joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ithycyphus

Ithycyphus on maoperekond.

Klassifikatsioon 

Perekonda Ithycyphus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:  
 Ithycyphus blanci Domergue, 1988
 Ithycyphus goudoti (Schlegel, 1837)
 Ithycyphus miniatus (Schlegel, 1837)
 Ithycyphus oursi Domergue, 1986
 Ithycyphus perineti Domergue, 1986.

Levila

Neid madusid võib kohata Madagaskaril.

Viited

Välislingid 
 Günther, 1873 : Description of a new snake from Madagascar., The Annals and magazine of natural history; zoology, botany, and geology (1840), 4. seeria, 11.köide, lk 374-375, 1873, London, Taylor and Francis Ltd, Biodiversity Heritage Library raamatu veebiversioon (vaadatud 25.08.2014) (inglise keeles)
 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne CoL-is
 Sissekanne IUCN-is
 Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
 Sissekanne roomajate andmebaasis
 Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Ithycyphus seisuga 25.08.2014.

Lamprophiidae
Seán MacBride

Seán MacBride (26. jaanuar 1904 Pariis – 15. jaanuar 1988 Dublin) oli Iirimaa poliitik.

Ta osales mitme rahvusvahelise organisatsiooni, näiteks ÜRO, Euroopa Nõukogu ja Amnesty Internationali töös. 1974. aastal anti talle Nobeli rahuauhind.

Elulugu
Tema isa oli iirlane ja ema prantslanna. Ta sündis Pariisis ja tema esimeseks keeleks oli prantsuse keel. Ta elas Pariisis kuni 1916. aastani, mil ta saadeti Iirimaale kooli. Ta osales Inglise-Iiri sõjas. 1921. aastal oli ta vastu Inglise-Iiri lepingule ja viibis kuni 1924. aastani vangis. Siis astus ta Dublini ülikooli õigusteadust õppima.

Aastatel 1947–1957 oli ta Iirimaa parlamendi liige. 18. veebruarist 1948 kuni 13. juunini 1951 oli ta välisminister.

Viited

Iirimaa poliitikud
Nobeli rahuauhinna laureaadid
Sündinud 1904
Surnud 1988
Maire Männik

Maire-Helve Männik (1. aprill 1922 Tartu – 5. september 2003 Pariis) oli eesti ja Prantsusmaa skulptor.

Ta õppis kuni 1940. aastani Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tartu Tütarlastegümnaasiumis ja lõpetas 1941. aastal Tartu 5. Keskkooli. Aastatel 1940–1941 õppis ta Tartu Naisühingu Käsitöökooli keraamikaosakonnas ja Martin Saksa skulptuurikursustel.

Ta õppis aastatel 1942–1944 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, 1942 Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis Voldemar Melliku ning 1942–1944 Pallases Anton Starkopfi juures. Akadeemiliselt oli ta Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.

1944. aastal asus ta Münchenisse, et õppida sealses Kunstide Akadeemias. 1945. aastal saabus ta põgenikuna Rootsi, kus õppis aastatel 1947–1952 Stockholmi Kõrgema Rakenduskunsti õhtukursustel skulptuuri ning 1949–1953 Stockholmi ülikoolis pedagoogikat, kunstiajalugu ja psühholoogiat. Aastatel 1953–1956 täiendas ta end Académie de la Grande Chaumière'is Ossip Zadkine'i ateljees skulptuuri alal ning 1954 École des Beaux-Artsis kiviskulptuuri alal.

1950. aastate algul külastas ta korduvalt Pariisi, kuhu asus lõplikult 1953. aastal.

Looming
Alates 1955. aastast esines ta pidevalt rahvusvahelistel kunstinäitustel Pariisis ja mujal Euroopas.

Tema teoseid on Prantsuse ja Rootsi muuseumides, Helsingi Soome Rahvusmuuseumis, Londoni Eesti Majas, Pariisi rootsi kirikus, Tartu Ülikoolis, A. H. Tammsaare muuseumis, Eesti Kunstimuuseumis, Tartu Kunstimuuseumis ning paljudes erakogudes Euroopas, Austraalias ja Ameerika Ühendriikides.

Männiku loomingusse kuuluvad näiteks Marie Underi ja A. H. Tammsaare büst, Tartu Ülikooli mälestusmedal ja Eduard Wiiralti hauamonument Pariisi Père Lachaise'i kalmistul.

Tunnustus
 2002 – Valgetähe V klassi teenetemärk elutöö eest

Liikmesus
 Prantsusmaa Skulptorite Liit
 Rahvusvaheline Medalikunstnike Liit (FIDEM)

Isiklikku
Tema isa oli kirjastuse Loodus direktor Hans Männik ja ema arst Lydia Mahlstein-Männik.

Tema abikaasa oli Vahur Linnuste.

Viited

Kirjandus
Tiina Põldaru, Vladimir-Georg Karassev-Orgusaar. "Männik, Maire (õieti Maire-Helve), kujur". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 331–332
Juta Kivimäe. "Eesti legend Pariisis". Eesti Kunstimuuseum. Tallinn 2019. 84 lk

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
TLÜAR väliseesti isikud
Maire Männiku looming Eesti Kunstimuuseumi digitaalkogu
"Maailmapilt. Maire Männik". (raadiosaade, kestus 26 minutit) 1986
"Maire Männiku kojutulek" Areen, 22. september 2004
Haud Tartu Raadi kalmistul

Eesti skulptorid
Prantsusmaa skulptorid
Stockholmi Ülikooli vilistlased
Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liikmed
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Eestlased Rootsis
Eestlased Prantsusmaal
Raadi kalmistule maetud
Sündinud 1922
Surnud 2003
Võramadu

Võramadu (Langaha) on maoperekond.

Klassifikatsioon 

Võramadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:  
 Langaha alluaudi Mocquard, 1901
 Langaha madagascariensis Bonnaterre, 1790
 Langaha pseudoalluaudi Domergue, 1988.

Levila

Neid madusid võib kohata Madagaskaril.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne CoL-is
 Sissekanne IUCN-is
 Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
 Sissekanne roomajate andmebaasis
 Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Langaha seisuga 25.08.2014.

Lamprophiidae
Leioheterodon

Leioheterodon on maoperekond.

Klassifikatsioon 

Perekonda Leioheterodon klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:  
 Leioheterodon geayi Mocquard, 1905
 Leioheterodon madagascariensis (Duméril, Bibron & Duméril, 1854)
 Leioheterodon modestus (Günther, 1863).

Levila

Neid madusid võib kohata Madagaskaril ja  Komoori saartel.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne CoL-is
 Sissekanne IUCN-is
 Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
 Sissekanne roomajate andmebaasis
 Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Leioheterodon seisuga 25.08.2014.

Lamprophiidae
Liophidium

Liophidium on maoperekond.

Klassifikatsioon 

Perekonda Liophidium klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:  
 Liophidium apperti Domergue, 1984
 Liophidium chabaudi Domergue, 1984
 Liophidium maintikibo Franzen, Jones, Raselimanana, Nagy, C’cruze, Glaw & Vences, 2009
 Liophidium mayottensis (Peters, 1874)
 Liophidium pattoni Vieites, Ratsoavina, Randrianiaina, Nagy, Glaw & Vences, 2010
 Liophidium rhodogaster (Schlegel, 1837)
 Liophidium therezieni Domergue, 1984
 Liophidium torquatum (Boulenger, 1888)
 Liophidium trilineatum Boulenger, 1896
 Liophidium vaillanti (Mocquard, 1901).

