendi liige
 Martin Schmidt (1969–), käsipallur
 Matthias Weidenhöfer (1985–), saksa näitleja
 Felix Wiedwald (1990–), jalgpallur

Viited

Välislingid 

 Achimi koduleht

Alam-Saksi linnad
Alam-Saksi vallad
Verdeni kreis
Conrad Eduard Hesse

Conrad Eduard Hesse (4. november 1796 Tartu – 18. september 1882 Kuressaare) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1809–1812 Tartus Kreiskoolis ja 1812–1815 gümnaasiumis Tartus. Aastatel 1820–1822 oli koduõpetaja Liphartide juures Tartus. Ordineeriti 16. augustil 1823 õpetajaks.

Oli aastatel 1823–1834 (introdutseeriti 11. septembril) Pärnu Nikolai koguduse abiõpetaja, olles samal ajal linna konsistooriumi assessor ja õpetaja kreiskoolis. Aastatel 1834–1880 oli ta (introdutseeriti 24. aprillil 1834) Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja ja 1873–1882 Saaremaa superintendent.

Tunnustus 
1872 – kullatud rinnarist
1873 – Püha Vladimiri orden 4. klass

Isiklikku 
Tema poeg Theodor Heinrich Renatus Hesse oli algul Mustjala Anna koguduse, hiljem Sangaste ja Laatre koguduse õpetaja. Pojapoeg Eduard Alexander Hesse oli luterlik vaimulik Jekaterinoslavis; pojapoeg Albert Freimund Daniel Hesse oli Sangaste ja Laatre koguduse õpetaja ning hiljem pastor Ida-Preisimaal Kandienis (praegu Kanigowo) ja Lötzenis (praegu Giżycko Warmia-Masuuria vojevoodkonnas) ning poeg Carl Immanuel Philipp Hesse, kes mõrvati 18. detsembril 1918 enamlaste poolt, oli Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja. Tema vend Carl Hermann Hesse oli Paides ja Järvamaal maakonnaarst.

Kuressaare Laurentiuse koguduse vaimulikud
Saaremaa vaimulikud
Sündinud 1796
Surnud 1882
Ludwig August Immanuel Körber

Ludwig August Immanuel Körber (15. november 1808 Võnnu alevik – 16. november 1892 Tartu) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1821–1826 Tartus gümnaasiumis, 1827–1830 õppis Tartu Ülikoolis filoloogiat ja usuteadust. Oli koduõpetajaks Liivimaal, reisis vennaga Carl Eduard Körberiga jalgsi Saksamaale ja Itaaliasse. Ordineeriti õpetajaks 14. juunil 1836.

Oli 1836–1846 Võnnu Jakobi koguduse adjunktõpetaja, 1846–1853 oli Rannu Püha Martini koguduse (introdutseeriti 3. märtsil 1846) õpetaja. 1853–1880 oli Rõngu Mihkli koguduse (introdutseeriti 29. märtsil 1853) õpetaja. Oli alates 1850 Võru praostkonna koolirevident. Emerituuri jäi 4. mail 1880. Emerituuris olles elas Tartus.

Isiklikku 
Tema vanavanaisa Johann Friedrich Körber oli Tarvastu, Otepää ja Helme Maarja koguduse õpetaja, vanaisa Paul Johann Körber oli Tori ja Võnnu Jakobi koguduse õpetaja, teine vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz noorem oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Isa Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Vend Carl Eduard Anton Körber oli Vändra Martini koguduse õpetaja, teine vend Martin Georg Emil Körber oli Anseküla Maarja koguduse õpetaja. Äi Bernhard Gottlieb Hehn oli Otepää Maarja koguduse õpetaja.

Viited 

Rõngu Mihkli koguduse vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Ludwig August Immanuel
Sündinud 1808
Surnud 1892
2012. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus

2012. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus olid järjekorras XXI ja toimusid 27. juunist 1. juulini 2012 Soome pealinnas Helsingis.

