joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Teadlane

Teadlane on teadustööd tegev, teaduse alal tegutsev inimene, uurija, õpetlane.

Teadlaseks nimetatakse tavaliselt seda, kellel on teaduskraadi või teaduslikke publikatsioone või kes töötab teadlase ametikohal.

Teadlast võidakse nimetada ka teadustöötajaks või  uurijaks.

Teadlase tegevus- või teadusala järgi võidakse kasutada liigitamist humanitaarteadlasteks, reaal- ehk loodusteadlasteks ja tehnikateadlasteks.

Tehnikateadlaste puhul omakorda võidakse eristada inseneriteaduste esindajaid (kuigi nad otseselt inseneridena ei tööta).

Vaata ka
polümaat

Viited

Välislingid

Elukutsed
Üliõpilane

Üliõpilane (kõnekeeles ka tudeng) on ülikoolis või muus kõrgkoolis õppiv inimene.

Üliõpilaseks saadakse immatrikuleerimise kaudu ja üliõpilaseks olemine lõpeb ülikooli või muu kõrgkooli lõpetamise tõttu  või muul põhjusel eksmatrikuleerimisel.

Vaata ka

kraadiõppur
õpilane
üliõpilasliikumine
üliõpilasorganisatsioon

Ülikool

he:תלמיד
Lause kõrvalliikmed

Lause kõrvalliikmed on sihitis, öeldistäide, määrus ja täiend.  

Nii lause pea- kui ka kõrvalliikmete määratlemisel lähtutakse moodustaja sõnaliigist, grammatilise seose tüübist ning moodustaja konkreetsest grammatilisest vormist.

Sihitis, öeldistäide ja määrus on verbi seotud laiendid, mis tähendab, et nende olemasolu ja vorm sõltub tegusõna tähendusest. Nende vahel on rektsiooniseos. Mõned määrused võivad olla ka verbist sõltumatud omadus- ja määrsõna laiendid. Täiend aga ei sõltu tegusõnast kunagi, ta on nimisõnafraasi laiendosa.

Sihitis
Sihitis ehk grammatiline objekt on verbi laiend, mis näitab, kellele või millele on tegevus sihitud, ning vastab küsimusele keda? mida? kelle? mille? kes? mis? 
 
Nt Ma kohtasin sõpra. Ostsin poest suure leiva. Loe see raamat läbi.

Öeldistäide
Öeldistäide ehk predikatiiv on verbi olema laiend, mis näitab, kes, mis või missugune on alusega tähistatu. 

Nt Laps on haige. Härra Tamm on kunstnik. Inimesi on häid ja halbu.

Määrus
Määrus ehk adverbiaal on verbi, omadus- või määrsõna laiend, mis pole alus, sihitis ega öeldistäide. 

Nt Käisin poes. Juku rääkist juhtunust emale. Poiss vaatas teda nukralt.

Täiend
Täiend ehk atribuut on nimisõna laiend, mis väljendab nimisõnaga tähistatu tunnust.

Nt Riie on täpselt poolteist meetrit lai. Kõik nad olid tudengid. Üks pikk tumedapäine mees.

Vaata ka
Lauseliige

Lause pealiikmed

Kasutatud kirjandus
Erelt, M., Kasik, R., Metslang, H., Rajandi, H., Ross, K., Saari, H., Tael, K., Vare, S. 1993. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn, 1993

Erelt, M., Erelt, T, Ross, K. Eesti keele käsiraamat. Tallinn, 2000

Süntaks
Ave Nahkur

Ave Nahkur (sündinud 19. jaanuaril 1962) on eesti naivismi viljelev kunstnik. 

Lõpetas Tallinna Kopli Kunstikeskkooli keraamika erialal. Ta on tuntuks saanud peamiselt "Meie kü­la ei­te­de" maa­li­de­ga, kuid illustreerinud ka raamatuid.

2007. aastal tehti Nahkurist ja tema maalidest dokumentaalfilm "Elulood". Tema töid võis näha Reformierakonna 2009. aasta kalendris. Tema maale eksponeeritakse Hiiu Õlletoas ja endises Raudoja kõrtsis.

2016. aastast elas ja maalis Nahkur Kanaaride La Gomera saa­rel. Sealsest elust on ta kirjutanud ja illustreerinud reisiraamatu "Meie küla eided La Gomeral : üks muhe reisiraamat" (Tallinn : Hea Lugu 2017). 

2019. aastal kolis Ave Nahkur Hispaaniast Eestisse tagasi (elab Viljandis). Sama aasta 14. jaanuaril esilinastus ETVs temast tehtud dokumentaalfilm "Eesti lood: Kliimapagulased".

Näitused

Isikunäitused 

 13. detsember 1999 – jaanuar 2000 – "Meie küla eided valmistuvad millenniumiks". Sebra galerii
 1. juuli – 1. august 2014 – “Meie küla eided”. Pärnu, Villa Artis
 juuni – september 2019 – "Lumehelmekese teekond Viljandist La Gomerale". Viljandi, Kondase Keskus

Grupinäitused 

 2. september 2010 – 15. september 2010 – "Kadri Kaerma ja külalised. Vibalik 25". Tallinn, Vabaduse galerii

Isiklikku 
Ave Nahkuri elukaaslaseks on Imre Toltsberg. Tema noorem poeg Rudolf Toltsberg on muusik

Vaata ka
 Raudoja kõrts

Viited

Kirjandus
 Mervi Marttila. "Paranenud ravist hoolimata". Kirjastus Kunst 2008. ISBN 9789949437221
 Krista Kivisalu, Sandra Urvak. "Meie küla eided peavad pidu: üks muhe kokaraamat: külas Ave Nahkuril", Ajakirjade Kirjastus, illustratsioonid: Ave Nahkur, 2011, ISBN 9789949476473

Välislingid
 Greta Kaupmees.  Kunstnik Ave Nahkur ja muud loomad. Eesti Päevaleht. 11. juuli 2001
 Rainer Kerge.  Ave Nahkur: eitedes on ikka viha ja jonni. Õhtuleht. 10. juuni 2006
 Anne-Ly Lehtla. Ave Nahkuri külaeided toimetavad Kondases. Sakala. 20. juuli 2006
 Jaanus Kulli. Naivist Ave Nahkur: "Tean, et ma pole Picasso. Et tõmban ühe kriipsu ja küsin selle eest miljoni." Õhtuleht. 22. august 2009
 Portreesaade "Tähelaev" Ave Nahkurist. Eesti Televisioon. 13. september 2009
 Ave Nahkuri kunsti kohvik Piibe maanteel

Eesti kunstnikud
Sündinud 1962
Lembitu Kuuse

Lembitu Kuuse (11. september 1950 Rakvere – 14. jaanuar 2017 Tartu) oli eesti spordiajakirjanik ja matemaatik.

Ta lõpetas aastal 1969 kuldmedaliga Rakvere 1. Keskkooli ja aastal 1974 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna rakendusmatemaatika eriala. Aastatel 1974–1988 töötas ta õppejõuna Tartu Riikliku Ülikooli spordifüsioloogia kateedris (õpetas spordimatemaatikat, nt spordimetroloogiat ).

Aastast 1988 töötas Kuuse Eesti Televisioonis, 1988–1993 oli ta ETV Tartu korrespondent ning aastast 1993 Eesti Rahvusringhäälingu sporditoimetuse vastutav toimetaja, saatejuht ja reporter (2014 ka juhataja kohusetäitja). 1981–1993 oli ta paralleelselt ka Tartu maratoni infotalituse juht ning aastast 1999 suusatamise MK Otepää etapi korralduskomitee liige.