Levila

Neid madusid võib kohata Madagaskaril,   Komoori saartel ja Maskareenide saarestikus.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne CoL-is
 Sissekanne IUCN-is
 Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
 Sissekanne roomajate andmebaasis
 Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Liophidium seisuga 25.08.2014.

Lamprophiidae
Biaroza rajoon

Biaroza rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1413 km². 2009. aasta seisuga elas seal 66 988 inimest.

Rajoon moodustati aastal 1940. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Biaroza, Maleči, Mižleśsie, Pieršamajskaja, Pieski, Sakałova, Sialeci, Sihnievičy, Sporava, Stryhińi ja Zdzitava külanõukogu.

Halduskeskus on Biaroza linn. Teised suuremad asulad on Biełaaziorski linn ja Maleči agrolinnake, huvipakkuv asula on veel endine Zdzitava linn.

Rajooni suurim jõgi on Jasselda. Suuremad järved on Biełaje, Čornaje ja Sporava järv. Rajooni lõunaosa on soine, see ulatub Polesje madalikule.

2009. aasta seisuga olid elanikest 90,77% valgevenelased, 5,66% venelased, 1,78% ukrainlased  ja 1,78% oli teistest rahvustest. 61,72% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 36.19% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 28,88% elanikke, vene keelt aga 67,89%.

Välislingid

Rajooni täitevkomitee kodulehekülg (vene keeles)
Rajooni kaart

 
Bresti oblasti rajoonid
Honda NSX

Honda NSX on Honda toodetav keskmootoriga sportkupee. Põhja-Ameerikas ja Hongkongis müüakse seda nime all Acura NSX.

1. põlvkond (NA1, NA2) 
NSX on kaheistmeline keskmootoriga sportauto, mida tootis Honda Jaapanis aastatel 1990–2005.

2. põlvkond 
Tootmises 2016. aastast, hübriidajamiga sportauto, millel on 3,5-liitrine V6 mootor ja kolm elektrimootorit. Käigukastiks on 9-käiguline topeltsiduriga automaatkäigukast.

Viited

NSX
Sportautod
Sõiduautomudelid
Sille Sikmann

Sille Sikmann (sündinud 4. detsembril 1983) on Eesti moedisainer ja nahakunstnik.

Ta on õppinud Jakob Westholmi Gümnaasiumis, Tallinna Ülikoolis ja Tartu Kõrgemas Kunstikoolis.

Sikmann valmistab meeste käsitöökingi ja talle kuulub jalanõude bränd Schekmann.

Sikmann esitati 2012. aastal nii disainiauhinna BRUNO kui ka noore disaineri auhinna SÄSI nominendiks.

2014. aastal esindas Sikmann Londoni moenädalal koos Marit Ilisoni, Kärt Põldmanni ja Jo Nurmega Eesti moedisaini ning see väljapanek võitis International Fashion Showcase'i peavõidu.

Looming

Viited

Välislingid 

 "Sille Sikmann" Kaamos

Eesti disainerid
Eesti nahakunstnikud
Sündinud 1983
Rõivaste loend

Siin on loetletud rõivaid.

A
aluspüksid
alusseelik
alussärk

B
ballikleit
bikiinid
boolero

D
dressid

F
frakk

 G 
 gamurra giornea''

J
jakk
jalarätid
jopp ehk jope, poolpalitu, poolkasukas, lendurijope jne

K
kaelarätik
kampsun
kasukas
kindad
kittel
kleit
kombinee
kombinesoon
korsett

L
lips

M
mantel
miniseelik
muhv
munder

P
palitu
pepuvahepüksid
pidžaama
pihikseelik
pintsak
pluus
pontšo
põll
põlvikud
päevasärk
püksid
pükskostüüm

R
rinnahoidja

S
seelik
smoking
sokid
sukad
sukkpüksid
särk

Š 
 šaube

T
T-särk
teksad
traksipüksid
triiksärk
trikoo
tuunika

U
ujumispüksid
ujumistrikoo

V
vammus
vest
vöö

Ö
öösärk

Ü
ülikond

Vaata ka
Peakatete loend

 
Kultuuri loendid
Qingi dünastia

Qingi dünastia (ka Mandžu dünastia) oli Hiina viimane keisridünastia, mis valitses aastatel 1644–1912. Sellele eelnes Mingi dünastia ja järgnes Hiina Vabariik.

Vaata ka
Puyi viimane Hiina keiser 1908–1912 ja 1917 ning Mandžukuo president 1932–1934 ja keiser (Kangde (康德) ajastu) 1934–1945.

 
Hiina dünastiad
Mandžuuria
Ķesterciems

Ķesterciems (sks Kösterzeem) on küla (vidējciems) Lätis, Tukumsi piirkonnas ja Engure vallas.

See rannaküla asub umbes 60 km kaugusel Riiast. Seal asuvad Ķesterciemsi ja Albatrossi bussipeatused.. Külla jääb Ķesterciemsi kalmistu.

Külas kasvab neli looduskaitsealust Draudzība mändi. Andricase talu on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

Aastal 2015 oli külas 241 elanikku. Aastal 2020 oli elanikke 237. Aastail 2009–2021 kuulus küla Engure piirkonda.

Viited

Tukumsi piirkonna külad
Vira Konõk

Vira Konõk (sündinud 27. septembril 1957) on Eesti ukrainlane.

Ta lõpetas 1974. aastal keskkooli kuldmedaliga ja 1979. aastal Lvivi Polütehnilise Ülikooli insenerina.

Alates 2001. aastast on ta Ukraina Kaasmaalaskonna Eestis esimees ja alates 2003. aastast Eesti Ukrainlaste Kongressi esimees.

Tunnustus
2005 Koosmeele auhind
2014 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Eesti inimesed
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1957
Heleri Arumets

Heleri Arumets (esinejanimi Heleri, sündinud 24. aprillil 1985) on eesti laulja.

Juba 2002. aastal võitis ta oma vanuseklassis lauluvõistluse Kongutal ja valiti ühtlasi publiku lemmikuks.

Hiljem laulis ta 4 tüdrukust koosnevas bändis "4 Friends", millega samuti võitis lauluvõistlusi ja muuhulgas auhinna kõige romantilisema sõnumiga laulu eest.

Ta võitis 2008. aasta novembri alguses Raadio Elmar korraldatud saatesarja "Laulutund". See saatesari koosnes kahes voorust. Esimeses helistati eelregistreerunud raadiokuulajatele ja nad pidid laulma läbi telefoni otse raadioeetrisse. Saatejuht Vaike Hannust valis välja 10 teise vooru pääsenut. Teine voor toimus raadio stuudios ja siis hääletas rahvas. Hääletanuid oli 1009 ja ülekaalukalt kõige rohkem hääli sai Heleri. Teisele kohale tuli Marianne ja kolmandale Aare Külvja, kes võitsid kaks järgmist "Laulutunni" hooaega.

Auhinnaks oli singli produtseerimine. Singel kandis pealkirja "Tule tagasi". See laul oli Elmari singlite edetabelis liidripositsioonil 9 nädalat ja kokku edetabelis (10 parema singli seas) 15 nädalat.

