joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bolderāja

Bolderāja on asum Riias Kurzeme rajoonis Daugava vasakul kaldal Buļļupest lõunas pindalaga 8,329 km². Asumit eraldab Daugavgrīvast Buļļupe. 14 523 elanikku (2010).

Aastal 1495 oli Johann Bulderingil selles piirkonnas mõis. Tema järgi sai oma nime Buļļupe, mida alamsaksa keeles kutsuti Bulder Aa. Ka hakati seda piirkonda Bolderājaks kutsuma. Hiljem asus seal piirkonnas mitu mõisa, (Lohfeldi mõis, Guberņa mõis ja Bolderāja mõis). Piirkond oli juba varastest aegadest asustatud, Bolderāja oli lootside peamine elukoht. Samuti asus seal tollipunkt.

Daugavgrīva kindluse kaitsva tiiva all asunud tolliametnike, lootside ja meremeeste asula sai aastal 1852 Riiaga telegraafiühenduse. See oli esimene tsiviilotstarbeline telegraafiliin tervel Venemaal. Aastal 1873 valmis ka Riiga viiv raudtee. Kuigi Bolderāja oli sellel raudteeliinil lõpp-peatuseks, ehitati raudteesild ka üle Buļļupe, sealt edasi kindlusest mööda Daugava suudmes oleva muulini välja. Raudtee valmimisega hakkas kasvama Bolderāja sadama tähtsus, samuti hakkasid asumisse kerkima tehased, aga Esimene maailmasõda laastas sealse tööstuse.

Aastast 1924 on Bolderāja Riia linna osa. Aastail 1952–1959 oli see Riia linnale administratiivselt alluv alev. Asumis on silikaattelliseid valmistav tehas. Seal asub ka Läti Mereakadeemia.

Välislingid 
 Asumi koduleht (läti keeles)

Riia asumid
Kurzeme rajoon
Buļļupe

Buļļupe on Lielupe vana jõesäng, mida mööda viimane voolas Daugavasse.

Ühendab praegu Lielupe ja Daugava suuet.

Buļļupe eraldab teineteisest Bolderāja ja Daugavgrīva asumit Riia linnas.

Lielupe jõgikond
Daugava jõgikond
Läti jõed
Kurzeme rajoon
Biograafiad (Q)

Biograafiad (Q) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab Q-tähega.

Qa
Qābūs ibn Sa‘īd, Omaani sultan (1940–)
Mu‘ammar al-Qadhdhāfī, Liibüa poliitik (1942–2011)
Hishām Qandīl, Egiptuse insener ja riigiametnik (1962–)
Qara Qarayev, aserbaidžaani helilooja (1918–1982) 
Anwar Muḩammad Qarqāsh, Araabia Ühendemiraatide poliitik (1959–)
Eldar Qasımov, Aserbaidžaani laulja (1989–)

Qe
Bleona Qereti, albaania laulja (1979–)

Qi
Qian Xuesen, hiina kosmoseteadlane (1911–2009) 
Qianlong, Hiina keiser (1711–1799)
Qin Shi Huangdi, Hiina keiser (suri 210 eKr)
Michel Qissi, Maroko päritolu Belgia näitleja (1962–)

Qo
Rustam Qosimjonov, usbeki maletaja (1979–)

Qu
Alf Quad, Liivi ordu liige 16. sajandil
Anton Quad, Vasknarva foogt (suri 1529)
Eberhard Quad, Liivi ordu liige (suri 1569)
Wolter Quad, Liivi ordu liige (suri 1559)
Simona Quadarella, itaalia ujuja (1998–) 
Vicente Quadra, Nicaragua president (1812-1894)
Robin Quaison, Rootsi jalgpallur (1993–) 
David Quammen, ameerika teaduskirjanik (1948–)
Johann Christian Quandt, Eesti vaimulik ja kirjamees (1704–1750)
Johanna Quandt, saksa ettevõtja (1926–2015)
William Quantrill, USA lõunaosariikide sisside väepealik (1837–1865) 
Ricardo Quaresma, portugali jalgpallur (1983–)
Don Quarrie, Jamaica kergejõustiklane (1951–)
Quirinius Quasebart, Eesti vaimulik (1575–1624)
Salvatore Quasimodo, itaalia kirjanik (1901–1968) 
Matthäus Quatember, tsistertslaste kindralabt (1884–1953)
Dan Quayle, USA poliitik (1947–)
Rachel de Queiroz, Brasiilia kirjanik ja ajakirjanik (1910–2003)
Erhard von Queis, Pomesaania piiskop (suri 1529)
Didier Queloz, Šveitsi astronoom (1966–) 
Conrad Quensel, Eesti Liivimaal tegutsenud rootsi astronoom ja meteoroloog (1676–1732)
Henk Quentemeijer, Hollandi poksija (1920–1974)
François Quesnay, prantsuse majandusteadlane (1694–1774) 
Manuel Quezón, Filipiinide poliitik (1878–1944)
Adolphe Quetelet, Belgia astronoom, matemaatik, statistik, sotsioloog ja polühistor (1796–1874)  
Jonathan Quick, USA jäähokimängija (1986–) 
Ludwig Quidde, saksa patsifist (1858–1941)
Jason Quigley, Iirimaa poksija (1991–)
Pascal Quignard, prantsuse kirjanik (1948–)
Willard Van Orman Quine, USA filosoof ja loogik (1908–2000)
Anthony Quinn, ameerika filminäitleja (1915–2001)
Daniel Quinn, Ameerika kirjanik ja kultuurikriitik (1935–2018) 
Eimear Quinn, iiri laulja (1973–)
Francesco Quinn, USA filminäitleja (1963–2011)
Molly Quinn, USA näitleja (1993–) 
Robert Quinn, USA juhtimisteadlane
Pierre Quinon, prantsuse kergejõustiklane (1962–2011)
Juan Ramón Quintana, Boliivia poliitik, sõjaväelane, sotsioloog ja diplomaat (1960–)
J. G. Quintel, USA animaator (1982–) 
Damiano Quintieri, itaalia jalgpallur (1990–)
Quintillus
Elpidio Quirino, Filipiinide poliitik (1890–1956)
Vidkun Quisling, Norra sõjaväelane ja poliitik (1887–1945)
Lorenz Quist, Eesti vaimulik (suri 1710)
Vilayət Quliyev, Aserbaidžaani poliitik ja diplomaat (1952–) 
Quo Tai-chi, Hiina diplomaat (1888–1952)

Qv
Just Knud Qvigstad, norra keeleteadlane, folklorist ja pedagoog (1853–1957)

Qä
İsa Qəmbər

Q, Biograafiad
Biograafiad (Ž)

Biograafiad (Ž) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab Ž-tähega.

Ža
Leonid Žabotinski, ukraina tõstja (1938–2016)
Sergi Žadan, ukraina kirjanik, tõlkija, esseist, kodanikuaktivist, muusik ja laulja (1974–) 
Andrejs Žagars, läti lavastaja, näitleja ja teatritegelane (1958–2019) 
Kallistrat Žakov, komi filosoof, teadlane, kirjanik ja ühiskonnategelane (1866–1926)  
Aleksander Žarkovski, Eesti farmakoloog (1950–)
Vladimir Žavoronkov, eesti maletaja (1976–)
Luule Žavoronok (Pavelson; 1933–)

Žd
Tatjana Ždanoka, Läti matemaatik ja  Euroopa Liidu poliitik (1950–) 
Andrei Ždanov, Nõukogude Liidu riigitegelane (1896–1948)

Že
Vladimir Železnikov, vene lastekirjanik ja filmistsenarist (1925–2015)
Jan Železný, tšehhi kergejõustiklane (1966–)
Georgi Želnin, geodeet, füüsika-matemaatikakandidaat (1910–1985) 
Vadim Želnin, Eesti ilmatark (1909–1996)
Kristīne Želve, läti kirjanik, režissöör, stsenarist, näitleja ja saatejuht (1970–)
Margarita Žernosekova, Eesti jalgpallur (1988–)

