joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jaanika Anderson

Jaanika Anderson (kuni 2008 Jaanika Tiisvend; sündinud 28. juunil 1978 Põlvas) on eesti klassikaline filoloog ja muuseumitöötaja.

Haridus
Ta on lõpetanud 1996. aastal Tartu Miina Härma Gümnaasiumi. Aastatel 1997–2001 õppis klassikalist filoloogiat Tartu Ülikooli bakalaureuseõppes. Aastail 2001–2002 läbis ta Tartu Ülikoolis õpetajakoolituse ladina keele õpetaja erialal, 2002. aastal astus klassikalise filoloogia magistriõppesse. 2002. aasta sügisel viibis ta 2,5 kuud stipendiaadina Göttingeni Ülikooli klassikalise filoloogia seminaris. 2005. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistrikraadi klassikalise filoloogia alal tööga "Rooma poeedid Aulus Gelliuse teoses Noctes Atticae: filoloogia ja kirjanduskriitika" (juhendaja Ivo Volt), 2015. aastal doktorikraadi väitekirjaga "Reception of Ancient Art: the Cast Collections of the University of Tartu Art Museum in the Historical, Ideological and Academic Context of Europe (1803–1918)" (juhendajad Kristi Viiding ja Epi Tohvri).

Töökäik
Aastail 2001–2004 töötas Jaanika Anderson Põlva Talurahvamuuseumis muuseumipedagoogina. 

2004. aastast töötab ta Tartu Ülikooli kunstimuuseumis, aastatel 2014–2018 oli ta muuseumi juhataja ja 2018. aastast on Tartu Ülikooli muuseumi teadusdirektor.

Tunnustus
2015. aastal pälvis ta Tartu Ülikooli Sihtasutuse võõrkeelse väitekirja eestikeelse resümee stipendiumi.

Viited

Välislingid

Jaanika Anderson, "Reception of Ancient Art: the Cast Collections of the University of Tartu Art Museum in the Historical, Ideological and Academic Context of Europe (1803–1918)" (doktoritöö täistekst)
Jaanika Anderson. "Vastse-Kuustest maailma avastama: Otto Friedrich von Richter". Meie Vald, 1 juuni 2016

Eesti klassikalised filoloogid
Eesti muuseumitöötajad
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1978
Sofija Gubaidulina

Sofija Gubaidulina (, tatari keeles София Әсгать кызы Гобәйдуллина, tatari latiniseeringus Sofia Äsğät qızı Ğöbäydullina; sündinud 24. oktoobril 1931 Tšistopolis) on tatari päritolu Venemaa helilooja.

Gubaidulina lõpetas 1954 Kaasani konservatooriumi klaveri ja kompositsiooni erialal. Ta õppis kompositsiooni edasi Moskva Konservatooriumis Nikolai Peiko juures, hiljem aspirantuuris Vissarion Šebalini juures.

Gubaidulinat loetakse Alfred Schnittke ja Edison Denissovi kõrval üheks juhtivaks vene uue muusika rajaleidjaks. Läänes sai ta tuntuks eelkõige tänu oma viiulikontserdi "Offertorium" esitustele Gidon Kremeri poolt.

1992. aastast elab Gubaidulina Saksamaal.

Tunnustus
 1987 Prix de Monaco
 1991 Premio Franco Abbiati
 1991 Heidelberger Künstlerinnenpreis
 1992 Venemaa riiklik preemia
 1998 Praemium Imperiale
 1999 Léonie Sonningi muusikaauhind
 2002 Polar Music Prize
 2009 Euroopa kirikumuusika auhind
 2010 Sõpruse orden

Viited

Välislingid
Classical.net: Sofia Gubaidulina
Hans Sikorski: Sofia Gubaidulina

Venemaa heliloojad
Sündinud 1931
Ganna Gopko

Ganna Mikolajivna Gopko (ukraina keeles Ганна Миколаївна Гопко, sündinud 4. märtsil 1982 Lvivi oblastis) on Ukraina poliitik. 

Tal on doktorikraad sotsiaalkommunikatsioonide erialal.

Ta valiti Ülemraadasse 2014. aastal. Ta oli Ülemraadas välissuhete komitee juht. 

Ukraina poliitikud
Sündinud 1982
Genova mark

Genova mark või Ida-Liguuria mark loodi aastal 961 keiser Otto I poolt. Esialgu kutsuti seda kas marca Obertenga, esimese valitseja Oberto I järgi, või marca Januensis, esimese pealinna Genova järgi. Selle loomine oli osa Loode-Itaalia üldisest ümberkorraldamisest kolmeks piiriringkonnaks. Ida-Liguuriast sai Montferrat' mark ja sisealadest sai Torino mark. See koosnes Luni, Tortona, Milano ja Genova krahvkondadest. 

Esialgu valitses marki Obertenghi vanem liin, Oberto I järglased. Tiitel marchio muutus perekonnas tavaliseks. Alberto Azzo II-st kutsuti marchio de L(a/o)ngobardia. Sel ajal kutsuti marki sageli Milano mark või Liguuria mark. Tema lapselaps Obizzo I sai aastal 1173 esimeseks Este markkrahviks ja talle asutati aastal 1184 keiser Friedrich I Barbarossa poolt "Milano ja Genova markkrahvkond". Sealt alates oli Este tiitel palju tähtsam, eriti seoses Milano kommuuni ja Genova vabariigi kasvuga.

Markkrahvid 

 Oberto I, 961–u.997
 Adalberto, u.997
 Oberto II, u.997–u.1013
 Alberto Azzo I, u.1013–u.1029
 Alberto Azzo II, u.1029–1097
 Folco I, 1097–u.1146
 Obizzo I, u.1146–1193

Genova ajalugu
Saksa-Rooma riigi valdused
Kamienieci rajoon

Kamienieci rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajoon piirneb läänes Poolaga. Rajooni pindala on 1687 km². 2009. aasta seisuga elas seal 39 143 inimest.

Rajoon moodustati aastal 1940. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Aharodniki, Biełavieski, Dźmitravičy, Kamieniuki, Navickavičy, Pielišča, Rasna, Ratajčycy, Rečyca, Viarchovičy, Vidamla, Vojskaja ja Voŭčyni külanõukogu.

Halduskeskus on Kamienieci linn. Teine suurem asula on Vysokaje linn, huvipakkuvam asula on veel Voŭčyn.

Rajooni suurim jõgi on Bug, teised tähtsamad jõed on Bugi lisajõed Pulva ja Lasnaja. Rajoon on üldiselt tasane, kõrgused jäävad valdavalt vahemikku 150–170 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht (198 meetrit) asub Vojskaja küla lähistel. Rajooni põhjaosas asub osaliselt Białowieża laane rahvuspark, ka rahvuspargi administratsioon asub Kamienieci rajoonis.

2009. aasta seisuga olid elanikest 83,19% valgevenelased, 6,71% venelased, 7,36% ukrainlased, 1,72% poolakad ja 1,02% oli teistest rahvustest. 43% elanike emakeel oli valgevene keel, 52,07% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 17,6%, vene keelt aga 80,18% elanikke.

Välislingid 

Rajooni täitevkomitee koduleht (vene keeles)
Rajooni kodulehekülg

 
Bresti oblasti rajoonid
Bojnice linnus

Bojnice linnus on linnus Slovakkias Bojnices.

Linnus ehitati algselt 12. sajandil. Aastal 1302 kinkis Ungari ja Böömimaa kuningas Václav III (Ungari kuningana Vencel) linnuse Ungari sõjapealikule Máté Csákile. 15. sajandil oli linnus Mátyás I valduses, kes omakorda kinkis selle 1489. aastal oma abieluvälisest suhtest sündinud pojale János Corvinile. Aastal 1527 läks linnus Thurzo perekonna valdusesse, kes tegi seal põhjalikke ümberehitustöid. Linnusest sai mugav renessansselumaja.