Juba 2009. aasta juulis ilmus Heleril esikalbum. Sellel oli 12 laulu. Albumi produtseeris Marco Margna.

Albumilt on kolm lugu ilmunud ka singlina. Need on "Tule tagasi", "Põlevad tunded" ja "Ööralli". Pooltele lauludele (kuuele) kirjutas Heleri sõnad ise. Talle on sõnu kirjutanud ka Marco Margna ja Raadio Elmar peatoimetaja Owe Petersell.

2012. aastal salvestas Heleri Aare Külvjaga dueti. Lisaks sellele, et nad võitsid "Laulutunni" kaks esimest hooaega, on neil samal päeval sünnipäev. Enne laulu salvestust polnud Heleri ja Aare omavahel kohtunud. Laulu kirjutas ja produtseeris Marco Margna.

Tavaelus töötab Heleri lasteaias rühmaõpetajana. Tal on laps.

Viited

Välislingid 
Heleri sait

Eesti lauljad
Sündinud 1985
Jülich-Kleve-Bergi ühendatud hertsogkonnad

Jülich-Kleve-Berg oli kahe endise territooriumi nimi piki tänapäeva Saksa Nordrhein-Westfaleni liidumaa ja tänapäeva Hollandi Gelderlandi provintsi piiri. Aastatel 1521 kuni 1666 olid territooriumi riigid ühendatud personaaluniooni, kõik Saksa-Rooma riigi reichsfrei territooriumid. Nimi taaselustati pärast Viini kongressi Preisi kuningriigi lühiajalisele provintsile aastatel 1815 kuni 1822.

Ajalugu 

Jülich-Kleve-Bergi ühendatud hertsogkonnad olid kogum Saksa-Rooma riigi osariike. Jülichi ja Bergi hertsogkonnad ühendati aastal 1423. Ligi sajand hiljem, aastal 1521, hääbusid need kaks hertsogkonda koos Ravensbergi krahvkonnaga, kui vaid viimase hertsogi tütar Maria von Jülich-Berg jäi pärima; Saali tavaõiguse järgi sai naine vara vallata vaid abikaasa või eestkostja kaudu, nii läksid territooriumid tema abikaasale — ja kaugele sugulasele — Kleve ja Marki hertsogile Johann III-le nende strateegilise abielu tulemusena aastast 1509. Need ühendatud hertsogkonnad kontrollisid enamust tänapäeva Nordrhein-Westfalenist, välja arvatud Kuur-Kölni ja Münsteri kiriklikud territooriumid.

Alles sajand pärast Johann III abielu hääbus ühendatud hertsogiliin, ajendades territooriumidel pärast Johann III pojapoja, hertsog Johann Wilhelmi ilma pärijateta surma pärilussõja. Samal ajal, kui hertsogitel, innustatuna Rotterdami Erasmuse humanismist, õnnestus luua "via media" reformatsioonist tulenenud usuliste vaidluste vahele, olid viimase hertsogi kahe vanema õe pärijad jagamise vastaspooltel. Olukorda raskendasid veelgi keiser Rudolf II ja Wettinitest Saksimaa hertsogite ahned soovid — esimene oli eriti muret tekitav Henri IV-le ja Hollandi Vabariigile, kes kartsid mistahes Habsburgide Madalmaade tugevnemist.

Luterlik Preisimaa Anna abiellus Brandenburgi kuurvürsti, Brandenburg-Preisimaa valitseja  Johann Sigismundiga, samas katoliiklik Anna von Kleve abiellus Pfalz-Neuburgi hertsogi Philipp Ludwigiga. Seetõttu, pärast Jülichi pärilussõda (üks Kolmekümneaastase sõja ettekuulutajaid) sõlmiti Xanteni leping, millega protestantlikud territooriumid (Kleve, Mark ja Ravensburg) läksid Brandenburg-Preisimaale ning katoliiklikud maad (Jülich ja Berg) anti Pfalz-Neuburgile. Sõja-aastad hävitasid enamuse maade rikkusest, mis oli olnud Johann Wilhelmi isa, Wilhelmi ajal.

Philipp Ludwigi pojapoeg Philipp Wilhelm sai aastal 1685 Pfalzi kuurvürstiks ja tegi Bergi pealinna Pfalzi kuurvürsti residentsiks, kuni liin päris aastal 1777 Baieri. Aastal 1701 said Brandenburgi kuurvürstid Preisimaa kuningateks; Kleve-Mark, kui nende esimene valdus Lääne-Saksamaal, oli seemneks tulevasele Preisi Reinimaale.

Jülich-Kleve-Bergi hertsogid, Marki dünastia 

 1521–1539: Johann
 1539–1592: Wilhelm
 1592–1609: Johann Wilhelm

Vaata ka 
 Jülich-Kleve-Bergi provints

Saksa-Rooma riigi valdused
Saksamaa ajaloolised riigid
Eesti Panga president

Eesti Panga president on Eesti Panga juhatuse esimees. Eesti Panga presidendi nimetab seitsmeks aastaks ametisse Eesti president Eesti Panga nõukogu heakskiidul.

Eesti Panga presidendid
 Mihkel Pung märts 1919 – august 1919
 Eduard Aule oktoober 1921 (presidendi kohusetäitjana alates augustist 1919) – oktoober 1925
 Artur Uibopuu oktoober 1925 – november 1926
 Jüri Jaakson november 1926 – juuli 1940
 Juhan Vaabel juuli 1940 – oktoober 1940
 Martin Köstner 1944 – 1949
 Oskar Kerson 21. jaanuar 1968 – 31. detsember 1980
 Rein Otsason 28. detsember 1989 – 23. september 1991
 Siim Kallas 23. september 1991 – 27. aprill 1995
 Vahur Kraft 27. aprill 1995 – 7. juuni 2005
 Andres Lipstok 7. juuni 2005 – 7. juuni 2012
 Ardo Hansson 7. juuni 2012 – 6. juunini 2019
 Madis Müller 7. juuni 2019 –

Viited

Välislingid 
 "President kinnitas Eesti Panga uue juhi Madis Mülleri ametisse" ERR, 3. mai 2019

Eesti rahandus
Pružany mõis

Pružany mõis ehk Pružanõ mõis (Сядзібна-паркавы комплекс Швыкоўскіх või сядзі́ба Пружа́нскі пала́цык) on mõis Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Pružany linnas.

Katariina II kinkis pärast Poola jagamist ümbruskonna maad kindral Rumjantsevile, kes selle valduse aga eraldi mõisateks jagas ja uutele omanikele edasi müüs. Mõisa pindala oli 4000 tiinu. Nii tekkinud Pružany mõisa omanikuks said Jahmninad, seejärel aga Szwykowskid. Aastal 1863 konfiskeeriti Kastuś Kalinoŭski ülestõusu tagajärjel mõis, raamatukogu müüdi oksjonil maha. Juba aastal 1867 tagastati mõis aga Szwykowskitele. Aastast 1895 kuulus mõis Kleinmichelitele. Pärast Oktoobrirevolutsiooni emigreerusid omanikud Prantsusmaale ja mõis haldusüksusena kadus kaardilt.