Ži
Gennadi Židko, Venemaa sõjaväelane (1965–) 
Nikola Žigić, Serbia jalgpallur (1980–)
Konstantin Žigulin, vene muusik, helilooja ja luuletaja (1972–)
Aleksandr Žilenko, Eesti näitleja (1988–) 
Pavel Žilin, vene sõjaajaloolane (1913–1987)
Vincas Žilys, Leedu ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (1896–1972) 
Vladimir Žirinovski, Venemaa poliitik (1946–2022)
Aleksandr Žirjajev, vene õigusteadlane (1814–1856)
Aleksandr Žirkov, Sahha riigitegelane (1956–)
Juri Žirkov, Venemaa jalgpallur (1983–)
Mark Žirkov, Sahha helilooja (1892–1951)
Vassili Žirov, NSV Liidu ja Kasahstani endine poksija (1974–) 
Slavoj Žižek, sloveeni filosoof (1949–)
Todor Živkov, Bulgaaria poliitik (1911–1998) 
Boris Živković, horvaatia jalgpallur (1975–)
Zoran Živković, Serbia poliitik (1960–) 
Bata Živojinović, Serbia näitleja ja poliitik (1933–2016)
Slobodan Živojinović, serbia tennisist (1963–)
Viktor Živov, vene filoloog (1945–2013)

Žo
Inga Žolude, läti kirjanik, kirjanduskriitik, esseist ja tõlkija (1984–)
Riina Žordania, Eesti geneetik (1953–)

Žu
Samuil Žuhhovitski, Venemaa maletaja (1916–2016)
Vitali Žuk, valgevene maadleja (1973–)
Aleksandr Žukov, Venemaa poliitik ja sporditegelane (1956–)
Andrei Žukov, vene afrikanist (1938–2006) 
Georgi Žukov, Nõukogude Liidu sõjaväelane ja poliitik (1896–1974)
Natalja Žukova, ukraina maletaja (1989–)
Nikolai Žukovski, Venemaa teadlane (1847–1921)
Vassili Žukovski, vene arstiteadlane (1861–1938)
Vassili Žukovski, vene luuletaja (1783–1852)
Vassili Župikov, Venemaa jalgpallur ja jalgpallitreener (1954–2015)
Igor Žurakovski, ukraina jalgpallur (1994–)
Aleksei Žuravljov, Venemaa poliitik (1962–) 
Dmitri Žuravski, vene mehaanikateadlane ja insener (1821–1891) 
Marfa Žurova, Eesti pikaealine (1888–1997)

Žv
Mihhail Žvanetski, juudi päritolu Vene kirjanik, satiirik, humorist ja näitleja (1934–2020) 
Zurab Žvania, Gruusia poliitik (1963–2005)

Žy
Žygimantas Kęstutaitis, Leedu suurvürst (suri 1440)
Andrej Žyhalka, valgevene maletaja (1985–)
Siarhiej Žyhalka, valgevene maletaja (1989–)

Ž, Biograafiad
Biograafiad (Ö)

Biograafiad (Ö) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab Ö-tähega.

Öb
Hanna Öberg, rootsi laskesuusataja (1995–)

Öc
Abdullah Öcalan, kurdi vabadusvõitleja (1948–)

Öh
Harald Öhquist, Soome sõjaväelane (1891–1971)
Emelie Öhrstig, rootsi murdmaasuusataja (1978–)
Anders Öhrwall,  rootsi koorijuht, dirigent, helilooja ja arranžeerija (1932–)

Öp
Andres Öpik, eesti keemik (1947–)
Armin Öpik, eesti geoloog (1898–1983)
Ernst Öpik, eesti astronoom (1893–1985)
Ilmar Öpik, eesti energeetikateadlane (1917–2001)
Lembit Öpik, Briti poliitik (1965–)
Maarja Öpik, eesti mükoloog (sündinud 1972)
Oskar Öpik, Eesti diplomaat (1895–1974)
Paul Öpik, eesti majandustegelane (1888–1967)
Raul Öpik, eesti purilendur, kolonelleitnant erus ja poliitik (1951–) 
Uuno Öpik, eesti päritolu Briti füüsik (1926–2005)

Ör
Teet Örd, eesti füüsik (1954–)
István Örkény, ungari kirjanik (1912–1979)

Ös
Össur Skarphéðinsson, Islandi poliitik (1953–)

Öz
Alpay Özalan, türgi jalgpallur (1973–) 
Salih Özcan, Saksamaal sündinud Türgi jalgpallur (1998–) 
Cem Özdemir, Saksamaa poliitik (1965–)
Mesut Özil, türgi päritolu Saksamaa jalgpallur (1988–)
Aydan Özoğuz, Saksamaa poliitik (1967–)
Kübra Öztürk, türgi maletaja (1991–)

Öö
Vahur Ööpik, eesti füsioloog ja sporditeadlane (1957–)
Andrus Öövel, Eesti poliitik (1957–) 
Voldemar Öövel, eesti agronoom, spordi- ja kodukaitsetegelane (1927–2008)

Ö, Biograafiad
Biograafiad (Ü)

Biograafiad (Ü) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab Ü-tähega.

Üb
 Evald Übi, eesti matemaatik (1945–)
 Tiiu Übi, eesti kunstnik (1941–)
 Monika Übner, eesti keskkonnateadlane (1965–)

Üd
 Jüri Üdi, eesti luuletaja (1948–1995)

Üh
Riho Ühtegi, Eesti sõjaväelane (1964–)

Ük
 Johannes Üksi, eesti kirjanik (1891–1937)
 Marje Üksine, eesti graafik (1945–)
 Albert Üksip, eesti näitleja, botaanik ja tõlkija (1886–1966)  
 Aarne Üksküla, eesti näitleja (1937–2017)
 Kristjan Üksküla, eesti näitleja (1987–) 
 Siina Üksküla, eesti näitleja (1938–)
 Anton Üksti, eesti koolitegelane (1888–1942)
 Lembit Üksti, eesti tehnikateadlane (1927–2012)
 Endrik Üksvärav, eesti muusik (1980–)
 Raoul Üksvärav, eesti majandusteadlane ja poliitik (1928–2016)

Ül
Ako Ülavere, eesti näitleja (1972–1992)
Ants Üleoja, eesti koorijuht (1936–)
Elo Üleoja, eesti koorijuht ja muusikapedagoog (1963–) 
Ene Üleoja, eesti koorijuht (1937–)
Mikk Üleoja, eesti koorijuht (1970–)
Eike Ülevain, eesti tantsija ning koreograaf (1980–) 
Pilvi Üllaste, eesti lastekirjanik ja kunstnik (1917–2003)
Andres Ülviste, eesti jurist
Endla Ülviste, eesti jurist

Üm
 Meedi Ümar, eesti keraamik (1949–)
 Jaak Ümarik, eesti põllumajandustegelane (1891–1981)
 Meril Ümarik, eesti sotsioloog (1976–)

Ün
 Enes Ünal, türgi jalgpallur (1997–) 
 Gökhan Ünal, türgi jalgpallur (1982–)
 Cengiz Ünder, türgi jalgpallur (1997–)
 Birol Ünel, türgi päritolu saksa näitleja (1961–)
 İdil Üner, türgi päritolu saksa näitleja (1971–)

Üp
 Gertrud Üppis, eesti laulja (1926–2019)
 Jasmiin Üpraus, eesti jetisportlane (2000–) 
 Oskar Üpraus, eesti jalg-, jää- ja pesapallur (1898–1968)
 Avo Üprus, eesti luuletaja, vaimulik ja poliitik (1954–)
 Helmi Üprus, eesti kunstiteadlane (1911–1978)
 Hilda Üprus, eesti maalikunstnik (1904–1986)
 Voldemar Üprus, eesti neuroloog ja neurokirurg (1902–1956)

Ür
 Aavo Ürgsoo, Eesti sõjaväelane (1905–1995)

Üs
 Danijar Üsönov, Kõrgõzstani poliitik ja pankur (1960–)

Üš
Žaksõlõk Üškempirov, kasahhi maadleja (1951–2020)

Üz
Ahmet Üzümcü, Türgi diplomaat (1951–)

Üt
 Jaan Üts, Eesti sõjaväelane (1897–1942)
 Johannes Üts, eesti põllumajandustegelane (1931–1981) 
 Juta Üts, eesti ajakirjanik
 Albert Ütsi, eesti pedagoog (1910–1984)
 Rudolf Ütt, Eesti sõjaväelane (suri 1936)

Üx
 Alexander Karl Abraham von Üxküll-Güldenband, Venemaa riigitegelane (1840–1912)

Ü, Biograafiad
Washingtoni 1952. aasta ufojuhtum

Aastal 1952 nähti mitmel kuumal juuliõhtul Washingtoni õhuruumis ning registreeriti radaritega eri suurusega tundmatuid objekte, mis nägid välja helendavate keradena. USA pealinna kaitsvate hävituslennukite saabudes kerad lendasid ära või lihtsalt haihtusid. Objektid lendlesid vabalt Valge Maja ja Kapitooliumi kohal ning neid võisid vabalt jälgida pea kõik Washingtoni elanikud. 

