joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Elmar Salulaht

Elmar Salulaht (1937. aastani Elmar Soop; 17. aprill 1910 Tartu – 7. oktoober 1974 Tallinn) oli eesti näitleja ja laulja (bass).

1925. aastal lõpetas ta Tartu 4. Algkooli. Õppis laulmist Georg Karl Stahlbergi juures. 

Aastatel 1923–1936 töötas metallitöölisena. Aastatel 1936–1939 oli ta Vanemuise teatri ja 1939–1940 Narva teatri laulja ja näitleja. Aastatel 1942–1943 oli Estonia teatri ja 1943–1974 Vanemuise teatri näitleja. 

Ta mängis peaosa – Vanapaganat – mängufilmis "Põrgupõhja uus Vanapagan" (1964). Mängis ka filmides "Keskpäevane praam" (1967), "Tuulevaikus" (1970), "Kolme katku vahel" (1970), "Väike reekviem suupillile" (1972) ja "Maaletulek" (1972).

Ta on maetud Rahumäe kalmistule.

Tunnustus
1967 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Välislingid
Genealoogia fotoarhiiv. Elmar Salulaht (1939)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Elmar Salulaht Tallinnfilmi mängufilmi "Põrgupõhja uus Vanapagan" paviljonivõtetel (1963)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Elmar Salulaht Šompalovina A. Šteini näidendis Appi, tuju reibas, läheme põhja (1971)
Eesti Filmi Andmebaas. Saagem tuttavaks! Elmar Salulaht (1958). Ringvaade "Nõukogude Eesti" nr 21, 5/6

Eesti näitlejad
Eesti lauljad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1910
Surnud 1974
Sēlpils

Sēlpils (ka Jaunsēlpils) on asula Lätis Salatsi piirkonnas Sēlpilsi vallas.

Asulas on Jelgava-Krustpilsi raudteeliini Sēlpilsi raudteepeatus, mis avati 1904.

Asula lähedal on Jaunsēlpilsi mõis. Asulast 9 km kaugusel asub ajalooline Sēlpilsi asula (tänapäeval Vecsēlpils), kus on keskaegse Sēlpilsi foogtilinnuse varemed.

Läti asulad
Voldemar Roosalu

Voldemar Roosalu (Voldemar Reibaum, Voldemar Reinbaum; 2/15. oktoober 1901 Tartu – 11. aprill 1942 Sosva, Sverdlovski oblast, Venemaa), Eesti politseinik.

Lõpetas 1925 Politseikooli, Tartu kriminaalpolitsei agent, hiljem vanemassistent. Kaitseliitlane.

Küüditati 1941 koos perekonnaga, hukati.

Viited

Välislingid
Jutustab Liivi (Roosalu) Rudenko

Eesti politseinikud
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Politseikooli vilistlased
Eestistatud nimega inimesed 
Sündinud 1901
surnud 1942
Vecsaule

Vecsaule on asula Lätis Bauska piirkonnas Vecsaule vallas.

Nüüdisaegne asula on endisaegse Vecsaule mõisa (Alt-Rahden) keskus.

Asulas asub nt vallavalitsus, põhikool, raamatukogu, seltsimaja, postkontor. Asula lähedal on Vecsaule luteri kirik.

Läti asulad
Ilmar Tõnissoo

Ilmar Tõnissoo (kuni 1936 Ilmar Leopold Tõnisson; 30. aprill 1913 Vana-Võidu vald, Viljandimaa – 18. aprill 1942 Kirov) oli Eesti politseinik.

Ilmar Tõnissoo õppis 1936–1942 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Ugala liige.

Ta oli 1940. aastal poliitilise politsei sekretär, Kaitseliidu Tallinna maleva liige (nooremleitnant aastast 1939).

Arreteeriti 13. jaanuaril 1941, hukati 1942. aastal Kirovis.

Eesti politseinikud
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Korporatsioon Ugala liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1913
Surnud 1942
Hilja Kangro (pianist)

Hilja Kangro (24. märts 1922 Tartu – 6. detsember 2004 Elva) oli eesti pianist ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas 1942. aastal Tartu II Gümnaasiumi ja 1944. aastal Tartu Õpetajate Seminari. 

1947. aastal lõpetas Tartu Muusikakooli klaveri eriala Aleksandra Sarve klassi.

Aastatel 1945–1976 töötas ta Tartu Muusikakoolis kontsertmeistri ja üldklaveriõpetajana, 1947–1959 paralleelselt ka Tartu Pedagoogilise Kooli klaveriõpetajana ja 1951–2000 Vanemuise teatri kontsertmeistrina.

Ta on maetud Elva kalmistule.

Tunnustus
1973 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
Tema kaksikvend oli tšellist Endel Kangro.

Viited

Eesti pianistid
Eesti muusikapedagoogid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1922
Surnud 2004
Jaak Vaus

Jaak Vaus (3. veebruar 1946 Märjamaa – 27. august 2022) oli eesti teatrikunstnik.

Haridus
1964. aastal lõpetas ta Märjamaa Keskkooli. Aastatel 1965–1967 õppis Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis metallikunsti. 1972. aastal lõpetas ta ERKI teatrikunsti eriala (cum laude).

Töö
Aastatel 1970–1980 oli ta Eesti NSV Riikliku Nukuteatri peakunstnik, 1980–1993 Eesti Riikliku Noorsooteatri peakunstnik, 1998–2000 Vanalinnastuudio peakunstniku kohusetäitja, 1993–2009 Ugala peakunstnik. 2009. aastast on ta vabakutseline teatrikunstnik. Aastatel 1985–1986 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri õppejõud, 1993–1995 Viljandi Kultuurikolledži õppejõud. Teinud 2019. aasta seisuga üle 280 kujunduse teatrites ja mujal.

Tunnustus
1972, 1974, 1976, 1979, 1982 Eesti NSV Teatriühingu preemia
1982 Eesti NSV teeneline kunstnik
1986 Eesti NSV Ministrite Nõukogu ja Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu aukiri
1990 Eesti NSV rahvakunstnik
2005 Eesti Teatriliidu kunstnikuauhind
2007 Kaarel Saha preemia
2014, 2016, 2017 Rakvere Teatri kolleegipreemia 
2022 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri peakunstnik, Eesti NSV teeneline kunstnik Jaak Vaus (1982)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Viljandi Draamateatri "Ugala" kunstnik Jaak Vaus ja lavastusala juhataja Ülo Selter "Ugala" laval

Eesti teatrikunstnikud
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eesti NSV rahvakunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1946
Surnud 2022
Marc Bartra

Marc Bartra Aregall (, ; sündinud 15. jaanuaril 1991 Sant Jaumes) on Hispaania jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Trabzonspor. Ta on mänginud samuti Hispaania jalgpallikoondises.

Klubikarjäär

Barcelona 
Bartra liitus 11-aastasena Barcelona noortesüsteemiga La Masia. Ta edendati Barcelona B-meeskonda 2009. aastal.

Marc Bartra tegi oma debüüdi Kataloonia klubis 2010. aastal mängus Atletico Madridiga. Barcelona kaotas selle mängu 1:2. 21. mail 2011 lõi Bartra Malaga vastu oma debüütvärava.

2012–13 hooajal mängis Bartra Tito Vilanova juhendamisel 16 mängu. Barcelona võitis La Liga rekordilise 100 punktiga.

