joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ruth Beverly Wilson

Ruth Beverly Wilson oli spioneerimises süüdistatud nõukogude luuraja.

Ta oli abielus Jacob Epsteiniga. Epstein võitles Hispaania kodusõjas vabatahtlikuna Internatsionaalsete brigaadide ridades, kus ta sai haavata. Ruth kui halastajaõde tutvus Jacobiga, kui see oli kosumas vigastustest. Väidetavalt olid mõlemad nõukogude luure agendid. II maailmasõja ajal elasid nad Méxicos ja lõid väidetavalt kaasa katsetes vabastada Mehhiko vanglast Lev Trotski mõrvar Ramón Mercader.
Venona projekti raames dešifreeritud protokollides on Wilsoni varjunimeks Nona.

Allikad
 John Earl Haynes and Harvey Klehr, Venona: Decoding Soviet Espionage in America, Yale University Press (1999), pgs. 280–281, 282
 Introductory History of VENONA and Guide to the Translations vaadatud 2012-08-26

Nõukogude Liidu luurajad
Hispaania ajalugu
Mehhiko ajalugu
Sophie Blanchard

Sophie Blanchard (hääldus /ˈblãʃɑː/; 25. märts 1778 Yves – 6. juuli 1819 Pariis) oli esimene elukutseline naisaeronaut.

Ta oli prantsuse aeronaudi ja kuumõhupalli lennunduspioneeri Jean-Pierre Blanchard' abikaasa. Sophie jätkas lende õhupallil ka pärast oma mehe surma 1809. aastal, sooritades veel enam kui 60 õhkutõusu. 

Õhupallilendudega üle kogu Euroopa tuntust kogunud Blanchard lahutas ka Napoleon Bonaparte'i meelt, kes ülendas daami "ametlike pidustuste aeronaudiks". Monarhia taastamisel 1814. aastal demonstreeris ta oma kunsti Louis XVIII-le, kes nimetas ta "Restauratsiooni ametlikuks aeronaudiks".

Lendamine õhupalliga oli sel ajal ohtlik ettevõtmine. 1819. aastal sai Sophie Blanchard'st maailma esimene lennuõnnetuses hukkunud naine. Sophie Blanchard'd tuntakse tavaliselt kui Madam Blanchard'd, neiupõlve- ja abielunimede ühendustes on esinenud ka nimekujud Madeleine-Sophie Blanchard, Marie Madeleine-Sophie Blanchard, Marie Sophie Armant ja Madeleine-Sophie Armant Blanchard.

Kirjandus
Canadian Aviation Museum (2004). «The Balloon Era» (PDF). Kanada lennundusmuuseum. Vaadatud 2012-07-30.
Duff, Norwich (1819-07-06). Väljavõte ajakirjast Norwich Duff. Vaadatud 2012-07-30.
Marck, Bernard (2006). «Le Rêve de Vol» (French). Toulouse: Le Pérégrinateur Editeur. P. 216.
Select Reviews of Literature (1812). «Miscellaneous: Madame Blanchard». У Enos Bronson. Philadelphia: John F. Watson. P. 184.
Shayler, David J. (2005). «Women in Space - Following Valentina». Springer. P. 410.
Turgan, Julien (1851). «Les Ballons: Histoire de la Locomotion Aérienne Depuis son Origine jusqu'à nos Jours» (French). Plon Frères. P. 208.
Walker, Mike (2004). «Powder Puff Derby: Petticoat Pilots and Flying Flappers». Wiley. P. 304.

Galerii

Välislingid

 Sophie Blanchard, amazzone del cielo, in Val Trebbia (pdf vormingus fail, 1515 KB)

Prantsusmaa lendurid
Lennuõnnetusel hukkunud
Sündinud 1778
Surnud 1819
Villem Tamm (majandusteadlane)

Villem Tamm (10. veebruar 1942 Villevere – 31. august 2011) oli eesti majandusteadlane.

Ta on õppinud Villevere 7-klassilises koolis ja ta lõpetas aastal 1961 Viljandi 2. Keskkooli. Aastal 1969 lõpetas ta idividuaalplaani järgi Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna majandusküberneetika erialal, kaitses aastal 1986 majandusteaduste kandidaadi väitekirja.

Ta töötas õppejõuna Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas majandusküberneetika ja statistika kateedris, olles aastatel 1971–1987 vanemõpetaja ja aastatel 1987–1991 dotsent ja aastatel 1991–1992 kateedri juhataja. Aastatel 1993–1996 oli ta majandusinformaatika ja -modelleerimise instituudi juhataja ja statistika korraline professor.

Viited

Raamatuid 
 Küberneetika põhimõisteid. Tartu: Tartu Riiklik Ülikool, 1973.
 Mida uurib majandusküberneetika. Tallinn: Eesti Raamat, 1973.
 Statistika baasmõisted ja -meetodid majanduses. Õppevahend. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1996.
 Üldstatistika harjutusi. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1996.
 Statistika rakendusi majanduses: näidislahendused, ülesanded, vastused. Tartu: Tartu Ülikool, 1998(kaasautoriks Kaia Philips).
 Riigi sotsiaalmajandusstatistika. Tartu: Tartu Ülikool, 1999. (kaasautoriteks Kaia Philips ja Kersti Meiesaar).

Eesti majandusteadlased
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1942
Surnud 2011
FTA-vastuvõtja

FTA-vastuvõtja on krüpteerimata satelliittelevisiooni- ja -raadiosaadete vastuvõtmise seade. Tänapäevaste vastuvõtjate dekoodrid vastavad tavaliselt digitaaltelevisiooni MPEG-2/DVB-S-standardile ning viimasel ajal ka MPEG-4/DVB-S2-standardile, samas kui vanemate, analoogsatelliitülekannete toega FTA-vastuvõtjate osakaal kiiresti kahaneb.

FTA-saadete edastamine 
Paljud riigid edastavad sidesatelliitide vahendusel programme krüpteerimata kujul. Kõige levinum on see saksa keelt kõnelevates maades. Mõnes riigis kogutakse saadete edastamiseks vastuvõtuseadmete omanikelt televisioonimaksu.

FTA-vastuvõtjad kasutavad tavaliselt samu tehnoloogiastandardeid (nagu DVB-S/S2, MPEG-2/4) kui tasulised telekanalidki. FTA-vastuvõtjatel aga puuduvad tasuliste telekanalite vastuvõtmiseks vajalikud kiipkaardilugerid ja dekrüptimismoodulid, sest FTA-vastuvõtjad on ette nähtud üksnes dekrüptimata ülekannete vastuvõtmiseks.

Üldomadused

Installimismenüü 
Kasutajaliides võimaldab konfigureerida vastuvõtja vastastikuseks toimimiseks LNB-de, lülitite, paraboolantenni liigutavate mootorite ja muude seadmetega. Kasutaja valib välja LNB tüübi, ostsillaatori sageduse, sobiva  DiSEqC-kommutaatori pordi ja mootori konfiguratsiooni. Korrektse häälestuse korral ilmuvad ekraanile signaali tugevust ja kvaliteeti näitavad indikaatorribad. Seejärel saab vastuvõtjat kasutada satelliidi skaneerimiseks kanalite leidmiseks.

Pimeskaneerimine 
Põhja- ja Lõuna-Ameerika kohal on orbiidil 63 satelliiti, Euroopa kohal 57 ja Aasia kohal veel 64 satelliiti.  Igal satelliidil on erineval hulgal aktiivseid transpondereid. Iga transponder töötab omal sagedusel ja modulatsioonikiirusel.