Kuuse vahendas aastast 1988 Eesti Raadios ning aastast 1992 Eesti Televisioonis ka olümpiamänge ja muid rahvusvahelisi suurvõistlusi.

Tunnustus
2005 – Valgetähe V klassi teenetemärk
2012 – Kuldmikrofon
2012 – Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (kirglike kommentaaride, säravate sõnastuste ja asjatundliku ajakirjaniku töö eest)
2015 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk
2015 – Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali elutööpreemia (televisiooni raudvara – võitude ja kaotuste edastaja, kelle häält tunneb iga eestimaalane ning kelle emotsionaalsed ja kaasakiskuvad reportaažid on hullutanud spordisõpru mitu kümnendit)

Viited

Välislingid 
 Suri legendaarne spordireporter Lembitu Kuuse
 Lembitu Kuuse: amet hakkab juba aastatega selgeks saama
 

Eesti spordiajakirjanikud
Eesti matemaatikud
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1950
Surnud 2017
Leiboristlik Partei

Leiboristlik Partei (Labour Party, eesti keeles ka Tööerakond, Tööpartei) on vasaktsentristlik Briti partei. 

Partei asutati 1900. aastal. Enamusvalitsuse moodustasid leiboristid esmakordselt 1945. aastal.

Leiboristid olid Suurbritannias võimul alates 1997. aastast, mil peaministriks tõusis Tony Blair, kuni 2010. aastani. Aastatel 2007–2010 oli parteijuht tollane peaminister Gordon Brown.

Leiboristlikku Parteid on nimetatud ka Uueks Tööparteiks (inglise keeles New Labour), mis on pärit 1997. aasta valimisloosungist "New Labour, New Britain" (vaba tõlge: "Uus Tööpartei, Uus Britannia").

25. septembril 2010 valiti partei esimeheks Ed Miliband. Pärast kaotust 2015. aasta valimistel astus Ed Miliband 8. mail 2015 tagasi. Partei esimehe kohusetäitjaks sai Harriet Harman. 2015. aasta 12. septembrist kuni 2020. aasta 4. aprillini juhtis erakonda Jeremy Corbyn. Alates 2020. aasta 4. aprillist on erakonna esimeheks Keir Starmer.

Suurbritannia parteid
Uno Plank

Uno Aleksander Andreas Plank (aastani 1936 Uno Aleksander Andreas Blank; 22. juuni 1902 Rõngu vald, Rõngu kihelkond, Eesti – 21. aprill 2001 Rockville, Maryland, USA) oli eesti vaimulik.

Elulugu 
Õppis Tartu Reaalkoolis. Oli 1919–1920 Vabadussõjas. 

Õppis Tartu Ülikoolis 1922–1923 matemaatikat, 1923–1937 (vaheaegadega) usuteadust, töötas samal ajal Tartu linnavalitsuses. Oli prooviaastal Kambja koguduses. Ordineeriti 5. juunil 1938 pastoriks.

Oli 1938–1939 vikaarõpetaja Suure-Jaanis ja Jõhvis (sel ajal, mil praost Jaak Varik oli kiriku hooldaja). 1939–1944 oli Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. 16. juunil 1940 valiti ta Vastseliina koguduse õpetajaks (enne oli olnud õpetaja kohusetäitja) .

Põgenes 1944. aastal Saksamaale. Pidas (koos Karl Lippinguga) leeriteenistust Abwehrgruppe 326-s (Poseni ümbruses). 1950 lahkus USA-sse. Oli 1951–1952 Ameerika Calhani evangeelse luterliku koguduse õpetaja. 1953–1971 EELK Baltimore'i ja EELK Washingtoni Markuse koguduse õpetaja. Aastast 1972 emeriitõpetaja.

Tunnustus
 1998 Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlane
 2001 Kotkaristi III klassi sõjaline teenetemärk

Raamatuid
 Võru praostkonnale jõuluks 1941; Võru, 1941
 Jumala otsijad : valimik pagulaspõlve jutlusi / Uno Plank ; kaas: Rein Murre; Stockholm EVR 1960
 Teelolijad : (jutlustekogu) / Uno Plank ; kaas: Kristiina Aunver; Stockholm EVR 1971
 Koju jõudnud : (jutlustekogu) / Uno Plank ; Stockholm EVR 1975
 Mälestusi Vabadussõja päevilt / Uno Plank ; 1979
 Elu pärast elu : [jutluste kogu] / Uno Plank ; Baltimore 1982

Viited

Jõhvi Mihkli koguduse vaimulikud
Suure-Jaani Johannese koguduse vaimulikud
Vastseliina Katariina koguduse vaimulikud
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Kotkaristi III klassi sõjalise teenetemärgi kavalerid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Saksamaal
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1902
Surnud 2001
Web Hypertext Application Technology Working Group

Web Hypertext Application Technology Working Group (WHATWG) on veebitehnoloogiate arendamisest huvitatud inimesi koondav rühmitus. WHATWG asutati 2004. aastal ettevõtetesse Apple, Mozilla Foundation ja Opera Software kuuluvate isikute poolt.

WHATWG moodustati vastukaaluks W3C aeglasele veebistandardite arendusele ning otsusele hüljata HTML-i arendus XML-il baseeruvate tehnoloogiate kasuks.

10. aprillil 2007 tegid Mozilla Foundation, Apple ja Opera Software W3C-le ettepaneku võtta WHATWG poolt arendatud HTML5 aluseks uue HTML-i töögrupi tööle, ning nimetada loodav spetsifikatsioon nimega "HTML5". 9. mail 2007 otsustaski W3C HTML-i töögrupp nõnda toimida.

Vaata ka
 World Wide Web Consortium
 HTML5

Viited

Välislingid
 WHATWG kodulehekülg

Rahvusvahelised organisatsioonid
Veeb
August Arumäe

August Arumäe (kuni 1939 August Grünberg; 11. august 1895 Heimtali vald, Paistu kihelkond, Viljandimaa – 26. september 1976 Pärnu) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas Pärnu Aleksandri Gümnaasiumi 1916. aastal ja Tartu Ülikooli usuteaduskonna 1924. aastal. Prooviaasta pidas ta Tartu Peetri koguduses. Arumäe ordineeriti 1. jaanuaril 1925.

Ta oli Pärnu Eliisabeti 2. pihtkonna õpetaja aastatel 1925–1940, Pärnu Niguliste koguduse õpetaja 1940–1941 ja Pärnumaa praost aastatel 1930–1941. 1939. aastal oli ta Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Hooldusnõukogu liige. 

Arumäe küüditati NKVD poolt 1941. aastal. Pärast Siberist naasmist teenis ta aastatel 1958–1964 Pindi kogudust ja seejärel aastani 1969 Häädemeeste kogudust.

Arumäe oli EELK Usuteaduse Instituudi praktilise usuteaduse õppejõud. Ta on paljude 1930. ja 1940. aastatel välja antud usuõpetuse õpikutele autor või kaasautor.

Teoseid
Kuidas hindasid eestlased ja liivlased ristiusku "Läti Hindreku kroonika" järele (auhinnatöö, Tartu Ülikool, 1922) 
Kiriku ülesanded laste usulises kasvatustöös (magistritöö, Tartu Ülikool, 1934)
Hiiobi õnnistus: mälestused (Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2005)

Viited

Pärnu Eliisabeti koguduse vaimulikud
Häädemeeste Miikaeli koguduse vaimulikud
Eesti teoloogid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Ugala liikmed
Eesti represseeritud isikud
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1895
Surnud 1976
Paul Ahyi

Paul Ahyi (15. jaanuar 1930 Abomey – 4. jaanuar 2010 Lomé) oli Togo kunstnik, kirjanik ja pedagoog.

Ta omandas kunstialase hariduse Lyonis ja Pariisis.