Linnuse viimane omanik krahv Ján František Pálffy, kes reisis palju ja oli kirglik kunstikoguja, kujundas 19. sajandil selle ümber Prantsusmaa Loire'i oru gooti linnuseid meenutavaks hoonekompleksiks. 

Linnus on kantud Slovakkia kultuurimälestiste hulka. Vaatamisväärsused on Ján Pálffy marmorhaud krüptis, Nardo di Cione maalitud altarimaal (pärineb 14. sajandi keskpaigast ja on ainuke kunstniku täielikult säilinud teos), 17. sajandil ehitatud kabel, linnust ümbritsev park jpm.

Galerii

Viited

Trenčíni maakond
Slovakkia linnused
Slovakkia kultuurimälestised
Vesik (perekonnanimi)

Vesik on eesti perekonnanimi. 

2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Vesik Eestis 46 mehel ja 56 naisel.

Nime kandjaid
Iiris Vesik, laulja ja näitlejatar
Rivo Vesik, rannavõrkpallur

Viited

Eesti perekonnanimed
Henrik Hololei

Henrik Hololei (sündinud 1. aprillil 1970) on Eesti poliitik ja Euroopa Liidu ametnik.

Ta oli 1992. aastal asutatud erakonna Isamaa asutajaliige (pärast erakondade lagunemist ning ühinemist hiljem Vabariiklaste ja Konservatiivide Rahvaerakonna liige ning Rahvaerakonna Mõõdukad liige). 15. märtsist 2004 on ta Isamaa ja Res Publica liidu liige.

Ta töötas Eurointegratsiooni Büroos alates selle loomisest 30. jaanuaril 1996, algul nõuniku ja 1996. aasta augustist EIB juhataja ametikohal. 

15. oktoobrist 2001 kuni 28. jaanuarini 2002 oli ta Eesti majandusminister.

6. märtsil 2002 sai temast taas Eurointegratsiooni Büroo juhataja.

16. novembrist 2013 töötas ta Euroopa Komisjoni asepeasekretärina.

1. oktoobril 2015 sai temast Euroopa Komisjoni liikuvuse ja transpordi peadirektoraadi peadirektor.

Tunnustus
2001 Soome Lõvi Suurrist
2004 Valgetähe III klassi teenetemärk
2005 Prantsuse Ordre d' Merite
2014 aasta eurooplane
2015 Läti Rahvusliku tunnustuse rist (Atzinības krusts)
2022 Ukraina orden "Teenete eest", 3. klass

Isiklikku
Tema isa oli spordiajakirjanik Gunnar Hololei.

Viited

Eesti poliitikud
Eesti majandusministrid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1970
Stencibility

Stencibility on 2010. aastal Tartust alguse saanud Eesti igakevadine tänavakunstifestival, mis toimub samaaegselt ka teistes asulates. Festivali nimi viitab stencil-tehnikale. Stencibility eestvedaja on kunstnik Sirla.

Festivali raames tutvustatakse, propageeritakse ja luuakse uut tänavakunsti, toimuvad giidituurid ning antakse välja tänavakunsti kaarte.

2015. aastal toimus Stencibility Tartus, Rakveres ja Pukas.

Välislingid
Koduleht

 Jaak Eelmets "Rakveres keskraamatukogu seinal ilutseb tammine rüütel" ERR, 30. aprill 2015
 Kristel Härma "Festival Stencibility: kvaliteetne tänavakunst võib kaunistada ka väikelinnu" ERR, 21. aprill 2015
 "Täna startis tänavakunstifestival Stencibility" ERR, 21. aprill 2015
 Rutt Ernits "Tänavakunstifestival Stencibility toimub korraga kolmes linnas" ERR, 10. aprill 2015

Tartu üritused
Eesti kunstifestivalid
Grafiti
Bojnice

Bojnice on linn Slovakkia keskosas Trenčíni maakonnas. 

Linn asub Nitra jõe paremal kaldal, nelja kilomeetri kaugusel Prievidza linnast. Linnaõigused 1966. aastast.

Linnas asub Bojnice loss ja Slovakkia neljast loomaaiast vanim Bojnice loomaaed (asutatud 1955).

Sõpruslinnad

Viited

Välislingid 

Koduleht

Slovakkia linnad
Trenčíni maakond
Eduard Totleben

Krahv (a-st 1879) Franz Eduard Totleben (ka Todleben) (Venemaal tuntud kui Eduard Ivanovitš, vene keeles Эдуард Иванович Тотлебен) (8. (ukj 20. mai) 1818 Miitavi – 1. juuli 1884 Bad Soden am Taunus, Hessen) oli baltisaksa sõjaväeinsener ja Venemaa sõjaväelane (insener-kindral). Talle kuulus Kėdainiai mõis.

Auastmed

Autasud

Venemaa autasud
 Püha Stanislavi ordeni III klass (1842)
 Püha Vladimiri ordeni IV klass koos lindiga (1851)
 Püha Anna ordeni II klass (1851, keisrikroon 1853)
 Püha Georgi ordeni IV klass (5. september 1854)
 Püha Georgi ordeni III klass (15. aprill 1855)
 Püha Stanislavi ordeni I klass (1856)
 Püha Anna ordeni I klass (1859)
 Valge Kotka orden (1865)
 Püha Aleksander Nevski orden (1868, briljandid 1871)
 Püha Vladimiri ordeni I klass (1874)
 Püha Georgi ordeni II klass (29. november 1877)
 Püha Andreas Esmakutsutu orden (1878, briljandid 1883)

Välismaa autasud
 Madalmaade Willemi sõjaordeni komandöririst (1853)
 Preisimaa Punase Kotka ordeni I klass koos mõõkadega (1864)
 Brasiilia Roosi ordeni suurrist (1865)
 Hispaania Isabella Katoliiklase ordeni suurrist (1865)
 Belgia Léopold I ordeni suurrist (1865)
 Pärsia Lõvi ja Päikese ordeni suurrist (1869)
 Preisimaa Pour le Mérite orden (1. mai 1873)
 Austria Leopoldi ordeni suurrist (1874)
 Mecklenburg-Schwerini Vendi Krooni kojaordeni suurrist (1874)
 Preisimaa Punase Kotka ordeni suurrist koos mõõkadega (1876)
 Serbia Takovo Risti ordeni suurrist (1878)
 Preisimaa Musta Kotka orden (22. märts 1879)
 Taani Elevandi orden (1879)
 Montenegro Vürst Danilo I ordeni suurrist (1882)

Tunnustused
Riia ja Tallinna aukodanik (1855)
Peterburi TA auliige (29. detsember 1855)
Nikolai inseneriakadeemia auliige
Nikolai kindralstaabi auliige
Mihhaili suurtükiväeakadeemia auliige
Peterburi ja Kiievi ülikooli auliige
Norra sõjaväeakadeemia (Stockholmis) auliige
Tsiviilinseneride Seltsi (Londonis) auliige

Välislingid

Eduard Totlebeni teenistuskäik saidil regiment.ru
Erik Amburgeri andmebaas. Nr 79703 

Baltisakslased
Venemaa sõjaväelased
Venemaa insenerid
Sõjaväeinsenerid
Punase Kotka I klassi ordeni kavalerid
Püha Aleksander Nevski ordeni kavalerid
Püha Anna I klassi ordeni kavalerid
Püha Georgi II klassi ordeni kavalerid
Püha Georgi IV klassi ordeni kavalerid
Püha Vladimiri I klassi ordeni kavalerid
Tallinna aukodanikud
Venemaa keisririigi Riiginõukogu liikmed
Sündinud 1818
Surnud 1884
Joseph Borġ

Joseph Borġ (ka Joe Borġ; sündinud 19. märtsil 1952) on Malta poliitik. 

Ta oli Malta välisminister 1999–2004. Pärast Malta liitumist Euroopa Liiduga 2004. aastal sai temast Euroopa Komisjoni liige.

1. oktoobril 2003 anti talle Valgetähe I klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Malta välisministrina.