Paljud FTA-vastuvõtjad on kavandatud leidma aktiivseid transpondereid ja neilt mistahes kanaleid. Kuna FTA-vastuvõtjad teevad seda nii, et vastuvõtja ei pea olema eelprogrammeeritud transponderi informatsiooniga iga satelliidi kohta, siis nimetatakse sellist meetodit pimeskaneerimiseks vastandina satelliitskaneerimisele, mis skaneerib kanaleid vastavalt transponderi ettemääratud väärtustele.

Õiguslikud küsimused 
FTA-vastuvõtjad on küll kavandatud krüpteerimata programmide vastuvõtuks, kuid neid saab kohandada ka muuks otstarbeks.

Lapselukk
Kõik FTA-vastuvõtjad on varustatud vanemate poolt aktiveeritava kanalilukufunktsiooniga.

Eestikeelsed kanalid 
 EbS (Europe by Satellite, European Union TV service) – ülekanded Euroopa Parlamendist

Vaata ka 
 Vabalevi
 Digiboks
 Satelliittelevisioon 
 Satelliitraadio 
 Paraboolantenn
 Satelliiditaldrik
 Tuuner

Viited

Välislingid 
FTA-telekanalid
FTA-raadiojaamad
Kanaliotsija Astra satelliitidele
European Commission: The right to use a satellite dish

Seadmed
Raadio
Televisioon
Argument (matemaatika)

Funktsiooni argument on matemaatikas sõltumatu muutuja, mis võtab väärtuseid funktsiooni määramispiirkonnas.

Näiteks eksponentfunktsiooni

argument on x.

Vaata ka 

 Väärtus

 Elementaarmatemaatika
 Funktsioonid
Mait Metspalu

Mait Metspalu (sündinud 24. augustil 1975) on eesti evolutsioonigeneetik.

2005. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktorikraadi teemal "Through the course of prehistory in India: tracing the mtDNA trail".

Alates 2005. aastast on Mait Metspalu tööl Eesti Biokeskuses, algul teadurina, hiljem asedirektorina, 2014–2017 oli ta Eesti Biokeskuse direktor, alates 1. juunist 2018 on ta Tartu Ülikooli genoomika instituudi direktor.

Isiklikku
Tema isa on Andres Metspalu.

Välislingid 

 
 "Geeniuurija Mait Metspalu: peagi teame enam ka eestlaste juurtest" Eesti Päevaleht, 16. juuni 2010
 "Mait Metspalu. Inimese geneetilisest varieeruvusest" Ööülikool, 2011
 Evaluating the mitochondrial timescale of human evolution
 "Kust me tuleme. Demograafiline ajalugu eestlase geenides" Horisont, 19. jaanuar 2018

Eesti geneetikud
Sündinud 1975
Kirsti Oidekivi

Kirsti Oidekivi (kodanikunimega Kristin Väli, varem ka Kristin Krull; sündinud 21. mail 1959 Tallinnas) on eesti luuletaja ja tõlkija.

Ta on õppinud Tallinna 32. Keskkoolis.

Looming
Tema debüüti iseloomustas kriitik Peeter Künstler nõnda: "Oidekivi luule kestab pikkade perioodidena, selle sujuvuses pole mingeid järske murranguid ega hüppeid. Eks ta sarnane esmapilgul üksjagu proosaminiatuuridele, kuid on õhulisem, üldsegi mitte nii tihke ja seletav. Sellist teksti saab väga lahedalt lugeda."

"Mulle tundub, et Oidekivi luuletused kasutavad vähe võrdlusi ja metafoore. Ta kirjutab, mida meeltega tajub," kirjutas luulekogu "Akvaariumis" kohta Kalju Kruusa. "Ta luuletused on loomulikud. Nad on aga täis sulandumisi, mis võivad jätta mulje, et, kui a on koos b-ga, siis a on nagu b, või et a on b. Oidekivi on mõnus lugeda. Sama ütles esitlusel ka Peeter Sauter".

"Oidekivi esimesed luuletused ilmusid 35 aastat tagasi [1976]. Sestpeale on tema kohalolu eesti kirjanduses olnud pidev ja enesestmõistetav, ilma igasuguse esiletükkiva enesekehtestamiseta," kirjutas Liivi luuleauhinna puhul 2011. aastal Doris Kareva. "Juba mitmed ta kogude  pealkirjadki ("Tigudele", "Akvaariumis"), kõnelevad vaiksest eksistentsist, vaatlemisest, "kuidas Sa kohendad vabalt langevat valgust", mõistmisest ja andestamisest: "ainult kahju selle ilusa valguse pärast"."

Luulekogud
"Tigudele". Tallinn: Huma, 1998, 32 lk
arvustusː Peeter Künstler. "Väheke tigude purpurit ehk imetilluke täpal". Postimees, 15. detsember 1998
"Akvaariumis". Tallinn: Tuum, 2000, 56 lk
arvustusː "Akvaariumisse, akvaariumis, akvaariumist. Vestlevad Kalju Kruusa ja Jan Kaus". Sirp, 2. juuni 2000
"Sinin". Tallinn: Bahama Press, 2001 (e-raamat)
"Pinsel". Tallinn: Koma, 2003, 52 lk
arvustusː Aarne Ruben. "Kaks mõistatust ja Kirsti Oidekivi luule". Postimees, 27. veebruar 2004

Tõlkeid
Kauksi Ülle. "Emaemamaa: valik luuletusi 1987–2003". Võru keelest tõlkinud Kirsti Oidekivi ja Aare Pilv. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2005

Tekste
"*kõik on valgus...", "sügis ja päike", "ämblik ja ma ja", "üks koht eestimaal", "D ja E ja F ja", "*mu isa, kes sa oled", "haned", "kuulasin tuule tulemist". Vikerkaar 4-5/2010
"Akkadi armuloits" Ninniku; akadi keele põhjal Kirsti Oidekivi (transkriptsioon Amar Annus)

Tunnustus
1998 Betti Alveri kirjandusauhind ("Tigudele")
2011 Juhan Liivi luuleauhind ("mu isa, kes sa oled kerge vaim...")

Isiklikku
Tema isa on lastekirjanik Heino Väli ja ema on tõlkija Silvi Väli ning tema õde on luuletaja Katrin Väli.

Ta oli aastatel 1991–2008 abielus luuletaja ja kriitiku Hasso Krulliga, neil on ka ühine tütar Linda-Mari Väli. Tal on ka poeg Tambet ja tütar Riste.

Viited

Välislingid
Peeter Sauter. "Luuletajate kodu – Kristin, Hasso, lapsed ja kassid". EPL, 29. aprill 2000

Eesti luuletajad
Eesti tõlkijad
Sündinud 1959
Vilsandi inimesed
Noarootsi Vabadussõja mälestussammas

Noarootsi Vabadussõja mälestussammas asub Lääne-Nigula vallas Hosby külas. Sammas avati 10. juunil 1935 valitsuse, riigivanema ning kaitsevägede ülemjuhataja esindaja kolonel Aleksander Jaaksoni poolt. Ajalehe Lääne Elu artikli põhjal jälgis teisel nelipühadel toimunud sündmust 1000 inimest ning avamisel peeti eesti- ja rootsikeelsed jumalateenistused (vastavalt Vormsi koguduse õpetaja Hjalmar Pöhli ning Noarootsi koguduse õpetaja Sven Danelli poolt). Avamisel peeti veel kõnesid, lasti Noarootsi kaitseliidu püssidest aupauke, esitati koorilaule ja koraale ning asetati sambale pärgasid.

Mälestussamba avamise idee kerkis esile ühel 1929. aastal toimunud Noarootsi koguduse täiskogu koosolekul ning küsimuse algatas hilisem komitee esimees Osterman. Samba kavandi valmistas arhitekt E. Sakkarias ning samba ehitas kohalik ehitusmeister Math. Pelmas. Ehitamine läks maksma 937 krooni, mis kaeti suuremalt osalt annetuste ja loteriidega ning kulude katteks saadi rahalist toetust ka avamisel (maavalitsuselt ning Paslepa, Sutlepa ja Riguldi vallavalitsuste esindajatelt).

