1914. aasta põlvkond

1914. aasta põlvkond on nimetus, mis tähistab põlvkondlikku Hispaania kirjanike rühmitust, 1898. aasta põlvkonna ja 1927. aasta põlvkonna vahel. 

Termini "1914. aasta põlvkond" (hispaania keeles Generación de 1914) võttis 1947. aastal kasutusele Lorenzo Luzuriaga, hispaania pedagoog ja haridustegelane ühes oma artiklis, milles ta arvustas José Ortega y Gasseti loomingut. Luzuriaga valis nimetusse just 1914. aasta, kuna sel aastal ilmus Ortega y Gasseti esimene olulisim raamat "Mõtisklusi Quijotest" ("Meditaciones del Quijote"). Ühtlasi sai sel aastal intellektuaalina avalikult tuntuks Ortega y Gasset tänu oma menukale kõnele "Vanast ja uuest poliitikast" ("Vieja y nueva política"). Mõnikord nimetatakse kõnealust põlvkonda ka Ortega põlvkonnaks (generación de Ortega).

1914. aasta põlvkonda kuulusid need, kes olid sündinud 1880. aastate paiku ning kes alustasid kirjanduslikku tegevust 20. sajandil, jõudes tippvormi 1914. aastaks. Peale Ortega kuulusid põlvkonna liikmete hulka Gabriel Miró, Ramón Pérez de Ayala, Gustavo Pittaluga, Manuel Azaña, Gregorio Marañón, pisut teisest esteetikast lähtuv, kuid siiski 1914. aasta põlvkonna alla rühmitatav Juan Ramón Jiménez ning avangardist Ramón Gómez de la Serna. Samuti tuntakse neid kui novesentiste (hispaania keeles novecentistas) või kui novesentistide põlvkonda (hispaania keeles generación del novecentistas), kuna rühmitus tegutses samaaegselt liikumisega, mida Eugeni d'Ors määratles katalaani konteksti kui novesentismi (katalaani keeles noucentisme). Kuigi kahe nimetuse taga võib peituda mõningaid erinevusi, on mõlemas siiski kindlaid ühiseid jooni. Näiteks peamiseks eneseväljenduse vahendiks valiti esseed ja ajakirjandusartiklid.

Eellugu 
Esimese maailmasõja puhkemine oli 1914. aasta põlvkonna jaoks väga oluline sündmus, kõnealune generatsioon sai ka selle järgi oma nime. Kuigi sõjakoleduste all kannatasid rohkem sõjas osalevate riikide noored, keda nimetatakse kadunud sugupõlveks, läks ka Hispaaniale neutraliteet kalliks maksma. See põhjustas tõsiseid sotsiaalseid, majanduslikke ja poliitilisi probleeme, nagu näiteks 1917. aasta kriis. 1914. aasta põlvkond kui kirjanduslik rühmitus sai alguse Poliitilise Hariduse Liidu (Liga de Educación Política) asutamisega. Selle raames pidas José Ortega y Gasset, hispaania tuntud filosoof ja esseist, kõne pealkirjaga "Vana ja uus poliitika" ("Vieja y nueva política") Madridi Komöödiateatris 28. märtsil aastal 1914. Kõnealune loeng leidis ulatusliku vastukaja, tänu millele sai Ortega y Gasset juhtrolli Hispaania kirjanduselus. Seetõttu nimetatakse kõnealust generatsiooni mõnikord ka Ortega põlvkonnaks. 1914. aasta põlvkonna võtmesõnaks sai teadus. See aitas Hispaania euroopalikustamist täide viia, mis oli kõnealuse põlvkonna üks põhiideesid, mängides suurt rolli sotsiaalses, kultuurilises ja poliitilises elus. See oli Hispaania ajaloos esimene kirjandusrühmitus, mis ei koosnenud ainult kirjandusmaailma kuuluvatest liikmetest – grupi esindajad olid nii poliitilise kui ka sotsiaalse elu aktivistid.

Iseloomulikud jooned 
Suuremas osas on need väga sarnased novesentismile:

