joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Viking Window

Viking Window AS on Eesti ettevõte, mille põhitoodanguks on puitaknad ja puidust välisuksed.
 
Ettevõte asutati 1996. aastal Mäos nimega Rationel Eesti, üheks asutajaks oli Põhjamaades tuntud puitakende tootja Rationel Vinduer. 

Nimega Viking Window tegutsetakse alates 2001. aastast, mil saadi 100% Eesti ettevõtteks.

2000. aasta aprillis sai ettevõte kvaliteedijuhtimise sertifikaadi ISO 9001. 2005. aasta suvel sai Viking Window keskkonnajuhtimise sertifikaadi ISO 14001.

Tooted
 väljaavatav puitaken (nn taani aken);
 sisseavatav puitaken (nn saksa aken);
 puitalumiiniumaknad (nii välja- kui ka sisseavatavad)
 energiasäästlik aken (kolmekordse klaaspaketiga aknad)

Tunnustused
 1999. aastal tunnistati Viking Window üheks Eesti kõige peresõbralikumaks ettevõtteks.
 2000. aastal andis Det Norske Veritas ettevõttele kvaliteedijuhtimissüsteemi ISO 9001 sertifikaadi: Viking Windowst sai Eesti esimene sertifitseeritud puitakende tootja.
 2003. aastal nimetati ettevõte Eesti parimaks eksportööriks.
 2004. aastal tunnistasid Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium ning Eesti Kvaliteediühing konkursil “Juhtimiskvaliteedi auhind” väike- ja keskmise suurusega ettevõtete kategoorias Viking Window Eesti parimaks ettevõtteks.
 2005. aasta suvel sai Viking Window keskkonnajuhtimise sertifikaadi ISO 14001.
 2006. aastal kuulutas majandusajaleht Äripäev Viking Window Järvamaa parimaks ettevõtteks ja 2007. aastal Eesti Ehitusmaterjalide TOP-is III vääriliseks.
 2007. aastal tunnistasid Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium Viking Window konkursil “Ettevõtluse auhind 2007” Eesti parimaks piirkonna edendajaks ja Järva Maavalitsus Järvamaa parimaks ettevõtteks suurettevõtete kategoorias.

Viited

Välislingid
 Viking Window koduleht
 Ketlin Priilinn. "Viking Window kasvab ja investeerib", Äripäev, 12. september 2007
 "Viking Window: I kvartali majandustulemused", Äripäev, 27. aprill 2007

Eesti ehitusmaterjalide tööstus
2005. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus

2005. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus oli 3. laste Eurovisiooni lauluvõistlus. See toimus 26. novembril 2005 Hasseltis Belgias. Õhtut juhtisid Marcel Vanthilt ja Maureen Louys. Konkursil osales 16 riiki, sealhulgas debüteerijad Venemaa ning Serbia ja Montenegro. Algselt oli plaanitud, et osaleb 17 riiki. 13. oktoobril teatab  Küprose telekanal CyBC, et loobub osalemast, kuna valitud laulu osas olid esitatud plagiaadisüüdistus. Riigile jäi siiski võimalus võistlusel hääletada ja punkte anda. Lauluvõistlust vaatas otse Ethias Arenalt 8500 ja üle terve Euroopa 20–25 miljonit inimest. 

Võitluse võitis Valgevene esindaja Ksenija Sitnik lauluga "Mõ vmeste".

Tulemused

Punktitabel 

Laste Eurovisiooni lauluvõistlus
Hiiumaa Ametikool

Hiiumaa Ametikool on kutsekool Hiiumaal Suuremõisa külas.

Kool loodi 1977. aastal Putkaste Sovhoostehnikumi nime all.

Ajalugu 
Hiiu-Suuremõisa mõisas on kooliõpetust jagatud alates 1824. aastast, mil Kärdla kalevivabriku rajaja parun Peter Konstantin von Ungern-Sternberg avas seal aastaks- paariks lamburite kooli.

1919. aastal võõrandas Eesti riik Suuremõisa mõisa ja 1920. aasta 1. novembril asutas tolleaegne mõisavalitseja Trumann härrastemaja paremas tiivas mõisatööliste lastele mõeldud Suuremõisa Erakooli.

1. oktoobril 1977 anti mõisa härrastemaja üle Putkaste Sovhoostehnikumile, kus hakati õpetama agronoomiat ning aiandust. Mõisa aeda ehitati aiamaja ja kasvuhoone, rajati kollektsiooniaed. Alates 2007. aastast kannab ametiõpet pakkuv kool Hiiumaa Ametikooli nime.

Erialad
Koolis on võimalik õppida järgnevaid erialasid:
Puitehitiste restauraator
Kiviehitiste restauraator
Palkmajaehitaja
Nooremaednik
Maastikuehitaja
Noorem-maastikuehitaja
Florist
Bussijuht
Veoautojuht
Väikesadama spetsialist

Viited

Välislingid
 Kooli koduleht

Hiiumaa vald
Eesti kutsekoolid
Paul Roderich Bidder

Paul Roderich Bidder (6. mai 1850 Tartu – 8. juuli 1908 Laiuse) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Tartus gümnaasiumi, õppis aastatel 1868–1873 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ning 1874–1875 Erlangeni Ülikoolis, kust sai Dr. phil. kraadi. Töötas aastal 1877 Linna tütarlastekoolis (Stadttöchterschule) usuõpetajana. Ordineeriti Peterburis 23. novembril 1877 õpetajaametisse.

Töötas 1877–1908 Laiuse koguduse õpetajana, olles aastast 1906 samaaegselt praost.

Isiklikku 
Tema isa Georg Friedrich Karl Heinrich von Bidder oli baltisaksa füsioloog ja anatoom, Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professor ja Tartu Ülikooli rektor aastatel 1858–1865. Tema vend Friedrich Ernst Bidder oli samuti arstiteadlane. Tema poeg Roderich Bidder oli õpetaja Harju-Risti, Nissi ja Tallinna Peeteli koguduses, poeg Alfred Bidder oli õpetaja Tallinna Toomkoguduses.

Viited 

Laiuse Püha Jüri koguduse vaimulikud
Tartu praostid
Liivimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Baltisaksa vaimulikud
Sündinud 1850
Surnud 1908
Paul Rebane

Paul Rebane (15. august 1901 Kuusalu vald, Harjumaa – 22. november 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (leitnant, 1937) ja insener.
 
Osales Vabadussõjas. Töötas Sõjaväe Varustusvalitsuse tehnikaosakonna inseneri ja varustusjaoskonna ülema kohusetäitjana.

Kaitses esimese eestikeelse diplomi elektrotehnika erialal Tallinna Tehnikumis 1926. aastal. 

NKVD arreteeris ta 14. juunil 1941 Tallinnas ning mõistis ta süüdi nõukogudevastases agitatsioonis.

Perekond 

Abikaasa Zlata Rebane (Mikser) (1912–1990).

Poeg Raul-Vello Rebane (1934–2010) oli insener, rakendusteadlane, Cybernetica AS Navigatsiooniseadmete Osakonna projektijuht.

Tunnustused
Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1938.

Viited

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Eesti insenerid
Insenerikoja nõukogu liikmed
Sõjaministeeriumi koosseis
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Tallinna kõrgema tehnikumi vilistlased
Vabadussõja veteranid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1901
Surnud 1942
Naan Põld

Naan Põld (kodanikunimega Nathan Benjamin Põld; 19. oktoober 1921 Kose – 27. jaanuar 1998 Hamburg) oli eesti laulja (tenor) ja laulupedagoog.