Paul Ahyi tegeles nii maalikunsti (pastellmaali), skulptuuri, keraamika, disaini kui ka metallikunstiga. Ta lõi palju massiivseid monumentaalskulptuure, mille puhul kasutas materjalina sageli puitu, kuid ka marmorit, metalli (eelkõige messingit), betooni ja keraamilisi materjale. Puitesemete kujundamisel viljeles ta palju põletustehnikat. Ta valmistas ka reljeefe ja mosaiike.

Ta valmistas ka ehteid ja tarbeesemeid.

Paul Ahyi kujundas 1960. aastal äsja iseseisvunud Togo riigilipu. Ta osales ka Togo iseseisvusmonumendi tegemisel. Tema valmistatud skulptuure leidub mitmel pool Aafrikas ning muu hulgas New Yorgis, Pariisis, Kanadas, Lõuna-Koreas, Itaalias, Vatikanis ja Jaapanis. 

Paul Ahyi kirjutas ka luuletusi, mis ilmusid muu hulgas luulekogus "Togo, mon cœur saigne". Ta kirjutas teoseid ka kunstist ja Aafrika rahvapärandist. Ta õpetas paljudes Aafrika maades kunsti ja arhitektuuri.

Aastal 2009 nimetas UNESCO Paul Ahyi oma rahusaadikuks (UNESCO Artist for Peace).

Viited

Välislingid
 Koduleht
 Iseseisvusmonumendi pilt

Sündinud 1930
Surnud 2010
Pedagoogid
Kirjanikud
Kunstnikud
Togo inimesed
Carl Friedrich Clemens

Carl Friedrich Clemens (meistrimärk CFC; 1738 Tallinn – 9. juuli 1793 Tallinn) oli Tallinna kullassepp.

Ta ristiti 1. mail 1738, oli 1752–1758 Sven Herlingi õpilane, 1768–1793 meister, 1784–1787 Tallinna kullasseppade tsunfti vanem. Hermann Clemensi isa.

Tallinna kullassepad
Eesti kullassepad
Sündinud 1738
Surnud 1793
Sven Herling

Sven Herling (meistrimärk SH; 1701 – 1771 Tallinn) oli Tallinna kullassepp.

Ta sündis Rootsis, oli alates 1733. aastast Tallinna kullassepp ja 1753–1765 Tallinna kullasseppade tsunfti vanem. Maeti 12. septembril 1771.

Tallinna kullassepad
Eesti kullassepad
Sündinud 1701
Surnud 1771
Voldemar Lender

Voldemar Lender (18. veebruar 1876 Tallinn – 30. september 1939 Tallinn) oli eesti insener, Tallinna linnapea aastail 1906–1913.

Voldemar Lender sündis ehitusettevõtja perekonnas. Ta lõpetas 1896. aastal Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi, hiljem õppis ta Peterburi ülikooli füüsika- ja matemaatika osakonnas (1896–1897) ning Peterburi Tehnoloogia Instituudis (1897–1902). Ta oli EÜS Põhjala vilistlane. 

Töötas pärast lõpetamist aastani 1906 Tallinna vagunitehases Dvigatel. Aastal 1904 valiti ta linnanõunikuks. Aastail 1906–1913 oli ta Tallinna linnapea, juhtides samal ajal ka linnavalitsuse ehitusosakonda. 1903–1914 omas ta ehitus- ja tehnikakontorit, kus alustas enda ehitusinseneri karjääri ka Anton Uesson (töötas Lenderi büroos aastatel 1909–1912), büroo tegutses tema linnapeaks olemise ajal edasi. 

Harju Panga nõukogu liige 1919–1925.

Tema looming olid valdavalt ühe ja kahekorruselised puidust agulimajad, kuid Lenderi allkirja kannab ka mõni arhitektuurselt küpsema maja projekt (Pärnu mnt 6 üürimaja, 1908, ehitamata; Müürivahe 41, 1910; Paldiski mnt 3, 1910–11; Kaarli pst 6, 1911). Tõenäoliselt ei projekteerinud ta neid ise, vaid üksnes vormistas ja tegi ehitusjärelevalvet.

Voldemar Lenderi järgi on nime saanud Lenderi maja – 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses Tallinna äärelinnas laialdaselt ehitatud puidust üürimajatüüp.

Välislingid 
 

Eesti ehitusinsenerid
Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi vilistlased
EÜS Põhjala liikmed
Tallinna linnapead
Eesti tuletõrjujad
Tallinna Toompea Kaarli koguduse liikmed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1876
Surnud 1939
Jakob Vende

Jakob Vende VR I/3 ja II/3 (17. aprill 1890 Esna vald, Järvamaa – 26. detsember 1941 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).

Vabadussõja ajal teenis ta 4. Jalaväepolgus, hiljem 10. Jalaväerügemendis, Viru-Järva ja Valga Sõjaväeringkonna ülem. Vabastati tegevteenistusest 8. novembril 1939.

I liigi 3. järgu Vabadusristi sai ta teenete eest ja II liigi 3. järgu vahvuse eest 11. jaanuaril 1919 Kermo ja Sausti mõisa joonel toimunud lahingus. 

Arreteeriti NKVD poolt 15. juunil 1941. Suri eeluurimise ajal.

Isiklikku
Tema esimene abikaasa oli kunstiajaloolane Ella Vende, nende poeg oli insener ja koduloolane Valdeko Vende. Teisest abielust oli tema poeg tõlkija Kullo Vende.

Välislingid
Ohvitseride andmekogu 

Eesti kolonelid
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Eesti sõjaväeringkondade ülemad
Kalevi Üksiku Jalaväepataljoni ülemad
4. Üksiku Jalaväepataljoni ülemad
Vabadussõja-aegsed sõjaväeosade ülemad
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1890
Surnud 1941
Jaakko Hintikka

Kaarlo Jaakko Juhani Hintikka (12. jaanuar 1929 Vantaa – 12. august 2015 Porvoo) oli soome loogik ja filosoof. Kaitses 1956 doktori väitekirja Helsingi Ülikooli juures (matemaatika alal). Uurinud peamiselt matemaatilist ja filosoofilist loogikat. Hintikka on eelkõige käsitlenud modaalse loogikaga seotud võimalike maailmade semantikat, episteemilist loogikat, induktiivset loogikat ja loogilisse keeleteooriasse kuuluvat mänguteoreetilist semantikat.

Ta töötas muu hulgas Stanfordi Ülikoolis ja Bostoni Ülikoolis.

Tunnustus
1999 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks

Soome filosoofid
Loogikud
Sündinud 1929
Surnud 2015
Victoria Nichols Alexander

Victoria Nichols Alexander on ameerika kirjanik ja teaduskirjanik.

Ta on kirjutanud ka artikleid biosemiootika vallast.

Oma dissertatsioonis uuris Alexander juhuslikkuse ja teleoloogia vahekorda Saul Bellow, Henry James'i, Milan Kundera, Vladimir Nabokovi ja C. S. Peirce'i tekstide põhjal.

Ameerika Ühendriikide teaduskirjanikud
Saksi-Altenburgi hertsogiriik

Saksi-Altenburgi hertsogiriik (saksa Herzogtum Sachsen-Altenburg) oli hertsogiriik Saksamaal 1603–1672 ja 1826–1918, üks ernestiinide hertsogkondadest. Riiki valitses Wettini dünastia ernestiinide haru.

1572. aastast olid Altenburgi alad kuulunud Saksi-Weimari hertsogiriigi koosseisu. 1602. aastal suri Saksi-Weimari hertsog Friedrich Wilhelm I ja hertsogkonna päris tema noorem vend Johann II. 1603. aastal eraldati Saksi-Weimari hertsogkonnast Saksi-Altenburgi hertsogkond, mis anti kompensatsiooniks Friedrich Wilhelmi pojale Johann Philippile.

