joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karavan (ansambel)

Karavan on Eesti ansambel, mis loodi 1983. aasta novembris.

Ansambli ristiisa on liiklusinspektor Kirill Teiter.

Aastatel 1984, 1985 ja 1986 kuulutati ansambel aasta parimaks bändiks.

Karavan oli Silvi Vraidi saateansambel 1994. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Dublinis.

Koosseis
Karl Madis (vokaal, saksofon, suupill)
Roland Jairus (basskitarr)
Marko Sirila (trummid)
Toomas Vanem (soolokitarr)
Jaak Lutsoja (klahvpillid)

Endised liikmed
Margus Martmaa (basskitarr)
Dmitri Dmitrenko (trummid)
Meelis Punder (basskitarr, vokaal)
Aarne Saluveer (klahvpillid)
Jaan Karp (trummid)
Urmas Lattikas (klahvpillid)
Agu Tammeorg (soolokitarr, vokaal)

Albumid 
Ansambel "Karavan" (1986)
Ansambel "Karavan" (1987)
"Vaikselt" (1989)
"Karavan Vol.1" (1996)
"Karavan Vol.2" (1996)
"Raimond Valgre laule" (1997)
"Ainult üks" (1998)
"Popurriid" (1999)
"Agu Tammeoru laulud" (2002)
"Taevalik Meloodia" Nat King Cole`i laule eesti keeles (2007)

Karavan 25
2008. aasta novembris täitus ansamblil 25. tegevusaasta ja sel puhul toimusid kontserdid Jõhvi Kontserdimajas, Tartu Vanemuise Kontserdimajas, Kuressaare Spordikeskuses, Pärnu Kontserdimajas ja Tallinnas Estonia kontserdisaalis.

Viited

Välislingid 
Ametlik koduleht

Eesti ansamblid
Oort

Oort on Eestis tegutsev regirokkansambel.

Oort tegutseb alates 1996. aasta sügisest ning kandis varem nimesid Sass-projekt ja Sammalaeng. Alustanud ajal, kui rahvamuusika populariseeriminegi Eestis veel lapsekingades oli, sai Oort aja jooksul hea vastuvõtu osaliseks, esinedes nii välismaal kui ka Eestis. Ansambli liikmed on mitu korda vahetunud. Oorti esimene naisliige Marju Varblane mängib viiulit, Hiiu kannelt ja torupilli.

Oorti tegevus jäi ajutiselt seisma aastal 2012, kui ansambli juht Aleksander Sünter terviseprobleemide tõttu rokkmuusika tegemisest loobus. Aleksander Sünter suri 2014. aasta alguses. Aastal 2018 suri tervislikel põhjustel ka klahvpillimängija Toomas Jõks.

Koosseis
Tarmo Tabas (laul, parmupill)
Marju Varblane (laul, viiul, Hiiu kannel, torupill)
Kalle Tetsmann (basskitarr)
Andres Vago (elektrikitarr)
Margus Tammemägi (löökriistad)

Endiseid liikmeid 
 Aleksander Sünter (laul, akustiline kitarr, eesti lõõts)
Toomas Jõks (klahvpillid)

Sulev Salm (elektrikitarr, taustalaul) 
Priit Moppel (torupill, parmupill, viled, väikekannel, laul)
Alar Sünter (puhkpillid)
Raivo Sildoja (viiul, Hiiu kannel, laul)
Elmo Saul (basskitarr)
Mait Sarap (löökriistad)

Albumid
"Oort" (2001)
"Veere, veere, päevakene" (2004)
"Suur Härg" (2009)
"Aeti mu mõtsa" (2012)
"Laula, laula suukene" (2015)

Välislingid
Koduleht
Sissekanne Eesti ansamblite andmebaasis
Sissekanne "Muusikute Vikipeedias" 
Eesti ansamblid
Karavan

Karavan (varem ka killavoor) on veoloomadel (eelkõige kaamelitel) või veoloomade saatel liikuv, eeskätt turvalisuse nimel kokkuhoidev kaupmeeste või reisijate seltskond, mis läbib ohtlikke piirkondi.

Karavan otseses tähenduses 
Karavani pealik on tavaliselt karavanisaatja, kes on varustatud relvastatud kaitsega. 

Populaarses esituses karavan on Lähis-Ida või Kesk-Aasia kõrbe- või stepimaastiku tarvik, kus karavaniteed olid peamisteks ühendusteedeks. 

Kõige kuulsam karavanimarsruut muinas- ja keskajal oli Siiditee, mis ühendas Hiinat Kesk- ning Ees-Aasia maadega ning mis oli tuntud alates 2. sajandist eKr. 

Karavanid, mida peeti endisaegseks tarvikuks, võeti taas kasutusele 1980. aastatel Afganistani sõja ajal, mil neid laialdaselt kasutati afgaani mässuliste poolt relvade ja laskemoona vedamiseks üle Pakistani piiri sügavale Afganistani territooriumile. Nii saavutati suur salastatus murdmaastikul, mis oli autotranspordi jaoks ligipääsematu. 

Koormaloomade ja pakikandjate karavane kasutatakse siiani narkootikumide salakaubaveoks (sealhulgas ka Kuldsest kolmnurgast Kagu-Aasias.

Laevakaravan 
Laevakaravan on laevade ühendus või üksteise järel liikuvate või seisvate laevade rühm. 

Erinevalt konvoist ei pea veesõidukite karavan ilmtingimata hõlmama sõjalaevu. Näiteks saatis Veneetsia kaubandusriik itta laevakaravane, mis koosnesid galeeridest (vene keeles "галея") – relvastatud kaubalaevadest. 

Tüüpilisim laevakaravan on jäämurdja järel jääkanalis liikuvate laevade rida. Nii saadetakse kaubalaevu ka Kirdeväilas.

Jõekaravan on mitu mitteliikurlaeva, näiteks ühe puksiiri abil veetavad praamid või parved. 

Selliste karavanide alatised osalejad peavad traditsiooniliselt karavanijuhipäevi, mis toimuvad 24. septembril, koos kauglaskurite 
ning eskordilaevade meeskondadega.

Muud tähendused tänapäeva kultuuris 
Euroopas, aga viimasel ajal ka Venemaal, nimetatakse karavaniks iseliikuvaid või külgehaagitavaid haagissuvilaid.

Vaata ka 

 Konvoi
 Karavanserai
 Kaubahoov
 Postijaam

Transport
L'Dorado

L'Dorado on eesti ansambel. Ansamblile pandi algus 31. detsembril 1993.

Koosseis
Andres Raag (vokaal, kongad)
Tarvo Krall (vokaal, mandoliin, akordion)
Mart Pauklin (vokaal, kitarr)
Tarvo Jaaksoo (vokaal, basskitarr)
Toomas Rull (löökriistad)

Albumid
1996 "Kuuba pulm"
1998 "Karneval"
2000 "Siivutu Sa mulle meeldid nii"
2003 "Kahe samba vahel"
2016 "Kookose nektar"

Välislingid
ldorado.ee – L'Dorado kodulehekülg

Eesti ansamblid
Laager

Laagrid on masinaelemendid, mida kasutatakse võllide ja pöörlevate telgede tugedena. Laagrid võtavad vastu radiaal- ja telgkoormusi (võlli ja sellele kinnitatud detailide kaal, väliskoormused) ning kannavad need üle kerele või raamile. Nad fikseerivad ka võllide ja telgede teatud kindla asendi ülejäänud detailide suhtes. Laagrid vähendavad hõõret.

Laagrite liigitus

Hõõrdumise liigi järgi
 liugelaagrid
 veerelaagrid
 magnetlaagrid

Vaata ka
Laagrikael

Viited
Iserlohn

Iserlohn on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal. 

Iserlohni mainitakse esmakordselt 1150. aastal (Lon).  Linnaõigused sai 1278. aastal.

Viited

Välislingid 

Iserlohni koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Jam

Jam oli Eesti ansambel, mis esitas diskomuusikat. 

