joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Georg Ots (laev)

Georg Ots (vene keeles Георг Отс) oli Eesti Merelaevanduse ja hiljem Venemaa riigiettevõtte Rosmorport parvlaev.

Ajalugu
Laev ehitati 1980. aastal Adolf Warski nimelises Szczecini Laevatehases (Szczecin, Poola) ja sai nime laulja Georg Otsa järgi. Laev kuulus Georg Ots-klassi (projekt B-493, modifitseeritud Dmitri Šostakovitš-klass). 

Laev ehitati Eesti Merelaevanduse jaoks ja hakkas sõitma Tallinna–Helsingi liinil laeva Tallinn asemel. 1986. aastal sõitis Georg Ots Reykjavíkki, et majutada laeva pardal Mihhail Gorbatšovi kaaskonnaga ta kohtumise ajal Ronald Reaganiga.
 
1992. aastal, pärast Tallinki ja Eesti Merelaevanduse müügiüksuste ühendamist hakkas Georg Ots sõitma Tallinki kaubamärgi all.

1993. aastal reisilaev moderniseeriti ja üks tekk ehitati ümber autode veoks.

2000. aastal võeti laev Tallinna–Helsingi liinilt maha.

2002. aastal müüdi laev Venemaale ja sellest ajast alates tegi laev reise Kaliningradi (Baltiisk)–Peterburi liinil. 2010. aasta suve lõpul otsustas laevaomanik Rosmorport saata laeva Vladivostokki ning Georg Ots läbis selleks septembris Põhja-meretee ja saabus 9. oktoobril Vladivostokki. Seal laeva renoveeriti ning kasutati samuti kui ristluslaeva Legend of the Seas 1.-8. septembrini 2012 Russki saarel aset leidnud Aasia ja Vaikse Ookeani Majanduskoostöö (APEC) riikide tippkohtumisel ujuvhotellina.

2013. aasta algusest seisis laev Zhoushanis  (Zhoushan Asia Pacific Dockyard Co., Ltd),  kus oli plaanis laev renoveerida. Selle asemel laev aga müüdi hoopis lammutamiseks.

2018. aasta 13. märtsil kõneleb Eesti meremuuseumis merefoorumi raames laevast üle 12 aasta selle kapten olnud Ülo Kollo.

Juhtumid
28. aprillil 2012 juhtus laevaremonditehases avarii, mille tõttu Georg Ots oli saanud kere- ja sõuseadme vigastuse. Laeva valmisolek külaliste vastuvõtmiseks oli kahtluse all.

Laeva üldandmed
Laevas on restoran ja neli baari. Laeva ristiema on õmbleja Elvi Koolmeister.

Georg Otsa kaptenid
Ülo Kollo 1980–1992 (seejärel Tallinki peadirektor, hiljem tehnikadirektor)
Viktor Kala (asenduskapten 1980-ndatel, igal aastal poolteist kuud)
Valdo Heinla 1988–1992 (seejärel E-Liini ASi, hiljem Paldiski Lõunasadama direktor)
Arvo Andresson 1992 (seejärel Estonia kapten)
Rein Erlach 1992–1997 (hiljem Fantaasia ja teiste Tallinki parvlaevade kapten)
Ants Lohk (aastast 1992) 
Aivo Pitk (aastast 1997)
Igor Maralov (2009. aastani)
Igor Jenjkov (2010. aastani)
Andrei Bondartšuk

Popkultuuris
Laeva on mainitud Juice Leskineni loos "Eesti (On My Mind)".

Viited

Välislingid
Valge laevaga vabasse maailma SL Õhtuleht, 27. detsember 2000  
Георг Отс (vene keeles)
Georg Otsa "jääpilt" kodulehel MarineTraffic (vene keeles)

Eesti reisilaevad
Reisilaevad
Wieluń

Wieluń on linn Poola kaguosas Łódźi vojevoodkonnas, Wieluńi maakonna ja Wieluńi valla halduskeskus. Linn asub 100 km kaugusel Łódźist.

Wieluń oli esimene linn, mida Saksamaa Luftwaffe 1. septembril 1939 Poola sissetungi ajal ulatuslikult pommitas. Kuigi linnas ei olnud sõjaväelisi sihtmärke, baseerus Saksa luure väitel seal Poola ratsaväebrigaad. Pommitamise tagajärjel hävis 70% linnast, hukkus 127–500 tsiviilisikut.

Välislingid 

 Linna kodulehekülg

Łódźi vojevoodkonna linnad
Diana Ross

Diana Ross (õieti Diane Ernestine Earle Ross; sündinud 26. märtsil 1944) on USA laulja ja näitleja, kelle muusikarepertuaari kuulub R&B, soul, disko- ja popmuusika. Ta on võitnud Tony auhinna, 7 American Music Awardsi ja ühe eri-Kuldgloobuse Billie Holidayst rääkivas biograafilises filmis "Lady Sings the Blues". Ta on nomineeritud 12 Grammyle ja ühele Oscarile. 

Aastal 1976 nimetas Billboardi ajakiri Rossi 20. sajandi parimaks naismeelelahutuajaks. Guinnessi rekordite raamat nimetab teda 20. sajandi kõige edukamaks naislauljaks, kuna tema singlid on jõudnud Ameerika edetabeli tippu 18 korral: 6 soolokarjääri ja 12 bändi The Supremes jooksul.

Tema lauljakarjäär algas 1960. aastate paiku tüdrukutebändis Supremes, 1970. aastal jätkas ta soololauljana. 1970. ja 1980. aastatel oli ta üks edukamaid naisrokkmuusikuid. Tema laulutegevuse oli suuresti edukas tänu plaadikompaniile Motown Records, mida tollal juhtis Berry Gordy. Gordy soovitas Rossil eri aegadel laulda erinevaid stiile ja see tõi edu. Praegu on Ross Motowni üks omanikest.

Ta on osalenud ka filmides (millest tuntumad 1972: "Lady Sings the Blues" ja 1978: "The Wiz") ja televisioonisaadetes. 

Ameerika Ühendriikide lauljad
Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1944
Amfiteater

Amfiteater on tõusvate istmeridadega poolringi- või ringikujuline vabaõhuteater.

Antiikajal etendati Kreekas veinijumala Dionysose auks koorilaule ja näitemänge. Algul toimusid need lihtsalt vabas õhus või agoraal, peagi aga rajati selleks teatrid. Theatron tähendab kreeka keeles vaatemängukohta. Kreeka teater oli vabaõhuteater. Ateenas asus see akropoli jalamil. Vaatajate kohad asusid hobuserauakujuliselt ümber näitemänguplatsi.

Vaata ka
Tarragona amfiteater

Ehitised
Teater
Marko Kaldur

Marko Kaldur (sündinud 27. septembril 1978) on eesti publitsist ja ajakirjanik.

Ta lõpetas aastal 1997 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta on õppinud Tartu Ülikoolis: aastatel 2000–2003 ajakirjandust ning 2003–2008 turismi- ja hotelliettevõtlust.

Isiklikku 
Tema isa on Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja ja Viru praostkonna praost Peeter Kaldur.

Hobid 
Viibis 2012. aasta suvel 54-päevasel Siberi ekspeditsioonil "Magadan 2012" , 2013. aasta talvel 26-päevasel Siberi ekspeditsioonil "Polaartrip 2013"  ning 2013. aasta suvel 22-päevasel  ja 2014. aasta suvel 20-päevasel Kaukaasia ekspeditsioonil .