1672. aastal suri hertsog Friedrich Wilhelm III ning meesliinis pärijate puudumise tõttu läksid Altenburgi valdused Saksi-Gotha hertsog Ernst I kätte, kelle abikaasa oli hertsog Johann Philippi tütar ja hertsogkonna pärijanna. Saksi-Altenburgi hertsogiriigi valdused ühendati Saksi-Gotha hertsogiriigiga ning tekkis Saksi-Gotha-Altenburgi hertsogiriik.

1825. aastal suri Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog Friedrich IV ilma meessoost järglasteta. Tema valdused jagati kaheks: Gotha päris Saksi-Coburg-Saalfeldi hertsog Ernst I ning Altenburgi päris Saksi-Hildburghauseni hertsog Friedrich, kelle senised valdused liideti Saksi-Meiningeniga.

1826. aastast kuulus hertsogiriik Saksa Liitu ja 1871. aastast Saksa keisririigi koosseisu.

Hertsogkond kaotati 1918. aastal.

Saksi-Altenburgi hertsogid

Vanem liin
 1603–1639 Johann Philipp
 1639–1669 Friedrich Wilhelm II
 1669–1672 Friedrich Wilhelm III

Noorem liin
 1826–1834 Friedrich 
 1834–1848 Joseph
 1848–1853 Georg
 1853–1908 Ernst I
 1908–1918 Ernst II

Vaata ka
Saksi-Altenburgi hertsog

Saksimaa ajalugu
Saksamaa ajaloolised riigid
Saksa keisririik
Tüüringi
Lause pealiikmed

Lause pealiikmed on alus ja öeldis, mis on kõige tähtsamad lauseliikmed. Alus ja öeldis on predikatsiooniseoses.

Eesti keel 

Alus ehk subjekt on lauseliige, mis väljendab tegijat või olekus olijat. Aluseks on enamasti käändsõna nimetavas (kes?mis?) või osastavas (keda?mida?). Näiteks: Ema (kes?) küpsetab kooki. Kook (mis?) maitseb väga hea. Marti (keda?) ei olnud täna koolis.

Öeldis ehk predikaat on lauseliige, mis väljendab tegevust või olemist. Öeldiseks on enamasti tegusõna pöördeline vorm. Näiteks: Õpilane kirjutab (mida teeb?) kirjandit. Õmbleja harutas (mida tegi?) oma töö lahti. Olin kõik raamatud kokku korjanud (oli mida teinud?).

Vaata ka 
Lause kõrvalliikmed

Kasutatud kirjandus 
Erelt, M., Erelt, T, Ross, K. Eesti keele käsiraamat. Tallinn, 2000 (lk 351, 353-354, 359, 375)
Valmis, A., Valmis, L. Õigekeelsuse käsiraamat. Tallinn, 2006 (lk 163-164, 169-171)
Ehala, M. Eesti keele struktuur. 1997 (lk 223-224, 230, 241)

 Süntaks
Põhjapiirkond (Brasiilia)

Põhjapiirkond on Brasiilia suurim piirkond, mis hõlmab 45,27% riigi territooriumist. Samas on ta ka riigi kõige hõredama asustusega piirkond, rahvastiku tihedus on üksnes 0,292 in/km².

See koosneb seitsmest osariigist: Acre, Amapá, Amazonas, Pará, Rondônia, Roraima ja Tocantinsi osariik.

Loodus 

Piirkonnas on üle poole kogu maailmas allesjäänud vihmametsadest. Vihmametsad on kõige liigirikkaim bioom. Amazonase vihmametsad on tohutu bioloogilise mitmekesisusega. Nendes elab 1/3 kogu maailmas elavatest liikidest. Piirkond on koduks 2,5 miljonile putukaliigile, kümnetele tuhandetele taimeliikidele ja paarile tuhandele linnu- ja imetajaliigile.

Rahvastik 

Suurimad linnad:

Brasiilia geograafia
Saksi-Eisenbergi hertsogiriik

Saksi-Eisenbergi hertsogiriik (saksa Herzogtum Sachsen-Eisenberg) oli hertsogiriik Saksamaal 1680–1707, üks Ernestiinide hertsogkondadest. Riiki valitses Wettini dünastia Ernestiinide haru.

1675. aastal suri Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog Ernst I ja tema seitse poega asusid koos hertsogkonda valitsema. 1680. aastal jagasid vennad oma valdused; vanuselt viies poeg Christian sai Eisenbergi linna ning Ronneburgi ja Roda ja Camburgi ametkonnad. Temast sai esimene Saksi-Eisenbergi hertsog.

Christian suri 1707. aastal ilma järglasteta ning tema valdused jagati ta vendade ja nende järglaste vahel.

Saksi-Eisenbergi hertsog
 1680–1707 Christian

Vaata ka
Saksi-Eisenbergi hertsog

Saksimaa ajalugu
Saksamaa ajaloolised riigid
Saksi-Jena hertsogiriik

Saksi-Jena hertsogiriik (saksa Herzogtum Sachsen-Jena) oli hertsogiriik Saksamaal 1672–1690, üks Ernestiinide hertsogkondadest. Riiki valitses Wettini valitsejasoo Ernestiinide haru.

Saksi-Jena hertsogkond loodi 1672. aastal Saksi-Weimari hertsogi Wilhelm IV neljanda poja Bernhardi jaoks.

Bernhardi poja Johann Wilhelmi surma järel 1690. aastal liideti Saksi-Jena alad taas Saksi-Weimari hertsogkonnaga.

Saksi-Jena hertsogid
 1672–1678 Bernhard
 1678–1690 Johann Wilhelm

Vaata ka
Saksi-Jena hertsog

Saksimaa ajalugu
Saksamaa ajaloolised riigid
Kaitseliidu malevapealike loend

...

1940. aastal
Harju malev: major Kristjan Saar
Järva malev: kolonelleitnant Karl Prees
Lääne malev: major Anders Lindkvist
Narva malev: major Ernst Soomuste
Petseri malev: kolonelleitnant Hugo Ploomipuu
Pärnu malev: kolonelleitnant Jaan Lugus
Pärnumaa malev: kolonelleitnant Tõnis-August Avingo
Saare malev: kolonelleitnant Oskar Särev
Sakalamaa malev: kolonelleitnant Johannes Raudmäe
Tallinna malev: kolonelleitnant Rudolf-Johannes Lints
Tartu malev: kolonelleitnant Richard-Johannes Aks
Tartumaa malev: kolonel Peeter Asmus
Valga malev: kolonelleitnant Hugo Kulbok
Viru malev: kolonelleitnant Georg Vaher
Võru malev: kolonelleitnant Jaan Heljuste

 
Eesti inimeste loendid
Ernst Soomuste

Ernst Soomuste (kuni 9. maini 1936 Ernst Grasmandorf; 16. august 1896 Narva Peterburi kubermang – 23. veebruar 1965 Jõhvi) oli Eesti sõjaväelane (major).

Eluloost 
Ernst Grasmandorf sündis 1896. aastal Peterburi kubermangu kuulunud Narva linnas, osales Venemaa keisririigi armees Esimeses maailmasõjas jalaväeohvitserina. 

1918. aastal alanud Eesti Vabadussõjas määrati ta detsembris 1918 Laiarööpmelisele soomusrongile nr. 2, kust viidi jaanuaris 1919 üle Laiarööpmelisele soomusrongile nr. 4 ja kus ta veebruaris 1919 nimetati LRSR nr. 4 soomusrongi ülema abiks, 14. mail 1919 ülendati E. Grasmandorf alamkapteniks. Oktoobris 1919 nimetati E. Grasmandorf Soomusrongide Diviisi Laiarööpmelise soomusrongi nr. 5 ülemaks.