Ansambel sai oma nime liikmete eesnimede esitähtedest (Juss and Mihkel). Ansambli tegevuse alguskuupäevaks võib lugeda 23. juulit 1994, kui sündis esimene lugu "Miks minema läed?". Bändi mänedžer oli Aarne Valmis. 1. septembril 2005 läks 11 aastat tegutsenud ansambel laiali. Viimased esinemised tehti sama aasta oktoobris. Otsus laiali minna oli Mihkel Mattiseni sõnul päevakorras juba pikemat aega. "Olen Jamis juba liiga pikka aega, tahan tuua vaheldust oma ellu," ütles Mattisen.

Koosseis
Mihkel Mattisen – vokaal, klahvpillid
Juss Tamm – vokaal, klahvpillid

Diskograafia
Esimene CD ilmus 12. detsembril 1994. Kuuendat sünnipäeva tähistas CD "The Greatest Hits" 2000. aastal, mis lisaks tuntud lugudele sisaldas kaks uut lugu.

Albumid
1994 "Jam" Valindo
1996 "Ootus" Valindo
1998 "Laulud minu sees" Hitivabrik
2000 "The Greatest Hits" Hitivabrik
2000 "Veel üks kord" Hitivabrik
2002 "Ainus tee" Hitivabrik
2004 "Viies" Hitivabrik

Singlid
1994 "Miks minema läed?" Valindo
1996 "Su pilkudest loen" Valindo

Välislingid
Koduleht
Diskograafia

Eesti ansamblid
Geir Haarde

Geir Hilmar Haarde (sündinud 8. aprillil 1951 Reykjavíkis) on Islandi poliitik. 15. juunist 2006 kuni 1. veebruarini 2009 oli ta Islandi peaminister.

Ta on üks vähestest islandlastest, kellel on perekonnanimi. See tuleb sellest, et tema isa oli norralane.

Ta on lõpetanud Brandeisi Ülikooli (Massachusetts, USA) majandusteaduse bakalaureusena. Johns Hopkinsi Ülikoolist (Maryland, USA) omandas ta magistrikraadi rahvusvaheliste suhete alal ja Minnesota Ülikoolist teise magistrikraadi majandusteaduses.

Enne poliitilise karjääri algust töötas Geir Haarde rahandusministri erinõunikuna ja Islandi Keskpanga ökonomistina.

1995 aastal ta oli Põhjamaade Nõukogu president.

1987 valiti ta esmakordselt Islandi parlamenti Alþingisse. Aprillist 1998 kuni septembrini 2005 oli Geir Haarde Islandi rahandusminister ja septembrist 2005 juunini 2006 Islandi välisminister. 5. juunil 2006 teatas ametist lahkuv peaminister Halldór Ásgrímsson, et Geir Haardest saab tema järeltulija peaministri ametikohal. Geiri kabinet astus ametisse 15. juunil 2006.

Ta on Iseseisvuspartei liige. Aastatel 1999–2005 oli ta partei aseesimees ja valiti pärast kauaaegse parteijuhi ning peaministri Davíð Oddssoni tagasiastumist 16. oktoobril 2005 selle esimeheks.

21.–23. augustini 2006 viibis Geir Haarde ametlikul visiidil Eestis.

26. jaanuaril 2009 teatas Geir Haarde, et tema valitsus astub majanduskriisist tingitud rahva rahulolematuse tõttu tagasi.

Välislingid 

  Islandi valitsus astus tagasi Postimees, 26. jaanuar 2009

Islandi peaministrid
Islandi välisministrid
Sündinud 1951
Orjus

Siia on ümber suunatud leheküljed Ori ja Orjapidamine; sõna "ori" teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Ori (täpsustus).

Orjus on olukord, mil inimene on muudetud teise isiku, riigi või organisatsiooni omandiks. Juriidiliselt peetakse orja vallasasjaks ning ta ei ole õigussubjekt. Omanikule kuuluvad nii ori, tema tööjõud kui ka töö saadused.

Orjade juriidiline seisund on eri ühiskondades varieerunud. Vana-Rooma ja Ameerika orjanduse ajaloos oli perioode, mil orjadel olid mõningad minimaalsed õigused (näiteks õigus omada mõningaid isiklikke esemeid).

Orjastamine võib tänapäeval olla inimsusvastane kuritegu, kui see toimub kas laiaulatuslikult või plaanipäraselt.

Vana-Rooma suurim orjapidaja oli ametikohast tulenevalt Rooma keiser. Tema orje oli riigi valitsusasutustes isegi kõige tähtsamatel kohtadel. Keisri orjad moodustasid erandliku orjarühma; keisri orja nimetati servus Augusti nostri ('meie keiserliku kõrguse ori'). Tavaliselt said need hiljem vabaks.

Mõisteid ja definitsioone 
1926. aastal Rahvasteliidus vastu võetud Orjapidamise ja orjakaubanduse keelustamise konventsiooni kohaselt on orjus "isiku staatus või olukord, milles tema mistahes võime üle rakendub omandiõigus". Konventsiooni kohaselt pole orjal näiteks õigust omaniku territooriumilt lahkuda ilma eriloata (passita); põgenemisel võidakse ta vangistada ja omanikule tagastada.

Rahvusvahelise Kriminaalkohtu Rooma statuudi kohaselt (1998) on orjastamine üks inimsusvastaseid kuritegusid, mis seisneb "mõne või kõigi omandiõigusega seonduvate õiguste kasutamist isiku suhtes, kaasa arvatud nimetatud õiguste kasutamist naiste ja laste ning teiste isikutega kauplemises".

Orjandus või orjanduslik kord on seadustatud orjusega ühiskonnakorraldus. Kasutusel enamasti antiikaja kohta.

Mõju 
Koos orjadega toodi sihtriikidesse ka uusi tõbesid, nii on leitud 16. sajandi Mehhiko aladel surnud põliselanike uurimisel jälgi hepatiidist ja parvoviirustest, mis pärinesid Aafrikast.

Vaata ka 
 Pärisorjus
 Sunniviisiline töö
 Võlaorjus
 Inimkaubandus
 Seksiorjus
 Palgaorjus
 GULAG

Viited

Kirjandus 
 Viis miljonit orja ootavad vabastamist. Kaja, 25. aprill 1934, nr 95, lk 7.

Välislingid 

 "Eestlasi hoiti orjuses samade väidetega nagu Ameerika mustanahalisi" ERR Novaator, 23. august 2021

Õigusteadus
Ajalugu
Jaan Kruus

Jaan Kruus VR II/3 (27. veebruar 1884 Sooniste vald, Läänemaa – 15. mai 1942 Moskva) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor).

Jaan Kruus sündis Läänemaal Sooniste vallas Soosalu Kruusiaugul taluniku ja sepa Jaan Kruusi ning Ann Määkaare pojana. 1893–1897 õppis ta Leevre vallakoolis.

Aastatel 1906–1909 teenis ta sundaega tsaariarmees. Seejärel õppis ta 1912–1914 Kokemäe põllutöökoolis Soomes. I maailmasõjas osales ta 1914–1918 3. Soome kütipolgus. 1915 ülendati ta vapruse eest lipnikuks, 1916 pärast korpuse ohvitserikursuse lõpetamist määrati ta rooduülemaks, seejärel pataljoniülemaks kapteni auastmes. 

Vabadussõjas alustas ta 3. jalaväepolgu II pataljoni ülemana, 1919 ülendati alampolkovnikuks, misjärel sai temast veebruaris 1919 3. jalaväepolgu ülem. Aastatel 1919–1934 oli ta eri aegadel 3., 6., 7. ja 10. rügemendi ülem.