Teosed 
"Rännates läbi Eestimaa" (2004)
"Avastades Eestimaad" (2005)
"Siin- ja sealpool maanteed: Piibe maantee" (2006)
"Reisi Eestis 2006" (tekstid) (2006)
"Estonian Handbook 2006" (tekstid) (2006)
"Reisi Eestis 2007" (tekstid) (2007)
"Estonian Handbook 2007" (tekstid) (2007)
"Estonian Handbook 2008" (tekstid) (2008)
"Salapärane Eesti" (2008)
"Reis ümber Eestimaa" (2008)
"Estonian Handbook 2009" (tekstid) (2009)
"Estonian Handbook 2010" (tekstid) (2010)
"Estonian Handbook 2011" (tekstid) (2011)
"Valge Tähekiire seiklused" (2013)
E-raamat "Avasta Eesti. SOOMAA" (2014)
"Aasta ringi Eestis ringi" (2015)
"Salapärane Eesti" (2016)
"Avasta Ida-Virumaa" (2016) 
"Avasta Soomaa" (2016)

Viited

Välislingid 
Marko Kalduri koduleht
Marko Kalduri reisikirjad
Marko Kaldur Facebookis 

Eesti ajakirjanikud
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1978
Eesti Päevaleht (Rootsi)

Eesti Päevaleht (rootsi keeles Estniska Dagbladet) oli Stockholmis aastail 1959-2022 ilmunud eestikeelne ajaleht. 

Kui 1945–1959 ilmunud "Stockholms-Tidningen Eestlastele" lehe omanikuvahetuse tõttu ilmumise lõpetas, algasid läbirääkimised kõigi eesti ajalehtede ühendamiseks Rootsis ja ühise päevalehe moodustamiseks. Kuigi mitmesugused ringkonnad huvitatud olid, ei õnnestunud sobivat lahendust leida. Endine moodus jätkus "Eesti Päevalehe" nime all 26. märtsil "Eskilstuna-Kurireni" juures lehe B-väljaandena, peatoimetajaks Juhan Kokla. "Eskilstuna Kurireni" eri väljaandena ilmus ajaleht, kuni mindi üle iseseisva organi moodusele. Majandusjuhiks tuli Peeter Kõll, vastutavaks toimetajaks hakkas Arvi Moor ning väljaandjaks sai Eesti Päevaleht Förlags AB. Leht ilmus kaks korda nädalas 8-16 -leheküljelisena.

Esimene Eesti Päevalehe number ilmus 26. märtsil 1959, 11. jaanuaril 2017 ilmus 7000. ajalehenumber.

Kuna lehetellijate arv oli vähenenud, ja seetõttu 2018. aastaks riigitoetust enam ei saadud, hakkas leht alates 1. jaanuarist 2018 ilmuma üle nädala. 

Alates 2018. aastast andis ajalehte välja äriühing Estniskt Tidskrift AB, mille tegevdirektor oli Tiina Pintsaar, juhatuse esimees Jaan Vilval ja juhatuse liige Patrick Adolf Szutkiewicz. 

Alates 2020. aastast ei suutnud Eesti Päevaleht majanduslikel põhjustel paberlehte enam välja anda ja ajaleht ilmus digitaalsena kuni 28. augustini 2022.

Peatoimetajad
1959–1992 Juhan Kokla 
1993–1994 Alur Reinans, peatoimetaja ja vastutav väljaandja
15. juuni 1994 – 2010 Ülo Ignats
2011–2016 Tiina Pintsaar
2016–2017 Ülo Siivelt
2017–2022 Tiina Pintsaar

Viited

Välislingid
 Eesti Päevalehe koduleht www.eestipaevaleht.se
 Eesti Päevalehe võrguarhiiv
 "Eesti Päevaleht Rootsis vaagub tellijate vähesuse tõttu hinge" ERR, 18. märts 2013

Väliseesti ajalehed
Rootsi ajalehed
Nädalalehed
Warren Beatty

Henry Warren Beatty (sündinud 30. märtsil 1937 Richmondis Virginias) on USA filminäitleja, stsenarist, režissöör ja filmiprodutsent. Tema õde on näitlejatar Shirley MacLaine.

Ta on eelkõige tuntud osatäitmistega filmides "Bonnie ja Clyde" (1967), "Shampoo" (1975), "Heaven Can Wait" (1978), "Reds" (1981) ja "Bugsy" (1991).

Autasud 

Nooruses esines Beatty paljudes Off-Broadway näidendites, olles 22-aastaselt kaasa teinud juba umbes 40 lavastuses. Oma ainsa etteaste eest Broadwayl (William Inge'i näidendis "A Loss of Roses") nimetati ta 1960 New Yorgi parima teatrinäitleja auhinna Tony kandidaadiks.

1961. aasta filmiga "Splendor in the Grass" nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks mees-draamanäitleja kategoorias (ei võitnud) ja uustulnuka kategoorias (võitis).

1967. aasta filmiga "Bonnie ja Clyde" nimetati ta Oscari, Kulgloobuse ja BAFTA auhinna kandidaadiks meespeaosatäitja kategoorias ja Oscari kandidaadiks parima filmi kategoorias. Ta ei võitnud neist ühtki.

1975. aasta filmiga "Shampoo" nimetati ta Oscari kandidaadiks parima originaalstsenaariumi kategoorias ja Kuldgloobuse kandidaadiks parima komöödianäitleja kategoorias. Ta ei võitnud kumbagi.

1978. aasta filmiga "Heaven Can Wait" nimetati ta Oscari kandidaadiks parima näitleja, režissööri, filmi ja mugandatud stsenaariumi kategoorias (ei võitnud ühtki), Kuldgloobuse kandidaadiks meesnäitleja kategoorias komöödias (võitis) ning parima ulmefilmi auhinna kategooria Saturn kandidaadiks näitleja, stsenaariumi ja režissööri kategoorias (võitis neist kaks esimest).

1981. aasta filmiga "Reds" nimetati ta Oscari kandidaadiks filmi, režissööri, originaalstsenaariumi ja näitleja kategoorias (võitis režissöörina). Kuldgloobuse kandidaadiks nimetati ta režissööri, stsenaariumi ja draamanäitleja kategoorias (võitis režissöörina). Näitlejana kandideeris ta ka BAFTA auhinnale (ei võitnud).

1991. aasta filmiga "Bugsy" nimetati ta Oscari kandidaadiks näitleja ja filmi kategoorias ning Kuldgloobuse kandidaadiks draamanäitleja kategoorias. Ta ei võitnud neist ühtki.

1998. aasta filmiga "Bulworth" nimetati ta Oscari kandidaadiks originaalstsenaariumi kategoorias ning Kuldgloobuse kandidaadiks stsenaariumi ja näitleja kategoorias. Ta ei võitnud neist ühtki.

Kokku on ta nimetatud Oscari kandidaadiks 14 korda (võitis neist ühe), Kuldgloobuse kandidaadiks 11 korda (võitis neist 3), Saturni kandidaadiks 3 korda (võitis neist 2) ja BAFTA auhinna kandidaadiks 2 korda (ei võitnud neid).

Aastal 2007 võitis ta Cecil B. DeMille'i nimelise elutööauhinna.

Filmid

Välislingid

 

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide filmilavastajad
Ameerika Ühendriikide stsenaristid
Ameerika Ühendriikide filmiprodutsendid
Sündinud 1937
Laine Mets

Laine Mets (aastani 1955 Laine Kallak; 22. detsember 1921 Annikvere – 28. aprill 2007 Tallinn) oli eesti pianist ja klaveriõppejõud.

Ta sündis kooliõpetajate peres. Aastal 1944 lõpetas ta Tallinnas konservatooriumi Erika Franzi õpilasena. Seejärel täiendas ta ennast aastatel 1945–1948 Leningradi konservatooriumis. Edasi koolitas Laine Mets ennast Anna Klasi juures ja aastatel 1950–1953 Moskvas Gnessinite-nimelises Muusikapedagoogilises Instituudis. Aastal 1954 anti talle kunstiteaduste kandidaadi kraad.

Esimese soolokontserdi andis Laine Mets 1948. aastal. Edaspidi esines ta peaaegu igal aastal uue kavaga klaveriõhtutega, lisaks andis ta ka klaverikontserte koos sümfooniaorkestriga. Tema lemmikheliloojate hulka kuulusid Johann Sebastian Bach, Domenico Scarlatti, François Couperin, Béla Bartók ja Olivier Messiaen. Eesti klaverimuusikast esitas ta meelsasti Rudolf Tobiase, Artur Lemba, Heino Elleri ja Eduard Tubina loomingut.