Helendavad kerad näitasid fantastilisi  lennumanöövreid ning ilmutasid fantastilisi  kiirusi ning kiirendusi. Pealinna kaitsvad õhujõud seletasid seda tänavavalgustuse peegeldusega erineva temperatuuriga õhukihtidel.

Ufoloogia
1952
Krk

Krk on linn Horvaatias Krki saarel, saare suurim ja tähtsaim linn, kuurort ja sadamalinn. Ta paikneb saare läänerannikul umbes 25 km kaugusel Krki sillast.

Elanike arv on 5491 (2001).

Välislingid

Linna koduleht

Horvaatia linnad
Sadamalinnad
Telepaatia

Telepaatiaks ehk mõtete edasikandmiseks nimetatakse väidetavat isikute omavaheline suhtlemist või isiku ühepoolset suhtlemist teise isikuga mõtete edasiandmise teel kõneta ja tehniliste abivahendideta.
 
Kuigi telepaatiat uuriv parapsühholoogia haru, nagu teisedki, on vaieldava väärtusega, on olemas teaduslikult registreeritud juhtumeid, millel pole veenvaid seletusi, mis ei eelda telepaatiat. 

Parapsühholoogia
Geotektoonika

Geotektoonika on geoloogiline teadusharu, mis uurib Maa välisosa suuremõõtmelist ehitust, arengut ja teket.

Mis on Maa välisosa ehk kust jookseb piir Maa sees, millest allpool toimuvad protsessid ei kuulu geotektoonika valdkonda, pole üheselt selge. Tihti tõmmatakse piir 670 km sügavusele, sest sellest allpool ei esine maavärinate koldeid. Sellest piirist kõrgemal asuvat kihti nimetataksegi tavaliselt tektonosfääriks.

Geotektoonika on tihedais seoseis struktuurigeoloogiaga. Erinevalt struktuurigeoloogiast on geotektoonika uurimisobjektiks regionaalse või planetaarse ulatusega geoloogilised struktuurid. Seega võib öelda, et geotektoonika on suuremõõtmeliste struktuuridega tegelev struktuurigeoloogia. Kahe distsipliini vahel ei ole siiski teravat piiri. Struktuurigeoloogiat peetakse geotektoonika osaks.

Tänapäevasele geotektoonikale ja geoloogilisele paradigmale paneb aluse laamtektoonika teooria, mis loodi 20. sajandi 60. aastatel. Geotektoonika oli olemas ka enne laamtektoonika loomist, kuid tolleaegsed teadmised on tänaseks ajale jalgu jäänud. Et laamtektoonika kui mõiste on geotektoonikast tuntum, arvatakse mõnikord ekslikult, et laamtektoonika on teadusharu, mis käsitleb geotektoonilisi küsimusi.

Vaata ka
Struktuurigeoloogia
Ladestu

Ladestu (inglise keeles system) on ladekonnast järgmine väiksem kronostratigraafiline üksus, mis jaotatakse ladestikeks.

Ladestu on kivimkompleks, mis on tekkinud ajastu jooksul. Näiteks Ordoviitsiumi ajastul (488...443 Ma) tekkinud kivimkiht moodustab Ordoviitsiumi ladestu. Maa ajalugu on alates Proterosoikumi algusest kuni tänaseni jagatud ajastuteks, millel on ülemaailmselt kokkulepitud nimed. Ladestud on Fanerosoikumi kivimite põhiliseks stratigraafilise liigestamise üksusteks. 

Erinevate ajastute ja seega ka ladestute nimede ja paiknemise kohta geoloogilise ajaarvamise süsteemis vaata artiklit Geokronoloogiline skaala.

Sarnaselt kõigi teiste ametlike kronostratigraafiliste üksuste nimedega kirjutatakse ladestute nimed alati suure tähega.

Vaata ka
Geokronoloogiline skaala

Stratigraafia
Josef Allen Hynek

Josef Allen Hynek (1. mai 1910 Chicago – 27. aprill 1986) on USA teadlane, astronoom ja ufoloog.

Josef Allen Hynek sündis Tšehhoslovakkia immigrantide peres. Ta õppis ja sai professoriks Chicago ülikoolis ja Ohio osariigi ülikoolis.

Teise maailmasõja saabudes töötas ta salajases laboris, mis töötas välja raadio teel aktiveeritavaid meremiinide sütikuid. Selline sütik saadab välja raadiosignaale ja kui laev tuleb piisavalt ligidale, toimub plahvatus. 1952–1969 töötas ta teadusliku nõuandjana projekti "Blue Book" ("Sinine raamat") juures, mis registreeris USA õhujõudude rahastamisel ja otsesel ülesandel USAs toimuvaid UFO-juhtumeid.

Välislingid
 http://www.absoluteastronomy.com/encyclopedia/j/j/j._allen_hynek.htm

Ameerika Ühendriikide astronoomid
Sündinud 1910
Surnud 1986
Ufoloogid
Laam

Laam on litosfääri hiigelplokk, mis piirneb seismiliselt aktiivsete vöönditega.

Litosfäär on Maa kõva ja tahke kivist koorik. See koorik ei ole ühtne, vaid on Maa siseenergia ja sellest tuleneva vahevöö ainese aeglase liikumise tõttu pragunenud mitmekümneks tükiks, mis üksteise suhtes liikudes põhjustavad muuhulgas maavärinaid ja vulkaanipurskeid. Need litosfääri tükid ongi laamad.

Laamad koosnevad ookeanilisest ja mandrilisest maakoorest. Mõned laamad koosnevad mõlemast maakooretüübist, tavaliselt mandrist ja seda ümbritsevatest merealadest, näiteks Aafrika laam, Antarktika laam ja Austraalia laam, mõned aga ainult ühest, sel juhul tavaliselt üksnes ookeanilisest maakoorest, näiteks Filipiini laam, Nazca laam ja Vaikse ookeani laam. Laamadevahelised seismiliselt aktiivsed vööndid jaotatakse kolmeks: divergentsi vöönd, konvergentsi vöönd ja transformne murrang.

Laamad liiguvad aeglaselt, tüüpiliselt mõne sentimeetri võrra aastas. Kuid arvestades Maa geoloogilist ajalugu, mis on väga pikk, võivad laamad nihkuda suuri vahemaid, 100 miljoni aastaga tuhandeid kilomeetreid. Liikumise käigus muutuvad lisaks laamade asukohale nende kuju ja suurus. Kahe laama kokkupõrkel võib üks neist sukelduda teise alla ja saada taas osaks vahevööst. Niimoodi võivad laamad tervenisti kaduda. Olemasoleva laama pragunedes võivad omakorda tekkida uued laamad.

Laamade liikumist uuriva teadusharu nimi on geotektoonika. Teooria, mis selgitab laamade olemust ja nende liikumist, on laamtektoonika.

Maa on Päikesesüsteemi ainus liikuvate laamadega planeet. 

Eesti asub laamapiiridest kaugel, mistõttu ei esine siin tugevaid maavärinaid ega vulkaanipurskeid.

Eestikeelse termini "laam" pakkus välja Herbert Viiding.

