4. Üksik Jalaväepataljon

4. Üksik Jalaväepataljon oli Eesti Rahvaväe, Kaitseväe ja sõjaväe kaadriväeosa.

Jalaväepolgu, hilisema üksiku pataljoni asutamise päevaks loeti 4. Eesti jalaväepolgu formeerimist, 6. detsembril vkj 1917 Rakveres.

Väeosa nimetati 4. Üksikuks jalaväepataljoniks alates 1. oktoobrist 1928.

Juhtkond ja koosseis
06.12.1917–05.04.1918, polkovnik Hendrik Vahtramäe 4. Eesti Rahvaväe polgu ülem
01.11.1918–01.12.1919, polkovnik Aleksander Seimann 4. jalaväepolgu ülem
01.12.1919–01.10.1928, kolonel Jakob Vende 4. jalaväepolgu ja rügemendi ülem
01.10.1928–01.04.1934, kolonelleitnant Voldemar Koch 4. Üksiku jalaväepataljoni ülem
01.04.1934–1940, kolonelleitnant August Tomander 4. Üksiku jalaväepataljoni ülem

4. Jalaväepolk Vabadussõjas
1918. aastal taasformeeritud jalaväepolgu asukohaks määrati novembris 1918 Narva linn ning polguülemaks polkovnik Aleksander Seiman.

Polgu koosseisus oli loomisel ja Eesti Vabadussõja esimestes lahingutes Narva all 595 võitlejat 2 pataljonis.

4. polgu 1. pataljoni ülem, Viktor Liivak (novembrist 1918 – )

28. novembril 1918 võttis 4. jalaväepolk koos selle ülemale allutatud mõnesaja Narva ja Virumaa kaitseliitlasega vastu Punaarmee 6. diviisi rünnaku Narvale, kuid oli sunnitud taganema ebavõrdsete jõudude vahekorra tõttu.

Polgu väeosad taganesid kuni 4. jaanuarini 1919, mil 4. jalaväepolgu allüksused olid edukalt tõrjunud Punaarmee kallaletungi Valkla lahingus Harjumaal, Valkla juures ning läksid seejärel vastupealetungile ja eduka vastupealetungi tulemusena vabastati 19. jaanuaril 1919 Narva.

1920–1940
4. jalaväepolk koondati pärast Tartu rahulepingu allakirjutamist veebruaris 1920, Narva-Jõesuu ümbruskonda ja sealt edasi Kadrina piirkonda. 
12. juulil 1921 liideti pataljon 1. Jalaväepolguga, selle IV pataljoniks, asukohaks jäi Narva-Jõesuu.  Septembrist 1920 kuni veebruarini 1921. aastal määrati 4. jalaväepolk rannavalve teenistusse, võttis enda valve alla mereranna Loksalt Narva-Jõesuuni ning pärast rannavalveteenistust koondati polk Rakverre.  

1. märtsil 1921. aastal liideti 4. Jalaväepolgu koosseisu Viljandis asuv VI jalaväepataljon, 1. aprillist 1924 liideti pataljon IV pataljonina 5. Jalaväerügemendi koosseisu. 12. juulil 1921. aastal aga likvideeriti 4. jalaväepolk kui iseseisev väeosa.

Eesti Rahvaväes 1928. aasta sõjaväereformi käigus teostatud reorganiseerimise käigus moodustati seniste isikkoosseisuga komplekteeritud rügementide asemel üksikud jalaväepataljonid, mis sõja alguse korral oleksid täiendatud mobiliseeritavatega ning moodustatud samade numbritega jalaväerügementideks. 1. oktoobril 1928 taastati väeosa, 5. Jalaväerügemendi 4. pataljonist iseseisva 4. Üksik Jalaväepataljonina (vt Üksikud jalaväepataljonid) asukohaks Jõhvi mõis ja välibaas Kurtnal, katteüksused (laskurrühm ja kuulipildujarühm) paiknesid aga Vasknarvas.  4. Üksiku Jalaväepataljoni Ülem oli ühtlasi ka Jõhvi Garnisoni Ülem.

Taasasutamine
Pärast Eesti taasiseseisvumist otsustas Eesti Vabariigi Valitsus oma määrusega nr 155, 22. maist 1992 formeerida Kaitsejõudude jalaväepataljon (Viru jalaväepataljon).

Viited

Kirjandus
E. Paurmann, 4. jalaväerügement Vabadusesõjas. Lühikene ülevaade. Sõdur 1932, nr 48/49, lk. 1251–1259
4. jalaväepolgu Vabadussõjas langenud. Sõdur 1932, nr 48/49, lk. 1260–1262
V. Lents, 4. polgu algpäevilt Vabadusesõjas. Sõdur 1932, nr 48/49, lk. 1263–1265
F. Kivimägi, 5. / 4. Polgu poolroodu vastulöök 25. 02. 19. Riigiküla rajoonis. Sõdur 1937 nr 14/15, lk. 373–376
E. Paurmann. 4. Jalaväepolk Vabadussõjas. Sõdur 1937 nr 50, lk. 1260–1265
J. Saidlo, Valkla lahing 3. jaan. 1919. a. Sõdur 1937 nr 50, lk. 1267–1270

Välislingid 
Eduard Paurmann, major: kirjutis 4. Jalaväerügement Vabadussõjas
4. jalaväerügemendi 12. aastapäev. 4. polk Narva kaitsel, Sõdur 1927, nr. 49
4. jalaväerügement 15. aastane, Sõdur 1933. 
Randin Kark, 4. EESTI RAHVAVÄE POLGU FORMEERIMINE VABADUSSÕJA ALGUSES, TARTU ÜLIKOOL Filosoofiateaduskond Ajaloo ja arheoloogia instituut
Viru jalaväepataljon Kaitseväe veebilehel

 
4. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis