joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Velden am Wörther See

Velden am Wörthersee (sloveeni: Vrba na Koroškem) on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas. Linn asub Wörthi järve läänekaldal, see on riigi üks populaarseimaid puhkusekohti.

Omavalitsuse osad on Augsdorf, Duel, Kerschdorf ob Velden, Köstenberg, Latschach an der Drau, Lind ob Velden, St. Egyden ja Velden am Wörther See.

Ajalugu 

Olles algselt mansio Villachi (Sanctium) ja Virunumi vahelisel Rooma teel, on seda esmakordselt mainitud 1263. aasta dokumendis kui Campus (väli, karjamaa - saksa: Feld) ja 1410. aastal kui Velben. Keskajal kuulus see Hohenwardi lossi valdusesse, Celje krahvidele, Ortenburgi krahvidele, Püha Jüri rüütliordule Millstatti kloostris ja lõpuks Austria Habsburgidele.

1545. aastal omandas protestantlik Khevenhülleri aadliperekond Landskroni ja Veldeni maad, kuhu Bartlmä Khevenhüller (1539–1613) ehitas 1585. aastast renessanssmõisahoone. Tema järglased aeti 1639. aastal vastureformatsiooni käigus Habsburgide maadelt minema ja loss läks siis Dietrichsteini aadlikojale. Lagunenuna ja tules hävinuna ehitati see 1892. aastal taas üles kui hotell nimega Schloss Velden. Hiljem Gunter Sachsi valduses oli see filmimispaigaks populaarsele 1990.-1992. aastate Saksa-Austria telesarjale Ein Schloß am Wörthersee, mille peaosas oli šlaagrilaulja Roy Black.

Pildigalerii

Sõpruslinnad 
 Bled, Sloveenia, aastast 2004
 Gemona del Friuli, Itaalia
 Jesolo, Itaalia, aastast 2006

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Avatseremoonia 2020. aasta suveolümpiamängudel

2020. aasta suveolümpiamängude avatseremoonia toimus 23. juulil 2021. aastal Tokyo olümpiastaadionil ja selle avas ametlikult keiser Naruhito. 

Olümpiahartas nõutuna ühendati menetluste käigus selle rahvusvahelise spordivõistluse ametlik ja pidulik avamine, sealhulgas tervituskõned, lippude heiskamine ja sportlaste paraad, kunstilise vaatemänguga, et tutvustada vastuvõtva riigi kultuuri ja ajalugu. Valdav osa kunstilisest vaatemängust oli eelnevalt salvestatud, live-segmendid esitati väikese VIP-publikuga ja esinejad järgisid sotsiaalset distantseerumist.  Olümpia tseremooniate teema on liikumine edasi, viidates ülemaailmsele COVID-19 pandeemiale, kusjuures avatseremoonia teemaks on Tokyo 2020 loosung United by Emotion, mille korraldajad kavatsevad "kinnitada spordi rolli ja olümpiamängude väärtust . "

Olümpiahartas sätestatud 2020. aasta olümpiamängude avatseremoonia, mis piirdus 17-sõnalise ettekirjutatud kõnega, tegi keiser Naruhito. Ta oli kolmas Jaapani keiser, kes avas olümpiamängud, järgides oma vanaisa keiser Hirohitot (1964. aasta suve- ja 1972. aasta taliolümpiamängud) ja isa keiser Akihitot (1998. aasta taliolümpiamängud). Ta on ka Tokyo 2020 olümpia ja paraolümpia aupatroon. 

"Edasiliikumine" oli nii 2020. aasta avamis- kui ka lõputseremooniate järjekindel teema, nagu teatas Tokyo 2020 korraldustoimkond: tseremooniaid ühendas kontseptsioon "Liikumine edasi", mis viitab COVID-19 pandeemiast taastumisele. "Oleme tseremooniad kujundanud idee järgi, et mängud võivad pakkuda uut lootust ja julgustust inimestele kogu maailmas tänu sportlaste aktiivsele esinemisele Tokyo 2020 mängudel ja spordi jõul," teatasid korraldajad. 