Naan Põllu lauluõpingud algasid aastal 1940 Tallinna Konservatooriumis Helmi Betlemi ja Arno Niitovi juures. Sõjakeerises lahkus ta Saksamaale. Muusikaõpingud jätkusid 1946–1952 Detmoldis Loode-Saksa muusikaakadeemias. Ta õppis seal tuntud laulupedagoog professor Frederick Husleri käe all, kelle mõjul sai temast eelkõige kontserdi-oratooriumilaulja. Akadeemia lõpetas ta diplomi ja aurahaga.

Saksamaal oli palju põgenikelaagreid eestlastele, ent aastaks 1950 need likvideeriti ja põgenikud siirdusid Ameerikasse ja Rootsi. Naan Põld jäi Saksamaale ka pärast muusikaakadeemia lõpetamist. Aastatel 1962–1967 töötas ta Hannoveris Hochschule für Musik und Theater laulupedagoogina. Aastatel 1967–1988 töötas ta Hamburgi Hochschule für Musik und Theater lauluprofessori ja lauluosakonna juhatajana.

Tema arvukate (ligi sada) õpilaste hulka kuuluvad Christina Hagen, Wolfgang Schöne, Bernd Weikl, Jan-Hendrik Rootering ja teised. Suurim rahvusvaheline tunnustus tuli Bachi passioonide, Mozarti ja Verdi reekviemi, Haydni oratooriumide ning Händeli ooperite solistina. Ainuüksi Evangelistina Bachi "Matteuse passioonis" esines ta 210 korral mitmel pool maailmas. Väga palju esitas ta ka eesti laululoomingu paremikku. Tema repertuaari kuulusid Eduard Tubina, Mart Saare, Tuudur Vettiku, Eduard Oja, Riho Pätsi ja Alfred Karindi laulud.

Mälestuse jääduvustamine 
2006. aastal asutati Eesti Rahvuskultuuri Fondi juurde Estonia Seltsi allfond, mille eesmärk on toetada noori artiste. Fond toetab Naan Põllu stipendiumiga Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia laulueriala üliõpilasi eesti heliloojate vokaalteoste esitamise eest, Klaudia Maldutise stipendiumiga Rahvusooper Estonia baleriine, Tiit Kuusiku stipendiumiga Rahvusooper Estonia noori lauljaid ja alates 2018. aastast Helmi Puuri stipendiumiga Tallinna Balletikooli andekaid õpilasi.

Isiklikku 
Tema isa Harald Põld oli Kose koguduse õpetaja, vend Eerik Põld oli kunstiajaloolane, vend Hillar Põld oli kirikuõpetaja ja kirikuajaloo õppejõud.

Kirjandust 
Ene Pilliroog. Naan Põld: [laulja loometeest ja elust]; [eessõna: A. Mikk] Tallinn: Estonia Selts & Velle, [1991]

Viited

Välislingid
Meie kuldtenor Naan Põld

Eesti ooperilauljad
Saksamaa lauljad
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Eestlased Saksamaal
Sündinud 1921
Surnud 1998
Kodulennujaam

Kodulennujaam on lennujaam, mida kasutab lennufirma oma reisijate kohale viimiseks ettenähtud sihtkohta. Paljude lennufirmade kodulennujaamad asuvad nende peakorteriga samas linnas.

Mõned lennufirmad võivad omada ainult ühte kodulennujaama, samas kui teistel võib neid olla ka mitmeid. Kodulennujaamu kasutatakse nii reisijate- kui ka kaubaveoks.

Paljud lennufirmad kasutavad ka võtmelinnu, mille funktsioonid võivad olla samad, mis kodulennujaamadel.

Lennujaamad
Kaija Kesa

Kaija Kesa (sündinud 1. märtsil 1978 Tallinnas) on eesti graafik.

Kujundatud raamatuid
"Kodumaa käpalised". Eesti Orhideekaitse Klubi 2002. ISBN 9985786556
Michèle Fitoussi ja Malika Oufkir "Vang". Sinisukk 2003. ISBN 9985736745 
Rainar Kurbel ja Meeli Mesipuu "Võtmeheinad". 2004. ISBN 994910601

Tunnustus
 2005 kunstiprojekti Network Baltic Eesti laureaat

Viited

Eesti graafikud
Sündinud 1978
Polünoom

Polünoom ehk algebraline hulkliige on matemaatikas hulkliige, mis on moodustatud muutujatest (ehk tundmatutest) liitmise, lahutamise ja/või korrutamise abil. 

Polünoome saab esitada üksliikmete, mis on muutujate naturaalarvuliste astmete ja konstantsete kordajate korrutised, summana. Vastavaid üksliikmeid nimetatakse polünoomi liikmeteks . Polünoomi liikmed on seega kujul

 

kus ,, ... , on muutujad, a on üksliikme kordaja ja  on muutuja  naturaalarvuline astendaja. Antud üksliikme astmeks nimetatakse kõikide muutujate astendajate summat:

 

Polünoomi astmeks nimetatakse polünoomi suurima astmega liikme astet.

Polünoom üle korpuse K on polünoom, mille liikmete kordajad on korpuse K elemendid. Näiteks polünoomid üle reaalarvude korpuse  on sellised, mille korral polünoomi liikmete kordajad  on kõik reaalarvud ().

Ühe muutuja polünoomid üle reaalarvude korpuse on koolimatemaatikast tuntud ruutfunktsioon, kuupfunktsioon jne, vastavalt polünoomi astmele.

Vaata ka 
 Polünoomide ring
 Polünoomi nullkoht
 Ühe muutuja polünoom

Viited 

Üldalgebra
Elementaaralgebra
Matemaatiline analüüs
Arno Kodu

Arno Kodu (sündinud 16. märtsil 1956 Antslas) on Eesti sõjaväelane ja poliitik, Kaitseliidu Alutaguse maleva pealik ja endine Maidla vallavanem.

Elulugu

Ta on lõpetanud Tihemetsa Sovhoostehnikumi, töötanud erinevatel ametikohtadel põllumajanduses, kutsekoolis ja Antsla Tarbijate Ühistus.

Arno Kodu alustas teenistust Eesti kaitseväes 1992. aastal Kuperjanovi üksik-jalaväepataljonis.

1994. aastal lõpetas ta kaitsejõudude peastaabi nooremohvitseride ettevalmistus- ja täienduskursused ning tagalaohvitseri kursused. 2001. aastal lõpetas Kodu Soome maakaitsekõrgkooli kõrgema juhtkonna erikursuse.

Kaitseväe juhataja viitseadmiral Tarmo Kõutsi määras oma käskkirjaga sügisel 2003 major Arno Kodu Kaitseliidu Alutaguse maleva pealikuks, enne seda töötas Kodu Kaitseliidu peastaabi tagalakeskuse ülemana.

Alutaguse maleva pealiku kohalt lahkumise järel töötas Kodu  Viru vangla majandusosakonnas.

2008. aasta 11. veebruarist aastani 2009 oli Arno Kodu Maidla vallavanem. Ta on taas tegevteenistuses Kaitseliidu Alutaguse maleva pealikuna.

Märtsis 2013 astus Kodu Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liikmeks. 2015. aasta Riigikogu valimistel oli ta erakonna esinumber Ida-Virumaal ja kogus 693 häält, kuid ei osutunud valituks. Pärast valimisi sai Arno Kodust erakonna Ida-Virumaa ringkonna esimees.

Viited

Sündinud 1956
Eesti sõjaväelased
Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna poliitikud
Kaitseliidu Alutaguse maleva pealikud
Eesti vallavanemad
Tarmo Anton

Tarmo Anton (sündinud 2. novembril 1975) on endine Kaitseliidu Alutaguse maleva pealik.

2008. aastal sai ta kapteni auastme.

Ta oli sündinud ja kasvanud Kohtla-Järvel. Ta lõpetas 2007. aastal Sisekaitseakadeemia päästeteenistuse erialal.