Sambale on kirjutatud eesti keeles "Au Jumalale. Mälestus langenuile. Tänulik Noarootsi" ning rootsi keeles "Gud till ära. Minne för de fallna. Det tacksama Nuckö".

Sammas hävitati Nõukogude võimu ajal 1948 ja taastati 1990. aastal. 2012. aastal sammast remonditi.

Viited

Välislingid
 

Eesti Vabadussõja mälestusmärgid
Lääne-Nigula vald
Nijmegen

Nijmegen () on linn Hollandi idaosas Saksamaa piiri ääres.

Seda peetakse Hollandi vanimaks linnaks, 2005. aastal tähistas Nijmegen oma 2000. aastapäeva.

Linnas elab 280 079 inimest.

Meedia

Vaata ka
N.E.C.

Viited

Hollandi linnad
Vana-Rooma asulad
Aldous Huxley

Aldous Leonard Huxley ['ooldös l'enöd h'aksli] (26. juuli 1894 Godalming, Surrey – 22. november 1963 Los Angeles, California) oli inglise kirjanik. Ta sündis Suurbritannias, ent elas hiljem Ameerika Ühendriikides. Huxleyle on tuntuse toonud eelkõige düstoopilisest tulevikust rääkiv romaan "Hea uus ilm" (originaalpealkiri Brave New World, ilmunud 1932).

Teoseid

Romaanid
 "Crome Yellow" (1921)
 "Antic Hay" (1923)
 "Those Barren Leaves" (1925; eesti keeles "Nood koltunud lehed", tõlkinud Ants Oras; Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1933; tõlkinud Enn Vetemaa, värsid tõlkinud Ants Oras, Tallinn: Kupar, 1996)
 "Point Counter Point" (1928)
 "Brave New World" (1932; eesti keeles "Hea uus ilm", tõlkinud Henno Rajandi; Tallinn: Eesti Raamat, 1989; Tallinn: Tänapäev, 2008)
 "Eyeless in Gaza" (1936)
 "After Many a Summer" (1939)
 "Time Must Have a Stop" (1944)
 "Ape and Essence" (1948)
 "The Genius and the Goddess" (1955; eesti keeles "Geenius ja jumalanna", tõlkinud Pille Runtal; Tallinn: Varrak, 1995)
 "Island" (1962)

Jutustuste kogud
 "Limbo" (1920)
 "Farcical History of Richard Greenow" (eesti keeles "Richard Greenow jantlik lugu", tõlkinud Ants Oras; Tartu: Loodus, 1928)
 "Happily Ever After"
 "Eupompus Gave Splendour to Art by Numbers"
 "Happy Families" (näidend)
 "Cynthia"
 "The Bookshop"
 "The Death of Lully"

 "Mortal Coils" (1922)
 "The Gioconda Smile"
 "Permutations Among the Nightingales" (näidend)
 "The Tillotson Banquet"
 "Green Tunnels"
 "Nuns at Luncheon"

 "Little Mexican" (USA väljaande pealkiri "Young Archimedes", 1924)
 "Uncle Spencer"
 "Little Mexican"
 "Hubert and Minnie"
 "Fard"
 "The Portrait"
 "Young Archimedes"

 "Two or Three Graces" (1926)
 "Two or Three Graces"
 "Half Holiday"
 "The Monocle"
 "Fairy Godmother"

 "Brief Candles" (1930)
 "Chawdron"
 "The Rest Cure"
 "The Claxtons"
 "After the Fireworks" (eesti keeles "Pärast tulevärki", tõlkinud Mati Soomre; Loomingu Raamatukogu 18–19, 1988)

 "Jacob's Hands: A Fable" (avastati 1997, kirjutatud koos Christopher Isherwoodiga)

 "Collected Short Stories" (1944)

Kirjandus ja välislingid 

 Aldous Huxley, "Monookel", tõlkinud Ants Oras – Looming 1932, nr 7, lk 838–843 ja nr 8, lk 921–932; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis
 Ants Oras, Aldous Huxley looming – Looming 1932, nr 6, lk 720–722 ja nr 7, lk 827–837
 Ants Oras, Aldous Huxley viimase aja toodangust, Looming 1936, nr 7, 820–830; mõlemad Loomingu artiklid koos on ilmunud pealkirja all "Aldous Huxley" Ants Orase raamatus "Barbaaria", Ilmamaa, Tartu 2009, lk 188–218; ISBN 9789985773444
 Ants Oras, Aldous Huxley teekäänakul, Akadeemia 1938, nr 2
 Vaapo Vaher, "Tagasijõudnud Huxley", Eesti Päevaleht 13. mai 1996, 10; ilmunud ka V. Vaheri raamatus "Surmakuul & seemnepurse", Tallinn, 2002, lk 473–474

Inglise kirjanikud
Suurbritannia ulmekirjanikud
Sündinud 1894
Surnud 1963
Suur Inimese Loodud Jõgi

Suur Inimese Loodud Jõgi (Great Man-Made River, GMR, ) on torudevõrgustik, mis varustab Nuubia põhjaveekihist veega Sahara kõrbes asuvat Liibüat. Suur Inimese Loodud Jõgi on maailma suurim niisutusprojekt.

Ajakava 

 3.10.1983: Rahvaüldkongressi erakorralisel istungil otsustatakse rahastada ja ellu viia Suur Inimese Loodud Jõe projekt.
 28.08.1984: Muammar Gaddafi asetab nurgakivi Sarir´is, mis märgib Suure Inimese Loodud Jõe ehitusprojekti algust.
 28.08.1986: Muammar Gaddafi pühitseb Brega tootmistehase, mis hakkab tootma maailma suurimaid eelpingestatud terastraadist betoonitorusid. Samal kuupäeval pühitsetakse ka Sarir´i tehas.
 26.08.1989: Muammar Gaddafi asetab nurgakivi, märkimaks Suure Inimese Loodud Jõe projekti 2. faasi.
 23.07.2011: NATO pommitab Suure Inimese Loodud Jõe osasid ning torude tootmistehaseid.

Esimese vee saabumine 

 11.09.1989: Vesi jõuab Ajdabiya veehoidlasse.
 28.09.1989: Vesi jõuab Grand Omar Muktar veehoidlasse.
 4.09.1991: Vesi jõuab Ghardabiya veehoidlasse.
 28.08.1996: Vesi jõuab Tripoli´sse.
 28.09.2007: Vesi jõuab Gharyan´i.

Viited

Välislingid
 GMR projekti ametlik koduleht
 Great Man Made River rahvusvaheline vee auhind
Europe by Satellite

Europe by Satellite (televisioonikanalid EbS ja EbS+) on Euroopa Liidu televisioonikanalid, mida haldab Euroopa Komisjon. Saateid edastatakse paljudes Euroopa Liidu keeltes. 

Peamiseks sisuks on

ülekanded Euroopa komisjonist, Euroopa Parlamendist, Euroopa Liidu Nõukogust, Euroopa keskpangast ja teistest EL institutsioonidest;
pressikonverentsid jms.

Välislingid

Ametlik veebileht

Telekanalid
Euroopa Liit
Eesti Straussi Ühing

Eesti Straussi Ühing (ka Eesti Johann Straussi Ühing) on 1990. aastal Elvas asutatud mittetulundusühing, mille eesmärk on tutvustada ja propageerida Strausside suguvõsa ja nende kaasaegsete muusikat.

Ühingu looja ning pikaaegne esimees oli Elva kultuuritegelane Kalev Päid. 1990. ja 1991. aastal avaldas ta ühingu nimel kaks brošüüri, mis tutvustasid Johann Straussi elu ja loomingut. Kohalikest kultuuritegelastest osales ühingus ka Elva Vabatahtliku Tuletõrje Ühingu pikaajaline esimees Julius Illus.

