joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vidmantas Brazys

Vidmantas Brazys (26. aprill 1946 Balsupiai – 17. märts 2017 Vilnius) oli Leedu poliitik ja Marijampolė omavalitsuse esimees.

Ta sündis aastal 1946 Balsupiais (praeguse haldusjaotuse järgi Marijampolė omavalitsuses). Aastal 1957 lõpetas ta Balsupiais algkooli, aastal 1961 Vilkaviškises põhikooli. Aastal 1965 lõpetas ta Kapsukases põllumajandustehnikumi. Aastal 1986 lõpetas ta Kaunases zooinsenerina Leedu Veterinaaria Akadeemia.

Ta oli aastast 2000 Leedu Demokraatliku Tööpartei liige, aastast 2001 aga Leedu Sotsiaaldemokraatliku Partei liige.

Isiklikku 
Ta oli abielus ja kahe poja isa.

Leedu poliitikud
Sündinud 1946
Surnud 2017
Dalou mäed

Dalou mäed (hiina keeles 大娄山; Pinyin Dàlóu Shānmài ) on Hiina edelaosas Guizhou, Chongqingi ja Sichuani provintsi territooriumil asuv lubjakivi mäeahelik.

Ahelik kulgeb kirde-edela suunas ja selle kõrgeim tipp on Jinfo Shan (hiina keeles 金佛山 Pinyin Jīnfó Shān) (2251 m) (Chongqing).

Ühe uuema uurimuse kohaselt, mis viidi läbi Guizhou ja Chongqingi provintsis, sh Jinfo Shanil (uurimisala (27°43′44″–28°56′14″N, 107°15′53″–108°04′46″E, kõrgus 840–1200 m merepinnast) kasvavate hõlmikpuude kloroplasti DNA-d uurides, on seal kasvavad hõlmikpuud (Ginkgo biloba L.) tõenäoliselt jääaja jäänukliik (inglise keeles glacial refugia) ja osa hõlmikpuude looduslikust levilast. 

Dalou mäestik on pelgupaik mitmetele jäänukliikidele, nagu kataia (Cathaya argyrophylla Chun et Kuang), Cercidiphyllum japonicum var. sinense Rehder & E. H. Wilson, lehearmipuu (Tetracentron sinense Oliv., tuvipuu (Davidia involucrata Baill.) ja hiina tulbipuu (Liriodendron chinense (Hemsley) Sargent, kuid põllumajanduse intensiivistumise järgselt on enamik taimepopulatsioone hävitatud (Fu ja Jin, 1992; viidanud Tang jt, 2012).

Viited

Välislingid
Cindy Q. Tang, Yongchuan Yang, Masahiko Ohsawa jt, Evidence for the persistence of wild Ginkgo biloba (Ginkgoaceae) populations in the Dalou Mountains, southwestern China, 30. juuli 2012, doi: 10.3732/ajb.1200168, Am. J. Bot., august 2012, 99. väljaanne, nr 8, lk 1408-1414, vaadatud 17. märtsil 2017

Hiina mäestikud
Rohuaia tänav (Rakvere)

Rohuaia tänav on tänav Rakveres, pikkusega 752 meetrit.

Tänav saab alguse vanalinnast Pikalt tänavalt ning suundub ida suunas läbi Südalinna ja Kukeküla linnaosade ristudes C. R. Jakobsoni tänava, Laia tänava, Laada tänava ja Võidu tänavaga ning lõpeb Vene tänava ristmikul. 
Tänaval on C. R. Jakobsoni tänavast Pika tänavani säilinud (taastatud) ajalooline munakivikatend.

Hoonestus 

Rohuaia tänav 6 asub endine Rakvere vangla hoone.

Rohuaia tänav 8 asub aastatel 1894–1895 ehitatud Rakvere Ringkonnakohtu Rakvere uus kohtuhoone, kus aastail 1917–1918 asus Virumaa Töörahva Nõukogu Täidesaatev Komitee ja hiljem Lääne-Viru maakohus. Tänapäeval Viru maakohtu Rakvere kohtumaja

Rohuaia tänav 12 asub Tallinna Tehnikakõrgkooli teenusmajanduse instituudi õppehoone.

Rohuaia tänav 13 Rakvere linnapea Anton Pedriksi elamu projekteeris arhitekt Artur Perna 1914. aastal. Hoones on asunud Viru maakonnavalitsus ja Eesti Politsei Viru-Järva prefektuur. Tänapäeval Rohuaia kohvik

Rohuaia tänav 15a asub kahekorruseline, 1997. aastal ehitatud ärihoone.

Purskkaevu park, Tallinna tänav 22. Eesti NSV ajal kujundati Tallinna ja Rohuaia (Pioneeri) tänava vahel, Laada (Komsomoli) tänava lääneservale Pioneeride haljasala, mis kandis Eesti NSV ajal ka EK(b)P Virumaa maakonnakomitee sekretäri Alfred Stammi haljasala nimetust.

Rohuaia tänav 19 asub kolmekorruseline korterelamu.

Rohuaia tänav 21 asub kolmekorruseline korterelamu äripindadega esimesel korrusel.

Rohuaia tänav 30 asub Jehoova tunnistajate kuningriigisaali hoone Rakveres.

Rohuaia tänava ääres asub Rakvere Rohuaia Lasteaed (Posti tänav 29), kuni 2013. aastani Rakvere Linna Algkool.

Galerii

Ajalugu 
Rohuaia tänav on üks Rakvere vanemaid. Esimesed andmed Pikast tänavast Soolikaojani (mis praegu voolab Jakobsoni tänava all torus) viinud Rohuaia tänava kohta pärinevad 17. sajandist. 17. sajandil oli Rakveres vaid viis tänavat: Pikk, Rüüti (praegune Tallinna), Korduani (Rohuaia), Vee (Posti) ja Põrgu (Parkali). Tänav viis Pikalt tänavalt mäest alla Soolikaojani. 

Tänav on kandnud ka Korduani, Aia  (saksa keeles Gartenstraße; vene keeles Садовая ул.) ja Eesti NSV ajal ka Pioneeri tänava nime. 

Rohuaia tänav 6 asus Rakvere Vangla. Hoone ehitati 1874 Eestimaa Rüütelkonna kohtuasutuste tarvis, kuid pärast 1889. aasta kohtureformi sai hoone endale Rakvere-Paide Rahukogu, mis aga järgnevalt tegutses ehitatud hoones Rohuaia tänav 8.

Viited

Rakvere tänavad
Vladimir Jevdokimov

Vladimir Jevdokimov (26. märts 1961 Kustanai – 18. märts 2017) oli vene mehaanikainsener.

2016. aasta 12. oktoobril süüdistas Vene Föderatsiooni uurimiskomisjoni Jevdokimovi ametiseisundi kuritarvitamises ja organiseeritud kuritegelikku gruppi kuulumises, kuna väidetavalt olla ta ettevõttelt МиГ varastanud rohkem kui 200 miljonit rubla. Jevdokimov eitas oma süüd. Ta palus uurimise ajaks end koduaresti määrata ning palus vabastamise kautsjoniks 30 miljonit rubla.

2016. aasta 1. detsembril rahuldas Basmannõi kohus Jevdokimovi vahistamise otsuse.

2016. aasta 26. detsembril lükkas Basmannõi kohus tagasi Jevdokimovi advokaadi kaebuse, milles advokaat palus Jevdokimovi koduaresti määramist või 30 miljonilise rubla väärtuses kautsjoni vastu vabastamist ning jättis vahistamisotsuse jõusse.

Roskosmose peadirektor Igor Komarov palus Jevdokimovi vabastamist, kuna tema sõnul on Jevdokimov riigiettevõttele kasulik ning tema süü pole seotud Roskosmose ametikohustustega.

2017. aasta 27. jaanuaril pikendas Basmannõi kohus Jevdokimovi vahistamisotsust sama aasta 30. aprillini.

2017. aasta 18. märtsil leiti Moskva põhjaosa vangla kongist Jevdokimovi surnukeha. Ta suri rinda pussitamise tõttu.

