joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tiit Kikas

Tiit Kikas (sündinud 16. oktoobril 1975 Tallinnas) on Eesti muusik.

Haridus
Viiuliõpinguid alustas ta nelja-aastaselt. 1990. aastate algul tekkis tal huvi pärimusmuusika, eriti traditsioonilise Iiri viiulimuusika, hiljem elektroonilise ja etnotaustaga maailmamuusika vastu. Ta on musitseerinud eri stiilides: etno, popp, rokk, džäss, crossover.

Aastatel 1995–1996 õppis ta Soomes Sibeliuse Akadeemias. 2011. aastal lõpetas Kikas Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia džässmuusika erialal.

Muusikaline tegevus
Kikas on loonud ja arranžeerinud muusikapalu, mis on ilmunud kokku rohkem kui sajal muusikaalbumil; loonud muusika enam kui kümnele filmile, telelavastustele ja raadiosaadetele; olnud ühe muusikali helilooja; teinud muusikalise kujunduse enam kui viiele teatrilavastusele. 

Kirile Loo plaat "Lullabies for Husbands", mille kaasprodutsent oli Tiit Kikas, jõudis Euroopa maailmamuusika edetabeli (European World Music Chart) kahekümne parima hulka. Muu hulgas on ta loonud muusika mängufilmile "Shop of dreams", Tallinna Linnateatri lavastusele "Genoom" ja ühisprojektile "Suurte masinate muusika", mis kanti ette koos ansambliga No-Big-Silence Leigo järvemuusika festivalil.

Tiit Kikas on olnud elektriviiulil solist Urmas Sisaski satelliitkontserdi “Triangulatsioon” op. 105 elektriviiulile ja keelpilliorkestrile esiettekandel, esitanud solistina Eduard Tubina loomingut Kihnus ERSO saatel ja Kristjan Järvi dirigeerimisel ning osalenud veel mitmesugustes projektides.

Näiteid Tiit Kikase loomingust on ka filmimuusika plaatidel, millest autor ise peab parimaks muusikat Peeter Urbla filmile „Stiilipidu“.

Kikasel on ilmunud kaks sooloalbumit: “String Theory”, mille andsid koos välja Elwood Music ja Rockadillo Records (Eestis, Soomes ja Jaapanis), ja “101 Clowns”, mis tuli välja märtsis 2013 ja esmakordselt Eestis ilmus ainult digitaalse kogumikuna. Plaadiesitluskontserdid on toimunud peale Eesti Ungaris, Lätis ja Saksamaal.

Välislingid

Tiit Kikas raadiosaates "Kukul külas", 8. juuni 2008

Eesti viiuldajad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1975
Küdema laht

Küdema laht on Saaremaa loodeosas Ninase ja Panga poolsaare vahel asuv laht. Laht on umbes 18–25 km pikk ja 3–5 km lai. Lahe keskel asub Laidu saar. Lahte suubuvad Tirtsi jõgi ning kaks oja.

Vaata ka
Eesti lahtede loend
 Küdema lahe 360° aeropanoraam / aerofoto

Saaremaa lahed
Cara Black

Cara Black (sündinud 17. veebruaril 1979 Harares Zimbabwes) on Zimbabwe naistennisist. 

1. septembri 2009 seisuga oli ta koos Liezel Huberiga WTA paarismängu edetabelis maailma esipaar. Üksikmängus jäi tema karjääri parimaks WTA edetabeli 31. koht (15. märtsil 1999).

Cara Black on Wayne'i ja Byron Blacki noorem õde. Kõik nad võistlesid peamiselt paarismängudes: Wayne võitis 2001 USA ja 2005 Austraalia, Byron aga 1994 Prantsusmaa lahtised meistrivõistlused tennises.

Cara alustas mängimist ITF-i noorteturniiridel ja võitis 6 turniiri, esimese 19. märtsil 1995 Gaborones. See jäi ka ainsaks turniiriks, mille ta oma kodumaal on võitnud. Lisaks on ta võitnud täiskasvanute seas ühe WTA turniiri, kui ta 15. septembril 2002 alistas Waikoloas finaalis Lisa Raymondi 7:6, 6:4.

Esimese paarismänguturniiri võitis ta 27. mail 1994 Nairobis. Ta võitis 10 noorteturniiri, neist 7 viimases oli tema paariline kasahh Irina Seljutina.

2000 hakkas ta mängima täiskasvanute turniiridel. Ta jõudis sel aastal USA lahtistel koos venelase Jelena Lihhovtsevaga finaali. 2001. aasta osutus edukaks: ta võitis 7 turniiri, neist 6 Lihhovtsevaga ja viimase afrikaani Liezel Huberiga. Järgmisel kahel aastal polnud tal kindlat partnerit: ta võitis turniire nii Seljutina, Lihhovtseva, Raymondi kui Virginia Ruano Pascualiga, kuid võite ei tulnud nii palju kui 2001. aastal.

Cara on võitnud naispaarismängus viis suure slämmi turniiri: Wimbledonis 2004, 2005 ja 2007, Austraalias 2007 ja USA-s 2008 (esimese austraallase Rennae Stubbsiga, teised Huberiga). Ta võitis kaks suure slämmi turniiri ka segapaarismängus koos oma venna Wayne'iga: 2002 Prantsusmaal ja 2004 Wimbledonis. Lisaks jõudis ta Wayne'iga 2004 Prantsusmaal finaali ning 2003 Prantsusmaal ja USA-s poolfinaali. Kolmanda suure slämmi turniiri võitis ta 2008 segapaarismängus koos indialase Leander Paesiga.

2007 sai tema alaliseks partneriks Huber, kellega ta varemgi ajuti koos mänginud oli. Nende koostöö sujus hästi ning sel aastal võideti Austraalias ja Wimbledonis paarismäng. Lisaks lõpetati aasta paarismängu edetabeli juhtidena.

Iga aasta lõpus peetavate WTA meistrivõistluste finaalis on Black mänginud 7 korda: 2001 ja 2002 Lihhovtsevaga ja 2004–2006 Stubbsiga. Ta kaotas kõik 5 finaali. 2007 ja 2008 mängis ta finaali Huberiga, võitis mõlemad ja paar kuulutati maailmameistriks.

Kokku on Black võitnud naispaarismängus 61 turniiri, neist 27 Huberi, 11 Stubbsi, 8 Seljutina, 7 Lihhovtseva ja 8 teistega.

2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis kaotas Black avaringis 2. asetusega Jelena Jankovićile Serbiast.

Vaata ka 
Tennis 2008. aasta suveolümpiamängudel

Välislingid
 Cara Black WTA lehel 
 Cara Black ITF-i lehel

Zimbabwe inimesed
Sündinud 1979
Tennisistid
Mtsensk

Mtsensk on linn Venemaal Orjoli oblastis, Mtsenski rajooni keskus. Asub Zuša jõe kaldal. 

Mtsenskit on mainitud 1147. aastal, kui see kuulus Tšernigivi vürstiriiki. 1320. aastal läks linn Leedu valdusse, 1505. aastal liideti Venemaaga.

Tänapäeval on linnas masina- ja värvilise metallurgia tööstuse ettevõtted.

2020. aasta alguses oli linnas 36 627 elanikku.

Viited

Välislingid 

Mtsenski infoportaal

Venemaa linnad
Orjoli oblast
Benji Madden

Benjamin Levi Madden, tuntud kui Benji Madden (sündinud 11. märtsil 1979, sünninimi Benjamin Levi Combs) on Ameerika Ühendriikide muusik, ansambli Good Charlotte soolokitarrist ja taustalaulja.

Isiklikku
Ta on Joel Maddeni kaksikvend.

Ta abiellus 2015. aastal näitleja Cameron Diaziga. 2019. aastal sündis neile surrogaatema abil tütar.

Ameerika Ühendriikide muusikud
Sündinud 1979
Baltimore

Baltimore on sadamalinn Ameerika Ühendriikide Marylandi osariigis. Linn asub Chesapeake'i lahe ääres.