Ta on Päästeameti Ida-Virumaa päästepiirkonna juhataja.

Viited

Kaitseliidu Alutaguse maleva pealikud
Sündinud 1975
Naoto Kan

Naoto Kan (jaapani keeles 菅直人; sündinud 10. oktoobril 1946 Ubes) on Jaapani poliitik.

8. juunist 2010 kuni 2. septembrini 2011 oli ta Jaapani peaminister.

Ta oli ka Jaapani Demokraatliku Partei esimees.

Tema isa Hisao Kan oli klaasitootmisettevõtte juhataja.

Naoto Kan lõpetas 1970 Tokio Tehnikaülikooli ja sai järgmisel aastal litsentsi patendiõiguse alal tegutsemiseks (patendivoliniku kutse). Ta töötas enda asutatud patendibüroos neli aastat.

Kani hobide hulka kuuluvad lauamängud go, shogi ja mahjong. Ta ehitas seadme mahjongi keeruka punktisüsteemi arvutamiseks ja esitas selle 1973 patendi saamiseks.

Ta oli aastaid aktiivne kodanikualgatuse korras toimuvates liikumistes ja ta osales naisõigusluse aktivisti Fusae Ichikawa valimiskampaanias. Ta kandideeris ka ise ebaõnnestunult 1976. ja 1979. aasta üldvalimistel ja 1977. aasta ülemkoja valimistel. Lõpuks valiti ta 1980 Jaapani alamkotta Sotsialistliku Demokraatliku Föderatsiooni esindajana. See erakond lõpetas 1994 tegevuse. Alates 1980. aastast kuni tänapäevani on ta olnud Jaapani alamkoja liige.

11. jaanuarist kuni 7. novembrini 1996 oli Kan Jaapani tervishoiuminister. Selles ametis saavutas ta ülemaalise tuntuse sellega, et palus avalikult vabandust HIV-viirusega nakatunud vere leviku eest Jaapanis 1980. aastatel, tunnistades tollase valitsuse vastutust selle eest. Selline avalik vabandamine oli Jaapani poliitikas ennenägematu.

Kan oli Jaapani Demokraatliku Partei juht 1996–98 ja pärast erakonna reformimist selle president 1998–1999, 2002–2004 ja 2010–2011. 2000–2002 oli ta erakonna peasekretär. 2009–2010 oli ta korraga Jaapani asepeaminister, majandus- ja eelarveminister, teadus- ja tehnikaminister ning riikliku strateegia ministri kohusetäitja. 6. jaanuarist 8. juunini 2010 oli ta Jaapani rahandusminister ning 2010–2011 peaminister. 22. augustil 2011 teatas ta oma soovist valitsusjuhi kohalt tagasiastumisest. 26. augustil 2011 astus ta tagasi Jaapani Demokraatliku Partei esimehe kohalt.

2010. aasta augustis vabandas Kan Jaapani nimel Korea ees 22. augustil 1910 sõlmitud Jaapani-Korea lepingu eest, millega Jaapan annekteeris Korea.

Jaapani poliitikud
Jaapani peaministrid
Sündinud 1946
Batütermograaf

Batütermograaf on väike torpeedo kujuline mõõteriist, milles on temperatuuriandur ja andur tajumaks sügavusest sõltuvaid veetemperatuur muutusi  kuni 285 meetri sügavuseni ja ühtlasi võimaldab võtta veeproove. 

Batütermograafi temperatuuriandur on termomanomeetriline süsteem, sügavusandur hermeetiline sülfoon.

Batütermograafe kasutatakse okeanograafilistel mõõtmistel.

Viited

Kasutatud kirjandus 
EE 1. köide. 1985. Tallinn: Valgus, lk 486.

Mõõteriistad
Okeanograafia
Uurdejärv

Uurdejärv on järv, mis asub uurdeorus. Põhikujult on ta harilikult piklik. Paljud uurdejärved on suhteliselt sügavad ning nendes leidub sageli sulglohu- või rennitaolisi süvikuid (haudmikke). Piki uurdeorgu võib olla tekkinud järvede ahel. 

Selline järvestik on nt Kooraste järvekee, mis on Eesti kõige suurejoonelisem aheljärvestik. Seal lebab ürgorus järjestikku 10 järve: Vidrike järv, Vokijärv, Lambahanna järv, Nahajärv, Sinikajärv, Lubjaahju järv, Liinujärv, Pikkjärv, Vaabajärv ja Hatsike järv.

Viited

Kasutatud kirjandus 
EE 10. köide. 1998. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus.

Limnoloogia
Pelaagisete

Pelaagisetted (ka pelaagiline setend) on avaookeanis moodustunud merepõhja setted. Pelaagisetete alla kuuluvad abüssaalisetted ja batüaalisetted.

Kasutatud kirjandus 
EE 7. köide. (1994). Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, lk 244.

Geomorfoloogia
Meregeoloogia
Planktoloogia

Planktoloogia ehk planktonoloogia ehk hõljumiteadus on hüdrobioloogia haru, mis uurib veekeskkonnas elutsevaid liikumisvõimetuid või väikese liikumisvõimega veeorganisme – planktereid. 

Traditsiooniliselt on planktoloogia jaotatud füto-, zoo- ja bakterioplanktoloogiaks. 

Tänapäeval on planktoloogilised uuringud suuresti rakendusliku väljundiga, sest võimaldavad muu hulgas selgitada veekogude antropogeenset eutrofeerumist.

Eestis tegeldakse planktoloogiaga (eriti mageveeplanktoloogiaga) Võrtsjärve Limnoloogiakeskuses.

Kasutatud kirjandus 
EE 7. köide. (1994). Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus.
Võõrikjõgi

Võõrikjõgi ehk transiitjõgi ehk allogeenne jõgi ehk eksootiline jõgi on harilikult pika jõe osa, mis voolab läbi sademevaeselt alalt ja mis saab oma veed rohkemate sademetega ülemvoolu piirkonnast.

Võõrikjõgi on näiteks Niiluse jõe alamjooks.

Kasutatud kirjandus 
EE 10. köide. 1998. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus.

Potamoloogia
Aleksandr Puštov

Aleksandr Puštov (sündinud 9. märtsil 1964 Kaliningrad) on endine Eesti jalgpallur. Ta on 2011. aastast FC Infoneti treener.

Eesti jalgpallikoondises mängis ta kümme kohtumist ja lõi ühe värava Sloveenia vastu. See oli Eesti koondise esimene värav pärast taasiseseisvumist.

Alates juulist 2010 kuni 2011. aasta juulini oli ta Tallinna FC Levadia esindusmeeskonna peatreener. Varem on ta juhendanud ka Lasnamäe Ajaxit.

Mängijakarjäär

Klubi

Koondis
Aleksandr Puštov on Eesti jalgpallikoondist esindanud 10 korral ja löönud ühe värava. Oma koondisedebüüdi tegi Puštov 3. juunil 1992 sõpruskohtumises Sloveenia vastu. Ta viibis platsil kõik 90 minutit. See oli koondise esimene kohtumine pärast taasiseseisvumist. Oma debüüdi samas mängus tegid veel Meelis Lindmaa, Urmas Kaljend, Urmas Hepner, Igor Prins, Toomas Kallaste, Martin Reim, Indro Olumets, Sergei Ratnikov, Tarmo Linnumäe, Risto Kallaste, Viktor Alonen, Mart Poom, Urmas Kirs, Marko Kristal. Mäng Lõppes viigiliselt 1:1. Puštov oli mängupäeval 28-aastane. Samas mängus lõi ka tema Eesti ainukese värava. Sellega oli ta esimene mängija pärast Eesti iseseisvuse taastamist, kes oma debüütmängus värava lõi. Hiljem on seda saavutust korranud Jaanus Sirel ja Urmas Rooba.