Need toimusid erinevalt varasematest Euroopa meistrivõistlustest 2 aastat pärast eelmisi Euroopa meistrivõistlusi Barcelonas. 

Neil võistlustel ei toimunud maratoni- ja käimisvõistlusi.

Eesti sportlased
Eestit esindasid EM-il Grit Šadeiko, Märt Israel, Gerd Kanter, Kaur Kivistik, Maris Mägi, Rasmus Mägi, Lembi Vaher, Tarmo Riitmuru, Risto Mätas, Marek Niit, Tiidrek Nurme, Rain Kask, Igor Sjunin ja Kätlin Tõllasson.

Gerd Kanter võitis kettaheites hõbemedali ja Rasmus Mägi püstitas 400 m tõkkejooksus uue Eesti rekordi.

Välislingid 
 Ametlik koduleht (soome keeles)

Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus
Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus
Helsingi spordivõistlused
Museaal

Museaal on muuseumis arvele võetud kultuuriväärtusega asi. Museaalide kogumit nimetatakse muuseumikoguks.

Iga museaali kohta koostatakse vastuvõtuakt ning museaal registreeritakse tulmeraamatus (kogude juurdekasvu päevikus). Sinna märgitakse muu hulgas museaali järjekorranumber, kirjeldus, andmed päritolu kohta.

Museaalide arvelevõtmise teine etapp on teaduslik inventeerimine.

Museaalid signeeritakse järjekorranumbritega.

Museaalide üle rahalist arvestust ei peeta.

Vaata ka
eksponaat
tulme

Viited

Välislingid
Muuseumiseaduse rakendamine. Museaalide arvelevõtmise ja säilitamise kord. Riigi Teataja

Museoloogia
Magnus von Hirschheydt

Magnus von Hirschheydt (sündinud 1981) on saksa ajaloolane, Tübingeni ülikooli õppejõud.

Hirschheydt tegeleb peamiselt 16.–18. sajandi ajaloo uurimise ja õpetamisega. Tema peamisteks uurimisvaldkondadeks on reformatsioon Läänemere piirkonnas, eriti Liivimaal ning Inglismaa ajalugu samal perioodil.

Teoseid
Der Krieg, der nie stattgefunden hat. Markgraf Wilhelm von Brandeburg-Ansbach, Reinhold von Buxhövden, die Öselsche Bischofsfehde und das Problem der fehlenden Kriegslegitimation. In: Geistliche im Krieg. Hgg. Franz Brendle und Anton Schindling. Aschendorff, Münster, 2009. S. 345–371.

Viited

Välislingid 
Hirschheydt Tübingeni Ülikooli koduleheküljel

Saksamaa ajaloolased
Tübingeni ülikooli õppejõud
Sündinud 1981
Hermann Theodor Karl Hesse

Hermann Theodor Karl Hesse (20. märts 1884 Rõngu – 9. juuli 1921 Bad Oeynhausen, Nordrhein-Westfaleni liidumaa) oli Eesti vaimulik.

Õppis Tallinnas Jucumi koolis ja Tallinna Nikolai Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1903–1910. Ordineeriti õpetajaks Tallinnas.

Oli aastatel 1910–1913 ja 1914–1916 usuõpetaja Tallinna Toomkoolis. 1913–1914 täiendas end Tübingenis ja Leipzigis. 1914–1916 oli ta lisaks usuõpetajaametile Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse vikaarõpetaja. 1916–1921 oli ta Tallinna Oleviste koguduse õpetaja. Suri aastal 1921 Bad Oeynhausenis Nordrhein-Westfaleni liidumaal.