Asula sai nime teise Baltimore'i paruni järgi, kes oli Marylandi provintsi (erakoloonia) esimene omanik. Baltimore'i parunid said omakorda nime oma Iirimaal asunud valduste järgi - iiri keeles Baile an Tí Mhóir ('suure maja linn').

19. sajandil oli Baltimore'i sadam USAs teine selle kaudu riiki saabuvate immigrantide arvu poolest. 1904. aastal hävis tulekahjus 1500 hoonet. 1906. aastaks oli linn taastatud.

Linnas asuvad Walters Art Museum ja Johns Hopkinsi Ülikool.

64,3% elanikest on mustanahalised, 31,6% valgenahalised. Baltimore'i elanike arv jõudis maksimumini 1950. aastal 949 708 elanikuga, seejärel hakkas vähenema. Baltimore'i linnastus elab umbes 2,6 miljonit inimest, koos Washingtoni linnastuga moodustab see Baltimore-Washingtoni linnastu.

Baltimore'is elas ja sinna on maetud Edgar Allan Poe.

Vaata ka 
 Baltimore'i Eesti Kool
 Baltimore'i Eesti Maja

Viited

Välislingid 
 Baltimore'i koduleht

Marylandi linnad
Sadamalinnad
Väike-Edasi järv

Väike-Edasi järv on Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu maakonnas asuv tehisjärv. 

Järves on 4 saart kogupindalaga 0,24 ha.

Viited

Põhja-Pärnumaa valla järved
Nõrkvoolupaigaldis

Nõrkvoolupaigaldis on info- ja kommunikatsioonitehnoloogia elektripaigaldis, mida iseloomustab vooluahelate suhteliselt nõrk, üldjuhul milliamprites väljendatav tarbimisvool ja madal pinge, nn väikepinge [vahelduvpinge alla 50 V, alalaispinge alla 120 V). Nõrkvoolusüsteemide ülesanne on üldjuhul info edastamine ja ainult selleks vajaliku elektrivõimsuse kasutamine.

Pinge ja elektrivoolu väärtusi ega ka seadmete kasutusotstarvet ei saa siinjuures lugeda piisavateks  eristustunnusteks, mistõttu nõrkvoolupaigaldiste eristamine tugevvoolupaigaldistest ei ole alati ühene. Tänapäeval liigitatakse elektripaigaldisi ja -seadmeid peamiselt selle järgi, kas neid kasutatakse IKTs või energiatehnikas.

Vaata ka
Tugevvoolupaigaldis

Elektrotehnika
Põhja suusaalad 1956. aasta taliolümpiamängudel

Põhja suusaalade 1956. aasta taliolümpiamängude võistlused toimusid Cortina d'Ampezzos kaheksal alal: murdmaasuusatamises (meestel ei olnud enam kavas 18 km, mille asemele tulid 15 km ja 30 km, lisaks oli veel 50 km ja 4×10 km teatesõit ning naiste 10 km ja esmakordselt 3×5 km teatesõit, kahevõistlus ja suusahüpped).
Võistlused olid ka kui 1956. aasta maailmameistrivõistlused.

Tulemused

Murdmaasuusatamine mehed

15 km 

Kuupäev: 30. jaanuar

30 km 

Kuupäev: 27. jaanuar

50 km 

Kuupäev: 2. veebruar

4 x 10 km teatesõit 

Kuupäev: 4. veebruar

Murdmaasuusatamine naised

10 km 

Kuupäev: 28. jaanuar

3 x 5 km teatesõit

Kahevõistlus

Individuaalvõistlus 

Kuupäev: 27. jaanuar

Suusahüpped

Normaalmägi 

Kuupäev: 5. veebruar

Medalid 

Põhja suusaalad olümpiamängudel
1956. aasta taliolümpiamängud
Sioux City

Sioux City on linn USA-s Iowas Woodbury ja Plymouthi maakonnas Missouri lisajõe Big Sioux' suudmes. Linnas on umbes 83 000 elanikku. Sioux City on põllumajanduspiirkonna keskus.

Välislingid 

Sioux City koduleht

Iowa linnad
Slaavia

Slaavia on Vana-Vene põhjapoolse piirkonna nimi 10. sajandi araabia jm. autorite teostes.

Vaata ka
Lõuna-Slaavia ehk Jugoslaavia
 Диба Юрій. Географія початкової русі за східними джерелами

Vene
Venemaa keskaeg
Herko-Rasmus Servet

Herko-Rasmus Servet (sündinud 25. märtsil 1967) on Eesti keraamik.

Ta on mittetulundusühingu Tallinna Käsitöökeskus juhatuse liige.

Isiklikku
Ta on keraamik Sirje Kuuskmanni poeg.

Eesti keraamikud
Sündinud 1967
Sirje Kuuskmann

Sirje Kuuskmann (sündinud 10. septembril 1945) on Eesti keraamik. Elab Tallinnas.

Liikmesus
 Eesti Keraamikute Liidu liige
 Eesti Kunstnike Liidu liige

Isiklikku
Sirje Kuuskmann on keraamik Herko-Rasmus Serveti ema.

Välislingid
Sirje Kuuskmann Eesti Keraamikute Liidu lehel

Eesti keraamikud
Sündinud 1945
Susan Sontag

Susan Sontag (sünninimi Susan Rosenblatt; 16. jaanuar 1933 – 28. detsember 2004) oli ameerika kirjanik, kriitik, filmilavastaja ja poliitiline aktivist.

Sontag kirjutas proosateoseid, esseesid ja kirjanduskriitikat, milles vastustas teravalt tavapäraseid kultuurikäsitlusi ja kriitikameetodeid.

Teoseid

Esseed
 (1966) "Tõlgendamise vastu"
 (1969) "Radikaalse tahte stiilid"
 (1980) "Saturni märgi all"

Monograafiad
 (1977) "Fotograafiast"
 (1978) "Haigus kui metafoor"
 (1989) "AIDS ja selle metafoorid"

Filmid
 (1969) "Duett kannibalidele"
 (1971) "Vend Carl"
 (1974) "Tõotatud maa"
 (1993) "Godot'd oodates, Sarajevo"

Teosed eesti keeles

Raamatud 
 "Haigus kui metafoor. Aids ja selle metafoorid" (Illness as Metaphor; Aids and its Metaphors). Tõlkinud Krista Kaer. Sari Avatud Eesti raamat, Varrak, Tallinn 2002, 167 lk 
 "Vaikuse esteetika" (esseed; tõlgitud raamatutest: On photography; Under the sign of Saturn; Against interpretation; Styles of radical will). Koostanud Sirje Helme ja Berk Vaher, tõlkinud Berk Vaher. Kirjastus Kunst, Tallinn 2002 
 "Fotograafiast" (On photography). Tõlkinud Olavi Teppan, Tänapäev, Tallinn 2006, 226 lk
 "Vaadeldes teiste valu" (Regarding the Pain of Others), Tänapäev, Tallinn 2007, 112 lk

Üksikud artiklid ja esseed 
 "Film ja teater" (essee kogumikust Styles of Radical Will). Tõlkinud ja eessõna: Riho Laanemäe – Teater. Muusika. Kino 1990, nr 2, lk 14–27
 "Märkmeid Camp’ist". Tõlkinud Toomas Rosin, järelsõna Kajar Pruul – Vikerkaar 1992, nr 8
 "Filmikunsti allakäik". Tõlkinud François Serpent, kommenteerinud Udo Uibo – Looming 2001, nr 1, lk 125–128
 Järelsõna teosele: Leonid Tsõpkin, "Suvi Baden-Badenis", Tänapäev, Tallinn 2005

Kirjandus 
 Mihkel Mutt, "Müüdid haigustest Susan Sontagi interpreteeringus" (Illness as Metaphor, 1977) – Looming, 1982, nr 11, lk 1579–83 
 R. T., "Susan Sontagi romaan Ameerikast" (In America, 2000) – Looming 2000, nr 5, lk 796–797
 Jaak Rähesoo, "Märkmeid mandrite triivimisest" (raamatu "Vaikuse esteetika" arvustus) – Vikerkaar 2002, nr 5/6, lk 168–171

Välislingid 

 Katked Susan Sontagi märkmetest ja päevikutest, 1958–67. Tõlkinud Tuuli Seinberg. 1. osa: "Miski peale laiskuse ei takista mind olemast kirjanik" – Eesti Päevaleht/Arkaadia 4. 11. 2006, lk 10–11; 2. osa: "Kirjutamine on enda kulutamine, enda mängu panemine" - samas, 2. 12. 2006 

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1933
Surnud 2004
Callisto (kuu)

Callisto on planeet Jupiteri üks kaaslastest. Suuruselt kolmas planeedi kaaslane päikesesüsteemis (Jupiteri kaaslastest jääb suuruselt alla vaid Ganymedesele). Callisto läbimõõt on umbes 99% Merkuuri läbimõõdust, samas mass vaid umbes kolmandik. 