Karjääri statistika

Klubi

Koondis
Uuendatud seisuga 3. detsember 2016

Koondiseväravad

Saavutused

Klubi

Mängijana
Tallinna FC TVMK
 Eesti NSV meister: 1990

Tallinna FC Norma
 Evald Tipneri karikas: 1994

JK Tallinna Sadam
 Evald Tipneri karikas: 1996

Treenerina
Tallinna FC Infonet
 Meistriliiga: 2016
 Evald Tipneri karikas: 2017
 Eesti Superkarikas: 2017
 Esiliiga: 2012

Individuaalsed
 Eesti NSV kõrgliiga parim väravakütt 1988

Vaata ka
 Eesti jalgpallikoondislaste loend

Välislingid

Eesti jalgpallikoondislased
Eesti jalgpallitreenerid
Sündinud 1964
Tallinna FC Levadia peatreenerid
Hermann Theodor Mähle

Hermann Theodor Mähle (31. oktoober 1881 Kärdla – 1. aprill 1950 Greifenhain) oli Eesti vaimulik.

Hermann Theodor Mähle lõpetas aastal 1901 Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi. Aastatel 1902–1908 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Tallinna Toompea Kaarli koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse 26. aprillil 1909.

Oli aastatel 1909–1911 Tallinna Jaani koguduse adjunktõpetaja ja 1911–1928 Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja. Kuressaare Laurentiuse koguduse õpetaja oli ta aastatel 1928–1941, lisaks aastatel 1926–1941 Saaremaa praostkonna praost.

Lahkus aastal 1941 Saksamaale. Suri aastal 1950 Greifenhainis Brandenburgi liidumaal.

Isiklikku 
Tema äi Ludwig Michael Amandus Masing oli Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja, tema naisevend Benedict Hugo Detlef Ludwig Masing oli Karksi Peetri koguduse õpetaja. Poeg Gunnar Mähle oli arst.

Viited 

Kihelkonna Mihkli koguduse vaimulikud
Kuressaare Laurentiuse koguduse vaimulikud
Saaremaa praostid
Eestimaa vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1881
Surnud 1950
Hannes Starkopf

Hannes Starkopf (7. jaanuar 1965 – 19. august 2021) oli eesti skulptor.

Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 43. Keskkooli ja 1991. aastal Tallinna Kunstiülikooli skulptorina.

Ta töötas aastast 1993 Eesti Kunstiakadeemias õppejõuna, seejuures aastast 1995 üldskulptuuri õppetooli juhatajana.

Isiklikku
Tema vanaisa oli skulptor Anton Starkopf. Tema vend on arstiteadlane Joel Starkopf.

Viited

Välislingid
Hannes Starkopfi kodulehekülg
Ants Juske. Starkopfi nimi kohustab. Ärileht, 6. jaanuar 2000
"Suri skulptor Hannes Starkopf". err.ee, 20. august 2021

Eesti skulptorid
Eesti Kunstiakadeemia õppejõud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased‎
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1965
Surnud 2021
Peeter Raidla

Peeter Raidla (sündinud 6. juunil 1955) on eesti majandusajakirjanik ja kirjanik.

Ta lõpetas Pärnu Koidula Gümnaasiumi aastal 1973. Seejärel õppis ta aastatel 1973–1977 ja 1979–1981 Tallinna Pedagoogilises Instituudis üldtehniliste distsipliinide erialal.

Ta on töötanud Rahva Hääle päevauudiste toimetuse juhatajana, Hommikulehes, Sõnumilehes, Äripäevas, Eesti Päevalehes. Pärast Äripäevast lahkumist hakkas Peeter Raidla välja andma ajakirja Eesti Majanduslugu, millest 2009. aastal ilmus neli numbrit, seejärel piirdus väljaandja veebiversiooniga.

1. juunist 2010 31. augustini 2015 oli ta Pärnu Postimehe peatoimetaja.

Alates 1. jaanuarist 2014 on ta Pressinõukogu uus liige, ta vahetas välja Eve Rohtla.

Tunnustus
2005 Bonnieri preemia
2009 Juhan Peegli nimeline ajakirjandusstipendium

Teosed
"Hans H. Luik – päikesepoisist miljonäriks". Kirjastus Äripäev 2002. ISBN 9799985787341
"Rein Kilk – miljonisadu saksofonihelide saatel". Kirjastus Äripäev 2005. ISBN 9799985957638
"Oliver Kruuda. Eesti majanduse paha poiss". Kirjastus Äripäev 2006. ISBN 9789985976265
"Eesti kapitali ausammas". Kirjastus Äripäev 2008. ISBN 9789949434145
"Koidula kooli lugu I. 1733–1980". Kirjastus Pärnu Koidula Gümnaasium 2009. ISBN 9789949187140

Viited

Välislingid
Peeter Raidla viis hetke Äripäevaga. Äripäev, 8. oktoober 2004
Eesti Majanduslugu

Eesti ajakirjanikud
Eesti kirjanikud
Sündinud 1955
Dmitri Kozak

Dmitri Kozak (vene keeles Дмитрий Николаевич Козак; sündinud 7. novembril 1958 Ukrainas Kirovogradi oblastis Bandurovos) on Venemaa asepeaminister, kelle ülesandeks oli 2014. aasta Sotši taliolümpiamängude ettevalmistamine.

Kozak õppis Vinnitsa Polütehnilises Instituudis ja lõpetas 1985 kiitusega Leningradi Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 1985–1989 töötas ta Leningradi prokuratuuris prokuröri ja vanemprokurörina. 1989 oli ta kontserni Monolit-Kirovostroi juriidilise osakonna ülem ja merekaubandussadamate assotsiatsiooni õigusnõunik. 1990–1991 oli ta Leningradi linna täitevkomitee juriidilise osakonna ülema asetäitja ja seejärel ülem. 1994. aasta septembris sai ta Peterburi linnavalitsuse õiguskomitee eesistujaks ja linnavalitsuse liikmeks. 1996 säilitas ta pärast Anatoli Sobtšaki kaotust linnapea valimistel oma ametikoha ja sai 1998 asekuberneriks, aga sama aasta detsembris vallandati asekuberneri kohalt erimeelsuste tõttu kuberneri Vladimir Jakovleviga.

1999. aasta jaanuarist augustini töötas ta õigusbüroos Gruppa JuST. 1999. aasta augustis sai temast Venemaa valitsuse büroo juhataja esimene asetäitja, juhataja kohusetäitja ja veel samal aastal büroo juhataja. Büroo juhataja arvati Venemaa ministrite hulka. 2000. aasta juunis sai ta Venemaa presidendi büroo juhataja asetäitjaks, 2003. aasta oktoobris esimeseks asetäitjaks ja 9. märtsil 2004 büroo juhatajaks.

13. septembrist 2004 kuni 24. septembrini 2007 oli Kozak Venemaa presidendi täievoliline esindaja Lõuna föderaalringkonnas, föderaalse erikomisjoni juht Põhja-Kaukaasias.

Alates 24. septembrist 2007 on Kozak Venemaa regionaalarengu minister. Vahepeal, 7.–12. mail 2008 oli ta ministri kohusetäitja. Alates 14. oktoobrist 2008 on ta Venemaa peaministri asetäitja, kes vastutab 2014. aasta taliolümpiamängude korraldamise eest Sotšis.

Autasud 
2002 pälvis Kozak Venemaa presidendi tänu "aktiivse osavõtu eest Venemaa presidendi läkituse ettevalmistamisest Venemaa Föderaalkogule".

