joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Televisioon

Televisioon (lühend TV) on üks elektroonilise teabelevi vorme, mis võimaldab pildi, video ja heli ülekannet ja vastuvõttu. Televisioon ringhäälingu liigina tegeleb teleülekannete korraldamisega.

Televisiooniülekandeid võtab vastu ja esitab televiisor.

Liigitus
Televisiooni võib liigitada
telepildi lahutusvõime järgi: 
tavalahutusega televisioon, 
kõrglahutusega televisioon,
ultrakõrglahutusega televisioon;
edastatavate signaalide järgi:
analoogtelevisioon,
digitaaltelevisioon;
edastusvõrgu liigi järgi (vt ka DVB-T, DVB-C, DVB-S):
maapealse levivõrgu kaudu edastatav televisioon (antennitelevisioon), 
kaabeltelevisioon (sh arvutivõrgul põhinev, nt IPTV), 
satelliittelevisioon.

Vaata ka
 Televisioon Eestis
 Eesti Televisioon
 Hübriidtelevisioon
 Teletegijate loend
Teleteaduse ja teleajaloo andmebaas Telekraat (www-telekraat.ee)
Türgi keel

Türgi keel (Türkçe) on turgi keelte oguusi rühma kuuluv keel, Türgi ametlik keel.

Türgi keelt kõnelevad türklased, kes elavad põhiliselt Anatoolias, Musta mere ja Vahemere (türgi keeles "Valge mere") vahelisel poolsaarel. Türgis räägitakse ka teisi keeli, sealhulgas araabia ja kurdi keelt.

Kõnelejate arv on umbes 80 miljonit. Lisaks ladina tähestiku tähtedele on kasutusel mõned modifitseeritud tähed.

Türgi keele lähemad sugulaskeeled on türkmeeni ja aserbaidžaani keel.

Sarnaselt teiste turgi keeltega iseloomustab türgi keelt vokaalharmoonia, aglutinatsioon ning rikkalik sufiksite kasutamine. Näiteks mitmust väljendaval sufiksil on kaks kuju -lar või -ler vastavalt sõna tüves olevatele ees- või tagavokaalidele.

Türgi keel kasutab ladina kirja. Kirjaviis on fonoloogiline: ühele foneemile vastab üks grafeem. See kirjaviis võeti kasutusele tänapäevase Türgi esimese riigipea Mustafa Kemal Atatürki ajal 1928. aastal, varem kasutati araabia kirja. Araabia kiri sobis hästi Osmanite türgi keele kirjutamiseks, mille sõnavara kasutas palju araabia ja pärsia laensõnu, kuid türgi sõnade jaoks mitte – erinevalt türgi keelest on araabia keeles palju konsonante, kuid vähe vokaale. Atatürk oli keeleteadlastelt küsinud, kui palju võtaks aega keele üleviimine uuele tähestikule, mispeale talle vastati, et umbes viis aastat, mispeale Atatürk ütles: "Me teeme selle ära kolme-viie kuuga."

Atatürk rajas ka Türgi keele instituudi, mille ülesandeks oli keele türgipärasemaks muutmine.

Keelekood on standardi ISO 639 järgi tr või tur.

Türgi keeles puudub grammatiline sugu.

Viited

Välislingid 
 Türgi nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus

Turgi keeled
Oguusi keeled
Keel
UNESCO

Ühinenud Rahvaste Hariduse, Teaduse ja Kultuuri Organisatsioon (ingl United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization, lühend UNESCO) on ÜRO juures töötav organisatsioon, mis on loodud ülemaailmseks koostööks teaduse, hariduse, kultuuri, lõite, keskkonnakaitse ja inimõiguste vallas.

UNESCO põhikirja allkirjastasid 37 riiki 16. novembril 1945 Londonis ning see jõustus pärast ratifitseerimist 20 riigis 4. novembril 1946. 2011. aasta seisuga kuulub UNESCO-sse 196 riiki. Eesti võeti UNESCO liikmeks 14. oktoobril 1991. Siis moodustati ka UNESCO Eesti Rahvuslik Komisjon. Komisjoni kuulub 25 liiget ja selle jooksvat tööd juhib sekretariaat.

UNESCO peakonverents, kus kõik liikmesriigid on esindatud, peetakse iga kahe aasta tagant. Seal määratakse kindlaks töösuunad ja selgepiirilised töökavad, mille elluviimist suunab 51 riigi esindajatest koosnev täitevkogu. Jooksvate küsimuste lahendamiseks töötab Pariisis organisatsiooni peakorteris UNESCO sekretariaat.

Töökavade täitmiseks vajalik raha saadakse liikmesriikide liikmemaksudest, mille määramisel lähtutakse iga riigi kogutoodangust.

UNESCO annab välja erialase ja üldisema suunitlusega ajakirju, põhjalikke ajalookäsitlusi, maakaarte ja atlaseid. Kõige tuntum on tõenäoliselt UNESCO Courier, mis ilmub 36 keeles ja pimedate kirjas ning tutvustab UNESCO tegevust ja teadusuuringuid, samuti eri maade ja kultuuride esindajate seisukohavõtte üleilmsete probleemide kohta. Erialased ajakirjad on näiteks Prospects, Museum, Impact of Science on Society, Nature and Resources. Paljudes keeltes antakse välja põhjalikke aastaraamatuid, seal hulgas "Statistical Yearbook", "Index Translationum" ja "World Communication Report".

UNESCO tegeleb ka maailmakirjanduse tähtsamate teoste tõlkimisega ning maailma rahvaste rahvamuusika salvestamisega, toetab pärimusliku käsitööoskuse säilitamist ning loovkunstnike õppe- ja tööreise.

1997. aastal võeti Tallinna vanalinn UNESCO maailmapärandi nimistusse. 1998. aasta juunis avas UNESCO peadirektor Federico Mayor Tallinna raekoja seinal sellekohase mälestustahvli. 8. juunil 1998 kirjutasid Eesti Vabariigi president Lennart Meri ja Federico Mayor alla memorandumile Eesti Vabariigi ja UNESCO koostöö kohta.

15. juulil 2005 kanti UNESCO maailmapärandi nimekirja Tartu Ülikooli täheteadlase F.G.W. Struve geodeetiline kaar – 2820 km pikkune meridiaanilõik, mis ulatub Musta mere äärest Põhja-Jäämere äärde.

UNESCO ametlik hoiuraamatukogu Eestis on Eesti Rahvusraamatukogu.

2012. aasta märtsi seisuga kuulub UNESCO maailmapärandi nimekirja 936 objekti, sealjuures 725 kultuuri-, 183 loodus- ja 28 segaobjekti 153 liikmesriigist; UNESCO maailmapärandi konventsiooni on ratifitseerinud 189 liikmesriiki.

Peadirektorid

Vaata ka 
 UNESCO maailma mälu register
 UNESCO maailmapärandi nimistu
 UNESCO rahupreemia
 UNESCO loovlinnade võrgustik
 UNESCO Läänemere projekt

Viited

Välislingid
 UNESCO Eesti Rahvusliku Komisjoni koduleht
 UNESCO koduleht
 Kerli Gutman, Kristin Kuutma UNESCO?. Sirp, 29. jaanuar 2009.

Rahvusvahelised organisatsioonid
ÜRO
Ulsan

Ulsan on keskalluvusega linn Lõuna-Koreas.

Linna pindala on 1055 km² ja elanike arv 1 012 000.

Sõpruslinnad 
  Hagi, Jaapan (1968) 
  Hualien, Hiina Vabariik (1981) 
  Portland, USA (1987)
  Changchun, Hiina (1994) 
  İzmir, Türgi (2002) 
  Santos, Brasiilia (2002) 
  Khánh Hòa, Vietnam (2002) 
  Tomsk, Venemaa (2003) 
  Kumamoto, Jaapan (2010)

Viited

Välislingid 
 Ulsani koduleht (inglise keeles)

Lõuna-Korea linnad
Ulju maakond

Ulju maakond (Ulju-gun, hangulis 울주군, hanjas 蔚州郡) on Ulsani haldusüksus.