Viited

Malta poliitikud‎
Välisministrid
Valgetähe I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1952
Leon Brittan

Leon Brittan (25. september 1939 London – 21. jaanuar 2015 London) oli Suurbritannia poliitik. 

Ta oli Euroopa Komisjoni liige ja asepresident.

21. mail 2001 anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Euroopa komisjoni endise liikmena.

Viited

Suurbritannia poliitikud
Maarjamaa Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1939
Surnud 2015
Suur Tšiili maavärin

Suur Tšiili maavärin (hisp. Gran terremoto de Chile) ehk 1960. aasta Valdivia maavärin (hisp. Terremoto de Valdivia) oli Tšiilis 22. mail 1960 toimunud maavärin.

See on tugevaim registreeritud maavärin maailmas – magnituudiga 9,5. Maavärin toimus keskpäeval (19:11 GMT,  15:11 kohaliku aja järgi) ja kestis umbes 10 minutit.

Maavärina tulemusena tekkinud tsunami mõjutas Tšiili lõunaosa, Hawaiid, Jaapanit, Filipiine, Uus-Meremaa idarannikut, Austraalia kagurannikut ja Aleuute. Maavärinas kannatas kõige enam Valdivia linn.

Maavärina epitsenter oli Lumaco lähedal (vaata kaarti) Santiagost lõuna pool umbes 570 km kaugusel. Maakoore kõikumised põhjustasid kohalikke tsunamisid, mis jõudsid Tšiili rannikuni lainetena kõrgusega kuni 25 m. Peamine hiidlaine liikus läbi Vaikse ookeani ja jõudis Hiloni Hawaii saarel. Laine kõrgus oli 10,7 m ja seda mõõdeti 10 000 km kaugusel epitsentrist – Jaapanis ja Filipiinidel.

Hukkunud inimeste arv oli 6000 (peamiselt tsunami tõttu).

Maavärinad
Tšiili ajalugu
1960
Marie (Burgundia)

Marie Rikas (13. veebruar 1457 Brüssel – 27. märts 1482 Wijnendale loss) oli Burgundia titulaarhertsoginna 5. jaanuarist 1477 kuni surmani.

Ta kuulus Valois' dünastiasse ning oli Charles Südi ja Bourboni Isabella tütar. Kuigi Charles oli kolm korda abielus, oli Marie tema ainus laps.

Viimaseks Burgundia hertsogiks peetav Charles Südi suri 1477. aastal Nancy lahingus, misjärel Prantsusmaa kuningas Louis XI kuulutas hertsogkonna lõppenuks ja haaras suure osa selle territooriumist Prantsuse krooni alla. Saksa-Rooma riigi territooriumil asunud Madalmaad ja Franche-Comte'i vabakrahvkond jäid aga Mariele, kes isa surma ajal oli 19-aastane ja vallaline. Tema abielul oleks olnud tohutu mõju Euroopa poliitilisele tasakaalule ja tal oli ka palju kosilasi. Habsburgide keiser Friedrich III kindlustas Marie võõrasema Margareti abiga abielu oma pojale, tulevasele keisrile Maximilian I-le. 16. augustil 1477 nad abiellusidki ning Habsburgid said kontrolli Burgundia pärandi jäänuste üle.

Kui Marie 1482. aastal hobuselt kukkumise tagajärjel 25-aastasena suri, sai vastavalt testamendile Burgundia hertsogiks tema ja Maximiliani poeg Philipp Ilus, kes ema surma ajal oli kõigest kolmeaastane.

Marie kasutas tiitlit Burgundia hertsoginna ja tema pärijad kutsusid end Burgundia hertsogiteks, keeldudes nõustumast hertsogkonna kaotusega.

Marie on maetud Jumalaema kirikusse Brugges.

Valois'd
Burgundia ajalugu
Sündinud 1457
Surnud 1482
Johan Bergman

Johan Bergman (6. veebruar 1864 – 18. august 1951) oli Rootsi klassikaline filoloog ja poliitik. 

1919–1923 oli ta Tartu ülikoolis ladina keele ja klassikalise arheoloogia õppejõud. 

2. juunil 1932 nimetati ta Tartu ülikooli audoktoriks.

Rootsi poliitikud
Arheoloogid
Tartu Ülikooli õppejõud
Tartu ülikooli audoktorid
Sündinud 1864
Surnud 1951
Otto Wilhelm von Struve

Otto Wilhelm von Struve (7. mai 1819 Tartu – 14. aprill 1905 Karlsruhe) oli baltisaksa päritolu Venemaa astronoom.

Ta asus aastal 1836 Tartu ülikoolis matemaatikat õppima, aastal 1839 lõpetas ülikooli.

Ta oli aastaid Pulkovo observatooriumi direktori abi ja hiljem, aastatel 1862-1889 direktor. Aastast 1894 elas ta Karlsruhes.

Isiklikku
Tema isa oli astronoom Friedrich Georg Wilhelm Struve. Otto pojad olid astronoomid Hermann Struve (1854–1920) ja Ludwig Struve (1858–1920).

Mälestuse jäädvustamine
Väikeplaneet 768 Struveana on nimetatud astronoomide Friedrich Georg Wilhelm von Struve, Otto Wilhelm von Struve ja Karl Hermann Struve auks.

Viited

Kirjandus
 

Venemaa astronoomid
Baltisaksa teadlased
Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna vilistlased
Tartu ülikooli audoktorid
Isikud, kelle järgi on nimetatud asteroid
Sündinud 1819
Surnud 1905
Riči järv

Riči järv (valgevene keeles Возера Рычы, ka Рыча, Рычу (Ryčy, Ryča, Ryču, transkribeerituna Rõtšõ, Rõtša, Rõtšu), vene keeles Ричи (Ritši), läti keeles Riču ezers või Riča ezers) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis (6,95 km²) ja Lätis Daugavpilsi piirkonnas Demene vallas. 

Järv asub merepinnast 146,2 meetri kõrgusel, selle valgla on 123 km². Riči järv on sügavuselt teine järv Valgevene territooriumil, Läti järvedest on ta sügavuselt neljas. Läti poolel on suurim sügavus 39,7 meetrit.

Kaldajoone pikkus on 33,4 kilomeetrit. Kaldad on enamasti kõrged ja liivased. Järv asub 10–20 meetri sügavuses orus, põhjas on oru sügavus 30–40 meetrit. Läti poolel asub järve ümbruses Silene maastikukaitseala, Valgevene poolel aga hüdroloogiline kaitseala. Lätis asub Riči ääres Robežnieki linnamägi, ka tegutseb seal kaks puhkebaasi. Järves on kokku viis saart, neist suurim Kaļiņeci saar. Saarte kogupindala on 5,7 ha.

Järve põhi on madalamas osas liivane, sügavamas osas kivine. Põhjarejeef on rahutu, sügavamad osad vahelduvad madalamatega; sügavamate kohtade soolsus, temperatuurirežiim ja gaaside sisaldus on erinevad. Vee läbipaistvus on 4,9 meetrit. Veetaimestik ulatub kuni üheksa meetri sügavusele.

Järves elab mitu reliktsete selgrootute liiki (Limnocalanus Grimaldii macrurus ja Pallasiola quadrispinosa). Seal elab ka 22 liiki kalu, nende seas Peipsi tint, haug, särg, angerjas, koha, linask, ahven, lepamaim, rääbis, teib, vingerjas ja hõbekoger.

Välislingid 

 Järv Valgevene kalapüügiportaalis
 Järve skeem

Valgevene järved
Läti järved
Brasłaŭ rajoon
Daugavpilsi piirkond
Aleksei Abrikossov (arstiteadlane)

Aleksei Ivanovitš Abrikossov (Алексей Иванович Абрикосов; 18. jaanuar (6. jaanuar) 1875 Moskva – 9. aprill 1955 Moskva) oli vene arstiteadlane, kelle eriala oli patoloogiline anatoomia. Ta oli füüsik Aleksei Abrikossovi isa.

Ta juhtis Vladimir Lenini lahkamist, viis läbi tema keha esimese palsameerimise ja koostas lõppjärelduse tema surmast.