Õppejõuna asus Laine Mets tööle pärast Moskvast tagasipöördumist Tallinna Riiklikus Konservatooriumis. Aastatel 1974–1987 juhatas ta sealset klaverikateedrit, aastast 1981 oli ta seal professor ja aastast 1994 emeriitprofessor.

Isiklikku
Tema õde oli pianist Virve Lippus, poeg pianist Rein Mets.

Eesti pianistid
Eesti muusikapedagoogid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professorid
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1921
Surnud 2007
Charlize Theron

Charlize Theron (sündinud 7. augustil 1975 Lõuna-Aafrika Vabariigis Benonis) on filminäitleja ja endine modell.

Elulugu
Charlize sündis pere ainsa lapsena. Tema emakeel on afrikaani keel. Isa kannatas alkoholismi all ning tuli 21. juunil 1991 oma abikaasale ja tütrele kallale. Charlize'i ema laskis mehe maha. Kohus tunnistas selle enesekaitseks ega karistanud teda.

Võitnud kohaliku modellivõistluse ja saanud aastapikkuse modellilepingu, sõitis Charlize 16-aastaselt Milanosse. Pärast lepingu lõppemist asus ta elama New Yorki ning hakkas käima balletikoolis. 19-aastaselt sai ta põlvevigastuse, mis ei lubanud tal tantsijaks saada.

Kui Charlize oli balletikoolist lahkunud, ostis ema talle üheotsapileti Los Angelesse. Kui Charlize läks seal ema saadetud tšekki rahaks vahetama, keelduti pangas talle raha andmast. Charlize vihastas ja hakkas telleri peale karjuma. Seda kuulis järjekorras tema taga seisnud talendiotsija, kes tema etteastest vaimustununa andis talle oma visiitkaardi, tutvustas teda filmimaailmas ja aitas tal pääseda näitekooli. Hiljem Theron vallandas ta oma mänedžeri kohalt, sest too pakkus talle järjest osi ajuvabades filmides, näiteks "Showgirls" ja "Species".

Theron nimetati 1998 valminud filmiga "Võimas Joe Young" parima ulmefilmi auhinna Saturn kandidaadiks parima naiskõrvalosatäitja kategoorias, aga ei võitnud seda auhinda.

2003 mängis Theron filmis "Koletis" sarimõrvar Aileen Wuornosi. Selle filmiga pälvis ta arvukalt filmiauhindu, millest kõige olulisemad on parima naisnäitleja Oscar, parima draamanäitlejanna Kuldgloobus ja Berliini filmifestivali parima naisnäitleja Hõbekaru.

2004 mängis Theron filmis "Peter Sellersi elu ja surm" Britt Eklandi. Selle rolli eest nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks parima lühisarja või telefilmi naisnäitleja kategoorias ja Emmy kandidaadiks parima naiskõrvalosatäitja kategoorias lühisarjas või filmis. Ta ei võitnud kumbagi auhinda.

2005 mängis ta filmis "Külm maa" naiskaevurit. Selle rolli eest nimetati ta Oscari kandidaadiks parima naisnäitleja kategoorias ja Kuldgloobuse kandidaadiks parima draamanäitlejanna kategoorias. Ta ei võitnud neist kumbagi.

2009 mängis ta filmis "Põlev lennuk"" ja nimetati sellega Saturni auhinna kandidaadiks parima naisnäitleja kategoorias, kuigi filmis puudub ulmeline element. Ta ei saanud seda auhinda.

Filmid

Välislingid

 
 Ametlik sait
 Charlize Theron filmiveeb.ee-s

Lõuna-Aafrika Vabariigi näitlejad
Lõuna-Aafrika Vabariigi modellid
Sündinud 1975
Scarlett Johansson

Scarlett Ingrid Johansson (sündinud 22. novembril 1984 New Yorgis) on ameerika filminäitleja.

Johansson on isa poolt taanlane ja ema poolt juut. Tal on vanem poolvend Christian isa esimesest abielust, vanem õde Vanessa, kes on endine näitleja, vanem vend Adrian ja kaksikvend Hunter. Ise on Johansson end juudiks nimetanud.

Johansson hakkas filmides näitlema üsna noorena. Tema esimene film "North" valmis 1994 ja Johanssonil oli seal episoodiline osa. Sellest ajast on ta peaaegu igal aastal mõnes filmis esinenud.

2003 mängis Johansson filmis "Tõlkes kaduma läinud" Charlotte'i. Selle rolli eest nimetati ta BAFTA auhinna kandidaadiks naispeaosatäitja kategoorias ning Kuldgloobuse kandidaadiks muusikali- või komöödianäitlejanna kategoorias, võites neist esimese.

Samal aastal mängis ta filmis "Tütarlaps pärlkõrvarõngaga" Grieti. Selle rolli eest nimetati ta BAFTA auhinna kandidaadiks naispeaosatäitja kategoorias ja Kuldgloobuse kandidaadiks draamanäitlejanna kategoorias. Ta ei võitnud neist kumbagi.

2004 mängis ta filmis "Armastuslaul Bobby Longile" Purslane Willi. Selle rolli eest nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks draamanäitlejanna kategoorias, aga ei võitnud seda.

2005 mängis ta filmis "Matšpall" Nola Rice'i. Selle rolli eest nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks naiskõrvalosatäitja kategoorias, aga ei võitnud seda.

2010 mängis ta filmis "Raudmees 2" vene spiooni Nataša Romanovat. Selle rolli eest nimetati ta ulmefilmide auhinna Saturn kandidaadiks naiskõrvalosatäitja kategoorias, aga ei võitnud seda.

Samal aastal esines Johansson teatris, mängides Arthur Milleri näidendis "Vaade sillalt" Catherine'i. Selle rolli eest pälvis ta Tony naisnäitleja kategoorias.

Scarlett Johansson on olnud tegev ka lauljana. Ta on välja andnud kaks stuudioalbumit "Anywhere I Lay My Head" (2008) ja "Break Up" (2009, koos Pete Yorniga).

Poliitilises mõttes on Johansson end registreerinud sõltumatuna, kuid sellegipoolest on ta korduvalt esinenud Demokraatliku Partei toetusüritustel ning kutsunud 2004. aasta presidendivalimistel hääletama John Kerry ja 2008. aastal Barack Obama poolt.

27. septembril 2008 abiellus Johansson näitleja Ryan Reynoldsiga. 14. detsembril 2010 teatasid nad, et on asunud eraldi elama. Mõlemad andsid sisse lahutuse ja abielu lõppes 1. juulil 2011. Novembris 2012 hakkas ta käima reklaamiagentuuri omanikust Romain Duraicaciga. Paar teatas kihlusest septembris 2013. 4. septembril 2014 sünnitas Johansson tütre Rose Dorothy. 2017. aastal abielu lahutati.

Osaline filmograafia

Välislingid

 

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1984
Emma Thompson

Emma Thompson (sündinud 15. aprillil 1959 Londonis) on inglise näitleja ja lavastaja, kes on võitnud kaks Oscarit, ühe Emmy ja Briti Filmiakadeemia auhindu. 

Ta on Suurbritannia Põgenike ja Pagulaste Nõukogu (Refugee Council) toetaja.

Elukäik 
Thompson sündis inglise teatrilavastaja Eric Thompsoni ja šoti näitlejanna Phyllida Law' peres. Tema õde Sophie Thompson on samuti näitleja. 

Emma õppis Cambridge'i ülikoolis inglise keelt ja kirjandust. Teatrinäitlemist alustas ta Cambridge'is näidendis "Woman's Hour", pärast seda mängis mitmes televisioonisarjas.

1982. aastal suri tema isa. 

Teleseriaali "Fortunes of War" võtteplatsil sai ta tuttavaks Kenneth Branagh'ga, kellega hiljem abiellus. 

Emma filmidebüüt toimus 1989. aastal filmis "Pikk poiss". Sel aastal lõid nad koos abikaasaga filmistuudio Renaissance Films, mille esimeses filmis "Henry V" nad ka mõlemad mängisid. 

Laiema tuntuse sai Emma 1992. aasta James Ivory filmis "Howard's End", kus pälvis Oscari.

1995. aastal kirjutas Emma stsenaariumi filmile "Mõistus ja tunded", mille eest sai samuti Oscari.

