Louis-Ferdinand Céline

Louis-Ferdinand Céline (kodanikunimega Louis Ferdinand Auguste Destouches; 27. mai 1894 Courbevoie, Prantsusmaa – 1. juuli 1961 Meudon, Prantsusmaa) oli prantsuse romaanikirjanik, pamfletist ja arst. Kirjanikunimes oli Céline ta vanaema eesnimi. 

Céline’i peetakse üheks 20. sajandi mõjukamaks kirjanikuks. Ta moderniseeris oma ainulaadse stiiliga nii prantsuse kui mõnes mõttes ka kogu maailma kirjandust. Céline’i tuntuim teos on "Reis öö lõppu" (1932). Kodumaal on ta antisemitismi pooldamise ja Teise maailmasõja ajal tehtud valikute tõttu vastuolulise kuulsusega.

Elulugu
Louis-Ferdinand Céline sündis 27. mail 1894. aastal pere ainsa lapsena Pariisi eeslinnas Courbevoie’s. Tema perekond oli pärit Bretagne’ist. Ta isa Fernand Destouches töötas väikeametnikuna kindlustusfirmas ja ema Marguerite-Louise-Céline Guilloux müüjana pitsikaupluses. 

Aastad 1908–1910 veetis Céline Saksamaal ja Inglismaal, kuhu vanemad olid saatnud ta võõrkeeli õppima. 18. eluaastani töötas ta lühikest aega mitmesugustes ametites, sealhulgas mitmel korral juveliiri juures. Kuigi ta enam koolis end ei täiendanud, ostis ta teenitud raha eest õpikuid ja õppis iseseisvalt. Sel ajal tekkis tal mõte saada arstiks.

1912. aastal astus 18-aastane Céline sõjaväkke. 1914. aastal sai ta Esimese maailmasõja lahingutes Ieperi piirkonnas sakslaste tule all haavata ning kuulutati veidi aega hiljem sõjaväeteenistuseks kõlbmatuks.

Aastatel 1920–1924 õppis Céline Rennes’i meditsiinikoolis arstiks, mis sai võimalikuks eelkõige tänu tutvusele kooli direktoriga, kelle tütre, illustraator Édith Follet’ga ta 1919. aastal oli abiellunud. 1920. aastal sündis peres tütar Colette Destouches.

Aastal 1925 asus Céline tööle vastloodud Rahvasteliitu. Ta kolis Genovasse ning reisis töö tõttu palju Euroopas, Aafrikas, Kanadas, Ameerika Ühendriikides ja Kuubas. 1926. aastal lahutas abikaasa temast. 1927. aastal lahkus ta Rahvasteliidust, kolis Pariisi ja pidas mõnda aega erakliinikut. Sel ajal kirjutas ta ka oma esimest romaani "Reis öö lõppu" (Voyage au bout de la nuit), mille lõpetas 1932. aastal. Romaan võeti tuliselt vastu ning kui sama aasta Goncourti auhinna laureaadiks määrati hoopis Guy Mazeline’i romaan "Les Loups", tekitas see skandaali.

1935. aastal kohtus Céline tantsija Lucette Destouches’iga ning abiellus temaga 1943. aastal. Céline lahkus arstitöölt ja pühendus kirjutamisele. 

1936. aasta mais ilmus Céline’i teine laiemat vastukaja pälvinud romaan, "Mort à credit". Kriitika oli vastuoluline, autorit süüdistati liigses pessimismis ja jämedates väljaütlemistes. Sellele järgnes 1937. aastal "Bagatelles pour un massacre", milles Céline käsitles Prantsusmaa ja Natsi-Saksamaa liidu tugevusi, mille tulemusena oleks Prantsusmaa sõjakahjude ja juutide võimu eest hoitud.

Teise maailmasõja ajal ei saanud Céline viletsa tervise tõttu Prantsuse armeega liituda, kuid osales sõjasündmustes meedikuna. Tema Natsi-Saksamaa lembus tekitas sõjast räsitud prantslastes viha ning ta sai igapäevaselt tapmisähvardusi. Kuigi ta ei olnud teadaolevalt kollaboratsionist, lasi ta end meeleldi tsiteerida riigivaenulikes väljaannetes. 1944. aasta juunis, kui Liitlasväed jõudsid Prantsusmaale, põgenes Céline koos abikaasaga Saksamaale ja sealt Saksamaa okupeeritud Taanisse, kuhu ta jäi 1951. aastani. 

Pärast maailmasõda korjati Céline’i raamatud Prantsusmaal müügilettidelt, süüdistati teda kollaboratsionismis ja arreteeriti ta mitmel korral. Prantsusmaa mõistis ta riigile kahjulike tegevuse tõttu 1951. aasta veebruaris aastaks vangi. Aprillis andis Prantsuse sõjakohus talle amnestia kui endisele sõjaveteranile ning juulis naasis ta Prantsusmaale.

Kodumaal sõlmis Céline kirjastusega Gallimard, et oma romaanid uuesti välja anda. Ta ostis Pariisi lähedal Meudonis villa, kus veetis oma ülejäänud elu. Ta esimene sõjajärgne romaan "Féerie pour une autre fois and Normance" võeti halvasti vastu. 1957. aastal järgnenud romaan "D’un chateau l’autre", mis rääkis pagulaselust Sigmaringenis, oli menukas. 1960. aastal välja antud järg "Nord" võeti veel soojemalt vastu. 

Louis-Ferdinand Céline suri kodus Meudonis 1. juulil 1961. aastal aneurüsmi tõttu. Ta on maetud kohalikule Longs-Réages’i kalmistule.

Eesti keelde tõlgitud teosed 
 "Reis öö lõppu" (Voyage au bout de la nuit, 1932). Tallinn: Varrak, 2010. Prantsuse keelest tõlkinud (ja järelsõna kirjutanud) Heli Allik.
 "Vestlused professor Y-iga" (Entretiens avec le professeur Y, 1955). Loomingu Raamatukogu nr 31–32. Kultuurileht, 2013. Prantsuse keelest tõlkinud (ja järelsõna kirjutanud) Heli Allik.  
"Surm järelmaksuga" (Mort à crédit, 1936). Tallinn: Varrak, 2019. Prantsuse keelest tõlkinud Heli Allik.

Viited

Kirjandus 

 William K. Buckley (1989). Critical Essays on Louis-Ferdinand Céline. Boston: G. K. Hall. ISBN 0816188416. (inglise keeles)
 Henri Godard (2020). Céline et Cie. Paris: Gallimard. ISBN 9782072873355. (prantsuse keeles)
 Nicholas Hewitt (1987). The Golden Age of Louis-Ferdinand Céline. Berg Publishers. ISBN 0854965246. (inglise keeles)
 Milton Hindus (1997). Céline: The Crippled Giant. Routledge. ISBN 1560009527. (inglise keeles)
 Bettina Knapp (1974). Céline: Man of Hate. University of Alabama Press. ISBN 0817376062. (inglise keeles)
 Patrick McCarthy (1976). Céline. New York: The Viking Press. (inglise keeles)
 David O’Connell (1976). Louis-Ferdinand Céline. Twayne Publishers. ISBN 9780805762563. (inglise keeles)
 Erica Ostrovsky (1967). Céline and his Vision. New York: New York University Press. (inglise keeles)
 Merlin Thomas (1980). Louis-Ferdinand Céline. New York: New Directions. ISBN 0811207544. (inglise keeles)

Prantsuse kirjanikud
Prantsuse kollaborandid Natsi-Saksamaaga
Sündinud 1894
Surnud 1961