1921–1923 õppis ta kindralstaabi kursustel ning ülendati selle lõpetamise järel koloneliks. Samal aastal sai temast 7. jalaväerügemendi ülem Võrus. Tema juhtimisel alustati 1925 Võrus ja Petseris uute sõjaväelinnakute rajamist ning 1926 alustati tema initsiatiivil sõjaväe õppekompleksi -  ehitust. 1934–1936 oli ta Valga sõjaväeringkonna ülem. Aastal 1936 ülendati ta kindralmajoriks ja temast sai 2. Diviisi ülem, samast aastast Kaitsevägede Nõukogu liige. 9. jaanuaril 1940 määrati ta väeosaülemate aukohtu liikmeks.

Pärast Eesti Vabariigi relvajõudude reorganiseerimist Punaarmee osaks oli ta 1940–1941 Punaarmee 22. territoriaalkorpuse 182. laskurdiviisi komandör. 1941. aastal viidi ta täienduskoolituse ettekäändel Moskvasse, kus ta vahistati ning maha lasti.

Autasud
Jaan Kruus on enim autasustatud eestlasest sõjaväelane Esimeses maailmasõjas. Teda on autasustatud: 
 Püha Georgi medali IV järgu vapruse eest
 Püha Georgi risti I, II, III ja IV järgu
 Prantsuse Medaille Militaire, 
 Püha Stanislavi ordeni II ja III järgu, 
 Püha Anna ordeni II, III ja IV järgu ning 
 Püha Vladimiri ordeni IV järgu. 
Vabadusrist II/3 (1920), 
Kotkaristi teenetemärgi II (1938) ja III klass (1934) 
Läti Karutapja ordeniga (III klass), 
Poola Taassünni ordeni (Polonia Restituta) II klassi orden.

23. veebruaril 2004 avati Jaan Kruusi bareljeef Tartus Ülikooli tänav 8 hoones (2. Diviisi staap, praegune Barclay hotell).

Välislingid 
Jaan Kruusi foto ja biograafilised andmed saidil generals.dk
 Ohvitseride andmekogu
 

Eesti kindralmajorid
2. Diviisi ülemad
3. Üksiku Jalaväepataljoni ülemad
6. Üksiku Jalaväepataljoni ülemad
7. Jalaväerügemendi ülemad
Korporatsioon Ugala liikmed
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Karutapja ordeni kavalerid
Kolme Tähe ordeni kavalerid
Kotkaristi II klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1884
Surnud 1942
Darwini auhind

Darwini auhind on pila-auhind, mida antakse omaenda rumaluse tõttu elust või paljunemisvõimest ilma jäänud inimestele, kes auhinnaandjate sõnul on niimoodi parandanud inimkonna genofondi.

Auhind on nime saanud evolutsiooniteooria looja Charles Darwini järgi.

Näiteid auhinna saanutest
1987 – Auhind kogenud langevarjuhüppajale, kes hüppas välja lennukist, et filmida teisi langevarjureid, olles ise unustanud langevarju selga panna.
2001 – Auhind tudengile, kes žongleeris aktiveeritud käsigranaatidega.
2003 – Auhind brasiillasele, kes kasutas kütusepaagi valgustamiseks välgumihklit, et veenduda, et seal pole midagi tuleohtlikku.
2006 – Auhinna võitis Florida noorukitepaar, kes lämbus suures heeliumpallis.
2007 – Auhinna võitis mees, kes manustas endale päraku kaudu surmava annuse alkoholi.
2010 – Auhind mehele, kes ehitas oma auto ümber varaste kaitseks elektriaia ning unustas ära, et see oli voolu all ning sai elektrilöögi.

Vaata ka
Ig Nobeli auhind
Stella auhind

Viited

Kirjandus 
Wendy Northcutt "Darwini auhinnad" (tõlkinud Raul Aav), Tänapäev, 2001
Wendy Northcutt "Darwini auhinnad 2" (tõlkinud Risto Marjapuu), Tänapäev, 2002
Wendy Northcutt "Darwini auhinnad 3" (tõlkinud Lauri Saaber), Tänapäev, 2005

Välislingid 
The Darwin Awards
 Maailma rumalaima surma Darwini võitis piiskop Delfi, 3. jaanuar 2009

Pilaauhinnad
Lansing

Lansing on USA Michigani osariigi pealinn.

USA 2000. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanike arv 119 128.

Michigani linnad
Konstantin Provalov

Konstantin Provalov (vene keeles Константин Константинович Провалов; sündinud 30. septembril 1949 – 9. aprill 2021) oli Venemaa diplomaat, kes oli 11. jaanuarist 2001 kuni 31. augustini 2006 Venemaa Föderatsiooni erakorraline ja täievoliline suursaadik Eesti Vabariigis.

Konstantin Provalov lõpetas 1972. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi. Samal aastal asus diplomaatilisele tööle, töötades muuhulgas aastatel 1972–1976 Nõukogude Liidu peakonsulaadis Chittagongi linnas Bangladeshis ja 1989–1994 Venemaa saatkonnas Myanmaris.

1996. aastal nimetati Konstantin Provalov Venemaa välisministeeriumi peasekretariaadi direktori asetäitjaks ja 2001. aastal Venemaa Föderatsiooni suursaadikuks Eesti Vabariigis. Diplomaatilise teenistusastme järgi oli Provalov 2. klassi erakorraline ja täievoliline suursaadik.

25. juulil 2006 vabastati ta seniselt ametikohalt, kuid jäi Eestisse veel kuni uue suursaadiku saabumiseni sama aasta septembris. 18. augustil 2006 autasustas Eesti president Arnold Rüütel teda Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgiga.

Pärast Venemaale naasmist oli ta aastatel 2006–2012 välisministeeriumi ajalooliste dokumentide osakonna direktor. 2007. aastal ülendati ta 1. klassi erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks. 2012. aastal nimetati ta Venemaa Föderatsiooni konsuliks Tšehhi Vabariigis Karlovy Varys.

Suursaadik Provalov oli abielus, kahe poja isa. Ta valdas võõrkeeltest inglise ja bengali keelt.

Välislingid

Provalovi elulugu Venemaa välisministeeriumi veebilehel (vene keeles)

Nõukogude Liidu diplomaadid
Venemaa suursaadikud Eestis
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1949
Surnud 2021
Mareks Lobe

Mareks Lobe on eesti laulja (bariton) ja koorijuht. 

Ta õppis 1986–1990 G. Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis Peeter Perensi käe all koorijuhtimist. Aastatel 1990–1994 õppis ta Tallinna Konservatooriumis / Eesti Muusikaakadeemias Andres Heinapuu juhendamisel muusikapedagoogikat ning Ervin Kärveti ja Mati Palmi klassis laulmist.

Aastatel 1991–1992 töötas ta lauljana kammerkooris Eesti Projekt, 1993–2016 töötas Eesti Rahvusmeeskooris. 1997–2016 oli ta Eesti Rahvusmeeskoori solist. Ta on laulnud ka vokaalansamblites Kuninglik Kvintett ja Improloo. 

Alates 1989. aastast on ta tegutsenud ka koorijuhina. Ta on juhatanud muuhulgas Viljandimaa Noorte Meeste koori, Viljandi Baptistikoguduse segakoori Psalmus ja Loo kammerkoori. Praegu juhatab ta meeskoori Sakala ja Kuivajõe Meeskoori.

Eesti Rahvusmeeskoori lauljad
Eesti koorijuhid
Sünniaeg puudub
Aleksandr Aleksandrov

Aleksandr Aleksandrovi nime on kandnud mitmed tuntud vene avaliku elu tegelased:
Aleksandr Andrejevitš Aleksandrov (1783–1866), vene sõjaväelase ja kirjaniku Nadežda Durova pseudonüüm aastatel 1807–1866
Aleksandr Danilovitš Aleksandrov (1912–1999), vene matemaatik, füüsik, filosoof ja alpinist
Aleksandr Ivanovitš Aleksandrov, vene keeleteadlane, Tartu Ülikooli eradotsent
Aleksandr Leonardovitš Aleksandrov (1947–), vene stsenarist ja filmirežissöör
Aleksandr Pavlovitš Aleksandrov (1943–), vene kosmonaut
Aleksandr Vassiljevitš Aleksandrov (1883–1946), vene helilooja ja dirigent
Aleksandr Petrovitš Aleksandrov (:ru) (1900-1946), vene sõjaväelane, hukkus Tallinnas

uk:Александров#Александров Олександр
Lõhavere linnamägi

Lõhavere linnamägi on muinaseesti linnamägi Viljandimaal Põhja-Sakala vallas Lõhavere külas. Linnamägi on registreeritud riikliku arheoloogiamälestisena.