Callisto avastas aastal 1610 Galileo Galilei.

 Jupiteri kuud
Nigolas Loone

Nigolas Loone (kuni 1933. aastani Nikolai Treumuth; 2. november 1907 Valga – 9. mai 1937 Taagepera) oli eesti ajaloolane.

Elukäik 
Nigolas Loone õppis kuni 1925. aastani Valga Poeglaste Gümnaasiumis ning siirdus seejärel Tartu Ülikooli ajalugu õppima. 1933. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloomagistri kraadiga. Oli aastast 1930 Riigi Keskarhiivi ametnik, aastast 1933 osakonnajuhataja. Temast oli kujunemas Eesti silmapaistvaim ekspert 16.–17. sajandi Eesti ajaloo, eriti Poola aja teemal, kuid ta suri juba 29-aastaselt Taagepera sanatooriumis tiisikusse. Seetõttu lükkus edasi ka koguteose Eesti ajalugu kolmanda köite, mille tegevtoimetaja ta pidi olema, ilmumine.

Avaldas bibliograafilisi ülevaateid (sealhulgas koos Evald Blumfeldtiga "Eesti ajaloo bibliograafia 1877–1917" ja uurimusi Eesti ajaloo alalt.

Isiklikku 
Nigolas Loone oli abielus Leida Loonega, kes oli samuti ajaloolane. Nende poeg on filosoof Eero Loone.

Välislingid 
 Patkuli küsimus Riia konvendil 1700. a. juuni- ja juulikuus – Ajalooline Ajakiri nr.3-4 1927
 

Eesti ajaloolased
Eesti arhivaarid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Maarja kalmistule maetud
Sündinud 1907
Surnud 1937
Transvaal

Transvaal (hollandi keeles Zuid-Afrikaansche Republiek 'Lõuna-Aafrika Vabariik') oli iseseisev buuride loodud riik Lõuna-Aafrikas 1852–1902.

Transvaali riigipea oli president. Seadusandlikku võimu teostas 24-liikmeline parlament Volksraad.

Riigi pealinn oli Pretoria, kuid valitsus asus Potchefstroomis.

Transvaal sai nime Vaali jõe järgi. Riik asus jõe vasakul ehk põhjakaldal ja riigi nimi tähendab 'Vaali taga asuv'.

Transvaali riik loodi 17. jaanuaril 1852 Sand Riveri lepinguga, millega Suurbritannia tunnistas 40 tuhande buuri asuniku sõltumatust Suurbritanniast.

Suurbritannia annekteeris Transvaali 1877. aastal. Pärast Esimest buuri sõda tagas Suurbritannia Pretoria konventsiooniga Transvaali autonoomia ja omavalitsuse. Täielik iseseisvus taastati 1884.

30. juulil 1888 võttis Transvaal vastu keeleseaduse, millega Transvaali ainus ametlik keel oli hollandi keel. Kõiki ülejäänud keeli peeti võõrkeelteks. Praktikas kasutati laialdaselt ka afrikaani keelt, inglise keelt ja bantu keeli.

Teise buuri sõja käigus annekteeris Suurbritannia 2. septembril 1900 Transvaali. Sõda jätkus partisanisõjana ja lõppes 31. mail 1902 Vereenigingi rahuga, millega Transvaal liidendati Suurbritanniaga.

Tänapäeval asuvad endise Trasvaali alal Lõuna-Aafrika Vabariigi Gautengi, Limpopo ja Mpumalanga provintsid.

Transvaali järgi on nimetatud Transvaali tänav Kuressaares.

Vaata ka 
 Oranje vaba riik

Aafrika ajalugu
Aafrika ajaloolised riigid
Põhja suusaalad 1952. aasta taliolümpiamängudel

Põhja suusaalade 1952. aasta taliolümpiamängude võistlused toimusid Norras Oslos kuuel alal: murdmaasuusatamises meeste distantsidel 18 km, 50 km ja 4×10 km teatesõidus ning esmakordselt oli olümpiamängude kavas ka naiste 10 km, kahevõistluses ja suusahüpetes. Võistlused olid ka kui 1952. aasta maailmameistrivõistlused.

Tulemused

Murdmaasuusatamine mehed

18 km 

Kuupäev: 18. veebruar

50 km 

Kuupäev: 20. veebruar

4x10 km teatesõit 

Kuupäev: 23. veebruar

Murdmaasuusatamine naised

10 km 

Kuupäev: 23. veebruar

Kahevõistlus

Normmaalmägi + 18 km 

Kuupäev: 14. veebruar

Suusahüpped

Normaalmägi 

Kuupäev: 18. veebruar

Medalid

Vaata ka 

 Suusatamise maailmameistrivõistlused

Põhja suusaalad olümpiamängudel
1952. aasta taliolümpiamängud
Trenčín

Trenčín (saksa Trentschin, ungari Trencsén) on linn Slovakkias Trenčíni maakonnas. Asub Váhi jõe kaldal.

Ajalugu 

Ca. 150. aastal mainitakse linna esmakordselt kirjalikes allikates (Leukaristos).

Välislingid 

Trenčíni koduleht

Trencin
Trenčíni maakond
Prešov

Prešov (saksa Eperies / Preschau, ungari Eperjes, russiini Пряшів) on linn Slovakkias Prešovi maakonnas. Asub Torysa jõe kaldal.

Slovakid moodustavad 94% elanikkonnast. Mustlasi on 1%, tšehhe 1%, russiine 1% ja ukrainlasi 1%. Teistest rahvustest ja teadmata rahvusega inimesi on kokku 2%.

Ajalugu 
1247. aastal mainitakse linna esmakordselt kirjalikes allikates (Epuries).

Välislingid 

Prešovi koduleht

Presov
Slovakkia vallad
Prešovi maakond
Endla looduskaitseala

Endla looduskaitseala asub Pandivere kõrgustiku lõunaosas. Kaitseala piirneb kolme maakonnaga: Järva (Järva vald), Jõgeva (Jõgeva ja Põltsamaa vald) ning Lääne-Virumaa (Väike-Maarja vald). Kaitseala suurus on 10 110 hektarit.

Piirkonda hakati kaitse alla võtma 1980. aastal, kui loodi kohaliku tähtsusega Norra allikate ja Endla soo kaitseala, millest 1981. aastast moodustati Endla-Oostriku sookaitseala. 1985. aastal loodi sookaitseala ja Tooma Soojaama baasil Endla riiklik looduskaitseala iseloomulike sooalade ja Pandivere kõrgustiku karstiallikate kaitsmiseks. Kaitse rõhuasetus on ka looduskaitsealaks reorganiseeritud maa-alal samasugune.

Kaitsealal asub palju jäänukjärvi, millest suurim on Endla Sinijärv. Ühed tähtsaimad kaitseala objektid on rabad: Endla raba, Oostriku soo, Rummallika raba, Kanamatsi raba, Linnusaare raba, Kaasikjärve raba, Männikjärve raba, Toodiksaare raba ja Punaraba. Turbakihi paksus võib ulatuda kuni 8 meetrini. Linnusaare raba on loodusreservaat.