Isiklikku 
Tema isa Benjamin Hermann Karl Hesse oli Rõngu koguduse õpetaja, Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse diakonõpetaja, Tallinna Oleviste koguduse õpetaja, aga ka Tallinna Diakonisside Asutise rektor ja Tallinna Linnamisjoni asutaja. Tema vanaisa Carl Hermann Hesse töötas Paides ja Järvamaal maakonnaarstina. Tema onu Johannes Hesse oli neli aastat misjonärina Indias. Onupoeg Hermann Hesse oli kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat. Vanaonu Conrad Eduard Hesse oli Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja. Tema äi Adam Rudolf Winkler oli Jüri ja Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse õpetaja.

Viited 

Tallinna Oleviste koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1884
Surnud 1921
Johann Reinhold Hunnius

Johann Reinhold Hunnius (17/29. juuli 1806 Tallinn – 30. jaanuar/11. veebruar 1872 Kuressaare) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Tallinna toomkooli. Aastatel õppis 1827–1830 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Estonia liige. Töötas 1830–1833 koduõpetajana Väike-Maarja kirikumõisas. Ordineeriti õpetajaks 1. oktoobril 1833.

Oli 1833–1838 Karja Katariina koguduse adjunktõpetaja ja 1838–1867 sama koguduse õpetaja. Emerituuris olles elas Kuressaares.

Tunnustused 
1862 Kullatud rinnarist

Isiklikku 
Tema naise poolvend Heinrich Eduard Gahlnbäck oli Püha Jakobi koguduse õpetaja. Tema väimees Reinhold Winkler oli Karja Katariina koguduse õpetaja ja viimane Saaremaa superintendent.

Viited 

Karja Katariina koguduse vaimulikud
Saaremaa vaimulikud
Johann Reinhold
Baltisaksa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Estonia liikmed
Sündinud 1820
Surnud 1889
Pariisi linnapea

Enne Prantsuse revolutsiooni juhtis Pariisi linnavalitsust kaupmeeste rektor (inglise keeles provost of the merchants, prantsuse keeles prévôt des marchands). 14. juuli õhtul aastal 1789, pärast Bastille vallutamist, lasti Pariisi kaupmeeste rektor Jacques de Flesselles rahvahulga poolt Pariisi linnavalitsuse hoone (Hôtel de Ville) trepil maha. Järgmisel päeval valiti esimene Pariisi linnapea (maire de Paris).

Vaata ka 
 Pariisi linnapeade loend
Gary Winick

Gary Winick (31. märts 1961 New York – 27. veebruar 2011 New York) oli USA filmilavastaja.

Winick lõpetas 1984 Tuftsi ülikooli. Hiljem sai ta magistrikraadi kunsti alal Texase ülikoolist Austinis ja Los Angeleses asuvast filmiülikoolist AFI Conservatory.

Tuntuks on ta saanud filmidega "Tadpole" ja "Üleöö 30". Ta lavastas 2006. aastal filmi "Charlotte koob võrku", mis on Elwyn Brooks White'i samanimelise romaani teine ekraniseering. Selle filmi peaosas esines Dakota Fanning.

Ta on tegutsenud ka produtsendina ("Killud Aprilist" 2003 või "November" 2004). Filmi "Killud Aprilist" kõrvalosatäitja Patricia Clarkson nimetati Oscari kandidaadiks. Filmide produtseerimiseks oli tal oma sõltumatu filmikompanii InDigEnt, mis asutati 1999. Selle ettevõtte nimi on lühend sõnadest Independent Digital Entertainment ('sõltumatu digitaalne meelelahutus').

Winick põdes kaua ajuvähki, aga suri kuu aega enne 50. sünnipäeva kopsupõletikku. Surma ajal oli ta kihlatud Emily McDonnelliga.

Lavastatud filmid

Välislingid 
 

Ameerika Ühendriikide filmilavastajad
Sündinud 1961
Surnud 2011
Mariin Ratnik

Mariin Ratnik (sündinud 29. veebruaril 1976 Tartus) on Eesti diplomaat.

Ta lõpetas 1999. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ettevõttemajanduse erialal. Ta on õppinud rahvusvahelisi suhteid Humboldti ülikoolis ja on lõpetanud Eesti Diplomaatide Kooli.