"United by Emotion" oli Tokyo 2020 olümpiamängude avatseremoonia konkreetne kontseptsioon, kuna see on 2020. aasta mängude ametlik moto. 

Ava- ja lõputseremooniad koostas Takayuki Hioki, keda on nõustanud Marco Balich ja, kes tegi ka Torino taliolümpiamängude avamise 2006. aastal. "Avatseremoonial püüame kinnitada spordi rolli ja olümpiamängude väärtus, et väljendada tänulikkust ja imetlust jõupingutuste eest, mida me kõik koos tegime viimase aasta jooksul, ning tuua ka tulevikulootust, "nagu teatas Tokyo 2020 korralduskomitee." Loodame, et see saab olema kogemus mis annab teada, kuidas meil kõigil on võime tähistada erinevusi, kaasa tunda ja elada üksteise kõrval kaastundega. " Ehkki tseremoonia loovjuht Kentarō Kobayashi vallandati tseremooniale eelneval päeval holokausti varasemate naljade tõttu, otsustas korraldustoimkond korraldada tseremoonia, mille ta on ette valmistanud ja juhtinud plaanipäraselt. 

Olümpiatule süütas Jaapani tennisist Naomi Osaka. Olümpiaurn on Waseda ülikoolis õppinud disainer Oki Sato disainitud.

Eesti lippu kandsid XXXII olümpiamängude avatseremoonial ratsutaja Dina Ellermann ja sõudja Tõnu Endrekson.
Moderna COVID-19 vaktsiin

Moderna COVID-19 vaktsiin (pINN: elasomeran), koodnimega mRNA-1273 ja mida müüakse kaubamärgi all Spikevax, on koroonavaktsiin, mille on välja töötanud Moderna, Ameerika Ühendriikide Riiklik Allergia- ja Nakkushaiguste Instituut (NIAID) ning Biomedical Advanced Research and Development Authority (BARDA). Seda kasutatakse 18-aastastel ja vanematel inimestel, et kaitsta neid COVID-19 põhjustava SARS-CoV-2 viiruse vastu. See on ette nähtud manustamiseks kahe 0,5 ml annusena, mis manustatakse lihasesisese süstena 29-päevase intervalliga.

Moderna vaktsiin stimuleerib keha loomulikku kaitset (immuunsüsteemi). Vaktsiini toimel toodab organism ise COVID-19 haigust põhjustava viiruse vastast kaitset (antikehasid). Moderna koroonavaktsiin sisaldab mRNA-d, mis kannab rakkudeni juhised viiruses sisalduva ogavalgu tootmiseks. Rakud reageerivad ogavalgule antikehade tootmisega, mis aitavad viiruse vastu võidelda. See aitab kaitsta COVID-19 haiguse eest.

Moderna koroonavaktsiini kasutamine alla 18 aasta vanustel lastel ei ole soovitatav. Euroopa Ravimiameti Inimravimite komitee (CHMP) hinnangul võib Spikevaxi koroonavaktsiini näidustusi laiendada ka noortele vanuses 12–17 eluaastat.

Novembris 2020 avaldas Moderna, et nende COVID-19 vaktsiini efektiivsus on 94,5 %. "Meil on vaktsiin, mis võib peatada COVID-19," ütles Moderna president Stephen Hoge.

III faasi uuringu esialgsed tulemused näitavad, et vaktsiini efektiivsus on püsiv, jäädes 93% juurde kuus kuud pärast teist annust.

Euroopa Ravimiameti (EMA) Inimravimite Komitee (CHMP) jõudis järeldusele, et COVID-19 vaktsiini Spikevax tõhustusannusete kasutamist võib kaaluda 18-aastastel ja vanematel inimestel.