Kaitseala territooriumil pesitseb umbes 180 liiki linde, 42 liiki imetajaid, taimeliike on sealt leitud umbes 450. 

Aastast 1997 kuulub Endla looduskaitseala Ramsari-alade nimekirja.

Vööndid
Kaitseala vööndeid:
Järvealuse piiranguvööönd
Piibe piiranguvöönd
Linnusaare loodusreservaat
...

Viited

Välislingid 

Endla looduskaitseala ametlik veebileht
Endla looduskaitseala kaitse-eeskiri

Eesti looduskaitsealad
Jõgeva vald
Põltsamaa vald
Väike-Maarja vald
Järva vald
Liezel Huber

Liezel Huber (neiupõlvenimi Liezel Horn; sündinud 21. augustil 1976 Durbanis Lõuna-Aafrika Vabariigis) on Ameerika Ühendriikide naistennisist. Liezel Huber on võitnud koos oma paarismängu partneri Cara Blackiga 2005. aasta Wimbledoni ja 2007. aasta Australian Openi paarismänguturniiri. Alates novembrist 2007 oli ta koos Cara Blackiga WTA paarismängu edetabeli juht.

2005. aastal lõi Liezel fondi USA lõunarannikul möllanud orkaan Katrina tõttu kannatada saanutele annetuste kogumiseks.

2007. aastal sai tennisist USA kodakondsuse ning võib-olla võib esindada oma uut kodumaad, USA-d nii WTA turniiri mängudel, Fed Cupil (Federation Cup) kui ka 2008. aasta Pekingi olümpiamängudel paarismängus.

Välislingid
Liezel Huber WTA koduleheküljel

Ameerika Ühendriikide tennisistid
Lõuna-Aafrika Vabariigi sportlased
Sündinud 1976
Lend CCCP-65856

Aerofloti lennuk registritunnusega CCCP (SSSR)-65856 oli kahe reaktiivmootoriga lennuk Tupolev Tu-134, mis lendas liinil Tallinn – Kišinjov ja mille lend lõppes katastroofiga.

Lennuk tõusis lendu Tallinna lennuväljalt 3. mail 1985 kell 10.38 regulaarsele liinilennule sihtkohaga Kišinjov Moldaavia NSV-s. Kütuse tankimiseks oli ette nähtud vahemaandumine Lvovi lennuväljal Ukraina NSV-s. Olles laskumisel Lvovi lähedal lauspilvisuses, lendas Tu-134 ristuval kursil kell 12.13 kokku Nõukogude sõjaväele kuuluva Antonov An-26 lennukiga (nr 101, registritunnus CCCP-26492), mis oli äsja tõusnud õhku Lvovi lennuväljalt. Mõlemad lennukid kaotasid õhus tiiva parema poole ja sabaosa ning kukkusid juhitamatult Zolotševi küla lähedal põllule. Ellujäänuid ei olnud.

Õnnetuse põhjus 

Õnnetuse põhjuseks loeti kogenematu dispetšeri (lennujuhi) Pavel Savtšuki viga, kes lohakalt töökohustusi täites andis Aerofloti Eesti NSV lennukile liiga vara käsu laskumiseks, jättes tähelepanuta ristuval kursil õhkutõusva An-26. Mõne sekundi jooksul, mil lennukite piloodid hädaohtu märkasid, ei olnud enam võimalik katastroofi vältida. Dispetšer vahistati ning ta suri teadmata põhjustel paar nädalat pärast seda.

Õnnetuses hukkunuid 
Katastroofis hukkus 94 inimest, neist Tu-134 pardal 79 ja An-26 pardal 15. Peaaegu poolesajal hukkunud reisijal oli elukoha sissekirjutus Eestis.

Katastroofi ohvrite hulgas olid Lvivi võistlustele sõitev noor lauatennise tulevikulootus Alari Lindmäe (sündinud 15. septembril 1967) ja kaks Nõukogude Armee kindralit, kes olid teel Moskvasse Kõrgema Sõjanõukogu töökoosolekule. 

Tu-134 komandör (lennuki kapten) Nikolai Dmitrijev (sündinud 18. oktoobril 1931), oli suurte kogemustega ja kõrgesti hinnatud Aerofloti liinilendur, keda peeti üheks parimaks Nõukogude Liidus.

Viited

Välislingid
"TU! Sa lendad liiga madalalt!"
Столкновение Ту-134А и Ан-26 над Львовом

Lennuõnnetused
1985
Variatsioonivorm

Variatsioonivorm ehk variatsioonid on muusikas variatsioonil põhinev muusikavorm, milles muusikalist teemat, näiteks meloodiat, bassiliini, harmoonilist järgnevust või muud muusikalist objekti korratakse muudetud kujul.

Muusikavormid
Abajtõ Vaso

Abajtõ Vaso (osseedi Абайты Васо; ametlikult Vassili Abajev; vene Василий Иванович Абаев; 15. detsember 1900 Kobi küla, Gruusia – 18. märts 2001 Moskva) oli osseedi keeleteadlane, iranist. 

Abajtõ Vaso on uurinud osseedi ja iraani keelte etümoloogiat, osseedi folkloori. Ta on avaldanud osseedi keele ajaloolis-etümoloogilise sõnaraamatu, osseedi grammatika ja töid üldkeeleteaduse alalt. Koostöös Georges Duméziliga uuris ta sküüdi keelte ja osseedi keele suhteid. Tema varased tööd on mõjutatud Nikolai Marri teooriatest.

Tshinvalis asub Abajtõ Vaso mälestussammas. Ta oli paljude akadeemiate ja teaduslike seltside auliige.

Tunnustused 

Nõukogude Liidu riiklik preemia (1981)

Välislingid 

Ülevaade Abajtõ Vaso elust ja teadustööst ossetians.com(inglise keeles)
Fotod ja lühike elulugu (saksa keeles)
Abajtõ Vaso koostatud osseedi keele grammatika (vene keeles)

Venemaa keeleteadlased
Osseedid
Venemaa üle 100-aastased
Sündinud 1900
Surnud 2001
Bojaar

Bojaarid olid Vene ja Moskva vürstiriigi kõrgaadlikud 18. sajandi alguseni.

Bojaariseisus arenes 6. ja 7. sajandil slaavi vürstiriikide vürstide ihukaitsest družiinast. Algselt oli bojaar vürsti poolt antud nimetus, hiljem muutus see päritavaks seisuseks. Mõnedes vürstiriikides oli bojaaride mõjuvõim nii tugev, et see takistas tsentraliseeritud vürstivõimu kujunemist. 

Kiievi-Vene riigi lagunemise järel, erineva ühiskonna arenguteega Ruteenia aladel oli bojaar keskajal väiketeenisaadel.

Bojaarid moodustasid Moskva vürstiriigis ja Moskva suurvürstiriigis suurvürstile ja tsaarile nõuandva bojaaride duuma, mille suurus oli algselt 30 liiget, kuid Peeter I ajaks oli duumal umbes 100 liiget. 

Ivan Julm lasi 16. sajandil, isevalitsemise kehtestamise käigus  palju bojaare hukata või küüditada, sest nad olid oma seisulike õiguste kärpimist kartes tsaari vastu vandenõusid sepitsema asunud. Bojaariseisuse kaotas lõplikult Peeter I 1711. aastal. Bojaaride duuma ülesanded läksid üle Senatile.

Venemaa keskaeg
Indulgents

Indulgents ehk patukustutuskiri (ladina keeles indulgentia) on katoliku kirikus patu ajaliku karistuse andestamine kiriku poolt seatud tingimustel. Mõistet on enamasti seostatud keskajal paavsti nimel raha või teiste kirikule osutatud teenete eest müüdud patukaristuse kustutamise kirjaga (patukustutuskiri).