Haridus 
 1984 – Tšeljabinski Polütehnilise Instituudi masinaehituse eriala (doktorikraad)

Töö 
 1984 – 2005 Kesk- ja erimasinaehituse valdkonna Vene riigiettevõtete erinevatel ametikohtadel (tuumatööstus)
 2005 – 2007 Ettevõtte Авиатехприемка esimene asedirektor
 2007 – 2014 Ettevõtte Авиатехприемка peadirektor
 2014 – 2015 Ettevõtte Объединенная ракетно-космическая корпорация peadirektori asetäitja kvaliteedi ja järjepidevuse küsimustes
 2015 – 2016 Ettevõtte Roskosmos tegevdirektor kvaliteedi ja järjepidevuse küsimustes

Välislingid 
 Roskosmose endine kõrge juht pussitati vanglas surnuks Postimees, 18.03.2017
 Биография Владимира Евдокимова RIA Novosti, 18.03.2017
 Roskosmose töötajate loend

Venemaa insenerid
Sündinud 1961
Surnud 2017
Ron Shaw

Ronald Shaw, ka Ron Shaw, (5. september 1929 Stoke-on-Trent, Staffordshire – 2015) oli Briti matemaatik.

Haridus- ja töökäik
Ta lõpetas 1952. aastal Cambridge'i Ülikooli Trinity kolledži, jätkas samas doktoriõppes ja sai 1955. aastal Cambridge'i Ülikoolist doktorikraadi. Doktoritöö "The Problem of Particle Types and Other Contributions to the Theory of Elementary Particles" juhendaja oli Abdus Salam). 

Aastatel 1955–1989 töötas ta Hulli Ülikoolis lektori ja vanemlektorina. 1989–1995 juhatas samas matemaatilise füüsika õppetooli. 1995. aastast oli ta Hulli Ülikooli emeriitprofessor.

Teadustöö
Tema peamised uurimisvaldkonnad olid lõplik geomeetria, multilineaarne ja antilineaarne algebra ning rühmateooria. 

1954. aasta jaanuaris valmis tal uurimus, mille ta lülitas ühe peatükina 1955. aastal valminud doktoritöösse. Shaw'st sõltumatult samade järeldusteni jõudnud ameeriklaste Chen Ning Yangi ja Robert Millsi uurimust tuntakse praegu Yangi-Millsi teooriana. Abdus Salam, kellele ta oma uurimistöö tulemused 1954. aasta alguses ette näitas, soovitas tal 1954. lõpul, pärast Yangi ja Millsi artikli ilmumist, avaldada ka oma artikkel, kuna tema uurimus oli iseseisvalt tehtud. Shaw aga leidis, et prioriteet kuulub Yangile ja Millsile, sest nende uurimistöö lõppes 1953. aastal. Oma hilisemates esinemistes, sealhulgas 1979. aastal Stockholmis peetud Nobeli-kõnes, nimetas Abdus Salam Yangi-Millsi teooriat järjekindlalt Yangi-Millsi-Shaw' teooriaks.

Viited

Välislingid
 Professor Ron Shaw. hull.ac.uk

Suurbritannia matemaatikud
Sündinud 1929
Surnud 2015
Helle Tallo

Helle Tallo (neiuna Ritsing, sündinud 29. juuli 1940) on suusataja ja spordipedagoog.
Helle Tallo lõpetas Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna 1964. aastal. Spordiga hakkas tegelema 1948. aastal, harrastas ujumist Voldemar Hünersoni juhendamisel. Ta on tegelenud ka aerutamise ja sportvõimlemisega, kuid põhialaks jäi suusatamine Herbert Abeli õpilasena.

Helle Tallo töötas 1964–72 ja 1992–2008 Otepää keskkoolis kehalise kasvatuse õpetajana, 1972–92 nn. suusakoolis - Eesti Spordigümnaasiumi Otepää filiaalis suusatreenerina. Alates 2008. aastast oli Helle Tallo Otepää spordihoone administraator.

Helle Tallo, Agnes Adamson (Levandi), Hain Kinks ja Aadu Pind olid eessõitjad Kääriku ajaloolisel suusasõidul, kui rajal oli põhjanaabrite president Urho Kaleva Kekkonen. 
Helle Tallo meenutustest:

"Meie järel sõitnud Kekkonen oli nobe suusataja. Teda saatnud kaageebeelased lendasid kohe raja alguses Kääriku mäelt laskudes lumme pikali. Ühel olevat relv lumme kadunud. Raja lõpus ootas Kääriku järvel kalastanud ENSV ülemnõukogu presiidiumi esimees Aleksei Müürisepp Kekkost. Õhtusel peol Käärikul kinkis Kekkonen mulle ruudulise laudlina, teised said sädelevad kellukesed." 

Helle Tallo abikaasa on Ilder Tallo , neil on tütar ja poeg.

Õpilasi:
Kaie Kittus 
Katrin Kittus
Malle Mardi 
Silja Suija
Tiina Lepp.

Sportlikud saavutused
Eesti meistrivõistlused 1958–1964 individuaalselt 6 kulda ja 3 hõbedat, teatesõidus 7 kulda 
1960 esimese Tartu–Kääriku suusamaratoni (praegune Tartu maraton) parim naissuusataja
1961 meistersportlase aunimetus

Viited

Eesti spordipedagoogid
Eesti suusatajad
Eesti suusatreenerid
Eesti kehalise kasvatuse õpetajad
Sündinud 1940
Väike-kiitsaksikk

Väike-kiitsaksikk (Stenurella melanura) on siklaste sugukonda kuuluv mardikaliste liik.

Välimus
Väike-kiitsaksikk on 6–10 mm pikkune. Isased on emastest sihvakamad, nende kattetiivad on kollakaspruunid ja tuhmuvad otstest mustaks, emastel on kattetiibade keskel must triip, mis otstes laieneb. Värvus võib varieeruda, emased võivad olla peaaegu üleni mustad. Jalad, pea ja rindmik on musta värvi. Selgmised karvakesed on mustad, kõhtmised tuhmhallid. Silmad on kumerad, külje pealt vaadeldes ovaalsed ja ülemises osas laia sisselõikega, et mahutada üle pea tõstetud tundlaid.

Levik ja elupaik
Väike-kiitsaksikk on levinud pea kogu Euroopas, Venemaal, Kaukasuses, Türgis ja Iraanis. Elupaigana eelistavad metsaseid alasid, parke ja niitusid. Täiskasvanud isendeid võib näha maist septembrini erinevate taimede õisi külastamas.

Elutsükkel ja toitumine
Mardika elutsükkel kestab kaks aastat. Vastsed (tõugud) toituvad heitlehiste ja okaspuude lagunevas puidus. Toidutaimedena on kirjeldatud näiteks tamme, pööki, kuuske, nulgu ja mändi. Nad uuristavad pikisuunalisi või lainelisi käike peenikeste okste ja puutüve maltspuitu või lagunevatesse kändudesse. Nukud arenevad maltspuidu välimises osas. Täiskasvanud toituvad õietolmust. Toidutaimedena on dokumenteeritud näiteks murakas, karuputk, viirpuu, kuslapuu, kibuvits, ohakas, härjasilm, aeduba, lodjapuu ja raudrohi.

Viited

Välislingid
 

Eesti Loodus, Tea Kirjastus, 2012 Väike-kiitsaksikk
Stenurella melanura NCBI andmebaasis
Stenurella melanura sünonüümid Elu entsüklopeedias

Siklased
Eesti mardikalised
Kaplinna Eesti Selts

Kaplinna Eesti Selts on Lõuna-Aafrika Vabariigis Kaplinnas tegutsev Lõuna-Aafrika Vabariigi eestlasi ühendav selts.

1964 ilmus seltsil väljaanne Lõunasäde.

Vaata ka
Johannesburgi Eesti Selts Lõuna Aafrikas

Viited

Eestlased Lõuna-Aafrika Vabariigis
Lõuna-Aafrika Vabariik
Väliseesti organisatsioonid
Andres Kuusk (kunstnik)

Andres Kuusk (14. september 1874 Tartu – 15. juuni 1933 Tartu) oli ksülograaf, proviisor, kunstnik ja karikaturist.