Tunnustused
NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik, 1939
NSV Liidu Meditsiiniteaduste Akadeemia akadeemik, 1944
sotsialistliku töö kangelane, 1945

Venemaa arstiteadlased
NSV Liidu Meditsiiniteaduste Akadeemia liikmed
Sotsialistliku töö kangelased
Novodevitšje kalmistule maetud
Sündinud 1875
Surnud 1955
Harilik kollajuur

Harilik kollajuur ehk harilik kurkum ehk harilik kurkuma (Curcuma longa) on taimeliik ingveriliste (Zingiberaceae) sugukonnas.

Kultivarid
Hariliku kollajuure sordid on erineva biokeemilise koostisega. Kasvatatakse sorte 'Survarna', 'Suguna', 'Sudarsana', 'IISR Prabha', 'IISR Prathibha', 'Co-1', 'BSR-1', 'Krishna', 'Sugandham', 'Roma', 'Suroma', 'Ranga', 'Rasmi', 'Rajendra Sonia'.

Botaaniline kirjeldus
Harilik kollajuur on mitmeaastane troopiline rohttaim. Ta võib kasvada 0,5 kuni 1 (2,5) m kõrguseks.

Lehed on suured, laiad ja süstja kujuga. Hariliku kollajuure õied on kollased ja õisikud meenutavad liiliaõisi.

Vili on kupar.

Juurestikul on keerukas kuju. Risoomi värvus on kollakashall kuni kollakasoranž ja meenutab ingveri risoomi.

Kasvukohad
Harilikku kollajuurt kasvatatakse Indias, Sri Lankas, Lõuna-Hiinas, Indoneesias, Jaapanis, Filipiinidel, Madagaskaril, Haitil ja Taga-Kaukaasias.

Saadused
Kulinaarias kasutatakse jahvatatud juurikat – kurkumit. Kurkum on ka karri koostisosa.

Droogina

Kurkumajuurikat (Curcumae rhizoma) kogutakse 7–9 kuud pärast taime istutamist.

Droog sorteeritakse juurika kuju järgi: 
ümardunud primaarrisoom on Curcuma rotunda;
pikergune primaarrisoom on Curcuma longa.

Näidustused 
Suukaudselt manustatud pulber (kurkum) kiirendab maohaavandite paranemist. Vähendab kõhuvalu, toimib põletikuvastaselt ja maksa kaitsvalt (eriti maomürgi korral), vähendab allergilisust ja vere kolesteroolisisaldust.

Värvaine kurkumiin 

Juurikas leiduv kurkumiin avaldab toimet klorokviinitundliku malaariaparasiidi Plasmodium falciparum tüve 3D7, mida kasvatati inimese erütrotsüütides, kasvule.

Viited

Kirjandus
 CAC Araújo, LL Leon, Biological Activities of Curcuma longa L., Mem. Inst. Oswaldo Cruz, 96. väljaanne, nr 5, Rio de Janeiro, juuli 2001 
Katrin Sak, Kõige enam uuritud ravitoimega taimne ühend on kurkumiin, 1.07.2013

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Curcuma seisuga 28.04.2015.

Ingverilised
Ravimtaimed
Värvitaimed
Jānis Balodis

Jānis Balodis VR I/1 (20. veebruar 1881 Trikata kihelkond Valga kreis – 8. august 1965 Saulkrasti) oli Läti sõjaväelane ja poliitik. 
Läti sõjavägede ülemjuhataja oktoobrist 1919 kuni veebruarini 1921. 

6. detsembrist 1931 kuni 5. aprillini 1940 oli ta Läti kaitseminister.

Aastatel 1936–1940 oli ta Läti asepresident.

19. augustil 1921 anti talle Eesti Vabariigi kõrgeim sõjaline autasu Vabadusristi I/1. Balodis oli lätlastest ainuke, kes nii kõrge au osaliseks sai.

4. augustil 1932 anti talle Kotkaristi I klassi teenetemärk.

31. juulil 1940 deporteeriti ta koos abikaasaga Vene NFSV-sse. Pärast Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahelise sõja algust Balodis interneeriti ja teda hoiti sellises staatuses vanglates kinni kuni 1952. aastani. 1952. aastal mõisteti ta 25 aastaks vangi, kuid Stalini surma järel ta vabastati. 1956. aastal lubati tal Lätti tagasi pöörduda.

Jānis Balodis maeti Riia metsakalmistule.

Viited

Läti sõjaväelased
Läti kaitseministrid
Vilno sõjakooli vilistlased
Vabadusristi I liigi 1. järgu kavalerid
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1881
Surnud 1965
Stratford-upon-Avon

Stratford-upon-Avon ("Straford Avoni ääres"; lühidalt Stratford) on linn ja omavalitsusüksus Inglismaal Warwickshire'is, maailmakuulsa kirjaniku William Shakespeare'i sünnikoht. See asub Avoni jõe ääres, Birminghamist 35 km kagus ja Warwickist 13 km edelas. 

Stratford-upon-Avon on ümbruskonna suurima rahvaarvuga linn. Linnas on neli valimisringkonda: Alveston, Avenue and New Town, Mount Pleasant and Guild ja Hathaway. Hinnanguliselt elas neis 2007. aastal kokku 25 505 inimest.

Shakespeare'i sünnipaigana on Stratford populaarne turismisihtkoht, mida külastab aastas umbes 4,9 miljonit turisti kogu maailmast. Stratfordi Kuninglikus Shakespeare'i Teatris tegutseb Royal Shakespeare Company, üks Suurbritannia tähtsamaid teatreid.

Viited

Välislingid
 Stratford-upon-Avoni linnavolikogu koduleht

Suurbritannia linnad
William Shakespeare
Warwickshire
Antanas Sniečkus

Antanas Sniečkus (7. jaanuar 1903 Būbleliai Šakiai lähedal – 22. jaanuar 1974 Druskininkai) oli Leedu kommunist ja poliitik, Leedu Kommunistliku Partei I sekretär.

Ta sündis Šakiai lähedal Būbleliai külas (praeguse haldusjaotuse järgi Marijampolė maakonnas Šakiai rajoonis). Esimese maailmasõja ajal põgenesid tema vanemad Venemaale; ta õppis Voronežis gümnaasiumis. Aastal 1917 pöördus pere tagasi Leetu.

Leedu poliitikud
Sündinud 1903
Surnud 1974
Mladen Ivanić

Mladen Ivanić (serbia keeles Младен Иванић; sündinud 16. septembril 1958 Sanski Mostis) on serblasest Bosnia ja Hertsegoviina poliitik. Ta oli alates 17. novembrist 2014 20. novembrini 2018 Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri liige. Ta on olnud 17. novembrist 2014 kuni 17. juulini 2015 ja uuesti 17. novembrist 2016 17. juulini 2017 ühtlasi presidentuuri esimees.

Mladen Ivanićil on doktorikraad majandusteaduses. Ta on Demokraatliku Progressi Partei esimees.

Aastatel 2001–2003 oli ta Serblaste Vabariigi peaminister ning 2003–2007 Bosnia ja Hertsegoviina välisminister.

Viited

Bosnia ja Hertsegoviina poliitikud
Sündinud 1958
Elisar von Kupffer

Elisar von Kupffer (pseudonüüm Elisarion; 20. veebruar 1872 Tallinn – 31. oktoober 1942 Minusio, Šveits) oli baltisaksa meessoost kunstnik, luuletaja, ajaloolane, tõlkija ja näitekirjanik.