2003. aastal abiellus ta Greg Wise'iga, kes oli mänginud ka filmis "Mõistus ja tunded". Neil sündis 1999. aastal tütar Gaia Romilly.

Filmograafia

Välislingid 

Suurbritannia filminäitlejad
Suurbritannia filmilavastajad
Sündinud 1959
Suurbritannia koomikud
Suurbritannia stsenaristid
Suurbritannia telenäitlejad
Suurbritannia teatrinäitlejad
Dublaažinäitlejad
Võlupe jõgi

Võlupe jõgi (ka Tõre jõgi, Pahila-Teetsi peakraav) on jõgi Saaremaal.

Võlupe jõgi saab alguse Tagavere küla lääneservas ja suubub Triigi lahte. Jõe pikkus on 14,6 km ja valgla pindala 105,9 km².

Välislingid 
 

Saare maakonna jõed
Kadri Kõusaar

Kadri Kõusaar (sündinud 8. septembril 1980 Pärnus) on eesti kirjanik, ajakirjanik ja filmirežissöör.

Aastal 1998 lõpetas Kõusaar Tallinna Inglise Kolledži, 2003 Tartu Ülikooli hispaania filoloogia alal. 

Ta on olnud Eesti Ekspressi kultuuriväljaande kirjandustoimetaja. Ta on juhtinud Klassikaraadio maailmamuusikasaadet "Fantaasia" ja TV3 persoonisaadet "Mandolino" koos Alex Lepajõega. 2011. aastal juhtis ta saadet "Seks ja küla". Samuti on ta juhtinud saateid "A4" ja Raadio 2-s "Cafe Duo".

Looming
Nooruses joonistas ta ajalehtedele koomikseid.

Romaanid
 2001 – "Ego"
 2004 – "Vaba tõus"
 2011 – "Alfa"

Tõlked
Ta on tõlkinud portugali keelest Fernando Pessoa ning hispaania keelest Pablo Neruda luulet.

Filmid
Ta on lavastanud filmi "Magnus" (2007), mis jõudis Cannes'i filmifestivali ametlikku programmi (Un Certain Regard). Harju Maakohus keelas filmi näitamise ja levitamise Eestis, sest kohtu hinnangul kahjustab see peategelase prototüübiks oleva inimese huve. 23. märtsil 2009 otsustas Tallinna ringkonnakohus filmi avaliku näitamise keelu tühistada.

2013. aastal esilinastus Kõusaare teine film "Kohtumõistja" (tööpealkirjaga "Euroopa psühho"), kus peaosa mängis Briti näitleja Lee Ingleby. Kõusaare sõnul on see esimene Eesti autori ingliskeelne film.

2007 "Magnus"
2013 "Kohtumõistja"
2014 "Auster"
2016 "Ema"
2021 "Kõrb"

Poliitiline tegevus
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas Põhja-Tallinnas ning osutus valituks. 

Ta on Tallinna Linnavolikogu liige.

Viited

Välislingid

 Koduleht
 Tuuli Koch. "Kadri Kõusaar, ideede vang" Postimees, 10. märts 2013

Eesti filmilavastajad
Eesti kirjanikud
Eesti ajakirjanikud
Eesti saatejuhid
Tallinna linnavolikogu liikmed
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1980
BMW 5. seeria (E28)

BMW 5. seeria E28 oli autoplatvorm, mida kasutati teise põlvkonna BMW 5. seeria mudelite tootmisel aastatel 1981–1987. Talle eelnes versioon E12 ja järgnes BMW 5. seeria E34.

E28 mudelid varustati nelja- ja kuuesilindriliste bensiinimootoritega ning 1983. aastal mudelivalikusse lisandunud BMW 524td oli esimene diiselmootoriga BMW. Tegu oli esimene 5. seeria mudeliga, mille keskkonsool oli juhi poole nurga all ja mis oli saadaval mitteblokeeruvate piduritega (ABS).

BMW E28 mootorivalik

Bensiinimootor 
518, karburaatoriga, R4, tüüp: M10, 66 kW
518i, sissepritse, R4, tüüp: M10, 77 kW
520i, sissepritse, R6, tüüp: M20, 92 kW
525i, sissepritse, R6, tüüp: M30, 110 kW
525e, sissepritse, R6, tüüp: M20 (tegelik töömaht 2,7 l), 90–95 kW
528i, sissepritse, R6, tüüp: M30, 135 kW
535i, sissepritse, R6, tüüp: M30, 160 kW (katalüsaatoriga 136 kW)
535is, sissepritse, R6, tüüp: M30, 136 kW 
M535i, sissepritse, R6, tüüp: M30, 160 kW
M5, sissepritse, R6, tüüp: M88/3, 210 kW (USAs 191 kW)

Diiselmootor 
524d, R6 diisel, tüüp: M21, 63 kW
524td, R6 turbodiisel, tüüp: M21, 85 kW

Põhja-Ameerika turu mudelid 
Ameerikas müüdud mudelitel oli mõningaid erinevusi nii mudelinimedes, tehniliselt kui ka välimuselt. Seal olid algselt, mudeliaastatel 1982-1984 saadavad 528e ja 533i. 1983. aastal tuli valikusse 524td, 1985. aastal vahetas 533i välja 535i. M5 tuli müüki 1988. mudeliaastal, seal kasutas see M88/3 mootori asemel S38 mootorit.

BMW ise ametlikult kunagi seeriatootmises sellest 5. seeria versioonist universaaliversiooni (Touring) ei pakkunud. Teised firmad on siiski mõne üksiku eksemplari neid valmistatud. Tragikomöödiafilmis "Päevad, mis ajasid segadusse" osales 5. seeria mudel 520i Juliuse (Juhan Ulfsaki) autona.

E28 üldandmed

pikkus: 4620 mm (Euroopa variant) või 4800 mm (USA variant, pikemalt väljaulatuvad kaitserauad).
laius: 1710 mm
kõrgus: 1400 mm
teljevahe: 2625 mm

5._seeria_(E28)
Sõiduautomudelid
BMW 5. seeria (E39)

BMW E39 oli platvorm, mida kasutati neljanda põlvkonna 5. seeria BMW-de tootmisel aastatel 1995–2003. Universaalkerega E39 Touring saabus müügile 1996. aastal. Erinevalt eelkäijast E34-st ja järeltulijast E60-st, ei olnud E39 saadaval nelikveolisena ning seda pakuti vaid tagarattaveoga. 

E39 tehnikat ja elektroonikat kasutati ka BMW esimese maasturi X5 loomisel.

Mootorite valik Euroopas

Bensiinimootorid

1996–2000 520i – 2,0 L M52B20 R6, 150 hp (110 kW) 
2000–2003 520i – 2,2 L M54B22 R6, 170 hp (127 kW) 
1996–2000 523i – 2,5 L M52B25 R6, 170 hp (125 kW) 
2000–2003 525i – 2,5 L M54B25 R6, 184 hp (141 kW) 
1996–1999 528i – 2,8 L M52B28 R6, 193 hp (142 kW) 
1999–2000 528i – 2,8 L M52B28 TU R6, 193 hp (142 kW) 
2000–2003 530i – 3,0 L M54B30 R6, 231 hp (170 kW) 
1996–2003 535i – 3,5 L M62B35 V8, 245 hp (173 kW) 
1996–1998 540i – 4,4 L M62B44 V8, 282 hp (210 kW) 
1998–2003 540i – 4,4 L M62TUB44 V8, 290 hp (210 kW) 
1998–2003 M5 – 4,9 L S62 V8, 400 hp (298 kW)

Diiselmootorid

2000–2003 520d – 2,0 L M47D20 diisel R4 134 hp (100 kW) 
2000–2003 525d – 2,5 L M57D25 diisel R6 161 hp (120 kW) 
1997–2000 525td – 2,5 L M51D25TU UL diisel R6 115 hp (85 kW) 
1996–2000 525tds – 2,5 L M51D25TU OL diisel R6 143 hp (105 kW) 
1998–2000 530d – 3,0 L M57D30 diisel R6 181 hp (135 kW) 
2000–2003 530d – 3,0 L M57D30 diisel R6 190 hp (142 kW)

USA-s kasutusel olnud mootorid

1997–2000 528i – 2,8 L M52B28 R6, 193 hp (144 kW) 
1997–1998 540i – 4,4 L M62B44 V8, 282 hp (213 kW) 
2001–2003 525i – 2,5 L M54B25 R6, 184 hp (137 kW) 
2001–2003 530i – 3,0 L M54B30 R6, 225 hp (172 kW) 
1998–2003 540i – 4,4 L M62TUB44 V8, 282 hp (216 kW) 
2000–2003 M5 – 5,0 L S62 V8, 394 hp (298 kW)

Viited

5._seeria_(E39)
Sõiduautomudelid
Ipswich

Ipswich on linn Suurbritannias East Anglias Suffolki krahvkonnas.