Eesti muinasvanema Lembitu linnuseks peetud Lõhavere on üks põhjalikumaid uuritud linnamägesid Eestis. Läti Henriku kroonikas mainitakse Sakala vanema Lembitu linnust castrum Leole nime all.

Kirjeldus
Linnamägi kujutab endast kunstlikult kõrgendatud neemikut. Selle harjal asus nii seest kui väljast rõhtpalkidega toestatud liivavall, mis oli pealt silutud palkteega ja kus kõrgus mitu vahitorni. Valli väljast toestav palksein oli kõrgem ning moodustas ühtlasi kaitserinnatise. Linnuse eri aegadel kasutusel olnud väravakohad asuvad kirdes ja kagus. Väravakäikude küljed olid toestatud paekivist kivimüüriga. Oletatavasti kõrgus linnuse väravate kohal ka palkidest kaitsetorn.

Linnuse õuel asus hulk väiksemaid köetavaid hooneid ning üks massiivne tsitadelliks peetav ehitis. Üks leitud kaev asus linnuse jalamil ja teine õues.

Uurimislugu
Lõhavere linnuse avastajaks oli kohalik mõisnik Helmsersen, kelle kutsel Jaan Jung 14. juunil 1880 teostas seal esimesed kaevamised. Jaan Jung oli ka esimene, kes pidas linnust Lembitule kuuluvaks, mida hilisemad uurimused ka kinnitasid. Carl Robert Jakobsonis tekitas pahameelt Jungi väide, nagu oleks Lõhaveres asunud eestlaste kuulsa vanema Lembitu linnus. Polnud võimalik, et Lembitu elas tahumata palkidest seintega onnis. Jung polevat mitte Eesti vana-aja uurija, vaid paljalt Eesti vana auunime maha küürija. Jakobsoni pahameelt võib mõista: tema enda esimese isamaakõne järgi olid eestlaste templid kulla ja kalli kividega ehitud. Põhjalikumalt on linnust arheoloogiliselt uuritud Harri Moora juhtimisel. Leiumaterjal kinnitab, et Lõhavere oli linnusena kasutusel 12.-13. sajandil ja nimetatud ajavahemikus on see põlengutes kannatanud vähemalt kahel korral. Leiumaterjali hulgas on naaskel, nuga, tuleraud, hõbe- ja pronksehted, aga samuti noole- ja odaotsi, mõõgatükke ja isegi üks terve mõõk.

Vaata ka  
Eesti linnuste loend
Linnamäe rändrahn

Viited

Kirjandus 
Sitzungberichte der gelehrten estnischen Gesellschaft zu Dorpat 1880. Dorpat 1881. S. 36–42.
""Sõda" Lembitu kantsi pärast lõppes." Rahvaleht, 30. märts 1939, nr. 76, lk. 5.

Välislingid

Ülo Stöör. Eesti vaim on kätketud kristalli (Lõhavere mälestusmärgist), Kultuur ja Elu

Eesti muinaslinnused
Põhja-Sakala vald
Viljandi maakonna kultuurimälestised
Martna

Martna on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Martna valla halduskeskus.

Piirneb Ehmja, Enivere, Putkaste ja Kuluse külaga. Asulat läbib Rannamõisa jõgi.

Ajalugu
Ajalooliselt asub Martna juba muinasajal tihedasti asustatud piirkonnas, muististe poolest rikaste Ehmja, Putkaste, Enivere ja teiste külade lähikonnas.

Muinasajal kuulus Martna piirkond ilmselt Ridala muinaskihelkonna juurde, 13. sajandil aga eraldus kirikukihelkonnana, sest Martna kirikut on kirjalikes allikates esmakordselt mainutud juba 13. sajandi lõpul. Koha praegune nimi tuleneb Püha Martini kiriku nimest, paiga vana nimi on olnud Ummern.

Martna oli tüüpiline kihelkonnakeskus, kus asusid kirik, kalmistu, kirikumõis, kuid puudus küla või asula nimega Martna. Selline tekkis alles kolhoosi- ja sovhoosiasulana.

Kirikuaias paikneb 1930. aastal avatud Martna Vabadussõja mälestussammas. Kirikus tegutseb Martna Püha Martini kogudus.

Vaata ka
Martna kihelkond
Martna kirikumõis
Martna sovhoos

Viited

Lääne-Nigula valla külad
Lõhavere

Lõhavere on küla Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Suure-Jaani valda.

Külas voolab Lõhavere oja, millele on küla edelaosas paisutatud Lõhavere järv.

Vaata ka
Lõhavere Linnamägi
Lõhavere mõis
Lõhavere järv
Lõhavere soo
Lõhavere tee ehk Tallinna tänav (Suure-Jaani)
Linnamäe rändrahn

Viited

Põhja-Sakala vald
Viljandi maakonna külad
Komsomolsk Amuuri ääres

Komsomolsk Amuuri ääres (vene keeles: Комсомольск-на-Амуре) on linn Venemaal Habarovski krais. Asub Amuuri jõe vasakul kaldal, 360 km kaugusel Habarovskist.

Kliima 

Jaanuari keskmine õhutemperatuur linnas on –24 °C, juulis +20 °С. Aastane sademete hulk on 560 mm.

Ajalugu 

Piirkonna põliselanikeks on nanaid. Tänapäeva linna ala kuulus Hiinale 1858. aastani, mil see läks Aiguni lepinguga Venemaale. 

Asula on rajatud 1860. aastal Permskoje külana Permi oblastist ümber asunud talupoegade poolt. 1932. aastal anti asulale linnaõigused ja nimetati ümber Komsomolskiks linna ehitavate kommunistlike noorte auks. Tegelikult olid umbes 70% linnaehitajatest vangid. Linnas hakati arendama rasketööstust, rajati laevaehitustehaseid.

Majandus 

Linnas on lennukitehas, kus toodetakse hävituslennukeid Su-27, Su-30, Su-33, Su-35, Su-57, laevaehitustehased ja masinaehitustehased.

Must metallurgia on tähtsuselt teine tööstusharu (32,2% toodangust): terasetoodang ulatub 0,7 miljoni tonnini.

Töötleva tööstuse käive oli 2006. aastal 24,1  rubla.

Linn asub Baikali-Amuuri magistraalraudtee (BAM) ääres. 20 km kaugusel kesklinnast asub lennujaam.

Viited

Välislingid 

 Komsomolski Amuuri ääres linnavalitsuse koduleht (vene keeles)

Venemaa linnad
Habarovski krai
Ohha

Ohha on linn Venemaal Sahhalini oblastis. Asub Sahhalini saare põhjaosas Ohhoota mere kaldal.

Asutatud 1880. aastal avastatud naftaleiukoha juurde.

Linn on naftatööstuse keskus.

Viited 

Venemaa linnad
Sahhalini oblast
Helin Kapten

Helin Kapten (sündinud 21. novembril 1952) on eesti pianist.  

Ta lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi professor Bruno Luki klaveriklassis ja Peterburi konservatooriumi assistentuurstažuuri professor Sofia Vakmani ansambliklassis. Ta on täiendanud end korrepetitsiooni alal Hamburgi Muusika- ja Teatriülikoolis. 