Eesti Straussi Ühing on tegutsenud Elvas Leopold Hanseni majamuuseumis aadressil Vaikne tänav 10. Ühingu algatusel toimuvad Elvas mitmesugused muusika- ja kultuuriüritused, nende seas kammerkontserdid, uusaastakontserdid ja Straussi-festival "Kuningriik", mida on nimetatud "Elva stiilseimaks suvepeoks, kus ka pealtvaatajad on riietunud 19. sajandi teise poole moe järgi".

Viited

Välislingid
 Anti Einpaul "Strauss keerutab Elva metsades valssi" Postimees, 13.08.1999 (intervjuu Kalev Päidiga)
 Ene Nobel "Elvast saab Johann Straussi kuningriik" EPL, 11. august 1999

Eesti muusika
Eesti mittetulundusühingud
Elva
Kohtla-Järve poolkoksimäed

Kohtla-Järve poolkoksimäed on põlevkivi poolkoksi kuhjamisel tekkinud mäed Kohtla-Järve Järve linnaosa lääneosas. Lõunapoolse mäe kõrgus on 167,7 meetrit, see on ühtlasi Eesti kõrgeim tehismägi, ning põhjapoolse mäe kõrgus on 143 meetrit. Varem oli mäestik viie tipuga, mille kõrgus ulatus kuni 186 meetrini.

Põleng 2012. aastal
2012. aasta juulis jõudsid ajakirjandusse teated, et Kohtla-Järve tehismäe sisemus on juba pikemat aega põlenud. Keskkonnaministeeriumi hinnangul ei tulene sellest tähelepanuväärset keskkonnaohtu, samas on neis väidetes kaheldud. Augusti alguse seisuga ei ole keskkonnaministeerium jõudnud põlengu likvideerimise asjus kokkuleppele mäge sulgevate ehitusfirmadega Merko ja Rand & Tuulberg, kes mõlemad leiavad, et tegu on vääramatu jõuga ning seega pole põlengu kustutamine nende kohustus.

Põlengu asjaolude hindamist ja likvideerimist raskendab asjaolu, et taolisi poolkoksimägesid on maailmas vähe. Eestis on varem põlenud aheraine-, mitte poolkoksimäed, Saksamaal on aga põlenud kivisüsi, mitte põlevkivi.

Riigi tellimusel tehismäge uurinud geoloogi Erik Puura väitel ei põle mäes siiski üldse poolkoks. "Põlema ei läinud mäe peamised jäätmed, vaid kas kunagi nõlva sisse paigutatud jääkpõlevkivi või mingisugused muud põlevad tööstusjäätmed, mida sinna kunagi pandi," kommenteeris Puura põlengut Postimehele.

Viited

Välislingid
  "Tuhamägede sulgemine saab esimese rahasüsti" ERR, 08.11.2007
 Nils Niitra "Kohtla-Järvel süttis Baltikumi suurim poolkoksimägi" Postimees, 28.07.2012
 Karin Kangro "Ministeerium: poolkoksimäe põleng ei ohusta inimeste tervist" Postimees, 28.07.2012
 "Strandberg: põlevkivirämpsu põlengu varjamine meenutab Tšernobõli ja Fukushimat" Postimees, 28.07.2012
 "Kohtla-Järvel põleb juba mitu kuud Baltimaade suurim tuhamägi" ERR, 28.07.2012
 Ago Gaškov "Tuhamäe põleng võib ELi nõutavad sulgemistööd edasi lükata" ERR, 30.07.2012
 Nils Niitra "Tehismäe põleng teeb looduskaitsjad murelikuks" Postimees, 31.07.2012
 Rain Kooli "Erik Puura: põlevate tuhamägede jahtumine kestab aastasadu" ERR, 03.08.2012 (intervjuu Erik Puuraga)

Eesti tehismäed
Kohtla-Järve
Terje Pennie

Terje Pennie-Kolberg (sündinud 9. jaanuaril 1960 Kehras) on Eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 1978 Kehra Keskkooli ja aastal 1984 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 11. lennu.

Ta töötas aastatel 1978–1980 Ugala teatris, 1984–1990 Rakvere Teatris, 1990–2000 Eesti Draamateatris. Alates 2016. aastast töötab Ugala teatris.

Ta on olnud lühikest aega NUKU teatri ja Vanalinnastuudio trupi liige. Suurema hulga rolle on mänginud vabakutselise näitlejana paljudel lavadel. Suuremad rollid on olnud Rakvere Teatris ja Vanemuises. Ta on osalenud ka muusikalides (sh RO Estonia laval) ja telesarjades.

Rollid

Teatrites 
 1978 Mati Unt "See maailm või teine" (Inga)
 1983 Jaan Kruusvall "Pilvede värvid" (tädi Elfriede)
 1984 Tammsaare/Mikk Mikiver "Armastus ja surm" (Ramilda)
 1984 Ülo Tuulik/Raivo Trass "Oh meid, merre terida" (osaline)
 1984 Imbi Herm "Võlulaul ehk Muinasjutt kuningast, kes on alati väga väsinud" (Memm)
 1985 Ferenc Molnár "Liilia" (Julika)
 1986 Leonhard Bernstein "West Side'i lugu" (Kambakallike)
 1986 August Kitzberg "Libahunt" (Mari)
 1987 Anton Tšehhov "Kirsiaed" (Anja)
 1989 Mark Howard Medoff "Red Ryder" (Angel)
 1990 Hugo Raudsepp "Mikumärdi" (Emsi)
 1990 Ain Kalmus/Evald Hermaküla "Juudas" (Ovra)
 1991 Bogusław Schaeffer "Proovid" (Näitlejanna C/Proua O)
 1993 Yukio Mishima "Hanjo" (Hanko)
 1993 Juhani Aho/Evald Hermaküla "Raudtee" (Liisa)
 1994 Bertolt Brecht/Hella Wuolijoki "Härra Punttila ja tema sulane Matti" (Lüpsi-Liisa)
 1996 Anton Tšehhov "Onu Vanja" (Sonja)
 1996 Sven Holm "Schumanni öö" (preili Reumont)
2020 Karl Laumaa "Igal linnul oma laul" (ronk)

Televisioonis

Isiklikku 
Ta on aastast 1991 abielus filmilavastaja Jaan Kolbergiga. Tema täditütar on näitleja Laine Mägi.

Viited 

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1960
Maret Oja

Maret Oja (aastani 1991 Maret Peep; sündinud 25. augustil 1963 Tartus) on eesti näitleja.

Ta on lõpetanud 1981. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1986. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Aastatel 1986–1991 töötas ta näitlejana teatris Vanemuine. Hiljem on ta töötanud stjuardessina ning diktori ja toimetajana Eesti Raadios.

Rollid 
 1986 Grigori Gorin "Swifti viimane surm" (Näitleja)
 1987 Georges Feydeau "Kirp kõrvas" (Raymonde)
 1987 Jaan Kruusvall "Vaikuse vallamaja" (Lisette Treiberg)
 1988 Walt Disney "Miki-Hiir tondilossis" (Miki-Hiir)
 1991 Molière "Amphitryon" (Kleantis)
 1992 Goethe "Faust" (Lieschen)

Isiklikku 
Tema isa Harald Peep oli kirjandusteadlane, ema Laine Peep raamatukogutöötaja. Ta on olnud abielus Peeter Ojaga.

Viited

Välislingid 
 "Maret Oja käib omapead kui kass" Eesti Päevaleht, 14. september 1996

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1963
Vilno leping (1559)

Vilno leping ehk Vilniuse leping sõlmiti 1559. aasta 31. augustil, Liivi sõja ajal, Liivi ordu ja Rzeczpospolita vahel Vilnius (selleaegne poolapärane nimetus Vilna, Wilna, Wilno). 