Alates 2000. aastast töötab ta Eesti välisministeeriumis.

Alates juulist 2010 oli ta Eesti suursaadik Belgias ja alates novembrist 2010 ühtlasi suursaadik Luksemburgis. Alates septembrist 2011 oli ta Eesti suursaadik Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni juures. 11. juunil 2019 nimetas president Kersti Kaljulaid ta Eesti suursaadikuks Hispaanias, sama aasta 1. oktoobril ühtlasi suursaadikuks Alžeerias ja 25. oktoobril Andorra Vürstiriigis.

Viited

Eesti suursaadikud
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1976
Suursaadikud Hispaanias
Wesel

Wesel on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Weseli kreisi keskus. Asub Reini jõe ääres Lippe suubumiskohas.

Teises maailmasõjas hävis liitlaste pommirünnakutes 97% linna hoonetest. 

Wesel jaguneb viieks linnaosaks.

Elanike arv on 61 000 (2009). 

Weselist pärineb viimane Tartu piiskop Hermann Wesel.

Välislingid 

Weseli koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Elvis Efert

Elvis Efert (sündinud 13. juulil 1985 Rakveres) on eesti raadioajakirjanik.

Ta lõpetas 2005. aastal  Vinni-Pajusti gümnaasiumi. Ta asus 2008 tööle Raadio Virus saatejuhina ja 2010 Rakvere teatris turundusjuhina.  

Elvis Efert kuulus korvpallimeeskonda KK Rakvere, mis tuli 2002. aastal Eesti meistrivõistlustel U20-klassis teiseks ja 2003. aastal U18-klassis kolmandaks.  

Ta on abielus näitleja Marin Mägiga. 3. juulil 2010 sündis neil tütar Elli.

Publikatsioonid
Vaheldub, ei vaheldu. – Virumaa Teataja, 6. november 2008.
Kära Kantsi olematul laval paugutas Revolver. – Virumaa Teataja, 28. november 2008.  
Kosmikud, ärge jätke Rockveret! – Virumaa Teataja, 4. detsember 2008. 
CD: Gunnerite demokraatia Hiina moodi. – Virumaa Teataja, 19. detsember 2008. 
CD: P!nki pihtimus lörri läinud abielust. – Virumaa Teataja, 19. detsember 2008.
Mustanahaline Robin Hood - Tom Morello. – Virumaa Teataja, 16. jaanuar 2009.
Lenduripaberitega lembelaulik - James Blunt. – Virumaa Teataja, 23. jaanuar 2009. 
Everlast "Love, War and the Ghost of Whitey Ford". – Virumaa Teataja, 10. veebruar 2009.   
Lily Allen "It's Not Me, It's You". – Virumaa Teataja, 28. veebruar 2009.   
The Prodigy "Invaders must die". – Virumaa Teataja, 19. märts 2009.   
CD: Razorlight "Slipway Fires". – Virumaa Teataja, 25. märts 2009.  
Pensionärist patrioodi kibe muusikaline süst. – Virumaa Teataja, 9. aprill 2009.
Rabarocki peaesineja au võttis tänavu vihm. – Virumaa Teataja'', 18. juuni 2009. 
Lumpen kõneleb, virumaateataja.postimees.ee, 7. detsember 2011
Tule vastu tulega, virumaateataja.postimees.ee, 11. veebruar 2012
Repliik: Hoidkem Palermo terviserajad fekaalivabad!, pluss.virumaateataja.ee, 9. august 2012
 Mõtlemapanev rännak ajas tagasi: Muljeid Moldovast, delfi.ee, 1. juuni 2014

Viited

Kirjandus
Kadri Haavajõe. Persoon: Vinüülikrabin hoiab Elvist kütkes, virumaateataja.postimees.ee, 19. oktoober 2010

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1985
Ferdinand von Gebhardt

Peter Bernhard Ferdinand von Gebhardt (20. juuni 1832 Järva-Jaani – 22. november 1902 Järva-Jaani) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1845–1849 Tallinna toomkoolis ja 1849–1853 Tallinna gümnaasiumis. Aastail 1853–1856 õppis ta Tartu ülikoolis ja 1858–1859 Erlangeni ülikoolis usuteadust.