Soovitus põhineb uuringute tulemustel, mis näitasid, et Spikevaxi vaktsiini kolmas annus 6 kuni 8 kuud pärast teist doosi suurendas langustrendis olnud COVID-19 põhjustava SARS-CoV-2 viiruse vastaste antikehade arvu. Tõhustusannus on poole väiksem esmase vaktsiinikuuri ühekordsest annusest.

Vaktsineerimine Eestis

Vaktsineerima oodatakse digiregistratuuri kaudu broneeritud ajal.
Vaktsineerimise aja saab ka broneerida telefonil 1247 (iga päev kell 8-20). Vaktsineeritutel on võimalus patsiendiportaalis endale luua Euroopa Liidu COVID vastase immuniseerimise digitõend (sertifikaat). Tõendit saab kasutada nii nutiseadmes kui väljaprindituna.

Tervise- ja Heaolu Infosüsteemide Keskuse poolt loodud veebirakendus võimaldab verifitseerida kõigis Euroopa Liidu liikmesriikides välja antud ja EL standardile vastavaid EL digitaalseid COVID tõendeid – immuniseerimise, läbipõdemise ja testi tõendit.

Viited

Välislingid
 Kodulehekülg
 Spikevax vaktsineeri.ee
 Moderna COVID-19 Vaccine Wikipedia
 Publications and External Resources | Moderna, Inc. inglise keeles

COVID-19 vaktsiinid
Afritz am See

Afritz am See (sloveeni: Zobrce) on vald Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.

Vald asub Gegendi orus väikese Afritzer See järve lõunakaldal, ümbritsetuna Nocki mägedest Gurktali Alpide lääneosas. Vallaosad on Afritz ja Berg ob Afritz.

Ajalugu 

Kauge org asustati alles kõrgkeskajal. Afritzi on esmakordselt mainitud 1408. aasta dokumendis, toona Ortenburgi krahvide valduses.

1973. aastal liideti vald naabrusesoleva Feld am Seega, kuid 1991. aastast on see taas omaette vald. Lisa am See lisati 2000. aastal peamiselt turismipõhjustel, kuigi ametlikult kuulub Afritzi järv Feld am See valda.

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Arriach

Arriach (sloveeni: Arjoh) on vald Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.

Vald asub Gurktali Alpide Nocki mägedes, u. 20 km Villachist põhjas. Arriachis on Kärnteni geograafiline keskkoht. Vald on riiklikult tunnustatud kuurort, selle majandus sõltub peamiselt turismist.

Vallaosad on Arriach, Innerteuchen, Laastadt ja Sauerwald.

Ajalugu 

Ovriachi kihelkonda on esmakordselt mainitud 1207. aasta dokumendis. Varauusajal oli kõrvaline piirkond krüptoprotestantismi keskus Kärnteni hertsogkonnas. Tänapäevane vald moodustati 1850. aastal; Sauerwaldi vald liideti 1898. aastal.

Religioon 

2001. aasta rahvaloenduse järgi olid 68,8% rahvastikust protestandid, mis on kõrgeim osakaal kõigi Kärnteni omavalitsuste kohta. Seega on Nelja evangelisti kihelkonnakirik, 1903. aastal püstitatud uusgooti stiilis hoone, suurim protestantlik kirik peamiselt katoliiklikus Kärntenis. See asub endise 'palvemaja' (Bethaus) kohas ja on ehitatud pärast Sallivuspatendi väljaandmist Habsburgist keisri Joseph II poolt 1781. aastal. Veelgi enam, Arriachi vapil on kujutatud armulaua karikat ja Lutheri roosi.

Väiksem 1200. aasta paiku püstitatud ja mitu korda ümber ehitatud Filippusele ja Jaakobusele pühendatud katoliiklik kihelkonnakirik seisab naabruses. Arriachis on ka mitu ajaloolist maalähedast palkmaja, mis on üsna heas seisukorras säilinud.