Geotektoonika
Ahiküte

Ahiküte (kõnekeeles ahjuküte)  on elu-, töö- või muude ruumide kütmine ühe või mitme kütteahjuga, mille puhul ei kasutata kuuma vee tsirkulatsiooni.

Ahjukütte puhul kasutatakse Eestis ahjukütuseks peamiselt puitu (küttepuid, puitbriketti) ja turbabriketti. Kasutatakse ka sütt, pruunsütt, kütteõli ja maagaas.

Levik
Saksamaa vanadel liidumaadel on ahjuküttega korterite osatähtsus 10...20%, uutel liidumaadel 60%.

Kasutegur
Et tavaliste ahjudega kütmisel väljub palju kuumi heitgaase, siis on kasutegur suhteliselt madal (50...60%).

Keskkonnamõjud
Kui ahjukütusena kasutatakse sütt, kaasneb ahjuküttega süsinikoksiidi, süsivesinike ja tolmu märgatav emissioon. Vääveldioksiidi emissiooni vähendamiseks kasutatakse pruunsöebriketi valmistamisel väävlivaest pruunsütt.

Head ja halvad küljed
Ahjuküttega korteri eeliseks peetakse muuhulgas seda, et korteris säilib loomulik niiskus. Samuti võimaldab ahjuküte tavaliselt säästa raha, sest kütusekulu on hõlbus ise reguleerida. Lisaks on võimalik ahjus süüa teha.

Ahjukütet loetakse ebamugavuseks, mida kõigi mugavustega korteris ei ole. Ahju kütmisel tuleb kütus tuppa tassida, viita aega tule tegemisega, oodata, millal ahi hakkab sooja andma, tabama õige hetke siibri kinnipanemiseks ning hiljem tuhk ahjust välja kühveldada ja toast välja tassida. Kui korterist pikemaks ajaks lahkuda, siis ootab ees külm tuba ning soojasaamine võtab aega.

Vaata ka 
 Ahju kütmine
 Elekterküte (elektriküte)
 Gaasiküte
 Kamin
 Kaugküte
 Keskküte
 Korruseküte
 Leivaahi
 Lokaalküte
 Tsentraalküte

Kirjandus
Tiina-Maria Vint. Kamin ja ahi taas au sees. – Tulu, 2000, nr 7, lk 28–32.
Tertit Linturi, Ülari Taal. Soe ja kodune elus tuli. – Kodu & Aed, 2000, detsember, lk 22–26.

Välislingid 

Soojustehnika
Claude Jade

Claude Jade (Claude Marcelle Jorré; ; 8. oktoober 1948 – 1. detsember 2006) oli prantsuse filminäitleja.

Claude Jade'i kuulsaimad rollitäitmised olid filmides "Varastatud suudlused", "Abieluvoodi", "L'amour en fuite" ja prantsuse agendi tütar Michele Alfred Hitchcocki filmis "Topaas".

Filmid 
Baisers volés (Varastatud suudlused; 1968; François Truffaut)
Topaz (Topaas; 1969, Alfred Hitchcock)
Mon oncle Benjamin (Minu onu Benjamin; (1969), Édouard Molinaro)
Domicile conjugal (Abieluvoodi; 1970; François Truffaut)
Le bâteau sur l'herbe (1971)
Les feux de la Chandeleur (1972)
Prêtres interdits (1973) 
Le malin plaisir (1975) 
Le choix (1976)
Kita no misaki (1976) 
Una spirale di nebbia (1977)
Le Pion (1978)
L'amour en fuite (1979) 
L'île aux trente cercueils (1979)
Teheran 43 (1981) 
Lénine à Paris (Lenin Pariisis; 1981)
L'Honneur d'un capitaine (1982) Lise et Laura (1982)
Rendezvous in Paris (1982)
Une petite fille dans les tournesols (1984)
L'homme qui n'était pas là (1987)
Tableau d'honneur (1992) 
Bonsoir (1993) 
Le Radeau de la Méduse (1998)
Cap des Pins (serie, 1998-2000)
Scénario sur la drogue (2000) 
Sans famille (2000))
À San Remo (2004) 
La Crim': Le Secret (2004)
Groupe flag: Vrai ou faux (2005)
Célimène et le cardinal' (2006)

Prantsusmaa filminäitlejad
Sündinud 1948
Surnud 2006
Carl Orff

Carl Orff (10. juuli 1895 München – 29. märts 1982 München) oli saksa helilooja ja muusikapedagoog. 

Carl Orff sündis Baieris sõjaväelase peres ning sai muusikahariduse Müncheni Muusikaakadeemias. Pärast selle lõpetamist töötas Müncheni väikeses teatris kontsertmeistrina. 

1925. aastast kuni surmani õpetas Orff lapsi Münchenis Güntheri-nimelises muusika- ja tantsukoolis (Güntherschule München), mille asutaja oli saksa pedagoog Dorothee Günther.

Carmina Burana 
Orffi tuntuimaks heliteoseks on kantaat orkestrile, koorile ja solistidele "Carmina Burana (kantaat)" (1937). Kantaadi pealkiri tähendab tõlkes "Beuerni laulud" ning selle tekstideks on 13. sajandi Saksamaa tudengite ja mässumeelsete õpetlaste kirjutatud ladina- ja ülemsaksakeelsed värsid, mis käsitlevad saatuse heitlikkust ja ajaliku elu rõõme. Tekstid olid kogutud Baierimaal Beuernis asuvas benediktlaste kloostris, kuigi tõenäoliselt pärinevad nad mujalt. "Carmina burana" muusikale on omane väga lihtne ja kergestimõistetav harmoonia. Sugereerivalt ja dramaatiliselt rütmilised osad, kus kasutatakse suurt löökpillirühma, vahelduvad laulvamate ja meloodilisematega, andes omapärasel viisil edasi keskaja maailma sünguse ja lustlikkuse vastuolulisust. Seda muusikat on kirjeldatud ka kui barbaarset ja paganlikku. Orff ise nägi teose esituse juures ette ulatuslikku lavalist vaatemängu tantsude, efektsete kostüümide, dekoratsioonide, valgus- ja püroefektidega. 

"Carmina burana" moodustab triloogia "Trionfi" koos helitöödega "Catulli Carmina" ("Catulluse laulud") ja "Trionfo di Afrodite" ("Aphrodite triumf"). 

Lisaks on Orff kirjutanud muinasjuttooperid "Kuu" (1939) ja "Tark naine" (1943), muusikalise tausta tragöödiale "Antigone" (1949), muusika Shakespeare'i komöödiale "Suveöö unenägu" (1964) ning ooperi või (autori enda määratluse järgi) muusikalise etenduse "Aegade lõpu komöödia" (1972). 

Muusikapedagoogikas on tuntud tema "Koolitöö" (1930–1935), mis oli kirjutatud esitamiseks algajatele muusikaõpilastele.

Saksa heliloojad
Sündinud 1895
Surnud 1982
Värss

Värss on luuleteose väikseim terviklik osa; kirjapildis on värss tavaliselt luuleteose rida.

Värssi iseloomustab värsimõõt. 

Lõppriimilise luulevormi puhul on värsi lõpus teiste värsside lõppudega riimuvad sõnad või silbid; algriimi puhul on kooskõla algushäälikute vahel.

Värsimõõte

Jamb
Trohheus
Spondeus
Daktül
Amfibrahh
Anapest

Vaata ka
parallelism
luuletus

Kirjandus 
 Mart Mäger, "Mis on värss" – Keel ja Kirjandus 1973, nr 10, lk 577–585

Kirjandusteooria
EFTA

Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsioon (ingl European Free Trade Association, EFTA) on riikide kaubandusorganisatsioon. 

Selle asutasid 3. mail 1960 alternatiiviks Euroopa Majandusühendusele riigid, kes viimasesse ei kuulunud. 

2007. aastaks oli sellesse organisatsiooni jäänud üksnes neli liiget: Island, Liechtenstein, Norra ja Šveits. Kuid EFTA-ga ühinemise vastu tunnevad huvi Fääri saared.

Viited 

Rahvusvahelised organisatsioonid
Karen Orlau

Karen Orlau (kodanikunimega Katariina Roosipuu, endine Täht); sündinud 1975) on eesti kirjanik. 