Kapten on töötanud Rahvusooperis Estonia, Vaasa Ooperis ja Jyväskylä Konservatooriumi ooperistuudios ning teinud loomingulist koostööd paljude lauljate (sealhulgas G. Ahrensi, J. Anvelt-Skarafoni, Shen-Xiangi, L. Agosti, M. Lehtise, V. Noreika) ja dirigentidega (näiteks C. F. Cillario, Zheng Xiao Yingi, Erki Pehki, Neeme Järvi, Arvo Volmeri, Toomas Kapteni ja teistega).

Helin Kapten on andnud meistrikursusi Eestis, Soomes, Rootsis, Itaalias ja Saksamaal ning olnud korrepetiitoriks paljudele noortele Eesti lauljatele, kes on edukalt esinenud rahvusvahelistel võistlustel, näiteks Ain Anger, Rauno Elp, Aile Asszonyi-Braun, Merle Silmato, Meeli Tammu jt. 

Helin Kapten on esinenud klaverisaatjana Eestis, Soomes, Rootsis, Hollandis ja Venemaal. Ta töötab Eesti Muusikaakadeemias saateklassi professori ametikohal. Ta on ka kammermuusika osakonna juhataja.

Viited

Eesti pianistid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professorid
Sündinud 1952
Merle Silmato

Merle Silmato (sündinud 1968) on eesti laulja (metsosopran/alt).

Ta lõpetas 1996. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli klassikalise laulu erialal (õpetaja Tõnu Bachmann). 

2002. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia laulu eriala dotsent Urve Tautsi klassi. 2006. aastal lõpetas Soomes Sibeliuse Akadeemia magistriõppe Anita Välkki juhendamisel. Hiljem on teda juhendanud Bulgaaria tenor Kaludi Kaludow. Ta on osalenud ka L. Gergjeva, E. Märtsoni, U. Reinemani ja J. Beckmani meistrikursustel. Aastaid seob teda koostöö pianistide I. Zahharenkova, H. Kapteni ja D. Pavloviga. Lied repertuaari kuuluvad Berliozi, Mussorgski, Rahmaninovi, R. Straussi, Mahleri, Wagneri, Brahmsi jpt heliloojate teosed. Silmato on esinenud kõikjal Eestis, samuti ka Soomes, Rootsis, Venemaal, Taanis, Poolas ja Bulgaarias.

Aastatel 2004–2006 ja alates sügisest 2007 töötab Silmato Soome Rahvusooperis. Ta on ka Rahvusooperi Estonia ja Vanemuise külalissolist. Aastatel 2008 ja 2010 esines ooperifestivalil Prantsusmaal (Opera de Baugé). Ooperirollide hulka kuuluvad: Azucena (G. Verdi "Trubaduur"), Ulrica (G. Verdi "Maskiball"), Amneris (G. Verdi "Aida"), Carmen (G. Bizet' "Carmen"), Marfa (M. Mussorgski "Hovanshtshina"), Marina Mnishek, Kõrtsinaine ja Ksenia amm (M. Mussorgski "Boriss Godunov"), Olga, Larina, Filipjevna (P. Tšaikovski "Jevgeni Onegin"), Polina ja Krahvinna (P. Tšaikovski "Padaemand"), La zia Principessa (G. Puccini "Õde Angelica"), kolmas daam (W. A. Mozarti "Võluflööt").

Suurvormidest kuuluvad tema repertuaari G. Verdi "Reekviem", W. A. Mozarti "Reekviem" ja "Missa Brevis", L.van Beethoveni "Missa C-duur", C. Saint-Saensi "Jõuluoratoorium", A. Vivaldi "Gloria", Pergolesi "Stabat Mater", G. F. Händeli "Messias", L. Bacalovi "Misa Tango", R. Kangro "Missa süütult hukkunud eestlastele", Ed.Tubina "Reekviem langenud sõjameestele", R.Tobiase "Joonase lähetamine".

Keeled: eesti, vene, inglise, soome, taani

Tunnustused
2001 Klaudia Taevi nimelise rahvusvahelise noorte lauljate konkursi kolmanda preemia laureaat

Isiklikku
Tema vennad on Margus ja Tarmo Prangel.

Viited

Eesti lauljad
Sündinud 1968
Heli Jürgenson

Heli Jürgenson (sündinud 9. mail 1969 Kiviõlis) on eesti koorijuht ja koormeister. Ta on Estonia Seltsi Segakoori peadirigent, Eesti Filharmoonia Kammerkoori koormeister ning kuulub Eesti Kooriühingu juhatusse.

Heli Jürgenson alustas muusikaõpinguid Aseri muusikakoolis. Hiljem on ta õppinud koorijuhtimist Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ja lõpetanud 1993. aastal Tallinna Konservatooriumi koorijuhtimise eriala (õppejõud Ants Soots). Alates 1992. aastast on ta Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise eriala õpetaja (aastatel 2003-2007 ka osakonnajuhataja). Aastatel 2001-2004 oli Jürgenson EELK Usuteaduse instituudi koorijuhtimise õppejõud. Alates 2011. aastast on ta Eesti Filharmoonia Kammerkoori koormeister.

Aastail 1999–2003 oli Heli Jürgenson Tallinna Kaarli kiriku kontsertkoori peadirigent. Veel on ta olnud Rahvusooper Estonia koormeister (2001-2011) ja Estonia Seltsi segakoori asutajadirigent.
Heli Jürgenson on teinud koostööd Eesti Kontserdi, kristliku muusika ühinguga Sonico ja 21. saj orkestriga.

Koormeistrina on ta valmistanud ette selliseid vokaal-sümfoonilisi suurvorme nagu Bachi "Jõuluoratoorium",  Brahmsi "Saksa reekviem", Verdi "Reekviem", Britteni "Sõjareekviem". Samuti on ta koormeistrina osalenud paljude ooperite lavaletoomisel, sealhulgas Rubinsteini "Deemon", Mussorgski "Boriss Godunov", de Falla "Lühike elu", Tšaikovski "Padaemand", Wagneri "Tannhäuser", Verdi "Aida" ja "Rigoletto" jt.

Heli Jürgenson on juhatanud segakoore laulupidudel ja laulupäevadel. 2005. aastal oli Tartu kirikukooride laulupeo kunstiline juht, 2007. aastal Eesti-Soome laulupeo kunstiline juht, 2007. aasta noorte laulupeol juhatas segakoore, oli 2009. ja 2014. aasta üldlaulupeo segakooride liigijuht. Ta oli XII Noorte laulu- ja tantsupeo "Mina jään" peadirigent.

Heli Jürgensonil on kolm last, Hanna, Sander ja Siim, kes kõik huvituvad muusikast.

Tunnustus
 2002 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (väljapaistev kontserttegevus)
 2013 Aasta dirigent
 2013 Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendium
 2017 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri aastapreemia (koos Margus Toomlaga, XII noorte laulu- ja tantsupeo „Mina jään“ peadirigent ja pealavastaja)
2020 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2021 Aasta dirigent 2020

Viited 

Eesti koorijuhid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1969
Eimel Kaljulaid

Eimel Kaljulaid (sündinud 13. septembril 1973) on eesti trummar. 

Ta mängis aastatel 1991–2003 ansamblis Terminaator, hiljem ka The Sunis, kust ta on praeguseks lahkunud. 

2007. aastal mängis Eimel ansamblis Tuberkuloited. 2007. aastal lõi omanimelise bändi EIMEL.

Diskograafia
"Väikesed jumalad"

Viited

Välislingid

 http://www.myspace.com/eimelband
 http://video.delfi.ee/video-last/c9MW3L4F/ 
 http://publik.delfi.ee/news/eestilaul/eimel-kaljulaid-eesti-laulu-finaalis-pole-uhtegi-lugu-millele-poialt-hoida.d?id=29231543 

Eesti trummarid
Sündinud 1973
Terminaator
The Sun
Aarne Veedla

Aarne Veedla (sündinud 26. novembril 1963 Valgas) on Eesti endine piirivalvur ja poliitik.
Veedla lõpetas Tartu Ülikooli 1988. aastal ajaloo erialal. 