Sõpruslinn 

 Wain, Saksamaa, aastast 1972

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Břeclav

Břeclav (saksa keeles Lundenburg, ungari keeles Leventevár) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas, Břeclavi ringkonna halduskeskus. Břeclav asub Dyje jõe ääres, Austria piiri lähedal, Slovakkia piirist 10 km kaugusel ja Brnost ligikaudu 52 km lõunas.

Viited 

Tšehhi linnad
Lõuna-Morava maakond
Eduard Ernst Bätke

Eduard Ernst Bätke (kirjutatud ka Bätge; 10. juuli 1849 – 29. detsember 1920) oli baltisaksa poliitik, kes oli juulist 1894 kuni aprillini 1895 Tallinna abilinnapea. 

Eduard Ernst Bätke oli aastatel 1882–1905 Tallinna linnavolikogu liige ning ühtlasi Tallinna linnavalitsuse gaasi-, veevärgi- ja promenaadikomisjoni president. Aastatel 1886–1897 oli ta Tallinna linnapea asetäitja. 

Ta valiti 1894. aastal Tallinna linnapeaks, kuid teda ei kinnitatud ametisse; selle asemel töötas ta abilinnapeana juulist 1894 kuni aprillini 1895. Talle järgnes Tallinna linnapeana Karl Johann von Hueck.

Vaata ka 
 Tallinna linnapeade nimekiri

Viited 

Baltisakslased
Eestimaa inimesed
Surnud 1920
Sündinud 1849
Tallinna linnavolikogu liikmed
Tallinna Linnavalitsus
Päkarauakannel

Päka- ehk pöidlarauakannel on Räpina, Võnnu ja Järvselja kandis levinud kandletüüp. Topeltkeeltega võimsakõlaline kannel, mida mängiti saatepillina külapidudel. Sellel kandlel olid väga võimsad bassid ja viisi mängiti raudsõrmuse sarnase keeruga ehk päkarauaga, mis pandi pöidla külge.

Tuntumad päkarauakandle mängijad ja meistrid olid Aksel Tähnas ja Elmar Luhats, kelle esivanemate töid viis Harjumaal edasi tema poeg Toivo Luhats ansamblist Piibarid. Toivo õpilased oskavad praeguseni seda stiili. Aksel Tähnase mantlipärija ja üks tuntumaid kaasaegseid päkarauakandle mängijaid on Juhan Uppin. 2019. Andis Juhan Uppin välja päkarauakandlele pühendatud albumi "Päkarauakannel."

Viited
NSV Liidu Kaitseministeeriumi Sõjaline Instituut

NSV Liidu Kaitseministeeriumi Sõjaline Instituut (vene keeles Военный институт Министерства обороны СССР) oli kõrgem sõjaline õppeasutus Nõukogude Liidus.

Kaitseministeeriumi sõjaline instituut loodi 1. augustil 1974 Moskvas Võõrkeelte Sõjalise Instituudi (eksisteeris 1942–1974) põhjal. 1980. aastal autasustati instituuti Punalipu ordeniga ja õppeasutus nimetati ümber Punalipuliseks Sõjaliseks Instituudiks. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist (detsembris 1991) jätkas instituut tegevust kuni sulgemiseni 1994. aastal, pärast mida lülitati instituudi kateedrid vastloodud Majanduse, Rahanduse ja Õiguse Sõjaväeakadeemia koosseisu.

Sõjalise instituudi struktuur
Läänekeelte teaduskond
Idakeelte teaduskond
Eripropaganda teaduskond
Sõjalis-juriidiline teaduskond
Kaugõppeteaduskond
Võõrkeelte teaduskond (1984. aastast)
Eriteaduskond (1984. aastast)

Vilistlasi
Viktor But (1989)
Juri Drozdov (1956)
Mihhail Farihh (1980)
Andri Paltševskõi
Arkadi Strugatski (1949)
Dmitri Trenin (1977)

Vaata ka
Välisluureakadeemia
Sõjalis-Diplomaatiline Akadeemia
Venemaa FSB Akadeemia