Alates 1897 töötas juba Postimehe kaastöötajana. Ta õppis aastatel 1905–1907 Tartu Ülikoolis farmaatsiat ja töötas Tartus proviisorina.  Alustas oma tegevust puulõike alal peamiselt Mart Pukitsa ergutusel ning juhtimisel. Ta saavutas puugravüüris märkimisväärse tehnilise taseme. Kõige viljakam oli ta sel alal 1900–1910. aastatel, kus tema puulõigete tähtsamateks töödeks on jäänud illustratsioonid Kaarle Olavi Lindequisti õpikusse ”Üleüldine ajalugu”, mille kahes osas on veerandsada tema tööd. Neist tema nelja illustratsiooniklotsi säilitatakse rahvusraamatukogus. Ta kujundas ja illustreeris muidki raamatuid, ajakirju ja noodiraamatuid oma puugravüüridega ning tegi ka puugravüüritehnikas karikatuure väljaannetele - "Rahva Lõbuleht" (1900–1901 ja 1904), "Naljaleht" (1901) ja "Võta mind kaasa" (1915) 

Oli Eesti Kirjanduse Seltsi asutajaliige ja kuulus Rahvakirjanduse toimkonda.

Raamatud
 Andres Kuusk "Lühikene päewapilditegemise õpetus", Tartu (1898)
 "Tõtt ja nalja. 1. vihk", [Jutte ja luuletusi], (illustreerinud Andres Kuusk), Tartu (1901)
 Aleksander Läte "Segakoorid", [Noodiraamat] (illustreerinud Andres Kuusk), Tartu (1901)
 Aleksander Läte "Prii on jälle meie rahvas" [Noodiraamat], (illustreerinud Andres Kuusk), Tartu (1902)
 Johann Ludwig Schneller "Paulus paganate apostel : Apostli Pauluse jälgedel Antiokiast kuni Rooma", (illustreerinud Andres Kuusk) (1902)
 Kaarle Olavi Lindequist "Üleüldine ajalugu : Vana-, kesk-, uus- ja kõige uuem aeg : 1.-2. osa", (illustreerinud Andres Kuusk), Tartu (1903–1906)
Jüri Tõnisson ja Andres Kuusk "Wiljapuude waenlased", Postimees, Tartu (1905)
Andres Kuusk "Keemia ehk lahutusteadus", Tartu (1906)
 Lev Tolstoi "Põrgu wõit : Wana põrgu langemine ja uue tõusmine", (kaaneillustratsioonid Andres Kuusk), Tartu 1907
 Andres Kuusk "Täieline Seebikeetmise õpetus : Käsiraamat igasuguste lihtsate, iluduse- ja rohuseepide keetmise juhatuseks", Tartu (1908)
 Andres Kuusk "Keemia algõpetus", (1908)

Näitused 

 "Pallas" näitus Tartus 1920
 EKKKÜ näitused 1923 ja 1925

Galerii

Viited

Välislingid 
 Eesti biograafiline andmebaas ISIK

Eesti kunstnikud
Eesti karikaturistid
Sündinud 1874
Surnud 1933
Družne (Kalõnivka rajoon)

Družne (ukraina keeles Дружне) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Kalõnivka rajoonis. Elanike arv on 789.

Kalõnivka rajooni külad
Sergei Gimajev

Sergei Gimajev (1. jaanuar 1955 – 18. märts 2017) oli vene jäähokimängija, treener ja spordikommentaator.

2017. aasta 18. märtsil mängis Gimajev Venemaal Tula oblastis Tula linnas jäähoki veteranide kohtumisel hokit. Mängu ajal hakkas tal halb ning ta lahkus jäält riietusruumi. Sealt leidsid teised hokimängijad tema surnukeha. Gimajev suri trombemboolia tõttu.

Töö 
 Kuibõševi SKA jäähokimängija 
 Moskva AKSK jäähokimängija 
 Leningradi SKA jäähokimängija (1985–1986)
 Laste jäähoki treener ja CSKA hokikooli direktor
 Riikliku juuniorimeeskonna treener
 Rossija 1 hokikommentaator
 Rossija 2 hokikommentaator
 Sport 1 hokikommentaator
 KHL TV hokikommentaator
 Matš TV hokikommentaator ja stuudioekspert

Saavutused 
 Nõukogude Liidu mitmekordne meister jäähokis (1978–1985)
 Nõukogude Liidu jäähoki karika võitja (1977)
 Nõukogude Liidu jäähoki karika võitja (1978)
 Nõukogude Liidu meistrivõistlusel üks parimatest kaitsjatest jäähokis (1979, 36 parima seas; 1982, 1983, 34 parima seas)
 Euroopa meistrikarika mitmekordne võitja
 Austuse orden (2003)
 Venemaa austatud treener

Viited 

Venemaa jäähokimängijad
Venemaa treenerid
HK Moskva CSKA mängijad
Sündinud 1955
Surnud 2017
Družne (Orihhivi rajoon)

Družne (ukraina keeles Дружне) on küla Ukrainas Zaporižžja oblastis Orihhivi rajoonis. Elanike arv on 22. Pindala on 0,53 km².

Zaporižžja oblast
Ukraina külad
Tapper (1906)

Tapper oli pilke- ja naljaajakiri, mis ilmus esimest korda 1906. aastal Peterburis. 

Esimesed kolm numbrit ilmusid 1906. aastal nimega Tiiu Tasane ning pärast selle sulgemist ilmus samal aastal ajakiri Tapper, mis jätkas Tiiu Tasase numeratsiooni numbritega neli ja viis. Väljaandja ja toimetaja oli Juhan Lilienbach. Tapper nr. 5 kaane illustreeris Jaan Seen. Inimestelt korjati ajakirju ära ja vastutav toimetaja saadeti vanglasse. Kui Tapperi tegevus oli lõpetatud, üritati välja anda ajakirju Kirves, Puss ja Sügise, kuid väidetavalt ei pääsenud need trükki. Lõpuks asutas Juhan Lilienbach 1906. aastal Tallinnas uue samasisulise ajakirja Lendleht.

Aastatel 1917–1918 hakkas Tallinnas ajakiri Tapper uuesti ilmuma sagedusega kaks korda kuus, kokku 13 numbrit. Väljaandja ja toimetaja oli endiselt Juhan Lilienbach. Ajakirja trükiti Bernhard Mänsi trükikojas.

Uue "Tapri" esimene number sai tugevaks tribüüniks VSD Töölisparteile Tallinna linnavolikogu valimistel. "Tapri" järgnevates numbrites esinesid följetonidega Viktor Kingissepp ja Hans Pöögelmann. Avaldati palju tõlkesatiiri ja karikatuure, mis eelmise revolutsiooni ajal olid tsensuuri poolt ära keelatud ja ei saanud siis ilmumise luba. Satiiri kõrval avaldas "Tapper" ka mitmesuguseid ajakohaseid reproduktsioone, portreid töölisliikumise tegelastest jne. 

Ajakirja lehekülgedel ilmus ka eesti ajakirjanduses esimene V. l. Lenini portree tundmatuks jäänud kunstnikult.

Kaastöölised
Ajakirjale Tapper tegid kaastööd järgmised autorid:
 Karl Ast
 Villem Buk
 Andres Dido
 Anton Hansen
 August Jansen (Jaan Seen)
 Hermann Jänes
 Oskar Kallis -  (varjunimega "Okas")
 Viktor Kingisepp
 Rudolf Kook
 Juhan Lilienbach
 Konrad Vilhelm Mägi
 Vassili Mölder
 Hans Möldermann
 Otto Münther
 Hans Pöögelmann
 Jaan Sihver
 Jaan Soo
 Aleksander Tassa
 Gustav Tikerpuu
 Nikolai Triik
 Aleksander Uurits

Viited

Eesti endised ajakirjad
Eesti huumoritrükised
Peterburi ajalugu
Eestlased Luksemburgis

Eestlased Luksemburgis on Luksemburgis elanud või elavad eestlased.  

1990. aastatel asusid Luksemburgi tööle välisfirmadesse suunatud eestlased. 1997 asutasid kohalikud Eesti-huvilised Luksemburgi Eesti Seltsi, hiljem lisandus ka eestlasi.  1. jaanuaril 2019 elas Luksemburgis 645 eestlast.

Eesti liitumise järel Euroopa Liiduga on eestlaste hulk Luksemburgis aasta-aastalt kasvanud. Paljud neist töötavad Luxembourgis asuvates Euroopa Liidu institutsioonides, näiteks Euroopa Komisjonis, Euroopa Parlamendis, Euroopa Liidu Kohtus, Euroopa Kontrollikojas jne. 