2007 autasustati teda Adõgee Vabariigi medaliga "Adõgee kuulsus". Samal aastal autasustati teda Tšetšeeni Vabariigi Ahmat Kadõrovi ordeniga isikliku panuse eest majanduse ja sotsiaalsfääri taastamisse, väljapaistvate teenete eest riikluse arengusse ning rahu, seaduslikkuse, sõpruse ja koostöö tugevdamisse Põhja-Kaukaasia rahvaste vahel.

2008 autasustati teda Kabardi-Balkaaria aumärgiga "Teenete eest Kabardi-Balkaaria ees" suure isikliku panuse eest Kabardi-Balkaaria sotsiaalmajanduslikku arengusse.

6. novembril 2008 pälvis Kozak ordeni "Teenete eest Isamaa ees" II järgu paljuaastase viljaka riikliku tegevuse eest.

Kozakile on annetatud Andreas Esmakutsutu Fondi väljaantav Püha Kõigikiidetud Apostli Andreas Esmakutsutu rahvusvaheline preemia "Usu ja ustavuse eest" suure isikliku panuse eest Venemaa riikluse tugevdamisse.

Välislingid 
 Козак, Дмитрий Lentapedias

Venemaa poliitikud
GRU ohvitserid
Sündinud 1958
Aivar Sõerd

Aivar Sõerd (sündinud 22. novembril 1964 Haapsalus) on Eesti poliitik ja riigiametnik.

Haridus

Pere kolis Võrru, kui ta Valgast pärit ema Eve ja Haapsalust pärit isa Vello suunati Võrru tööle. Aivar Sõerd õppis Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkoolis.

1990. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna ja õppis Oulu Ülikoolis 1994–1996.

Töö

Ta oli 13. jaanuarist 1999 kuni 2003. aastani Eesti Maksuameti peadirektor, 2004–2005 trükikoja AS Vaba Maa juht ja 2005–2007 Andrus Ansipi esimese valitsuse rahandusminister.

18. juulil 2003 algatas rahandusminister Tõnis Palts maksuameti peadirektori Aivar Sõerdi tegevuse suhtes distsiplinaarmenetluse ja kõrvaldas ta menetluse lõpuni ametist. Rahandusminister soovis kujunenud olukorrast Sõerdiga eelnevalt kõnelda, Sõerd viivitas kohaleilmumisega ja ütles lõpuks, et arstid keelavad tal ministriga kohtuda, teatas ministeeriumi esindaja BNS-ile. Distsiplinaarjuurdluse käigus jõuti jälile olulistele puudujääkidele Aivar Sõerdi töös ja ta vallandati tööga mittetoimetulemise tõttu.

8. mail 2007 asus ta tööle hotelliketi Tallink Hotels tegevjuhina. Teistel andmetel asus ta sel päeval laevandusettevõtte AS Tallink Grupp uue hotelli Tallink Spa & Conference Hotel tegevjuhiks.

Poliitikukarjäär

2010. aasta jaanuaris valis Eestimaa Rahvaliidu volikogu erakonna uue juhatuse, senistest liikmetest valiti ta teiste hulgas juhatusse tagasi.

12. märtsil 2010 teatas ta enda Rahvaliidust lahkumisest ja Reformierakonda astumisest.

Aprillist 2010 on ta Eleringi nõukogu liige.

Sõerd kandideeris Riigikogu 2011. aasta valimistel Tallinnas Mustamäel ja Nõmmel ning ta valiti 1615 häälega XII Riigikogu liikmeks. Ta valiti ka XIII Riigikogu liikmeks.

Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel Eestis ja kogus 156 häält. Ta jäi sellega Reformierakonna 12 kandidaadi seas viimaseks.

Tunnustus
2003 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
Jaanuaris 2007 nimetas Suurbritannia pangandusajakiri The Banker Sõerdi 2006. aasta rahandusministriks.
Veebruaris 2007 valis Eesti Maksumaksjate Liit Aivar Sõerdi 2006. aasta Eesti maksumaksja sõbraks koostöövalmiduse eest.

Isiklikku
2000. aasta 28. detsembri öösel kell 1.15 jäi silmanähtavalt purjus Sõerd Viimsis oma kodu lähedal Randvere tee 153 ees vahele Harju liikluspolitseile. Tol ajal maksuameti peadirektorina töötanud Sõerd keeldus alkomeetritestist ja arstlikust ekspertiisist ning talle määrati 8050-kroonine trahv.

6. aprillil 2007 sündis Aivar Sõerdil ja tema elukaaslasel Meeli Kallasel kolmas poeg. Nende vanemad pojad on Tanel ja Taavi.

Viited

Välislingid 

 Aivar Sõerdist Riigikogu kodulehel
 Aivar Sõerdi koduleht

XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Eesti rahandusministrid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Rahvaliidu poliitikud
Eesti Reformierakonna poliitikud
Sündinud 1964
Ettevõtluse sõber

Ettevõtluse sõber on aunimetus, mida annab Eesti Väike- ja Keskmiste Ettevõtjate Assotsiatsioon (EVEA) inimesele või organisatsioonile, kes on silma paistnud ettevõtjasõbraliku käitumisega.

Nimetust antakse alates 1993. aastast. Aastatel 1999, 2001 ja 2004 nimetust ei antud.

Ettevõtluse sõbrad

 1993 – Liina Tõnisson, Toomas Sildmäe, Mati Meos, Vello Juhkov
 1994 – Lennart Meri, Siim Kallas, Laine Tarvis, Leo Salonen, Peeter Tohver 
 1995 – Signe Ratso, Gunnar Lambing, Mart Aare, Igor Rõtov, Ülo Pärnits
 1996 – Toomas Käbin, Jaak Saarniit, Riivo Sinijärv
 1997 – Tiit Vähi
 1998 – Vello Järvsalu
 2000 – Toomas Kivimägi
 2002 – Arnold Rüütel, Riigikohus
 2003 – Tallinna Linnavalitsus, Kadi Kaur
 2005 – Tea Varrak, Aavo Kokk
 2006 – Pirko Konsa, maakondlikud arenduskeskused
 2007 – Rein Lang
 2008 – Juhan Parts
 2009 – Indrek Teder, Lasse Lehis
 2010 – Eesti kroon ja euro
 2011 – Sihtasutus Junior Achievement Eesti
 2012 – kõik Eesti ettevõtjad
 2013 – Toomas Hendrik Ilves
2019 - Maakondlike Arenduskeskuste võrgustik

Eesti aunimetused
Mari Raamot

Mari Raamot (sünninimi Mari Tamm; 25. juuli (vkj)/ 6. august 1872 Kitse talu, Kuressaare vald, Tarvastu kihelkond, Viljandimaa – 12. märts 1966 New York) oli eesti seltskonnategelane ja kodundusõpetaja, Eesti naisriigikaitse liikumise alusepanijaid, Naiskodukaitse esinaine aastatel 1927–1936.

Elulugu
Ta sündis vallas Kitse talu peremehe tütrena. 

Mari õppis Viljandis Lilli Suburgi tütarlastekoolis, seejärel Königsbergis, hiljem ka Kielis ja Leipzigis kodumajandust ning tegutses koduõpetajana Peterburis ja Tuula kubermangus. 

Ta oli lühemat aega Põltsamaa lähedal Kaarlimõisas Eesti Aleksandrikooli õpetaja, rajas koos agronoomist ja poliitikust abikaasa Jaan Raamotiga Tartu lähedale Raadi valda Sahkapuu tallu esimese Eesti tütarlaste põllutöö- ja majapidamiskooli ning juhatas seda kuni kooli sulgemiseni 1918. aastal, valmistades ette 265 haritud noort perenaist. 

Esimese Saksa okupatsiooni ajal 1918 ta vangistati. Hiljem oli Eesti Punase Risti Peavalitsuse liige ja korjandusosakonna juhataja, üks Noorte Naiste Kristliku Ühingu asutajaid ja esinaine, Naiskodukaitse asutajaid ja esinaine 1927–1936, kodutütarde liikumise asutajaid. 