Kõrgkoolid
Nõukogude Liidu sõjandus
Moskva
Tuule Kann

Tuule Kann (sündinud 1964) on eesti kandlemängija ja -õpetaja. Ta on õppinud kandlemängu Eestis Els Roode juures ja Leedus Regina Tamošaitienė juures. Aastatel 1990–1993 täiendas ta end Tallinnas Ene Lukka, Mikk Sarve ja Igor Tõnuristi juures ning aastatel 1993 ja 1998–1999 Sibeliuse Akadeemias Minna Raskineni, Sinikka Kontio, Timo Alakotila, Raoul Björkenheimi jt juures.

Tuule Kann on töötanud kandle- ja pärimusainete õpetajana Tallinnas, Viljandis ja Võrus, tema õpilaste hulka kuuluvad Pille Karras, Leanne Barbo, Juhan Uppin jpt. Tuule Kann õpetab praegu kandlemängu nii Vanalinna Muusikakoolis kui ka Georg Otsa nimelises muusikakoolis.

Tuule Kann on esinenud pärimus-, jazz-, vanamuusika- ja nüüdismuusika interpreedina rahvusvahelistel festivalidel nii Eestis kui ka mujal. Samuti on ta korraldanud August Pulstisünniaastapäeva tähistamist, kandlekursusi ning ühismängimisi Soome, Läti, Leedu ja Eesti oma ala meistritega, viinud läbi töötubasid pärimusmuusika kursustel ja laagrites (Leisi Värks, Pirrupuusaare perelaager jne) ning korraldanud ansamblite Tuulekandled ja Kannelkond tegevust. Muude tunnustuste hulgas on Tuule Kann saanud Eesti Kultuurikapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (2001) ja pärimuskultuuri auhinna (2009). Tuule Kann tegeleb ka kandlemuusika uurimise ja kandlemängijate kaardistamisega Eestis, Karjalas, Baltimaades ja Loode-Venemaal.

Tunnustus
 2019 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Eesti muusikud
Eesti muusikapedagoogid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1964
Kandlemängijad
Feld am See

Feld am See (sloveeni: Obernšec) on vald Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.

See asub Nocki mägede Gegendi orus Brennsee (või Feldsee) kaldal, Mirnocki massiivi (edelas, 2110 m) ja Wöllaner Nocki (kirdes, 2145 m) vahel. Vallaosa on Rauth, vanim asula piirkonnas.

Ajalugu 

Varjuline Gegend asustati alles kõrgkeskajal, kui u. 1300. aastal oli selle päikseline põhjakülg raadatud ning 1308. aasta dokumendis on esmakordselt mainitud oru nime. Kui Kärnteni Ortenburgi krahvide valduses olid suured mõisad, oli küla nimega Rauth (saksa: Roden, väljajuuritud) pikka aega olulisim asula kogu piirkonnas.

Feld am See asula ise tekkis protestantliku kihelkonnakiriku ehitamisega 1787. aastal. Kauge Gegendi org oli pikka aega olnud krüptoprotestantismi keskus, kuni 1781. aastal keiser Joseph II poolt välja antud Sallivuspatent vastureformatsiooni tagakiusamised lõpetas. 

Brennsee järv sai nime kohaliku kõrtsi ja piiritusetehase (Brenn) järgi, mis asutati 1632. aastal. Tänapäevane vald loodi 1850. aastal; algkool asutati aasta hiljem. 19. sajandi lõpul algas järveümbruse suveturism. Aastatel 1973-1991 olid Feld am See ja Afritz am See üheks omavalitsuseks ühendatud.