Mõisa peahoone esindab uusrenessanssi ja ehitati aastal 1843, mil omanikeks olid Szwykowskid. Ehituse käigus lammutati varasemad hooned. Projekti autor oli Francesco Maria Lanci. Peahoonel on kaks tiiba, osalt on hoone kahekorruseline, osalt aga ühe korrusega. Lääneosas asuvad erker, torn ja veranda. Peamist fassaadi ehib väike risaliit, seal asub ka suur kahele sambale toetuv terrass.

Pärast Kleinmichelite lahkumist asus hoones kohalik omavalitsus, Teise maailmasõja ajal aga Guderiani staap ja Saksa ohvitseride maja. Nõukogude võimu ajal asus hoones algul põllumajandustehnikumi internaat, seejärel lasteaed (aastani 1986) ja viimaks hambapolikliinik. Aastal 1989 hakati hoonet restaureerima ja tänapäeval asub hoones muuseum.

Mõisakompleksi kuulus algselt 10 hoonet, teiste seas ka pruulikoda ja telliselööv. Telliselöövi toodangut kasutati ka uue peahoone valmistamisel. Ajal, mil mõis konfiskeeriti, oli kõrvalhoonete arv 15, nende seas 4 tellistest hoonet. Lisaks peahoonele on tänapäeval säilinud kasvuhoone, kus kasvatati muu seas palme, agaave, sidrunipuid ja apelsinipuid.

Mõisa juurde rajati ka park (pindala tänapäeval 8 hektarit). Pargi tagumises osas asusid kanalid, mille äärde Kleinmichelite ajal istutati mitmeid võõrliike. Aastal 1939 tasandati see osa pargist ja selle asemele rajati staadion. Pargile lisandus veel suur juurviljaaed, mis on samuti tänapäeval hävinud. Lossi tagaküljel asub vana iidol, mis toimetati sinna Bućki külast.

Välislingid 

Muuseumi koduleht
 Pružany mõis Facebookis
 Pružany mõis Twitteris
 Pružany mõis Instagramis

Valgevene mõisad
Pružany
Andres Järving

Andres Järving (sündinud 3. juulil 1960) on eesti ettevõtja. 

Järving on Eesti ühe suurima erakapitalil põhineva, enam kui 4300 inimesele tööd andva tööstus-, kaubandus- ja kinnisvarainvesteeringute grupi NG Investeeringud üks juhte ja suuromanikke.

Hariduskäik 
Lõpetas 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli majandusküberneetika erialal. 2005. aastal sai Tartu Ülikoolist psühholoogia alal bakalaureusekraadi ja 2002. aastal Tartu Ülikoolist ärijuhtimise magistrikraadi.

Töökäik   
1983–1988 Tallinna Linna RSN TK, ökonomist ja osakonna juhataja asetäitja  
1988–1990 Tootmiskoondis Norma, pearaamatupidaja asetäitja
1992–1996 AS Norma, finantsdirektor 
1996–1999 AS Norma, nõukogu aseesimees
Alates 1994 OÜ NG Investeeringud, juhatuse aseesimees
Alates 1999 AS Selver, nõukogu esimees 
Alates 2002 OÜ NG Kapital, juhatuse liige
Alates 2000 OÜ Probus, juhatuse liige

Ettevõtlus     
OÜ NG Investeeringud, juhatuse aseesimees
AS Selver, nõukogu esimees
Kulinaaria OÜ, nõukogu esimees
AS Liviko, nõukogu liige
AS Balbiino, nõukogu liige
Kitman Thulema AS, nõukogu liige
AS Tallinna Kaubamaja Grupp, nõukogu liige
AS Kaubamaja, nõukogu liige
AS TKM King, nõukogu liige (TKM King on loodud Suurtüki NK OÜ ja AS ABC King ühendamisel)
AS TKM Auto, nõukogu liige
AS KIA Auto, nõukogu liige
AS Viking Motors, nõukogu liige
UAB KIA Auto, nõukogu liige
SIA Forum Auto, nõukogu liige
AS Tallinna Kaubamaja Kinnisvara, nõukogu liige
OÜ Tartu Kaubamaja Kinnisvara, nõukogu liige 
AS Viking Security , nõukogu liige 
OÜ TKM Beauty, nõukogu liige 
OÜ Roseni Kinnisvara, nõukogu liige
OÜ Roseni Majad, juhatuse liige
AS Wellman Invesco, nõukogu liige
2001–2007 Ganiger Invest OÜ, juhatuse liige
2000–2007 Baltic Rail Services, OÜ nõukogu liige

Liikmesus 
Alates 2015 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja juhatuse liige
Alates 2008 Eesti Kaupmeeste Liidu juhatuse liige
Rahandusministeeriumi Audiitortegevuse Järelevalve nõukogu liige
EAS Mentorprogrammi pikaajaline mentor
Fraternitas Estica vilistlaskogu liige
Fraternitas Estica (coetus)

Isiklikku
Huvitub ajaloost, loodusest ja metsatööst.

Viited

Välislingid
 NG Investeeringud

Eesti ettevõtjad
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna vilistlased‎
Sündinud 1960
Riigiaktsiaselts

Riigiaktsiaselts on riiklik aktsiaselts, mille kõigi aktsiate omanik on kas riik või riiklik(ud) organisatsioon(id).

Riigiaktsiaseltsid Eestis 
Enne teist maailmasõda oli Kaubandus- ja Tööstusministeeriumi haldusalas riiklikud aktsiaseltsid: Riigi Põlevkivitööstus, Riigi Turbatööstus.

Eestis oli riigiaktsiaselts (lühend RAS) 1990ndate esimesel poolel riigi omanduses ettevõtte eritüüp. RASid reorganiseeriti aktsiaseltsideks hoolimata sellest, et riik jäi aktsiate omanikuks. Näiteks 1991. aastal loodud RAS Eesti Merelaevandus muudeti hiljem ASiks Eesti Merelaevandus ja alles seejärel erastati. Ettevõtted, mille baasil 15.jaanuarist 1991 asutati riigiettevõtted: "Eesti Kütus", Tootmiskoondis "Liviko",   Tubakavabrik "Leek", Tootmiskoondis "Juveel", "Eesti Geoloogia", "Eesti Tsement", Järvakandi Tehased,   Tallinna Külmhoone nr.1, Tartu Külmhoone, Eesti Raudteekond

Ka praegusel ajal on riigi omanduses ettevõtted harilikud "Äriseadustiku" järgi tegutsevad aktsiaseltsid, üksnes kõik nende aktsiad kuuluvad riigile ja aktsiaseltsi üldkoosolek koosneb haldusala ministrist. Riigile kuuluvad näiteks AS Eesti Energia, AS Saarte Liinid, AS Riigi Kinnisvara ja paarkümmend muud aktsiaseltsi.

2021. aasta jaanuaris kuulus riigile osalus 28 äriühingus, sealhulgas oli riik ainuomanik 24 äriühingus ning enamusosalus kuulus riigile 3 äriühingus.  Riik osaleb äriühingutes kolmel põhjusel: riigivõimu teostamine, muul riigivara valitseja poolt määratud avalikul eesmärgil ning tulu saamiseks. Riigi äriühingutes osalemise üldpõhimõtted on sätestatud riigivaraseadusega.