Suurima mäe tipp sümboliseerib suuri mõtteid tulevikule ja vaimu alati esimene olla. Päike, mis tõuseb mäe kohal, sümboliseerib Ulju maakoha inimeste tarkust ja teadmisi ning nende piiritut energiapotentsiaali.

Välislingid 
Koduleht

Lõuna-Korea maakonnad
Vanakreeka mütoloogia

Vanakreeka mütoloogia ehk kreeka mütoloogia on Vana-Kreeka müütide kogum ehk mütoloogia. Need lood olid tuttavad kõikidele muinaskreeklastele. Kuigi mõned mõtlejad olid nende lugude suhtes skeptilised, olid nad rahvale rituaalide ja ajaloo allikaks.

Muistsed kreeklased olid ühed suurimad müütide loojad Euroopas. Sõna "mütoloogia" on pärit samuti kreeklastelt. Umbes 400 aasta paiku eKr mõtles Kreeka filosoof Platon välja sõna mythologia, et eristada jumalikest tegudest jutustavaid fantaasiarikkaid jutustusi tavapäraste ja üleloomulike sündmuste tõetruust kirjeldamisest.

Kreeka mütoloogias olid jumalad antropomorfsed (inimesekujulised), kuid eelkõige olid nad universumi jõudude kehastused. Sellistena olid nad enam-vähem muutumatud. Kuigi nad mõnikord paistsid õiglastena, olid nad sageli väiklased ja kättemaksuhimulised. Jumalate soosingu ärateenimiseks oli tarvis ohverdusi ja vagadust, ent need ei garanteerinud midagi, sest jumalad kaldusid meelt muutma. Jumalate viha oli kardetav ja ka nende armastus oli ohtlik. 

Kreeka mütoloogia on täis koletisi, sõdu, intriige ja jumalate sekkumisi. Probleeme lahendasid heerosed. Muinaskreeklased ei teinud selget vahet ajaloo ja mütoloogia vahel (vaata näiteks "Ilias" ja "Odüsseia"). Nad pidasid end müütiliste heeroste ja nende kultuuri otsesteks järeltulijateks.

Kreeka mütoloogia ulatus ja huvisfäärid avaldasid muljet ka roomlastele. Roomlased võtsid suures osas kreeklaste müüdid omaks ning samastasid paljud nende oma itaalia jumalad kreeka Panteoni jumalustega.  

Tänapäeva kirjanduses kasutatakse jätkuvalt allusioone kreeka mütoloogiale. Ka mütoloogiat ennast võetakse köitva kirjandusena.

Vaata ka
Vanakreeka mütoloogia tegelaste loend

Müütilised kohad
Atlantis - Elysioni väljad - Hades - Helikon - Hüperborea - Lethe - Olympos - Styxi jõgi - Tartaros

Allikad
Ovidiuse "Metamorfoosid" - Apuleiuse "Kuldne eesel" - Homerose "Ilias" ja "Odüsseia" - Hesiodose "Teogoonia"
Viktor Pelevin

Viktor Olegovitš Pelevin [pel'eevin] (vene keeles Виктор Олегович Пелевин; sündinud 22. novembril 1962 Moskvas) on vene kirjanik.

Teosed 
Eesti keeles ilmunud:
"Tšapajev ja Pustota" (Чапаев и Пустота; 2001; Varrak; tõlkijad Maiga Varik, värsid Harald Rajamets)
"Sinine latern" (2002; Atlantis; tõlkija Vladimir Indrikson)
"Omon Ra. Generation "P"" (2002; Varrak; tõlkija Maiga Varik)
"Arvud" (2005; Varrak; tõlkija Maiga Varik)
"Õuduse kiiver" (Theseuse ja Minotauruse müüt; 2006; Eesti Päevalehe Kirjastus; tõlkija Enel Ormus)
"Libalooma püha raamat" (2011; Varrak; tõlkija Maiga Varik)
"S.N.U.F.F.: utoopia" (2014; Varrak; tõlkijad Maiga Varik)
"T" (2018; Varrak; tõlkijad Maiga Varik)
"iPhuck 10" (2020; Varrak; tõlkija Maiga Vaarik)

Pelevini looming Eesti teatris 
"Tšapajev ja Pustota" (Tallinna Linnateater; lavastaja Mart Koldits; esietendus 13. detsembril 2003)

Välislingid
Fotod
Pelevini teosed vene keeles
Viktor Pelevin Ulmekirjanduse BAASis

Venemaa ulmekirjanikud
Sündinud 1962
Vana-Rooma keisrite loend



Vana-Rooma keisrite loend kuni riigi lahknemiseni 
Augustus         27 eKr – 14 pKr	 
Tiberius         14–37	 
Caligula         37–41	 
Claudius         41–54	 
Nero             54–68	 
Galba            68–69	 
Otho             69–69	 
Vitellius        69–69
Vespasianus      69–79
Titus            79–81
Domitianus       81–96	
Nerva            96–98	
Traianus         98–117	
Hadrianus        117–138
Lucius Aelius    (Hadrianuse pärija, kuid suri enne teda)
Antoninus Pius   138–161	 
Marcus Aurelius  161–180	 
Lucius Aurelius Verus 161–169	 
Commodus         180–192
Pertinax         193
Didius Julianus  193
Septimius Severus 193–211
Pescennius Niger 193–194
Clodius Albinus  193–197
Caracalla        211–217
Geta             211
Macrinus         217–218
Diadumenianus    217–218
Elagabalus       218–222
Severus Alexander 222–235 
Maximinus Thrax  235–238
Gordianus I      238
Gordianus II     238
Balbinus         238
Pupienus         238 
Gordianus III    238–244
Philippus Araablane  244–249
Philippus II         247-249   (Philippus Araablase poeg ja kaasvalitseja)
Decius               249–251
Herennius Etruscus      251
Hostilianus              juuni 251–november 251
Trebonianus Gallus   251–253
Volusianus           251–252
Aemilianus           253 
Valerianus           253–260
Gallienus            253–268
Saloninus          260  (Gallienuse kaasvalitseja ja poeg)
Claudius II Gothicus 258–270
Quintillus           270 
Aurelianus           270–275
Tacitus              275–276
Florianus            276 
Probus               276–282
Carus                282–283 
Numerianus           283–284 
Carinus              283–285
Diocletianus         284–305
Maximianus           286–305
Constantius I Chlorus 305–306
Galerius             305–311
Constantinus I Maximus 306–337
Severus              306–307
Maxentius            306–312
Maximinus            306–308
Licinius             308–324
Maximinus Daia       310–313
Valerius Valens      316–317
Martinianus            juuli - 19. september 324
Constantinus II      337–340
Constans             337–350
Constantius II       337–361
Vetranio               1. märts - 25 detsember 350
Magnentius           350–353
Julianus Apostata   360–363
Jovianus             363–363
Valentinianus I      364–375
Valens               364–378
Gratianus            367–383
Valentinianus II     375–392
Theodosius I         379–395
Magnus Maximus       383–388
Victor                   384 või 387 - august 388
Eugenius             22. august 392 - 6 september 394

Lääne-Rooma keisrite loend 
395–423  Honorius 
407–411  Constantinus III
421          Constantius III 
423–425  Johannes 
425–455  Valentinianus III 		
455          Petronius Maximus 
455–456  Avitus
456–461  Maiorianus
461–465  Libius Severus 
465–472  Anthemius 
472          Olybrius 
472–473  Glycerius 
473–475  Julius Nepos
475–476  Romulus Augustulus

Ida-Rooma ehk Bütsantsi keisrite loend 

Bütsants
Vana-Rooma

Vaata ka 

 Rooma keiser
 Rooma keisririik
Vitellius

Vitellius (Aulus Vitellius Germanicus Augustus Imperator; sünninimi Aulus Vitellius; 7. september 12 või 24. september 15 –  20. detsember või 22. detsember 69) oli Vana-Rooma keiser 18. juulist 66 kuni surmani. Ta oli viimane kolmest keiser Nero järel lühikest aega valitsenud keisritest. 