15. jaanuaril 1861 Sai ta Eestimaa vikaarvaimulikuks. 24. oktoobril 1861 kutsuti ta Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetajaks ning ordineeriti 10. detsembril 1861. 1895–1902 oli ta Järva praost ning 1881. aastast Järvamaa koolikolleegiumi liige..

Isiklikku 
Tema vanaisa Johann Bernhard von Gebhardt oli Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja, onu Carl Bernhard von Gebhardt oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja, isa Ferdinand Theodor von Gebhardt oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vend Eduard Karl Franz von Gebhardt oli maalikunstnik ja Düsseldorfi Kuns­tia­kadeemia professor.

Viited 

Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse vaimulikud
Järva praostid
Eestimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Estonia liikmed
Sündinud 1832
Surnud 1902
Taluperenaine (ajakiri)

Taluperenaine : kodumajanduse ja kodukultuuri ajakiri, oli kodumajanduse ja kodukultuuri ajakiri, mida andis aastatel 1927–1940 Tartus välja Akadeemiline Põllumajanduslik Selts. Ajakirja üheks initsiaatoriks oli Peeter Kõpp, kes Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi 19. jaanuari 1927. a juhatuse koosolekul teeb ettepaneku maanaiste kutseajakirja loomiseks. Otsus kinnitatakse seltsi üldkoosolekul 26. jaanuaril.  

Ajakiri oli Eesti Maanaiste Keskseltsi ja maanaisteseltside häälekandja, peatoimetaja oli agronoom Liis Martinson-Käbin ja vastutav toimetaja Veera Kõpp. Ajakiri imus korra kuus ja maksis 40 senti.

Ajakiri jagunes sisult kuude põhiossa, millest üks oli toitlus, lauakatmine ja toiduainete alalhoid. Toiduretsepte pakuti lugejale igas numbris ja väga erinevale maitsele. Igakuine söögisedel võttis arvesse eelkõige aastaajast tulenevad võimalused. Kõrge tasemega artiklid olid kirjutanud oma ala asjatundjad. Toimetuses töötasid Alma Martin (kodumajanduse ja -kultuuri toimetaja), Hilda Ottenson (toiduainete säilitamise ja konserveerimise osa toimetaja), Marta Põld-Riives (kodumajanduse, toitlustuse ja köögiviljanduse osa toimetaja), Ebba Saral (kudumisosa toimetaja), Helmi Treilman (käsitööosa toimetaja). Toimkonnas töötasid Olga Madisson, Alma Martin, Hilda Ottenson, Marta Põld-Riives, Ella Treffner ja Salme Ungerson. Taluperenaisest kujunes kõige suurema tiraažiga (tellijaid üle 30 000) ajakiri tolleaegses Eestis.

1930. aastast ilmus Taluperenaise lisana Laste Maailm, mille tegevtoimetaja oli Ella Treffner.

1940. aasta sügisel muutub ajakirja nimi Maanaiseks.

Viited 
Eesti endised ajakirjad
Üheksakraav

Üheksakraav (ka Patsu kraav) on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Liivi külas.

Kraavi pikkus on 2,6 km ning see suubub paremalt Liivi jõkke (8 km suudmest). Kraavi valgla on 5,8 km². Kraavi suudme vastas, Liivi jõe idakaldal on Laiküla soo.

Üheksakraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50m.

Üheksakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1117300.