Viited  

Aktsiaseltsid
Riigi osalusega äriühingud Eestis
Sead Kolašinac

Sead Kolašinac (sündinud 20. juunil 1993 Karlsruhes) on Saksamaal sündinud Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur, kes mängib kaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Marseille Olympique.

Klubikarjäär 
Kolašinac alustas klubikarjääri oma kodulinna klubis Karlsruher SC. 2011. aastal asus ta Schalke 04 noortemeeskonda. Täiskasvanute koondisse pääses ta esmalt Schalke 04 teises meeskonnas. 2013. aasta juunis pikendas Kolašinac klubiga Schalke 04-ga lepingut 2017. aasta juunini. Hooajal 2016–2017 valiti ta Bundesliga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2017. aasta juunis liitus ta Premier League'i klubiga Arsenal. Esimese värava lõi ta Arsenali meeskonnas sama aasta 6. augustil FA Community Shieldil.

Koondisekarjäär 
Kolašinac mängis küll Saksamaa noortekoondistes, kuid täiskasvanuna otsustas esindada Bosnia ja Hertsegoviinat.

Debüüdi Bosnia ja Hertsegoviina rahvuskoondises tegi ta 18. novembril 2013 sõprusmängus Argentina vastu.

2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta esimeses alagrupimängus Argentina vastu kolmandal minutil omavärava, mis on maailmameistrivõistluste kiirem omavärav.

Saavutused 
Arsenal
FA Cup: 2019–20
FA Community Shield: 2017, 2020

Viited

Välislingid 

Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallurid
TSG 1899 Hoffenheimi jalgpallurid
VfB Stuttgardi mängijad
FC Schalke 04 mängijad
Arsenal FC mängijad
Marseille Olympique'i jalgpallurid
Bundesliga mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1993
Arda-Maria Kirsel

Arda-Maria Kirsel (11. september 1926 Tallinn – 13. august 2014 Tallinn) oli eesti raamatukogundustegelane, Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu auliige.

Arda-Maria Kirsel sündis Tallinnas, õppis aastatel 1935–1939 Paldiski 6-klassilises algkoolis, 1939–1940 Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumis, 1940–1944 Viljandi I Gümnaasiumis ja 1945–1950 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas inglise filoloogia ja bibliograafia erialal.
    
Pärast lõpetamist töötas ta 15 aastat Tartu Riikliku Ülikooli Teaduslikus Raamatukogus vanemraamatukoguhoidjana, osakonnajuhatajana ja direktori asetäitjana, millele järgnes töö aastatel 1965–2004 Tallinna Pedagoogikaülikooli Akadeemilises Raamatukogus osakonnajuhataja, sektorijuhataja ja vanemraamatukoguhoidjana.

1963. aastal käis ta 2-nädalasel UDK kursusel Üleliidulises Teaduslik-Tehnilises Raamatukogus Moskvas. Arda Kirsel oli parim UDK tundja Eestis ning tema elutööks oli UDK eestikeelsete liigitustabelite koostamine ja toimetamine, mis eestikeelsetena ilmusid 1999. aastal. 

Lisaks igapäevatööle on ta tegelenud ka õppejõutööga ning avaldanud muljetavaldava arvu publikatsioone liigitamisest, märksõnastamisest, raamatukogu kataloogidest jm ning juhtinud üle kümne aasta ERÜ liigitamise ja märksõnastamise toimkonda. 
    
Arda-Maria Kirseli teeneid on tunnustatud Valgetähe teenetemärgi medaliga, ta oli ERÜ auliige ja teenetepreemia 1995. aasta laureaat.

Ta on maetud Metsakalmistule.

Tunnustused 
 2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk

Viited

Eesti raamatukogundustegelased
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1926
Surnud 2014
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Lieljumprava kihelkond

Lieljumprava kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Groß-Jungfernhof) oli haldusüksus Riia kubermangus, Riia asehaldurkonnas ja Võnnu kreisis Liivimaa kubermangus, Lätimaal.

Lieljumprava kihelkonna mõisad
Lielvārde kirikumõis (saksa k. Lennewaden Pastorat, läti k. Lielvārdes mācītājmuiža)
Lieljumprava mõis (Groß-Jungfernhof, Gross-Jungfernhof, Lieljumprava muiža)
Jumprava mõis (Klein-Jungfernhof, Mazjumpravas muiža)

Galerii

Vaata ka
Lielvārde muinaslinnus
Lielvārde vasallilinnus
Lielvārde piiskopilinnus

Viited

Kirjandus

Võnnu kreis
Novoazovsk

Novoazovsk on linn Ukrainas Donetski oblastis, Novoazovski rajooni keskus, ligi 10 km kaugusel piirist Venemaaga.

Aasovi mere kaldal Gruzkõi Jalantšõki jõe suudme juures asuva Novoazovski kõrgus merepinnast on 21 meetrit.

Novoazovsk asutati 1849. aastal, linna õigused sai 1966. aastal.

2013. aasta 1. jaanuaril elas linnas 11 760 inimest, asustustihedus  inimest ruutkilomeetri kohta.

Ajalugu

21. sajand 
Donbassi sõja ajal, 16. aprillil, heisati linna haldushoonele ühenduse Donetski Rahvavabariik lipp.

Linnas ja selle läheduses on Donbassi sõja ajal toimunud mitmeid ägedaid lahinguid valitsusvägede ja vastaspoole vahel.

27./28. augustil võtsid linna täielikult oma kontrolli Venemaa Föderatsiooni regulaarväed.

Augusti lõpul jätkus Venemaa soomus- ja suurtükivägede koondumine linnas ja selle ümbruses. Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu info-analüütilise keskuse pressiesindaja teatel jätkavad terroristid vene regulaarvägede toel katseid Luhanski suunal asuvate asulate hõivamiseks.

Viited

Välislingid 

 14. oktoober 2014. Ukrajinska Pravda. Россия высадила под Новоазовском спецподразделение своей разведки (vene keeles)
 15. oktoober 2014. Liga Novosti. Боевики могут вернуть Новоазовск украинским властям - Геращенко (vene keeles)
 17. oktoober 2014. Infovastupanu. ИС: на северо-востоке от Мариуполя наблюдается скопление российско-террористических войск (vene keeles)

Donetski oblasti linnad
Bergi suurhertsogkond

Bergi suurhertsogkond (saksa Großherzogtum Berg) rajati Napoleon Bonaparte'i poolt pärast tema võitu 1805. aasta Austerlitzi lahingus territooriumidel Prantsuse keisririigi Reini jõe ja Saksa Vestfaali kuningriigi vahel.

Ajalugu 
 
Prantsuse anneksioon Jülichi hertsogkonnas (prantsuse Juliers) Prantsuse revolutsioonisõdade ajal aastal 1794 eraldas taas Jülichi ja Bergi hertsogkonnad, mida aastast 1614 valitsesid personaalunioonis Wittelsbachidest Pfalz-Neuburgi hertsogid. Aastal 1803 eraldas Pfalz-Neuburgi pärija, Baieri kuurvürst Maximilian Joseph järelejäänud Bergi hertsogkonna oma muudest Baieri territooriumidest ja andis selle oma nõole Wilhelmile hallata, nii läks see Wittelsbachide noorema haru võimu alla.