Pärast Vabadussõja edukat lõppu LRSR nr. 5 likvideeriti ja mais 1920 viidi E. Grasmandorf üle Laiarööpmelisele soomusrongile nr. 2 rongiülema abiks. Septembris 1921 nimetati E. Grasmandorf soomusrongi Kapten Irv ülema kohusetäitjaks.

Märtsis 1923 määrati E. Grasmandorf Soomusrongide Brigaadi Laiarööpmelise soomusrongi nr. 2 rongiülema abiks, 1923. aasta augustist kuni septembrini oli ta LRSR nr. 2 rongiülema kohusetäitja. Seejärel teenis ta 2. soomusrongide rügemendis, kus ülendati 22. veebruaril 1924 kapteniks. 1928. aastal viidi ta üle LRSR nr. 2 dessantkompanii ülemaks.

1932. aastal viidi E. Grasmandorf 3. Üksikusse Jalaväepataljoni, kus ta 19. veebruaril 1932 sai majoriks.

9. mail 1936 eestistas Ernst Grasmandorf oma perekonnanime Soomusteks.

16. maist 1934 jätkas E. Grasmandorf teenistust Kaitseliidu Tartu malevas. Oli Noorte Kotkaste Tartumaa maleva vanema abi. 1936. aastast oli ta Kaitseliidu Narva maleva pealiku ajutine kohusetäitja ja 19. mail 1939 määrati Kaitseliidu Narva maleva pealikuks.

Ernst Soomuste vahistati 14. juunil 1941 ja küüditati koos perega NSV Liitu, kus oli asumisel Kirovi oblastis. Vabanes asumiselt 1958. aastal ja naasis Eestisse.

Ernst Soomuste suri 23. veebruaril 1965 Jõhvis. Maetud Lohusuu Eesküla kalmistule.

Välislingid
Eesti Sõjamuuseum – kindral Laidoneri Muuseum. Eesti ohvitserid 1918–1940.

Eesti soomusrongiväeosade ülemad
3. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Noorte Kotkaste liikmed
Kaitseliidu Narva maleva pealikud
Seltskondlike komiteede poliitikud
Vabadussõja-aegsed sõjaväeosade ülemad
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1896
Surnud 1965
Eesti represseeritud isikud
Jaan Lugus

Jaan Lugus VR I/3 (16. juuli 1891 Viljandi vald Liivimaa – 29. oktoober 1947 Južkuzbasslag, Kemerovo oblast NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

 28. august 1919 – üle viidud 6. Jalaväepolgust 3. Diviisi tagavarapataljoni
 11. veebruar 1920 – ülendatud alamkapteniks
 22. veebruar 1924 – teenis 3. Diviisi staabis, ümber nimetatud kapteniks
 25. jaanuar 1925 – üle viidud 6. Jalaväerügementi
 11. märts 1925 – üle viidud Kaitseliidu Pärnu maleva pealikuks
 24. veebruar 1930 – ülendatud majoriks
 18. veebruar 1938 – ülendatud kolonelleitnandiks

Arreteeriti NKVD poolt 18. mail 1946 Pärnus.

6. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealikud
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1891
Surnud 1947
Tõnis Avingo

Tõnis-August Avingo (kuni 11. aprillini 1936 Tõnis Adamson; 13. august 1887 Vändra, Pärnumaa – 20. november 1968 Kehtna) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Elukäik
Tema isa oli taluomanik Tõnis Avingo ja ema Anna Avingo (s. Vichterstein). Õppis Uue-Vändra Juurikaru vallakoolis 1895-1898, Vändra kihelkonnakoolis 1898–1901 ja Pärnu linnakoolis 1901-1904. Hiljem õppis Eesti Aleksandrikooli põllutöökursustel kaks aastat ja valmistas dr. Jaan Raamoti ja agronoom R. Allmanni juhtimisel ette Pihkva keskpõllutöökooli astumiseks, mis aga ebaõnnestus revolutsioonilise aja tõttu. 

Töötas põllutöölisena isa talus 1914. aastani, mil mobiliseeriti Maailmasõtta. Lõpetas Gattšinas lipnikekooli ja võttis osa sõjategevuses Riia ja Galiitsia rinnetel, algul noorema ohvitserina, hiljem rooduülemana. Sai Püha Anna ordeni 4. järk kirjaga "Vahvuse eest", Püha Stanislavi ordeni 3. järk ja Püha Anna 3. järgu orden lindi ja mõõkadega. Ülendati Vene sõjaväes nooremleitnandiks, leitnandiks ja staabikapteniks. 

Rahvusväeosade asutamisel 1917. asus teenima 1. Eesti polku. Vangistati samal aastal Tartus enamlaste poolt, kuid mõisteti tribunalis õigeks. Saksa okupatsioonivägede saabumisel vangistati nende poolt uuesti ja saadeti Valka, kus aga vabanes. 

Vabadussõjast võttis osa rooduülemana 2. jalaväepolgus ja Sakala partisanide polgus. Võttis osa lahinguist Aidu-Tartu-Petseri-Pihkva rindeil ja teenis peale Vabadussõja lõppu kuni 1921. aastani Valgas soomusautode kolonnis. 

Aastatel 1921–1923 oli põllutööministeeriumi ametnik Tartumaal Ahja ja Kiidjärve mõisas. 1923. aastast alates iseseisev põllumees isalt päritud talus Vändras. Samal ajal talupidamisega alustas tegevust Kaitseliidus, oli 1925. aastal lühemat aega Kaitseliidu Vändra malevkonna pealikuks, 15. märtsil 1925 kutsuti Pärnumaa maleva pealiku kohale. Oli sellel ametikohal kuni 1940. aastani, olles seega üks pikemalt malevapealiku ametit pidanud ohvitser Eesti Vabariigis.

Teenistuse eest Kaitseliidus sai Kotkaristi 3. ja 5. kl. aumärgid, Noorte Kotkaste Aitajamärgi, Naiskodukaitse Teenetemärgi ja Läti Kaitseliidu Teeneteristi.

1941. aastal õnnestus tal küüditamise eest varjuda, perekond viidi Siberisse. 1941. aasta suvel juhtis metsavendade tegevust Suurjõel ja Rõusas. Nõukogude okupatsiooni ajal töötas oma õige nime all sulasena Võru-, Viljandi- ja Pärnumaal. 

Arreteeriti 3. oktoobril 1949 Harjumaal Kehtna vallas ja mõisteti kümneks aastaks laagrisse, kust vabanes 1956. aastal.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu
Ühe ausa elu auväärsed aumärgid

Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealikud
Vabadussõja veteranid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Pärnu Metsakalmistule maetud
Sündinud 1887
Surnud 1968
Georg Vaher

Georg Vaher (4. jaanuar 1888 Laeva vald, Tartumaa – 1. september 1947 Aaspere vald, Virumaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Teenis 4. Jalaväepolgus ja 5. Jalaväepolgus, alates 1925. aastast kuni 28. juunini 1940 Kaitseliidu Viru maleva pealik.

Tunnustused
Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1930.

Viited

Välislingid 
 Ohvitseride andmekogu
Kolonelleitn. Georg Waher 50-aastane, Postimees (1886-1944), nr. 2, 3 jaanuar 1938

4. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
5. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Kaitseliidu Viru maleva pealikud
Eesti kolonelid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1888
Surnud 1949
Remedios Varo

Remedios Varo Uranga (16. detsember 1908 Anglès – 8. oktoober 1963 México) oli katalaani päritolu Hispaania-Mehhiko naismaalikunstnik.