Välislingid 

 

Eesti kraavid
Lääne maakonna jõed
Lääne-Nigula valla veekogud
Matsalu alamvesikond
Reinhold Johann Winkler vanem

Reinhold Johann Winkler (vanem) (15. september 1731 Järva-Jaani – 1. september 1795 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Õppis 1742–1750 Tallinna Toomkoolis. Pärast seda Halle Ülikoolis, Göttingeni Ülikoolis ja Helmstedti Ülikoolis. Oli alates 5. detsembrist 1755 aastani 1763 ametis Tallinna Gümnaasiumis. Ordineeriti õpetajaks 6. augustil 1756.

Oli 1756–1764 (introdutseeriti 25. augustil 1756) Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja. Aastatel 1764–1792 oli ta Tallinna Oleviste koguduse abiõpetaja ja 13. augustist 1792–1795 sama koguduse ülemõpetaja ja Tallinna superintendent.

Winkleril oli suur raamatukogu. Alates aastast 1768 koostas ta rae tellimusel uut saksakeelset lauluraamatut, mis ilmus aastal 1771 pealkirja all Sammlung geistlicher Lieder.

Isiklikku 
Tema isa Reinhold Winkler oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vanaisa Abraham Winkler oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Teine vanaisa Christian Kelch oli Järva-Jaani- ja Viru-Jaakobi koguduse õpetaja ning kroonik. Vanavanaisa Abraham Winkler oli Tallinna Toomkiriku saksa koguduse õpetaja. Poeg Abraham Nicolaus Winkler oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja, poeg Reinhold Johann Winkler (noorem) oli Jüri- ja Tallinna Toomkoguduse õpetaja.

Viited 

Tallinna Oleviste koguduse vaimulikud
Tallinna Püha Vaimu koguduse vaimulikud
Tallinna superintendendid
Sündinud 1731
Surnud 1795
Karl-Richard Idlane

Karl-Richard Idlane (18. jaanuar 1910 Saaremaa, Kaarma küla – detsember 1942) oli Eesti jalgpallur ja veepallur.

Idlane õppis Jakob Westholmi Gümnaasiumis ning oli edukas jalgpallis. Esimese jalgpallikoolituse sai ta Lutheri NMKÜ spordiväljakul. 17-aastaselt võeti ta klubi "Sport" meeskonda. 1929. aastal mängis Idlane esimese mängu Eesti koondises. Mäng toimus võõrsil Rootsi vastu ning debüütmängus õnnestus tal lüüa Eesti auvärav. Varem olid seda teinud Elmar Kaljot, Helmuth Räästas, Herbert Kipp ja Feliks-Juhan Kull. Mõningatel andmetel lõi värava Ernst Joll. Ülejäänud kaks väravat lõi Idlane 1933. aastal Leedu vastu.

1934. aasta Eesti meistrivõistlustel jalgpallis oli Idlane 8 väravaga suurim väravalööja.

1929–1936. aastal mängis ta Eesti jalgpallikoondises 31 mängu ja lõi 2 väravat. Eesti veepallikoondises mängis ta ühe mängu.

Aastatel 1937–1940 oli Idlane Tartu Olümpia treener.

1941. aasta suvel mobiliseeriti ta Tallinnas Punaarmeesse. Idlane suri 1942. aastal Arhangelski oblastis Verhnjaja Toima rajoonis nälga.

Isiklikku 
Idlane oli 192 cm pikk ja kaalus 86–88 kg.

Tema poeg Mati Idlane on korvpallur.

Vaata ka 
 Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid 
 

Eesti veepallurid
Eesti jalgpallikoondislased
Sündinud 1910
Surnud 1942
John Phillips (ökoloog)

John Frederick Vicars Phillips (15. märts 1899, Grahamstown – 17. jaanuar 1987, Hekpoort) oli Lõuna-Aafrika botaanik.

Rakendas holistlikke vaateid bioloogias. Oli tuttav Jan Smuts'iga.

Õppis Edinburghi Ülikoolis.