Hooajal 2014–15 aitas ta klubil võita nii Hispaania kõrgliiga, Copa del Rey kui ka Meistrite Liiga.

Dortmundi Borussia 
3. juunil 2016 liitus Bartra 8 miljoni euro eest Dortmundi Borussiaga. 

Debüütmäng toimus Saksamaa superkarikavõistlustel Müncheni Bayerni vastu, Dortmund kaotas 2:0. 14. septembril lõi ta Meistrite Liigas alagrupimängus Varssavi Legiaga värava.

27. mail 2017 aitas ta Dortmundil alistada Saksamaa karika finaalis Frankfurdi Eintrachti 2:1.

Koondisekarjäär 
Bartra tegi oma debüüdi Hispaania jalgpallikoondises 16. novembril 2013 mängus Ekvatoriaale-Guinea vastu. Hispaania võitis sõpruskohtumise 2:1. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 11. oktoobril 2018 sõprusmängus Walesi vastu.

Ta esindas Hispaaniat koondises 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused

Klubi 
 Barcelona
 La Liga: 2009–10, 2010–11, 2012–13, 2014–15, 2015–16
 Copa del Rey: 2011–12, 2014–15, 2015–16
 Hispaania superkarikas: 2013
 Meistrite Liiga: 2010–11, 2014–15
 Euroopa superkarikas: 2015
 Jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused: 2015
Dortmundi Borussia
DFB-Pokal: 2016–17
Betis
Copa del Rey: 2021–22

Rahvuskoondis 
 Hispaania
 U-21 Euroopa meistrivõistlused: 2011, 2013

Viited

Välislingid

Hispaania jalgpallurid
Kataloonia jalgpallurid
FC Barcelona mängijad
Dortmundi Borussia mängijad
Real Betise jalgpallurid
La Liga mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1991
Elmar Kivilo

Elmar Kivilo (kuni 1925 Elmar Kirkmann; 25. veebruar 1912 – 21. august 1986) oli eesti näitleja.

Õppis näitlemist Töölisteatri õpperühmas. 1935. aastast oli Töölisteatri näitleja, 1944. aastast surmani Vanemuise teatri näitleja.

Ta on mänginud filmides "Valgus Koordis", "Mis juhtus Andres Lapeteusega?", "Tuuline rand" ja "Ideaalmaastik".

Ta on maetud Raadi kalmistule.

Tunnustus
1967 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Riikliku preemia laureaat, teatri Vanemuine näitleja Kivilo, Elmar Hansu poeg (1952)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Teatri Vanemuine näitleja Elmar Kivilo (1972)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Teatri Vanemuine näitleja Elmar Kivilo (1972)

Töölisteatri näitlejad
Vanemuise näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Raadi kalmistule maetud
Sündinud 1912
Surnud 1986
Andi Hektor

Andi Hektor (sündinud 22. augustil 1975) on eesti füüsik ja teaduse populariseerija.

Haridustee
Andi Hektor lõpetas 1993. aastal C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli ja 1998. aastal Tartu Ülikooli bakalaureusekraadiga teoreetilise füüsika erialal. Aastatel 1998–2000 õppis ta Tartu Ülikooli teoreetilise füüsika magistriõppes; vahepeal, 1999. aastal, oli lühikest aega Århusi Ülikooli külalismagistrant. 2000. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli teoreetilise füüsika instituudis magistrikraadi magistritööga "Discrete Symmetries and Group Extensions in Quantum Physics" ("Diskreetsed sümmeetriad ja rühmade laiendamine kvantfüüsikas"; juhendaja TÜ väljateooria õppetooli dotsent Rein Saar).

2008. aastal kaitses Andi Hektor Tartu Ülikooli juures doktoritöö teemal "Neutrino physics beyond the Standard Model" ("Standardmudeli järgne neutriinofüüsika"; juhendaja Martti Raidal).

Töökäik
Koos Mait Münteliga töötas ta aastatel 2010–2013 CERNis. Lühemalt on töötanud ka Uppsala Ülikoolis, Helsingi Ülikoolis, Soome Kiirguskaitse Keskuses (STUK) ja Cambridge'i Ülikoolis.

2021. aasta seisuga töötab vanemteadurina Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis (KBFI) ja on müüontomograafia tehnoloogiat arendava iduettevõtte GScan OÜ juhatuse esimees. Ta on külalislektor Tartu ja Helsingi Ülikoolis.

Teadustegevus
Tema teadustöö põhisuunad on osakestefüüsika, astroosakestefüüsika, kosmoloogia, kosmilised kiired ja andmeteadus.

Ta on rohkem kui 170 teadusartikli ja mitme populaarteadusliku kirjutise kaasautor.

Teaduse populariseerimine
Andi Hektor on füüsika populariseerija. Koos Kristjan Kannikesega on ta kirjutanud raamatu "Higgsi bosoni lugu", mille eest pälvisid autorid 2013. aastal teaduse populariseerimise auhinna II preemia kategoorias "Teaduse populariseerimine trükisõna abil". 
Hektor oli üks seitsmest teaduse populariseerimise auhinna III preemia laureaadist 2008. aastal.

Ta on koos Els Heinsaluga üks ürituse "Teadusmarss" eestvedaja ja surverühma Teaduskoda algatusrühma liige.

Liikmesus
 Tartu Observatooriumi teadusnõukogu liige
 Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi teadusnõukogu liige
 Eesti Füüsika Seltsi liige, aseesimees
 Eesti Teadusajakirjanike Seltsi juhatuse liige

Viited

Välislingid

 
 INSPIRE-HEP andmebaas
 Andi Hektor – Universumist TEDxTallinn
 Kõrge energia ja arvutusfüüsika labor, Keemilise_ja_Bioloogilise_Füüsika_Instituut, Tallinn (inglise keeles)
 Ulvar Käärt. "Mees universumi mikromaailmas" Horisont, 5/2016. Lk 22–29
 GScan OÜ
 Andi Hektor ja Mait Müntel: mure sinu pärast, teadusmahukas Eesti!. novaator.err.ee, 16. mai 2017
 Andi Hektori artiklid Postimehes
 Andi Hektor ERR Novaatoris

Eesti teadusajakirjanikud
Eesti füüsikud
Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna vilistlased‎
Sündinud 1975
Kylie Jenner

Kylie Kristen Jenner (sündinud 10. augustil 1997 Los Angeleses) on Ameerika Ühendriikide tõsielustaar, ettevõtja ja modell. 

Ta sai tuntuks tõsieluseriaalis "Keeping Up with the Kardashians". Aastal 2012 tegi ta koos õega koostööd rõivabrändi PacSun juures, hiljem lõid nad oma brändi Kendall & Kylie.

Aastal 2014 lisas ajakiri Time õed Jennerid edetabelisse "The 25 Most Influential Teens of 2014".

Aastal 2015 asutas Jenner kosmeetikabrändi Kylie Cosmetics.

Lapsepõlv ja noorus
Kylie Jenner sündis Los Angeleses California osariigis. Ta on Caitlyn Jenneri (endise nimega Bruce Jenner) noorim tütar. Tema ema on Kris Jenner, kes on tuntud televisioonist. Tal on vanem õde Kendall Jenner. Tal on emapoolsest suguvõsast veel kolm poolõde: Kourtney Kardashian, Kim Kardashian ja Khloé Kardashian. Lisaks veel poolvend Rob Kardashian.
Jenner õppis Sierra Canyon Schoolis, kus ta oli kisakoori liige. Aastal 2012 otsustas ta tulla tavakoolist ära ning jääda koduõppele.