Riigis tegutseb Luksemburgi Eesti Kool. Eesti keelt õpetatakse ka Luxembourgi I Euroopa Koolis. Riigis tegutsevad veel laste lauluringid, käsitööring Muhu pätid, ansambel Meloodilised Tordid ja naisrahvatantsurühm Laiali.

Luksemburgis elab kunstnik Tiina Laan-Dondelinger.

Vaata ka
Eesti-Luksemburgi suhted
Eestlased Belgias

Viited

Välislingid
Eestlased Luksemburgis, Luksemburgi Eesti Seltsi koduleht
Eestlased Euroopas: Eestlased Belgias, Luksemburgis ja Šveitsis, Eesti Suursaatkond Belgias ja Luksemburgis, 25.10.2013

Väliseestlased
Luksemburg
Pikantsed lood ja anekdoodid

"Pikantsed lood ja anekdoodid: ajakiri kõigile, kes armastavad pikantseid ja lõbusaid lugusid ning soovivad südamest naerda" oli huumoriajakiri, mis ilmus 1931. aastal Tallinnas. 

Toimetus asus aadressil Lühike jalg 9-1. Ajakiri ilmus sagedusega 6 korda aastas. Väljaandja ja vastutav toimetaja oli Voldemar Kaljumäe. 
Ajakirja trükiti trükikojas "J. ja A. Paalmann". Numbri hind oli 35 senti.

Viited 

Eesti endised ajakirjad
Eesti huumoritrükised
Eestlased Leedus

Eestlased Leedus on Leedus elanud või elavad eestlased.  

Vanemad eestlased on Leedusse jõudnud eeskätt seetõttu, et pärast Siberisse küüditamist ei tohtinud nad Eesti NSVsse naasta. Hilisemal ajal on enamik Leedusse saabunud eestlasi siia elama tulnud pärast abiellumist. Leedus elab ka mitmeid eestlastest ärimehi, kes on seal asutanud firma või töötavad Eesti firmade esindajatena.

Leedu Statistikaameti järgi elas 2001 Leedus 58 Eesti kodanikku, 2 inimest, kellel oli nii Leedu kui Eesti kodakondsus, ja 419 eestlast.

Leedus tegutseb aastast 1987 Leedu Eestlaste Selts ja pühapäevakool.

Vaata ka
Eesti-Leedu suhted
Eestlased Lätis

Viited

Välislingid
Facebooki kodanikuühendus "Eestlased Leedus"

Väliseestlased
Leedu
Tapper (1927)

Kirjanduse ja pilke almanahh "Tapper" ilmus 1927. aastal Tartus kirjastuse "Tapper" poolt.

Toimetajaks oli August Pill. Ajakirjas olid jutustused Mait Metsanurgalt, Mats Mõtslaselt, Pantelei Romanovi novell "Kevad", humoreskid, Eesti filmi "Noored kotkad" arvustus ja filmikaadrid, lisaks sisaldas erinevaid reklaame. Illustratsioonid ja karikatuurid olid Romulus Tiituselt.Ajakirja trükiti Ed. Bergmann trükikojas. Ilmus ainult 1 number.

Kaastöötajad 

 Konrad Voores (pseudonüüm) = Konrad Vanik
 Mihhail Zoštšenko
 Arthur Roose
 Panteleimon Romanov
 Reemulus Augustus
 Hugo Raudsepp
 Jânis Poruks
 Teuvo Pakkala
 Hj. Nortamo (pseudonüüm) = Frans Hjalmar Nordling
 Mats Mõtslane
 Mr. O.L.E. Nobel
 Mait Metsanurk
 Guy de Maupassant
 Karl Martinson
 Oskar Luts
 Bernhard Linde
 Käsper Kustus
 Aleksandr Kuprin
 Aleksandr Jakovlev
 Erni Hiir
 Oskar Gustavson
 Hanns Heinz Ewers
 Voldemar Bornhöhe
 Hendrik Adamson
 Romulus Tiitus (karikaturist)

Viited

Eesti endised ajakirjad
Eesti huumoritrükised
Anton Zeilinger

Anton Zeilinger (sündinud 20. mail 1945 Ried im Innkreisis Austrias) on austria kvantfüüsik. 2022. aastal pälvis ta koos Alain Aspecti ja John Clauseriga Nobeli füüsikaauhinna.

Ta töötab 1999. aastast Viini Ülikoolis eksperimentaalfüüsika professorina. Tema peamised uurimisvaldkonnad on kvantfüüsika ja teleportatsioon. Tal on uurimusi kvantpõimituse alal, aatomioptikas ning kvantinformaatikas (kvantkrüptograafias, kvantteleportatsioonis ja kvantarvutite alal).

Ta oli Austria Teaduste Akadeemia president alates 2013–2022.

Haridus- ja töökäik
Ta õppis aastatel 1963–1971 Viini Ülikoolis füüsikat ja matemaatikat. 1971. aastal sai ta Viini Ülikoolist doktorikraadi füüsikas. Tema doktoritöö "Neutron Depolarization in Dysprosium Single Crystals" juhendajaks oli Helmuth Rauch. Zeilinger habiliteerus 1979. aastal Viini Tehnikaülikoolis (Dr. h. c. mult.).

Ta töötas aastatel 1988–1989 Müncheni Tehnikaülikooli füüsikaprofessorina ja 1990–1999 Innsbrucki Ülikooli eksperimentaalfüüsika professorina. Alates 1999. aastast on ta Viini Ülikooli eksperimentaalfüüsika professor. Ühtlasi juhib ta 2004. aastast Austria Teaduste Akadeemia Kvantoptika ja Kvantinformaatika Instituuti.

Tunnustus

2004 – Ameerika Füüsikaõpetajate Seltsi Klopstegi mälestusauhind
2008 – Isaac Newtoni medal
2010 – Wolfi auhind füüsikas
2022 – Nobeli füüsikaauhind

Valitud teadusakadeemiate liikmeks
1998 – Austria Teaduste Akadeemia
2000 – Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia
2002 – Berliini-Brandenburgi Teaduste Akadeemia 
2005 – Leopoldina
2005 – Slovaki Teaduste Akadeemia
2006 – Serbia Teaduste ja Kunstide Akadeemia
2009 – Prantsuse Teaduste Akadeemia
2011 – Academia Europaea (informaatika sektsioon)
2013 – USA Rahvuslik Teaduste Akadeemia 
2014 – Valgevene Rahvuslik Teaduste Akadeemia

Viited

Välislingid

Curriculum Vitae Anton Zeilinger. vcq.quantum.at
Quantum Teleportation by Zeilinger. Anton Zeilingeri artikkel ajakirjas Scientific American (2000)

Austria füüsikud
Nobeli füüsikaauhinna laureaadid
Sündinud 1945
Priestley medal

Priestley medal on teadusauhind, mida annab välja Ameerika Keemiaselts alates 1922. aastast väljapaistvate saavutuste eest keemias. Auhind on asutatud keemik Joseph Priestley (1733–1804) auks.

Auhinda anti algul iga kolme aasta tagant, alates 1944. aastast sai sellest iga-aastane auhind.

Laureaadid

1920. aastad
 1923 Ira Remsen
 1926 Edgar Fahs Smith
 1929 Francis P. Garvan

1930. aastad
 1932 Charles L. Parsons
 1935 William A. Noyes
 1938 Marston T. Bogert

1940. aastad
 1941 Thomas Midgley, Jr.
 1944 James Bryant Conant
 1945 Ian Heilbron
 1946 Roger Adams
 1947 Warren K. Lewis
 1948 Edward R. Weidlein
 1949 Arthur B. Lamb

1950. aastad
 1950 Charles A. Kraus
 1951 E. J. Crane
 1952 Samuel C. Lind
 1953 Sir Robert Robinson
 1954 W. Albert Noyes, Jr. (son of William A. Noyes)
 1955 Charles A. Thomas
 1956 Carl S. Marvel
 1957 Farrington Daniels
 1958 Ernest H. Volwiler
 1959 Hermann Irving Schlesinger

1960. aastad
 1960 Wallace R. Brode
 1961 Louis Plack Hammett
 1962 Joel H. Hildebrand
 1963 Peter J. W. Debye
 1964 John C. Bailar, Jr.
 1965 William J. Sparks
 1966 William O. Baker
 1967 Ralph Connor
 1968 William G. Young
 1969 Kenneth S. Pitzer