Teoseid
 Leben und Lieben. Gedichte (1895).
 Ehrlos! Novellen und Skizzen (1898)
 Herr der Welt. Tragödie in fünf Akten (1899)
 Irrlichter (1900; kolm teatritööd: "Andrei", "Erich", "Narkissos").
 Auferstehung. Irdische Gedichte (1901)
 Klima und Dichtung. Ein Beitrag zur Psychophysik (1907).
 An Edens Pforten. Gedichte (1907)
 "Giovan Antonio – il Sodoma. Eine Seelen- und Kunststudie von Elisàr von Kupffer" (1908) –  Jahrbuch für sexuelle Zwischenstufen, edition IX.
 Aino und Tio (1907).
 "Die gefesselte Aphrodite. Eine dramatische Dichtung" (1911)
 "Der unbekannte Gott. Ein Wort an Dich und Dein Volk" (1912)
 "Was soll uns der Klarismus? – Nationale Kraft" (1912).
 "Die Gotteslästerungen der Bibel und der Antike" (1912).
 Hymnen der Heiligen Burg (1913).
 3000 Jahre Bolschewismus (1919).
 Heldische Sicht und Froher Glaube (1942).
 Aus einem wahrhaften Leben (1943).

Välislingid

Baltisakslased
Luuletajad
Sündinud 1872
Surnud 1942
Baltisaksa kirjanikud
Baltisaksa ajaloolased
Basarabeasca

Basarabeasca (varem eesti keeles Bessarabka; vene keeles Бессарабка) on omavalitsusega linn Moldova lõunaosas 100 km kaugusel Chișinăust, Basarabeasca rajooni keskus. Linn piirneb idas Ukrainaga, lõunas Gagauusiaga, läänes Bașcaliaga ja põhjas Abacliaga.

Linna pindala on 27,54 km². Elanike arv oli 2014. aasta alguses 12 500.

Loodus
Linn on 55 m kõrgusel merepinnast. 

Linnast voolab läbi Cogîlnic. Linna territooriumil on kolm järve. Veepindala on 0,28 km². 

53% linna alast hõlmab põllumajanduslik maa.

Rahvastik
2004. aasta Moldova rahvaloenduse andmetel oli elanike arv 11 192. 

2004. aasta rahvaloenduse järgi oli moldovlasi 31%, venelasi 21%, gagauuse 17%, ukrainlasi 16% ja bulgaarlasi 12%.  1989. aasta Nõukogude Liidu rahvaloenduse järgi oli ukrainlasi 30%, bulgaarlasi 29%, moldovlasi 16%, venelasi  12% ja gagauuse 6%.

Kirjandus
Veaceslav Ioniță, Igor Munteanu, Irina Beregoi. Ghidul orașelor din Republica Moldova, Chișinău: TISH 2004.  ISBN 9975-947-39-5

Välislingid
Mitteametlik koduleht

Moldova linnad
AS Tallinna Karastusjoogid

AS Tallinna Karastusjoogid asutati 1991. aastal Tallinna Karastusjookide Katsetehase põhjal. Ettevõtte tütarfirmad olid AS Viru Joogid ja AS Valtu Vein ning firma haldas kahte hulgimüügikeskust.

Ettevõte luges enda järjepideva tegevuse alguseks 1896. aastat, mil Viktor Auster alustas Tallinnas puuviljalimonaade tootmist. 1924. aastal omandas ettevõte nime Tallinna Karastusjookide Osaühisus, ning 1928. aastal kasutati esmakordselt nime Talko. Ettevõte natsionaliseeriti 1940. aastal ning peagi liideti sellega süsihappetehas Tasüt, Vellamo ja Karastusjookide töökoda Tervis. Aastatel Aastatel 1944-1951 kasutati nime Karastusjookide ja Süsihappetehas "Talko". 1951. aastal nimetati ettevõte Tallinna Limonaaditehaseks ja 1970. aastatel sai ettevõttest nimemuutusega Tallinna Karastusjookide Katsetehas. Tallinna limonaaditehases valmistati 19 karastusjooki, tehases oli kaks villimisaparaati, kaks gaseerimisseadet, üks korkimismasin ja kaks pudelipesumasinat. 1958. aastal toimusid aga tehnoloogias suured muudatused ja kopatamine kadus ära, sest tulid masinad, mis doseerisid õige koguse kupaaži pudelisse ning inimene asendati masinaga. 1966. aastal võeti Tallinna Limonaaditehases kasutusele uus automaatvillimisliin. 1970. aastatel võeti kasutusele uudse kujuga kolmandikliitrised pudelid.

2015. aastal pani AS Haljas (senine omanik ja hulgimüügifirma) AS-i Tallinna Karastusjoogid müüki, ning ettevõtte juhatuse esimees Vello Tafenau rääkis välisinvestoritest, kuid ei maininud nende nimesid ega päritolu. Samal aastal lõppes Tallinna Karastusjookide sortimendis olnud jookide müük ja tarne Eestis.

Vaata ka 
Coca-Cola HBC Eesti

Viited

Välislingid 
 Koduleht
 Eneken Laasme, Eesti limonaaditööstus sündis apteegis, epl.delfi.ee, 04.03.2006

Eesti toiduainetööstuse ettevõtted
Eesti endised ettevõtted
Orthriophis taeniurus

{{Taksonitabel
| nimi = Orthriophis taeniurus
| värv = #
| pilt = Orthriophis-taeniurus-schönnatter.jpg   
| pildi_seletus  = Orthriophis taeniurus
| pildi_laius = 250px
| seisund          = 
| seisundi_süsteem = 
| seisundi_ref     =
| riik = Loomad Animalia
| hõimkond = Keelikloomad Chordata
| alamhõimkond = Selgroogsed Vertebrata
| klass = Roomajad Reptilia
| alamklass = Soomussisalikud Lepidosauria
| selts = Soomuselised Squamata
| alamselts = Maolised Serpentes
| infraselts = Alethinophidia
| ülemsugukond = Colubroidea
| sugukond = Colubridae 
| alamsugukond = Colubrinae 
| perekond = Orthriophis
| binaarne = Orthriophis taeniurus
| binaarse_autor = (Cope, 1861)
| sünonüümid =* Elaphe taeniurus Cope, 1861
 Coluber nuthalli Theobald, 1868
 Coluber taeniurus  Boulenger, 1890
 Elaphe taeniurus STEJNEGER, 1907
 Elaphe taeniura  SMITH, 1943
 Elaphe taeniura SCHULZ, 1996
 Elaphe taeniura  MANTHEY & GROSSMANN, 1997
 '*Elaphe taeniura ZIEGLER, 2002
 Elaphe taeniura GRISMER jt 2007
 Elaphis yunnanensis Anderson, 1879
 Elaphis grabowskyi Fischer, 1885
 Coluber taeniurus (Cope, 1861)
 Coluber schmackeri Boettger, 1895
 Coluber taeniurus ridleyi Butler, 1899
 Coluber vaillanti Mocquard, 1905
 Coluber taeniurus var. friesei Werner, 1926
 Elaphe taeniura mocquardi Schulz, 1996
 Orthriophis taeniurus  UTIGER jt 2002
 Orthriophis taeniurus taeniurus SCHULZ, 2010
}}Orthriophis taeniurus on Colubridae sugukonna maoliik.

Klassifikatsioon

Maoliigil Orthriophis taeniurus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid: Orthriophis taeniurus callicyanous Schultz, 2010Orthriophis taeniurus friesei (Werner, 1928) 
 Orthriophis taeniurus grabowskyi (Fischer, 1885)
 Orthriophis taeniurus helfenbergeri Schulz, 2010 
 Orthriophis taeniurus mocquardi Schultz, 1996 
 Orthriophis taeniurus ridleyi (Butler, 1899)
 Orthriophis taeniurus schmackeri (Boettger, 1895)
 Orthriophis taeniurus taeniurus (Cope, 1861)
 Orthriophis taeniurus yunnanensis'' (Anderson, 1879).

Levila 

Neid võib roomamas kohata Myanmaris, Kambodžas, Hiinas, Koreas, Indias, Indoneesias, Jaapanis, Laoses, Malaisias, Venemaal, Taiwanil, Tais ja Vietnamis.

Pildid

Viited 

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Orthriophis taeniurus seisuga 30.04.2015.

Colubridae
Zenos Frudakis

Zenos Frudakis (sündinud 1951 San Franciscos) on kreeka päritolu Ameerika Ühendriikide skulptor.