Isiklikku 
Kylie Jenner oli suhtes räppar Tygaga 2014–2017. 2017. aastal hakkas Kylie kurameerima Travis Scottiga. 1. veebruaril 2018 sündis paaril tütar Stormi Webster.

Rollid

Televisioon

Suunamudijad
Sündinud 1997
Olli Ungvere

Olli Ungvere (sünninimi Olga Birk, 1935–1936 Olga Ungerson; 17. juuni 1906 Lüütja mõis, Setumaa – 12. detsember 1991 Pärnu) oli eesti näitleja.

1924. aastal lõpetas ta Räpina Ühisgümnaasiumi. Aastatel 1931–1934 õppis Tartu Kõrgemas Muusikakoolis laulmist. 

1931. aastast laulis Vanemuise teatri operetikooris. Aastatel 1934–1935 oli ta Ugala operetisolist ja draamanäitleja. 1935–1937 töötas taas Vanemuises. 1937–1948 oli ta Draamateatri näitleja ja 1948–1986 Endla teatri näitleja.

Ta on mänginud filmides "Keskpäev", "Suletud ring" ja "Mardipäev".

Ta on maetud Pärnu Metsakalmistule.

Tunnustus
1966 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Kirjandus
Leida Talts. Olli Ungvere. Teatriteed. Eesti Raamat, 1981

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Stseen O. Kooli näidendist "Musta kassi öösel ei näe" L. Koidula nim. Pärnu Draamateatris. Taali - Olli Ungvere ja Mari - Lii Tedre (1984)
Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi virtuaalnäitus "Kummaline mrs Ungvere..."
ERR arhiiv. Olli Ungvere - 75 (1981)

Eesti näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Pärnu Metsakalmistule maetud
Sündinud 1906
Surnud 1991
Meņģele

Meņģele on asula Lätis Ogre piirkonnas Meņģele vallas.

Nüüdisaegne asula on umbes endisaegse Meņģele mõisa (Altenwoga) keskus.

Meņģelet on allikates esimest korda mainitud 1490 seoses Engelbrecht von Mengdeni maavahetustega.

Läti asulad
Ogre piirkond
Josef Mengele

Josef Mengele (16. märts 1911 Günzburg – 7. veebruar 1979 Bertioga, Brasiilia) oli saksa arst. Teise maailmasõja ajal töötas ta Auschwitzi koonduslaagris, kus tegi vangidega mitmesuguseid meditsiinilisi eksperimente.

Saksamaa arstid
Sündinud 1911
Surnud 1979
Ungurpils

Ungurpils on küla (vidējciems) Lätis Limbaži piirkonnas Aloja vallas.

Asulat on esimest korda mainitud 1306. aastal (Pirkules). 1399. aastal ostis koha Gotthard von Ungern. Nüüdisaegne asula on tekkinud endisaegse Ungurpilsi mõisa keskuse juurde. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Aloja piirkonda.

Külas kasvav Ungurpilsi pargi lehis on looduskaitse all.

Ungurpilsis on raamatukogu  ja Ungurpilsi bussipeatus.

Ungurpilsi muinaskalmed ehk Seaküngas ja Ungurpilsi vasallilinnus on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.

Viited 

Limbaži piirkonna külad
Pikksaare (Läti)

Pikksaare (läti keeles Piksāri) on küla (mazciems) Lätis Valmiera piirkonnas Naukšēni vallas. Küla asub Atse jõe kaldal merepinnast 70 meetri kõrgusel, endisest piirkonnakeskusest Naukšēnist 8 ja Riiast 158 kilomeetri kaugusel. 

Nüüdisaegne asula on endisaegse Naukšēni mõisa Pikksaare karjamõisa (Pikßar või Piksar) keskus. Aastal 1897 avati seal endisaegsel Valga–Ruhja–Pärnu raudteel Pikksaare raudteejaam. Aastal 1905 hakati ehitama sealset luteri kirikut. Aastail 2009-2021 kuulus küla Naukšēni piirkonda.
Külas on Kārķu pagrieziensi ja 	Piksāri bussipeatused. 

Aastal 2008 oli külas 43 elanikku.

Vaata ka
Pikksaare lahing

Viited 

Valmiera piirkonna külad
Härgmäe kihelkond

Härgmäe kihelkond ehk Ērģeme kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Ermes, ka Ermis, läti keeles Ērģemes draudzes novads) oli haldusüksus Liivimaal Riia kreisis ja aastast 1783 Valga kreisis.

Ajalugu
Kihelkonna kohta on teateid 1513. aastast, mil see oli tuntud Omuļi kihelkonna nime all. Kihelkonnavaimulikku on esmakordselt mainitud 1568. aastal.

Algselt ei asunud kihelkonnakirik Härgmäe ordulinnuse juures, kiriku funktsioone täitis Veckārķi mõisa juures asuv kabel. Mõisa juures ei olnud kihelkonnal aga maad ega õpetaja eluruume. Seoses uue kiriku rajamisega otsustas kirikukomisjon aastal 1679, et jumalateenistusi peetakse vanas kohas igal kolmandal pühapäeval edasi, ent see korraldus peatati aastal 1779. Veckārķi mõisas jätkusid jumalateenistused seejärel igal neljandal pühapäeval. 

Tänapäeval on kihelkonna aladele rajatud Kārķi kirik, mille juures tegutseb iseseisev kogudus.

Härgmäe kihelkonna mõisad
Annas, ka Jaunāmuiža (Ermes-Neuhof, varem Niehoff ja Peddeln-Neuhof) rüütlimõis
Brenti (Kokenberg, varem Ermeshof) rüütlimõis
Hoomuli ehk Omuļi (Homeln) rüütlimõis
Härgmäe ehk Ērģeme (Pastorat Ermes) kirikumõis
Härgmäe ehk Ērģeme (Ermes) rüütlimõis
Jaunkārķi (Neu-Karkell) rüütlimõis
Kureļi (Kyrre) endine mõis
Pedele (Peddeln) rüütlimõis
Turna (Turneshof) rüütlimõis
Veckārķi (Alt-Karkell) rüütlimõis
Vīganti (Wiegandshof) rüütlimõis

Viited

Kirjandus
Büsching, Anton Friedrich. Magazin für die neue Historie und Geographie: IX. Land-rolle des Herzogthums Liefland vom Jahr 1765. Halle: Johann Jacob Curt, 1773. Lk 383 .
Hagemeister, Heinrich von. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen, 1836. Lk 288-292 .
Hupel, August Wilhelm. Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und letzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch, 1782. Lk 132-138 .
Richter, Adolf. Baltische Verkehrs- und Adressbücher. Bd I. Livland. Riga, 1909.
Ungursi järv

Ungursi järv on järv Lätis Cēsise piirkonnas Raiskumsi vallas. Järve pindala on 3,936 km². Järve suurim sügavus on 7 meetrit.

Läti järved
Cēsise piirkond
Dzērbene vald

Dzērbene vald (läti keeles Dzērbenes pagasts) on vald Lätis Cēsise piirkonnas.  Vald piirneb sama piirkonna Taurene, Veselava, Vaive ja Zosēni vallaga ning Smiltene piirkonna Launkalne vallaga, Drusti ja Rauna vallaga.