1970. aastad
 1970 Max Tishler
 1971 Frederick D. Rossini
 1972 George B. Kistiakowsky
 1973 Harold C. Urey
 1974 Paul J. Flory
 1975 Henry Eyring
 1976 George S. Hammond
 1977 Henry Gilman
 1978 Melvin Calvin
 1979 Glenn T. Seaborg

1980. aastad
 1980 Milton Harris
 1981 Herbert C. Brown
 1982 Bryce Crawford, Jr.
 1983 Robert S. Mulliken
 1984 Linus Pauling
 1985 Henry Taube
 1986 Karl A. Folkers
 1987 John D. Roberts
 1988 Frank H. Westheimer
 1989 George C. Pimentel

1990. aastad
 1990 Roald Hoffmann
 1991 Harry B. Gray
 1992 Carl Djerassi
 1993 Robert W. Parry
 1994 Howard E. Simmons
 1995 Sir Derek H. R. Barton
 1996 Ernest L. Eliel
 1997 Mary L. Good
 1998 F. Albert Cotton
 1999 Ronald Breslow

2000. aastad
 2000 Darleane C. Hoffman
 2001 Fred Basolo
 2002 Allen J. Bard
 2003 Edwin J. Vandenberg
 2004 Elias J. Corey
 2005 George A. Olah
 2006 Paul S. Anderson
 2007 George M. Whitesides
 2008 Gabor A. Somorjai
 2009 M. Frederick Hawthorne

2010. aastad
 2010 Richard Zare
 2011 Ahmed H. Zewail
 2012 Robert S. Langer
 2013 Peter J. Stang
 2014 Stephen J. Lippard
2015 Jacqueline Barton 
2016 Mostafa El-Sayed 
2017 Tobin J. Marks 
2018 Geraldine L. Richmond 
 2019 Karl Barry Sharpless

2020. aastad
 2020 JoAnne Stubbe

Viited

Välislingid
Priestley Medal. acs.org
85th Anniversary Of The Priestley Medal. pubs.acs.org

Teadusauhinnad
J. Lawrence Smithi medal

J. Lawrence Smithi medal on teadusauhind, mida annab välja USA Rahvuslik Teaduste Akadeemia saavutuste eest meteoorkehade uurimisel.

Autasu on asutatud keemiku ja meteoriitikateadlase John Lawrence Smithi (1818–1883) auks.

      
      
Auhinda antakse välja iga kolme aasta tagant. Auhinna rahaline suurus on 50 000 dollarit. Esimest korda anti auhind välja 1888. aastal. Selle au pälvis ameerika astronoom, meteoorkehade uurija Hubert Anson Newton. 1960. aastal määrati auhind Briti astronoomile Ernst Öpikule.

Laureaate

Viited

Välislingid
J. Lawrence Smithi Medal. nasonline.org
 
Teadusauhinnad
Franklini medal

Franklini medal oli teadusauhind, mida aastatel 1915–1997 andis välja Philadelphias asuv Franklini Instituut saavutuste eest inseneriteadusetes, füüsikas ja keemias, alates 1946. aastast ka eluteadustes. 1988. aastal anti auhind arvutiteaduse ja tunnetusteaduse valdkonnas (Donald Knuth).

Autasu asutati 1914. aastal Benjamin Franklini (1706–1790) auks. Alates 1998. aastast annab Franklini Instituut välja Benjamin Franklini medalit.

Laureaate

Inseneriteadused

 1915 – Thomas Alva Edison
 1918 – Guglielmo Marconi 

 1948 – Theodore von Kármán
 1977 – Cyril M. Harris

Keemia

 1916 – Theodore William Richards 
 1920 – Svante August Arrhenius 
 1924 – Ernest Rutherford
 1928 – Walther Nernst 
 1933 – Paul Sabatier

 1934 – Irving Langmuir 
 1937 – Peter Debye 
 1947 – Robert Robinson
 1972 – George B. Kistiakowsky 
 1996 – Richard E. Smalley

Füüsika

 1915 – Heike Kamerlingh Onnes
 1917 – Hendrik Antoon Lorentz 
 1922 – Joseph John Thomson
 1923 – Albert Michelson 
 1925 – Pieter Zeeman
 1926 – Niels Bohr 
 1927 – George Ellery Hale 
 1927 – Max Planck
 1930 – William H. Bragg 
 1931 – James Hopwood Jeans 
 1932 – Philipp Lenard 
 1934 – Henry Norris Russell
 1935 – Albert Einstein
 1937 – Robert Andrews Millikan 
 1939 – Edwin Hubble 
 1940 – Arthur Holly Compton 
 1941 – Chandrasekhara Venkata Raman 
 1943 – Harold Clayton Urey 
 1944 – Pjotr Kapitsa 

 1945 – Harlow Shapley 
 1947 – Enrico Fermi 
 1950 – Eugene Wigner 
 1951 – James Chadwick 
 1952 – Wolfgang Pauli 
 1959 – Hans Albrecht Bethe 
 1964 – Gregory Breit
 1963 – Glenn Seaborg 
 1967 – Murray Gell-Mann 
 1969 – John Archibald Wheeler
 1971 – Hannes Alfvén 
 1974 – Nikolai Bogoljubov 
 1975 – John Bardeen 
 1980 – Lyman Spitzer 
 1981 – Stephen Hawking
 1982 – Kenneth Geddes Wilson 
 1986 – Benoît Mandelbrot
 1992 – Frederick Reines 
 1995 – Gerard't Hooft

Eluteadused

 1948 – Wendell Meredith Stanley 
 1949 – Theodor Svedberg 
 1955 – Arne Tiselius 
 1966 – Britton Chance
 1968 – Marshall Warren Nirenberg 

 1973 – Theodosius Dobzhansky 
 1979 – G. Evelyn Hutchinson 
 1982 – César Milstein 
 1987 – Stanley Cohen
 1997 – Mario Renato Capecchi

Viited

Välislingid
Laureates Search. fi.edu
 
Teadusauhinnad
Valgevene Eesti Selts Pääsuke

Valgevene Eesti Selts Pääsuke (vene keeles Эстонская община "Ласточка") on Valgevenes Minskis tegutsev Valgevene eestlasi ühendav selts.

Seltsi esimees on Oliver Manglus.

Viited

Välislingid
Seltsist Eesti Instituudi kodulehel
http://mehele.ohtuleht.ee/457386/eestlased-valgevenes

Väliseesti organisatsioonid
Valgevene
Tapper (kirjastus)

Tapper oli kirjastus, mis tegutses Tartus aastatel 1927–1939. 

Rühmituse asutasid kirjanikud ja tõlkijad, et tuua Eesti turule rohkem tõlkekirjandust. Avaldati ka romaane, laulikuid ja tarbekirjandust. Kirjastus erines teistest kirjastustes sellega, et tõlkijad said ise vabalt valida, milliseid teoseid nad sooviksid tõlkida. Kirjastust juhtis August Pill. Kirjastus kavatses hakata regulaarselt avaldama kirjandus- ja pilkealmanahhi "Tapper", mida jõuti avaldada aga vaid üks number 1927. aastal.

Viited

Kirjastused
Leonhard Kangro

Leonhard Kangro (24. veebruar 1921 Tartumaa, Aakre vald – 9. märts 2017) oli soomepoiss ja metsavend. Ta oli eesti Tartu Tamme Lions-klubi üks asutajatest.

1943. aasta mais astus ta Soome armeesse. Ta on osalenud Viiburi lahe ja Vuokse tõrjelahingutes. 1944. aastal naasis ta Eestisse ja astus Keila-Joa luurekooli. Hiljem läks Saksamaale ning langes Tšehhis sõjavangi. 1946. aastal põgenes Tšehhi vangilaagrist ning hakkas metsavennaks. 1953. aastal ta tabati ning mõisteti 30 aastaks vangi. 1956. aastal vabanes vanglast.

Kangro on maetud Raadi kalmistule.