Elulugu 
Zenose isa Vasilis Frudakis sündis Kreekas ja emigreerus lapsena Ameerika Ühendriikidesse. Temast sai muusik ja luuletaja. Tema ja Kassiani Alexise abielust sündis viis last. Zenos kasvas üles Lääne-Virginias Wheelingis ja Indianas Garys. Ta töötas muu hulgas terasetööstusettevõttes.

Zenos hakkas skulptuuriga tegelema juba nooruses. Aastal 1972 suundus ta Philadelphiasse, et õppida Pennsylvania kunstiakadeemias. Ta õppis teiste seas oma skulptorist venna Evangelos Frudakise ja maalikunstnik James Hanesi käe all. Hiljem kaitses ta Pennsylvania Ülikoolis magistrikraadi kaunite kunstide alal.

Looming
Zenos Frudakis viljeleb eelkõige monumentaalskulptuuri. Tema teoseid on muu hulgas Lõuna-Carolina skulptuuripargis Brookgreen Gardens, New Yorgi klubis Lotos Club, Jaapanis Utsukushi ga-hara vabaõhumuuseumis, New Yorgi riiklikus disainiakadeemias ja USA Lõuna-Aafrika Vabariigi saatkonnas Pretorias.

Zenos Frudakis on kõige rohkem mõjutusi saanud kreeka skulptuurist; talle on eeskujuks olnud ka Michelangelo, Gian Lorenzo Bernini, Jean-Baptiste Carpeaux ja Auguste Rodin.

Teoseid
Frudakise tuntumate teoste seas on Ameerika Ühendriikide õhujõudude memoriaali auvahtkond, skulptuur "Vabadus" Philadelphias GlaxoSmithKline'i peakorteris, Philadelphia linnapea Frank Rizzo kuju, Mark Twaini kuju New Yorgi Lotos Clubis. Ta on palju kujutanud sportlasi.

Viited

Välislingid
 Koduleht

Ameerika Ühendriikide kunstnikud
Sündinud 1951
Lana Jurčević

Lana Jurčević (sündinud 7. november 1984 Zagrebis) on Horvaatia laulja.

Diskograafia 
 Lana – 2003
 1 razlog – 2006
 Volim biti zaljubljena – 2008
 Pobjede i porazi – 2012

Jurcevic, Lana
Jurcevic, Lana
Šiauliai mõis

Šiauliai mõis (Šiaulių dvaras) ehk Didžiadvaris või Didždvaris on endine mõis Leedus Šiauliais. Peahoone aadress on Aušros al. 50.

Šiauliai mõisa mainitakse esmalt XV sajandil. Algselt oli tegemist riigimõisaga, mis oli mitmest riigimõisast (nende seas Gruzdžiai, Pakruojise ja Žagarė mõisad) koosneva kompleksi halduskeskuseks.

Kompleks ehitati uhkemalt välja aastal 1765, mil mõisa halduriks oli Antoni Tyzenhauz. Toonase kompleksi kohta pole täpselt teada, kus see paiknes. Varasemast ehitusperioodist pärineb tall, mis on praegu ümber ehitatud Šiauliai ringkonnakohtu hooneks. Lisaks tallile ja peahoonele on säilinud veel pesuköök.

Aastal 1795 sai mõisa omanikuks Platon Zubov. Zubovite suguvõsa kätte mõis ka jäi. Suguvõsa aitas kaasa Šiauliai arengule, nii valmis aastal 1898 Zubovite poolt annetatud tellistest tütarlaste gümnaasiumi hoone (praegune Šiauliai gümnaasium).

Praeguse peahoone rajas Dmitri Zubov, kuna vana hoone ei kõlvanud enam talvisel ajal elamiseks ja Zubovid kasutasid seda vaid suvel. Hoone on klassitsistlikus stiilis. Aastal 1923 loobusid Zubovid mõisast ja annetasid sealse kompleksi linnale, peahoonesse rajati muuseum. Aastal 1926 lammutati seoses selle juurde viiva allee rajamisega lagunenud mõisa majandushoone, aastal 1934 aga mõisa väravad. Tänapäeval asub hoones Šiauliai ülikooli kunstiteaduskond.

Peahoone ümber paikneb ristkülikukujuline inglise park. Park oli kogu aeg linnarahvale avatud ja aastal 1921 andsid Zubovid selle linna haldusesse.

Ajal, mile ladina tähestikus avaldatud leedukeelne kirjandus keelustatud oli, oli Didžiadvaris üks Knygnešystė keskuseid, sealsed laod olid raamatute hoiupaigaks ja jaotuspunktiks. Hiljem kasutati sealseid ruume ajalehe Iskra ja sotsiaaldemokraatliku kirjanduse levitamiseks. Aastal 1874 organiseeriti Šiauliai gümnaasiumi juurde leedukeelne raamatukogu. Kui politsei hakkas asja vastu huvi tundma, toimetas mõisaproua Aleksandra raamatud mõisa varjule. Gümnaasiumiõpilaste ligipääsu raamatukogule hakkas korraldama mõisa hilisem omanik Vladimir Zubov.

Aastal 1900, mil keeld kadus, muudeti see raamatukogu avalikuks. Vladimir Zubov annetas raamatukogule ka oma isikliku raamatukogu ja Šiauliai mõisa arhiivi.

Mõisa hoonetes elasid gümnaasiumis õppimise ajal sellised tuntud isikud nagu luuletaja Laurynas Ivinskis, keeleteadlane Jonas Jablonskis ja Michał Mikołaj Ogiński.

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; asendiplaan (leedu keeles)
Peahoone kultuurimälestiste registris

Šiauliai
Leedu mõisad
Raegma Tondikivi

Raegma Tondikivi on Saare maakonnas Muhu vallas Raegma külas asuv ohvrikivi. Kivi on arvele võetud arheoloogiamälestisena.

Viited

Välislingid

Ohvrikivid
Muhu vald
Muhu kihelkonna looduslikud pühapaigad
Friuli hertsogkond

Friuli hertsogkond oli langobardide hertsogkond tänapäeva Friulis, esimene, mis rajati pärast Apenniini poolsaare vallutamist aastal 568.  

See oli üks suuremaid domeene Langobardia Maioris ja tähtis puhver Langobardide kuningriigi ning slaavlaste, avaaride ja Bütsantsi vahel. Esialgne peamine linn provintsis oli roomlaste Aquileia, kuid langobardide pealinn Friulis oli Forum Julii, tänapäevane Cividale. 

Koos Spoleto, Benevento ja Trento hertsogitega püüdsid Friuli isandad sageli saavutada sõltumatust kuningavõimust Pavias, kuigi tulutult. Pärast Karl Suure langobardidevastast kampaaniat ja kuningas Desideriuse võitmist 774. aastal valitses viimane Friuli hertsog Hrodgaud aastani 776. Pärast tema surma liidendati Friuli margina Karolingide impeeriumiga.

Ajalugu 

Veneetsia territoorium Forum Iulii ümber, ikka veel Gooti sõjast laastatud, oli esimene endises Italia provintsis, mille Langobardid oma kuninga Alboini juhtimisel aastal 568 vallutasid. Enne sissetungi jätkamist kaugemale Itaalia lõunaossa jättis Alboin suure garnisoni ja pani paika piirkonna valitsuse oma vennapoja ja kaaslase Gisulfi juhtimisel, kes sai tiitli dux ja kes sai valida aadliperekonnad, kellega see maa üheskoos asustada.

Esialgne hertsogkond oli ümbritsetud Karni Alpide ja Julia Alpidega põhjast ja kirdest ning oli nendest suundadest vaevalt ligipääsetav. Lõunast oli see ümbritsetud Bütsantsi Ravenna eksarhaadiga, kus see rannikuni jõudis alles hiljem, ja idast tasandikuga, mis viis Doonau keskjooksule, täiuslikku kohta sissetungijatele, näiteks avaaridele ja hiljem madjaritele. Selle läänepiir oli esialgu määramata, kuni edasiste vallutustega loodi langobardide Ceneda hertsogkond, mis asus Tagliamento jõe taga, Livenza ja Piave jõe vahel. 