Aastatel 1991–1993 teenis ta vabatahtlikuna Eesti piirivalves, oli kontrollpunkti ülem ning Valga Juhtimiskeskuse staabiülem.

Poliitiline tegevus
Ta valiti Valga linnavolikokku 1989., 1993. ja 1996. aastal. Ta oli Valga linnavolikogu aseesimees, seejärel esimees ning Eesti Linnade Liidu juhatuse liige.

1995–1996 oli ta Eesti Vabariigi Riigikogu liige, kus kuulus Reformierakonna fraktsiooni ning oli õiguskomisjoni liige. 1999–2003 töötas ta regionaalministri nõunikuna, alates 2003. aastast rahvastikuministri nõunikuna. Aastatel 2007–2008 oli ta Riigikogu esimese aseesimehe nõunik. Veedla on Vabariigi Presidendi rahvusvähemuste ümarlaua liige 2000–2010.

Veedla on Eesti Reformierakonna (ja oli selle eelkäija Eesti Liberaaldemokraatliku Partei) liige. Ta on korduvalt kuulunud Eesti Liberaaldemokraatliku Partei ja Eesti Reformierakonna juhatusse. Aastatel 1988–1990 oli ta Rahvarinde Valgamaa volikogu liige.

Välislingid
Pilt
"Rahvusvähemusse kuuluvate isikute olemasolevad võimalused osalemiseks avalikus elus". Rahvusvähemuste kaitse raamkonventsiooni täitmine: Jätkuseminar. 9. oktoobril 2006 Viru hotelli konverentsikeskuses

Eesti piirivalvurid
Eesti poliitikud
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
VIII Riigikogu liikmed
Sündinud 1963
Woody Allen

Woody Allen (õieti Heywood Allen; sünninimega Allen Stewart Konigsberg või Königsberg; sündinud 1. detsembril 1935) on juudi päritolu USA filmirežissöör, -stsenarist ja -näitleja ning kirjanik ja kolumnist.

Ta kirjutab oma filmidele ise stsenaariumid ja on paljudes neist ka ise näitlejana kaasa löönud. Ta kasutab oma filmides palju New Yorgi motiive.

Allen on ka džässmuusik.

Oscarid 

Woody Allen on saanud kolm Oscarit ja olnud 21 korral Oscari nominent.

Parima stsenaristi Oscari kandidaadiks nimetati ta neliteist korda: filmidega "Annie Hall" (1977, võitis), "Interiors" (1978), "Manhattan" (1979), "Broadway Danny Rose" (1984), "Kairo purpurne roos" (1985), "Hannah ja tema õed" (1986, võitis), "Radio Days" (1987), "Crimes and Misdemeanors" (1989), "Alice" (1990), "Abikaasad" (1992), "Bullets over Broadway" (1994), "Mighty Aphrodite" (1995), "Deconstructing Harry" (1997) ja "Match Point" (2005). Sellega on ta läbi aegade edukaim stsenarist.

Parima meesnäitleja Oscari kandidaadiks nimetati ta üks kord, filmiga "Annie Hall" (1977).

Parima lavastaja Oscari kandidaadiks nimetati ta kuus korda: filmidega "Annie Hall" (1977, võitis), "Interiors" (1978), "Broadway Danny Rose" (1984), "Hannah ja tema õed" (1986), "Crimes and Misdemeanors" (1989) ja "Bullets over Broadway" (1994). Sellega jagab ta läbi aegade edukaima lavastaja kohta.

Alleni filmides on viis näitlejat kuus Oscarit võitnud: parim naisnäitleja Diane Keaton ("Annie Hall", 1977), parim meeskõrvalosatäitja Michael Caine ("Hannah ja tema õed", 1986) ning parimad naiskõrvalosatäitjad Dianne Wiest ("Hannah ja tema õed" ja "Bullets over Broadway", 1994), Mira Sorvino ("Mighty Aphrodite", 1995) ja Penelope Cruz ("Vicky Cristina Barcelona", 2008).

Lisaks on Alleni filmides kümme näitlejat Oscari kandidaadiks nimetatud: meesnäitlejad Allen ise ("Annie Hall", 1977) ja Sean Penn ("Sweet and Lowdown", 1999), naisnäitleja Geraldine Page ("Interiors", 1978), meeskõrvalosatäitjad Martin Landau ("Crimes and Misdemeanors", 1989) ja Chazz Palminteri ("Bullets over Broadway", 1994) ning naiskõrvalosatäitjad Maureen Stapleton ("Interiors"), Mariel Hemingway ("Manhattan", 1979), Judy Davis ("Abikaasad", 1992), Jennifer Tilly ("Bullets over Broadway") ja Samantha Morton ("Sweet and Lowdown").

Filmid 

 1 Nimetatud kui filmi produtsent.
 2 Film põhineb samanimelisel näidendil, mille autor on samuti Woody Allen.

Välislingid 

Ameerika Ühendriikide filmilavastajad
Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide stsenaristid
Ameerika Ühendriikide džässmuusikud
Sündinud 1935
Obninsk

Obninsk on linn Venemaal Kaluga oblastis. Asub Protva jõe kaldal, Moskvast 100 km edelas ja Kalugast 68 km kirdes.

Obninskis avati 27. juunil 1954 maailma esimene tööstuslik tuumaelektrijaam. 1956. aastal sai Obninsk linnaõigused. Linnas oli ka vene esimese tuumaallveelaeva "Leninski Komsomol" meeskonna üks treeningubaase.

Obninski tuumajaam töötas ligi 48 aastat ja suleti 30. aprillil 2002.

Viited

Välislingid 

Obninski koduleht (vene ja inglise keeles)

Kaluga oblasti linnad
Anna Kurnikova

Anna Sergejevna Kurnikova [k'urnikova] (vene Анна Сергеевна Курникова; sündinud 7. juunil 1981 Moskvas) on vene tennisist ja fotomodell.

Aastatel 1995–2003 oli ta elukutseline tennisist. Ta karjäär katkes seljavalude tõttu. 2010. aastal võistles ta esmakordselt pärast seitsmeaastast vaheaega, kui ta koos oma kauaaegse partneri Martina Hingisega osales Wimbledoni kutsetega turniiril.

Kuigi ta ei tõusnud tennises päris tippu, on ta üks maailma tuntumaid tennisiste, sest lisaks tennisemängule on ta silma paistnud modellina. 

Tema suuremad saavutused on tulnud naispaarismängus. Koos Martina Hingisega võitis ta 1999 ja 2002 Austraalia lahtised meistrivõistlused ning oli mõnda aega ka paarismängus maailma esireket.

Kurnikova mängustiil sobib paarismänguks. Peale selle on ta tennisisti kohta pikka kasvu. Teda on võrreldud Pam Shriveri ja Peter Flemingiga, kes on võitnud arvukalt paarismänguturniire koos lühemate partneritega (Martina Navrátilová, John McEnroe). Kurnikova ja Hingis on end naljatamisi nimetanud tennise Spice Girlideks. 

Ta elab Miami Beachil USAs. 2009. aastal sai ta ka USA kodakondsuse.

Elukäik ja tennisekarjäär
Tema vanemad on majandusteadlane Alla Kurnikova ning professor ja endine maadleja Sergei Kurnikov. Ta on nende ainuke laps. 

Ta hakkas treenima viieaastaselt. Esimeseks treeneriks oli Larissa Preobraženskaja. Kümneaastaselt astus ta USA-s Floridas asuvasse Nick Bollettieri tenniseakadeemiasse.

13-aastaselt hakkas Kurnikova noortetennises rahvusvaheliselt silma paistma. Ta võitis mitu turniiri, sealhulgas Rooma meistrite turniiri 1995. Samal aastal tuli ta 14-aastaselt Euroopa ja maailma noorte- (alla 18-aastaste) meistriks. 