Vaata ka
Ipswich Town F.C.
Alicante

Alicante on linn Hispaanias Vahemere rannikul, Alicante provintsi keskus.

Vaata ka
Alicante Euroopa Kool

Viited 

 
Sadamalinnad
Braga

Braga on linn Põhja-Portugalis, Braga ringkonna halduskeskus.

Linnas on kaks ülikooli: Minho ülikool ja Portugali Katoliiklik Ülikool.

Bragas on Portugali peapiiskopi residents.

Portugali linnad
 
Vana-Rooma asulad
Szolnok

Szolnok on komitaadi õigustega linn Ungaris, Jász-Nagykun-Szolnoki komitaadi keskus. Asub Tisza jõe ääres.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Szolnoki elanikkonnast ungarlasi 98%, mustlasi 1% ja teistest rahvustest inimesi 1%.

Alates 12. septembrist 2008 on Szolnok Rakvere sõpruslinn.

Viited

Ungari linnad
August Alle

August Alle (31. august 1890 Viljandi – 8. juuli 1952 Tallinn) oli eesti kirjanik.

Ta sündis Viljandis kiviraiduri pojana. 

Tema haridustee algas Viljandi kihelkonnakoolis, kust ta läks edasi õppima Narva õhtukooli. 1915. aastal sooritas ta eksternina gümnaasiumi lõpueksamid Orjolis. 1915–1918 õppis ta Saratovi ülikoolis arstiteadust. 1937. aastal lõpetas Alle Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.

Saratovi ülikooli lõpetamise järel töötas Alle Eestis lühemat aega ametnikuna, ajakirjanikuna ja lektorina ning pärast Tartu Ülikooli lõpetamist vannutatud advokaat Villem Jaurami abina, olulisema aja aga vabakutselisena. Pärast Eesti okupeerimist 1940. aastal oli Alle Haridusministeeriumis Teadus- ja kunstiosakonna nõunik. Ta kuulus Eesti Kirjanike Liidu juhatusse ning ajakirjade Viisnurk ja Looming toimkonda. Aastatel 1945–1946 oli ta Eesti NSV kohtuministri asetäitja, 1946–1952 ajakirja Looming toimetaja.

August Alle luulekogud: 

 "Üksinduse saartele" (1918)

 "Carmina Barbata" (1921)
 "Lilla elevant" (1923)
 "Laul kleidist helesinisest ja roosast seelikust" (1925)
 "Ummiklained" (1930)
 "Karmid rütmid" (1934)
 "Epigramme" (1944)

Vaata ka
Odamees (August Alle ajaleht)

Välislingid 

 
 August Alle portaalis "Tartu ilukirjanduses"

Eesti kirjanikud
Eesti NSV hävituspataljonlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1890
Surnud 1952
Eduard Vivsik

Eduard  Vivsik (sündinud 8. septembril 1968) on eesti fotograaf.

2001. aastast hakkas fotograafiaga elatist teenima.
Fotod modellidega, reportaažid, loodus.
2002. aastal liitus kunstnikeühendusega "Ježi".
2004. aastast fotografeerib eesti peotantsusporti.

Osalemine võistlustel
 2003 Aura – Postimees (Eesti). Loodusfoto konkurss, kolmas koht. 
 2004 Rahvusvaheline fotofestival "Narva Sügis" (Narva). Kiir-fotovõistluse võitja.
 2005 Eesti fotokunsti ühingu konkurss (Sillamäe). Parim reportaaž.  
 2005 Rahvusvaheline fotofestival "Narva Sügis" (Narva). Grand Prix.
 2005 Kümne Euroopa Liidu uusliikmeist maade fotograafide võistlus (Montpellier, Prantsusmaa). Kolm fotot finaalis.

Näitused 
 2003 "Ježi" grupinäitus Vene Riikliku Draamateatri galeriis (Tallinn, Eesti) 
 2004–2005 "Ježi" grupinäitus Viru keskuses (Tallinn) 
 2005 "Ježi" grupinäitus galeriis "Bindes" (Tallinn) 
 2005 Montpellier, Prantsusmaa.
 2005 Eesti Vabariigi Suursaatkonna kodulehekülg (Varssavi, Poola) 
 2006 Eesti fotokunsti ühingu näitus Tallinna Linnamuuseumi filiaalis Kiek in de Kök (Tallinn)
 2006 III Konfrontacje Fotograficzne Mój Świat - Twój Świat, Galerii "ART'SENAŁ" (Walcz, Poola)
 2007 "Ježi" grupinäitus Kuressaare linnuse kaitsetornis (Kuressaare)
 2007 Eesti fotokunsti ühingu näitus Tallinna Linnamuuseumi filiaalis Kiek in die Kök

Vivsik, Eduard
Vivsik, Eduard
Pärilikud haigused

Pärilikud haigused on haigused, mis kanduvad edasi vanematelt järglastele. Päriliku haiguse aluseks on geenidefekt, mis kandub edasi põlvest põlve.

Pärilikke haigusi tuleb eristada looteeas tekkinud geenimutatsioonidest tingitud haigustest, mis manifesteeruvad näiteks väärarengutena, ja pärilikust soodumusest.

Vaata ka
pärilikkus
pärilik soodumus
kaasasündinud haigus

Haigused
Geneetika
Faye Dunaway

Faye Dunaway (õieti Dorothy Faye Dunaway; sündinud 14. jaanuaril 1941 Bascomis Florida osariigis) on Oscariga pärjatud USA filminäitleja ja produtsent.

Biograafia 
Faye Dunaway sündis sõjaväelase peres. Näitekunsti õppis ta Bostoni Ülikoolis ning lühikest aega osales Lincolni Keskuse näitetrupi töös, mida tollal juhtis Elia Kazan.

1967. aastal tegi ta filmidebüüdi Otto Premingeri teoses "Hurry Sundown", milles Dunaway pälvis Briti Filmiakadeemia auhinna. Samal aastal mängitud roll filmis "Bonnie ja Clyde" tõi talle Oscari-nominatsiooni.

Aastatel 1974–1979 oli ta abielus rokkmuusiku Peter Wolfiga. Samal aasta sisse mahtus ka roll Sidney Lumet' filmis "Televõrk", mis tõi Oscari.

1980. aastatel mängis ta väga paljudes telefilmides ja lühiseriaalides. 

1984–1987 oli ta abielus Briti fotograafi Terry O'Neilliga. Neil on poeg Liam O'Neill (sündinud 1980). Aastal 2003 paljastas Terry O'Neill, et laps oli hoopiski adopteeritud – Dunaway oli seda fakti kaua eitanud.

1995. aastal ilmus tema autobiograafiline raamat "Otsides Gatsbyt: minu elu".

Filmid

Viited

Välislingid 

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide filmiprodutsendid
Sündinud 1941
Kadri Rämmeld

Kadri Rämmeld (kuni 2016 Kadri Adamson; sündinud 16. augustil 1976) on eesti näitleja.

Haridus
Ta lõpetas Tallinna Saksa Gümnaasiumi ja on õppinud Eesti Humanitaarinstituudis germanistikat. 1999. aastal lõpetas ta Eesti Humanitaarinstituudi näitlejameisterlikkuse erialal.