Valla pindala on 125 km². 2016. aasta seisuga elas seal 874 inimest.  Valla keskuseks on Dzērbene küla, vallavanem on Dace Caune.

Ajalugu 

Valla saksakeelne nimekuju oli Schloß-Serben. Aastal 1935 oli valla pindala 110 km² ja seal oli 1825 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Dzērbene ja Meļļi külanõukogu, aga vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1968 arvati Taurene ja Rauna külanõukogu Dzērbene sovhoosi maad Dzērbene külanõukogu koosseisu, Rauna külanõukogu koosseisu arvati aga kolhoosi Sarkanais oktobris maad. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Vecpiebalga piirkonda.

Loodus 

Vald asub  Vidzeme kõrgustikul. Valda läbib Koiva jõgi, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Rauna jõgi. Vallas on üle 25 järve, nendest suurimad on Gulbene järv – 30,3 ha, Raunaisis – 31 ha ja Juveris – 77,5 ha.

Looduskaitse all on Dzērbene lossi tamm ja Zariņi pärn. Lisaks asub vallas kaks looduskaitsealust nimetut põlispuud.

Muinsusmälestised 

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Dzērbene kirik ning selle kantsel, orelipink, orelirõdu ja altar, Dzērbene kirikumõisa ahi, Dzērbene piiskopilinnus, Krustiņi muinaskalmed ehk Omandiküngas, Puuslikumäe muinaskalmed, Pavēņi muinaslinnus ehk Suur Puuslikumägi, Kõrgemäe (Augstais kalnsi) muinaslinnus ja Ķēti linnamägi. Kohaliku kaitse all on Žvirguļi, Dzērbene ja Jaunvepri keskaegsed kalmistud.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 820 lätlast, 17 venelast, 9 valgevenelast, 7 ukrainlast, 11 poolakat ja 4 leedulast.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Cēsise piirkond
Herbert Fechner

Herbert Kurt Fechner (27. august 1913 Berliin – 28. detsember 1998 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Herbert Fechner oli 5. juulist 1967 kuni 11. veebruarini 1974 Ida-Berliini linnapea.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV Rahvakoja liikmed
Linnapead
Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei poliitikud
Karl Marxi ordeni kavalerid
Sündinud 1913
Surnud 1998
Härgmäe vald

Härgmäe vald (läti keeles Ērģemes pagasts) on vald Lätis Valka piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Kārķi ja Valka vallaga ning Valmiera piirkonna Naukšēni, Ēvele ja Jērcēni vallaga ning Seda linnaga. Samuti piirneb vald Eesti Valgamaa Tõrva vallaga (varem Helme ja Hummuli vallaga).

Valla pindala on 179 km². 2016. aasta seisuga elas seal 891 inimest, aastal 2010 oli elanikke 899. Valla keskus on Härgmäe küla.  Vallavanemaks on Jānis Krams.

Valda jääb Härgmäe ordulinnus. Sealt leitud kiivrit on kujutatud ka valla vapil.

Ajalugu

Aastal 1935 oli valla pindala 124,4 km² ja elanikke oli seal 1709. 1945. aastal jagati vald Ērģeme ja Brenti külanõukogudeks, aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Ērģeme külanõukoguga likvideeritavad Brenti ja Omuļi külanõukogud. Aastal 1960 liideti sovhoos «Smertes» Kārķi külanõukoguga, aga aastal 1979 liideti osa Kārķi külanõukogu maid Ērģeme külanõukoguga. Aastal 1981 liideti osa külanõukogu maadest Naukšēni külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu taas vallaks. 2009. aastast kuulub Härgmäe vald Valka piirkonda.

Loodus

Valla põhiosa jääb Tālava madalikule, kirdeosa aga Sakala kõrgustikule. Valla suuremad jõed on selle lõunapiiril voolav Säde jõgi oma lisajõe Rikandaga, samuti voolavad seal Atse, Õhne ja Pedeli jõgi. Looduslikest järvedest asuvad vallas 21,9 hektari suurune Kukris, 24,8 hektari suurune Valdis, 15,8 hektari suurune Bērzezers ja 14,3 hektari suurune Rūķis. Märkimisväärsed loodusobjektid on veel Härgmäe park ja looduskaitse alune tamm Omuļis, looduskaitse all on ka Viķi tamm, Skančkalniņsi pärn, Ozolkalni kahe tüvega tamm, Staļļumuiža tamm, Vērtmuiža tamm, Ielejase künnapuu, Ozoli tamm, Ērģeme kask, Tirlauki tamm, Celmājase pähklipuu, lisaks kasvab vallas, eriti selle põhjaosas, arvukalt nimetuid looduskaitsealuseid põlispuid. Valla lõunaosa asub Seda soo hoiualal, vald ise asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.

Kaitstavad objektid

Riikliku kaitse all on Härgmäe ordulinnuse varemed ja Härgmäe Pikkmäe linnamägi. Kohaliku kaitse all on Bozēni muinaskalmed, Härgmäe Kübarakünka linnamägi ja Dauguļi keskaegne kalmistu ehk Katrīna kalmistumägi koos selle juures asuva hiiepaiga Katrīna Kirikumäega.

Asustus

Aastal 2011 elas vallas 825 lätlast, 22 venelast, 7 valgevenelast, 17 ukrainlast, 5 poolakat ja 1 leedulane.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Valka piirkond
Kalsnava vald

Kalsnava vald (läti keeles Kalsnavas pagasts) on vald Lätis Madona piirkonnas.  Vald piirneb sama piirkonna Bērzaune, Mārciena ja Ļaudona vallaga, Jēkabpilsi piirkonna Varieši vallaga ning Aizkraukle piirkonna Aiviekste ja Vietalva vallaga.

Valla pindala on 147 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1856 inimest. Aastal 2011 elas vallas 1658 lätlast, 66 venelast, 14 valgevenelast, 4 ukrainlast, 16 poolakat ja 10 leedulane.  Valla halduskeskus on Jaunkalsnava küla. Vallamaja asub aadressil Pārupes iela 2, vallavanem on Artis Mūrmanis.

Aastal 1935 oli Kalsnava valla pindala 278 km². Aastal 1945 moodustati vallas Jāņukalnsi, Jaunkalsnava ja Veckalsnava külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti likvideeritava Veckalsnava külanõukogu alad Jāņukalnsi ja Jaunkalsnava külanõukogudega. Aastal 1954 nimetati Jaunkalsnava külanõukogu ümber Kalsnava külanõukoguks. Aastal 1964 liideti sellega likvideeritav Jāņukalnsi külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Madona piirkonda.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Kalsnava kiriku muinaskalmed, Tuteni muinaskalmed ehk Rootsi hauad, Jaunrūcēni  muinaskalmed ehk Vene hauad, Daktiņi muinaskalmed ehk Kalmemägi ja Matīsēni muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Treikaiņi muinaskalmed ehk Rootsi ja vene hauad ning Īvēni muinaskalmed ehk Kalmemägi.

Looduskaitse all on Rizgi vaher, Klajase tamm, Snēveļi tamm, Slokātņi pihlakas, Slokātņi tammed, Veckalsnava allee pärnad, Veckalsnava allee ja kaheksa nimetut põlispuud. Valla lõunaossa jääb osalt Kalsnava dendraarium.