1944. aasta septembris põgenes ta Saksamaale, kust asus edasi USA-sse.

Teoseid
"Minu mälestused". New York 1962
"Minu mälestused I–II". Tartu 2009
"Minu mälestused I–II". Eesti mälu. Tallinn 2010

Isiklikku
Tema õde oli laulja ja pedagoog Aino Tamm, vend oli metsasarvemängija ja muusikategelane Jaan Tamm.

Ta abiellus aastal 1899 Peterburis Jaan Raamotiga, nende poeg Ilmar Raamot oli agronoom ja poliitik.

Viited

Välislingid
TLÜAR väliseesti isikud
Ajavaod. Tegusad Raamotid. ERR, 2012
Endel Kask. "Tammede pere mälestuskivi avamine Kitsi talus". Kultuur ja Elu, 4/ 2015
Heili Reinart. "Mari Raamot: naine, kelleta Eesti Vabariik poleks see, mis ta on". Postimees Naine, 7. veebruar 2017

Eesti õpetajad
Eesti koolijuhid
Naiskodukaitse esinaised
Tallinna linnavolikogu liikmed
Eestlased Saksamaal
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1872
Surnud 1966
Jumalaema Kaitsmise kirik

Jumalaema Kaitsmise kirik on mitme kiriku nimi:
Karula Jumalaema Kaitsmise kirik
Kiviõli Jumalaema Kaitsmise kirik
Märjamaa Jumalaema Kaitsmise kirik
Nina Jumalaema Kaitsmise kirik
Tornimäe Jumalaema Kaitsmise kirik

Vaata ka
Jumalaema Uinumise kirik
Kommunist (täpsustus)

Kommunist võib tähendada erinevaid asju:
Kommunismi ideoloogia pooldaja või kommunistliku partei liige
Kommunist, aastatel 1918–1941 ilmunud ajaleht
ajalehe Valgamaalane nimi aastatel 1962–1988
Kommunist, trükikoda Tallinnas aastatel 1941–1986
Kommunist, Võru rajooni Rõuge külanõukogus asunud kolhoos
Kommunist, Valga rajooni Otepää külanõukogus asunud sovhoos
Kommunist, Petserimaal Vilo vallas asunud kolhoos
Vladimir Potanin

Vladimir Potanin (vene keeles Владимир Олегович Потанин; sündinud 3. jaanuaril 1961 Moskvas) on Venemaa ettevõtja ja endine poliitik, varahaldusettevõtte Interross omanik, president ja nõukogu esimees.

Potanin kuulus 1975–1989 ÜLKNÜ-sse. 1983 lõpetas ta NSV Liidu Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi "võõrkeele oskusega rahvusvahelise ökonomisti" erialal. Ta oskab inglise ja prantsuse keelt.

1983–1990 töötas ta Väliskaubandusministeeriumi süsteemis. 1988 nimetati see ministeerium ümber NSV Liidu välismajandusministeeriumiks. Algul oli ta insener, siis vaneminsener. Alates 1990 on ta Interrossi president – algul nimetati seda välismajandusassotsiatsiooniks "Interross". Peatselt kohtus ta Mihhail Prohhoroviga, kellest sai tema kauaaegne äripartner. Koos asutasid nad Rahvusvahelise Rahanduskompanii ja Potanin oli 1992–1993 selle asepresident ja hiljem president. 1993 sai ta ühtlasi ONEKSIM Panga presidendiks, jäädes ühtlasi Rahvusvahelise Rahanduskompanii direktorite nõukogu esimeheks. 1996 võttis ta oma kontrolli alla ettevõtte Svjazinvest aktsiate kontrollpaki ja läks 1998 ka selle ettevõtte juhatuse liikmeks.

Potanin on Venemaa presidenti nõustava Ühiskondliku palati liige. 1996–1997 oli ta Venemaa esimene asepeaminister.

1997 asutas Potanin varahaldusettevõtte "Prof-Media" ONEKSIM Panga kontrollitavate ajakirjandusväljaannete haldamiseks. Nende hulka kuulusid Izvestija, Komsomolskaja Pravda, Afiša ja Bolšoi Gorod.

1998 asutas Potanin uue varahaldusettevõtte "Interross" endise "Interrossi", Norilski Nikeli ja SIDANKO (Siberi ja Kaug-Ida Naftakompanii) põhjal. Potanin sai ise "Interrossi" presidendiks ja juhatuse esimeheks.

Potanin oli majandusajakirja Forbes andmetel maailma rikkaimate inimeste loendis 2006. aastal 89., 2007. aastal 38. ja 2008. aasta märtsis 25. Ülemaailmses finantskriisis kahanes Potanini varade väärtus mitu korda ja Forbes paigutas ta 2009. aastal 318., aga 2010. aastal taas 61. kohale. Ajakirja Forbes andmetel oli Potanini varandus 2014. aasta alguses 12,6 miljardit dollarit.

2007 vahistati Prantsusmaal lühikeseks ajaks Mihhail Prohhorov kahtlustatuna prostitutsioonivõrgu organiseerimises Courcheveli suusakuurordis. Juhtum lõpetati eeluurimise staadiumis. Selle tulemusena läksid Potanin ja Prohhorov tülli. Äride lahkuviimine kujunes keeruliseks ja kestvaks protseduuriks, mille käigus endised partnerid oma arvamust teineteise kohta nii ajakirjanduse kui kohtu kaudu väljendasid.

Viited

Välislingid 
 Потанин, Владимир Lentapedias (täisversioon)

Venemaa ettevõtjad
Anastassija Baburova

Anastassija Baburova (vene: Анастасия Эдуардовна Бабурова, ukraina: Анастасія Едуардівна Бабурова; 30. november 1983 Sevastopol – 19. jaanuar 2009 Moskva) oli Ukraina kodanikust ajakirjanik, kes mõrvati 2009. aasta jaanuaris koos Stanislav Markeloviga Moskva kesklinnas. Mõrv on 2010. aasta juuni seisuga lahendamata.

Baburova töötas ajalehes Izvestija ja oli Novaja Gazeta koosseisuväline kaastööline. Ta oli õppinud Moskva Riiklikus Ülikoolis ajakirjandust.

Venemaa ajakirjanikud
Sündinud 1983
Surnud 2009
Nur Otan

Nur Otan (kasahhi Нұр Отан – 'Isamaa Valguskiir') on Kasahstani võimupartei, millel on üle 750 000 liikme. 

2007–2021 oli parteijuhiks riigi 1. president Nursultan Nazarbajev. Alates 23. novembrist 2021 on partei esimeheks riigi 2. president Kasõm-Žomart Tokajev. 

Alates 2009. aastast on Nur Otan ainus Kasahstani parlamendis esindatud partei.

Partei loodi 1999. aastal ja kandis algselt nime Otan.

Parteid
Kasahstan
Johannes Aarik

Johannes Aarik (7. mail 1912 Võnnu, Tartumaa – 6. veebruar 2011 Tallinn) oli eesti vaimulik, emeriitpraost.

Lõpetas aastal 1930 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Teenis seejärel kaitseväes, kus sai nooremallohvitseri kraadi. Aastatel 1932–1937 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli Kullamaa koguduses Henn Unti juures. Ordineeriti õpetajaametisse 5. juunil 1938.

Esimeseks töökohaks oli Pärnu praostkonna noorsootööõpetaja amet. Kuna baltisakslased asusid ümberasumise korras Saksamaale, vabanes Karksi Peetri koguduse õpetaja koht, kuhu Johannes Aarik teenima asus. Ametisse valiti ta aastal 1940. Karksi kogudust teenis ta  aastani 1944.