Vitellius isa oli Lucius Vitelliuse, kes oli tsensor ja ühtlasi keiser Claudiuse kolleeg ajal, mil viimane pidas sama ametit. Lucius Vitellius oli ka kolmel korral konsul.  

Aulus Vitellius sai konsuliks 48. aastal ning oli Aafrika prokonsul aastast 61. Värskelt keisriks saanud Galba määras vitelliuse Alam-Germaania valitsejaks 68. aastal. 

Aulus Vitellius oli nii Caligula, Claudiuse kui ka Nero sõber.

Germaania väed polnud hästi meelestatud keiser Galba suhtes. Oma suuremeelsuse ja helduse tõttu võitis Vitellius väed ilma suurema vaevata enda poole. 2. jaanuaril 69. aastal kuulutasid tema mehed Vitelliuse keisriks Colonia Agrippinensises ning peagi asusid teda toetama ka Ülem-Germaania, Hispaania, Gallia ja Britannia väeosad. Seejärel suundus ta oma vägedega Itaalia suunas. Vahepeal mõrvati keiser Galba ja Vitelliuse väed võitlesid Galba järglase, Otho vägedega Bedriacumis. Vitelliuse väed purustasid Otho omad ning viimane sooritas 16. aprillil 69 enesetapu. 

Järgnevalt tunnustas senat Vitelliust keisrina ning ta sisenes juulis 69 Rooma. Roomasse saabudes ohverdas ta keiser Nerole. Loomuliku käiguna asendas ta senised pretoriaanid endale ustavate meestega. Vitellius ei võtnud midagi ette, et võita poolehoidu Otho meestelt ega ka ülejäänud väeosadelt teistest impeeriumi piirkondadest. 1. juulil 69 kuulutati Vespasianus keisriks ning väed Balkani provintsidest võtsid Marcus Antonius Primuse juhtimisel suuna Itaaliasse. Oktoobris purustati Vitelliuse väed II Bedriacumi lahingus. Vespasianuse vend Flavius Sabinus veenis seejärel Vitelliust troonist loobuma. Rooma linna rahvas liitus Vitelliuse vägedega ning Flavus Sabinust jälitati Kapitooliumini. 20. detsembril 69 sisenesid Vespasianuse väed Rooma ning Vitellius arreteeriti. 

Kui Vespasianus jõudis Rooma, viidi Vitellius Foorumile, kus teda pilgati ja loobiti väljaheidetega. Seejärel piinati Vitelllius Gemonia treppidel surnuks ning laip visati Tiberi jõkke.

Vaata ka
 Nelja keisri aasta

Vana-Rooma keisrid
Vana-Rooma konsulid
Sündinud 10. aastatel
Surnud 69
Vaasa

Vaasa (soome Vaasa, rootsi Vasa) on linn Soome läänerannikul Pohjanmaa maakonnas Merenkurkku kitsaimas osas, kus Soomet ja Rootsit eraldab vaid 80 km. Vaasa sai alguse 1606. aastal.

Praegusele asukohale rajati linn pärast seda, kui 7 km kaugusel asunud linn 3. augustil 1852 tulekahjus hävis. Aastail 1855–1917 kandis linn Nikolai I järgi nime Nikolaistad (Nikolainkaupunki). Soome kodusõja ajal 29. jaanuarist 3. maini 1918 tegutses Vaasas Soome senat ja linn oli sel ajal Helsingi asemel Soome ajutine pealinn.

Elanikke oli 2010. aastal 59 600 (soomekeelseid 71,7% ja rootsikeelseid 25,1%).

Vaasa pindala on 397 km², millest maismaad on 183 km².

Vaasa idaosas on väiksel alal mitmeid turismiobjekte.

Sport 
Vaasas tegutseb jalgpalliklubi Vaasa PS.

Viited

Välislingid 

Soome linnad
Pohjanmaa maakonna vallad
Émile Durkheim

David Émile Durkheim (15. aprill 1858 Épinal – 13. september 1917 Pariis) oli prantsuse sotsioloog. Tema tööd on kõige enam mõjutanud nüüdisaegset sotsioloogiat ja panid aluse kaasaegsele sotsioloogilisele teooriale. Sotsioloogiast sai uus teadus, mille probleeme ja küsimusi saab lahti mõtestada empiirilisel teel.

1887.aastal sai Durkheimist Bordeaux’ ülikoolis sotsioloogia kateedri juhataja ning oli esimene, kes asus sotsioloogiat õpetama kui iseseisvat ainet. Sotsioloogia ei leidnud kohe poolehoidu. 
1898. aastal asutas sotsioloogia aastaraamatu "Année sociologique", mis oli esimene sotsiaalteaduslik ajakiri Prantsusmaal. Aastaraamatus ilmusid ka Durkheimi peamised tööd "Ühiskondlikust tööjaotusest", "Sotsioloogia meetodi reeglid", "Enesetapp", "Usuelu algvormid".

Tööd 
Durkheimi sotsioloogia teooriad väljendasid optimistlikku nägemust inimese eneseteostuse võimalustest õigesti korraldatud ühiskonnas.
Durkheimi sotsiologism – sotsioloogia teoreetilised printsiibid ja metodoloogia. 
 
Kaks aspekti: 
Ontoloogiline: sotsiaalne reaalsus on üleüldises universaalses korras, samas iseseisev 
Metodoloogiline: sotsioloogia on iseseisev teadus omaenda metodoloogiliste vahenditega ja sõltumatu teistest teadustest.

Durkheim jagab ühiskonnad kaheks:
 traditsioonilised ühiskonnad – individuaalsed erinevused on väikesed, ühised ideed on intensiivsemad ja arvukamad kui individuaalsed, ühiskonnaliikmed pühenduvad ühisele eesmärgile. See solidaarsus saab kasvada ainult isiksuse vähenemise arvelt. See on mehaaniline solidaarsus. 
 kaasaegsed ühiskonnad – inimesed spetsialiseeruvad, tekib tugev tööjaotus. Kuigi indiviididel on vähe ühist, sõltuvad nad üksteisest siiski rohkem kui mehaanilise solidaarsuse korral. Sõltuvuse tõttu tekib orgaaniline solidaarsus. Ühiseid uskumusi on vähem.

Ühiskonnas on integratsioon ehk side. Mida suurem see side on, seda tugevam on indiviidide sotsiaalne ja psühholoogiline turvatunne (nt leevendab frustratsiooni). Mida tugevam turvatunne, seda väiksem enesetappude arv. Vallalistel rohkem suitsiide, naistel vähem kui meestel, katoliiklastel vähem kui protestantidel, suvel rohkem kui talvel. Kui välised normid liialt nõrgad või liialt tugevad, siis rohkem suitsiide. Samas vaesus kaitseb suitsiidide eest, kuna on oma olemuselt piirav.

Kiire muutus võib kaasa tuua anoomia, näiteks ülenev sotsiaalne mobiilsus. Anoomia on kahjulik nii üksikindiviidile kui ka ühiskonnale tervikuna.

 The Division of Labor in Society, (1893) The Free Press reprint 1997, ISBN 0-684-83638-6
 Rules of Sociological Method, (1895) The Free Press 1982, ISBN 0-02-907940-3  
 Suicide, (1897), The Free Press reprint 1997, ISBN 0-684-83632-7
 The Elementary Forms of the Religious Life, (1912) 
 Professional Ethics and Civic Morals, (1955) 
 Steven Lukes: Emile Durkheim: His Life and Work, a Historical and Critical Study. Stanford University Press, 1985.

Prantsusmaa sotsioloogid
Sündinud 1858
Surnud 1917
0. aastad

0. aastad [nullindad aastad] on ajavahemik 1. aasta algusest kuni 9. aasta lõpuni pKr.