Indulgents pole patu enese, vaid sellele järgneva karistuse kustutamine. Enamasti on selle karistusena nähtud hinge puhastustules viibimise aega, mida indulgents ehk andestus saab lühendada. Katoliku kiriku teoloogia järgi ei ole indulgentsi saanud kunagi lihtsalt raha eest osta, andestuse saamise nõudeks on inimese kahetsemine ja kahetsustegude sooritamine. Sellistena nähti keskajal ette kas raha maksmist kirikule või palverännakule või ka ristisõtta minekut. Kirik on Jumala nimel pattude andestamist põhjendanud sellega, et tal on kasutada "kiriku varandus" ehk pühakute ja teiste vagameeste heade tegude "ülejääk", mis jäi üle nende endi lunastamisest. Nendest tegudest lähtuvat armu võib kirik jagada aga patustele, kes oma tegusid kahetsevad ja heastada püüavad.

Pärast 13. sajandit muutus indulgentsidega rahategemine aga üha valdavamaks ja sagenesid nende kuritarvitamise juhtumid. Katoliku kirik püüdis neid puhuti küll reguleerida, kuid 16. sajandi alguseks oli paavsti poolt antavatest indulgentside jutlustamise lubadest saanud rahateenimise vahend. Kiriku poolt antavat lunastuse määra oli pidevalt ka laiendatud, nii et selleks ajaks sai indulgentside eest lunastada ka juba surnute patte, keda arvati puhastustules vaevlevat. Jutlustajatele, nagu Johann Tetzel, on omistatud ka väiteid, et indulgentsidega saab lunastada ka veel tegemata patte, mis läks kiriku doktriiniga juba otsesesse vastuollu. Indulgentside väärkasutamise mõistis karmilt hukka Martin Luther ja indulgentside problemaatikat on peetud ka üheks peamiseks põhjuseks, miks tema ja ta järgijad katoliku kirikust eemaldusid.

Indulgentsikorralduse reformimise vajadust mõistis ka katoliku kirik, mis Trento kirikukogul (1545–1563) allutas indulgentsikorralduse kardinalidest järelevalvajate hoole alla ja 1567. aastal likvideeris paavst võimalused teenida indulgentsidega rahalist kasumit. Indulgentside jagamine usklikele on jäänud aga katoliku kiriku praktikasse tänaseni.

Kirjandust
Nikolaus Paulus. Geschichte des Ablasses im Mittelalter. 3 köites, 1922–1923.

Välislingid
Indulgentsiartikkel Katoliku Entsüklopeedias (inglise keeles)

Kristlus
Pildirüüste

Pildirüüste on reformatsiooniga kaasnenud korratused, mille käigus lõhuti katoliku usu tunnuseid (altareid, pühapilte jne). Tallinnas toimus pildirüüste 1524. aastal, kui mitmesajapealine sakslastest ja eestlastest koosnev märatsev rahvahulk tungis linna kirikutesse, purustas seal pühapilte ja -kujusid, altareid ja reliikviaid, mida peeti vana usu sümboliteks. Sama sündis Tartus, Viljandis, Narvas ja Uus-Pärnus.

Reformatsioon
Kalev (laev 1967)

Kalev (pardatähis M414) on Eesti mereväe endine Frauenlob-klassi miinitraaler, mis seisab praegu Eesti Meremuuseumi eksponaadina Lennusadamas.

Ajalugu 
Laev oli Minerva nime all teenistuses Saksa mereväes 16. juunist 1967 kuni 17. veebruarini 1995. Seejärel anti ta üle Eesti riigile koos sõsarlaevaga Olev. Eestile kingitud miinitraalerid kuulusid varem Saksa 7. miinitraalerite divisjoni Neustadtis Holsteinis. Enne laevade üleandmist Eesti mereväele tehti neile põhjalik remont. Kalevi ja Olevi meeskonnad said Saksamaal kuuekuulise väljaõppe ja ettevalmistuse, et võtta osa miinioperatsioonidest Balti riikide vetes.

14. juulil 1997 anti Kunda sadamas miinitraaler Kalevile pidulikult üle Kunda linna vapp. Linna vapi kandmise õiguse andmise laevale otsustas Kunda linnavolikogu arvestades juba olemasolevaid häid kontakte. Vapi üleandmise tseremoonia ning koostöölepingu allakirjutamine toimus Kunda suvise tähtsündmuse, Kunda merepäevade ajal.

5. septembril 1997 arvati Kalev Eesti mereväe koosseisu, kus oli teenistuses kuni 2003. aasta juunini. Selle aja jooksul kuulus Kalev korduvalt Balti riikide miinitõrjedivisjoni BALTRON koosseisu ning osales nii BALTRONi kui ka muudel rahvusvahelistel õppustel. Oma plaanipärase väljaõppe käigus külastas ta korduvalt ka Kunda sadamat ning õppis tundma Soome lahe sadamaid ja navigatsioonitingimusi Tallinnast ida pool.

Kalevi komandörid on olnud Ilmar Noor, Annes Vainamäe, Indrek Hanson ja Rain Terras.

2004. aasta oktoobrist anti laev üle Eesti Meremuuseumile vastutavale hoiule. Saksamaaga sõlmitud lepingu alusel pidi kaitseministeerium laeva teistele organisatsioonidele üleandmise Saksa kaitseministeeriumiga kooskõlastama.
Kaitseministeerium saatis 30. septembril 2004 vastavasisulise taotluse Saksamaa kaitseministeeriumile, kes esitas oma toetava seisukoha järgmise aasta 25. jaanuaril.

Vaata ka 
 Kalev (allveelaev)

Välislingid

Minervast saksa keeles

Saksamaa sõjalaevad
Eesti sõjalaevad
Eesti Meremuuseum
Ágústa Eva Erlendsdóttir

Ágústa Eva Erlendsdóttir (sündinud 28. juulil 1982) on Islandi laulja ja näitlejatar.

Ta kehastab tegelaskuju Silvia Night.

Ta esindas Islandit 2006. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Ateenas lauluga "Congratulations", pälvides poolfinaalis 13. koha.

Islandi lauljad
Islandi näitlejad
Islandi esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Sündinud 1982
Beibe

Beibe või beib (inglise k baby – imik) on 20. sajandi lõpu – 21. sajandi alguse popkultuuris ja slängis nimetus teatud figuuri-kuvandi ja ülimalt hoolitsetud (pool-sünteetiline) välimusega kuid vaatlejale pealiskaudse ja rumalana tunduva noore naisterahva stereotüüp.

Stereotüüpne beibe pöörab tähelepanu eelkõige oma välimusele ning staatusesümbolitele ning tal puuduvad, vaatlejate arvates, sügavamad kultuurilised või vaimsed huvid ja ambitsioonid. Ingliskeelses popkultuuris on vasteks bimbo. Blondiininaljade peategelast võib samuti pidada blondiks beibeks.

Vaata ka
Rullnokk

Släng
Villem Lüüs

Villem Lüüs (29. märts 1971 Tallinn – 12. november 2020) oli eesti kabetaja, FMJD meister rahvusvahelises kabes ja rahvusvahelise kategooria kabekohtunik.

Lüüs lõpetas aastal 1989 Tallinna 1. Keskkooli. Ta õppis Tartu Ülikoolis füüsikat, kuid ei lõpetanud õpinguid.

Lüüs tuli 2000. aastal  Eesti meistriks rahvusvahelises kabes. Aastal 2000 saavutas ta ka kabeolümpial Eesti võistkonna koosseisus koos Urmo Ilvese ja Kaido Leesmanniga 6. koha. 

Lüüs tuli Eesti meistriks ka brasiilia ja inglise kabes.

2010. aastal sai ta FMJD arbiitri nimetuse ja 2018. aastal rahvusvahelise kategooria kohtunikuks.