Ta on õppinud Tallinna Tehnikaülikoolis ärikorraldust (lõpetas 2002) ja juhtimist ja turundust (lõpetas 2014).

Looming 
Orlau on avaldanud ulmekirjandust (õuduskirjandust, imeulmet (fantasy), koomilist ja linnaulmet) ja luulet. 2007. aasta augusti seisuga on tal on ilmunud üks lühiromaan ja kakskümmend kolm lühijuttu. 

Trükiajakirjanduses ilmus esimene teos, lühijutt "Saatuslik viga" 1997 (ajakirjas Mardus nr. 6 pseudonüümi Kate Star all). Eraldi raamatutena on ilmunud jutukogu "Sealtmaalt" (Tallinn: Salasõna, 2002) ja koos Ylle Rajasaarega luulekogu "Eelmäng kahele" (Kanepi: Kämmu Disain, 2004). Karen Orlau jutte leidub mitmes antoloogiasarja "Mardus" köites, "Eesti ulme antoloogias" (2002), antoloogiates "Fantastika" (2004) ja  "Õudne Eesti: Valimik eesti õudusjutte" (2005); novell "Oraakli surm" on ilmunud ka soomekeelses eesti autorite kogumikus "Tallinnasta pois: groteskia virolaista proosaa" (Helsinki: Absurdia, 2003)

Karen Orlau õuduslood on mitmekesise temaatikaga, kaldudes osalt ka etnoulmeks (lühijutt "Rannahiidsed" pälvis 2001. aastal Eesti Ulmeühingu auhinna Stalker). Mitmetes lugudes paistab silma üksikasjalik vägivallakujutus. Orlau imeulmest on tuntuimad omavahel maailma ja tegelaskujudega seotud lühiromaan "Kelmid ja kangelased" ning jutud "Malin Malini metsast" ja "Tont taevaväraval"; "Oraakli surm" võitis 1999. aastal ülekaaluka häälteenamusega Stalkeri. "Kelme ja kangelasi" on peetud eestikeelse rollimängukirjanduse esmateoseks. Luules domineerib armastustemaatika, kuid esineb ka ulmelisi motiive. Nii Orlau proosat kui ka luulet iseloomustavad omapärane kujundikeel ja tundlik sõnakasutus. Sagedased on mütoloogiliste motiivide töötlused uudses võtmes.

Teoseid 
 "Saatuslik viga" (1997)
 "Vamp ja vaskraha" (1998)
 "Habras ime" (1998)
 "Oraakli surm" (1998)
 "Elisale" (1998)
 "Vend Juudas" (1999)
 "Mängureeglid" (1999)
 "Etendus punases teatris" (1999)
 "Hirmu suured silmad" (1999)
 "Kohtumine Emaga" (1999)
 "Maha hirmus jõul!" (1999)
 "Malin Malini metsast" (1999)
 "Kukesamm" (2000)
 "Rannahiidsed" (2000)
 "Sealtmaalt" (2001)
 "Erak ja nõid" (2001)
 "Hunt, madu ja Põrgu perenaine" (2002)
 "Hingesugulane" (2002)
 "Hall koer" (2002)
 "Lastelaul" (2002)
 "Kevadöö unenägu" (2002)
 "Õpilane" (2003)
 "Tont taevaväraval" (2003)
 "Kelmid ja kangelased"  (2003)

Tunnustus 

 1999 Stalker (lühijutt "Oraakli surm")
 2001 Stalker (lühijutt "Rannahiidsed")

Välislingid 
 Karen Orlau koduleht ja veebis avaldatud jutte
 Orlau Ulmekirjanduse BAASis
 Orlau jutulooming ulmeajakirjas Algernon
 28.05.2003 tehtud intervjuu Karen Orlauga Ulmekirjanduse BAASis
 Artikleid Karen Orlaust

Eesti kirjanikud
Sündinud 1975
Juhan Vasar

Juhan Vasar (17. märts 1905 Põltsamaa – 26. september 1972 New York) oli eesti ajaloolane.

Ta lõpetas 1921. aastal Põltsamaa Reaalgümnaasiumi. Ta õppis 1922–1927 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, mag. phil. 1927, dr. phil. 1931. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Sakala liige.

Ta töötas 1931. aastast Tartu Ülikooli üldajaloo dotsendina, aastast 1938 sai temast majandusteaduskonna majandusajaloo korraline professor, kellena töötas 1944. aastani.

Vasar oli Eesti kultuuritegelaste pensionikassa ja Aktuaalse Ajaloo Peakomitee esimees. 

Lisaks tema suurele hulgale teadustöödele on hindamatu Vasara panus eestluse säilimisel eksiilis. Ameerikasse ümber asununa valiti ta muuhulgas 1952. aasta esimeseks juhiks Eesti Rahvuslikule Komiteele Ühendriikides ja 1955. aastal Ülemaailmsele Eesti Kesknõukogule.

Isiklikku
Tema isa oli Põltsamaa raamatukaupmees ja esimene abilinnapea Jüri Vasar (26. august 1860 – 22. mai 1940).

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti ajaloolased
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1905
Surnud 1972
Rasmus Kangro-Pool

Rasmus Theodor Kangro-Pool (20. detsember 1890 Kudina vald – 9. mai 1963 Tallinn) oli eesti kirjandus- ja teatrikriitik.

Kangro-Pool sündis Vahi mõisa sepa pojana Tartumaal. Omandas alg- ja keskhariduse Tartus.

1914. aastal tegi Georg Eduard Luiga talle ettepaneku hakata Päevalehe Tartu kaastööliseks. Kuigi ta varem oli avaldanud Sädemetes, Naiste Käsitöölehes ja veel mujalgi, võib seda lugeda tema ajakirjanikukarjääri alguseks. 1915 töötas Kangro-Pool Tartu Päevalehes, mille peatoimetajaks oli Eduard Laaman. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli, kus õppis 1919. aasta lõpuni. 1916 toimetas ta muu töö kõrval Üliõpilaste Lehte. 1917. aasta septembris kutsuti ta tööle Postimehe toimetusse. Rasmus Kangro-Pool pühendus oma kirjutistes peamiselt kunsti probleemidele, kunstipoliitikale ja teatrile.

1920–1924 õppis Heidelbergi ja Hamburgi ülikoolides kunstiajalugu ja esteetikateooriat. Õpingute kõrvalt jätkas ta kirjutamist Päevalehes. 1924–1926 töötas Kangro-Pool haridusministeeriumis teaduse- ja kunstiosakonna juhataja abi kohusetäitjana. 1924. aastast 1934. aasta jaanuarini töötas Päevalehe teatri- ja kunstiarvustajana. 1935. aasta sügisel oli Rasmus Kangro-Pool lühikest aega Vaba Sõna peatoimetaja, kuni leht suleti. Pärast seda jätkas tööd vabakutselise ajakirjanikuna, kirjutades Postimehele, Päevalehele, Uudislehele, Varamule, Loomingule, Tänapäevale, Teatrile, Nädal Pildile jne. 1938. aasta suveks oli ta avaldanud umbes 5100 artiklit.

Mitmekümne aasta jooksul ilmus Kangro-Pooli sulest mitmelaadseid käsitlusi teatri-, kunsti- ja kirjandusajaloost. Erilist tähelepanu pühendas ta kahele eesti kunstnikule — Kristjan Rauale ja Eduard Wiiraltile. Mõlema kohta kirjutas ta monograafia.

Rasmus Kangro-Pool on avaldanud ka ilukirjandusteoseid. Tuntumad on "Balti saksluse wiimased wägimehed" (1918), "Kunst ja Moraal" (1921) ja "Eesti teater algaastail" (1946).

Tema "hilisemat allakäiku ja sidemeid kommunistlike elementidega" selgitas Kangro-Pooli hea sõber Henrik Visnapuu hiljem tulenevat tema isikliku elu traagikast, liigsest alkoholilembusest ja lõpuleviimata haridusteest.

Oli korporatsioon Sakala liige.

Isiklikku 
Tema vend Voldemar Kangro-Pool oli graafik ja maalikunstnik.

Rasmus Kangro-Pool oli 1915–1929 abielus Vanemuise näitlejanna Elvi Nanderiga, hiljem Töölisteatri näitlejanna Linda Reialiga. Tema poeg Rasmus Kangropool oli arhitektuuriajaloolane.

Artiklid  
 Kultuuri ja kunsti vahekorrast., Looming nr. 2/1923
 Kunstist ja kunstiteadusest., Looming nr. 6,7-8/1923
 Draama ja tänapäev, Olion nr. 7/1930
 Raamatu saatus ja jõud, Looming nr. 6/1935

Viited

Kirjandus 
 Jüri Hain, "Rasmus Kangro-Pool – elu ja moraal" – Looming 1991, nr 11, lk 1533–53
 Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 177, artikli autor August Eelmäe
 Toomas Karjahärm, "Kultuurigenotsiid Eestis: Kirjanikud (1940–1953)" Acta Historica Tallinnensia, 2006, 10 lk 142–177.

Eesti kirjanikud
Eesti kirjanduskriitikud
Eesti teatrikriitikud
Tallinna Toompea Kaarli koguduse liikmed
Korporatsioon Sakala liikmed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1890
Surnud 1963
Oskar Rütli

Johan-Oskar Rütli (19. detsember 1871 Ibaste küla, Ahja vald – 24. juuli 1949 Haunstetteni laager, Augsburg) oli Tartus tegutsenud eesti advokaat, tööstur ja pankur.

Rütli õppis vallakoolis, Võnnu kihelkonnakoolis, Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja Tartu kroonugümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastatel 1897–1901 õigusteadust. Pärast ülikooli lõpetamist töötas lühikest aega Pihkva semstvos ja Riias. Asus aastal 1902 Tartusse, kus töötas vandeadvokaadina. Tegi mitmeid pikemaid reise Indiasse ning Sri Lankale. 1905 ja 1906 oli Eduerakonna abijuhataja.

Nooremas põlves Jaan Tõnissoni kaasmõtleja ja toetaja Eesti Üliõpilaste Seltsis, hiljem lakkas Jaan Tõnissoni majanduslikult toetamast. Aastal 1908 asutas koos Eesti Üliõpilaste Seltsist lahkunud liikmetega korporatsioon Sakala. Oli mitmete ühiskondlikult oluliste poliitiliste, kultuuriliste ja hariduslike projektide suurrahastaja. 19. veebruaril 1937 avas ta Rahvuskogu Esimese Koja esimese koosoleku.

Soome aukonsul Tartus, Soome-Eesti sõprussuhete arendaja. Rahvuskogu, I Riiginõukogu, Majaomanikkude Koja ja Kaubandus-Tööstuskoja liige, Vene riigiduuma liige.  Korporatsioon Sakala auvilistlane ja asutaja. Tartu Rotary klubi üks asutajatest. 

Andis aastatel 1911–1916 koos Karl Menningi ja Friedrich Kangroga välja alahete Meie Aastasada ning 1913–1916 Tartu Päevalehte. Kaastööd teinud ka Postimehele. 

Aastal 1944 lahkus ta Eestist Saksamaale. Tema põrm on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Mälestuse jäädvustamine
2007. aastal avasid taastatud Tartu Rotary Klubi esimene president Rein Kermes, toonane president Hannes Astok ja piirkonnakuberner Hans Sittnikow Rütli mälestuseks skulptor Mare Mikoffi kujundatud bareljeefi Tartus, Athena kino seinal aadressil Küütri tänav 1.

Tartu Rotary klubi annab välja ka Oskar Rütli medalit.

Teosed 
 Oskar Rütli mälestusi: ühe eesti sugupõlve tööst ja võitlusist (1871-1949). Redigeerinud ja toimetanud Jüri Remmelgas. - New York: Korp! Sakala USA koondise kirjastus, 1964

Viited

Kirjandus 
 Adv. O. Rütli raamatukogu Tartus. Uus Eesti, 27. oktoober 1935, nr. 40, lk. 8.

Välislingid 
 Taivo Kirm "Oskar Rütli - 140 aastat sünnist" eestielu.delfi.ee
 Ajalootund Raadio 2-s. Oskar Rütli meenutusi Eesti poliitikutest

Rahvuskogu liikmed
I Riiginõukogu liikmed
Kaubandus-Tööstuskoja liikmed
Eesti advokaadid
Eesti ettevõtjad
Majaomanikkude Koja liikmed
Eesti tuletõrjujad
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eesti pankurid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Korporatsioon Sakala liikmed
Vene Riigiduuma liikmed
Eestlased Saksamaal
Hietaniemi kalmistule maetud
Sündinud 1871
Surnud 1949
Luure Keskagentuur

Luure Keskagentuur (lühend LKA, inglise keeles Central Intelligence Agency, CIA [sii-ai-'ei]) on Ameerika Ühendriikide luureagentuur. LKA loodi 18. septembril 1947 valitsuse luureasutuste töö haldamiseks. 

Agentuuri ametlikuks ülesandeks on välisriikide valitsuste, korporatsioonide ja isikute kohta teabe hankimine ja analüüsimine ning edastamine Ameerika Ühendriikide presidendile, Rahvuslikule Julgeolekunõukogule ja vastavatele USA riigiasutustele. 

Agentuuri asutamise dokumendid allkirjastas 1947. aastal tollane president Harry Truman.

Luure Keskagentuuri peakorter asub Virginia osariigis Washingtoni linna lähedal Langleys.

Juhid

Kuni 21. aprillini 2005 oli peadirektori ametlikuks ametinimetuseks Keskluure peadirektor (Director of Central Intelligence; DCI).
 1946 Sidney Souers
 1946–1947 Hoyt Vandenberg 
 1947–1950 Roscoe Hillenkoetter 
 1950–1953 Walter Bedell Smith 
 1953–1961 Allen Dulles (1893–1969) 
 1961–1965 John McCone 
 1965–1966 William Raborn 
 1966–1973 Richard Helms (1913–2002) 
 1973 James Schlesinger 
 1973–1976 William Colby 
 1976–1977 George Bush
 1977–1981 Stansfield Turner (1923) 
 1981–1987 William Casey (1913–1987) 
 1987–1991 William Webster (1924) 
 1991–1993 Robert Gates 
 1993–1995 James Woolsey 
 1995–1996 John Deutch 
 1997–2004 George Tenet (1953) 
 2004–2006 Porter Goss 
 2006–2009 Michael Hayden (1945)
 13. veebruar 2009 – 30. juuni 2011 Leon Panetta
 1. juuli 2011 – 6. september 2011 Michael Morell (kt)
 6. september 2011 – 9. november 2012 David Petraeus
 9. november 2012 – 8. märts 2013 Michael Morell (kt)
 8. märts 2013 – 23. jaanuar 2017 John Brennan
 23. jaanuar 2017 – 26. aprill 2018 Mike Pompeo
 26. aprill 2018 – 20. jaanuar 2021 Gina Haspel (kuni 26. aprillist 2018 21. maini 2018 kohusetäitjana)
 20. jaanuar 2021 – 19. märts 2021 David S. Cohen (kt)
 alates 19. märtsist 2021 William Joseph Burns

Luure Keskagentuuri ülejooksikud ja tegevuse avalikustajad
Philip Agee
Harold Nicholson, Malaisia Kuala Lumpuri residentuuri juht
Edward Snowden
Udo Ulfkotte, saksa ajakirjanik, kes kirjutas raamatu "Gekaufte Journalisten" kus ta paljastas LKA sekkumist

Vaata ka
 Plame'i afäär
 MKULTRA
 Special Activities Division

Viited

Välislingid
 Ametlik koduleht
Central Intelligence Agency (CIA) The World Factbook
Nuhiskandaal läbi: Venemaa ja USA vahetasid spioone, Delfi, 09. juuli 2010, Ameerikasse saadeti välja Venemaalt, seal varem süüdimõistetud Aleksandr Zaporožski, Gennadi Vassilenko, Sergei Skripal, Igor Sutjagin
"USA salajane luurejaam jälgis Soome kaudu Eestit" Eesti Päevaleht, 22. aprill 2009

 
Ameerika Ühendriikide valitsusagentuurid
1947
Linux (tuum)

Linux on vaba Unixi-laadne operatsioonisüsteemi tuum, mille arendust alustas Linus Torvalds aastal 1991, ja mida on edasi arendanud ülemaailmne programmeerijate kogukond. Linux kuulub GNU General Public License'i alla ja seega on selle lähtekood vabalt saadaval.