"0. aastat" ei ole. 

"Nullindates aastates" ei ole mitte 10 aastat, vaid on 9 aastat, sest erinevalt "esimesest aastakümnest" on 10. aasta "nullindatest aastatest" välja jäetud.

Sündmused ja suundumused

Maailm

Maailmas oli umbes 252 miljonit inimest.

Rooma riik

Valitses keiser Augustus.

1
 Maailmas elas umbes 252 miljonit inimest.
 Kristliku ajaarvamise esimene aasta. Ajaarvamise aluseks on Jeesuse Kristuse oletatav sündimine aastal 1 eKr. Enamik uurijaid leiab, et Kristus sündis mõni aasta varem.    
 Vana-Roomas hakati kasutama mattklaasi.

2
 Ovidius kirjutas poeemi Remedia amoris.

3
 Roomlased tutvustasid gallialastele uut ehitustehnoloogiat, sealhulgas kiviarhitektuuri ja võlvkaart.

4
Rooma keiser Augustus adopteeris Tiberiuse, Germanicuse ja oma tütre Julia Majori ning Marcus Vipsanius Agrippa poja Agrippa Posthumuse.
Algas kolmas Germaania sõda (lõppes 16).
Vana-Roomas võeti vastu seadus, mis lubas orje piitsutades piinata ning märgistada nende nägu tulise rauaga.
Orodes III tuli Partias võimule (valitses aastani 7; teise teooria järgi valitses mõned kuud umbes 6).
 Nikolaosel Damaskusest valmis 14-köiteline maailma ajalugu.

5
Geograaf Strabon eitas Maa liikumist.

6
 Agrippa Posthumus pagendati poliitilistel põhjustel ja oma iseloomu tõttu Surrentumisse (Sorrento) ja hiljem (7) Planasiasse (Pianosa). Seal mõrvati ta tõenäoliselt Augustuse jäetud käsul 14. aastal, pärast Augustuse surma.
 Keiser Augustus koostas oma tegude loetelu hauamonumendi jaoks. 
 Herodes Arhelaos tagandati Juudamaa, Samaariamaa ja Edomi vürsti kohalt ning saadeti pagendusse Galliasse. Juudamaast sai Rooma provints. Quirinius korraldas Juudamaal rahvaloenduse (Josephus Flaviuse andmetel).
 Algas ülestõus Pannoonias (lõppes 9).

7
Alustati Concordia templi ehitamist Rooma foorumil (teistel andmetel 6; lõpetati 10).

8
 Keiser Tiberius lõi sugambrite hõimu ja küüditas  nad osaliselt Reini jõe põhjakaldale. Roomlased kindlustusid jõe lõunakaldal.
 Poeet Ovidius saadeti Roomast pagendusse Tomisese ehk Tomisse (praegune Constanța) Musta mere äärde, tõenäoliselt frivoolse teose Ars amatoria pärast. Selles teoses mainiti esimest korda lauamängu Ludus Duodecim Scriptorum. Pagenduses lõpetas Ovidius oma Metamorfoosid.

8 või 9
 Heruskide pealik Arminius (Herman) korraldas ülestõusu Germaania kuberneri kindral Publius Quinctilius Varuse kuritarvutuste vastu. Teutoburgi metsas lõid  Arminius ja markomannide vägi Maroboduuse (Marbodi) juhtimisel kolme Rooma leegioni (lahing Teutoburgi metsas). Roomlaste väejuht Varus sooritas väidetavalt enesetapu ja brukteerid kindlustusid Reini lõunakaldal. Germaanlaste ja Rooma riigi piir nihkus Reini jõe kohale.

9
Võeti vastu Lex Papia Poppaea, mis leevendas Vana-Rooma rangeid abieluseadusi. Keelati tsölibaat ja lasteta paarid.
 Wang Mang rajas Hiinas lühiajalise Xini dünastia (aastani 25). Wang Mang kõrvaldati mässuga 23. aastal.
 Wang Mang keelas Hiinas orjakaubanduse ja maa eraomanduse.

Tähtsad inimesed
 Augustus, Vana-Rooma keiser (valitses 27 eKr – 14 pKr)
 Jeesus Kristus, kristluse rajaja

1. sajand
1. sajand

1. sajand ehk I sajand pKr ehk m.a.j.  on kristliku ajaarvamise esimene sajand, mis algas 1. jaanuaril 1 ja lõppes 31. detsembril 100.

Sündmused 
 Tekkis kristlus. 
 Rooma impeerium laienes Britanniasse ja Germaaniasse, ajutiselt vallutati ka Daakia (Rumeenia) ja Mesopotaamia.
 Masoreedid lisasid Tanahi tekstile vokaalimärgid.
70 – roomlased hävitasid Jeruusalemma Teise Templi. 
 Augustis 79 purustas Vesuuvi purse Pompei ja Herculaneumi linnad Itaalias. 
 Buda mungad kirjutasid Sri Lankal esimest korda Buddha õpetused üles, luues paali kaanoni. 
 Budism jõudis Hiinasse.

Inimesed 
 Augustus
 Boudicca
 Jeesus Kristus 
 Josephus Flavius
 Nero
 Nerva
 Paulus 
 Plinius Vanem 
 Pontius Pilatius
 Tacitus 
 Seneca
 Tiberius
 Titus 
 Traianus
 Wang Chong

Avastused, leiutised ja uuendused 

 Hiinas leiutati paber
 Vana-Roomas võeti kasutusele raamatu vorm koodeks

Kümnendid ja aastad 

"0. aasta"

0. aastad: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9

10. aastad: 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19

20. aastad: 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29

30. aastad: 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39

40. aastad: 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49

50. aastad: 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59

60. aastad: 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69

70. aastad: 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79

80. aastad: 80, 81, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89

90. aastad: 90, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99
's-Gravendeel

's-Gravendeel [shraafend'eil] on küla ja vald (gemeente) Lõuna-Hollandi provintsis. 

Valla elanike arv on 8891 (2003) ja pindala 20,81 ruutkilomeetrit.

Teised asulad 
De Wacht ja Schenkeldijk.

Ajalugu ja nimi 

's-Gravendeel asutati 1593. Kuni 1592. aastani oli merel vaba juurdepääs 's-Gravendeeli kohal oleva Bonaventura poldri mudasele pinnale. Poldri territoorium jagati ja üks osa läks Hollandi krahvile Des Graven Deel ('krahvi jagu').

Välislingid 

Valla kodulehekülg
Tänavate kaart; fotod õhust; klõpsata  

Hollandi külad
Lõuna-Hollandi provints
's-Hertogenbosch

's-Hertogenbosch (mitteametlikult ka Den Bosch) on linn Hollandi lõunaosas, 20 kilomeetri kaugusel Tilburgist. See on Põhja-Brabandi provintsi ja 's-Hertogenboschi valla keskus.

Den Boschi vanalinna läbib kanalite võrk, kuigi see on üldiselt peidetud hoonete ja teede alla. Kuigi kanalid on laokile jäänud ja neid kasutati roiskveekollektoritena, on paljud neist renoveeritud ja nendega on võimalik ekskursioonil tutvuda.

Kultuur 
Linn on tuntud Sint Jani (Püha Johannese) katedraali, delikatessi Bossche Bol ja laulukese "Zoete lieve Gerritje" järgi. Seal toimub iga-aastane džässifestival Jazz in Duketown ja iga-aastane teatrifestival Boulevard.

Ajalugu 
Linna ametlik nimi tuleb väljendist des hertogen bosch 'hertsogi mets'. Nimetus tuleb Brabandi hertsogi Hendrik I järgi, kes andis 1185 's-Hertogenboschile linnaõigused ja vastavad kaubandusprivileegid. Ta tegi seda selleks, et kaitsta omaenese huvisid Gelre ja Hollandi krahvkonna vastu. Linna asutamise harta on kaduma läinud. Esimest korda mainiti linna kirjalikes allikates 1196.