Aastal 1806 Saksa-Rooma riigi lõpetamisega tekkinud Saksamaa ümberkorraldamise käigus loovutas Maximilian I Joseph, nüüd Baieri kuningas, Bergi Ansbachi vürstkonna eest Napoleonile. 15. märtsil 1806 andis Prantsuse keiser Bergi valitseda oma õemehele Joachim Murat'le, sealhulgas endise Preisi Kleve hertsogkonna territooriumid Reini jõest idas. Murat' vapp kombineeris Bergi punase lõvi Kleve vapiga. Ankur ja nuiad lisandusid Murat' seisundi tõttu keisririigi suuradmirali ja marssalina. Napoleoni õe abikaasana omas ta ka õigust kasutada keiserlikku kotkast. 12. juulil 1806 ühines Murat Reini Liiduga ja omandas suurhertsogi tiitli. Tema valdused suurenesid edasi Marki krahvkonna, vürstliku Münsteri piiskopkonna, Dortmundi riigilinna ja arvukate väikeste territooriumide annekteerimisega Alam-Reini-Vestfaali ringkonnas.

Pärast Murat' ülendamist Napoli kuningaks aastal 1808 valitses Napoleon Bergi alguses otse personaalunioonis. Järgmisel aastal nimetas ta oma venna Louis Bonaparte'i vanema poja, Hollandi kuninga Napoleon Louis Bonaparte'i (1804–1831) Bergi suurhertsogiks; Prantsuse bürokraadid Pierre Louis Roedereri juhtimisel valitsesid territooriumi tema nimel. Üheksa päeva juulis 1810 valitses suurhertsog Napoleon Louis personaalunioonis ka Hollandi kuningriiki. 

Majanduslangus Napoleoni nurjunud kontinentaalblokaadi tõttu viis mässudele ja ülestõusudele. Suurhertsogkonna lühike elu jõudis lõpule, kui Prantsuse väed 1813. aasta Leipzigi lahingus tagasi löödi. Territooriumi haldas siis Preisimaa, kes liidendas endise suurhertsogkonna ametlikult vastavalt 1815. aasta Viini kongressi lõppaktile. Bergist sai Jülich-Kleve-Bergi provintsi osa, idapoolsed Münsteri ja Marki territooriumid ühendati Vestfaali provintsi.

Vapp 

Saksamaa ajaloolised riigid
Donetski Rahvavabariik

Donetski Rahvavabariik (vene keeles Донецкая Народная Республика Donetskaja Narodnaja Respublika, ukraina keeles Донецька народна республіка Donetska narodna respublika; lühend DRV või ДНР/DNR) on Ida-Ukrainas Donetski oblastis 7. aprillil 2014 väljakuulutatud tunnustamata riik. Rahvavabariigi iseseisvust tunnustab ainult Venemaa koos teiste tunnustamata riikide Abhaasia ja Lõuna-Osseetiaga. Ukraina on kuulutanud Donetski Rahvavabariigi terroriorganisatsiooniks, mis peab koos tunnustamata Luhanski Rahvavabariigiga sõda Ukraina vastu. Rahvavabariigi riigipea on Deniss Pušilin. 30. septembril 2022 annekteeris Venemaa pärast võltsreferendumit Donetski Rahvavabariigi ja tunnistas selle üheks Venemaa Föderatsiooni subjektiks.

Ajalugu
11. mail 2014 korraldatud referendumi (vt 2014. aasta Donbassi staatuse referendumid) tulemus Donetski Rahvavabariigi staatuse kohta ratifitseeriti 12. mail 2014.

24. mail kirjutati alla leping konföderatsiooni (Rahvavabariikide Liidu) moodustamiseks Luhanski oblastis 27. aprillil 2014 väljakuulutatud tunnustamata Luhanski Rahvavabariigiga.

Ukraina on kuulutanud mõlemad separatistlikuks ja terroriorganisatsiooniks.

22. oktoobril 2014 BBC World Newsi kanalil näidatud Steven Rosenbergi reportaažis vastas DRV keskvalimiskomisjoni esindaja Roman Ljagin reporteri küsimusele Ukraina territooriumi terviklikkuse kohta muuhulgas: "...möödub natukene aega ja me kustutame Ukraina maailma poliitiliselt kaardilt."

1. septembril 2016 avati konsulaat Tšehhi linnas Ostravas, mis oli DRV esimene välisesindus Euroopa Liidu pinnal. Juunis 2017 tegi Ostrava kohus otsuse, et esindus tuleb sulgeda.

18. veebruaril 2017 allkirjastas Venemaa Föderatsiooni president ukaasi Donetski Rahvavabariigi ja Luhanski Rahvavabariigi poolt väljastatud dokumentide tunnustamise kohta.

15. veebruaril 2022 pöördus Riigiduuma presidendi poole palvega "rahvavabariigi" iseseisvust tunnustada. Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja mõistis selle sammu hukka ja viitas Minski lepingust tulenevatele kohustustele.

21. veebruaril teatas Vladimir Putin Donetski ja Luhanski Rahvavabariigi tunnustamisest iseseisvate riikidena ning andis korralduse vägede paigutamiseks separatistide kontrolli all olevatele aladele. Samuti väitis ta, et ei näe Minski kokkuleppe tulevikku. Kolm päeva hiljem algatas ta sissetungi Ukrainasse.

Vaata ka
 Vene-Ukraina sõda
 Venemaa sissetung Ukrainasse (2022)

Viited

Välislingid 
 Koduleht
 Donetski Rahvavabariigi infoportaal 

2014. aasta Ukrainas
 
Sõda Donbassis
Tunnustamata riigid
Luhanski Rahvavabariik

Luhanski Rahvavabariik, varem ka Luganski Rahvavabariik (vene keeles Луганская Народная Республика Luganskaja Narodnaja Respublika; ukraina keeles Луганська народна республіка Luhanska narodna respublika; lühend LRV või ЛНР/LNR), on Ida-Ukrainas Luhanski oblastis 27. aprillil 2014 välja kuulutatud tunnustamata riik. Rahvavabariigi iseseisvust tunnustab ainult Venemaa koos teiste tunnustamata riikide Abhaasia ja Lõuna-Osseetiaga. Ukraina on kuulutanud Luhanski Rahvavabariigi terroriorganisatsiooniks, mis peab koos tunnustamata Donetski Rahvavabariigiga sõda Ukraina vastu. Rahvavabariigi riigipea on Leonid Passetšnik.

30. septembril 2022 annekteeris Venemaa pärast võltsreferendumit Luhanski Rahvavabariigi ja tunnistas selle üheks Venemaa Föderatsiooni subjektiks.

Ajalugu
11. mail korraldatud referendumi tulemus Luhanski Rahvavabariigi staatuse kohta ratifitseeriti 12. mail ja kuulutati välja iseseisvus.

24. mail kirjutati alla leping konföderatsiooni (Rahvavabariikide Liidu) moodustamiseks Donetski oblastis 7. aprillil 2014 väljakuulutatud tunnustamata Donetski Rahvavabariigiga.

Ukraina on kuulutanud mõlemad separatistlikuks ja terroriorganisatsiooniks.

9. septembril 2016 teatati LRV kavast avada esindus Austrias Viinis.