Lüüs oli "Eesti spordi aastaraamatu" kaasautor ning ta toimetas Eesti Spordilehes kabenurka, avaldas artikleid Läti, Venemaa, Hollandi ja Ukraina kabeajakirjades. Koostas partiikogumikke. Ta oli Eesti Spordiajaloo Seltsi liige. 

Lüüs oli 1998–2003 Tallinna Malekooli ja Paul Kerese Malekeskuse treener ja instruktor ning 2003–2011 Pirita Spordikeskuse instruktor.

Ta oli aastatel 2004-2020 eestikeelse Vikipeedia administraator.

Isiklikku
Ta ema on sisearhitekt Karin Lüüs, vanaema oli graafik Ella Lüüs, vanaisa oli jurist ja Eesti NSV sotsiaalminister Lembit Lüüs.

Viited

Välislingid 

Villem Lüüs Eesti Kabeliidu saidil
Villem Lüüs jagas maailma mõttespordimängudel 14. kohta
Suri Eesti tippkabetaja Villem Lüüs, ERR, 14. november 2020

Eesti kabetajad
Eesti vikipedistid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1971
Surnud 2020
Ahti (laev)

EML Ahti A431 on Eesti Mereväe endine Maagen-klassi valvelaev, mida kasutati abilaevana.

Ajalugu 
Laev teenis Taani kuninglikus mereväes Mallemukkeni nime all kuni 1991 aastani, mil konserveeriti. 

Mallemukken otsustati kinkida taasiseseisvunud Eestile. 16. märtsil 1994 alustati laeva dekonserveerimisega ja 24. märtsil algas eestlaste ja taanlaste meeskonna koostöös Frederikshavnist ülesõit Tallinna, kuhu jõuti 28. märtsil. Üleandmisel Tallinnas 29. märtsil 1994 osalesid mõlema riigi kaitseministrid ja Üksik-Vahipataljoni aukompanii. See oli üks esimene Eesti sõjalaev. See oli ka Taani Mereväe esimene laev, mis anti üle teisele riigile. Esialgu pandi nimeks Kaupo, aga peagi nime muudeti Ahtiks. Vööritekile paigaldati peagi automaatkahur 2M-3.

1999. aasta mais tekkis hooletust kütuse ümberpumpamisest Ahtile Miinisadamas kütusereostus, mis keskkonnale siiski erilist ohtu ei kujutanud, sest kütust voolas Ahtilt merre väike kogus. 

2000-ndate keskpaigaks oli Ahti Mereväe teenistusest välja arvatud, kuid hiljem võeti taas teenistusse. 2009 aastaks oli Ahti lõplikult teenistusest välja arvatud ja seejärel erakätes.

Välislingid
 Ahtist taani keeles
  Ahti jääd murdmas 2003. a

Eesti sõjalaevad
Veeringe

Veeringe ehk vee ringkäik ehk hüdroloogiline tsükkel on Maa vee järjepidev liikumine maapinnal, üleval ja all. Ringlemise käigus võib muutuda vee agregaatolek. Veeringe on üks osa Maa üldisest aineringest.

Veeringel puudub kindel algus- ja lõppkoht. Veeringe käivitajaks on Päike, mis soojendab ookeanide vett, kuni see hakkab aurustuma (jää ja lumi võib sublimeeruda vahetult veeauruks). Tõusvad õhuvoolud kannavad veeauru atmosfääri, kus see kõrguse kasvades hakkab jahtuma kuni kondenseerumiseni, mille tagajärjel moodustuvad pilved.
 
Õhuvoolude mõjul hakkavad pilved Maal liikuma, mis ühinedes üksteisega suurenevad, kuni küllastumisel hakkavad Maa raskusjõu mõjul sademetena maha langema. Osa sademeid langeb lumena ja teatud kohtades (enamasti pooluste alad) võib akumuleerides moodustuda liustikud ja mandrijää, kus külmunud vesi võib püsida tuhandeid aastaid. Soojematel aladel lumi enamasti kevade saabudes sulab ja hakkab raskusjõu mõjul sulaveena liikuma. Enamik sademeid voolab tagasi ookeanidesse või moodustab maapinnal pindmise äravoolu. Osa äravoolavast veest jõuab jõgedesse, teine osa aga imendub maapinda, kust võib jõuda järvedesse või põhjaveekihti . Maapinnalähedane vesi rikastab sageli pinnaveekogusid või jõuab allikatena maapinnale, kus moodustab jällegi pindmise äravoolu.

Kuna suur osa veest aurustub ookeanidelt ja langeb sinna ka tagasi, nimetatakse seda väikeseks veeringeks. Suure veeringe moodustab aga ookeanidelt aurunud veehulk, mis jõuab maismaale.

Ehkki üldiselt võib Maa veehulka lugeda konstantseks, hajub kosmosesse pidevalt veemolekule, mis põhimõtteliselt asendatakse Maa geoloogiliste protsesside tagajärjel (vulkaanid), mil maapinnale jõuab juveniilne vesi.

Ameerika Ühendriikide Geoloogiatalituse (U.S. Geological Survey (USGS)) järgi võib veeringe jaotada kuueteistkümneks osaks:

Mereveevaru
Aurumine
Evapotranspiratsioon
Sublimatsioon
Veevaru atmosfääris
Kondensatsioon
Sademed
Veevaru jääs ja lumes
Sulaveeäravool jõgedesse
Pindmine äravool
Jõeäravool
Mageveevaru
Maasseimbumine
Põhjaveevaru
Põhjaveeäravool
Allikad

Vaata ka 
Veebilanss
Aineringe
Süsinikuringe
Lämmastikuringe
Fosforiringe
Hapnikuringe
Väävliringe

Aineringed
Hüdroloogia
Kaspiisk

Kaspiisk (kuni 1947. aastani Dvigatelstroi) on linn Venemaal Dagestanis. Asub Kaspia mere ääres Mahhatškalast kagus.

2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kaspiiski elanikkonnast darge 20,66%, lesge 17,97%, lakke 15,12%, avaare 13,14%, venelasi 13,17%, kumõkke 9,91%, tabassaraane 5,18%, agule 1,13%, asereid 0,87%, rutuleid 0,81% ja muudest rahvustest inimesi 2,04%.

Viited

Dagestani linnad
David Attenborough

Sir David Frederick Attenborough (sündinud 8. mail 1926 Londonis) on inglise looduseuurija, ajakirjanik, loodusfilmide autor ja loodusteaduse populariseerija. Ta on üks tuntumaid esinejaid BBC loodusdokumentaalides.

Davidi vanem vend on näitleja Sir Richard Attenborough.

David Attenborough on kuulunud ka BBC tippjuhtide hulka, sealhulgas olnud programmidirektor 1960. ja 1970. aastatel.

Reader's Digesti 4900 osalejaga arvamusküsitlus 2006. aastal näitas, et Attenborough'd peetakse Suurbritannia kõige usaldusväärsemaks avaliku elu tegelaseks. Ajakiri New Statesman paigutas ta 2006. aastal "Meie aja kangelaste" nimekirjas kümnendale kohale.

Väidetavalt on David Attenborough'st tema ligi 60 aastat kestnud filmitegemise käigus saanud maailma kõigi aegade enim ringi rännanud inimene. Raske on leida mistahes kontinendilt piirkonda, kus ta poleks elusloodust jälginud ja filminud, kasutades kõikjal oma imelist jutustamisandi.

2009. aastal anti Filipiinidelt avastatud lihasööjataimele David Attenborough' auks nimi Nepenthes attenboroughii.

Tunnustus 
 1974 Briti impeeriumi ordu (CBE) komandör 
 1983 valiti Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks (akadeemia statuudi punkt 12 alusel)
 1991 Kuningliku Victoria ordu (CVO) komandör 
 1996 aurüütlite orden (CH) 
 2003 Michael Faraday auhind
 2005 aurüütlite teenetemärk (OM) 
 2020 Pühade Miikaeli ja Georgi ordeni (GCMG) Rüütli suurrist.