Vallas on seitse küla. Valla keskuses Jaunkalsnavas (lielciems) oli 2019. aastal 720 elanikku. Staatusega vidējciems on kaks küla – Aiviekste 244 elanikuga aastal 2019 ja Jāņukalns 67 elanikuga aastal 2019. Staatusega skrajciems on kolm küla – Aronieši 14 elanikuga aastal 2008, Lāči ja Ramuļēni 4 elanikuga aastal 2003. Seitse küla on staatusega mazciems – Apšuriņķis 16 elanikuga aastal 2008, Liepnieki, Maisi 20 elanikuga aastal 2008, Mārtiņēni, Stepes 17 elanikuga aastal 2009, Tuteni ja Veckalsnava 21 elanikuga aastal 2008. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Madona piirkond
Raul Juursoo

Raul Juursoo (sündinud 23. augustil 1938; (aastani 1939 Jürgenson) on eesti ajaloolane.

Ta lõpetas 1973. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloolasena. Ta kaitses väitekirja ("Ehitus Eesti NSV-s 1940–1970: Organisatsioon, materiaal-tehniline baas ja tulemused") 1979. aastal.

Ta töötas pikka aega TA Ajaloo Instituudis.

Teoseid
"Sada aastat Tallinna trammi: 1888–1988". Tallinn: Tallinna Trammide ja Trollibusside Valitsus, 1988
Ene Hanson, Raul Juursoo (toimetajad). "Eesti teaduse biograafiline leksikon". Tallinn 2005–2011

Välislingid
Raul Juursoo Eesti Teadusinfosüsteemis

Eesti ajaloolased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1938
Mustafa Akıncı

Mustafa Akıncı (sündinud 28. detsembril 1947 Limassolis) on Põhja-Küprose Türgi Vabariigi poliitik. Ta oli 30. aprillist 2015 kuni 23. oktoobril 2020 Põhja-Küprose Türgi Vabariigi president.

Ta sündis aastal 1947 Limassolis. Ta lõpetas aastal 1973 Lähis-Ida Tehnikaülikooli arhitektuuriteaduskonna.

Ta oli aastatel 1976–1990 Põhja-Nikosia (Nikosia türklaste osa) linnapea. 30. aprillist 2015 kuni 23. oktoobrini 2020 oli ta Põhja-Küprose Türgi Vabariigi president.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kolme lapse isa.

Põhja-Küprose presidendid
Sündinud 1947
Moshe Kahlon

Moshe Kahlon (heebrea keeles משה כחלון; sündinud 19. novembril 1960 Haderas) on Iisraeli poliitik, ta kuulus aastatel 2003–2013, aastast 2014 kuulub ta enda asutatud erakonda Kulanu. Ta on aastast 2015 Iisraeli rahandusminister.

Ta sündis aastal Haderas Haifa ringkonnas Liibüast pärit repatriantide perekonnas. Aastatel 1978–1986 oli ta aja- ja üleajateenistuses Iisraeli armees. Pärast ajateenistust tegeles ta autotarvikute äriga. Seejärel õppis ta poliitteadusi Haifa Ülikoolis, kus ta lõpetas ülikooli bakalaureusena.

Esimest korda valiti ta Knessetisse aastal 2003, teda on mitu korda Knessetisse tagasi valitud. 14. juulist 2009 kuni 31. märtsini 2013 oli ta Iisraeli sideminister, lisaks oli ta 19. jaanuarist 2011 kuni 31. märtsini 2013 (peaminister Binyamin Netanyahu palvel) ka Iisraeli sotsiaalkindlustusminister. Aastast 2015 on ta Iisraeli rahandusminister.

Isiklikku 
Moshe Kahlon on abielus ja kolme lapse isa.

Iisraeli poliitikud
Sündinud 1960
Voldemar Haas

Voldemar Haas (2. juuni 1898 Tori vald – 4. veebruar 1982 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik ja maalikunstnik.

Alustas kunstiõpinguid 1919. aastal Pallases. Õpingute ajal töötas ta Eesti Rahva Muuseumis. 1920. aastal tegi ta vanavara kogumisretki Karulasse, Harglasse, Tõstamaale ja Kihnu saarele.

Õppis Pallases 1923. aastani Konrad Mäe ja Ado Vabbe õpilasena. Aastatel 1923–1937 oli ta Vanemuise teatri dekoraator-lavastuskunstnik. Aastatel 1937–1954 töötas Estonia teatri dekoraatori-lavakujundajana.

Pärast Teist Maailmasõda rajas ta koos Natalie Meiga Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis teatrikunsti osakonna. Aastatel 1944–1967 töötas ta Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi (1951. aastast Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi) õppejõuna, 1947. aastast oli professor.

Ta viljeles ka tahvelmaali.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
1945 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
1957 Eesti NSV rahvakunstnik

Isiklikku
Tema tütar on tekstiilikunstnik Mall Tomberg.

Viited

Kirjandus
Frits Matt. Voldemar Haas. Tallinn: Eesti NSV Kunst, 1958.
Piret Õunapuu. Voldemar Haas. Eesti Rahva Muuseum, 2009.

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Haas, Voldemar- teatri "Vanemuine" dekoraator (1933)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Haas, Voldemar - "Estonia" teatri dekoraator, Eesti Riikliku Kunstiinstituudi professor
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Natalie Mei - teatrikunstnik, raamatugraafik ja Voldemar Haas - professor, teatrikunstnik (1966)

Eesti teatrikunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia professorid
Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Eesti NSV rahvakunstnikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1898
Surnud 1982
Kandava vald

Kandava vald (läti keeles Kandavas pagasts) on vald Lätis Tukumsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Kandava linnaga ja Zemīte, Vāne, Matkule, Cēre, Jaunsāti ning Pūre vallaga, Talsi piirkonna Abava, Virbi ja Strazde vallaga.

Valla pindala on 165 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1499 inimest.  Valla keskus on Kandava linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu.

Ajalugu 

Kandava valla aladel asusid varem Aizdzire mõis (võõrandamise ajal kuulus sellele 2487 ha maad), Kalna mõis, Kandava riigimõis (võõrandamisel pindala  490 ha), Kandava kirikumõis (võõrandamisel pindala 413 hektarit), Kandava metsaülemamõis (võõrandamisel oli selle pindala 145 ha), Daigone mõis pindalaga 251 ha, Rūmene mõis pindalaga 617 ha, Līga karjamõis pindalaga 147 ha ja Putnēni mõis pindalaga 360 hektarit. Valla vana saksakeelne nimetus oli Kandau. Aastal 1935 oli selle pindala 180 km².

Aastal 1945 moodustati vallas Kandava, Aizdzire, Daigone ja Līga külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Aastal 1957 liideti Līga ja Kandava külanõukogud Kandava linnaga, kus nad moodustasid kandava linna maaterritooriumi. Aastal 1967 liideti osa sellest Aizdzire külanõukoguga. Aastal 1975 liideti Kandava linna maaterritooriumiga osa Pūre ja Aizdzire külanõukogude maid. Kaks aastat hiljem ühendati aga kogu maaterritoorium Aizdzire külanõukoguga.Aastal 1990 moodustati Aizdzire külanõukogust vald.  Aastal 1991 nimeetati see ümber Kandava vallaks.  Aastal 1996 liideti nii Cēre kui ka Kandava valdade maad Kandava linnaga, kus need muudustasid Kandava linna maaterritooriumi. Aastal 1997 liideti sellega veel Matkule ja Zemīte vallad. Aastal 1999 moodustati Kandava linna maaterritooriumist Kandava piirkond. 2009. aastal vald taastati kui Kandava piirkonda kuuluv administratiivüksus. Aastal 2021 liideti vald Tukumsi piirkonnaga.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Kandava kirikumõisa hoone, hiiepaigad Melderi Kuradikoobas ja Melderi kuradikivi, Čāpuļi linnamägi ja hiiepaik Čāpuļi Ohvrimägi või palvemägi.