's-Hertogenbosch asutati algusest peale kindlusena. 1203 ühendasid Gelre ja Holland oma jõud ja hävitasid kindluse, aga see taastati peatselt. Algupärase linnamüüri jäänuseid on veel mõnel pool näha. 15. sajandi lõpus püstitati märksa suurem müür, et kaitsta märgatavalt laienenud asustatud ala. Linna jõesadama vajaduste rahuldamiseks kaevati palju kanaleid.

Aastani 1520 linn õitses, olles elanike arvult teine linn tänapäeva Hollandi maa-alal Utrechti järel, pärast seda läks ta 50 aastaks Hispaania võimu alla. Mitu korda piiras teda Oranje vürst Maurits, kes tahtis 's-Hertogenboschi allutada Ühendprovintside võimule. Linna vallutas lõpuks 1629 Oranje vürst Frederik Hendrik, lõigates linna ülejäänud hertsogkonnast ära.  

1794 vallutasid linna Prantsuse väed Charles Pichegru juhatusel. Linna vabastasid Preisi väed 1814. 1815, kui rajati Madalmaade Ühendkuningriik, sai 's-Hertogenboschist Põhja-Brabandi keskus.

's-Hertogenboschi kuulsaim kodanik on olnud maalikunstnik Hieronymus Bosch (umbes 1450–1516), kes linnas sündis, elas ja selle järgi nime sai.

1. juuli 2006 seisuga oli linnas 134 961 elanikku ja 1. jaanuari 2008 seisuga 137 800 elanikku.

Välislingid

Valla kodulehekülg
Põhja-Brabandi provints
Hertogenbosch
Riikide loend

Siin loetletakse iseseisvaid tunnustatud riike, tunnustamata ja osalise tunnustusega riike, sõltuvaid ja erstaatusega territooriume.

Tunnustatud riigid

Tunnustamata ja osalise tunnustusega riigid

Abhaasia 

Dnestri-äärne Vabariik
Donetski Rahvavabariik
Hiina Vabariik (Taiwan)
Kosovo
Luhanski Rahvavabariik
Lõuna-Osseetia
Mägi-Karabahh
Osseetia
Palestiina Riik 
Puerto Rico 
Põhja-Küpros
Sahara Araabia Demokraatlik Vabariik
Somaalimaa

Sõltuvad ja eristaatusega territooriumid

Ajaloolised riigid 

Endiste riikide nimistut vaata eraldi artiklist.

Vaata ka
Maailma riikide loend omakeelsete nimede järgi
Piibli tegelaste loend

''Siin loetletakse Vana Testamendi ja Uue Testamendi tegelasi.

A
 Aabel
 Aabraham
 Aada (Eesavi naine)
 Aada (Lemeki naine)
 Aadam
 Aahas
 Aamos
 Aaron
 Ahab
 Andreas
 Anna
 Arhelaos

B
 Bartolomeus

D
 Deboora

E
 Eenok
 Eer
 Eesav
 Eeva
 Eliisabet
 Ester

F
 Filippus

G
 Gideon

H
 Haam
 Hiskija
 Hommikumaa targad

I
 Iiob
 Iisak

J
 Jaakobus Alfeuse poeg
 Jeesus
 Jesaja
 Ristija Johannes
 Johannes
 Joosep
 Joosep Arimaatiast
 Juudas Iskariot
 Juudit

K
 Kain
 Koljat

L
 Laatsarus Betaaniast
 Leevi
 Leviathan
 Luukas

M
 Maarja, Jeesuse ema
 Maarja Magdaleena
 Markus
 Matteus
 Metuusala
 Mooses

N
 Noa

O
 Oonan

P
 Paulus
 Peetrus
 Pontius Pilatus
 Pontius Pilatuse naine

R
 Ristija Johannes
 Ruuben

S
 Saalomon
 Sett
 Nõid Siimon

T
Taaniel
Taavet
Tiitus
Timoteus
Baškortostan

Baškortostani Vabariik (ka Baškiiria) on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Volga föderaalringkonnas.

Ta piirneb Orenburgi oblasti, Permi oblasti, Sverdlovski oblasti, Tšeljabinski oblasti, Udmurtia ja Tatarstaniga.

Baškortostani suuremad linnad on Ufa, Sterlitamak, Salavat, Neftekamsk ja Oktjabrski.

Haldusjaotus 

Baškortostani koosseisus on 54 rajooni:

Rahvastik 

2002. aasta andmetel olid 36,3 protsenti elanikest venelased, 29,76% baškiirid, 24,14% tatarlased, 2,86% tšuvašid, 2,6% marid, 1,3% ukrainlased, 0,6% mordvalased, 0,6% udmurdid ja 0,5% valgevenelased. Eestlasi oli 301. Koguni 11% elanikest olid 1990. aastatel saabunud uusasukad.

Vaata ka 
 Baškiiri ANSV
 Orenburgi kubermang
 Başqortostan Qıźı
 Başqortostan Uqıtıwsıhı

Viited

Välislingid 

Venemaa vabariigid
Baškortostan
Dagestan

Dagestani Vabariik on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas.

Dagestan asub Kaukasuse peaahelikust põhja jääval mäestiku- ja eelmägede alal Tšetšeenia ja Kaspia mere vahelisel alal. 

Nimi Dagestan ('mägede maa') tuleneb türgi sõnast dağ ('mägi'), millele on lisatud pärsia sufiks -stan ('maa').

Loodus 
Suurem osa Dagestanist on väga mägine, kliima on kuiv ja taimestik napp.

Rahvastik 

Dagestanis elab üle 30 etnilise rühma, kes räägivad peamiselt kaukaasia keelte nahhi-dagestani keelkonda kuuluvaid keeli. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas vabariigis 2 576 531 inimest, kellest 758 438 (29,4%) olid avaarid, 425 526 (16,5%) dargid, 365 804 (14,2%) kumõkid, 336 698 (13,1%) lesgid, 139 732 (5,4%) lakid, 120 875 (4,7%) venelased, 111 656 (4,3%) aserbaidžaanlased ja 110 152 (4,3%) tabassaraanid. Põlisrahvad moodustavad üle 80% rahvastikust.

Kuigi venelased moodustavad ainult 3,6% elanikkonnast, on vene keel Dagestanis põhiline asjaajamiskeel ja suures osas ka rahvastetevahelise suhtluse keel.

Linnades elab 45,2% ja maal 54,8% elanikest. Suuremad linnad on Mahhatškala, Hassavjurt, Derbent, Kaspiisk, Buinaksk ja Kizljar.

Haldusjaotus
Halduslikult jaguneb Dagestan 10 linnaks ja 41 rajooniks.

Poliitika
Peaminister on Atai Alijev, president Magomedsalam Magomedov.

Viited

Välislingid

Dagestani valitsus

Venemaa vabariigid
Inguššia

Inguši Vabariik ehk Inguššia on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas.

Moodustati 4. juulil 1992 Tšetšeeni-Inguši ANSV lääneosast.

Haldusjaotus 
Vabariigi koosseisus on järgmised vabariikliku alluvusega linnad ja rajoonid:

Linnad 
 Karabulak
 Magass
 Malgobek
 Nazran

Rajoonid 
 Džairahhi rajoon (Джайрахский район)
 Malgobeki rajoon (Малгобекский район)
 Nazrani rajoon (Назрановский район)
 Sunža rajoon (Сунженский район)

Ajalugu 
 Tšetšeeni-Inguši ANSV

Oktoobrist 2008 juunini 2019 oli president Junus-bek Jevkurov, kes vahetas välja Murat Zjazikovi (oli ametis alates 2002. aastast).

Rahvastik 
77,3% elanikest on ingušid, 20,4% tšetšeenid. Venelasi on 1,2%.

Venemaa Föderaalse Statistikateenistuse andmetel oli Inguššia 2009. aasta 1. jaanuari seisuga Venemaa tihedaimalt asustatud regioon Moskva oblasti järel, rahvastiku tihedusega 140 inimest ruutkilomeetril.