David Attenborough' loodussarju
 "Life on Earth" (1979)
 "The Living Planet" (1984)
 "Lost Worlds, Vanished Lives" (1989)
 "The Trials of Life" (1990)
 "Life in the Freezer" (1993)
 "The Private Life of Plants" (1995)
 "The Life of Birds" (1998)
 "State of the Planet" (2000)
 "The Blue Planet" (2001)
 "The Life of Mammals" (2002)
 "Life in the Undergrowth" (2005)
 "Planet Earth" (2006)
 "Planet Earth 2" (2016)

Viited

Välislingid
 David Attenborough BBC kodulehel
 Tanel Veenre. Sir Attenborough – rüütel, kes räägib linnukeeli, EPL, 5. detsember 2009

Suurbritannia inimesed
Sündinud 1926
Ümarusside loend

Siin on loetletud ümarusse ehk nematoode.

Selles nimekirjas on ümarusside liigid  ja teised -taksonid. Muud zooloogia mõisted on loetletud loendites zooloogia mõisteid ja anatoomia mõisteid. Kogu bioloogias käibel olevad mõisted on loetletud loendis Bioloogia mõisteid.

Kui taksonil on eestikeelne nimetus, siis see on paigutatud loendisse vastavalt oma kohale tähestikus. Taksoninimetuse järel on sulgudes ladinakeelne nimetus kursiivis. Edasi tulevad lühiandmed sugukondliku kuuluvuse (sgk) ja levila kohta, samuti leviku kohta Eestis:Eestis tavaline – kogu Eestis tavaline või sageEestis kohati – Eestis kohati tavaline, kohati puudub või haruldaneEestis haruldane – Eestis haruldane või väga vähestes kohtades levinud



 A Ascarops strongylina, sgk Spirocercidae B 
britovi keeritsuss (Trichinella britovi) 

 E 

ebakeeritsuss (Trichinella pseudospiralis)

 K 
keeritsuss (Trichinella), perekond
koerasolge (Toxocara canis), sgk solkmelised

M
männi-laguuss (Bursaphelenchus xylophilus), sgk Parasitaphelenchidaemetskeeritsuss (Trichinella nativa)
 N 
naaskelsaba (Enterobius vermicularis), sgk naaskelsabalased

 P 
piuglane (Trichurius trichiura)

 S 
solge (Ascaris lumbricoides)

 T 
 trihhiin e seakeeritsuss (Trichinella spiralis), sgk Trichinellidae V
varbuss (Caenorhabditis elegans), sgk varbuslased

 Ü 
ürgpihtlane (Strongyloides stercoralis'') 

 
Loomade loendid
Onitsha

Onitsha on linn Nigeerias Anambra osariigis Nigeri jõe ääres. 

Onitsha on Bamako järel suuruselt teine linn Nigeri jõe ääres ning tähtsaim linn Nigeri alamjooksul.

Rahvastik
2008. aasta hinnangu järgi elas Onitshas 630 000 elanikku. 

Onitsha koos eeslinnadega moodustab Onitsha linnastu, kus 2008 elas hinnanguliselt ligi 1,5 miljonit elanikku. 

Onitsha on väga tiheda asustusega Anambra osariigi suurim linn. 

Linn asub endise Ibo kuningriigi alal ning suurem osa selle elanikest on ibod.

Majandus
Onitsha on tähtis kaubandus- ja kergetööstuslinn. Tänu sadamale ning asukohale teede ristumiskohal on ta üks Nigeeria olulisemaid kaubandus- ja ärikeskusi.

Keskkond 
Onitsha õhk on äärmiselt saastunud. 2016. aasta WHO raporti kohaselt oli Onitsha õhus sisalduvate mikroosakeste (PM10) sisalduselt kõige saastunuma õhuga linn maailmas.

Transport ja kommunikatsioonid
Onitsha on tähtsaim jõesadam Nigeri alamjooksul. 
 
Linnast viib üle Nigeri jõe ligi 2 km pikkune maanteesild, mis on ainus naftarikast Nigeeria kaguosa riigi edelaosaga ühendav sild. 

Onitsha on tähtis maanteede sõlmpunkt.  

Seoses Onitsha kiire arenguga on linna kommunikatsioonid jäänud oluliselt maha äärelinnade ja eeslinnade elanike arvu kasvust. Paljude linnaosade seisund on seetõttu halvem teiste Nigeeria suurlinnade omast. Suurimaid valupunkte on paljudes piirkondades tänavatele kuhjunud prügi.

Ajalugu
Onitsha asutasid 16. sajandil tolleaegse Ibo kuningriigi alale Benini kuningriigist tulnud sisserändajad. Hiljem sai Onitshast Ibo kuningriigi pealinn. 

Linn sai 1960ndate lõpus palju kannatada Biafra Vabariigi ja Nigeeria keskvalitsuse vahel toimunud sõjas (Nigeeria kodusõda), osa hooneid on praeguseni varemeis.

Kultuur
Onitsha on tähtis kultuurilinn.

Religioon
Linnas asuvad katoliku ja anglikaani kiriku katedraal ning üks ibode usundi keskusi.

Jean-Marie Gustave Le Clézio on kirjutaanud romaani Onitsha.

Viited 

Nigeeria linnad
Portselan

Portselan (itaaliakeelsest sõnast porcellana; algselt läikivvalge, portselanisarnase karbiga meriteo nimetus, vt kauritigu) on keraamika liik, mida saadakse peamiselt kaoliinist, kvartsist ja põldpaost koosnevate savitoorikute kõrgel temperatuuril põletamisel.

Põletamisel temperatuuridel 1250°–1500 °C muutub valge portselanimass tihedaks, klaasjaks, vee- ja happekindlaks ning enam või vähem läbipaistvaks.

Portselani sünnimaa on Hiina. Varaseimad heledaks põlevatest kaoliniitsavidest valmistatud esemed pärinevad neoliitikumist, u 2800–2500 eKr. Nii need tripoodid kui ka hilisemad Shangi dünastia aegsed portselansavist valmistatud anumad olid põletatud portselani jaoks liiga madalal kuumusel (mitte üle 1150 °C). Kõrgel kuumusel põletatud portselansavist esemete leiud Henani provintsist pärinevad alles umbes 1800 aastat hilisemast ajast – Sui dünastia (581–618) lõpust. Erinevalt Euroopast, kus portselanmassi on alati kokku segatud erinevatest materjalidest, valmistati Hiina portselani kuni umbes 14. sajandini maa sees leidunud nn portselansavist või -kivist. See kujutas endast looduslikku segu valgeks põlevatest teisestest savidest Henani ja Hebei provintsis ning kvartsi, vilkude ja esmaste savide segu lõunapoolsemates provintsides.

Hiina portselan oli hinnatud luksuskaup, mis uusajast alates levis ulatuslikult ka Euroopas. Hiinaga võrdväärset kõvaportselani suudeti Euroopas tootma hakata aga alles 18. sajandi alguses. Euroopa portselani sünniajaks on peetud kaua aega 1709. aastat, mil saksa alkeemik Johann Friedrich Böttger teavitas August II-t portselani leiutamisest. Tõenäoliselt leiutas selle siiski veidi varem saksa teadlane Ehrenfried Walther von Tschirnhaus, kellega koos ka Böttger hakkas portselani valmistamist uurima. 1710. aastal rajati Meisseni manufaktuur ja hakati tootma kõvaportselanist ehk põllupaoportselanist esemeid.

Vaata ka
Kondiportselan
Põltsamaa portselanimanufaktuur

Viited

Kirjandus
Portselanikunsti ajalooline ülevaade. Tallinn: Kristlik Noorte Naisühing, 1935.
Inge Teder. Keraamikast. Tartu: Eesti Muuseumiühing, 2008. ISBN 9789949157747
Karin Kalman. Kondiportselan. Adamson-Ericu muuseum, 30.10.–27.11.1998.
Nigel Wood. Chinese Glazes: Their Origins, Chemistry and Recreation. A & C Black, London, 1999. ISBN 0-7136-3837-0

Materjalid
Keraamika
Taisto Bussid

Taisto Bussid AS on 1993. aastal asutatud Eesti ettevõte. 2001. aastal asuti teenindama Eesti-siseseid kaugliine (toonase nimega Taisto Liinid). 