Sõpruslinn 

 Wilhermsdorf, Saksamaa, aastast 1988

Vaatamisväärsused 

Peamised vaatamisväärsused:

 Protestantlik Feld am See kirik (ehitatud 1787. aastal)
 Katoliiklik Feld am See kirik (ehitatud 1960. aastal)
 Alpide looduspark Feld am See - hirvepark ja muuseum
 Mirnockriese - legendaarse hiiglase kivikuju

Külastamist väärt kohad:

 Brennsee - üks kahest suplusjärvest
 Afritzer See - teine suplusjärv
 Feldpannalm - maaliline mägikarjamaa

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Ralsko

Ralsko (saksa keeles Roll) on linn Tšehhis Libereci maakonnas Česká Lípa ringkonnas. Ralsko asub Česká Lípast umbes 19 km idakagus ja Liberecist ligikaudu 25 km edelas.

Ralskos asub endine Hradčany sõjaväelennuväli, mis oli aastatel 1968–1991 NSV Liidu õhuväe käsutuses.

Viited 

Tšehhi linnad
Libereci maakond
Soome 2020. aasta suveolümpiamängudel

Soome osales 2021. aastal Tōkyōs toimuvatel 2020. aasta suveolümpiamängudel. Soomet esindas 46 sportlast 11 spordialal.

Soomele tõid pronksmedali ujuja Matti Mattsson 200 m rinnuliujumises ja poksija Mira Potkonen.

Võistlejad

Golf 
 Matilda Castrén
 Sanna Nuutinen
 Kalle Samooja
 Sami Välimäki

Kergejõustik  
 Lassi Etelätalo, kettaheide
 Oliver Helander, kettaheide
 Maria Huntington, seitsmevõistlus
 Reetta Hurske, 100 m tõkkejooks
 Ella Junnila, kõrgushüpe
 Jarkko Kinnunen, 50 km käimine
 Annimari Korte, 100 m tõkkejooks
 Silja Kosonen, vasaraheide
 Sara Kuivisto, 800 m ja 1500 m
 Toni Kuusela, kettaheide
 Elmo Lakka, 110 m tõkkejooks
 Elina Lampela, teivashüpe
 Viivi Lehikoinen, 400 m tõkkejooks
 Wilma Murto, teivashüpe
 Kristiina Mäkelä, kolmikhüpe
 Aleksi Ojala, 50 km käimine
 Veli-Matti Partanen, 50 km käimine
 Kristian Pulli, kaugushüpe
 Topi Raitanen, 3000 m takistusjooks
 Camilla Richardsson, 3000 m takistusjooks
 Senni Salminen, kolmikhüpe
 Krista Tervo, vasaraheide

Laskmine 
 Eetu Kallioinen, kaarrada
 Satu Mäkelä-Nummela, kaevikrada
 Lari Pesonen, kaarrada

Maadlus 
 Elias Kuosmanen, 130 kg
 Arvi Savolainen, 97 kg

Poks 
 Mira Potkonen, 60 kg

Purjetamine 
 Akseli Keskinen, nacra 17
 Sinem Kurtbay, nacra 17
 Tuuli Petäjä-Sirén, purjelaud RS: X
 Kaarle Tapper, Laser
 Tuula Tenkanen, Laser Radial

Ratsutamine 
 Henri Ruoste, koolisõit

Rulasõit 
 Lizzie Armanto, pargivõistlus

Sulgpall 
 Kalle Koljonen

Ujumine 
 Ida Hulkko, 100 m rinnuli
 Mimosa Jallow, 100 m selili
 Ari-Pekka Liukkonen, 50 m vaba
 Matti Mattsson, 200 m rinnuli
 Fanny Teijonsalo, 50m vaba

Vibulaskmine 
 Antti Vikström

Viited

Välislingid
 https://www.olympiakomitea.fi/

Soome olümpiamängudel
Rahvuskoondised 2020. aasta suveolümpiamängudel
Horní Benešov

Horní Benešov (kuni 1926. aastani Benešov, saksa keeles Bennisch) on linn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas Bruntáli ringkonnas. Horní Benešov asub Poola piirist 14 km kaugusel, Bruntálist umbes 10 km idas ja Ostravast ligikaudu 50 km lääneloodes.