Profitennises debüteeris Kurnikova 14-aastaselt Fed Cupi karikavõistlustel Venemaa võistkonnas. Ta oli kõigi aegade noorim osavõtja ja noorim võitja. 15-aastaselt võitis ta USA lahtistel meistrivõistlustel kolm kohtumist, kuni kaotas edetabelijuht Steffi Grafile.

Statistika
Üksikmängus oli tema kõrgeim koht maailma edetabelis kaheksas (20. november 2000) ja paarismängus esimene (22. november 1999). Paarismängus on tal 16 turniirivõitu, üksikmängus mitte ühtegi WTA turniiri võitu (küll on ta võitnud kahel korral ITF turniiri).

Isiklikku
Ta elab USA-s Florida osariigis.

Ta oli tippsporti tehes 173 cm pikk ja kaalus 56 kg. Ta on paremakäeline.

Tunnustus
 1996 – WTA Newcomer of the Year
 1999 – WTA Doubles Team of the Year (koos Martina Hingisega)
 2002 – ESPN-i Hottest Female Athlete

Viited

Välislingid

 Anna Kurnikova ametlik koduleht 

Venemaa tennisistid
Venemaa modellid
Sündinud 1981
Novorossiisk

Novorossiisk (vene keeles Новороссийск, adõgee ЦIэмэз (Tsemez)) on linn Venemaal Krasnodari krais. Asub Musta mere rannikul.

Ajalugu 
Novorossiiski kohal asus 13. ja 14. sajandil Genova koloonia, hiljem osmanite kindlus Sudžuk-Kale, mis pärast Venemaa valdusse minekut nimetati Tsemesskaja buhtaks (tšerkessikeelse nime Tsemez järgi). Novorossiisk asutati 1838. aastal vene sõjalaevastikubaasina. Linnaõigused sai 1866. aastal. 1888 valmis raudteeliin Jekaterinodari (tänapäeval Krasnodar).

1918–1920 asus linnas kindral Anton Denikini valgekaardi staap.

1942. aastal vallutas linna Saksa armee, kuid väike rühm nõukogude madruseid suutis sadamas piiramisrõngas vastu pidada linna vabastamiseni Punaarmee poolt 16. septembril 1943 ning takistas sellega sakslastel sadama kasutamist. 1973. aastal nimetati Novorossiisk kangelaslinnaks.

Novorossiisk on Venemaa suurim sadam Musta mere ääres.

2004. aastal avati linnas ausammas Leonid Brežnevile.

Linna haldusalasse kuuluvad mitmed linnalähedased asulad (nt Abrau-Djurso).

Viited

Välislingid 
Novorossiiski koduleht
Novorossiiski linnavalitsuse koduleht
Photos Novorossiysk/ Durso

Krasnodari krai linnad
Sadamalinnad
Tallinna Kuristiku Gümnaasium

Tallinna Kuristiku Gümnaasium on üldhariduskool Tallinnas Lasnamäe linnaosas aadressil Kristjan Kärberi tänav 9. Tegemist on linnaosa suurima kooliga, kus õpib üle 950 õpilase. Õppeasutuses on 41 klassikomplekti suuruses 3-30 õpilast ja üle 75 õpetaja.

Kooli direktor on Oliver Jakobson, õppealajuhatajad Siiri Aiaste (vanem aste) ja Ly Melesk (algklassid).

Koolis antakse välja ajalehte Kresku, mis on kaks aastat järjest tulnud noorte meediaklubi korraldatavas võistluses vabariigi parimaks.

Ajalugu 
Õppeasutus avati 1. septembril 1984 Lasnamäe IV mikrorajoonis Tallinna 60. Keskkooli nime all. Uue kooli avatseremoonial viibisid Tallinna Mererajooni Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esindajad, delegatsioon Kambodžast ja paljud teised.

Kooli direktorile Vjatšeslav Gussarovile anti üle sümboolne koolikell ja võti, millele olid graveeritud kolme tublima ehitaja nimed. Piduliku aktuse lõpul saatis direktor Gussarov 5A klassi pioneerid Kristiina Tiitsi ja Hedi Kääri punaste nelkidega Maarjamäele, et avaldada tänu Teises maailmasõjas langenuile. Lilli viidi ka V.I. Lenini mälestussamba jalamile. 

Koos Eesti Vabariigi tulekuga nimetati õppeasutus ümber Tallinna Kuristiku Gümnaasiumiks. Uuele nimele andis aluse kunagi kooli läheduses asunud Kuristiku küla, mis Lasnamäe ehitamise käigus likvideeriti.

Alg- ja põhikool

Inglise keelt õpivad kõik õpilased alates esimesest klassist - peale 6. klassi komplekteeritakse paremaid õpitulemusi näidanud õpilastest inglise keele ja matemaatika õppesuunaga klass, kus õpitakse vastavalt inglise keelt ja matemaatikat süvendatult (matemaatikas on üks tund nädalas ka rühmatund). Kui leidub soovijaid, on võimalik A-keelena (esimene võõrkeel) õppida ka saksa keelt.
B-võõrkeelena õpivad kõik kooli õpilased alates kuuendast klassist vene keelt või saksa keelt.

Gümnaasium

Koolis on võimalik õppida humanitaar-, majanduse-ettevõtluse, multimeedia või loodusainete-reaalkallakuga klassis, kus õpitakse mõningaid aineid süvendatult.

Huvitegevus

Algupärase nimega Tallinna 60. Keskkool paistis juba algusaastatel silma aktiivse sporditegevuse poolest. Koolis tegutse maadlusring, peeti tütarlaste aeroobikakavade võistlusi. Tänaseni pakutakse Tallinna Kuristiku Gümnaasiumis võimalust osaleda jalgpalli, korvpalli, käsipalli ja kergejõustiku treeningutes. Kevaditi peetakse kooli õuel juba üle kümne aasta Kuristiku laulu- ja tantsupidu.

Välislingid

Tallinna Kuristiku Gümnaasium
Koolileht Kresku

Kuristiku Gümnaasium
Lasnamäe linnaosa
Radviliškis

Radviliškis () on linn Põhja-Leedus, Radviliškise rajooni ja Radviliškise valla halduskeskus. Asub 21 km Šiauliaist kagus, Radviliškise moreenkõrgustikul merepinnast keskmiselt 117 meetri kõrgusel.

Radviliškis on tähtis raudteede sõlmpunkt. Linna läbib Liibavi–Romno raudtee, sealt hargnevad ka raudteed Daugavpilsi ja Sovetski suunas. Nõnda rajati linna depoo, samuti hakati seal Nõukogude ajal valmistama ka sokke ja kontoritarbeid, samuti rajati sinna Panevėžysi klaasivabriku filiaal.

Vaatamisväärsusteks on sealne raudteejaam, aastal 1919 valminud tuulik, katoliku kirik aastast 1945, vanausuliste kirik aastast 1881, luteri kirik, Jonas Marcinkevičiuse muuseum ja arvukad kalmistud.

Elanikkond

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Radviliškise elanikest leedulasi 93,73%, venelasi 4,17%, ukrainlasi 0,5%, valgevenelasi 0,5%, poolakaid 0,25% ja teiste rahvaste esindajaid 0,85%.

Ajalugu 

Esmakordselt on asulat mainitud 1529. aastal. Toona hallati sealseid Leedu suurvürstidele kuulunud alasid Šiauliai mõisast, haldas seda ala aga Radziwillide suguvõsa (leedupäraselt Radvilad). Nemad on asulale ka nime andnud. Aastal 1577 sai asulast alev. Aastal 1667 läks sealne mõis Vilniuse vojevoodi Janusz Radziwiłłi valdusesse.

Linnaõigused sai Radviliškis 1710. aastal, kuigi 1808–1010 kestnud katk jättis sinna vähe elanikke. Kasvama hakkas asula alles peale seda, kui aastail 1868–1870 valmis Liibavi–Romno raudtee ja aastail 1871–1873 lisandus ka Radviliškise–Daugavpilsi raudtee. Esimese maailmasõja ajal lisandus veel raudteeliin Tilsitisse, samuti valmis raudtee Šiauliai ja Riia vahel.