Haridus 
 Tihemetsa Metsatehnikum
 Eesti Põllumajanduse Akadeemia

Töö 
 Saadjärve kolhoosi peamelioraator (1976–1990, maaparandus)
 Soomepoiste ühingu liige
 Eesti endiste poliitvangide liidu juhatuse liige
 Endiste poliitvangide Tartu ühenduse juhatuse liige
 Tartu Tamme Lions-klubi liige

Tunnustused 
 1998 Kotkaristi IV klassi teenetemärk
 Soome Valge Roosi I klassi medal

Viited

Välislingid 
 Raimu Hanson. Soomepoisiga tuli hüvasti jätma 99-aastane relvavend Soomest, Tartu Postimees, 20. märts 2017

Soomepoisid
Eesti metsavennad
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1921
Surnud 2017
Baindti klooster

Baindti riigiklooster (saksa: Reichskloster Baindt) oli tsistertslaste nunnaklooster Baindtis, Ravensburgi kreisis, Baden-Württembergis, Saksamaal.

Ajalugu 

Kloostri asutas aastal 1240 Konrad von Winterstetten Baindti külakeses ja nunnad tsistertslaste kloostrist Boosis kolisid sinna samal aastal. Esimene lõpetatud kloostritiib pühitseti aastal 1241 ja hiljem samal aastal kuulutas kuningas Konrad IV kloostri vabaks igast foogtist (ilmiktoetajast) – haruldane privileeg Saksamaa kloostritele, mis pidid sageli alluma oma foogti rünnetele ja kuritarvitustele. Aastal 1376 sai Baindt otse keisrile alluvaks, mis andis sellele riigikloostri seisuse, kuigi vaimulikes asjades jäi see Salemi kloostri abti alluvusse. Abtiss sai ka alama kohtuniku privileegi toona ligikaudu 200 alama üle, kes Baindti väikesel territooriumil elasid. Seda privileegi kinnitati 18. sajandi esimesel poolel.

Riigikloostri ülemana oli abtissil prelaatide Švaabi haru liikmena koht ja hääl Riigipäeval. Tal oli ka koht ja hääl Švaabi ringkonna maapäeval.

Nunnaklooster hävis Musta Surma ajal ja purustati aastal 1525 Saksa talurahvasõjas ja taas aastal 1643 Kolmekümneaastases sõjas. See ehitati ümber ja uuendati barokkstiilis 18. sajandil.

Kloostri kogukond, kus oli ajaloo jooksul keskmiselt 25 nunna, jõudis 37 nunnani aastal 1797, mis oli kõrgeim arv. Viis aastat hiljem saadeti klooster laiali ja sekulariseeriti Saksamaa mediatisatsiooni jooksul. See muudeti aastal 1802 vahetult keisrile alluvaks vürstkonnaks ja anti läänina Leydeni krahvile, seejärel aastal 1803 Aspermont-Lindeni krahvile ja pärast viimase mediatiseerimist aastal 1806 liidendati see Württembergiga. Valdus müüdi erakätesse aastal 1812.

Kloostri Jumalaema kirikust sai kihelkonnakirik, kuhu aastal 1842 viidi asutaja säilmed, pärast aastal 1841 alanud kloostriehitiste lammutamist.

Kirik, nüüd Ristija Johannesele pühendatud, on koduks Ludźmierzi Jumalaema kujule.

Aastal 1903 müüdi endine kloostri väravahoone Heiligenbronni frantsiskaani õdedele.

Saksamaa kloostrid
Baden-Württemberg
David Rockefeller

David Rockefeller (12. juuni 1915 – 20. märts 2017) oli USA pankur. 

Ta oli 2004. aasta juulist Rockefellerite suguvõsa vanim liige. Tema varanduse väärtus oli 2017. aasta märtsis 3,3 miljardit USA dollarit.

Rockefeller kohtus 1971. aastal Iisraeli peaministri Golda Me'iriga ja 1973. aastal kohtus ta Pekingis Hiina valitsusjuhi Zhou Enlaiga.

Rockefeller suri oma kodus New Yorgi osariigis Westchesteri maakonnas Mount Pleasanti linnas Pocantico Hillsi alevikus  magamise ajal.

Isiklikku 
Rockefelleril ja tema abikaasal Margaretil sündis kuus last.

Viited 

Ameerika Ühendriikide ettevõtjad
Auleegioni ordeni kavalerid
Ameerika Ühendriikide üle 100-aastased
Sündinud 1915
Surnud 2017
Pankurid
Strasbourgi Eesti Kool

Strasbourgi Eesti Kool on Prantsusmaal Strasbourgis tegutsev kool. 

Kool avati sügisel 2011. Koolis õpetatakse muu hulgas eesti keelt ja tutvustatakse eesti kultuuriga seotut. 

Kooli juhataja on Moonika Õis.

Vaata ka
Eestlased Prantsusmaal

Viited

Välislingid
Koolist Eesti Instituudi kodulehel

Bas-Rhini departemang
Välismaa eesti koolid
Alicante Euroopa Kool

Alicante Euroopa Kool (hispaania keeles Escuela Europea de Alicante) on Hispaanias Alicantes tegutsev Euroopa Kool.  

Alates 2015. aasta jaanuarist õpetatakse koolis ka eesti keelt. Õppeaastal 2015/2016 õppis koolis eesti keelt 4 õpilast. Eesti keele õpetaja on Reet Vahemets.

Viited

Välislingid
Kooli koduleht
Koolist Eesti Instituudi kodulehel

Hispaania
Välismaa eesti koolid
Li Jiawani suur hõlmikpuukuningas

Li Jiawani suur hõlmikpuukuningas on maailma suurim, 4000–4500 aasta vanune isane hõlmikpuu. Tema kasvukohaks on põllumaa Li Jiawanis (Lebang Village, Huangsi, Fuquan, Guizhou, Hiina). 

Puu kasvab 1300 m kõrgusel ja on 30 meetri kõrgune. Tüve ümbermõõt ida-lääne suunal on 460 ja põhja-lõuna suunal 580 cm. Li Jiawani suure hõlmikpuukuninga ümbermõõt rinna kõrgusel on 15,6 m; tema lehestik varjutab 1200 ruutmeetrit. Tüvel on suured väljakasved – chichi'd. Puu sai juulis 1991 tormiga kõvasti räsida ega ole sellest täielikult taastunud, arvatakse, et see viitab puu peatsele surmale. 

Li Jiawani suure hõlmikpuukuninga vanus on hinnanguline, saadud välitööde käigus. Kuigi teda peetakse tüve ümbermõõdult maailma suurimaks elavaks hõlmikpuuks, pole ta maailma vanim puu (maailma vanimad puud on männi perekonna Californias kasvavad üksikisendid alamsektsioonist Balfourianae).

Viited

Kasutatud kirjandus
 Peter Crane, Ginkgo, The Tree That Time Forgot, Yale University Press, lk 179, 2013
Zhun Xiang, Yinghai Xiang, Bixia Xiang, ja Peter Del Tredici, The Li Jiawan Grand Ginkgo King, Arnoldia 66(3): 26-30, 2009

Hõlmikpuud
Paweł Wojciechowski

Paweł Wojciechowski (sündinud 6. juunil 1989) on Poola teivashüppaja.

Ta võitis 2008. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. 2011. aastal tuli ta maailmameistriks tulemusega 5.90. Samal aastal püstitas ta Poola välisrekordi 5.91. 
2014. aastal võisis ta Euroopa meistrivõistlustel Renaud Lavillenie järel hõbemedali.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis Wojciechowski pronksmedali.

Välislingid 
 

Poola teivashüppajad
Sündinud 1989
Milvi Thalheim

Milvi Thalheim (sündinud 15. detsembril 1946 Pärispeal) on eesti tekstiilikunstnik.

Elukäik
Milvi Thalheim on lõpetanud Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi magistriõppe tekstiili erialal 1977. aastal.

Isikunäitused
1985 „Kangad ja kostüüm“ Draakoni Galerii, Tallinn
1987 „Kangad“ Tallinna Kunstihoone Galerii
1992 „Tuulelohed“ galerii Molen, Tallinn
1996 „Kangad“ Raekoja Tarbekunsti Galerii, Tallinn
2006 „Kihistused“ Viinistu Kunstimuuseum, koos Ove Maidlaga
2006 „Crescendo“ Raasiku Rahvamaja, koos Ülle Raadikuga
2007 „Lõimefantaasiad“ Estonia Teatri Talveaed, Tallinn

Tunnustused
 2000 Scripta Manent II, ergutuspreemia 
 2004 Lühikese Jala Galerii preemia „Aasta tekstiil"
 2006 aasta tekstiilikunstnik

Liikmesus
Milvi Thalheim on Eesti Tekstiilikunstnike Liidu, Eesti Kunstnike Liidu ja ON-grupi liige.