Varasem elanike arv: 468 000 (2002).

Viited

Välislingid 
 Inguši Vabariigi ametlik koduleht (vene keeles)
 Igor Taro:  Uus Kaukaasia konflikt vindub Inguššia ümber, Postimees, 18. november 2008
 Jaanus Piirsalu. Inguši õiguskaitsjad: eriteenistused röövisid aastaid avalikult inimesi, EPL, 6. detsember 2008
 Jaanus Piirsalu. Veritasu Inguššias: üks tapmise ja sugulaste kättemaksu lugu EPL, 27. detsember 2008

Venemaa vabariigid
Stavropoli krai

Stavropoli krai on administratiivne piirkond Venemaa Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas. Krai piirneb Rostovi oblasti, Krasnodari krai, Kalmõkkia, Karatšai-Tšerkessia, Kabardi-Balkaaria, Põhja-Osseetia, Tšetšeenia ja Dagestaniga.

Suuremad linnad on Stavropol, Pjatigorsk, Nevinnomõssk, Kislovodsk, Jessentuki, Mineralnõje Vodõ, Georgijevsk ja Budjonnovsk.

Haldusjaotus 
Krai koosseisus on järgmised rajoonid:
 Aleksandrovskoje rajoon (Александровский район)
 Andropovi rajoon (Андроповский район)
 Apanassenkovskoje rajoon (Апанасенковский район)
 Arzgiri rajoon (Арзгирский район)
 Blagodarnõi rajoon (Благодарненский район)
 Budjonnovski rajoon (Буденновский район)
 Georgijevski rajoon (Георгиевский район)
 Gratševka rajoon (Грачевский район)
 Ipatovo rajoon (Ипатовский район)
 Izobilnõi rajoon (Изобильненский район)
 Kirovi rajoon (Кировский район)
 Kotšubejevskoje rajoon (Кочубеевский район)
 Krasnogvardeiskoje rajoon (Красногвардейский район)
 Kurskaja rajoon (Курский район)
 Levokumskoje rajoon (Левокумский район)
 Mineralnõje Vodõ rajoon (Минераловодский район)
 Neftekumski rajoon (Нефтекумский район)
 Novoaleksandrovski rajoon (Новоалександровский район)
 Novoselitskoje rajoon (Новоселицкий район)
 Petrovski rajoon (Петровский район)
 Predgornõi rajoon (Предгорный район)
 Sovetski rajoon (Советский район)
 Stepnoje rajoon (Степновский район)
 Špakovskoje rajoon (Шпаковский район)
 Trunovskoje rajoon (Труновский район)
 Türkmeeni rajoon (Туркменский район)

Rahvastik 
1. septembril 2007 oli krai arvestuslik rahvaarv 2 702 700. 2011. aasta 1. jaanuaril 2 785 327.

2010. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Stavropoli krai elanikest venelased 80,11%, armeenlased 5,79%, dargid 1,77%, kreeklased 1,20%, mustlased 1,11%, ukrainlased 1,09%, nogaid 0,79%, aserid 0,64%, karatšaid 0,56%, turkmeenid 0,54%, tšetšeenid 0,43%, tatarlased 0,42% ja türklased 0,37%.

Vaata ka 
 Põhja-Kaukaasia krai
 Ordžonikidze krai

Viited

Välislingid 

Venemaa kraid
Taga-Kaukaasia SFNV

Taga-Kaukaasia föderatsiooni ametlik nimi oli algselt, asutamisest 12. märtsil 1922 kuni 13. detsembrini 1922 Taga-Kaukaasia Sotsialistlike Nõukogude Vabariikide Föderatiivne Liit (T-K SNVFL); kuni 1936. aastani aga Taga-Kaukaasia Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik (T-K SFNV). 

1922. aastal Thbilisis rajatud föderatsioon ühendas Gruusia, Armeenia ja Aserbaidžaani NSV-d. Taga-Kaukaasia SFNV oli Nõukogude Liidu asutajaliige (30. detsembril 1922). Föderatsioon likvideeriti 1936. aastal, kui Nõukogude Liidus kehtestati uus, nn stalinlik konstitutsioon. Taga-Kaukaasia SFNV koosseisus olnud NSV-d kuulusid sellest alates liiduvabariikidena Nõukogude Liidu koosseisu.

Riigijuhid
T-K SNVFL Liidunõukogu

1922  Nariman Narimanov (Aserbaidžaani NSV) + Polikarp Mdivani (Gruusia NSV) + Aleksandr Mjasnikjan (Armeenia NSV)

T-K SFNV Täitevkomitee esimehed

1922–1927 Mihheil Tšhakaia (Gruusia NSV)
1922–1929 Samed Aga Agamali oğlu Alijev (Aserbaidžaani NSV)
1922–1925 Sarkis Ambartsumjan (Armeenia NSV)

T-K SFNV kommunistlike parteide KK I sekretärid

Vaata ka
 Taga-Kaukaasia
 Augustimäss

Nõukogude Liidu liiduvabariigid
Armeenia ajalugu
Aserbaidžaani ajalugu
Gruusia ajalugu
Uus-Hispaania asekuningriik

Uus-Hispaania asekuningriik (hispaania Nueva España) sai alguse Mehhiko vallutamisega Hernán Cortési poolt aastatel 1519–1521. Vallutatud territooriumist loodi asekuningriik 1535 ning sellega rajas Hispaania oma esimese asunduse väljaspool Kuubat ja Hispañola saart.

Uus-Hispaania alla kuulus kogu Hispaania Ameerika Panamast põhja pool. Kuid see lagunes, kui Mehhiko sai iseseisvaks. Mehhiko iseseisvumine sai alguse Miguel Hidalgo y Costilla algatatud revolutsiooniga aastal 1810.

Asekuningriiki juhtis asekuningas. Asekuninga puudumisel (ainult asekuningas määrati ametisse Hispaania kuninga poolt, ja see võis vahel aega võtta) tegi seda Audiencia. Audiencia (või Audencia) oli valitsuskohus, mis koosnes kohtunikest, süüdistajast ja teistest ametnikest, kes töötasid asekuninga, kindralkapteni või presidendi juhtimisel.

Vaata ka 
 Uus-Hispaania asevalitsejate loend
 Hispaania-Florida
 Hispaania-Louisiana

Ameerika ajaloolised piirkonnad
Ameerika ajaloolised riigid
Mehhiko ajalugu
Hispaania uusaeg
Portugali koloniaalimpeerium

Portugali koloniaalimpeerium

Portugali koloniaalimpeeriumi aluseks sai 1494. aastal sõlmitud Tordesillase leping, mis andis kõik mittekristlikud alad lepingus määratud eraldusjoonest idas Portugalile ja kindlustas Hispaaniale kontrolli sellest eraldusjoonest läände jäänud mittekristlike alade üle. See võimaldas ära hoidas ka kahe koloniaalimpeeriumi vahelisi suuremaid territoriaalvaidlusi.

Portugali endised ja praegused koloniaalvaldused on:

Madeira (1419 kuni tänaseni) 
Assoorid (1431 kuni tänaseni) 
Portugali Guinea (Guinea-Bissau) (1446/1879–1974) 
Roheneemesaared (Cabo Verde)(1462–1975) 
São Tomé ja Príncipe (1485–1975) 
Brasiilia (1500–1822)
Rio de Janeiro
Minas Gerais
São Paulo
Santa Catarina
Rio Grande do Sul
Espírito Santo
Goiáz
Bahia
Sergipe
Pernambuco
Piauí
Maranhão
Rio Negro
Pará
Mato Grosso
Mosambiik (1505–1975)
Sokotra (1506–1511) 
Portugali India
Goa (1510–1961)
Calicut (1510–1616)
Bombay (1530–1664)
Diu (1535–1961)
Hugli (1537–1640)
Sūrat (1540–1615)
Daman (Damão) (1558–1961)
Bhatkal (1560–1637)
Masulipatam (1570–1605)
Malaka (Malaisia) (1512–1641) 
Maluku saared (Indoneesia) (1512–1621) 
Tseilon (Sri Lanka) (1518–1644) 
Portugali Timor (Ida-Timor) (1520–1975) 
Jaava (1522–1596)
Portugali Hiina
Ningbo (1533–1545) 
Fuzhou (1547–1549) 
Macau (Aomen) (1557-1974/1999) 
Hormuz (Zāhedān, Iraan) (1515–1622) 
Nagasaki (Jaapan) (1570–1637)
Bahrein (1515–1622) 
Masqat (Omaan) (1550–1650)
Angola (1574–1975)

 
Portugali kuningriik
Hispaania koloniaalimpeerium

Hispaania koloniaalimpeerium oli Hispaania kuninga ja Hispaania asumaad mis vallutati 16. – 17. sajandil.