22. novembril 1919 purustasid Leedu väed linna all lõplikult Pavel Bermondt-Avalovi sõjajõud.

Sõpruslinnad 

  Skara, Rootsi
  Gniezno, Poola
  Stathelle, Norra
  Niasviž, Valgevene
  Lillehammer,Norra

  Valka, Läti
  Grodzisk Mazowiecki, Poola
  Saint-Seine-L'Abbaye, Prantsusmaa
  Valga, Eesti
  Karmel, Iisrael

Pilte

Tuntud elanikke 
Jan Tur – Poola embrüoloog
Juliusz Morawski – Poola neuroloog
Klavdija Šenfer – Nõukogude elektrotehnik
Jonas Marcinkevičius – Leedu kirjanik
Vytautas Tomkus – Leedu näitleja
Vytautas Juozapaitis – Leedu ooperisolist
Martynas Gaubas – Leedu skulptor ja graafik
Ludwik Abramowicz – Poola rahvusliku liikumise tegelane

Viited

Välislingid 

Linna ja rajooni koduleht
Linn portaalis vietoves.Lt

Leedu linnad
Radviliškise rajoon
U2

U2 [j'uut'uu] on iiri ansambel, mis alustas tegevust 1976. aastal.

U2 albumeid on maailmas müüdud ligikaudu 170 miljonit eksemplari ning see on üks edukamaid ansambleid läbi aegade.

Liikmed 

Bono (Paul Hewson)
The Edge (Dave Evans)
Adam Clayton
Larry Mullen, Jr.

Ajalugu

Ansambel moodustati 25. septembril 1976, kui trummar Larry Mullen pani oma kooli teadetetahvlile kuulutuse, kus otsis liikmeid uude ansamblisse. Kuulutuse peale tulid kohale kuus poissi: Adam Clayton, Dave Evans, Paul Hewson, Evansi vend Dik ning Mulleni sõbrad Ivan McCormick ja Peter Martin. Mõne aja pärast võeti bändi nimeks Feedback. Martin ilmus kohale vaid esimesel kohtumisel ja Ivan heideti grupist välja mõne nädala jooksul, sest ta oli Claytoni arvates liiga noor. Pooleteise aasta pärast muudeti nimi The Hype'iks. Esmakordselt jäädi silma ühel talendivõistlusel, mille nad võitsid ja teenisid 500 naela auhinnapreemiat ning lisaks said nad üles võtta oma esimese demo. 

1978 lahkus Dik Evans bändist ning grupile pandi taas uus nimi – U2. 1980 allkirjastas U2 lepingu Island Recordsiga ning sama aasta oktoobris anti välja esimene album "Boy". 1981 anti välja teine album "October".

Läbimurre õnnestus bändil aga 1983 albumiga "War" ning lugudega "Sunday Bloody Sunday" ja "New Year's Day". Viimane jõudis esimese U2 singlina Suurbritannias esikümnesse. Veel aasta hiljem avaldati album "The Unforgettable Fire" ning 1985 osaleti Bob Geldofi korraldatud Live Aid kontserdil. 

1987. aastal avaldati "The Joshua Tree", mis on bändi seni suurima läbimüügiga album ning U2 mängis esmakordselt pidevalt väljamüüdud staadionidel. 

Järgmist albumit "Rattle and Hum" nii suur edu ei saatnud. Kuigi albumit osteti miljoneid, olid kriitikute arvamused üldiselt negatiivsed. Peale seda otsustas bänd teha pausi.

1991. aasta album "Achtung Baby" oli varasematega võrreldes tumedam. Album sai väga hea vastuvõtu osaliseks ja on paljude arvates koos "The Joshua Treega" bändi parim töö.

Järgmisi albumeid "Zooropa" ja "Pop" ei saatnud kõige suurem edu, sest olid varasematega võrreldes eksperimentaalsemad. 

2000. aasta album "All That You Can't Leave Behind" ja 2004. aastal välja antud "How to Dismantle an Atomic Bomb" sarnanevad bändi varase loominguga ning mõlemad albumid on võitnud auhindu.

Stuudioalbumid

1980 "Boy"
1981 "October" 
1983 "War" 
1984 "The Unforgettable Fire"
1987 "The Joshua Tree" 
1988 "Rattle and Hum" 
1991 "Achtung Baby" 
1993 "Zooropa" 
1997 "Pop" 
2000 "All That You Can't Leave Behind" 
2004 "How to Dismantle an Atomic Bomb"
2009 "No Line On The Horizon"
 2014 "Songs of Innocence"
 2017 "Songs of Experience"

U2 on saanud 22 Grammy auhinda.

Välislingid
 

 
Rock-ansamblid
Alternatiivroki ansamblid
Iirimaa ansamblid
Bakari Koné

Bakari Koné (sündinud 17. septembril 1981 Abidjanis) on Elevandiluuranniku jalgpallikoondise endine äärepoolkaitsja.

Elevandiluuranniku rahvuskoondises debüteeris Koné 5. septembril 2004 Sudaani vastu. Ta mängis koondises aastatel 2003–2010 kokku 42 korda ja lõi 9 väravat.

2006. aasta maailmameistrivõistlustel Saksamaal lõi Koné värava alagrupi teises mängus Hollandi vastu. Elevandiluurannik kaotas mängu 1:2.

Klubid 
2001–2002 ASEC Mimosas
2002–2003 Al Ittihad
2003–2005 FC Lorient (esimesel hooajal 10 väravat, teisel 24, millega valiti teise liiga aasta mängijaks)
2005–2008 OGC Nice
2008–2010 Marseille Olympique
2010–2012 Lekhwiya SC
2012–2013 Qatar SC
2013–2014 Umm Salal
2014–2016 Ajman
2016 Paris FC

Isiklikku 
Bakary Koné on 163 cm pikk.

Välislingid 
Kodulehekülg

Elevandiluuranniku jalgpallurid
FC Lorienti jalgpallurid
OGC Nice'i jalgpallurid
Marseille Olympique'i jalgpallurid
Ligue 1 mängijad
Sündinud 1981
Richard Kruspe

Richard Z. Kruspe (sündinud 24. juunil 1967 Richard Zven Kruspe nime all Saksa DV-s Wittenberges) on saksa muusik, tuntud ansambli Rammstein asutajana ning juhtkitarristina.

Ta kasutas aastast 1999 ka nime Bernstein oma LAV-USA päritolu naise Caron Bernsteini järgi, kuid lahutas aastal 2006 ning kasutab taas nime Kruspe.

Richardil on kaks vanemat õde ja vanem vend. Tema vanemad lahutasid, kui ta oli noor. Richard ei saanud oma kasuisaga läbi.  kolisid Weiseni külasse.
 
Lapsena oli Kruspe ansambli KISS fänn.

16-aastasena külastasid Kruspe ja ta sõbrad Tšehhoslovakkiat, kust ta ostis esimese kitarri. Sealt tekkis huvi selle mängimise vastu.

10. oktoobril 1989, enne Berliini müüri langemist, sõitis ta metroos. Sealt väljudes leidis ta end keset poliitilist demonstratsiooni. Ta vahistati ning pandi 6 päevaks vanglasse. Pärast vabastamist lahkus ta läbi Tšehhoslovakkia Saksamaa Liitvabariiki.

Aastal 1991 asutas ta ansambli Orgasm Death Gimmicks.

Rammstein sündis jaanuaris 1993, kui Till Lindemann, Oliver Riedel, Cristoph Schneider ja Richard Kruspe võitsid Berliini muusikavõistluse. Auhinnaks oli võimalus lindistada professionaalne demo 4 lauluga. Nad palusid Paul Landersil ja Christian Lorenzil ansamblist Feeling B nendega liituda. Pärast seda alustati tööd esimese albumi "Herzeleid" kallal.

Saksamaa muusikud
Sündinud 1967
Rammstein