Liivi ordu maameister Gotthard Kettler andis lepinguga Saksa ordu Liivi ordu maad Poola kuninga ja Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigi suurvürsti Zygmunt II Augusti kaitse alla, maad ähvardava Moskva tsaaririigi eest. 

Liivi ordu poolne kaitse ja protektsiooni saavutamise eesmärgiks oli neutraliseerida 16. sajandi Euroopa suurriigi Rzeczpospolita poolse kaitsega Moskva tsaaririigi tsaari Ivan Julma vallutusi Vana-Liivimaal.

Sõlmitud leping ei kaitsenud Vana-Liivimaad Moskva tsaaririigi rünnakute eest, 1560. aasta algusest algasid taas Vene vägede rüüsteretked, millele orduväed ei suutnud piiri panna. Protektsioonilepinguga anti Rzeczpospolita vägede ja Mikołaj Radziwiłł Rudy kaitse alla mitu lossi Liivimaa lõuna- ja idapiiri lähistel, kuid poolakad ei kiirustanud abivägede saatmisega ning vältisid täielikult konflikti venelastega (sel ajal kehtis veel Vene-Leedu rahu, mida Zygmunt II August murda ei tahtnud). 

1660. aasta aprillis Eestimaale saabunud Moskva tsaari vasallkuningas hertsog Magnus tegi asja veelgi keerulisemaks, kuna asus taotlema endale ka Eestimaa hertsogkonda, Maasilinna foogtkonda, Lihula linnust ning Uus-Pärnut, mis kõik kuulusid ordule. Nii puhkes Kettleri ja Magnuse konflikt, mis saatuslikult nõrgendas Liivimaa kaitsetahet ning tegi Vene vägedele maa hõivamise märksa hõlpsamaks. Nii langes Vene vägede kätte tugev Alūksne (Marienburgi) kindlus ning seejärel ka mitmeid teisi linnuseid, seda peamiselt ordu suutmatuse tõttu saata abivägesid, moona ja palgaraha. 

2. augustil toimus Härgmäe lahing, kus ordu tippjuhtkond eesotsas Philip Schall von Belliga ründas vaid 500 mehega umbes 14 000-mehelist Vene väge. Pea kõik sakslased kas tapeti või langesid vangi.

1561. aastal kujunenud olukorras sõlmis Gotthard Kettler 1561. aastal Vilnos, uue Vilno lepingu (1561), millega andis tema võimu all olevad territooriumid Poola kuninga ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürsti Zygmunt II Augusti valdusse, saades enda valitseda ilmaliku Kuramaa hertsogiriigi ning tunnistas end Zygmunt II Augusti vasalliks.

Vaata ka
Vene-Liivi sõda
Liivi sõda
Liivimaa hertsogkond
Kuramaa hertsogiriik

Viited

Vene-Liivi sõda
Rzeczpospolita
Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik
Moskva tsaaririik
Gore Vidal

Eugene Luther Gore Vidal (3. oktoober 1925 – 31. juuli 2012) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik ja poliitikakommentaator. Avaldas ka esseid, filmistsenaariume ja näitemänge.

Ta kasutas pseudonüüme Edgar Box, Cameron Kay ja Katherine Everard.

Eestikeelsed väljaanded 
 "Kuningat otsimas : legend XII sajandist" – A Search for the King, 1950; eesti keeles: Eesti Raamat, 1994. Tõlkinud Helje Heinoja
 "Washington, Columbia ringkond" – Washington, D.C., 1967; eesti keeles: Eesti Raamat, 1972. Tõlkinud Vilma Jürisalu

Viited

Välislingid 

 Heikki Aasaru. Suri USA kirjanik Gore Vidal. ERR Uudised, 01. august 2012 

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Ameerika Ühendriikide saatejuhid‎
Ameerika Ühendriikide stsenaristid
Ameerika Ühendriikide näitekirjanikud
Sündinud 1925
Surnud 2012
Anhalt-Aschersleben

Anhalt-Ascherslebeni vürstkond oli territoorium Saksamaal, mis eksisteeris aastatel 1252–1315. See loodi, kui Anhalti vürstkond jagati aastal 1252 Heinrich I poegade vahel Anhalt-Ascherslebeni, Anhalt-Bernburgi ja Anhalt-Zerbsti vürstkondadeks.

Heinrich II Paks, Heinrich I vanim poeg, oli oma isa kaasvalitseja aastast 1244. Seoses jagunemisega valis ta Anhalti põlisvaldused Harzi mägedest põhja pool ümber Askania residentsi Ascherslebeni (Ascharia), millele ta aastal 1266 linnaõigused andis.

Kui Heinrichi pojapoeg Otto II aastal 1315 ilma meessoost pärijateta suri, läks vürstkond – sealhulgas pealinn Aschersleben – läänina tema nõole ja võlausaldajale Halberstadti piiskopile Albrechtile. Kuigi Anhalt-Bernburgi vürst Bernhard II aasta hiljem Halberstadti feodaalset ülimuslikkust tunnistas, oli Aschersleben mitme konflikti põhjus tema järglaste ja Halberstadti piiskoppide vahel. Sellest hoolimata jäi see osaks piiskopkonnast, mis aastal 1648 ilmalikustati Halberstadti vürstkonnaks, ja selle suveräänne omand, sealhulgas õigused Anhalt-Ascherslebenile, anti Brandenburg-Preisimaale.

Anhalt-Ascherslebeni vürstid, 1252–1315 
 1252–1266 Heinrich II
 1266–1304 Otto I
 1266–1283 Heinrich III, vend ja kaasvalitseja
 1304–1315 Otto II

Saksimaa ajalugu
Saksa-Rooma riigi valdused
Aerodünaamika

Aerodünaamika (kreeka keeles ἀήρ (aer) 'õhk' + δυναμική (dynamis) 'jõud') on vooluste mehaanika haru, mis uurib kokkusurutava fluidumi, antud juhul õhu liikumist üle/ümber selles voolus olevate jäikade kehade ja õhus liikuvatele kehadele mõjuvaid jõudusid. Aerodünaamika terminit kasutatakse tihti sünonüümina gaasidünaamikale, kuid vahe on selles, et “gaasidünaamika” on kõikide gaaside, mitte ainult õhu liikumise uurimine. Aerodünaamika teaduslik uurimine tänapäeva mõistes algas 18. sajandil, kuigi põhiideede uurimine algas palju varem. Enamus varasematest saavutustest aerodünaamikas olid suunatud sellele, et saavutada õhust raskemate seadmete lendamine, mida demonstreerisid esmakordselt vennad Wilbur ja Orville Wright 1903. aastal. Hiljutised uurimused aerdünaamikas keskenduvad kokkusurtavale voolule, turbulentsile ja hõõrdele piirkihiteoorias.

Ajalugu 
Tänapäeva aerodünaamika pärineb 17. sajandist, kuid aerodünaamilisi jõude on inimesed purjelaevade ja tuuleveskite juures rakendanud juba tuhandeid aastaid; pilte ja lugusid lendamisest leiab läbi terve salvestatud ajaloo, näiteks Antiik-Kreeka müüt Ikarosest ja Daedalusest. Aristotelese ja Archimedese töödes kohtab põhimõisteid nagu kontiinum, takistus ja rõhugradient.

1726. aastal lõi Isaac Newton õhutakistuse teooria, mis tegi temast ühe esimese aerodünaamika uurimuste alusepanija. Hollandi-Šveitsi matemaatik Daniel Bernoulli kirjeldas oma hüdrodünaamikas fundamentaalset suhet rõhu, tiheduse ja kokkusurutamatu voolu kiiruse vahel, mida tänapäeval teatakse kui Bernoulli printsiipi, mis pakub ühe metoodi aerodünaamilise tõstejõu arvutamiseks. 