Loodus 

Valda läbib Abava jõgi, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Amula.

Looduskaitse all on Mācītājmuiža tammed, Kalniņi tamm, Kalnamuiža kaldapealne (osaliselt Matkule vallas), Kalnmuiža elupuu, Abava Kuradikoobas, Rūmene allee, Elki kalmistu lehis, Ozolāji mänd, Ozolāji tamm ja Kuradisilma allikas, lisaks veel arvukalt nimetuid põlispuid. Valla keskosa jääb Abava ürgoru looduspargi territooriumile.

Asustus

Aastal 2011 elas vallas 1298 lätlast, 67 venelast, 32 valgevenelast, 15 ukrainlast, 9 poolakat ja 6 leedulast.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Tukumsi piirkond
Skujene vald

Skujene vald (läti keeles Skujenes pagasts) on vald Lätis Cēsise piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Amata, Zaube, Nītaure, Taurene, Kaive ja Vaive vallaga.

Valla pindala on 177 km². 2016. aasta seisuga elas seal 842 inimest. Valla keskuseks on Skujene küla, vallavanem on Vita Demešenkova.

Ajalugu 

Aastal 1935 oli Skujene valla pindala 65 km² ja seal elas 1276 inimest. Aastal 1945 moodustati vallas Skujene ja Kaive külanõukogud, aga vald ise likvideeriti aastal 1949.

Aastal 1954 liideti Skujene külanõukoguga likvideeritav Dūmkalnsi külanõukogu. Aastal 1959 liideti Skujene külanõukogu Leimaņi külanõukoguga, ent aastal 1964 moodustati see taas. Aastal 1965 arvati külanõukogu koosseisu Kosa, Zaube ja Sērmūkši külanõukogudes asunud Skujene sovhoosi ja Kosa külanõukogu keskuseks olnud Kosa küla maad, ent kolhooside Drošais ceļš ning Kaive  maad arvati moodustatava Kaive külanõukogu koosseisu. Aastal 1975 liideti Skujene külanõukoguga veel osa Sērmūkši külanõukogu maid. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Amata piirkonda.

Muinsusmälestised 

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Skujene ordulinnus, Drapmaņi muinaskalmed, Ģībēni muinaskalmed, Taurupe muinaskalmed ja Skujene kiriku orel. Kohaliku kaitse all on Skujene kirik, Skujene kiriku keskaegne kalmistu, Eži või Māļi õigeusu kirik, Siši muinaskalmed, Ķibere muinaskalmed ehk Ķibere küngas, Māļi keskaegne kalmistu ja hiiepaik Drapmaņi Kirikumägi.

Loodus 

Valla tähtsaim jõgi on selle piirialadel voolav Amata. Looduskaitse all on Andrēni tamm, Dūmkalnsi kased, Dūmkalnsi tammed, Dūmkalnsi kuused, Sērmūkši tammed, Ošiņi kuusk ja Druvase tammed. Lisaks on looduskaitse all veel kolm nimetut põlispuud.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 790 lätlast, 34 venelast, 7 valgevenelast, 2 ukrainlast ja 4 leedulast.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes. Varem asus vallas  veel Prišņicase küla.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Cēsise piirkond
Vecpiebalga vald

Vecpiebalga vald (läti keeles Vecpiebalgas pagasts) on vald Lätis Cēsise piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Taurene, Ineši, Kaive, Jaunpiebalga ja Zosēni vallaga ning Madona piirkonna Liezēre vallaga.

Valla pindala on 110 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1458 inimest. Valla keskuseks on Vecpiebalga küla.

Ajalugu 

Aastal 1935 oli valla pindala 187,6 km² ja seal oli 3766 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Vecpiebalga, Alaukstsi, Ineši ja Jaudzumi külanõukogud, aga vald ise likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Vecpiebalga külanõukoguga likvideeritav Alaukstsi külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Vecpiebalga piirkonda.

Loodus 

Vald asub Vidzeme kõrgustikul, sinna jääb mitu üle 200 meetri kõrgust tippu, nende seas ka Smetese mägi (243,1 m), Kaibēni mägi (226 m), Incēni mägi (256 m) ja Bāka mägi (265,5 m). Vallas voolab Koiva jõgi, selle lõunapiiril aga Ogre jõgi. Valda jääb mitu suurt järve, nende seas Zobols pindalaga 82,5 ha, Gailītis (25,8 ha), Tauns (70,9 ha) ja Alauksts (774,8 ha).

Looduskaitse all on Kalna Kaibēni vendade Kaudzītede tamm. Lisaks asub vallas neli looduskaitsealust nimetut põlispuud. Suur osa vallast jääb Vecpiebalga kaitstavale maastikule, lisaks asub seal 11 hektari suurune Draugolise hoiuala.

Kaitstavad kultuurimälestised 

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Cepļi seltsimaja, Cepļi muinasasulad, Jaunvīļumi muinaskalmed ehk Kuradisüli, kirjanik Kārlis Skalbe elupaik Saulrietis, Kārlis Skalbe muuseum Saulrietis, Vēveris asuv talumeeste-käsitööliste talude grupp, Jauncelmi talu elumaja, Lejasģibuļi muinaskalmed ehk Kõnemägi, Saulgoži muinaskalmed ehk Kuradiseelikud, Virolvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Vecvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Lielvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Mazvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Lejasvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Kalnvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Jaunvēveri talumeeste-käsitööliste talu, Streinvēveri talumeeste-käsitööliste talu, vendade Kaudzītede elupaik, kirjanik Antons Austriņši elupaik, Ļūdiņi muinaskalmed, Zēniņi muinaskalmed ehk Augstīši mägi, Zēniņi keskaegne kalmistu ehk Vergi kalmed, Raskumi muinaskalmed ehk Kellaküngas, Tašķēni muinaskalmed, Vana-Pebalgi piiskopilinnus ja Vecpiebalga linnamägi ehk Griška mägi.

Kohaliku kaitse all on Silakrogsi kõrts, Vecpiebalga kiriku keskaegne kalmistu, Taunsi muinasasula, Ragaiņi keskaegne kalmistu ehk Kalmeküngas, Žvirbuļi keskaegne kalmistu ehk Kalmeküngas, Purgaiļi keskaegne kalmistu, Veckaupēni keskaegne kalmistu ehk Kalmeküngas, Jaunvīļumi keskaegne kalmistu ehk Kalmeküngas, Jaunmietiņi keskaegne kalmistu ehk Täringumägi, Mietiņi keskaegne kalmistu, Kalnaraskumi asulakoht, Viduskaibēni asulakoht ja Raskumi keskaegne kalmistu.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 1323 lätlast, 70 venelast, 13 valgevenelast, 9 ukrainlast, 9 poolakat ja kolm leedulast.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Cēsise piirkond
Zaube vald

Zaube vald (läti keeles Zaubes pagasts) on vald Lätis Cēsise piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Nītaure, Skujene ja Kaive vallaga, Sigulda piirkonna Mālpilsi vallaga ning Ogre piirkonna Mazozoli, Taurupe ning Ķeipene vallaga.