Septembris 1944 lahkus ta Saksamaale. Vikaarpiiskop Johannes Oskar Lauri ettepanekul määrati ta Saksa Idaministeeriumi poolt eestlaste usuliseks teenijaks Württembergi. Sellel ametikohal oli ta 1944–1945. Pärast põgenikelaagrite teket sai ta Geislingeni suurlaagri õpetajaks, aga ka Geislingeni Eesti Gümnaasiumi usuõpetuse õpetajaks. Lisaks pidas ta piiblitunde ja organiseeris Berchtesgadenis noortepäevi.

USA-sse asus ta märtsis 1950. 1950–1952 teenis ta eestlasi Connecticutis ja selle ümbruses Augustana sinodi toel. Aastal 1952 asus ta Los Angelese eestlasi teenima, kus asutati aastal 1954 E.E.L.K. Los Angelese Peetri kogudus. 1954–1963 teenis ta E.E.L.K. Los Angelese Peetri koguduse õpetajana. Aastal 1962 sai autoõnnetuse tagajärjel surma E.E.L.K. Adelaide'i koguduse õpetaja Oskar Juul. Oskar Juuli asemele kutsuti Johannes Aarik. Ta võttis kutse vastu. Adelaide'i koguduse õpetaja oli ta 1963–2000. Aastal 1972 sai ta Austraalia praostkonna abipraostiks, hiljem ka praostiks. Koguduse töö huvides toimetas ta ka koguduse ajakirja "Lõunaristi All = Under the Southern Cross", mis ilmus kord kahe kuu tagant.

Emerituuri jäi Johannes Aarik 31. augustil 2000. Ja kuna abikaasa Ella (1917–2001) oli pärinud vanemate maja Nõmmel, pöördus ta tagasi Eestisse. Eestis andis ta välja kaks jutlustekogu. Johannes Aarik suri 6. veebruaril 2011.

Viited

Kirjandus
 Vabaduse teedel: jutlused/ Johannes Aarik. Tallinn: J. Aarik, 2002
 [http://www.ester.ee/search~S1*est?/aAarik+Johannes/aaarik+johannes/1%2C3%2C16%2CB/frameset&FF=aaarik+johannes+++++1912+++++2011&7%2C%2C8 
Reformatsiooni teedel: usku reformeerivad jutlused, artiklid ja kirjad. An article and some letters in English. Johannes Aarik]. Tallinn: J. Aarik, 2003

Välislingid
 Tiiu Pikkur. Meie vanim vaimulik on olnud 70 aastat ordineeritud õpetaja. Eesti Kirik, 23. detsember 2008

Karksi Peetri koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eestlased Saksamaal
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Eestlased Austraalias
Hiiu kalmistule maetud
Sündinud 1912
Surnud 2011
Eurostat

Eurostat ehk Euroopa Komisjoni statistikaamet on Euroopa Komisjoni peadirektoraat, mille põhiülesanded on varustada Euroopa Liitu statistilise informatsiooniga Euroopa kohta ning aidata kaasa Euroopa Liidu liikmesriikides, kandidaatriikides ja Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni liikmesriikides kasutatava statistilise metoodika ühtlustamisele.

Ameti peakorter asub Luxembourgis. 

Eurostati peadirektor on endine Saksamaa föderaalse statistikaameti juht Walter Radermacher. Amet allub Euroopa Komisjoni majandus- ja rahandusvolinikule (praegu Olli Rehn).

Vaata ka
 Statistikaamet

Välislingid

 Eurostati koduleht
 Eurostati statistika andmebaasi veebiliides

Euroopa Komisjon
Statistikaametid
Euroopa Liidu institutsioonid
Luxembourg
Juri Ševtšuk

Juri Ševtšuk (vene keeles Юрий Юлианович Шевчук; sündinud 16. mail 1957 Magadani oblastis Jagodnojes) on vene muusik, luuletaja, helilooja ja kunstnik, rokkansambli DDT asutaja, juht ja produtsent.

Ševtšuki varajast loomingut mõjutasid Vladimir Võssotski, Bulat Okudžava, Aleksandr Galitš, Ossip Mandelštam, Sergei Jessenin ja teised.

Ševtšuki ema on tatarlane ja isa ukrainlane. 1964 kolis pere Naltšikisse, 1970 Ufasse. Ševtšuk on lõpetanud Baškiiri Riikliku Pedagoogilise Instituudi kunstnikuna.

Enne DDT asutamist 1980 oli Ševtšuk kunstiõpetaja.

Ševtšuki esimene abikaasa Elmira (1967–1992) suri vähki. Abielust sündis poeg Pjotr, keda Ševtšuk kasvatas üksi. 

Teine poeg Fjodor (sündinud 1997) on Ševtšukil Berliinis elava näitleja Marjana Poltevaga.

Ševtšuk on avameelselt ühiskonnakriitiline ja võtab teravalt sõna Vladimir Putini ajal kujunenud poliitilise korra suhtes. 3. märtsil 2008 osales ta Peterburis Mittenõustujate marsil. Samal aastal korraldas ta Moskvas ja Peterburis protestikontserdi "Ära tulista!" Vene-Gruusia sõja vastu, kaasates nii Osseetia kui Gruusia muusikuid. Ühtlasi on ta protestinud selle vastu, et alates 2003. aastast on Peterburis kõrvaldatud üle saja mälestusmärgi. Ta kritiseeris Mihhail Hodorkovski tagakiusamist, aga varem on soovinud Hodorkovskile ja Platon Lebedevile kiiret vabanemist. Nõukogude Liidu päevil protesteeris ta Afganistani sõja vastu.

10. oktoobril 2010 hakati Internetis koguma allkirju Ševtšuki toetuseks Venemaa 2012. aasta presidendivalimisteks. Esialgu oli Ševtšuk üllatunud ja teatas, et Venemaa ei ole valmis selleks, et tema presidendiks saaks. Kuid juba 12. oktoobril teatas ta, et ehkki ta pole üldse poliitik, võib ta ka presidendiks hakata, kui rahvas seda soovib.

Juri Ševtšuk on Baškortostani Vabariigi rahvakunstnik.

Välislingid 

 DDT koduleht
 Andres Laasik. Täna laulab Tallinnas Vene rokkar, kes ei karda Putinit epl.ee, 27. oktoober 2010
 Юрий Шевчук и Владимир Путин (версия без цензуры), 29 мая 2010 года, Санкт-Петербург

Venemaa muusikud
Venemaa lauljad
Venemaa kunstnikud
Venemaa heliloojad
Vene luuletajad
Sündinud 1957
Leonhard Blumer

Leonhard Blumer (3. juuni 1878 Kiiu Kuusalu kihelkond – 22. august 1938 Kuressaare) oli eesti afrikanist, misjonär ja vaimulik.

Alghariduse sai Leonhard Blumer aastatel 1883–1894 Pikaristi ministeeriumikoolis. 1894–1897 õppis Rakvere Õpetajate Seminaris. Seejärel töötas ta aastatel 1897–1901 Varudil kooliõpetajana. Õppis 1901–1906 Leipzigi Ülikooli juures asuvas teoloogilises seminaris teoloogilisi ja etnoloogilisi distsipliine. Oli 1906–1907 vikaariks Leipzigi Peetri ja Rakvere Kolmainu koguduses. 19. mail 1907 ordineeriti ta Leipzigi Peetri kirikus õpetajaks.