1889. aastal ennustas prantsuse lennundusinsener Charles Renard esimese inimesena mõistetavalt lendamiseks vajava võimsuse suurust. Otto Lilienthal oli esimene, kes sooritas edukalt juhitavaid lauglende ja pakkus välja õhukese, kumera kujuga tiivaprofiili, mis annab väikese takistuse juures suure tõstejõu. Toetudes nendele uuendustele ja nende endi valmistatud tuuletunnelis tehtud uuringute tulemustele, sooritasid vennad Wrightid 17. detsembril 1903 maailma esimese mootorlennu.

Põhimõisted 
Jäiga objekti ümber õhu liikumise mõistmine võimaldab objektile mõjuvate jõudude ja jõumomentide arvutamise. Mitmete aerodünaamiliste küsimuste korral on kasutatavateks jõududeks lennu põhijõud: tõstejõud, takistusjõud, telgsurvejõud (?) ja mass. Nendest jõududest tõste- ja takistusjõud on aeruodünaamilised jõud, st jõud, mis tekivad õhu voolamisel ümber tahke keha. Nende jõudude suuruste arvutamisel juhindutakse enamasti eeldusest, et vooluala toimib nagu kontiinum. Kontiinum vooluvälju iseloomustavad omadused nagu voolukiirus, rõhk, tihedus, viskoossus ja temperatuur, mis võivad olla koha ja aja funktsioonid. Neid omadusi saab mõõta kaudselt või otseselt aerodünaamilistes eksperimentites või arvutada alustades massi säilitamise võrranditest, inertsimomendist ja õhuvoolude energiast. 

 Aerostaatika
 Gaasidünaamika
 Hüdrostaatika ja Hüdrodünaamika
 Nikolai Žukovski
 Reynoldsi arv
 Froude'i arv

 
Lennundus
Purjetamine
Anhalt-Bernburg

Anhalt-Bernburg oli Saksa-Rooma riigi vürstkond ja Saksa Liidu hertsogkond, mida valitses Askania dünastia residentsiga Bernburgis tänapäeva Saksi-Anhaltis. See tekkis Anhalti jagunemisel aastast 1252 kuni aastani 1468 ning taas aastast 1603 kuni taasühinemiseni aastal 1863.

See loodi aastal 1252, kui Anhalti vürstkond jagati Heinrich I poegade vahel Anhalt-Ascherslebeniks, Anhalt-Bernburgiks ja Anhalt-Zerbstiks. Bernburg määrati Heinrichi teisele pojale Bernhard I-le. Kui Anhalt-Ascherslebeni liin aastal 1315 hääbus, nõudis vürst Bernhard II selle territooriumi endale, kuid ei saanud siiski oma nõo Albrechti, Halberstadti piiskopi vastu. Pärast valitseva perekonna hääbumist seoses vürst Bernhard VI surmaga aastal 1468 päris Anhalt-Bernburgi Anhalt-Dessau vürst Georg I. Koos Anhalt-Dessauga päris aastal 1561 selle Anhalt-Zerbsti vürst Joachim Ernst, kes ühendas aastal 1570 kõik Anhalti maad oma võimu alla.

Taasühinenud Anhalt jaotati taas aastal 1603 vürst Joachim Ernsti poegade vahel Anhalt-Dessau, Anhalt-Kötheni, Anhalt-Plötzkau, Anhalt-Bernburgi ja Anhalt-Zerbsti liinideks. Tema teine poeg vürst Christian I tegi oma residentsiks Bernburgi. Christiani noorem poeg Friedrich rajas aastal 1635 eraldi Anhalt-Harzgerode vürstkonna, mis eksisteeris aastani 1709. Anhalt-Bernburgi vürst Viktor Amadeus päris aastal 1665 Anhalt-Plötzkau. Seoses tema surmaga aastal 1718 tema maad jagati ja tema teisele pojale Lebrechtile loodi Anhalt-Zeitz-Hoymi vürstkond, mis taasühendati Anhalt-Bernburgiga aastal 1812.

Aastal 1803 tõsteti Anhalt-Bernburgi vürst Alexius Friedrich Christian keiser Franz II poolt hertsogiseisusse. Tema poeg, hertsog Alexander Carl suri aastal 1863 siiski pärijateta, misjärel päris Anhalt-Bernburgi Anhalt-Dessau hertsog Leopold IV, taasühendades kõik Anhalti maad oma võimu alla.

Anhalt-Bernburgi vürstid, 1252–1468 

 1252–1287 Bernhard I
 1287–1291 Johann I, poeg, kaasvalitseja koos oma vennaga
 1287–1323 Bernhard II
 1323–1348 Bernhard III, Bernhard II poeg
 1348–1354 Bernhard IV, poeg
 1354–1374 Heinrich IV, vend
 1374–1404 Otto III, vend
 1404–1420 Bernhard V, Heinrich IV poeg, kaasvalitseja koos oma nõoga
 1404–1415 Otto IV, Otto III poeg
 1420–1468 Bernhard VI, Otto IV vend, ilma meessoost pärijateta

 Anhalt-Dessaule

Anhalt-Bernburgi vürstid 1603–1807 

 1603–1630 Christian I, Anhalti vürsti Joachim Ernsti teine poeg
 1630–1656 Christian II, poeg
 1656–1718 Viktor Amadeus, poeg
 1718–1721 Karl Friedrich, poeg
 1721–1765 Viktor Friedrich, poeg
 1765–1796 Friedrich Albrecht, poeg
 1796–1803 Alexius Friedrich Christian, poeg

 Tõusis hertsogkonnaks

Anhalt-Bernburgi hertsogid 1803–1863 

 1803–1834 Alexius Friedrich Christian
 1834–1863 Alexander Carl, poeg, suri ilma järglasteta

 Taasühinenud Anhaltile

Saksimaa ajalugu
Saksa-Rooma riigi valdused
Virve Aruoja

Virve Aruoja (kuni 1936 Virve Arbeiter; aastast 1978 Virve Hellström; 19. veebruar 1922 Saduküla – 15. september 2013 Hiiu maakond) oli eesti filmirežissöör.

Ta lõpetas 1941 Tartu Õpetajate Seminari, õppis aastatel 1942–1946 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas/ Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, aastatel 1945–1947 Draamastuudio eriklassis, lõpetas Moskvas 1953 GITIS-e eesti stuudio näitlejana, sai 1984 Uppsala Ülikoolis filoloogiamagistriks.

Oli 1942–1945 Vanemuise ooperikoori liige, näitleja, 1945–1947 Tallinna Draamateatri näitleja, 1947–1949 Vanemuise näitleja, 1953–1956 Tallinna Draamateatri näitleja.

Oli aastatel 1956–1978 Eesti Televisiooni režissööri abi, assistent ja režissöör, ühtlasi 1972–1976 filmirežissöör Tallinnfilmis.

Elas 1978–1994 Rootsis, alates 1994. aastast elas ta põhiliselt Hiiumaal.

Filmograafia
"Näitleja Joller" (1960)
"Romantikud" (1962)
"Ühe suve akvarellid" (1966)
"Tädi Rose" (1968)
"Kolme katku vahel" (1970)
"Lõppematu päev" (1971)
"Värvilised unenäod" (1974)
"Minu naine on vanaema" (1976)

Tunnustus
2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
"Suri eesti filmilavastaja Virve Aruoja". Maaleht, 16. september 2013

Eesti filmilavastajad
Eesti näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1922
Surnud 2013
Wilhelm Kaiser

Wilhelm Gustav Kaiser (16. jaanuar 1912 Pudewitz, Poseni provints, Preisimaa kuningriik, Saksa keisririik; praegu Pobiedziska, Suur-Poola vojevoodkond, Poola – 24. juuli 1986 Gladbeck, Nordrhein-Westfaleni liidumaa) oli Saksamaa poksija.