Valla pindala on 163 km². 2016. aasta seisuga elas seal 818 inimest. Valla keskuseks on Zaube küla, vallavanem on Mudīte Liepiņa.

Ajalugu 

Vald on kujunenud endise Zaube ordulinnuse ümbrusesse. See moodustati 19. sajandi algusaastatel ordulinnusest välja kasvanud Jaunpilsi mõisa Jaunpilsi mõisavallast, kui sellega liideti Bērzmuiža ja Kliģene mõisavallad. Algselt kandis see nime Jaunpilsi vald. Kui Läti iseseisvaks riigiks kujunes, oli riigis kaks Jaunpilsi valda ja nõnda otsustas sealne vallavalitsus aastal 1925 valla seal voolava Zaube jõe järgi Zaube vallaks ümber nimetada. Zaube nime kannab vald aastast 1926.

Aastal 1935 oli Zaube valla pindala 155,18 km² ja seal elas 2388 inimest. Aastal 1945 moodustati vallas Zaube, Bērzsi ja Kliģene külanõukogud, aga vald ise likvideeriti aastal 1949.

Aastal 1951 liideti Zaube külanõukoguga likvideeritava Bērzsi külanõukogu Stalini nimelise kolhoosi maad aastal 1954 aga Kliģene külanõukogu kolhoosi Uzvara maad. Aastal 1959 liideti Taurupe külanõukoguga Taurupe sovhoosi maad. Aastal 1964 liideti Zaube külanõukogua likvideeritav Kliģene külanõukogu. Aastal 1965 arvati Skujene külanõukogu koosseisu Skujene sovhoosi maad. Aastal 1975 liideti Skujene külanõukoguga veel osa Nītaure külanõukogu maid. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Amata piirkonda.

Muinsusmälestised 

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Zaube ordulinnus. Kohaliku kaitse all on Ozolkalnsi muinaskalmed, Bērzmuiža keskaegne kalmistu, Ļūkāni järve ümbruskond, Roķēni keskaegne kalmistu ehk Seaküngas ja Anna mõisa muinaskalmed ehk Kirikumägi.

Loodus 

Valla tähtsamad jõed on Amata ja selle lõunapiiril voolav Mazā Jugla. Looduskaitse all on Skudrase tammed, Jaunpilsi tamm ja Jaunpilsi Väike tamm. Lisaks on looduskaitse all veel mitmed nimetud põlispuud. Valda jääb 132 hektari suurune Spinduļi metsa hoiuala.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 752 lätlast, 12 venelast, 20 valgevenelast, 15 ukrainlast, 6 poolakat ja 7 leedulast.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Cēsise piirkond
Augstrozes muiža

Augsrozes muiža (ka Augstroze) on küla (mazciems) Lätis Limbaži piirkonnas Umurga vallas Augstroze Suurjärve kaldal.

Küla kujunes Augstroze mõisa maadele; ka  asula nimi tuleneb mõisast ja tähendab tõlkes Augstroze mõisa. Mõis kujunes omakorda Augstroze vasallilinnuse juurde, mis tänapäeval on varemetes. Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all hiiepaik Lieplejase Elki tammed ehk ohvritammed. Kohaliku kaitse all on Rootsi kübara nime kandvad keskaegsed kindlustised.

Augstrozes muiža idaosa jääb Augstroze kaitsealale, sella kui kogu küla asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal. Looduskaitse all on Augstroze lehiseallee, viis Augstroze allee lehist, kümme Augstroze allee paju, hõberemmelgas ümbermõõduga 5 meetrit, Krogzemi tamm, Krogzemi kuusk, Druviņase tamm, Jāņis Mārtiņsi tamm, Jāņkalni tamm, Lieplejase tammed, Augstroze mõisa tammed, Augstroze mõisa saar, Augstroze lehis, Augstroze mõisa lehis, Augstroze kalmistu lehis.

Külas tegutseb põhikool. Seal asub ka aastal 1859 valminud Augstroze kirik. Külas asub Augstroze bussipeatus.

Aastal 2007 oli külas 15 elanikku.

Viited

Limbaži piirkonna külad
Soolikaoja

Soolikaoja (ka Linnaoja) on Rakvere linna läbiv oja.

Rahvasuus on veekogu nimetatud ka Solgiojaks. 1939. aastal nimetati Soolikaoja Linnaojaks.

Oja pikkus on 7,5 km. Oja suubub paremalt Selja jõkke. Rakvere linna piires on see suures ulatuses (u 1,5 km) viidud maa alla.

Soolikaoja on legendi järgi sündinud Vanapagana koera Raki soolikast, kui Kalevipoeg Raki maha lõi.

Viited

Välislingid 
 "Läbi Rakvere linna voolav Soolikaoja tekitab teadlastes palju küsimusi" ERR, 19. august 2020
 Soolikaoja avastusrada LIFE IP CleanEsti projekt

Lääne-Viru maakonna jõed
Rakvere
Berchtesgadeni praostkond

Berchtesgadeni praostkond või Berchtesgadeni vürstlik praostkond (saksa: Fürstpropstei Berchtesgaden) oli otse keisrile alluv (reichsunmittelbar) Saksa-Rooma riigi vürstkond, mida valitses regulaarkanoonikute kolleegium vürstliku praosti juhtimisel.

Geograafia 

Territoorium koosnes Berchtesgadeni Alpide orust, see on tänapäevased omavalitsused Berchtesgaden, Bischofswiesen, Marktschellenberg, Ramsau ja Schönau am Königssee tänapäeva Saksamaa Baieri liidumaal, samuti mitmest valdusest kaugemal. 

Kloostri asukoht oli strateegiliselt tähtis. Esiteks on see ala, kus on tohutult väärtuslikud soolalademed, ja sellisena paiknes see nii, et sai toimida puhverriigina oma palju suuremate naabrite, Baieri hertsogkonna ja Salzburgi peapiiskopkonna vahel, ja seda olukorda enda kasuks ära kasutada. Teiseks oli Berchtesgadeni org peaaegu täielikult kõrgete mägedega ümbritsetud peale ühe puutepunkti põhjas ja oli seega praktiliselt vallutamatu.

Ajalugu 

Berchtesgadeni klooster, pühendatud pühale Peetrusele ja Ristija Johannesele, asutati aastal 1102 Baieri hõimuhertsogkonnas augustiini kanoonikute kogukonnana Sulzbachi krahvi Berengari poolt vastavalt oma ema, hiljutise krahvinna Irmgardi testamendi juhistele.

Arvestades soodsat geopoliitilist olukorda ei olnud praostidel raske saavutada kloostri territoriaalset sõltumatust, mis algas riigikloostrist aastal 1194. Aastal 1380 saavutasid praostid kirikliku riigivürsti staatuse ja aastast 1559 oli neil "vürstlike praostidena" hääl Riigipäeval, olles peaaegu võrdses seisundis vürstlike piiskoppidega. Tiitel oli keisririigis peaaegu unikaalne, ainus teine praost, kes omandas kunagi vürstitiitli, oli Švaabimaa Ellwangeni riigiklooster. 