Töökohad
Ta on töötanud Theatrumis, Vanalinnastuudios, Vana Baskini Teatris, lisaks neile veel mitu rolli muudes teatri-, tele- ja raadioprojektides. 2014. aastast töötab ta näitlejana Pärnu Endla Teatris.

Rollid

Teatris
2006 – Ülo Vinteri "Pipi Pikksukk" (nimiosa)

Televisioonis
2003–2006, 2009–2011, 2012–2013 – "Kodu keset linna" (Liis Uuspere)
2006–2008 –" Kelgukoerad" (Laura)
2006 – "Edekabel"
2008 – "Kes? Mis? Kus?"
2009 –... "Kättemaksukontor" (Marion Pärn)
2014 – "Palume lavale"

Filmis
2006 – "Lõpp hea, kõik hea" (Kati)
2016 – "Klassikokkutulek" (Anne)

Isiklikku
Tema isa oli Eesti NSV komsomoli-, partei- ja riigitegelane ning eesti koolijuht Karl Adamson. 

Tal on endise elukaaslase Toomas Varaga 18. jaanuaril 2006 sündinud tütar Miira ja 7. novembril 2007 sündinud poeg Voldemar. 2014. aasta oktoobris teatas paar lahkuminekust. 

26. juulil 2016 kinnitas Kadri Adamson, et abiellus Meelis Rämmeldiga 2016. aasta suve alguses. Laps sündis 2017. aasta 15. juuni ööl. Lapse nimeks sai Ruts.

Viited

Välislingid
Kadri Rämmeld IMDb
Kadri Rämmeld Endla teater

Eesti filminäitlejad
Eesti näitlejad
Sündinud 1976
Rein Marandi

Rein Marandi (22. juunini 1935 Rein Müürmann; 8. veebruar 1921 Tallinn – 25. oktoober 2003) oli eesti ajaloolane ja politoloog. 

Lõpetas 1940. aastal Tallinnas Jakob Westholmi Gümnaasiumi, seejärel õppis Tartu Ülikooli matemaatika- ja õigusteaduskonnas (vahetas teaduskonda 1942. aastal). Aastatel 1943–1944 võitles Soome armees, hiljem soomepoiste rügemendis JR200. 1943. aasta detsembris avastati tal kopsutuberkuloos. Pärast Soome-Vene vaherahu tuli ta tagasi Eestisse, kust pöördus perega uuesti Soome. 1944. aastal põgenes Rootsi. Jätkas õpinguid Uppsala Ülikoolis (lõpetas 1952 filosoofiateaduskonna teaduste kandidaadi kraadiga ja sai 1959 riigiteaduse alal litsentsiaadikraadi) ja hiljem Helsingi Ülikoolis, kus sai 1964 politoloogiadoktori kraadi. 

Töötas 1960–1971 ja 1976–1986 Rootsi Riigipäeva raamatukoguhoidjana ning vahepealsel ajal Uppsala Ülikooli juures arhivaarina.

Ta oli ajalehtede Vaba Eesti ja Teataja toimetuse liige.

Uuris peamiselt Eesti poliitilist ajalugu aastatel 1920–1940, eriti vapside tegevust, samuti Soome lähiajalugu ja pagulassotsioloogiat.

Teosed
Must-valge lipu all : Vabadussõjalaste liikumine Eestis 1929–1937. 1. [osa], Legaalne periood (1929–1934). Uppsala, 1991. ISBN 91-22-01393-8
Must-valge lipu all : vabadussõjalaste liikumine Eestis 1929–1937. II, Illegaalne vabadussõjalus (1934–1937). Uppsala, 1997. ISBN 91-22-01763-1

Välislingid
"Rein Marandi – 80" Tuna, 2001
Ühe kirja lugu

Eesti ajaloolased
Soome 200. jalaväerügemendi koosseis
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1921
Surnud 2003
Psüühikahäire

Psüühikahäire, ka vaimse tervise häire, psühhiaatriline häire on käitumises või mõtlemises väljenduv muster, mis põhjustab vaevusi ja/või kahjustab isiklikku toimimist. Häire omadused võivad olla püsivad, korduvad või esineda ühekordse episoodina. Mitmed häired omavad sümptomeid ja tunnuseid, mis ka sama haiguse piires võivad igal konkreetsel juhul väga palju erineda. Häirete põhjused on sageli ebaselged. Häireid defineeritakse selle abil, kuidas inimene käitub, tunneb, tajub või mõtleb. Diagnoosimisel arvestatakse ka inimese kultuuriliste ja usuliste veendumuste ja sotsiaalsete normidega.

Maailma Terviseorganisatsiooni arusaama kohaselt sõltub psüühikahäire sisu konkreetse ühiskonna sotsiaalsetest, kultuurilistest, majanduslikest ja õiguslikest iseärasustest.

Levinumad psüühilised haigused on meeleoluhäired (depressioon ja bipolaarne häire), psühhootilised häired (sh skisofreenia) ja ärevushäired (sh paanikahäire, üldistunud ärevushäire, obsessiiv-kompulsiivne häire, foobiad).

Psüühiliste haiguste ravi ja toetusvõimalused on väga mitmekesised. Tänapäevane ravi psüühiliste haiguste leevendamisel lähtub kolmest tugisambast: ravimid, psühhoteraapia ja psühhosotsiaalne rehabilitatsioon. Haiguse kulg ja prognoos on paremad, kui kasutada kombineerituna kõiki kolme.

Haigusest taastumine tähendab tihtipeale koos haigusega elus toimetulekut. See tähendab, et ühelt poolt on haiguse sümptomid raviga kas kadunud või sellisel määral taandunud, et ei sega oluliselt inimese igapäevast elu. Teiselt poolt on inimene õppinud vaatamata haigusele võimalikult iseseisvalt toime tulema ning elab mõtestatud ja tähendusrikast elu.

Haigusest taastumisel on oma kindlad seaduspärasused ja staadiumid. Eriti just raskemate psüühiliste haiguste puhul on taastumine pikk protsess ning võib mõnikord kesta lausa aastaid.

Psüühikahäired klassifitseeritakse RHK-10-s diagnoosikoodidega, mis algavad F-tähega: F0–F9.

Vaata ka
 vaimne tervis
 psühhiaatria
 psühhopatoloogia

Viited

Psüühika- ja käitumishäired
Tartu Ülikooli Kliinikumi psühhiaatriakliinik

Psühhiaatriakliiniku ja Nahakliiniku hoone 2013. aasta septembris
Tartu Ülikooli Kliinikumi Psühhiaatriakliinik (ka TÜK Psühhiaatriakliinik) on Tartu Ülikooli Kliinikumi ravi- ja teadusasutus Tartus.

TÜK Psühhiaatriakliinikus toimub psüühikahäiretega inimeste nii ambulatoorne kui statsionaarne ravi, psühhiaatria-alane teadustöö,  psühhiaatria eriala residentide koolitamine, õppetöö jm. 

TÜK Psühhiaatriakliinik paikneb Tartus Raja tn 31 hoones.

Samas hoones paikneb ka Tartu Ülikooli psühhiaatria õppetool, Tartu Ülikooli Kliinikumi Naha- ja suguhaiguste kliinik, õdede koolituskeskus ja muid asutusi.

Välislingid
 Psühhiaatriakliiniku kodulehekülg

Tartu Ülikooli Kliinikum
Eesti psühhiaatria
Bette Davis

Bette Davis (sünninimega Ruth Elizabeth Davis; 5. aprill 1908 Massachusetts – 6. oktoober 1989) oli USA näitleja. Ta võitis kaks Oscarit.

Elulugu 
Davis sündis jurist Harlow Morrell Davise ja Ruth ("Ruthie") Augusta Favori peres. Tema õde Barbara ("Bobby") sündis 25. oktoobril 1909. Aastast 1915 elasid Davise vanemad lahus. 1921. aastal kolis Ruth koos oma tütardega New Yorki, kus Ruth töötas fotograafina. 

Kui Davis nägi Rudolph Valentinot filmis "The Four Horseman of the Apocalypse" ja Mary Pickfordi filmis "Little Lord Fauntleroy", sai tema kinnisideeks saada näitlejaks. Tütre ideed toetas ka ema.