Hispaania kunstnikud
Mehhiko kunstnikud
Maalikunstnikud
Sündinud 1908
Surnud 1963
Helmut Thomson

Helmut Gerhard Thomson (24. jaanuar 1905 Hageri – 14. august 1985 Wüstenselbitz, Baieri) oli eesti vaimulik.

Lõpetas Tallinna Toomkooli. Õppis 1924–1930 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Täiendas end Tübingenis. Ordineeriti pastoriks 2. mail 1932.

Oli aastal 1932 Lääne-Harju praostkonna vikaarõpetaja. 1933–1936 Hageri Lambertuse koguduse abiõpetaja. 1936–1941 Hageri Lambertuse koguduse õpetaja.

Aastal 1941 lahkus ta Saksamaale. 1941–1945 oli pastoriks Gross-Leistenaus Lääne-Preisimaal. Aastal 1946 oli ametis abistamiskontoris Sonnenfeldis. Alates 1947 aastast oli pastoriks Ahornbergis(Baieri liidumaal).

Isiklikku 
Isa oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja, praost Konstantin Thomson. Vend Waldemar Thomson oli Pärnu Nikolai koguduse õpetaja. Vend Paul Thomson oli soo-uurija ja geoloog (Tartu Ülikooli geoloogia ja paleontoloogia dotsent). Tema õemees oli Harju-Madise koguduse õpetaja Otto Etzold. Teise õe poeg oli Burchard Lieberg, luterlik pastor Hesseni liidumaal, Saksamaal. Tädimees, praost Friedrich Wilhelm Ederberg oli Kaarma ja Kambja koguduste õpetaja. Tädipoeg Bruno Ederma oli Lääne-Nigula ja Rakvere Kolmainu koguduste õpetaja.

Viited 
 

Hageri Lambertuse koguduse vaimulikud
Tallinna Toomkooli vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Baltisaksa vaimulikud
Sündinud 1905
Surnud 1985
Tiina Lokk

Tiina Lokk-Tramberg (sündinud 1. oktoobril 1955 Tallinnas) on eesti filmindustegelane, filmiõppejõud ja poliitik, endine Riigikogu liige.

Elulugu 

Ta lõpetas 1974. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja on lõpetanud Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi Moskvas filmiteooria ja kriitika alal.

1997. aastast on Lokk PÖFFi direktor, hiljem sai temast ka Euroopa Filmiakadeemia liige.

Enne PÖFFi on Lokk kümme aastat töötanud Tallinnfilmis stsenaariumide toimetaja, stsenaristi ja kunstinõukogu liikmena, samas ka vabakutselise ajakirjanikuna. Seejärel asutas ja juhtis ta filmilevifirmat FilmiMAX, mille üks omanikke ta oli. Ta on olnud õppejõud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (kultuurikorraldus) ja Eesti Kunstiakadeemias (seal õpetanud filmiajalugu, filmistsenaristikat ja kultuuriprojektide juhtimist) ning stsenaristika dotsent Balti Filmi- ja Meediakoolis. 21. mail 2012 valis Tallinna Ülikooli senat Tiina Loki Balti Filmi- ja Meediakooli filmikunsti professoriks. 

Lokk võttis osa 2018. aastal toimunud 47. Kiievi rahvusvahelise filmifestivali Molodist rahvusliku võistlusprogrammi žürii tööst.

Ta oli aastatel 2006-2016 Reformierakonna liige ja oli alates 12. detsembrist 2012 aastani 2015 Riigikogu liige. Riigikokku pääses ta asendusliikmena, sest Taavi Rõivas sai sotsiaalministriks ja teda algselt asendama pidanud Jaanus Rahumägi loobus tööst Riigikogus.

Tunnustus 
2002 Valgetähe V klassi teenetemärk
2010 Välisministeeriumi kultuuripreemia
2010 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (eripreemia – Pöffi vankri vedamise eest)
2020 Eesti Vabariigi kultuuripreemia

Isiklikku
Tal on kaks tütart: Triin ja Martina.

Hobidena on ta nimetanud kokkamist, matkamist, reisimist.

Tiina Loki lemmikfilmide hulka kuuluvad näiteks "Lendas üle käopesa", "Kodanik Kane", "Amarcord" ja "Pulp Fiction".

Lauljatar Lembe Lokk on tema sugulane.

Viited 

Eesti ajakirjanikud
Eesti filmikriitikud
Eesti Reformierakonna poliitikud
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Tallinna Ülikooli professorid
XII Riigikogu liikmed
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1955
Apache Subversion

Apache Subversion (varem nimetatud Subversion, käsunimega svn) on vaba versioonihaldustarkvara, mille eesmärgiks on parandada vanema vabatarkvaralise versioonihaldussüsteemi Concurrent Versions Systemi vead ja puudujäägid.

Viited

Välislingid
Ametlik kodulehekülg

Vaba tarkvara
Versioonihaldus
Karl Wöhrmann

Karl Wöhrmann (ka Voorman ja Wöhrman) (19. juuli (vkj) 1864 Kaavere, Põltsamaa kihelkond – 29. detsember 1925 Karja kirikla, Karja kihelkond, Saaremaa) oli eesti vaimulik.

Lõpetas 1885 Tartus gümnaasiumi. Õppis 1885–1891 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal 1891–1892 Helme Maarja koguduses Ernst Behse, Nõo Püha Laurentsiuse koguduses  Martin Lipu ja Tartu Peetri koguduses Wilhelm Eisenschmidti juures. Ordineeriti Riias 20. detsembril 1892 õpetajaks.

Oli 1892–1895 adjunktpastoriks Rõuges. 1896–1925 Karja Katariina koguduse (ja Metsküla abikoguduse) õpetaja. 1920–1925 lisaks Saaremaa praostkonna praost.

Isiklikku
Karl Wöhrmann oli kolme poja isa. Keskmine poeg Aksel Erich Vooremaa, kes lasti maha Tartu vanglas, oli pastoriks Tartu Maarja koguduses; noorem poeg Ilmar Herbert Georg Vooremaa oli arst.

Viited

Karja Katariina koguduse vaimulikud
Rõuge Maarja koguduse vaimulikud
Saaremaa praostid
Liivimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1864
Surnud 1925
Aksel Erich Vooremaa

Aksel Erich Vooremaa (endise nimega Aksel Erich Wöhrmann; 27. detsember 1903 Kuressaare – 8. juuli 1941 Tartu, vanglas maha lastud) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas 1921. aastal Saaremaa Eesti Segagümnaasiumi, õppis aastatel 1921–1926 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Kambja koguduses (Friedrich Wilhelm Ederbergi juures) ja Tartu Ülikooli koguduses (Hugo Bernhard Rahamägi juures). Ordineeriti pastoriks 27. märtsil 1927.

Aksel Erich Vooremaa töötas Tartu Maarja koguduses 1927–1934 õpetaja Robert Funke abiõpetajana. Aastatel 1934–1941 töötas ta Tartu Maarja koguduse õpetajana, olles samal ajal Tartumaa Kaitseliidu maleva õpetaja. Lisaks oli ta 1940–1941 Tartu praostkonna abipraost. 1939. aastal oli ta Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Hooldusnõukogu liige. 

Ta lasti NKVD poolt maha massimõrva käigus Tartu vanglas.

Tunnustus
 1937 – kuldametirist (29. märtsil 1937)

Isiklikku
Tema isa Karl Wöhrmann oli Saaremaal Karja Katariina koguduse õpetaja.

Viited

Tartu Maarja koguduse vaimulikud
Kaitseliidu Tartumaa maleva liikmed
Eesti loomakaitsjad
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Pauluse kalmistule maetud
Sündinud 1903
Surnud 1941
Aadu Leissar

Aadu Leissar (õieti Adolf-Johannes Leissar, aastani 1939 Adolf-Johannes Leissor; 30. august 1907 Tallinn – 15. juuli 1961 Lehmja) oli eesti näitleja.