Viited 

Eesti tekstiilikunstnikud
Eesti kunstnikud
Sündinud 1946
Eesti Arhiiv Ühendriikides

Eesti Arhiiv (Ameerika) Ühendriikides (inglise Estonian Archives in the U.S., Inc.) on USAs New Jersey osariigis Lakewoodis asuv arhiiv, kus säilitatakse väliseestlaste (sh Ameerika eestlaste) tegevuse käigus tekkinud dokumente. Arhiiv asutati 1969.

Viited

Kirjandus
Ameerika eestlaste kultuuripärandi hoidja Eesti Arhiiv Ühendriikides: lühiajalugu 1964-2004. a. Koostanud Evald Rink. Lakewood: Eesti Arhiiv Ühendriikides, 2004. 74 lk

Välislingid
Arhiivi koduleht

Arhiivid
Välis-Eesti
Eesti arhiivid
Chichi

Chichi (ka Chi-chi, tõlkes 'nibu' või 'rind') on väga vanade hõlmikpuude okste alumistel külgedel ja tüvel suunaga allapoole kasvavad moodustised. Nende silinderjate puidumoodustiste pikkus võib ulatuda kuni 5 ja ümbermõõt 2 meetrini.

Chichidel on koht Jaapani muistendis, kuid nende areng ja talitlus ning ülesanded pole puu-uurijatele käesoleval selged. Arvatakse, et need on hõlmikpuu iseuuenevad kasvavad vegetatiivsed moodustised - kasvumügarikud, mis võivad esineda kas 'sõlmekestena' või pikkade, otsast ümarate, silinderjate torudena. Kokkupuutel maapinnaga kasvatavad need juured ja võsud ja lehed.  

Chichide varasem inglikeelne termin oli Burrs. Henry John Elwes ja Augustine Henry on nähtust täheldanud ka 
Kew Kuninglikus botaanikaaias (London) kasvaval hõlmikpuul. 

Chichisid kirjeldati esmakordselt jaapanlaste poolt 1892. aastal. Fujii avaldas oma kirjelduse 1895. aastal Tokyo. Bot. Mag. lk 444.

Viited

Kasutatud kirjandus
 Jill Jonnes, The Living Dinosaur, Peter Del Tredici's search for the wild ginkgo, november-detsember 2011
 Eesti Teaduste Akadeemia Keemia-, Geoloogia- ja Bioloogiateaduste Osakond, Tallinna Botaanikaaed, Heldur Sander, Jüri Elliku, Aleksei Paivel, "Hõlmikpuu (Ginkgo biloba L) Eestis", Tallinn, 1990
Henry John Elwes, Augustine Henry, The Trees of Great Britain and Ireland'', lk 57-58, 1. köide, Cambridge University Press

Hõlmikpuud
Olev Träss

Olev Träss (sündinud 9. oktoobril 1931 Tartus) on eesti keemik.

Ta lõpetas aastal 1955 Princetoni Ülikooli keemiainsenerina. Doktorikraadi kaitses aastal 1958 Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis. Alates 1958. aastast töötas Toronto Ülikoolis, aastast 1968 professorina.

Ta on Toronto Tartu Instituudi loojaid ja president. Samuti on ta Kotkajärve Metsaülikooli asutajaid.

Tunnustused
1993 Tallinna Tehnikaülikooli audoktor
2007 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2021 Aino Järvesoo auhind

Viited

Välislingid
Biograafia TTÜ lehel.
Tema 85. sünnipäeva artikkel Estonian World Reviews.

Eesti keemikud
Eestlased Kanadas
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1931
Catherine Mohr

Catherine Mohr (sündinud 23. novembril 1968 Dunedinonis Uus-Meremaal) on insener, leiutaja ja kirurgiarobotite väljatöötaja.  

Catherine Mohri ema on biostatistik ja isa biokeemik. Teadlaste peres kasvanuna meeldis ka Catherine Mohrile koolis eksperimente teha. Insenerihuvi teadvustas Catherine Mohr oma esimesel töökohal jalgrattamehaanikuna.  Kolledžis ehitas ta elektriautosid ja osales võistlustel. Doktorikraadi ta sel alal siiski ei kaitsnud, vaid läks tööle legendaarse Rod Milleni  meeskonda. Ta on osalenud lennukite ja alternatiivenergial töötavate autode väljatöötamisel. 

Kuna administratiivne töö muutus rutiinseks, hakkas Catherine Mohr huvi tundma kirurgirobotite vastu ning alustas meditsiiniõpinguid. 

Catherine Mohr on mitme idufirma nõustaja Silicon Valleys ja Uus-Meremaa riiklike programmide juures. Ta töötab ka Stanfordi meditsiinikooli kirurgiaosakonnas (consulting assistant professor) ning Singularity ülikooli meditsiini ja robootika osakonnas. Tema nimel on mitu patenti , ta on avaldanud teadusartikleid  ja pidanud loenguid, sealhulgas TED-loenguid.

Catherine Mohri tegevus on leidnud sageli tunnustamist.

Viited

Välislingid
Catherine Mohri koduleht
TED loeng: Surgery's past, present, and robotic future (Kirurgia arengust, veebruar 2009)
TED loeng: The tradeoffs of building green (Säästva mõtteviisi analüüs ühe ehituse näitel)
TEDMED Catherine Mohr

Uus-Meremaa teadlased
Vladimir Juškin

Vladimir Juškin (sündinud 16. novembril 1948) on Eesti poliitikaanalüütik.

Ta on lõpetanud Baumani-nimelise Moskva Kõrgema Tehnikakooli insenerina. 

Aastail 1990–1992 töötas ta Eesti valitsuse nõunikuna.

Tunnustused
 2012 Valgetähe V klassi teenetemärk

Vaata ka 
 Balti Venemaa Uurimise Keskus

Teosed
Juškin, Vladimir 2016. Peaministri nõuniku päevik: 1990. aprill - 1992. jaanuar. (Vene keelest tõlkinud Tiito Himma.) Tallinn: Varrak.

Viited

Analüütikud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1948
Karl Tombak

Karl (Karla) Tombak (kuni nimede eestistamiseni ka Karl (Karla) Tombach); 9. juuli 1894 Ramma küla, Väinjärve vald, Koeru kihelkond, Järvamaa – 21. oktoober 1971 Aegviidu oli Eesti kaupmees, Elva linnavolinik ja abilinnavanem.

K. Tombak oli pärit talunike perest. Ta abiellus Ella Elvine Puskariga, neil sündis tütar Evi (1931).  

Perekond elas Elvas, kus Karl Tombak tegutses vilja- ja linakaupmehena, talle kuulus ka väike pudu- ja raamatukauplus. Alates 1939. aastast oli ta linnavolinik ja abilinnavanem, alates 1943. aastast linnavanema ajutine kohusetäitja.  

Ta kuulus Elva Algkooli hoolekogusse linna esindajana 1940. aastal.  

Elva Vabatahtliku Tuletõrjeühingu liikmena tunnustati tema tegevust 1944. aastal 2. järgu preemiaga. 

Karl Tombak arreteeriti 18. detsembril 1944 ja saadeti 1946. aastal Saraatovi oblastisse Venemaal. Pärast vabanemist 18. detsembril 1951 elas ta väikeses korteris Aegviidus, tütre pere läheduses. Kodu oli hävinud sõjatules. Alles 1955. aastal naasis Siberist tuberkuloosi haigestununa tema abikaasa, kes oli 1944. aastal põgenenud, elas Tallinnas ja küüditati hiljem, 1949. aasta märtsis. Tütrel õnnestus tänu heade inimeste hoiatustele küüditamisest pääseda.

Karl Tombak suri 77-aastasena aastal 1971.

Viited 

Eesti tuletõrjujad
Eestistatud nimega inimesed
Kaupmehed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1894
Surnud 1971
Ervita Raamatukogu

Ervita raamatukogu on raamatukogu Ervita külas Järva vallas.

2012. aastal ühendati Koeru valla raamatukogud (Ervita, Vao ja Koeru raamatukogu) Koeru Raamatukogu nime alla.