Vürstliku praosti positsioon oli sageli ühendatud teiste kõrgete vaimulike positsioonidega ja praostid elasid sageli mujal. Aastatel 1594–1723 valdas tiitlit ja territooriume mõjukas Wittelsbachide perekond, aastast 1612 personaalunioonis Kölni vürstlike peapiiskoppide poolt, kelle nõod valitsesid naabruses Baieri hertsogkonna üle. Salzburgi peapiiskoppide pidev ahnus viis aastal 1611 relvakokkupõrgeteni, kui Wolf Dietrich von Raitenau väed okupeerisid Berchtesgadeni, kuid tõrjuti Baieri hertsogi Maximilian I vägede poolt tagasi.

Aastal 1802/1803 ilmalikustati ja mediatiseeriti praostkond ja selle territooriumid esialgu lühiealisse Salzburgi kuurvürstkonda, mis vastavalt 1805. aasta Pressburgi rahule läks Austria keisririigile ja lõpuks aastal 1810 äsja loodud Baieri kuningriigile. Kloostriehitisi kasutati mõnda aega kasarmutena, kuid aastal 1818 määrati klooster kuninglikuks residentsiks Wittelsbachidele, kes kasutasid seda suvepaleena.

Pärast Baieri monarhia lõppu haldas ehitisi aastast 1923 Wittelsbachi Hüvitusfond (Wittelsbacher Ausgleichsfonds). Mõned ruumid on avalikkusele avatud, samas muid hooneosi kasutavad ikka veel Wittelsbachid. Kloostrikirik tegutseb nüüd Berchtesgadeni kihelkonnakirikuna.

Vaata ka 

 Berchtesgadener Land
 Berchtesgadeni praostide ja vürstlike praostide loend

Saksa-Rooma riigi valdused
Georgi Ušakov

Georgi Aleksejevitš Ušakov (vene keeles: Георгий Алексеевич Ушаков; 30. jaanuar (vkj 17. jaanuar) 1901 – 3. detsember 1963) oli Nõukogude Arktika-avastaja.

Ušakov tegi läbimurde, kui ta aastatel 1930–1932 korraldas ekspeditsiooni, mille käigus ta koos nelja eksperdiga avastas Severnaja Zemlja. Nad leidsid, et tegu on saarestikuga. 

Temast sai geograafiateaduste doktor 1950. aastal.

Venemaa polaaruurijad
Sündinud 1901
Surnud 1963
Aumeisteri mõis

Aumeisteri mõis ehk Cirgaļi mõis (saksa keeles Serbigal, varem Hofmeistershof, läti keeles Aumeisteru muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aumeistri kihelkonnas. Praegu asub Lätis Smiltene piirkonnas Grundzāle vallas Aumeisteri asulas.

Ajalugu
Mõisa on esmakordselt mainitud aastal 1533, mil Riia peapiiskop Thomas Schöning andis Smiltene lossile kuulunud Serbigali maad õuemeister Meinhard von Schierstädtile. Selle viimase saksakeelsest ametinimetusest Hofmeister sai mõis ka ühe oma saksakeelsetest nimevariantidest, millest hiljem on tulnud lätikeelne Aumeisteri.

Aastal 1584 sai mõisa omanikuks Albert Fink. Aastal 1594 müüs ta mõisa Tiesenhausenitele. Aastal 1626 andis kuningas Gustav II Adolf mõisa Hülsenite valdusse, aastal 1631 aga Bodwald Ragwaldsonile. Tolle vend müüs selle aastal 1634 1200 taalri eest Gabriel Bentson Oxenstiernale, ent juba samal aastal muudeti see reduktsiooni käigus riigimõisaks. Aastal 1688 said Oxenstiernad mõisa tagasi.  Aastal 1698 asus mõisa rentima major Johan Wulff, ent aastal 1728 müüs Margarehe Stenbock (sünd. Oxenstierna) mõisa Christian von Strohkirchile valdusse. Aastal 1737 läks 9000 taalri eest Wulfide valdusse, kuuludes neile kuni agraarreformini aastal 1920.

Mõisaansambel

Mõisa peahoone ehitas pärast 1750 parun Johann von Wulf ja peahoone ehitati ümber 1793. Pärast võõrandamist rajati hoonesse kool. Tänapäeval seisab peahoone kasutuseta. Hoones on osaliselt säilinud XIX sajandi teisest poolest pärinev interjöör. Teine tähtsam hoone kompleksis on mõisavalitseja maja, kus asub võõrastemaja. See hoone valmis aastal 1896.

Lisaks peahoonele on mõisakompleksist säilinud veel tallid, tõllakuur, kutsari maja, elumaja, ait, palkidest ait, maneež ja häärberi taga asuv park. Veidi eemal järve ääres on kõrts, piiritusevabrik, veetorn, moonakamaja ja vesiveski, mis oli kasutusel ka elektrijaamana.

Aumeisteri mõisa hoonetekompleks (tallid, kutsari maja, elumaja, mõisavalitseja maja, häärber, palkidest ait, maneež, kõrts) ja park on muinsuskaitse all.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos  Zaķi mõisaga 9 ja 1/4 adramaad, sellele allus 309 mees- ja 348 naishinge.

Aastal 1641 oli mõisa suurus koos Zaķi mõisaga 3 adramaad. Aastal 1688 oli mõisade suurus 9 adramaad,  nagu ka aastal 1734. Aastal 1758 oli mõisal adramaid 5 ja 7/8, aastal 1823 aga 15 ja 3/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal sama palju adramaid, aastal 1881 oli neid aga 8 ja 1/80, lisaks allus mõisale 13 ja 51/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Maareformi ajal kuulus mõisale 4861 hektarit maad.

Karjamõisad
Mõisa koosseisus oli aastal 1816 kaks karjamõisa: Putra (Hochberg) ja Tillikhof.

Viited

Smiltene piirkonna mõisad
Aumeistri kihelkond
Torupilli kõrts

Torupilli kõrts oli 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses Tallinnas Tartu maantee ja Jakobsoni tänava ristmiku lähedal asunud kõrts.  Kõrtsi sildil oli torupillimängija pilt. Vanemad andmed sellest kõrtsist pärinevad 1803. aastast. Küllap mõjutas nimepanekut ka asjaolu, et Lasnamäe veerul asuv karjamaa kandis Sikupilli nime ning see nimi kandus samuti edasi 20. sajandi algul lähedusse rajatud linnaosale. Torupilli kõrtsi naabruses, Suur-Tartu mnt 57 (hiljem maja nr 59) elas 17 aastat poetess Marie Under alates 1917. aastast. Keegi literaatidest ristis poetessi kodu "Villa Torupillaks".

Viited

Tallinna toitlustusettevõtted
Eesti kõrtsid
Bērzaune

Bērzaune on küla (vidējciems) Lätis Madona piirkonnas Bērzaune vallas. Külas on postkontor ja põhikool.

Küla kohal asus varem Bērzaune vasallilinnus, sinna rajati ka Bērzaune kirik ja linnuseläänist kujunes Bērzaune mõis. Tänapäeval on küla praktiliselt naaberküla Sauleskalnsiga kokku kasvanud.

Aastal 2008 oli külas 380 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 314.

Viited

Madona piirkonna külad