Asulat on esmamainitud kaevandusasulana 1226. aastal. Benešovi hõbekaevandused olid ühed vanemad riigis. Ametlikult rajati linn 1253. aastal ja linnaõigused kinnitati 1271. aastal.

Viited 

Tšehhi linnad
Morava-Sileesia maakond
Michael Bishop

John Michael Bishop (sündinud 22. veebruaril 1936) on Ameerika Ühendriikide immunoloog ja mikrobioloog.

Bishop lõpetas 1962. aastal Harvardi Ülikooli meditsiini erialal ning asus tööle riiklikku allergia ja nakkushaiguste instituuti. Hiljem töötas ta Saksamaal Hamburgis asuvas Heinrich Pette'i Instituudis ning asus 1968. aastal tööle California Ülikooli San Franciscos.

Bishop tegi pikalt koostööd Harold Varmusega ning nad avastasid 1970. aastate keskel viiruse geenid, mis võivad põhjustada vähki. Avastatud nn onkogeenid ei pärinenud algselt viirusest, vaid normaalsetest rakkudest. 1989. aastal said Bishop ja Varmus oma avastuste eest Nobeli meditsiiniauhinna.

Viited

Ameerika Ühendriikide viroloogid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1936
Ferndorf

Ferndorf (sloveeni: Perja vas) on vald Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.

Vald ulatub Drava orust üles Mirnocki mäestikuni, mis on Nocki mägede osa, ja Millstatti järve kagukaldale. Vallaosad on Ferndorf ja Gschriet.

Algselt põllumajanduspiirkond, elanikkond sõltub tänapäeval suuresti lähedalasuva Radentheini magnesiidivabrikust ja suveturismist. Vallal on juurdepääs läbi Drava oru kulgevale Tauern Autobahnile (A10) ja Ferndorfi jaamas paralleelsele raudteeliinile Villachist Spittal an der Drausse.

Ajalugu 

Vedendorfi Kärnteni hertsogkonnas on esmakordselt mainitud 1391. aasta dokumendis. Tänapäevane Pauluse kirik on dokumenteeritud 1438. aastast.

Ferndorfi vald loodi pärast Märtsirevolutsiooni 1850. aastal. Aastatel 1865-1906 oli see Paternioni turulinna osa.

Sõpruslinnad 

 Ferndorf, Kreuztal, Saksamaa
 Nauen, Saksamaa
 Skoczów, Poola

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Hohenthurn

Hohenthurn (sloveeni keeles Straja vas) on vald Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.

Hohenthurn asub Gaili jõe orus (Gailtal), lisajõe Gailitzi suubumiskoha lähedal. Vald ulatub Karni Alpide põhjanõlvale, Itaalia piiri lähedale. Vallaosad on Dreulach ja Hohenthurn.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel on 8,3% elanikkonnast Kärnteni sloveenid.

Ajalugu 

Valla territooriumil asus eelajalooline Hallstatti asula, samuti Rooma vahitorn, mis on kujutatud vapil. Sellegipoolest sai Hohenthurn (saksa: hoher Turm, s.o. "kõrge torn"), esmakordselt mainitud 1253. aasta dokumendis kui Göströsdorf, tõenäoliselt sai oma nime gooti stiilis Püha Cyriacuse kiriku tornilt. Keskaegsest Ida-Alpide slaavi asustusest saati on piirkond sloveeni traditsiooni ja tavade keskus.

Tuntud inimesi 

 Matija Majar (1809–1892), Kärnteni sloveenist preester ja aktivist, teenis aastatel 1851-1867 kihelkonnakirikus Göriachi asunduses
 Karl Schnabl (* 1954), suusahüppaja

Sõpruslinn 

 Moimacco, Itaalia, aastast 2006

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Wernberg

Wernberg (sloveeni keeles Vernberk) on vald Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.