Taisto märgiks on kollased bussid ja piletid alates 1 eurost. Taisto teenindab 11 bussiliini üle neljakümne väljumisega päevas. Kõige rohkem näeb Taisto liinibusse Tallinnas, Tartus, Pärnus, Rakveres, Viljandis ja Valgas. Ettevõtte ligi 25 liinibussijuhti teenindavad aastas üle 400 000 reisija.

Välislingid
Ettevõtte koduleht

Eesti transpordiettevõtted
XXII üldlaulupidu

XXII üldlaulupidu toimus 2. ja 3. juulil 1994. aastal Tallinnas. Peoga tähistati 125 aasta möödumist I üldlaulupeost.

Peo muusikajuht oli Kuno Areng, segakooride üldjuht Ants Üleoja, naiskooride üldjuht Vaike Uibopuu, meeskooride üldjuht Jüri Rent, lastekooride üldjuht Lennart Jõela, poistekooride üldjuht Venno Laul ja puhkpilliorkestrite üldjuht Heldur Saade. Laulupeo lavastas Mikk Mikiver.

Laulupeol osales 817 esinejate rühma 25 802 tegelasega, teiste hulgas  32 väliseesti koori-orkestrit 11 riigist.

Esmakordselt osalesid üldlaulupeol mudilaskoorid.

Viited

Välislingid 
 XXII laulupidu Laulupeomuuseumi kodulehel
Rongkäigu reportaaž Eesti Raadio 1994

 22. üldlaulupidu
Üldlaulupidu
XII üldlaulupidu

XII üldlaulupidu toimus 28.–29. juunil 1947 Tallinnas.

Alates XII laulupeost toimusid pidustused kommunistliku partei ja valitsuse range kontrolli all. Peo korraldasid Laulupeo Peakomisjon ja Üldlaulupeo Büroo 1945. aastal välja antud XII üldlaulupeo korraldamise määruse alusel.

Esmakordselt kanti üldlaulupeol ette Gustav Ernesaksa laul "Mu isamaa on minu arm".

Laulupidu Läänes
Viite sellele, et samal perioodil, täpsemini suvel 1948 toimus eestlaste rongkäik ja laulupidu Stockholmi vabaõhumuuseumis Skansenis ning sellest tehti dokumentaalfilm, võib leida Voldemar Kurese päevaraamatust.

Viited

Välislingid 
 12. laulupidu Laulupeomuuseumi kodulehel

 12. üldlaulupidu
Üldlaulupidu
X üldlaulupidu

X üldlaulupidu toimus 23.–25. juunil 1933 Tallinnas. Kooride üldjuhid oli Juhan Aavik, Juhan Simm, Tuudur Vettik ja Verner Nerep ning orkestreid juhatas Raimund Kull.

Laulupeol osales ligi 500 esinejate rühma 16 500 laulja-pillimehega. Esmakordselt esinesid eraldi kooriliigina 19 naiskoori 626 lauljaga. Ka jagati sega- ja meeskoorid esimest korda kunstilise suutlikkuse alusel üld- ja erikoorideks.

Kuulajaid oli kohapeal hinnanguliselt 90 000. Laulupidu kanti esimest korda raadios üle.

Kava 
Laulupeo eel toimunud uute laulude võistlusele laekunud 96 tööst lülitati pidustuse kavva kaks Mart Saare laulu. Kokku oli kavas 33 laulu ja 10 pasunakooride pala.

Segakoorid:
 "Looja vägevus" (E. Võrk)
 "Laulupeo laul" (J. Aavik)
 "Palumine" (A. Kapp)
 "Hõiskame kooris" (T. Vettik)
 "Hommikulaul" (M. Saar)
 "Noored sepad" (R. Tobias)
 "Kasehaldjate laul" (M. Saar)
 "Sirisege, sirbikesed" (C. Kreek)
 "Murelaul" (E. Aav)

 "Lauluvõim" (J. Aavik)
 "Las kasvame" (V. Nerep)
 "Küll oli ilus mu õieke" (M. Herman)
 "Laulik" (E. Võrk)
 "Ma kõndisin vainul" (C. Kreek)
 "Sääl kord kasvab" (M. Lüdig)
 "Ärka üles, isamaa" (A. Läte)
 "Pulma rõõm" (E. Võrk)
 "Kits ja hunt" (M. Lüdig)
 "Mis sääl kõnnib" (M. Saar)
 "Sind surmani" (A. Kunileid)
 "Kuldrannake" (A. Läte)
 "Munamäel" (K. A. Hermann)
 "Saarlaste laul" (V. Nerep)
 "Sarve laul" (R. Päts)
 "Puhu tuul" (A. Jurjan)
 "Suomen laulu" (F. Pacius)

Naiskoorid:
 "Ei roose mul paku ta" (A. Kapp)
 "Tantsides" (M. Saar)
 "Mälestus" (J. Aavik)

Meeskoorid:
 "Me rannikumaale" (T. Vettik)
 "Ainult pääle varju" (M. Saar)
 "Pilvedele" (A. Läte)
 "Oma saar" (J. Simm)
 "Mul lapsepõlves rääkis" (K. Türnpu)
 "Sind surmani" (A. Kunileid)
 "Munamäel" (K. A Hermann)

Pasunakoorid:
 "Pidulik marss" (E. Tamm)
 Avamäng M. Hermani "Kalev ja Linda" viisidel (E. Tamm)
 Juta kaebelaul ooperist "Vikerlased" (E. Aav)
 "Tantsulood "Hõissa, simman!" (E. Liinev)
 "Tuljak" (M. Herman, R. Kull)
 Marss "Kodumaa" (R. Kull)
 Fantaasia "Kiigemäel" (P. Karp)
 "Kalurite tants" (E. Liinev)
 Parafraas "Õhturahu" (J. Tamverk)
 "Eesti rapsoodia" (E. Tamm)

Johannes Aavik kutsus Saaremaa lauljaid üles Saarlaste laulu boikoteerima, kuna see olevat pilkelise kõrvalmaiguga ega ole ka muusikaliselt kuigi väärtuslik.

Viited

Välislingid
 Eesti X üldlaulupidu Tallinnas (1933) @youtube.com

 10. üldlaulupidu
Üldlaulupidu
IX üldlaulupidu

IX üldlaulupidu toimus 30. juunist 2. juulini 1928 Tallinnas. Esmakordselt toimus pidu Tallinna lauluväljakul, kuhu rajati enne pidu puust laululava.

Kooride üldjuhid olid Juhan Aavik, Leenart Neumann ja Anton Kasemets ning puhkpilliorkestreid juhatas Raimund Kull.

Peol osales 436 laulukoori-orkestrit 15 049 tegelasega. Eestlaste koore oli tulnud ka Lätist, Soomest ja Ühendriikidest. Lisaks kohalikele kooridele esinesid peo kolmandal päeval veel Soome Kooriliidu ühendkoor, Läti üliõpilassegakoor ja Norra üliõpilasnaiskoor. Kuulajaid oli laulupeol hinnanguliselt 150 000.

Laulupeo avakõne ja lõppsõna pidas riigivanem Jaan Tõnisson.

Laulupeo tegelased ja külalised vabastati siseministri korraldusel politseis registreerimise kohustusest. Laulupeole komandeeriti 60 kriminaalpolitseinikku.

Kava 
1925. aastal kuulutati välja võistlus laulupeole uue repertuaari saamiseks. 117 laekunud tööst kaheksa lülitati ka IX üldlaulupeo kavva. Esitusele tuli 26 sega-, 6 meeskoorilaulu ja 7 orkestripala.

Viited 

 09. üldlaulupidu
Üldlaulupidu