1907–1930 oli Blumer misjonär Ida-Aafrikas Arusha misjonijaamas (praegu Kirde-Tansaanias Meru vulkaani lõunajalamil) masaide juures. Kuna aastal 1886 Berliinis peetud konverentsil jagati Aafrika mõjusfäärideks ning Ida-Aafrikas jäi praegune Tansaania sakslastele, siis sai Leonhard Blumer minna misjonit teostama Leipzigi Misjoniseltsi kaudu. Üldjuhul elasid masaid (ja elavad ka praegu) savannides nomaadielu, karjatades lehmi. Linnades neid naljalt ei kohta (linnas on neid kerge märgata, kuna nad kannavad peaaegu alati oma punaseruudulist tekki ngarasha't).

Saksa Ida-Aafrikas olid riiklikud koolid vaid poiste jaoks, tüdrukute harimist peeti mõttetuks. Üldse oli koolide rajamine jäetud kogu Tansaania alal misjonäride hooleks. Arushas võttis aastal 1910 kooli juhtimise oma õlgadele Leonhardi äsja kositud naine Berta. Blumeri koolid olid ehitatud roigastest ja savist ning istuti puutüvedel. Umbes iga viie aasta järel tuli koolid uuesti ehitada (termiitide hea isu tõttu). Sellegipoolest, aastaks 1927 oli Blumer rajanud 13 kooli, kus õppis 400 õpilast ja kus õpetas 16 õpetajat. 1930. aastal, kui Blumer Aafrikast lahkus, jäi temast maha 500-liikmeline kristlik kogudus.

Erinevalt teistest Ida-Aafrika rahvastest kuuluvad masaid mitte bantude, vaid nilootide hulka. Nende keel oli Blumeri saabumiseni praktiliselt tundmatu. Blumer mõistis, et kirjaoskuse saavutamiseks läheb vaja masaikeelseid tekste. Esimesena koostas ta (nagu eesti kirjakeelegi algusaegadel) masaikeelse kalendri. Ilmuda sai see alles pärast Esimese maailmasõja lõppu. Masaikeelne katekismus ja aabits ilmusid aastal 1926. Masaikeelse katekismuse koostas Blumer eestikeelse Körberi katekismuse põhjal, nagu ta ise ütles. Aabitsasse lisaks tähestikule koostas Blumer lisaks 28 lühijuttu (valdavalt loomade ja loodusega seotud). Aabitsa illustreeris sõber Leipzigist joonistustega loomadest ja masai esemetest.

Aafrikast lahkus Leonhard Blumer aastal 1930. Seejärel oli ta misjonivaimulik Saksamaal, Poolas, Eestis, Soomes, Austrias ja Elsass-Lotringis.

Leonhard Blumer suri 22. augustil 1938 Kuressaares ja ta maeti 23. augustil 1938 Rahumäe kalmistule.

Viited

Välislingid 
Peeter Vihma: Eestlane tegi neegrirahvale aabitsa Eesti Ekspress, 19. detsember 2008
Andres Pulver: Kodulugu: Varudi koolmeister tegi aafriklastele aabitsa Virumaa Teataja, 31. mai 2010

Eesti afrikanistid
Eesti misjonärid
Rakvere Kolmainu koguduse vaimulikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1878
Surnud 1938
Eesti Standardikeskus

Eesti Standardikeskus (EVS) on mittetulundusühing, mille eesmärk on tagada standardite ja standardimisega seotud teabe kättesaadavus ning pakkuda võimalusi osaleda Eesti, Euroopa ja rahvusvahelises standardimises. 

Standardikeskuse eelkäija oli Eesti Standardiamet. Standardikeskus loodi Vabariigi Valitsuse 30. novembri 1999 korraldusega ja alustas tööd 1. aprillil 2000 tehnilise normi ja standardi seaduse (RT I 1999, 29, 358) alusel. Alates 1. oktoobrist 2010 on üks tegutsemise aluseid toote nõuetele vastavuse seadus.

Eesti Standardikeskuse e-poest ja klienditeenindusest Tallinnas aadressil Akadeemia tee 21/6 saab standardeid otsida ja osta. Standardikeskus avaldab 2 kord kuus oma veebilehel ametlikku väljaannet EVS Teataja, kust leiab infot standardite kohta. Peale selle korraldatakse Eesti Standardikeskuses standardeid tutvustavaid infopäevi ja koolitusi.

Vaata ka
Rahvusvaheline Standardimisorganisatsioon (ISO)
Rahvusvahelise Elektrotehnika Komisjon (IEC)
Harmoneeritud standard

Viited

Välislingid 
Eesti Standardikeskuse kodulehekülg
Euroopa Standardimiskomitee (CEN)
Euroopa Elektrotehnika Standardimiskomitee (CENELEC)
Rahvusvaheline Elektrotehnika Komisjon (IEC)
CE mark

Eesti mittetulundusühingud
Standardite organisatsioonid
Aivars Lembergs

Aivars Lembergs (sündinud 26. septembril 1953 Jēkabpilsis) on Läti suurärimees ja poliitik, Ventspilsi linnapea 1988–2012. Tema äritegevus on seotud esmajoones naftatransiidiga.

2009. aastal hindasid finantsinfoagentuur Laika Stara ja uuringufirma Baltic Screen Lembergsi Läti rikkaimaks inimeseks.

Lembergs juhtis erakonda Lätile ja Ventspilsile, mis liitus 2006. aasta parlamendivalimiste eel Läti Roheliste ja Talurahva Liiduga. Viimane esitas oma põhirahastaja Lembergsi peaministrikandidaadiks, hoolimata Lembergsi vastu 2006. aasta lõpul algatatud kriminaaluurimisest.

14. märtsil 2007 Lembergs vahistati. Teda süüdistati ulatuslikus altkäemaksu võtmises aastatel 1993–1995 Šveitsis registreeritud ettevõttelt Multinord AG, samuti rahapesus seoses ettevõttega AO Kalija Parks, kus Lembergs oli väidetavalt variaktsionär, ning väljapressimises. Lembergsi vastu esitati süüdistusi enam kui 10 miljoni lati ehk 14,5 miljoni euro ulatuses. Peale Lembergsi vahistati veel mitu talle lähedast isikut.

Lembergs vabanes koduarestist järgmise aasta veebruari lõpus.

22. oktoobril 2012 vallandas keskkonna- ja regionaalarenguminister Edmunds Sprūdžs Lembergsi linnapea ametist.

Lembers oli ka üks paljudest osalistest, kes olid seotud Panama dokumentide skandaaliga, mis puhkes 2016. aastal.

USA lisas tema ja temaga seotud neli ettevõtet 2019. aasta detsembris nn Magnitski-sanktsioonide nimekirja.

Viited 

Läti ettevõtjad
Läti poliitikud
Sündinud 1953
Oskar Pastik

Oskar Pastik (15. veebruar 1904 Õisu – 2. mai 1980 California) oli eesti vaimulik.

Lõpetas 1925. aastal Viljandi Maagümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, mille lõpetas aastal 1930. Oli prooviaastal Narva Aleksandri koguduses praost Jakob Jalajase juures. Ordineeriti 8. novembril 1931 Tallinna Toomkirikus õpetajaametisse.

Narva-Jõesuu koguduse õpetajaks valiti 6. novembril 1931. Narva-Jõesuu koguduse õpetajana töötas ta aastatel 1931–1944. Lisaks oli ta aastatel 1939–1940 Narva Jaani koguduse õpetaja ja aastatel 1941–1944 Narva Mihkli koguduse õpetaja.

Põgenes aastal 1944 Saksamaale. Oli 1944–1949 Nürnbergi põgenikelaagri õpetaja. Lahkus aastal 1950 USA-sse. Kuni pensionile minekuni töötas ta aastatel 1950–1967 kooliteenijana. Pärast pensionile minekut töötas Chicago praostkonna vikaarõpetajana.

Viited

Välislingid 
TÜ üliõpilased

Narva-Jõesuu Niguliste koguduse vaimulikud
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eestlased Saksamaal
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1904
Surnud 1980