Viited

Välislingid 
Koeru valla raamatukogud Koeru valla koduleheküljel

Järva vald
Järva maakonna raamatukogud
Király ravitermid

Király ravitermid (ungari keeles Király gyógyfürdő ehk 'Kuninga ravitermid') on ajalooline türgi vesiravila Ungari pealinna Budapesti II ringkonnas, mis kasutab looduslike kuumaveeallikate mineraalvett. Linna vanimaid hiliskeskaegseid avalikke terme hakkasid türklased rajama Osmanite riigi ajal 1565. aastal. Selle mineraalvesi pärineb lähedal asuvatest Lukácsi ravitermidest.

Välislingid 
 Király termide ametlik veebilehekülg

Budapesti ehitised
Ungari vesiravilad
Lilleoru tänav

Lilleoru tänav on tänav Rakveres. 

Tänav on pikkusega 1581 meetrit ja see ühendab Rakvere Linnuriigi linnaosa elamute piirkonda Rakvere Palermo linnaosaga, mis on linna kõige lõunapoolsem. Ida-läänesuunaline tänav kulgeb lääne suunas läbi Rakvere linnametsa. Ta saab alguse Vabaduse ja Ööbiku tänava ristmikust. Palermo linnaosas ristub Lilleoru tänav Aia tänava, Tartu tänava, Ristiku tänava, Kanarbiku tänava ja Juhan Kunderi tänavaga põhja poolt ning Palermo tänavaga lõuna poolt. Tänav lõpeb Tõrma ringteega, mis on Pärnu–Rakvere–Sõmeru maantee (põhimaantee nr 5) üks osa. 

19. sajandi esimesel poolel avas kaupmees Pervoi Rakveres Tartu tänava lõpus trahteri Palermo, mis sai nime Sitsiilia põhjarannikul asuva Palermo linna järgi, kus 1848. aasta jaanuaris algas Itaalia kodanlik revolutsioon. Trahter ja selle suveaed olid linnarahva üks tuntumaid suvepidude pidamise paiku. Selle järgi sai nime Rakvere Palermo linnaosa.

Tänava põhjaküljel, Tõrma ringtee lähedal, paikneb Rakvere linna Pauluse kalmistu, aadressiga Lilleoru tänav 26.

Viited

Rakvere tänavad
ZIL-130

ZIL-130 on Nõukogude Liidus aastatel 1962–1994 ZIL-i autotehases toodetud veoauto. Kahe teljega ZIL-130 kõrval toodeti veel ka kolme teljega veoautosid ZIL-133 ja ZIL-131.

ZIL-130 eksporditi paljudesse riikidesse ka väljaspool idablokki. Veidi kergema GAZ-53 või veidi suurema MAZ-500 kõrval oli ZIL-130 tüüpiline sõiduk Nõukogude Liidu liikluspildis mitu aastakümmet.

ZIL-130 esimene prototüüp valmis 1956. aastal, kuid sellele oli veel vähe tegemist hilisema mudeliga. 1959. aastal valmis järgmine prototüüp. Esimesed viis veoautot toodeti 1962. aasta septembris, kuid ZIL-130 hakati masstootma alles 1964. aastal.

1973. aastal anti mudelile Nõukogude Liidu kvaliteedimärk. Aasta hiljem valmis miljones ZIL-130. Samal ajal hakati tootma versiooni, mis oleks sobilik liiklemiseks Kaug-Põhja oludes. 1977. aastal tuli müügile märgatavalt suurema teljevahega versioon. 1980. aastate alguses hakati tootma ZIL-138, mis erinevalt bensiinimootriga ZIL-130-st sõitis gaaskütusega.

Viimane ZIL-130 valmis Moskva autotehases 30. detsembril 1994. Seda tüüpi veoautot toodeti 32 aasta jooksul ligi 3,4 miljonit eksemplari. Hiljem jätkas ZIL-130 kabiinikujuga autode tootmise veel autotehas Amur, mis läks aga 2010. aastal pankrotti.

ZIL-130 kandevõime on 6000 kg ja rattavalem 4×2.

Viited 

ZIL
Militaarveoautod
Balaklija

Balaklija (ukraina keeles Балаклія, inglise keeles Balakliia) on linn Ukrainas Harkivi oblastis.

Ajalugu

2022. aasta sõjategevus 
Alates 2022. aasta 3. märtsist kuni sama aasta 8. septembrini okupeerisid Balaklija linna Venemaa Föderatsiooni relvajõud. 8. septembril teatasid Ukraina relvajõud linna vabastamisest. Balaklija tagasivallutamise operatsioonis osales HUR MO eriotstarbeline üksus Kraken.

Pärast Vene okupatsiooni 
Pärast okupatsiooni vahistasid Riikliku Juurdlusbüroo töötajad Vene okupatsiooni ajal kohalikku politseid juhtinud mehe.

Viited

Ukraina linnad
Harkivi oblast
ZIL-157

ZIL-157 on Nõukogude Liidus aastatel 1958–1994 ZIL-i autotehases toodetud taktikaline veoauto. Seda esitleti 1958. aasta maailmanäitusel. See on väga sarnane selle eelkäija ZiS-151 viimase versiooniga, millel oli täismetallist juhiruum.

Sõiduki prototüüp valmistati 1955. aastal. Seoses destaliniseerimisega muudeti tehase nimi ja sõiduki nimeks sai ZIL-157. See läks 1958. aastal seeriatootmisse nii tsiviil- kui ka sõjaliseks otstarbeks. Sõjalises kasutuses rakendati seda muu hulgas radarijaamana ja raketiheitja alusena.

1979. aastal vahetasid ZIL-157 Nõukogude Liidu sõjaväes välja standardveoautod Ural-375 ja ZIL-131. Lisaks Nõukogude Liidule toodeti Hiinas ZIL-157 koopiat CA-30.

ZIL-157 toodeti ametlikult kuni 1992. aastani. 1994. aastal monteeriti veel kaks sõidukit. Kokku toodeti ZIL-157-tüüpi veoautosid 797 934 tükki.

Auto toiteallikaks on kuuesilindriline neljataktiline bensiinimootor (klapimootor). Auto rehvisuurus on 12,00-18" ja rattavalem 6×6. Kütusepaagimaht on 215 liitrit. Auto tippkiirus on 65 km/h. Auto veojõudu võimalik oluliselt parandada, kui alandada rehvirõhku 3,5–0,5 baari. ZIL-157 kandevõime on 2500 kg.

Aastatel 1958–1986 kasutati ZIL-157 lumekoristusel ja selle esiotsa seati selleks lumepuhur D-470.

Nõukogude Liidus sai sõiduk rahva seas mitu hüüdnime, näiteks selle pika kapoti ja iseloomuliku radiaatorivõre tõttu kutsuti seda "Krokodilliks".

Viited

Välislingid 

 ZIL-157. Veneraud.ee

Veoautod
ZIL
BRUNO

BRUNO on Eesti Disainerite Liidu välja antav tootedisainiauhind, mis on nime saanud Eesti Kunstiakadeemia disainikateedri rajaja ja pikaajalise juhataja professor Bruno Tombergi järgi.

Auhinda antakse välja iga kahe aasta tagant. Auhinnaga kaasneb Anneliis Aunapuu geomeetriline trofee. Esimesed auhinnad jagati Viitna kõrtsis toimunud pidulikul koosviibimisel. Alates 2012. aastast antakse Eesti Disainiauhindu, sh tootedisainiauhinda BRUNO, koos Eesti Disainikeskuse, ADC*Estonia ja Teenusmajanduse Kojaga. Eesti Disainiauhindade andmist korraldab Eesti Disainikeskus ja auhinnagala toimub Disainiööl.

BRUNO laureaadid
2006 – Martin Pärn (tootedisain) ja Annike Laigo (disainiprojekt) 
2008 – Mare Kelpman (tootedisain), Tarmo Luisk (disainiprojekt) ja ByRoller (design management)
2010 – Veiko Liis (tootedisain), Maarja Mõtus (disainiprojekt), Kadarbiku talu (design management)
2012 – Margus Triibmann (tootedisain) ja KOKO arhitektid (disainiprojekt) 
2014 – Tarmo Luisk (autoridisain) ja Mihkel Güsson (tööstusdisain)
2016 – Johanna Tammsalu (elukeskkondliku toote disain) ja Karl Annus (elustiili tootedisain) 
2018 – Jaak Tiik ja Andreas Tiik (elukeskkondliku toote disain)

Viited

Eesti disain
Eesti auhinnad