2017. aasta 18. veebruaril allkirjastas Venemaa Föderatsiooni president ukaasi Donetski Rahvavabariigi ja Luhanski Rahvavabariigi poolt väljastatud dokumentide tunnustamise kohta.

15. veebruaril 2022 pöördus Riigiduuma presidendi poole palvega "rahvavabariigi" iseseisvust tunnustada. Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja mõistis selle sammu hukka ja viitas Minski lepingust tulenevatele kohustustele.

21. veebruaril teatas Vladimir Putin Luhanski ja Donetski Rahvavabariigi tunnustamisest iseseisvate riikidena ning andis korralduse vägede paigutamiseks separatistide kontrolli all olevatele aladele. Samuti väitis ta, et ei näe Minski kokkuleppe tulevikku. Kolm päeva hiljem algatas ta sissetungi Ukrainasse.

Vaata ka
 Vene-Ukraina sõda
 Venemaa sissetung Ukrainasse (2022)

Viited

Välislingid
 Koduleht

2014. aasta Ukrainas
 
Sõda Donbassis
Tunnustamata riigid
Mālpils

Mālpils on küla (lielciems) Lätis Sigulda piirkonnas, Mālpilsi valla halduskeskus. Asulas oli Mālpilsi mõisa (Lemburg) süda, lisaks asub seal Mālpilsi luteri kirik.

Mālpilsi on esimest korda mainitud aastal 1386, mil Saksa ordu rajas sinna Lemburgi kindluse. Asula nimi on liivi keeles Lemburga, mis tuleb ilmselt sõnadest lembit ehk pealik ja urga ehk jõgi. Saksa keeles mõisteti asula nime kui "savilinna" (lehm on savi ja burg on linn). Mālpilsi nimi tähendab aga savilinna läti keeles.

Asulas asub keskkool, lisaks on seal kutsekool, internaadiga põhikool ja laste muusikakool ning kunstikool. Mālpilsis asuvad ka postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu. Küla lähistel asub Mālpilsi lennuväli. Mālpilsi jäävad Slimnīca, Sauleskalnsi, Dravantase, Pastsi ja Mālpilsi bussipeatused..

Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Mālpilsi kirik, Mālpilsi mõisa hoonetekompleks, sealhulgas park ja häärber, ning Mālpilsi ordulinnuse ase. Kohaliku kaitse all on Mālpilsi kiriku keskaegne kalmistu ja Mālpilsi linnamägi ehk Viinamägi.

Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu, mis on tähistatud mälestusmärgi ja obeliskiga.

Sealne Sporta iela tamm on looduskaitse all.

Aastal 2006 oli külas 2168 elanikku. Aastal 2015 oli seal 1921 elanikku, aastal 2020 aga 1838 elanikku.

Viited

Välislingid
 Mālpilsi kodulehekülg (läti keeles)

Sigulda piirkonna külad
Nurmiži

Nurmiži on küla (vidējciems) Lätis Sigulda piirkonna Sigulda vallas. Küla asub valla kirdeosas merepinnast 100 meetri kõrgusel ning jääb valla keskusest Siguldast 9 ja Riiast 59 kilomeetri kaugusele. 

Asulas oli Nurmiži mõisa (Nurmis) süda. Nurmiži mõisa hoonetekompleks, sealhulgas kasvuhoone ja talli varemed, on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all. 1927. aastal oli seal Nurmiži valla halduskeskus, aastail 1945–1951 aga Nurmiži külanõukogu halduskeskus. 

Külas asub Nurmiži bussipeatus.

2006. aastal oli seal 93 elanikku, 2017. aastal 114 ja 2020. aastal 106 elanikku.

Viited 

Sigulda piirkonna külad
Madagascarophis

Madagascarophis on maoperekond.

Klassifikatsioon 

Perekonda Madagascarophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:  
 Madagascarophis colubrinus (Schlegel, 1837)
 Madagascarophis fuchsi Glaw, Kucharzewski, Köhler, Vences & Nagy, 2013
 Madagascarophis lolo Ruane, 2016
 Madagascarophis meridionalis Domergue, 1987
 Madagascarophis ocellatus Domergue, 1987.

Levila

Neid madusid võib kohata Madagaskaril.

Viited

Välislingid 

 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne CoL-is
 Sissekanne IUCN-is
 Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
 Sissekanne roomajate andmebaasis
 Sissekanne uBio-s
 Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Madagascarophis seisuga 30.08.2014.

Alethinophidia
Colubroidea
Rāmava

Rāmava on asula Lätis, Ķekava piirkonnas ja Ķekava vallas. Rāmava asub merepinnast 10 meetri kõrgusel. Asulas oli Rāmava mõisa  (Rammenhoff) süda, lisaks asub seal Depkini mõisa (Depkinmuiža) hoonetekompleks, mida tänapäeval ka Rāmava mõisaks kutsutakse. Asulat mainiti esimest korda XV sajandi lõpus, ent intensiivsemalt hakkas see kasvama XX sajandi lõpus ja XI sajandi alguses, mil külla rajati uus elamupiirkond Mākoņkalns. Aastal 2008 oli külas 550 elanikku.

Viited 

Läti külad
Ķekava piirkond
Bothrophthalmus

Bothrophthalmus on maoperekond.

Klassifikatsioon 

Perekonda Bothrophthalmus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:  
 Bothrophthalmus brunneus Günther, 1863
 Bothrophthalmus lineatus (Peters, 1863).

Levila

Neid madusid võib kohata Aafrikas.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne CoL-is
 Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
 Sissekanne roomajate andmebaasis
 Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Bothrophthalmus seisuga 30.08.2014.

Alethinophidia
Colubroidea
Lamprophis

Lamprophis on maoperekond.

Klassifikatsioon 

Perekonda Lamprophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:  
 Lamprophis abyssinicus Mocquard, 1906
 Lamprophis aurora (Linnaeus, 1758)
 Lamprophis erlangeri (Sternfeld, 1908)
 Lamprophis fiskii Boulenger, 1887
 Lamprophis fuscus Boulenger, 1893
 Lamprophis geometricus (Schlegel, 1837)
 Lamprophis guttatus (Smith, 1843).

Levila

Neid madusid võib kohata Aafrikas.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne CoL-is
 Sissekanne IUCN-is
 Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
 Sissekanne roomajate andmebaasis
 Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Lamprophis seisuga 30.08.2014.

Alethinophidia
Colubroidea
Lycodonomorphus

Lycodonomorphus on maoperekond.

Klassifikatsioon 

Perekonda Lycodonomorphus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:  
 Lycodonomorphus bicolor (Günther, 1893)
 Lycodonomorphus inornatus (Duméril, Bibron & Duméril, 1854)
 Lycodonomorphus laevissimus (Günther, 1862)
 Lycodonomorphus leleupi (Laurent, 1950)
 Lycodonomorphus obscuriventris (Fitzsimons, 1963)
 Lycodonomorphus rufulus (Lichtenstein, 1823)
 Lycodonomorphus subtaeniatus Laurent, 1954
 Lycodonomorphus whytii (Boulenger, 1897).

Levila

Neid madusid võib kohata Aafrikas.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne CoL-is
 Sissekanne IUCN-is
 Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
 Sissekanne roomajate andmebaasis
 Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Lycodonomorphus seisuga 30.08.2014.

Alethinophidia
Colubroidea
Pseudoboodon

Pseudoboodon on maoperekond.