Näitekunsti õppis ta John Murray Andersoni draamakoolis. Pärast seda tantsis George Cukori trupis. 

Filmidebüüdi tegi ta 1931. aastal filmis "Bad Sister". Tuntuks sai aga aasta hiljem mängitud linateoses "The Man Who Played God". Aastal 1935 pälvis rolli eest filmis "Ohtlik" esimese Oscari. 1938. aastal sai ta rolli eest filmis "Jezebel" teise Oscari. 

1962. aastal ilmus tema enda kirjutatud elulooraamat "Üksildane elu".

1983. aastal diagnoositi Davisel rinnavähk ja talle tehti mastektoomia (eemaldati rind). Kahe operatsiooninädala sees elas ta üle neli ajurabandust, mistõttu sai ta näo- ja parema käe halvatuse. Pärast pikka ravi, kus teda abistas isiklik hooldaja Kathryn Sarmak, taastus ta osaliselt halvatusest. Pärast seda mängis Davis veel mitmes filmis. 

Ta maeti Hollywood Hillsi kalmistule Los Angeleses, kus varem puhkasid juba tema ema ja õde Bobby.

Filme 
 1932 "Onn Cottonis"
 1935 "Ohtlik"
 1938 "Jezebel"
 1939 "Dark Victory"
 1940 "The Letter"
 1941 "The Little Foxes"
 1942 "Now, Voyager"    
 1944 "Mr. Skeffington"

Isiklikku 
Davis oli abielus neli korda:
Harmon Nelsoniga (1932–1938);
Arthur Farnsworthiga (1940–1943);
William Grant Sherryiga (1945–1950), kellega tal 1947. aastal sündis tütar Barbara;
Gary Merrilliga (1950–1960).

Välislingid 

 Näitleja koduleht

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1908
Surnud 1989
Amanda Woodward

Amanda Woodward on emo/screamo ansambel Prantsusmaalt Caenist. 2006 aastal astus Amanda Woodward üles ka Eestis. Bändi sõnum on kohati poliitiline.

Bändi liige Nico on koos Davidiga, prantsuse screamobändist The Apollo Program, plaadifirma Paranoid Records kaasasutaja.

Bänd eelistab enamasti enda loomingut välja lasta grammofoniplaatidel, kuid hoolimata sellest on enamik loomingut ka CD-plaatidel ja kassetidel saadaval.

Liikmed
 Pierre (basskitarr)
 Antoine (kitarr)
 Nico (kitarr)
 Antoine (trummid)
 Gerome (vokaal)

Diskograafia
 Demo cd-r (2000)
 Lucky Thirteen compilation (2001)
 Ultramort (2002)
1905/Amanda Woodward split (2002)
 Pleine de Grace (2002)
 La Decadence de Decadence (2003)
 Discography (2004)
 Meurt La Soif/Un Peu D'etoffe (2006)

Välislingid
Ametlik koduleht
Amanda Woodwardi MySpace

Screamo-ansamblid
Emoansamblid
Prantsusmaa ansamblid
Shirley MacLaine

Shirley MacLaine (õieti Shirley MacLean Beaty; sündinud 24. aprillil 1934 Richmondis Virginia osariigis) on Oscariga pärjatud USA filmi- ja teatrinäitleja. Ta on kirjutanud ka autobiograafilisi teosed ning teada-tuntud on ka tema usk reinkarnatsiooni. MacLaine vend on näitleja Warren Beatty.

Elulugu 
Ta sündis inglise päritolu filosoofiaprofessori Ira O. Beaty ja kanadalasest näitleja ema Kathlyn (MacLean) Beaty peres. Eesnimi pandi talle lapsnäitleja Shirley Temple'i auks.  

16-aastaselt tegi ta debüüdi Broadway muusikalis "Me and Juliet". 

1954. aastal abiellus ta filmiprodutsent Steve Parkeriga, nad lahutasid 1982). Abielust sündis 1956. aastal Sachi Parker.

1955. aastal tegi Shirley filmidebüüdi Alfred Hitchcocki linateoses "The Trouble with Harry". Aastal 1958 lõi ta kaasa filmis "Mõned tulid joostes", kus oli Oscari nominent.

1969. aastal mängis ta muusikalis "Sweet Charity", kus esitas oma kuulsa laulu "If My Friends Could See Me Now".

1970. aastal avaldas ta oma esimese elulooraamatu "Ära mäe otsast alla kuku".

1983. aastal mängis ta koos Jack Nicholsoniga komöödiafilmis "Terms of Endearment" ja pälvis selle osatäitmise eest Oscari.

Filmograafia

Välislingid
Koduleht

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide teatrinäitlejad
Sündinud 1934
Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Suntribe

Suntribe oli tütarlastekvintett, mis esindas Eestit 2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis lauluga "Let's Get Loud". Poolfinaalis saadi 18. koht ja lõppvõistlusele ei pääsetud.

Bändi pani kokku produtsent ja helilooja Sven Lõhmus. Lauljad Rebecca Kontus, Mari-Leen Kaselaan, Laura Põldvere ja Jaanika Vilipo avastas Lõhmus raadio Sky Plus korraldatud eurolauljakonkursilt. Hiljem lisandus bändi viies liige, mulatitarist keelpillimängija Daana Ots.

Suntribe läks laiali peatselt pärast edutut võistlust Kiievis. Mari-Leen Kaselaan ja eriti Laura Põldvere on saavutanud märkimisväärset edu sooloartistina.

Eesti ansamblid
Eesti esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Rühm (sõjandus)

Rühm on relvajõudude maismaavägede taktikaline allüksus, milles on sõltuvalt otstarbest tavaliselt 15–50 inimest. Rühma koosseisus on   tavaliselt 3–4 jagu või meeskonda, neile lisaks võib olla ka väiksemaid otsealluvusega gruppe. Rühma struktuur ja koosseis sõltuvad konkreetsest otstarbest ja ülesannetest. 

Rühma juhib rühmaülem, kelleks on tavaliselt nooremohvitser (leitnant, nooremleitnant), harvem vanemallohvitser (vanemveebel). Rühmaülema esimene asetäitja on reeglina vanemallohvitserist rühmavanem.

Rühmade näiteid: 
 tankirühm, 
 jalaväerühm, 
 luurerühm, 
 tankitõrjerühm, 
 pioneerirühm, 
 õhutõrjerühm, 
 miinipildujarühm, 
 sõjaväepolitseirühm, 
 siderühm, 
 meditsiinirühm, 
 remondirühm.

4–5 rühma moodustavad kompanii, patarei, eskadroni või roodu (kompanii traditsiooniline slaavipärane nimetus Vene Föderatsiooni relvajõududes ja mõningates endistes Varssavi Lepingu Organisatsiooni (Varssavi pakti) riikides).

Väeüksused

hu:Szakasz
Kariibi mere piraadid: Maailma lõpus

"Kariibi mere piraadid: Maailma lõpus" (inglise "Pirates of the Caribbean: At World's End") on 2007. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide seiklusfilm.

Linateos on järg 2003. aasta kassahitile "Kariibi mere piraadid: Musta pärli needus" ja 2006. aasta filmile "Kariibi mere piraadid: Surnud mehe aardekirst". Kõigi kolme filmi lavastajaks oli Gore Verbinski ja produtsendiks Jerry Bruckheimer.

Süžee
Will Turner (Orlando Bloom) ja Elizabeth Swann (Keira Knightley) otsivad koos kapten Barbossaga (Geoffrey Rush) meeleheitlikult võimalust päästa Kapten Jack Sparrow (Johnny Depp) Davy Jonesi (Bill Nighy) needuse käest. Meeskond peab reisima Singapuri ning varastama piraadipealiku Sao Fengi (Chow Yun-Fat) käest navigatsioonikaardi, mis neid maailma lõppu juhatab.