Kaiser oli kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) Saksamaa meister 1937. aastal.

Kaiser võitis kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta oli esimene Saksamaa poksija, kes on võitnud olümpial kuldmedali ja on tulnud olümpiavõitjaks.

Kaiser sai kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937) 4. koha, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Edmund Sobkowiakile (Poola) ning loobudes 3. koha kohtumisest Gavino Mattaga (Itaalia). 

Kaiser võitles Teise maailmasõja ajal idarindel. Ta sattus Nõukogude sõjavangi, vabanes sealt 1949. aastal ning asus ümber Lääne-Saksamaale.

Viited

Välislingid
 

Saksamaa poksijad
Sündinud 1912
Surnud 1986
Anhalt-Zerbst

Anhalt-Zerbst oli vürstkond Saksamaal. See loodi esmakordselt aastal 1252 pärast Anhalti vürstkonna jagunemist. Riigi pealinn asus Zerbstis. Anhalt-Zerbst lakkas olemast aastal 1396, kui see jagati Anhalt-Dessau ja Anhalt-Kötheni vahel. 

Vürstkond taasloodi aastal 1544, kui Anhalt-Dessau jagunes. Teine vürstkond kaotas hulga territooriumi aastal 1603, kui see jaotati veel kord, ja mõned selle territooriumid anti Anhalt-Dessaule, Anhalt-Bernburgile, Anhalt-Plötzkaule ja Anhalt-Köthenile. Anhalt-Zerbst kaotas enamuse oma territooriumist aastal 1667 seoses Anhalt-Mühlingeni ja Anhalt-Dornburgi loomisega. Aastal 1796 jõudis Anhalt-Zerbsti vürstkond lõpule, tema territooriumi annekteeris Anhalt-Dessau.

Anhalt-Zerbsti vürstid, 1252–1396
Siegfried I 1252–1298 
Albrecht I 1298–1316 
Albrecht II 1316–1362 
Albrecht III 1359 (kaasvalitseja)
Waldemar I 1316–1368 (kaasvalitseja)
Johann II 1362–1382 
Waldemar II 1368–1371 (kaasvalitseja)
Waldemar III 1382–1391 (kaasvalitseja)
Sigismund I 1382–1396 (kaasvalitseja)
Albrecht IV 1382–1396 (kaasvalitseja)

Jaotati aastal 1396 Anhalt-Dessau ja Anhalt-Kötheni vahel.

Anhalt-Zerbsti vürstid, 1544–1796 
Johann V 1544–1551
Karl I 1551–1561
Bernhard VII 1551–1570 (kaasvalitseja)
Joachim Ernst 1551–1586 (kaasvalitseja, hiljem ainuvalitseja; ühendas kõik Anhalti maad); hiljem jagasid tema pojad Anhalti taas.
Rudolf 1603–1621
August regent 1621–1642
Johann VI 1621–1667
Karl Wilhelm 1667–1718
Johann August 1718–1742
Johann Ludwig II 1742–1746
Christian August 1742–1747 (kaasvalitseja)
Friedrich August 1747–1793

Anhalt-Dessaule 1796.

Saksamaa ajaloolised riigid
Saksa-Rooma riigi valdused
Veikko Täär

Veikko Täär (sündinud 7. septembril 1971) on eesti näitleja ja ettevõtja.

Veikko Täär lõpetas 1989 Tartu 10. Keskkooli. Aastatel 1989–1991 õppis Täär Tartu Ülikoolis füüsikat, 1994–1998 aga Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli 18. lennus näitlejaks (cum laude).

Pärast lavakooli on ta mänginud Eesti Draamateatri, Vanemuise, Ugala ja muude teatrite lavastuses ning osalenud teatriprojektides. Täär on eraldi õppinud Alexanderi tehnikat ja lavalist võitlust.

Veikko Täärile kuulub Otepääl asuv kohvik l.u.m.i.. Eduka harrastussportlasena (suusamaratonid, triatlonid jm) on ta juhtinud rahvasporti propageerivaid telesaateid.

Täär juhtis 2005. aasta kevad-suvehooajal TV3 saatesarja "Vabad ja vallatud".

2016. aastast kuni 2018. aasta sügiseni mängis ta seriaalis "Siberi võmm" üht peategelast Viktor Korolit.

Tunnustus 

 1991 Voldemar Panso nimeline auhind

Viited 

Eesti näitlejad
Sündinud 1971
Vidzeme Kõrgkool

Vidzeme Kõrgkool (läti Vidzemes Augstskola, inglise Vidzeme University of Applied Sciences) on Lätis Valmieras asuv avalik-õiguslik ülikool, mis on asutatud 1996. aastal.

2018. aastal oli ülikoolis 742 üliõpilast.

Vidzeme Kõrgkoolil on neli teaduskonda:
 ärijuhtimise ja majandusteaduskond
 inseneriteaduste teaduskond
 sotsiaalteaduste teaduskond
 turismi ja hotellimajanduse juhtimise teaduskond

Vidzeme Kõrgkooli rektorid on olnud:
 1996–1997 Artis Pabriks
 1997–1999 Jānis Ikstens
 1999–2001 Gunārs Bajārs
 2001–2005 Pēteris Cimdiņš
 2005–2013 Vija Daukšte
 2013– Gatis Krūmiņš

Välislingid
Vidzeme Kõrgkooli kodulehekülg

Läti ülikoolid
Vidzeme
Valmiera
Hatu mõis

Hatu mõis (saksa keeles Hattoküll) oli rüütlimõis Harju-Risti kihelkonnas Harjumaal. Ajaloolise jaotuse järgi kuulus mõis Harjumaale Risti kihelkonda, nüüdisajal asub endine mõisasüda Harju maakonnas Lääne-Harju valla territooriumil.

Ajalugu 
Hatu mõis eraldati 1609. aastal Padise kloostrist ning selle esimene omanik oli rootslane Lars Svensson.

Põhjasõja järel kuulus mõis pikalt Mohrenschildtide suguvõsale.

1792. aastal läks mõis Padise Rammide valdusse, kes jäid Hatu mõisa omanikeks 1919. aasta võõrandamiseni. Christian von Rammile jäi 1919. aasta maaseaduse järel Hatu külas 24,41 ha suurune Kahejõe talu.

Hatu küla (Hatto külla) paiknes 18. sajandil krahv Ludwig August Mellini koostatud kaardi järgi Kaldamäe oja (Kaldama) läänekaldal ja Hatu mõis (Hattokül) Kaldamäe oja idakaldal.

Mõisahooned 

Mõisa peahoone ehitamist alustati 1853. aastal Clas Gustav Reinhold von Rammi ajal ja see valmis 1864. aastal, hoone kujunduses domineerib uusgooti stiil. Tänapäevani on mõisa peahoone säilinud peaaegu algkujul, alles on ka mõni kõrvalhoone: sammastikuga tall-tõllakuur sõiduhobustele, sepikoda ja ait, mis asuvad reas piki sissesõiduteed.

Peahoonel on kivikatus, maja on ahjuküttega (kahhelahjud). Hoone esimesel korrusel asub 11 eri suurusega ruumi/tuba, millest suurem osa on hiljuti renoveeritud; teisel korrusel on 4 ruumi. Hoone keldris on 11 võlvlagedega ruumi. Pindalalt on 1. korrus 320 m², 2. korrus 230 m², kelder 280 m², kokku 713,8 m².

Eesti NSV ajal kasutati hoonet koolimaja ja rahvamajana, kuulus Risti külanõukogusse ja Kungla sovhoosile.