 Ratsionalism ja süsteem. Võrreldes eelneva, 1898. aasta põlvkonnaga, kes oli iseõppinud, anarhistlik ning mõjutatud tolleaegsetest irratsionaalsetest ja vitalistlikest filosoofiatest, iseloomustas 1914. aasta põlvkonda tugev intellektuaalne põhi, st haridusel ning ülikooliõpingutel oli noorte seas suur tähtsus; neid iseloomustas ideede süsteemsus.
 Urbanism. Võrreldes 1898. aasta põlvkonna liikmete seas populaarse ruralismiga, mis oli keskendunud maakohtadele ja eraisikutele, oli nüüdsest tähelepanu pööratud linnale ja selle väärtushinnangutele, tsiviliseerumisele.
 Europeism ja Hispaania. 1914. aasta põlvkonna liikmed olid huvitatud Euroopa kultuurist ning Hispaania probleeme hakati analüüsima uuest euroopalikust perspektiivist. Generatsiooni esindajatel oli plaan oma riiki intellektuaalselt moderniseerida.
 Aktivism muutuste saavutamiseks ja võimude kaasamine. Tuleb osaleda aktiivses ja ametlikus elu, et ära kasutada võimuallikaid riigi transformeerimiseks. Põlvkonna liikmed arvestasid sellega, et nad ei saa riiki paremaks muuta vaid läbi oma kirjatööde: muutustesse tuleks panustada läbi võimu. Seetõttu võtsid noored generatsiooni esindajad aktiivselt osa Hispaania poliitilisest ja sotsiaalsest elust.
 Intellektuaalsus. Sentimentaalsusest ja isiklikust joovastusest lahti ütlemine viib kunsti ja poeesia mõistuspärasema analüüsini. Tundelisusest tuleb lahti öelda ning pürgida selguse ja tasakaalukuse poole. Intellektuaalsus on miski, mis aitab sentimentaalsust vältida.
 Esteetilisus ja kunsti ebainimlikustamine. Kunsti ebainimlikustamine ehk see, mis Ortega jaoks oli modernne kunst, ei viita otseselt sajandi algusele, vaid avangardismile sõdadevahelises perioodil; kunst pidi olema "puhas", taas sai populaarseks loosung "kunst kunsti pärast". See, et kunst peaks peaülesandena pakkuma vaid esteetilist naudingut, ei olnud uus idee, vaid see oli tuntud juba 19. sajandil Prantsusmaal tekkinud Parnassi liikumise ajal.
 Klassitsism. Kreeka klassikaline ajajärk on taas esile tõstetud, häirimatus ja rahu olid 1914. aasta põlvkonnas ülekaalukad esteetika faktorid.
 Formalism. Arusaam esteetikas, mis näeb kunstiteose väärtust selle vormis, mitte sisus, esteetiline väärtus kuulutatakse sõltumatuks teistest (nt ideoloogilistest ja kõlbelistest) väärtustest. Selle arusaama peamiseks eesmärgiks oli perfektne teostus. See viib keele maksimaalse puhastumiseni, vormide perfektsuseni.
 Elitarism. Eelmise punkti tagajärg.

Liikmed 

1914. aasta põlvkonna liikmeteks olid esseistid José Ortega y Gasset, Eugenio d'Ors, Manuel Azaña, Gregorio Marañón, Gustavo Pittaluga, Salvador de Madariaga, Manuel García Morente, Américo Castro, Claudio Sánchez Albornoz, Rafael Cansinos Assens, Federico de Onís, Ricardo Gutiérrez Abascal, Ángel Sánchez Rivero, Lorenzo Luzuriaga, Corpus Barga, Fernando Vela ja Pablo de Azcárate; ajakirjanik Luis Araquistáin; romaanikirjanikud Gabriel Miró, Ramón Pérez de Ayala, Benjamín Jarnés, Wenceslao Fernández Flórez ja Félix Urabayen; dramaturgid Gregorio Martínez Sierra ja Jacinto Grau; poeedid Juan Ramón Jiménez, Josep Carner; Ramón de Basterra; pedagoog ja esseist José Castillejo, kes rahastas tervet põlvkonda teadlasi välismaa õpingute tarbeks ja mitmekülgne Ramón Gómez de la Serna.

1914. aasta põlvkonnas oli märkimisväärne osa ka esimestel naistel, kes said omandada kõrgharidust. Nende hulka kuulusid María Goyri, Zenobia Camprubí, pedagoog María de Maeztu ning paradoksaalsed feministid Clara Campoamor ja Victoria Kent. Vaatamata naiste aktiivsusele olid nad vaieldamatult meesliikmete, sageli ka oma abikaasade varjus. Nii jäid näiteks María Goyri ja Zenobia Camprubí oma paariliste, vastavalt Ramón Menéndez Pidali ja Juan Ramóni varju.

Paljude autorite kuulumine ühte või teise generatsiooni ei ole silmanähtav. Mõned, nagu näiteks José Bergamín, on oma vanuselt lähemal 1927. aasta põlvkonnale, kuid mõnikord on teda liigitatud esseistide ehk 1914. aasta põlvkonna tegijate hulka, samas kui näiteks poeet León Felipe, sobib oma vanuselt pigem 1914. aasta põlvkonda, nimetatakse teda siiski poeetide ehk 27. põlvkonna liikmeks.

Kunst 

Kui novesentismis on selge väljund kujutavas kunstis (nn vahemerelikkus ehk hispaania keeles mediterraneísmo), siis 1914. aasta põlvkonna kunstnikke ei erista mingi kindel identiteet. Sajandi esimese poole kunstielu eesotsas olid kunstnikud eelmisest sajandist: Ramon Casas, Anglada Camarasa, Sorolla y Zuloaga. Kaasaegse kunsti esindajad olid maalikunstnikud Juan Gris, Daniel Vázquez Díaz ja José Gutiérrez Solana, mõned aastad vanemad ja vähem avangardistlikud, kuid palju edukamad tol ajal Julio Romero de Torres ja Josep Maria Sert, skulptorid Josep Clarà, Julio González ja Pablo Gargallo. Kuigi vanuse poolest oleks sobiv liigitada ka Pablo Ruiz Picasso kõnealusesse põlvkonda (sündinud 1881), ületab tema kunstnikuteekond igasuguseid raame. Tuntumad kunstnikud hakkavad kuuluma juba järgmisse põlvkonda, mõjutatuna sürrealismist (Dalí, Miró).

Vaata ka 
 Novesentism
 1989. aasta põlvkond
 1927. aasta põlvkond

Viited

Kirjandus 
 Menéndez Alzamora, Manuel. La Generación del 14. Una aventura intelectual. Siglo XXI Editores, 509 pp. 2006 ISBN 978-84-323-1243-4
 VV.AA. La generación del 14 entre el novecentismo y la vanguardia (1906-1926). Fundación Cultural Mapfre Vida, 365 pp. 2002 ISBN 978-84-89455-56-6

Hispaania kirjandus
Kirjandusrühmitused