Peamised osatäitjad
Johnny Depp – kapten Jack Sparrow
Orlando Bloom – Will Turner
Keira Knightley – Elizabeth Swann
Jack Davenport – James Norrington
Bill Nighy – Davey Jones
Geoffrey Rush – kapten Barbossa
Chow Yun-Fat – kapten Sao Feng
Jack Davenport – James Norrington
Stellan Skarsgård – Bootstrap Bill Turner
Tom Hollander – lord Cutler Beckett
Kevin McNally – Joshamee Gibbs

Arvustused 
 Andres Laasik. Kariibi mere piraadid ei langeta surnupealippu. Eesti Päevaleht, 25. mai 2007

Välislingid
 
"Pirates of the Caribbean: At World's End" MySpaces
"Pirates of the Caribbean: At World's End" 
"Pirates of the Caribbean" wikis

Ameerika Ühendriikide filmid
2007. aasta filmid
Seiklusfilmid
Fantaasiafilmid
Eestimaa rüütelkonna hoone

Eestimaa rüütelkonna hoone on Eestimaa rüütelkonnale kuulunud hoone Tallinnas Toompeal. Hoone on kaitse all arhitektuurimälestisena.  Kultuurimälestis nr 8490.

Hoone ajalugu
Kinnistu Toompeal kuulus Eestimaa rüütelkonnale alates 1652. aastast, kuid sellel asunud hooned põlesid nagu endine rüütelkonna hoonegi (Rahukohtu tänav 3) 1684. aasta Toompea tulekahjus. Algselt asus Rüütelkonna hoone peafassaad Kohtu tänava poole. Pärast kahe eelmise ehitise hävimist tulekahjudes ehitati 1845–1848  Peterburi arhitekti Georg Winterhalteri projekti järgi Eestimaa rüütelkonnale uus kahekorruseline uusrenessanss-stiilis hoone. See oli üks esimesi omataolisi Tallinnas. Winterhalter kujundas lisaks hoone Itaalia palazzo tüüpi fassaadile ka hoone interjööri: saalide peegelvõlvide ja karniisidega kassettlaed, keeruka kujundusega tahveluksed jm detailid.  Kõige uhkemalt kaunistati põhjatiiva saal, mille seintele paigutati Eestimaa rüütelkonna aadliperekondade vapid.

Ehitusaegne historitsistlik sisekujundus on suures osas säilinud tänaseni. Hoone on L-tähe kujuline. Kiriku platsile avanevas majaosas on esindusruumid ja Kohtu tänava poolsel küljel ääristavad sisekoridori töökabinetid. Peahoone esimesel korrusel asub avar vestibüül, kust suundub paraadtrepp teisele korrusele, kus asuvad kaks saali. Hoone keldris on kõrged võlvlaed. Hoone taga aadressil Toom-Rüütli 2 asub hoone majandushoone. Rüütelkonna maja nimetati seal toimunud rüütel- ja maiskonna Eestimaa Maapäeva järgi ka Landstubeks.

Aastatel 1920–1940 asus hoones Eesti Välisministeerium ja aastatel 1948–1992 Eesti Rahvusraamatukogu.

1. aprillil 1993 avati rüütelkonna hoones Eesti Kunstimuuseumi ekspositsioon, kuna muuseumi kasutuses olnud Kadrioru loss oli täieliku amortisatsiooni tõttu 1991. aasta septembris suletud. Kunstimuuseum kolis hoonest välja 2005. aastal vastvalminud Kumu hoonesse.

Aastatel 2009–2016 tegutses rüütelkonna hoones Eesti Kunstiakadeemia vabade kunstide teaduskond. Pärast seda on hoone seisnud tühjana.

2014. aastal tegi valitsus otsuse hoone renoveerida. Remonditöödeks ja sisustuse tarbeks on riigieelarves plaanitud 13,5 miljonit eurot. Renoveerimistööd peaks algama 2020. aasta lõpus ja hoone peaks saama korda 2022. aasta lõpuks või 2023. aasta alguseks.

Pilte

Vaata ka
Liivimaa rüütelkonna hoone
Saaremaa rüütelkonna hoone

Viited

Välislingid

 

Kesklinna linnaosa ehitised
Tallinna kultuurimälestised
Eestimaa rüütelkond
Toompea
Koha

Koha (Sander lucioperca) on ahvenaliste seltsi kuuluv röövkala.

Koha kasvab harilikult 40–50 cm pikkuseks, harvem võib kasvada kuni 1,5 m pikkuseks ja 19 kg raskuseks. Elab 10-20 aasta vanuseks. Tal on pikk süstjas keha, mis on selja pealt rohekashalli värvi, külgede ülaosa kollakate triipudega. Seljauim on jagunenud kaheks osaks.

Koha elusteb aeglase vooluga jõgedes ja järvedes Euroopas, leidub ka riimveelistes merelahtedes. Eestis on rohkemal määral levinud Peipsi järves, Võrtsjärves ja Emajões, vähemal määral ka teistes väiksemates järvedes ja jõgedes, peamiselt Kagu-Eestis.

Kudemisperiood on aprillist juunini.

Vaata ka
Eesti kalade süstemaatiline nimestik

Välislingid
 

Koha TÜ Loodusteadusliku veebipõhises õpikeskkonnas
Kalastaja

Eesti kalad
Ahvenalised
Ogalik

Ogalik (Gasterosteus aculeatus) on ogalikuliste seltsi kuuluv väike kala, millele on iseloomulikud keha katvad luuplaadikesed ja seljauime ees paiknevad ogad. Nad on laialdaselt levinud põhjapoolkera rannikumeredes ning neid võib kohata nii mere- kui ka magevees.

Ogalikud on hästi tuntud isahoole poolest, kus just isased kalad ehitavad pesa ning hoolitsevad marja ja vastsete eest.

Kirjeldus 
Ogalik on väikekala, kes kasvab kuni 10 cm pikkuseks ja 4 g raskuseks, eluiga ei ületa tavaliselt 4 aastat. Tema seljauime sees on kolm pikka oga, keha katavad luuplaadid, soomused puuduvad. Kehavärvuselt on ülaosa rohekaspruun kuni hõbedane, altpoolt hõbedane või valge. Kudemisajal muutub isaste värvus: silmad sinaka läikega, kõhualune punane, selg sinakas roheline.

Ogalik on levinud jõgedes, järvedes ning väiksema soolsusega meredes kogu Euroopas, Alžeerias, Aasia põhjaosas ja Põhja-Ameerika vetes. Eelistab veekogus taimestikuvööndi liivast või mudast põhja.

Erinevalt enamikust kaladest erineb ogaliku kudemisperiood selles poolest, et esineb lõimetishooldus, kusjuures isane ehitab selle jaoks omapärase pesa.

Rahvapäraseid nimetusi 
Luuk, krepka, pistakarka, hakk, raudak, raudkala, sitapiik, täägel, traks jne.

Püük Eestis 
Eestis on ogalikke kalastatud suuresti ainult Kaberneeme rannas ja Kaberneeme lahe saartel ning rohkemini näljaaegadel. Eesti Vabariigi ajal tõusis aga nende järgi nõudmine, kuna kanafarmides arvati neid väga heaks söödaks ja munatoodangu tõstjaks. Hiljem lisandusid ka karusloomakasvatused.

Suuremahulist ogalike püüki alustas Jüri Art ning erilist edu saavutas selles Ferdinand Art. Näiteks 1930ndate lõpus püüdis viimane aastas 20–25 tonni ogalikke (samas oli kogu küla toodang umbes 40 t ja võib-olla ka natuke enam). Püük oli iseäranis tulusam septembrist detsembri lõpuni ja seda ka okupatsiooniajal, kuna neid oli siis kergem turustada ning erinevalt teistest kaladest sai neid püüda ranna lähedalt, mis oli sügisesi mereolusid arvestades eelistatud. Püügiviis hakkas kaduma 1975. aasta järel seoses Ferdinand Arti surmaga.

Vaata ka
Eesti kalade süstemaatiline nimestik

Viited

Välislingid

 

Ogalik TÜ Loodusteadusliku veebipõhises õpikeskkonnas
Eesti vete kalu. Ogalik Kalastaja
"Kuidas geenid ogalikel kolida aitavad?" ERR Teadus, 12. aprill 2012
"Ogalikud eelistavad sugulaste seltskonda" Novaator, 11. juuni 2013

Eesti kalad
Ogalikulised