Viited

Välislingid 
 Hatu mõisast Eesti mõisaportaalis

Eestimaa rüütlimõisad
Rammide mõisad
Harjumaa mõisad
Mohrenschildtide mõisad
Lääne-Harju vald
Risti kihelkond
Vambola Laanmäe

Vambola Laanmäe (aastani 1936 Vambola Laanberg; 26. juuni 1916 Kabala vald – 23. september 2005) oli eesti loomakasvatusteadlane.

Ta alustas õpinguid Kabala algkoolis, 1938. aastal lõpetas ta Viljandi Poeglaste Gümnaasiumi. Aastatel 1939–1946 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis, lõpetades põllumajandusteaduskonna.

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta ETKVL-i kooperatiivkoolis õpetajana. Aastatel 1947–1990 töötas ta Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudis, olles aastatel 1957–1988 instituudi Kehtna seakasvatuse kontrollkatsejaama ja 1961–1986 instituudi seakasvatusosakonna juhataja ning 1972–1986 ühtlasi Kehtna näidissovhoostehnikumi asedirektor. Aastatel 1986–1988 oli ta instituudi konsultant-vanemteadur.

Ta on edendanud sigade tõuaretust ja seakasvatust, tema algatusel asutati Kehtnasse seakasvatusalane uurimiskeskus. Ta on selgitanud 12 seatõu nuuma- ja lihaomadusi, tegelenud eriti Eesti peekonsea ja suure valge sea täiustamisega. Ta on uurinud seatõugudevahelist ristamist, sigade söötmist, seasöötade pärmistamist, emiste tootlikkuse suurendamist, seafarmitööde mehhaniseerimist jpm.

Tunnustus 
 1964 Eesti NSV teeneline teadlane
 1965 Eesti NSV riiklik preemia
 1975 NSV Liidu riiklik preemia

Viited 

Eesti loomakasvatusteadlased
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased
Eesti NSV VI Ülemnõukogu liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Nõo kalmistule maetud
Sündinud 1916
Surnud 2005
Wolfgang Behrendt

Wolfgang Behrendt (sündinud 14. juunil 1936 Berliinis) on Saksamaa ühendvõistkonna ja Ida-Saksamaa endine poksija.

Behrendt oli kokku kolmekordne Ida-Saksamaa meister - kukk-kaalus (kuni 54 kg) aastatel 1955 ja 1957 ning sulgkaalus (kuni 57 kg) 1960. aastal.

Behrendt võitis Saksamaa ühendvõistkonna eest võisteldes kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta oli esimene ja ainuke Saksamaa ühendvõistkonna poksija, kes on võitnud olümpial kuldmedali ja on tulnud olümpiavõitjaks. Osades arvestustes on ta ka esimene Ida-Saksamaa poksija, kes on võitnud olümpial kuldmedali ja on tulnud olümpiavõitjaks, ehkki ta võistles Saksamaa ühendvõistkonna koosseisus.

Behrendt sai Ida-Saksamaa eest võisteldes kukk-kaalus (kuni 54 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Mircea Dobrescule (Rumeenia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales sulgkaalus (kuni 57 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Peter Goschkale (Lääne-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Isiklikku
Wolfgang Behrendti poeg Mario on samuti tuntud Ida-Saksamaa poksija.

Viited

Välislingid
 

Saksamaa ühendvõistkonna poksijad
Ida-Saksamaa poksijad
Sündinud 1936
Emanuele Abate

Emanuele Abate (sündinud 8. juulil 1985 Genovas) on Itaalia tõkkejooksja.

Ta on kolmekordne Itaalia meister ja Itaalia rekordi omanik 110 m tõkkejooksus (13,28).

Välislingid 
http://www.iaaf.org/athletes/biographies/letter=0/athcode=202351/index.html

Itaalia kergejõustiklased
Sündinud 1986
Tõkkejooksjad
Kurt Hornfischer

Kurt Hornfischer (1. jaanuar 1910 Gera – 18. jaanuar 1958 Nürnberg) oli saksa maadleja.

Ta võitis Berliini olümpiamängudel pronksmedali, kaotades Kristjan Palusalule.

Saksamaa maadlejad
Sündinud 1910
Surnud 1958
Alan Huõgatõ

Alan Huõgatõ (osseedi keeles Хуыгаты Анатолийы фырт Алан; venepäraselt Alan Hugajev; 
sündinud 27. aprillil 1989) on osseedi rahvusest Venemaa maadleja.

Ta võitis  2012. aastal Londoni suveolümpiamängudelt Kreeka-Rooma maadluses kuldmedali.

Eesti maadlejatest on temaga maadelnud Eerik Aps, kes kaotas 2011.aastal MM-il İstanbulis punktidega 0-2.

Välislingid
 https://archive.is/20130103191740/www.london2012.com/athlete/khugaev-alan-1022832/

Venemaa maadlejad
Sündinud 1989
Lauri Tabur

Lauri Tabur (sündinud 20. aprillil 1974) on Eesti ettevõtja, koolitaja ja juhtimisnõustaja.

Aastatel 2010–2015 oli ta Sisekaitseakadeemia rektor.  2014. aastal valisid PARE ja Pärnu Juhtimiskonverentsid ta Eesti parimaks juhiks. 2013. aastal nimetati Lauri Taburi juhitud Sisekaitseakadeemia Eesti unistuste tööandjaks. Alates 2012. aastast nõustab ta muuhulgas Lääne-Balkanil Kosovo Vabariigi avaliku sektori asutuste reforme, olles ka kohaliku Rotary Club Prishtina Internationali liige.

Ametikohad
1998–2000 Politseiamet, analüüsitalituse juht
2000–2003 Siseministeerium, sisejulgeolekupoliitika osakonna juhataja
2003           Politseiamet, politseipeadirektori asetäitja arenduse alal
2003–2005 Keskkriminaalpolitsei, direktor; kriminaalpolitsei juhtrühma esimees 
2005–2009 Siseministeerium, arendusjuht
2007- ...      MTÜ Eesti Naabrivalve juhatuse liige
2009–2010 Sisekaitseakadeemia, teadus- ja arendusdirektor
2010–2015 Sisekaitseakadeemia, rektor; akadeemia nõukogu esimees ja akadeemiliste Toimetiste peatoimetaja
2010-2015  SA Eesti Rakenduskõrgkoolid nõukogu liige
2015-2016  Pindi Kinnisvara tegevjuht
2013- ...      SmartGrow OÜ, asutaja ja tegevjuht

Tunnustused
2003 Kaitseliidu teenetemedal
2007 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2014 Päästeteenistuse hõberist
2014 Eesti Parim Juht 
2015 Sisekaitseakadeemia teeneterist
2015 Politsei- ja Piirivalveameti teenetemärk
2015 Siseministeeriumi hõbeteenetemärk

Viited

Välislingid
Lauri Tabur asub tööle siseministeeriumisse, Siseministeerium (vaadatud 01. detsember 2014)
 2012 aasta kvaliteediinnovatsiooni konkursi üldvõit tuli Eestisse, Eesti Kvaliteedi Ühing (vaadatud 09. november 2012)
 Lauri Tabur lahkub juunis sisekaitseakadeemia rektori kohalt, Postimees (vaadatud 23. märts 2015)

Eesti riigiametnikud
Eesti ettevõtjad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1974
Keszthely

Keszthely on linn Ungaris Zala komitaadis. Asub riigi lääneosas, Balatoni järve läänekaldal.

Elanike arv on umbes 21 000.

Linna on esmamainitud 1247. aastal, kuid paik on asustatud vähemalt rooma ajast alates.

Vaata ka
 Keszthely kultuur

Viited

Välislingid 

Keszthely koduleht 

Ungari linnad
Zala komitaat