Klassifikatsioon 

Perekonda Pseudoboodon klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:  
 Pseudoboodon boehmei Rasmussen & Largen, 1992
 Pseudoboodon gascae Peracca, 1897
 Pseudoboodon lemniscatus (Duméril, Bibron & Duméril, 1854)
 Pseudoboodon sandfordorum Spawls, 2004.

Levila

Neid madusid võib kohata Aafrikas.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne CoL-is
 Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
 Sissekanne roomajate andmebaasis
 Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Pseudoboodon seisuga 30.08.2014.

Alethinophidia
Colubroidea
Hrjaštšuvate

Hrjaštšuvate on alev Ukrainas Luhanski oblastis Krasnodoni rajoonis, mõne kilomeetri kaugusel Luhanskist kagus.

Asula kõrgus merepinnast on 125 meetrit.

Hrjaštšuvate asutati XVIII sajandil.

2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 1216 inimest, asustustihedus  inimest ruutkilomeetri kohta.

Ajalugu

XXI sajand
2014. aasta Ukraina kriisi ajal võtsid Venemaa-meelsed separatistid asula oma kontrolli alla.

18. augustil tulistati Hrjaštšuvate-Novosvitlivka teel valgete lippude all sõitvat sõjapõgenike kolonni, hukkus palju tsiviilisikud, sealhulgas naisi ja lapsi.

29. augustil oli asula kaitsel olnud pataljon "Aidar" "Tšetšeenia sõja taktikat" kasutanud Venemaa tankide ja väeüksuste survel sunnitud taganema.

Viited

Välislingid
 На Луганщині терористи розстріляли сім'ю біженців, в тому числі 5-річну дитину

Ukraina alevid
Luhanski oblast
Lelle vald (Vändra kihelkond)

Lelle vald (saksa keeles Lelle) oli vald Vändra kihelkonnas. Vallamaja asus Lokuta külas.

Vald moodustati 1866. aastal.

1893. aastal ühendati Lelle vald Käru vallaga. 1907. aastal Lelle vald taastati.

1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Lelle valla koosseisu, välja arvatud Kirnasoo ja Kuusiku talude ning talu nr. A-56 lahustüki ja Käru metskonna Pulga metsandiku kvartaali nr. 1 maa-alad.

Viited 

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Vändra kihelkond
Nukumaja

Nukumaja on väike mängumaja, mis on sisustatud nukkude koduna.

Nukumajad on enamasti mõeldud lastele mängimiseks, kuid nukumajade valmistamine või kogumine on ka täiskasvanute hobi.

Nukumaju valmistati käsitsi, kuni tööstusliku revolutsiooni ja Teise maailmasõja järel läksid need järjest rohkem masstootmisse, muutudes ühetaolisemaks ja odavamaks.

Nukumaja võib olla väga lihtsakoeline, koosnedes paarist kokkuliidetud kastist, kui ka äärmiselt detailirohkelt ja kallilt kaunistatud ja möbleeritud.

Välislingid

Mänguasjad
Lode mõis

Lode mõis (saksa keeles Lohdenhof, läti keeles Lodes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Skujene kihelkonnas. Praegu asub Lätis Vecpiebalga piirkonnas Taurene vallas Lodesmuižas.

Ajalugu
Liivi ordu ajal kuulus mõis Lodee suguvõsale. Aastal 1629 andsid Rootsi võimud Rootsi sõjaväe viljaga varustamise eest mõisa Riia kaupmehe Hans Bolte valdusse. Boltede suguvõsa kätte jäi mõis aastani 1799. Hiljem vaheldusid omanikud kiirelt. Aastast 1875 kuulus mõis Schmidtide perele, olles nende valduses kuni võõrandamiseni 1920. aastal. Mõisa süda jäi Schmidtide valdusse ja nad elasid seal kuni aastani 1939, mil nad Saksamaale lahkusid.

Mõisaansambel
Mõisa peahoone ehitati aastal 1815 klassitsistlikus stiilis. Samal ajal rajati ka suurem osa mõisakompleksist, teine osa rajati XIX sajandi kuuekümnendatel ja seitsmekümnendatel aastatel. Häärberil lasti pärast Teist maailmasõda laguneda, kõrvalhooned kuuluvad aga Läti Ülikoolile ja neid kasutatakse baasina välipraktikumide korraldamisel. 

Mõisakompleksi juurde kuuluvad veel tall ja ait. Mõisale kuulusid veel eemal asunud pruulikoda, vesiveski ja kolm kõrtsi.

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil (läti keeles)
Mõisa koduleht

Läti mõisad
Vidzeme
Skujene kihelkond
Rāmava mõis

Rāmava mõis (Rāmavas muiža, ka Ramma, saksa keeles Rammenhoff) oli mõis Lätis Ķekava piirkonnas Ķekava vallas Rāmavas. Peahoone asus aadressil Rāmavas iela 9.

Rāmava mõis eraldati XVII sajandi alguses Mazā Jumpravmuiža mõisast. Aastal 1743 hakkas see kuuluma Frölichite perekonnale. Aastal 1774 läks mõis Rammide valdusse, kuuludes neile kuni võõrandamiseni. Pärast võõrandamist hakkas suurem osa maadest kuuluma Läti Ülikooli põllumajandusosakonnale, et aga selle keskuseks sai endise Depkini mõisa peahoone ja Rāmava mõisa hooned pole säilinud, siis kutsutakse tänapäeval Rāmava mõisaks just Depkini mõisa.

Algselt asus mõisakompleks Katlakalnsi asumi maadel, aga Põhjasõja ajal see hävis, säilis üksnes tuulik mis on ainus tänapäeval säilinud hoone. Uus barokne peahoone ehitati aastal 1726, ent ka see on tänapäevaks hävinud.

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Vidzeme
Krimulda kihelkond
Sigulda kihelkond
Depkini mõis

Depkini mõis (Depkina muiža või Merķeļa muiža, tänapäeval ka Rāmavas muiža, saksa keeles Depkinshof) on mõis Lätis Ķekava piirkonnas Ķekava vallas Rāmavas. Ainus säilinud hoone asub aadressil Rāmavas iela 9 (vahetult hävinud Rāmava mõisa peahoone kõrval). 

Mõisa mainitakse esimest korda XV sajandil. Esimene teadaolev omanik oli aastal 1723 B. Depkin. Hilisemad omanikud olid Wiekenid, Portenid ja Merkelid. Viimased omanikud olid Grotenhielmid.

Puidust klassitsistlik peahoone ehitati XIX sajandi alguses. Peale võõrandamist kuulus hoonesLäti Ülikooli põllumajandusteaduskonnale. Nõukogude ajal asusid seal korterid, elanikud tegid hoonele omaalgatuslikke ümberehitusi. XX sajandi kaheksakümnendatel aastatel asus seal eksperimentaaltehase  "Rāmava" kontor. Aastal 2000 hakati hoonet restaureerima, tööd lõppesid aastaks 2002. Praegu asub seal võõrastemaja, ka on seal konverentsisaalid.

Mõisakompleksi juurde kuulus omal ajal 10 hoonet, ent need pole säilinud. Alles on vaid väike park ja mõisa tellistest väravad.

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Vidzeme
Katlakalna kihelkond