Seda tuuma tuntakse põhiliselt Linuxi operatsioonisüsteemi keskse osana. Tarkvaradistributsioone, milles on see tuum kasutusel, nimetatakse Linuxi distributsioonideks.

Algselt kirjutati see Intel 80386 protsessorile, kuid nüüdseks on see porditud paljudele arvutiplatvormidele.

Linux on kirjutatud peaaegu täielikult C-keeles (kasutatud on ka mõningaid GNU C laiendusi), välja arvatud mõned osad assemblerkeeles (GNU as AT&T süntaksis).

Linuxil on terviktuum (monoliit), mis tähendab, et näiteks seadmete juhtprogramme käitatakse tuuma mäluväljas.

Linuxi tuuma saab laadida arvuti mällu osade kaupa, neid osi nimetatakse laaditavateks tuumamooduliteks.

Linux toetab samaaegset mitme protsessori kasutamist.

Linux on tervikuna avaldatud GNU Üldise Avaliku Litsentsi versiooni 2.0 all, kuid sisaldab teisigi sobiva litsentsi all avaldatud faile.

Enamik veebisaite ja kõik 500 maailma kiireimat superarvutit kasutavad mingit sorti Linuxi operatsioonisüsteemi.

Välislingid 
 http://www.kernel.org Ametlik koduleht
 http://www.linux.ee
 Kuutõrvaja viki: Linuxi tuum

Linux
Riiklik Luureamet

Riiklik Luureamet (inglise keeles National Reconnaissance Office; NRO) on Ameerika Ühendriikide Kaitseministeeriumile alluv riigiamet, mille ülesanne on luuresatelliitide ehitamine ja käitamine USA föderaalvalitsuse jaoks.

NRO kuulub Ameerika Ühendriikide luurekogukonda ning seda peetakse koos Luure Keskagentuuri (CIA), Riiklik Julgeolekuagentuuri (NSA), Kaitseluureagentuuri (DIA) ja Riikliku Ruumiandmete ja Luure Agentuuri (NGA) ühest viiest põhilisest Ameerika Ühendriikide luureagentuurist. Ameti peakorter asub Virginia osariigis Chantillys.

NROl on satelliitide võrgustik, mis võimaldab koguda luureandmeid üle maailma. Põhiline osa kogutud andmeist saadetakse USA Kaitseministeeriumisse dešifreerimiseks. Vastavalt USA seadustele kasutavad NROst saadud infot peaaegu kõik seaduslikkust ja korda valvavad asutused.

Asutust nimetatakse mõnikord naljatlevalt "No Restrictions on Orbit" ('orbiidil piiranguteta').

NRO direktor on alates 2012. aastast Betty J. Sapp.

Vaata ka 
 Riiklik Ruumiandmete ja Luure Agentuur
 Riiklik Julgeolekuagentuur
 Riiklik Allveeluureamet
 Luuresateliit

Viited

Välislingid 
NRO kodulehekülg (inglise keeles)

Ameerika Ühendriikide valitsusagentuurid
Luureagentuurid
1961
Riiklik Julgeolekuagentuur

Riiklik Julgeolekuagentuur (ingl. National Security Agency; NSA) on Ameerika Ühendriikide Kaitseministeeriumi haldusalas olev valitsusagentuur, mille ülesanded on sidekanalite kaudu edastatavate sõnumite kogumine (sh salajane pealtkuulamine), kogutud info analüüs ning valitsuse infoturbe tagamine sarnase pealtkuulamise vältimiseks.

Agentuuril on koos Riikliku Luureametiga (NRO) suurim infotehnoloogiline luure- ja satelliidivõrgustik maailmas. 

Tulenevalt oma ülesannetest tegeleb NSA krüptograafia ja krüptoanalüüsi uuringutega.

NSA peakorter asub Fort Meade'is Marylandi osariigis, umbes 16 km Washingtonist kirdes.

Agentuur loodi 1952. aastal. Pikka aega ei tunnistanud USA valitsus selle agentuuri olemasolu üldse. Seetõttu kutsuvad naljahambad seda asutust "No Such Agency" ehk siis "Sellist asutust ei ole olemas".

2013. aastal puhkes rahvusvaheline luureskandaal, kui Edward Snowdeni lekitatud saladokumentidest selgus, et NSA oli jälgimisprogrammi PRISM raames jälginud sõbralike riikide juhtide telefonivestlusi ja e-kirjavahetust.

Bondi-filmis "Surra veel üks päev" mängis Halle Berry Bondi tüdrukut, kes töötab NSA heaks.

Juhid ja struktuur

NSA direktor on alates 4. maist 2018 kindral Paul M. Nakasone.

Struktuur enne 1991. aastat
Peakorter Fort Meade'is Marylandis:
Administratsioon;
Üldnõukogu;
Planeerimine ja poliitika;
Programmid ja vahendid
Installeerimine ja logistika;
Telekommunikatsiooni ja arvutitehnika teenistus;
Rahvuslik krüptoloogiakool;
Inseneriuuringud
tehnilise teabehankedivisjon;
Krüptograafilise varustuse divisjon.
Signaalteabeoperatsioonid:
A-grupp, NSV Liit ja idabloki riigid;
B-grupp, Aasia kommunistlikud liikumised;
C-grupp, Telekommunikatsioon;
G-grupp, Üldine teabeliiklus;
W-grupp, Teabehanke juhtimine ja haldus
Julgeoleku keskteenistus:
Ameerika Ühendriikide sõjaväe, Luure- ja julgeoleku juhtimiskeskus;
Arlington Hall, Virginia; Vint Hill Farm, Warrenton, Virginia; Two Rock Ranch;
Ameerika Ühendriikide sõjamerelaevastiku grupp;
Nebraska Av, Washington; Sugar Grove, Lääne-Virginia; Winter Harbour, Maine;
 Ameerika Ühendriikide Lennuväe elektroonilise julgeolekujuhtimiskeskus;
Kelly õhujõudude baas, San Antono, Texas; Buckley õhujõudude baas, Aurora, Colorado;
Riikliku julgeolekuagentuuri baasid Ameerika Ühendriikide territooriumil;
Yakima, Washington; Kent Island, Virginia
Riikliku julgeolekuagentuuri meretagused (välismaised) baasid;
National Reconnaissare Office/ Luure Keskagentuur
Sunnyvale California

Vaata ka
 Echelon
Ronald William Pelton

Välislingid
NSA kodulehekülg, 
The National Security Agency Declassified

Ameerika Ühendriikide valitsusagentuurid
Luureagentuurid
1952
Federal Emergency Management Agency

Federal Emergency Management Agency (FEMA, eesti keeles on kasutatud tõlkevasteid Föderaalne Kriisihaldamise Agentuur, Föderaalne Eriolukordade Agentuur, Eriolukordade Föderaalbüroo) on Ameerika Ühendriikide Sisejulgeolekuministeeriumi alluvuses tegutsev ametkond, mille ülesandeks on töötada välja tegevuskavad katastroofide puhul toimimiseks ja tagada eriolukordades abi jõudmine elanikkonnani. FEMA vastutusalasse kuulub reageerimine nendele loodusõnnetustele, tulekahjudele, õnnetustele kemikaalidega ja terroriaktidele, mis on kuulutatud presidendi poolt riikliku tähtsusega katastroofiks.

FEMA koosseisus on ligikaudu 2500 töötajat.

Ajalugu

FEMA asutati president Jimmy Carteri korraldusel 15. juulil 1979, ühendades enda alla mitmed varasemad eriolukordade haldamisega tegelenud riiklikud ametkonnad. Kriiside lahendamine riiklikul tasandil sai Ameerika Ühendriikides alguse alles 1930. aastatel, varem oli see osariikide haldusalas. Keskset riikliku institutsiooni enne FEMA loomist ei eksisteerinud, erinevat tüüpi kriisidega tegelesid eri ametkonnad.