Gisulf, Paulus Diaconuse kroonika Historia Langobardorum järgi võimekas valitseja, olles Rooma rahvastiku Friulis maha surunud, saavutas langobardide interregnumi ajal pärast kuningas Klefi surma aastal 574 isegi suurema mõju. 610. aasta paiku tungis Friulisse avaaride vägi, rüüstates langobardide asustuse. Kui kuningas Agilulf ei võtnud midagi ette, tapeti hertsog Gisulf II lahingus, kui sissetungijad hõivasid tema residentsi Cividales, kust tema pojad Tasso ja Kakko suutsid napilt põgeneda. Nende ühisvalitsemise ajal ulatus hertsoglik territoorium ajutiselt kuni Matreini tänapäeva Ida-Tiroolis.

615. aastal vallutati Concordia ja 642. aastal Opitergium, kui hertsogid laiendasid oma võimu Ravenna eksarhaadi arvelt lõuna poole. Aastal 663 vallutati Cividale avaaride poolt lühikeseks ajaks, kuid Benevento hertsog Grimoald võttis selle tagasi. 

Pärast Pavia piiramist 774. aastal võimaldas Karl Suur Hrodgaudil hertsogkonda säilitada. Kui Hrodgaud mässas ja 776. aastal lahingus tapeti, asendas Karl Suur ta Macariusega. Hertsogkond jätkas frankide võimu all aastani 828, kui see jagati krahvkondadeks ja lagunes. Aastal 846 reformiti see Friuli margiks.

Vaata ka 
 Friuli hertsogid ja markkrahvid
Langobardide kuningriik
Benevento hertsogkond
Avaari khaaniriik
Itaalia ajaloolised riigid
Langobardide kuningriik
Frangi riik
Itaalia keskaeg
Põhja-Itaalia ajalugu
Robert Kasemägi

Robert Kasemägi (21. mai 1919 – 30. aprill 2015) oli eesti muusik ja muusikaõpetaja.

Elulugu
Robert Kasemägi sündis Venemaal Peterburi lähistel. Muusikahuvi oli tal olnud lapsest peale ning ta õppis iseseisvalt klaverit ja bajaani mängima.

1937. aastal sai ta õppida viiekuulistel koori- ja orkestrijuhtide kursustel, kus valmistati ette isetegevuskollektiivide juhte. 
Keskkooli lõpetas ta kiitusega ja õppis aastail 1939–1941 instituudis bioloogiat ja geograafiat. 1942. aasta talvel sõitis pere Eestisse.

1946. aastal astus Robert 26-aastasena Tallinna Konservatooriumi ettevalmistuskursusele, kui seal kuulutati välja täiendav vastuvõtt kõigile erialadele, ja lõpetas konservatooriumi 1953. aastal.

1950. aastal alustas ta metsasarvemängijana Estonia teatri orkestris, kus töötas seitse aastat. Järgnes 12 aastat ERSO-s, kus ta oli metsasarverühma kontsertmeister.

Aastail 1958–1998 oli Robert Kasemägi Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli õpetaja ja osakonnajuhataja. Tema käe all on õppinud paljud tänased mängijad (näiteks Arvi Miido), Robert Kasemäge nimetatakse Eesti metsasarvemängijate sõjajärgse koolkonna kujundajaks.

Aastail 1988–2009 töötas ta Märjamaa muusikakoolis. Ta on juhatanud ka Märjamaa puhkpilliorkestrit.

Tunnustus
2005 Valgetähe V klassi teenetemärk
2009 Märjamaa valla aukodanik
2011 Rapla maakonna tippauhinna „Rapla Redel“ saaja

Välislingid
Rapla maakonna tippauhinna „Rapla Redel“ saab Robert Kasemägi
Aukodanik Robert Kasemägi sai nimelise pingi
Presidendi otsus teenetemärgi andmise kohta

Eesti muusikud
Eesti metsasarvemängijad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1919
Surnud 2015
Willam Belli

Willam Belli (sündinud 30. juunil 1982 Philadelphias, Pennsylvanias, Ameerika Ühendriikides) on Ameerika Ühendriikide näitleja, drag queen, blogija, laulja ning laulukirjutaja. Tema tuntumad esinemised on transseksuaalse Cherry Pecki roll telesarjas "Nip/Tuck" ja osalemine televõistluse "RuPaul's Drag Race" 4. hooajal, kus ta on olnud sarja esimene diskvalifitseeritud võistleja. Lisaks näitlemisele on olnud menukad tema paroodiavideod "Chow Down" ja "Boy is a Bottom", mille ta on teinud oma Los Angelese drag queen'ide poptrioga DWV. Ansambel lagunes 2014. aasta juunis isiklike vastuolude tõttu.

Viited

Välislingid
 Willam Belli koduleht

Ameerika Ühendriikide lauljad
Ameerika Ühendriikide näitlejad
Blogijad
Youtube'i-kuulsused
Sündinud 1982
Heiti

Heiti on eestipärane mehenimi.

2021. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 491. mehenimi. 1. jaanuari 2021 seisuga oli Eestis eesnimi Heiti 171 mehel ja alla 5 naisel.

Nime kandjaid
Heiti Hallikma, eesti orienteeruja ja seiklussportlane
Heiti Kadastik, eesti psühhiaater
Heiti Paves, eesti luuletaja
Heiti Talvik, eesti bioloog, fotograaf
...

Eesti mehenimed
Martiros Sarjan

Martiros Sarjan (armeenia Մարտիրոս Սարյան; 28. veebruar (16. veebruar vkj) 1880 – 5. mai 1972 Jerevan) oli armeenia maalikunstnik ja graafik.

Martiros Sarjan sündis Nahhitševanis Doni ääres (tänapäeval osa Rostovist Doni ääres) 9-lapselises armeenlaste peres. Aastail 1897–1904 õppis Moskva maali-, raid- ja ehituskunstikoolis. Lisaks kohustuslikule kursusele täiendas end Konstantin Korovini ja Valentin Serovi juures.

Aastail 1901–1904 külastas oma kodumaad. 1900. aastatel esines näitustel koos Mir Iskusstva, Helesinine roos jt. rühmituste liikmetega. Aastail 1910–1913 reisis Türgis, Egiptuses ja Iraanis.

Martiros Sarjan on maetud Komitasi-nimelisse panteoni.

Viited 

Armeenia maalikunstnikud
Sündinud 1880
Surnud 1972
Coronelaps

Coronelaps on  jämepeamadulaste alamsugukonna maoperekond.

Klassifikatsioon

Perekonda Coronelaps klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: 
 Coronelaps lepidus (Reinhardt, 1861).

Levila 

Neid madusid võib roomamas kohata Brasiilias  Ceará, 
Espírito Santo, Minas Geraisi ja Rio de Janeiro osariigis.

Viited 

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Coronelaps lepidus seisuga 1.05.2015.

Colubridae
İradə Rövşən

İradə Rövşən (İradə Rövşən qızı Abdullayeva, kirillitsas Ирада Ровшан) (15. mai 1968, Zaqatala — 30. september 2014, Şəki) oli Aserbaidžaani arhitekt ja arhitektuuriteadlane, arhitektuuri kandidaat, Aserbaidžaani Teaduste Akadeemia Şəki rajooni folkloristika ja rahvaloomingu teaduskeskuse labori juhataja, Aserbaidžaani Arhitektide Liidu liige.

Rövşəni peateos oli "Интерьер шекинских жилых домов (конец XVIII — начало XX вв)" ("Şəki elumajade interjöör 18. sajandi lõpust 20. sajandi alguseni"; Баку: Элм, 2008, aserbaidžaani ja vene keeles). Ta tegeles Balakən-Şəki piirkonna folkloori ja rahvaloomingu kogumisega.