Adolf-Johannes Leissar lõpetas 1927 Tallinna õhtukeskkooli ja 1931 Haridusliidu näitejuhtide kursused, õppis 1931–1933 Draamastuudio teatrikoolis. Töötas 1915–1928 ning 1933–1942 juhutöölise, äriteenija ja laohoidjana.

Ta töötas 1931–1933 Draamateatris, 1942–1947 Ugalas ning 1947–1957 Lehmja rahvamaja juhatajana.

Ta oli alates 1933. aastast abielus Johanna-Marie Leissariga. Nende tütred on Mall Leissar ja Reet Leissar.

Osi 
 Katku Villu (Tammsaare ja Särevi "Kõrboja peremees", 1942)
 Aleksander (Mälgu "Lõunatuul" 1942)
 Aleksander (Mälgu "Ellen Paas", 1943)
 Kastan (Raudsepa "Sündmused agulis", 1943)
 Björn Finne (Leino "Simo Hurt", 1944)
 Joseph (Hellmani "Villa Farelli", 1945)
 Markus (Tederi "Mereingel", 1946)

Lavastusi
 "Nukumeistri kodu" (jõulunäidend, 1938), etendus Estonias. Osalesid hilisemad kutselised näitlejad Harald Metsis, Aadu Leissar, Mall Leissar, Reet Leissar jt.
 L. Koidula "Säärane mulk" Lehmja rahvamajas

Viited

Eesti näitlejad
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1907
Surnud 1961
Árpád Arder

Árpád Arder (6. detsember 1922 Budapest – 19. september 1995 Tallinn) oli eesti baptisti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1941 Tallinna Poeglaste Kommertskooli. Aastatel 1942–1943 õppis ta Tartu Ülikoolis majandust (ei lõpetanud).

Árpád Arder töötas baptisti pastorina aastatel 1955–1968 Rakveres, kus ta pidas jumalateenistusi eesti ja soome keeles. Aastatel 1968–1977 oli ta baptisti pastoriks Suure-Jaanis, Suure-Jaanis olles pidas ta jumalateenistusi eesti, saksa ja soome keeles.

Pere
Tema vanaisa oli Jaan Poska. Ema oli Tatjana Poska-Arder-Laaman. Isa oli laulja Aleksander Arder. Kasuisa Eduard Laaman oli ajakirjanik. Vanem (pool)õde on luuletaja Ilona Laaman, noorem poolõde Silvia Laaman. Tädid olid arst Ksenia Poska, advokaat Vera Poska-Grünthal, lasteraamatute tõlkija Anna Poska. Tädimees Timotheus Grünthal oli riigikohtunik, tädipoeg Ivar Grünthal oli luuletaja, arst ja pagulaspoliitik. Onu Jüri Poska oli jurist ja õigeusu preester.

Vanem poeg Ott Arder oli luuletaja. Noorem poeg Jaan Arder oli muusik. Poeg Jaani tütar Helin-Mari Arder on samuti muusik.

Raamatuid
 Kus on Arpadi kuningas? : elu eesmärgi otsingud; Tallinn : Logos, 1992
 Ilu tuha asemele : jutlused; Rakvere : Rakvere Nelipüha Kogudus, 1997
 Jõuluimed : (jõulujutlused, -jutud ja -tervitused); (kogunud Arpad ja Veronika Arder, Vaike Põldoja) Rakvere : Rakvere Nelipüha Kogudus, 1998
 Me teame teed ja kaevu : jutlused ; (kogunud : Vaike Põldoja ; keeleline korrektuur : Veronika Arder) [Rakvere] : [Rakvere Nelipüha Kogudus], c2002
 Olgu sinu vagu sirge! : jutlused; [kogunud Vaike Põldoja] Rakvere : Rakvere Nelipüha Kogudus, 1997
 Pisarad Piiblis : jutlused ; [kogunud Vaike Põldoja] Rakvere : Rakvere Nelipüha Kogudus, 1997
 Tunneta Teda! : jutlused ; [kogunud Vaike Põldoja] Rakvere : Rakvere Nelipüha Kogudus, 1996
 Väsinutele : jutlused / Arpád Arder ; [kogunud Vaike Põldoja] Rakvere : Rakvere Nelipüha Kogudus, 1996

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti baptisti vaimulikud
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1922
Surnud 1995
1. kromosoom

Inimese 1. kromosoom ehk kromosoom 1 on inimese suurim kromosoom. Nagu kõiki teisi autosoome ehk mittesugukromosoome, on inimesel ka 1. kromosoomi kaks eksemplari.

Inimese 1. kromosoom sisaldab umbes 249 miljonit aluspaari ehk ligikaudu 8% kogu inimese DNA-st.

2006. aastal jõuti lõpule selle kromosoomi sekveneerimisega – see oli sel ajal ühtlasi viimane veel sekveneerimata kromosoom, mille järjestuse määramiseks oli 150-l USA ja Suurbritannia teadlasel kulunud 10 aastat.

Juuni 2013 seisuga arvati, et selles kromosoomis on 4429 geeni, mille seas on ka 2056 valke-kodeerivat ja 1184 pseudogeeni. Üksiku nukleotiidi polümorfisme ehk SNP-sid on aga ligikaudu 740 000.

Selles kromosoomis paiknevate geenidega seostatakse umbes 890 haigust või haiguslikku seisundit, mille hulka kuuluvad ka kurtus, Alzheimeri tõbi, glaukoom, eesnäärme- ja rinnavähk ning porfüüria.

Viited

Välislingid 
 National Institutes of Health: "Chromosome 1" Genetics Home Reference
 "Final genome 'chapter' published" BBC NEWS, 18. mai 2006

Teadusartikleid 
 
 

Kromosoomid
Vladimir Kovalevski

Vladimir Kovalevski (vene keeles Владимир Онуфриевич Ковалевский; 2. august 1842 Daugavpils – 15. aprill 1883 Moskva) oli vene revolutsionäär ja paleontoloog-evolutsionist, paleoökoloogia rajaja. Osales lühikest aega Pariisi Kommuuni tegevuses.

Ta kaitses doktorikraadi Saksamaal Jena ülikoolis. 1881. aastast oli Moskva ülikooli dotsent. 

Lõpetas elu enesetapuga.

Isiklikku
Ta oli zooloog Aleksandr Kovalevski vend ja matemaatik Sofja Kovalevskaja abikaasa. 

Venemaa teadlased
Paleontoloogid
Sündinud 1842
Surnud 1883
Jaatav kõneliik

Jaatav kõneliik ehk afirmatiiv on kõneliik, mis väljendab öeldisega kirjeldatava tegevuse jaatust. 
Nt: Isa sõitis laupäeval tööle. 
Ta olevat eile abiellunud.
Tahaks puhata, aga vaja on hoopis tööd teha.
Tänaval lauldakse, aga kusagil peetakse matuseid.

Eesti keel
Lause jaatava sisu märkimiseks ei kasutata tavaliselt spetsiaalseid vormivahendeid, ja kui need esinevad, siis väljaspool öeldist. 

Jaatust märkivad rõhumäärsõnad võivad esineda üksnes vastuses küsimusele, nt: Kas sa tahad minuga kinno tulla? - Jah, tahan küll.

Iseseisvas jaatavas väitlauses on öeldis harilikult lauses teisel kohal (vt V-2 sõnajärg), teemana esitatava lause moodustaja järel. 
Nt: Seeni korjates sattus Lembit muistse linnuse varemete juurde.