FEMA roll oli oluline 11. septembril 2001 toimunud terrorirünnakute ohvritele abi osutamisel ja rünnakute tagajärgede likvideerimisel. Koostöös sisejulgeolekuministeeriumiga asus FEMA juhtima riikliku turvalisuse tõhustamist ja välja koolitama spetsialiste massihävitusrelvadega tegelemiseks.

Märtsis 2003 ühendati FEMA ja veel 22 riiklikku ametkonda Sisejulgeolekuministeeriumiks. Agentuuri tollane juht Michael Brown ennustas, et see liitumine võib kaasa tuua agentuuri efektiivsuse languse. Tema sõnad leidsid kinnitust augustis 2005 USA lõunarannikut tabanud orkaani Katrina tagajärgede likvideerimisel ja orkaanis kannatada saanud elanikkonna abistamisel, millega FEMA ei suutnud rahuldavalt toime tulla. Agentuurile osaks saanud kriitika viis Michael Browni tagasiastumiseni.

Välislingid 
Federal Emergency Management Agency (FEMA)

Ameerika Ühendriikide valitsusagentuurid
Nukuriik

Nukuriik ehk marionettriik on riik,
mis on vormiliselt küll iseseisev, kuid tegelikult kontrollib teda mingi teine võim.

Sõda terrorismiga 
Viimastel aastatel on seoses Afganistani ja Iraagi sõjaga väidetud, et need riigid on muutunud USA nukuriikideks, kuna valitsused on üles seatud USA poolt ja alluvad USA korraldustele. 2008. aasta jaanuaris küsiti Afganistani presidendilt Ḩāmid Karzaylt temaga tehtud intervjuus, kas ta on USA nukuvalitsuse juht, ja ta vastas, et "if I am called a puppet because we are grateful to America, then let that be my nickname."

Vaata ka
 banaanivabariik
 puhverriik
 vasallriik
 protektoraat
 satelliitriik
 suveräänsus

Viited 

Riik
Poliitika
Ernst Kirs

Ernst Kirs (14. veebruar 1910 Helme vald – 14. detsember 1994 Tartu) oli eesti poliitik ja ühiskonnategelane.

Ta lõpetas aastal 1928 Tõrva Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1928–1929 ja 1937–1942 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (ei lõpetanud ülikooli). Ta oli Korp! Sakala buršvilistlane.

Ernst Kirs oli kindral Johan Laidoneri 1934. aasta riigivanemaks valimise kampaania üks juhte. 
Eesti Kodanike Liidu aseesimees, Eesti Maaliidu auesimees.

9. jaanuaril 1935 kutsus ta Johan Laidonerile saadetud kirjaga kukutama riigivanem Konstantin Pätsi ja lubas, et Laidoner saab viimase asemel Eesti presidendiks. Asja pidi korraldama "talupoeglik võitlusorganisatsioon" Eesti Küttide Leegion. Selle eest karistati teda kümnepäevase arestiga.

1941. aastal pidi Ernst Kirsist prantsuse keele oskuse tõttu saama vapside valitsuse välisminister. Kõik see toimus välgukiirusel enne hitlerliku armee kohalejõudmist, kui ta istus rahulikult hallis majas, kust käis koostöö Johannes Sikkariga.

Teosed 
Kord olin ma röövlite päälik... : ühe Mulgimaa hallparuni elukeerud [eessõna: Jüri Ant]. Tallinn, Olion, 1996.
Aksel Mark. Ernst Kirs kirjutab endast – milles tõtt on omajagu. Teataja, 24. jaanuar 1998, nr. 1, lk. 4.

Vaata ka 
Edgar Aavik
Hillar Lehari
Heinold Okas

Välislingid 
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Korporatsioon Sakala liikmed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1910
Surnud 1994
Anti Saarepuu

Anti Saarepuu (sündinud 26. märtsil 1983 Võrus) on endine Eesti murdmaasuusataja.

Anti Saarepuu treenerid olid Mati Alaver, Hille Saarepuu ja Jaanus Teppan.

Ta on võitnud Eesti meistrivõistlustel 2000–2014 individuaalselt 3 kuld-, 2 hõbe- ja 4 pronksmedalit ning teatesõitudes 4 kuld-, 6 hõbe- ja 3 pronksmedalit. 
Aastatel 2005–2014 kuulus ta Eesti koondisse. 
Saarepuu on tegutsenud MTÜ Team Haanja treenerina. Tema tuntumad õpilased on Marko Kilp, Karel Tammjärv ja Raido Ränkel. 

Anti Saarepuu kuulub Reformierakonda. Ta kandideeris 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Võru valla volikogusse. Ta kogus 71 häält ja valiti volikokku.

Aprillis 2014 teatas ta, et lõpetab tervislikel põhjustel sportlaskarjääri.

Saavutused

Olümpiamängudel 
2006  Torinos
 8. koht vabastiilisprindis

2010  Vancouveris
 42. koht klassikasprindis

Maailmameistrivõistlustel 
2005 Oberstdorfis

 9. koht 4 x 10 teatesõidus
 10. koht klassikasprindis

2009  Liberecis 
 7. koht vabatehnikasprindis

2011  Oslos 
 34. koht vabatehnikasprindis

Juunioride maailmameistrivõistlustel 
2003. Sollefteas

9. koht vabastiili sprindis
38. koht 10 km klassikas

Maailma karikasarja kohad ja punktid kokkuvõttes

Isiklikku 
Anti Saarepuu on 179 sentimeetrit pikk ja kaalub 76 kilogrammi. Kuulub Võru Suusaklubisse.

Viited

Välislingid 
 

Eesti murdmaasuusatajad
Sündinud 1983
Kaspar Kokk

Kaspar Kokk (sündinud 3. augustil 1982 Tartus) on Eesti endine murdmaasuusataja.

Kaspar Koka treenerid olid Jaanus Teppan ja Mati Alaver.

Saavutused

Juunioride maailmameistrivõistlustel 
2001 Karpaczis

26. koht 10 km vabastiilis

2002 Schonachis

22. koht 10 km vabastiilis
44. koht vabastiili sprindis

Maailmameistrivõistlustel 

2005 Oberstdorfis

64. koht 10 km vabastiilis

2007 Sapporos

11. koht 50 km klassikastiilis ühisstardis
29. koht 30 km suusavahetusega sõidus
31. koht 15 km vabastiilis

Olümpiamängudel 
2006. aasta taliolümpiamängud Torinos
 8. koht 4 x 10 km teatesõidus
20. koht 15+15 km suusavahetusega sõidus
36. koht 15 km klassikas

Kohad ja punktid maailma karikasarja kokkuvõttes

Isiklikku 
Kaspar Kokk on 176 cm pikk ja kaalub 70 kilogrammi. Kuulub Sparta spordiseltsi.

25. augustil 2007 abiellus Kokk Pärnus ärimehe Rein Kilgi tütre Annaliisiga. Nii abielu registreerimine kui ka pulmapidu sajale inimesele toimus Rein Kilgile kuuluvas Ammende villas.

Viited

Välislingid 
 
 

Eesti murdmaasuusatajad
Sündinud 1982
Paluküla rändrahn

Paluküla rändrahn on kaitsealune rändrahn Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas  Paluküla külas  Heltermaa–Kärdla maantee 22. kilomeetril maanteest läänes 3 kilomeetrit enne Kärdla piiri. Kivi on maanteelt nähtav.

Rahn on 8,9 meetrit pikk, 5,8 meetrit lai ja 3,3 meetrit kõrge. Tema ümbermõõt on 26 meetrit ja maht 66 kuupmeetrit. Mahu poolest on ta Hiiumaa suuruselt 7. kivi.

Rändrahn asub Kärdla meteoriidikraatri idaserval. Kivist sadakond meetrit lõunas asub kraatri vaatlustorn, kuhu maanteelt ka viit näitab.

Vaata ka
Paluküla kolm rahnu

Välislingid

Eesti rändrahnud
Hiiumaa vald