Tunnustus
 aunimetus "Aasta võitja" (aserb. İlin qalibi; Şəki, 2008)
 Aserbaidžaani Teaduste Akadeemia aukiri (2012) — Şəki piirkondliku teaduskeskuse 40 aasta juubeli puhul.

Välislingid
 Азербайджанская наука понесла тяжелую утрату Izvestija

Aserbaidžaani arhitektid
Aserbaidžaani teadlased
Sündinud 1968
Surnud 2014
Patricia Rhomberg

Patricia Rhomberg (sündinud 15. septembril 1953 Viinis Austrias) on Austria endine pornonäitlejanna, kes tegutses peamiselt 1970. aastatel.

Ajal, mil Rhomberg tutvus Saksa filmirežissööri Hans Billianit ja hakkas arenema nende suhe, töötas ta meditsiiniõena. 1975. aastal mängis ta esimeses täispikas Saksa pornofilmis "Bienenstich im Liebesnest" (selle softcore-versioon kandis nime "Im Gasthaus zum scharfen Hirschen" või "Zimmermädchen machen es gerne"). Selle režissöör oli Billian ning Rhomberg mängis Graziella Schilli, naist, kes jälitab oma petvat eakamat abikaasat. Selles filmis ei osalenud Rhomberg otseselt seksistseenides, tema kõige otsesem seksuaalne tegevus oli lühike footjob.

1976. aastal andis Billian Patricia Rhombergile esimese peaosa (osalt sobiva murdetausta tõttu). Selleks oli roll ajaloolise Viini prostituudi Josefine Mutzenbacherina. klassikalises pornofilmis "Josefine Mutzenbacher – Wie sie wirklich war" (ka "Sensational Janine"), Rollis, millega ta võitis tuntuse Saksamaal, oli Rhomberg vahekorras kümne mehega (saksakeelses lühendatud DVD-versioonis kaheksaga), sealhulgas tema võõrasisa mänginud Frithjof Klausen, ning kahel juhul piirdus ta fellatio või handjob'''iga. Romaanis, millel film põhineb, oli Josefine 14-aastane, kuid filmis pole nime mainitud. Jim Holliday on nimetanud seda filmi "parimaks ja täpseimaks mitmest filmist, mis on valminud legendaarse Viini kupeldaja Josephine Mutzenbacheri elu ja seikluste ainetele" ning oma "kõigi aegade lemmikuks" välismaiste (mitte-USA) pornofilmide seas. "Sensational Janine" oli "kõige edukamate välismaiste x-kategooria filmide seas, mis on tehtud teispool Atlandi ookeani" ja "tänapäeval peetakse seda üheks kõigi aegade parimaist pornofilmidest".

1977. aastal oli Patricia Rhomberg taas peaosas. Seekord mängis ta filmis "Kasimir der Kuckuckskleber" Larissa Holmi, "lustlikku" noort naist, kes sõlmib Kasimir Zwickelhuberiga (näitleja Sepp Gneißl) kokkuleppe prostitutsiooniks, et maksta võlgu. Sel perioodil mängis ta ka paljudes Billiani lühifilmides nagu "Venus in Seide" ja "Schwarzer Orgasmus", mis olid esimeste Saksa pornofilmide seas, kus osales eri rassidest näitlejaid.

Lisaks näitlemisele töötas Rhomberg teistes Billiani filmide juures abilisena. Ta tegi lühirolli filmis "Heiße Locher, geile Stecher", mis nähtavasti filmiti enne filmi "Josefine Mutzenbacher ... wie sie wirklich war?" või isegi enne filmi "Bienenstich im Liebesnest", kuid linastus palju hiljem.

1978. aastal läks ta Billianist lahku ja pöördus tagasi varasema elukutse juurde.

Filme
Kõigi Patricia Rhombergi filmide režissöör oli Hans Billian.
 Lühifilmid, u 1975:
 Die Bühne Hexy l'amour Im Brummi bumst's sich besser Sanitätsgefreiter Neumann Schwarzer Orgasmus Venus in Seide Wie rettet man eine Ehe? Die Wirtin von der Lahn 1975: Im Gasthaus zum scharfen Hirschen (ka Bienenstich im Liebesnest või Zimmermädchen machen es gerne)
 1979: Heiße Löcher, geile Stecher (cameo'')

Viited

Austria näitlejad
Sündinud 1953
Pornonäitlejad
Uno Veering

Uno Veering (sündinud 27. oktoobril 1949) on Eesti riigiametnik.

Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna Polütehnikumi automaatika ja telemehaanika aparatuuri tootmise erialal ja 1978. aastal kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.

18. aprillist 1995 kuni 24. märtsini 1999 oli ta riigisekretär.

Uno Veering on töötanud muu hulgas keskkonnaministeeriumi asekantsleri ja keskkonnainspektsiooni peadirektori asetäitjana.

Viited

Eesti riigiametnikud
Eesti riigisekretärid
Eesti juristid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased‎
Sündinud 1949
Viies element

"Viies element" (inglise "The Fifth Element", prantsuse "Le Cinquième Élément") on prantsuse filmilavastaja Luc Bessoni 1997. aastal valminud film.

Prantsusmaa filmid
1997. aasta filmid
Nikre talu kalmistu

Nikre talu kalmistu on kalmistu Kullamaa kihelkonnas Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Maidla külas Märjamaa vallas Rapla maakonnas.

Kalmistu rajati Nikre talu maadele, selle omanik oli perekond Einberg (eestistatuna Eenpere). Kalmistu rajas taluomanik Aleksander Eenpere (kuni 1938 Einberg) arvatavasti 1920. aastal, kui suri tema abikaasa Eudoxia Einberg.

Kalmistu pindala on 0,03 ha, sellele on teadaolevalt maetud 6 lahkunut.

Kalmistule maetuid
1920 – Eudoxia (Jevdokia) Einberg (sündinud Koch; 1887–1920), Aleksandri abikaasa
1928 – Karl Koch (1855–1928), Eudoxia isa ja Aleksandri äi
1963 – Aleksander Eenpere, endine taluomanik
1966 – Rita Korbi (sündinud Einberg; 1909–1966), Aleksandri tütar
? - ?
? - ?

Kirjandus
Taavi Pae. "Eenpere perekonnakalmistu". - Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002
Lembitu Tarang. "Rehemäe kalmistu". Läänemaa kalmistud I. // Kullamaa Kihelkonnamuuseumi Toimetised II. Kullamaa 2011. Lk 77 ja 94
Tiina Tuulik. "Oma kodu, oma maa sümbolid — talukalmistud Eestis". // Tuna, 3/2018. Lk 51

Kullamaa kihelkonna kalmistud
Märjamaa vald
Rapla maakonna kalmistud
Eesti talukalmistud
Vilhelms Munters

Vilhelms Munters VR I/3 (ka Wilhelm Munter ja Wilhelm Munters; 25. juuli 1898 Riia – 11. jaanuar 1967 Riia) oli eesti-baltisaksa päritolu Läti poliitik ja diplomaat.

1925. aastal anti talle Vabadusristi I liigi 3. järk, tunnustades tema tööd ohvitseri asetäitjana. 1934 anti talle Kotkaristi I klassi teenetemärk. Tegi karjääri Läti välisministeeriumis, oli aastatel 1936–1940 Läti Vabariigi välisminister. 

1940 deporteeriti Venemaale, kus algul töötas õppejõuna, pärast Saksa-Nõukogude sõja puhkemist arreteeriti. Mõisteti vangi "aktiivse nõukogudevastase tegevuse" eest; vabastati pärast Stalini surma (1954). 

1960. aastatel elas taas Riias ja töötas Läti NSV Teaduste Akadeemias. Avaldas NSV Liidu ajakirjanduses nõukogudemeelseid artikleid.  

Vilhelms Munters on maetud Riia metsakalmistule.

Viited

Läti diplomaadid
Läti välisministrid
Riia Tehnikaülikooli vilistlased
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Auleegioni suurohvitserid
Sündinud 1898
Surnud 1967