1931. aastal sai ta botaanikaprofessori koha Witwatersrandi Ülikoolis. 1950ndatel töötas Ghana Ülikoolis, kus käivitas põllumajandusteaduskonna. 1960. aastal kolis Rodeesiasse, kus töötas Maailmapanga ning ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni nõunikuna.

Tema abikaasa oli Jeanie Dalgleish Turnbull (1903–1979), kellega ta kohtus Edinburghis õppides. Neil on kolm tütart ja kaks poega.

Teosed
"Fire: Its Influence on Biotic Communities and Physical Factors in South and East Africa" (1930)
"Edology, the Foundation of Forestry" (1931)
"Mortality Among Plants" (1931)
"Plant Indicators in the Knsyna Region" (1931)
"Committee of Inquiry into African Education" (1962)

Ökoloogid
Lõuna-Aafrika Vabariigi teadlased
Sündinud 1899
Surnud 1987
Klooga rand

Klooga rand on liivaluiteline supelrand Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Kloogaranna külas. Rand jääb Lahepere lahe kaguossa. Klooga rand ja temaga piirnevad alad kuuluvad Natura 2000 võrgustikku.

Männimetsaga kaetud supelranda kasutati juba 19. sajandi lõpul. 1960 aasta suvel valmis piirkonda Klooga–Klooga-Ranna raudteelõik koos Klooga-Ranna raudteepeatusega (praegu Kloogaranna), mille ooteplatvorm jääb rannast umbes 50 meetri kaugusel. Lahe juurdepääs muutis Klooga ranna suvitajate seas populaarseks.

Käesoleval ajal on rand väheses kasutuses. Keila vallavalitsus algatas 2010. aastal koos Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse kaasrahastamisega projekti "Kloogaranna rannapiirkonna väljaarendamise kava" ranna korrastamiseks.

2021. aastal lõpetati rekonstrueerimistööde I etapp. 2022. aastal plaanitakse ehitada täiendavad 800 ruutmeetrit laudteid ning rajada juurde mängu- ja spordiväljakuid.

Klooga ranna piirkonna arhitektuur 
Rannas oli vetelpäästejaam (alles vaid algne NSV Liidu piirivalve 106. piirivalvesalga 11. piirivalvekordoni tehnilise vaatluse post Lahepere lahe ääres Kloogarannas, soditud torn), rannarestoran (hävinud), rannavahendite laenutus-garderoob, 6 alalist müügikioski (enamus hävinud või maha jäetud), hulgaliselt laste liumägesid-kiikesid jm atraktsioone, palliplats.

Viited

Välislingid 
 Dannar Leitmaa. Mahajäetud Klooga rand mattub ametnike kempluses mustusesse. Eesti Päevaleht, 07. mai 2008 
 Kerttu Kaldoja. Klooga rand loodetakse äratada uuele elule. Eesti Päevaleht, 16. juuli 2009 
 Kloogarand. Olga Pealagi, 13. september 2009
 Klooga rannast sai eramaa: riieteta viibimine ja roojamine keelatud! TV3 Uudised/Õhtuleht 18. juuni 2010

Lääne-Harju vald
Eesti rannad
Eugen Ruus

Eugen Ruus (19. august 1917 Vändra – 10. august 2000 Vancouver) oli eesti päritolu tehnikateadlane, eesti elu edendaja Kanadas ja õigeusu preester.

Alustas kooliteed Vändras ja lõpetas 1935. aastal Vändra Gümnaasiumi.

Tegevus ehitusinseneri ja -teadlasena
Ta lõpetas 1941. aastal Tallinna Tehnikaülikooli diplomeeritud ehitusinsenerina. Pärast lõpetamist luges ta samas hüdraulika- ja veemajanduse loenguid. 