Ajalugu
Christopher Columbuse avastusretke järel, kes 1492. aastal ületas Kastiilia (Hispaania) lipu all Atlandi ookeani ja jõudis Ameerikasse toimus 16. sajandi esimesel poolel aktiivne Ibeeria poolsaare riikide (Hispaania ja Portugali) poolt Põhja-, Kesk-, Lõuna-Ameerika ja Aasia alade avastamine, vallutamine ja koloniseerimine

16. sajandi alguses vallutasid Hispaania konkistadoorid, asteekite, maiade, inkade riigid.

Hispaania koloniaalimpeeriumi aluseks sai 1494. aastal sõlmitud Tordesillase leping, mis andis kõik mittekristlikud alad lepingus määratud eraldusjoonest läänes Hispaaniale ja kindlustas Portugalile kontrolli sellest eraldusjoonest itta jäänud mittekristlike alade üle. See võimaldas ära hoidas ka kahe koloniaalimpeeriumi vahelisi suuremaid territoriaalvaidlusi.

Hispaania valdused 

 Kanaari saared (1404–1420, 1479 kuni tänapäev)
 Melilla (1497 kuni tänapäev)
 Uus-Hispaania asekuningriik (1521–1821)
 Kuuba kindralkaptenaat (1511–1898)
 Santo Domingo (Hispaniola) kindralkaptenaat (1492–1795, 1809–1821,1861–1865)
 Louisiana kindralkaptenaat(1763–1800)
 Florida (1513–1763, 1783–1821)
 Jamaica (1509–1655)
 Puerto Rico (1512–1898)
 Guadalajara presidentuur
 Yucatáni intendents
 Oaxaca intendents
 Guadalajara intendents
 Uus-Mehhiko intendents 
 Vieja California intendents 
 Uus-California intendents 
 Sonora intendents 
 Durango intendents 
 Guadalajara intendents 
 Vera Cruzi intendents 
 San Luis Potosi intendents 
 Valladolidi intendents 
 Zacatecasi intendents 
 Mehhiko audiencia
 Hispaania Portugal (1586–1640)
 Mariaani saared (1521/1668–1898) 
 Karoliini saared (1527–1899) 
 Marshalli saared (1529–1898) 
 Peruu asekuningriik (1533–1824)
 Cuzco presidentuur (audiencia)
 Lima audiencia
 Tšiili kindralkaptenaat
 Galápagose Saared (1535) 
 Juan Fernándeze saarestik (1563) 
 Filipiinid (1570–1898) 
 Ceuta (1580 kuni tänapäev) 
 Uus-Granada asekuningriik (1739–1819)
 Caracase kindralkaptenaat 
 Santa Fé audiencia 
 Guatemala kindralkaptenaat 
 Quito presidentuur 
 Río de la Plata asekuningriik (1776–1816)
 Buenos Airese audiencia 
 Charcase Presidentuur (audiencia) 
 Hispaania Guinea (1778–1827, 1884–1968)
 Río Muni 
 Fernando Póo 
 Annobón 
 Hispaania Sahara (1509–1524, 1860–1976) 
 Ifni (1476–1524, 1860–1970) 
 Lihavõttesaar (1770) 
 Hispaania Maroko (1912–1956)

Vaata ka
Portugali koloniaalimpeerium

Hispaania uusaeg
Ameerika ajalugu
Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi

Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi piirkond (ka Ratša-Letšhumi ja Alam-Svanethi) on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Gruusias.

Piirkonna ISO 3166 kood on GE-RL.

Haldusjaotus
Piirkond jaguneb halduslikult neljaks rajooniks:
Ambrolauri rajoon
Lentehhi rajoon
Oni rajoon
Tsageri rajoon

Vaata ka
 Svanethi

Gruusia piirkonnad
Khuthaisi

Khuthaisi (varasem, ebasoovitatav eestikeelne nimekuju Kutaissi) on linn Gruusia lääneosas Rioni jõe ääres kohal, kus jõgi jõuab mägedest tasandikule. 

Linna elanike arv oli 147 635 (2014). See on suuruselt teine linn Gruusias, Imerethi keskus ning Lääne-Gruusia majanduslik ja kultuuriline keskus.

Alates 2012. aastast paikneb Khuthaisis Gruusia parlament.

Nimi 

Linna nimi on tuletatud gruusia sõnast khuata ('kivine').

Khuthaisi nimi on inglise keeles Kutaisi või Khuthaisi, leedu keeles Kutaisis, 
prantsuse keeles Koutaïssi, saksa keeles Kutaissi ja vene keeles Кутаиси.

Majandus

Khuthaisi on tähtis liiklussõlm ja tööstuskeskus. 
Linnas toodetakse spetsiaalseid veoautosid mägiteede jaoks, väiketraktoreid, siidi, nahka, jalatseid, keemiatööstuse tooteid.

Rioni jõel, selle lisajõel Ladžanural ja Inguri jõel töötavad hüdroelektrijaamad.

Kultuur

Linnas on mitu kõrgkooli (sealhulgas ülikool). 

Khuthaisi gümnaasiumis, mis ehitati 1840, on õppinud luuletajad Akaki Tseretheli, Galaktion Tabidze ja Vladimir Majakovski, keeleteadlane Nikolai Marr ning psühholoog Dmitri Uznadze. Hoones on praegu Majakovski-nimeline keskkool. 

Linnas on ajaloo-etnograafiamuuseum, helilooja Zakaria Paliašvili majamuuseum, kunstimuuseum.

Linna keskväljakul on Lado Meshišvili nimeline draamateater. Linnas on ka Zakara Paliašvili nimelise Thbilisi ooperiteatri filiaal, nukuteater ja Gruusia Filharmoonia filiaal.

Ajalugu

Khuthaisist on teateid 6.–2. sajandist eKr Kolchise riigi ajast. Ta on olnud Gruusia riigi (10. sajandist kuni 1122. aastani) ja Imerethi kuningriigi (15.–19. sajand) pealinn.

Vaatamisväärsused

Ida-Gruusiast Lääne-Gruusiasse Khuthaisini viiva Imerethi maantee ääres on Surami aheliku nõlvadel asuvad külad. 

Linna kohal kõrgub Gabašvili mägi. Sellelt avaneb vaade Khuthaisi vanade majade punastest tellistest katustele, mis on ümbritsetud rohelusega, sildadele ja valget värvi uuselamurajoonidele. 

Linnas asuvad 10. sajandist kuni 11. sajandi algusest pärit Bagrati katedraali ehk kuningas Bagrat III kiriku varemed.

Bussijaama viiva tee ääres on Kuulsuse memoriaal, mis koosneb kolmest kompositsioonist: "Ema lein", "Viinapuud õitsevad jälle" ja "Võidusõnumi tooja". Nende autor on Merab Berdzenešvili. 
 
Linna lähedal, madalatel metsaga kaetud mägedel on Gelati klooster, mis rajati 12. sajandi alguses. Seal asus ka Gelati Akadeemia (asutatud 12. sajandi alguses), keskaegne ülikool.