Vaata ka
Eitav kõneliik

Kasutatud kirjandus
Erelt, M., Tiiu Erelt, Kristiina Ross. 2000. Eesti keele käsiraamat. Tallinn : Eesti Keele Sihtasutus, lk 372, 405.

Välislingid
Eesti keele käsiraamat

Süntaks
Ida-Jeruusalemm

Ida-Jeruusalemm on Jordaania poolt 1948. aasta Araabia-Iisraeli sõjas vallutatud Jeruusalemma osad, mille Iisrael 1967. aastal Kuuepäevases sõjas omakorda hõivas. Ida-Jeruusalemma jääb Jeruusalemma vanalinn koos selliste judaismi, islami ning ristiusu pühapaikadega nagu Templimägi, Läänemüür ja Al-Aqsa mošee ja Püha Haua kirik.

1949. aastast kuni 1967. aastani nimetati Ida-Jeruusalemmaks Jordaaniale kuuluvat osa linnast, pindalaga 6,4 ruutkilomeetrit.

1967. aastast alates lülitas Iisrael 70 ruutkilomeetrit annekteeritud Läänekalda ja Jordaania Jeruusalemma alasid Jeruusalemma haldusüksuse koosseisu ja rakendas territooriumi nimetamiseks nimetust Ida-Jeruusalemm.

Hiljem on Iisraelis Ida-Jeruusalemmaks nimetatud 1967. aastal hõivatud territooriumite seda osa, millel elavad araablased.

1967. aasta ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon nõudis Iisraelilt hõivatud territooriumite vabastamist. 1980. aastal Knesseti poolt heas kiidetud seadus deklareeris, et jagamatu Jeruusalemm on Iisraeli pealinn, piire määratlemata (vaata Jeruusalemma seadus). ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon nr. 478 (20. august 1980) kuulutas deklaratsiooni tühiseks ning ÜRO ja enamik maailma riike ei tunnusta tänini Jeruusalemma Iisraeli pealinnana.

Jeruusalemma ajalugu
Jordaania ajalugu
Valve Kirsipuu

Valve Kirsipuu (sünninimi Valve Elu; 5. märts 1933 Tallinn – 20. september 2017 Korfu) oli eesti majandusteadlane ja poliitik.

Valve Kirsipuu lõpetas 1958. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ja 1965. aastal Moskvas NSV Liidu Majandusmatemaatika Keskinstituudi aspirantuuri majandusteaduste kandidaadi kraadiga.

Alates 1964. aastast töötas ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudis esialgu nooremteadurina, seejärel vanemteaduri ja teadussekretärina. Aastatel 1965–1993 oli ta ühtlasi Eesti Raadio majanduskommentaator, aastatel 1979–1992 ka Eesti Majandusjuhtide Instituudi dotsent. Pärast Majanduse Instituudist lahkumist oli Kirsipuu 1989–1992 Teaduste Akadeemia Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituudi teadussekretär.

Kirsipuu oli Riigikogu 7., 8. ja 9. koosseisu liige. 1992. aastal pääses ta Riigikokku Mõõdukate nimekirjas.

Valve Kirsipuu kuulus Eesti Reformierakonda selle algusest peale.

1999. aasta lõpus tabas politsei toonase Riigikogu liikme autoroolist 1,18-promillise joobega, talle määrati 4000 krooni trahvi.

2017. aasta Eesti Reformierakonna juhi valimistel toetas Kirsipuu Hanno Pevkurit.

Kirsipuul on poeg Mart Kirsipuu.

10. septembril 2017 sai Valve Kirsipuu turismireisil Kreekas Korfu saarel ujumise ajal infarkti. 10 päeva hiljem suri ta Korfu saare haiglas

Tunnustus
 2001 Riigivapi V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
 Rasmus Kagge. "Valve Kirsipuu: tänavune aasta oli Reformierakonna raskeim" ERR, 19. detsember 2012
 Raul Sulbi. "Kirsipuu hirmutas Reformierakonna võimult lahkumise korral Vene ohuga" Postimees, 19. detsember 2012

Eesti Reformierakonna poliitikud
VII Riigikogu liikmed
VIII Riigikogu liikmed
IX Riigikogu liikmed
Eesti majandusteadlased
Riigivapi V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1933
Surnud 2017
Simon Sebag-Montefiore

Simon Jonathan Sebag Montefiore (sündinud 27. juunil 1965 Londonis) on juudi päritolu Briti ajaloolane, kes on spetsialiseerunud Venemaa ja Nõukogude Liidu ajaloole.

Ta on rahvuselt juut. Tema isa Stephen Eric oli arst ja pärines mõjukast Sefaradi juudi suguvõsast, kuhu kuulus diplomaate ja pankureid kõikjal Euroopas. Tema ema Phyllis April oli romaanikirjanik ning pärines vaesest õpetlaste perest. Ema vanemad olid Leedu juudid, kes püüdsid emigreeruda New Yorki, aga neid peteti ja nad tõsteti Iirimaal Corkis laevalt maha.

Sebag Montefiore õppis Cambridge'i ülikoolis ajalugu. 1990. aastatel reisis ta palju endise NSV Liidu territooriumil ning tegi kaastööd ajalehtedele Sunday Times, New York Times, The New Republic ja The Spectator.

Tema raamatuid on tõlgitud enam kui 35 keelde ja neist on saanud ülemaailmsed menukid, mis on võitnud ka kirjandusauhindu. Tema teos "Stalin" võitis 2004. aasta Briti raamatuauhinna aasta parima ajalooraamatu kategoorias. "Noor Stalin" võitis Los Angeles Timesi raamatuauhinna parima eluloo kategoorias ja kaks filmikompaniid on ostnud selle linastamise õiguse.

Sebag Montefiore on Kuningliku Kirjandusühingu liige. Tema abikaasa Santa Montefiore on samuti romaanikirjanik. Nad elavad koos laste Lily ja Sašaga Londonis.

Teosed eesti keeles
"Potjomkin". Varrak 2002. ISBN 9985306023
"Stalin". Varrak 2005. ISBN 9985310292
"101 ajaloo suurkuju". Varrak 2008 (tõlkinud Kaja Riikoja ja Rein Turu). ISBN 9789985316771
"Noor Stalin". Varrak 2008. ISBN 9789985316047
"Koletised". Varrak 2009. ISBN 9789985319031
"Sašenka". Varrak 2010. ISBN 9789985320457
"Jeruusalemm. Biograafia". Varrak 2011 (tõlkinud Aldo Randmaa).
 "Ühel talveööl". Varrak 2013 (tõlkinud Kersti Unt). ISBN 9789985329085

Välislingid 
 Video "Ajaloolane: stalinismi kuritegude hukkamõistmiseks on hilja" – ETV uudiste arhiiv 10. mai 2010
 Vaapo Vaher, "Suurmõrvari elu" – Maaleht 9. juuni 2005
 Aivar Kull, "Stalini uued seiklused" – Postimees 9. juuli 2005
 Jaak Valge, "Stalin ja tema meeskond" – Sirp 5. august 2005
 Marek Laane, "Punase tsaari reality show" – Eesti Päevaleht 5. september 2005
 Teet Veispak, "Montefiore Stalin" – Virumaa Teataja 21. september 2005
 Kalev Kesküla, Nädala raamat: Simon Sebag Montefiore, "Stalin. Punase tsaari õukond" – Eesti Ekspress 17. november 2005
 Ivo Paulus, Simon Sebag Montefiore "Noor Stalin" – Eesti Ekspress 14. august 2008 
 Heiki Suurkask, "Õppida, õppida, õppida, ütleb Stalin" – Eesti Päevaleht 12. september 2008

Suurbritannia ajaloolased
Sündinud 1965