Sõja ajal põgenes ta Soome, kus tegeles maa-alust lennukitehast projekteeriva insenerina. Soomest lahkus ta Rootsi, kus projekteeris sadamaid ja jõujaamu. Aastal 1950 asus ta perega Kanadasse, kus ta töötas Briti Columbia suurte jõujaamade projekteerimisel. Aastal 1956 tuli ta ajutiselt Euroopasse, eesmärgiks doktoritöö tegemine Karlsruhe Ülikoolis. Ta oli hinnatud spetsialist tuumaelektrijaamade vesijahutussüsteemide ja veetammide-paisude alal; ta projekteeris ise palju ja tegi ka teiste inseneride projektidele ekspertiise. Tema sulest on ilmunud rohkesti teadustöid, need koondas ta aastal 1998 ilmunud monograafiasse.

Tegevus apostliku õigeusu vaimulikuna
Vancouveris elades täitis ta ka Eesti Apostliku Õigeusu Kiriku preestri ülesandeid. Ruus pühitseti diakoniks ja preestriks metropoliit Athenagorase poolt aastal 1964 Londonis. Ta teenis õigeusklikke nii Kanadas kui ka Austraalias. Aastal 1971 pälvis ta õigeusu kiriku ülempreestri nimetuse. 

Tal olid suured teened Vändra Apostlite Peetruse-Pauluse koguduse ja kiriku taastamisel. Ta pidas koos ülempreester Emmanuel Kirsiga ka 8. mail 1993 Vändra õigeusu kiriku taasavamisteenistuse.

Isiklikku
Tema isa Anton Ruus oli aastatel 1917–1939 Vändra Apostlite Peetruse-Pauluse koguduse preester. Tema õetütar Maria Mahlapuu on Vändra Apostlite Peetruse-Pauluse koguduse juhatuse esinaine.

Viited

Välislingid
In memoriam. Dr Eugen Ruusi mälestuseks

Eesti ehitusinsenerid
Eesti tehnikateadlased
Eesti õigeusu vaimulikud
Vändra Gümnaasiumi vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Eestlased Kanadas
Sündinud 1923
Surnud 2000
Uus laine (lauluvõistlus)

Uus laine (läti Jaunais Vilnis; vene Новая волна) on iga-aastane noorte lauljate konkurss . Esimene lauluvõistlus peeti 2002. aastal. Kuni 2014. aastani toimus lauluvõistlus Lätis Jūrmalas. Alates 2015. aastast toimub lauluvõistlus Venemaal Sotšis.

Tänapäevase lauluvõistluse "Uus laine" eelkäija on 1986. aastal käivitunud Nõukogude Liidu noorte estraadilauljate võistlus "Jurmala" (1987. aastal sai esikoha Kare Kauks, 1988. Erich Krieger). 1990. aastatel võistlus hääbus, aga 2002. aastal taaselustasid selle Raimonds Pauls ja Igor Krutoi .

Lauluvõistluse võitjad

Eesti lauljad lauluvõistlusel 
2004. aasta lauluvõistlusel esindasid finaalis Eestit Maarja-Liis Ilus koos Soul Militiaga. Poolfinaalis esinesid veel Rolf Roosalu ja Sofia Rubina.

2007. aasta konkursi pool­finaalis osalesid Sofia Rubina (osales ka 2006. aasta pool­finaalis) ning tüdrukutebänd Miau ja Kristina Karelina.

2010. aastal saavutas Uku Suviste lauluvõistlusel kolmanda koha ning sai auhinnaks 20 000 eurot (ligi 312 000 krooni). Esimesel võistluspäeval esitas Uku ingliskeelse loo "Purple Rain" (Prince) ja teisel vene keeles laulu "Sind otsides".

Viited

Välislingid 
Официальный сайт конкурса "Новая волна"
Uku Suviste tuli Jurmala lauluvõistlusel kolmandaks. (videod) Elu24, 31. juuli 2010 
Indrek Kald. Abramovitši luksusjaht Pelorus saabus eile Riiga. Äripäev, 28. juuni 2010

Lauluvõistlused
Jūrmala
Sotši