Vaata ka
Khuthaisi rahvusvaheline lennujaam

Viited

Gruusia linnad
Guria

Guria on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Gruusias. 

Piirkonna ISO 3166 kood on GE-GU.

Haldusjaotus
Regioon jaguneb kolmeks rajooniks:
Lantšhuthi rajoon
Ozurgethi rajoon
Tšohhatauri rajoon

Välislingid
Guria regiooni tutvustav lehekülg

Gruusia piirkonnad
Gruusia ajaloolised piirkonnad
Mtshetha-Mthianethi

Mtshetha-Mthianethi piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Gruusias. 

Piirkonna ISO 3166 kood on GE-MM.

Haldusjaotus
Regioon jaguneb halduslikult 
Dušethi rajoon
Kazbegi rajoon
Mtshetha rajoon
Thianethi rajoon
Ahhalgori rajoon (end Leningori rajoon; asub Lõuna-Osseetia alal)
Samegrelo–Zemo Svanethi

Samegrelo–Zemo Svanethi piirkond (ka Samegrelo–Ülem-Svanethi) on Gruusia 1. järgu haldusüksus (piirkond). 

Piirkonna ISO 3166 kood on GE-SZ.

Haldusjaotus
Regioon jaguneb kaheksaks rajooniks ning kaheks rajooni staatuses linnaks:
Phothi
Zugdidi

Abaša rajoon
Hobi rajoon
Martvili rajoon
Mestia rajoon
Senaki rajoon
Zugdidi rajoon
Tsalendžihha rajoon
Tšhorotsku rajoon

Vaata ka
 Samegrelo (Megreelia) 
 Svanethi

Gruusia piirkonnad
Kahhethi

Kahhethi piirkond on idapoolseim Gruusia piirkondadest.

Piirkonna ISO 3166 kood on GE-KA.

Loodus

Haldusjaotus
Piirkond jaguneb halduslikult kaheksaks rajooniks:

Vaata ka
 Pankisi kuru

Välislingid 

Gruusia piirkonnad
Gruusia ajaloolised piirkonnad
Khvemo Kharthli

Khvemo Kharthli piirkond (ka Alam-Kharthli) on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Gruusias.

Piirkonna ISO 3166 kood on GE-KK.

Haldusjaotus
Regioon jaguneb halduslikult kuueks rajooniks ja üheks rajooni staatuses linnaks:
Rusthavi
Bolnisi rajoon
Dmanisi rajoon
Gardabani rajoon
Marneuli rajoon
Thethri Tskaro rajoon
Tsalka rajoon

Vaata ka
Kharthli

Viited

Gruusia piirkonnad
Samtshe-Džavahhethi

Samtshe-Džavahhethi piirkond on Gruusia 1. järgu haldusüksus (piirkond). 

Piirkonna ISO 3166 kood on GE-SJ.

Haldusjaotus
Regioon jaguneb halduslikult kuueks rajooniks:
Adigeni rajoon
Ahhalkhalakhi rajoon
Ahhaltsihhe rajoon
Aspindza rajoon
Bordžomi rajoon
Ninotsminda rajoon

Gruusia piirkonnad
Šida Kharthli

Šida Kharthli piirkond (ka Sise-Kharthli) on Gruusia 1. järgu haldusüksus (piirkond). 

Piirkonna ISO 3166 kood on GE-SK.

Tema põhjaossa jääb suurem osa end iseseisvaks kuulutanud Lõuna-Osseetia territooriumist. Piirkonna pindala on 6200 km², millest Gruusia kontrolli all on 4807,7 km².

Haldusjaotus
Piirkond jaguneb üheks rajooni õigustes linnaks (Gori) ja viieks rajooniks:
Gori rajoon
Hašuri rajoon
Kaspi rajoon
Khareli rajoon
Džava rajoon (asub Lõuna-Osseetia alal)

Vaata ka
 Kharthli

Gruusia piirkonnad
Laos

Laos, ametlikult Laose Demokraatlik Rahvavabariik (lao keeles ສາທາລະນະລັດ ປະຊາທິປະໄຕ ປະຊາຊົນລາວ, Sathalanalat Paxathipatai Paxaxôn Lao) on merepiirita sotsialistlik riik Kagu-Aasias Indohiina poolsaarel. Piirneb Kambodža, Vietnami, Tai, Myanmari ja Hiinaga.

Laos oli 1949. aastani Prantsusmaa protektoraat Prantsuse Indohiinas.

1354. aastal rajati praeguse Laose alale Lan Xangi kuningriik.

Haldusjaotus 
Laos jaguneb halduslikult 17 provintsiks ja pealinna prefektuuriks:

Provintsid jagunevad 140 ringkonnaks, mis jagunevad rohkem kui 11 000 vallaks.

Vaata ka
 Laose riigipeade loend
 Laose jalgpallikoondis

Viited

Riigid
Aasia maad
Saalihoki

Saalihoki (algne termin saalibändi on ebasoovitatav) on siseruumides mängitav maahokisarnane võistkondlik sportmäng. Kaks võistkonda võistlevad teineteise vastu plastist hokikeppidega eesmärgiga lüüa kerge aukudega plastpall vastasvõistkonna väravasse.

Saalihoki sai alguse koolidest ja on lisaks võistlusspordile populaarne harrastussport. Suurima populaarsuse on mäng saavutanud Soomes, Rootsis ja Šveitsis. Populaarsus kasvab jätkuvalt nii Euroopa riikides kui ka Aasias (Singapur, Jaapan, Taiwan).

Maailmameistrivõistlusi on peetud alates 1996. aastast. Nii meeste kui ka naiste maailmameistrivõistlusi peetakse iga kahe aasta järel, paarisaastatel meeste, paaritutel naiste MM. 2008. aastal mängis Eesti koondis esimest korda saalihoki A-divisjoni maailmameistrivõistlustel, mis korraldati Tšehhis 6.–14. detsembril.

Reeglid
Saalihokipall on tühi õhuline 26 auguga plastist pall läbimõõduga 72 millimeetrit. Palli suurim lubatud kaal on 23 grammi
Väljaku mõõtmed on 40×20 meetrit. Väljakut ümbritseb 50 cm kõrgune ümarate nurkadega piire
Värava mõõdud on 160×115 cm, sügavus 65 cm. Värava ees on väravavahiala, kus võib viibida ainult väravavaht
Mängukepp on valmistatud plastist, klaasplastist või muust sünteetilisest materjalist. Väravavaht ei tohi mängukeppi kasutada
Võistkonnast on väljakul 5 mängijat ja väravavaht 
Mänguaeg: 3×20 minutit (kaks 10-minutilist vaheaega)
Mängu eesmärk on lüüa pall vastasvõistkonna väravasse. Rohkem väravaid löönud võistkond on võitja

Eesti saalihoki
Eestis on umbes 1400 saalihokimängijat. Kõrgeim liiga on Meistriliiga.

Vaata ka
Eesti saalihokikoondis
Eesti naiste saalihokikoondis
Tänavahoki
TVK Leegid

Välislingid

Rahvusvaheline Saalihoki Föderatsiooni koduleht (inglise keeles)
Saalihoki MM 2008

 
Pallimängud
Põhja-Korea haldusüksused

Põhja-Korea haldusjaotus

Provintsid (do) 

Chagang (Chagang-do)
Lõuna-Hamgyŏng (Hamgyong-namdo)
Põhja-Hamgyŏng (Hamgyong-bukto)
Lõuna-Hwanghae (Hwanghae-namdo)
Põhja-Hwanghae (Hwanghae-bukto)
Kangwŏn (Kangwŏn-do)
Lõuna-P'yŏngan (P'yongan-namdo)
Põhja-P'yŏngan (P'yongan-bukto)
Yanggang (Yanggang-do)

Eristaatusega linnad (si) 

Kaesŏng 
Najin (Najin Sŏnbong-si)
Namp'o 
P'yŏngyang

Põhja-Korea geograafia
Haldusjaotus riigiti