Wernberg asub Drava jõe ääres Ossiachi Tauerni mäestiku jalamil, Villachist idas ning Ossiachi järve (põhjas), Wörthi järve (idas) ja Faaki järve (lõunas) vahel. See asub Kärnteni sloveenide traditsioonilise asuala loodeserval.

Vallaosad on Neudorf (Nova vas), Sand (Pešče), Trabenig (Trabenče), Umberg (Umbar) ja Wernberg (Vernberk).

Ajalugu 

Arheoloogilised leiud näitavad piirkonna varajast asustamist juba Rooma ajal. Lossi Sternbergi küla lähedal (täna varemeis) on esmakordselt mainitud Püha Pauluse kloostri umbes 1170./1180. aastal välja antud dokumendis. Wernberg ise ilmus esmakordselt dokumenti 17. novembril 1227, milles määrati kindlaks Drava silla lammutamine ja Werdenberchi lossi üleandmine Bambergi piiskopkonna Kärnteni valdustele.

Loss, mis paikneb kaljul Drava jõe kohal, ehitati Kärnteni hertsog Bernhardi valitsemise ajal, hiljem läks see Austria Habsburgidele. Khevenhülleri aadliperekonna valduses alates 1519. aastast, püstitati tänapäevane renessansshoone Kärnteni kuberneri Georg von Khevenhülleri (1533–1587) käsul. Osana Ossiachi kloostri mõisatest 1672. aastast, on see 1935. aastast katoliikliku Väärtusliku vere misjonärõdede valdus.

Wernbergi vald loodi 1850. aastal.

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Süd Autobahn

Süd Autobahn (A2) ('Lõunakiirtee') on kiirtee (Autobahn) Austrias. Valminud 1999. aastal, kulgeb see Viini äärelinnast lõunasse läbi Grazi ja Klagenfurdi linnade Itaalia piirini Arnoldsteinis, kus see ühineb Autostrada A23-ga. Kogupikkusega 377,3 km on A2 Austria pikim kiirtee.

Ajalugu 

A2 plaanid pärinesid nn Reichsautobahn süsteemist, mis kehtestati pärast Austria anšlussi Natsi-Saksamaasse 1938. aastal. Ehitust aga ei alustatud, kuni Teise maailmasõja puhkemine lõpetas kõik teedeehitusprojektid.

Labidas löödi maasse 6. mail 1959, teetööd avati esimesel lõigul Vösendorfi Viinist lõunas ja Leobersdorfi vahel, lõik avati liikluseks 26. mail 1962. 1975. aastaks oli kiirtee valminud kuni Seebensteinini Alam-Austrias, silmapaistvalt kolme reaga mõlemas suunas. Esimene lõik Steiermargi liidumaal Gleisdorfi ja Raaba vahel avati juba 1969. aastal, sellele järgnes 1970. aastal lõik Pörtschachi ja Villachi vahel (toona Wörthersee Autobahn) Kärnteni liidumaal. Marsruut lõpetati 25. novembril 1999 viimase lõigu avamisega Völkermarktist Klagenfurti.
Sõjalis-Diplomaatiline Akadeemia

Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi Sõjaväeakadeemia (vene keeles Военная академия Министерства обороны Российской Федерации; varasem nimetus Sõjalis-Diplomaatiline Akadeemia Военно-дипломатическая академия) on kõrgem sõjaline õppeasutus Venemaal, kus valmistatakse ette sõjaväediplomaate (kaitseatašeesid) ja sõjaväeluure kaastöötajaid.

Akadeemia loodi teise maailmasõja ajal Moskvas. 

Pärast Nõukogude Liidu lagunemist (detsembris 1991) jätkas Sõjalis-Diplomaatiline Akadeemia oma nime all 2011. aastani, pärast mida sai akadeemia ametlikuks nimeks Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi Sõjaväeakadeemia.

Akadeemia ülemaid
Nikolai Slavin (1949–1953)

Akadeemia õppejõude
Dmitri Poljakov, teaduskonna ülem (1973–1979), hiljem hukatud riigi reetmise eest (1988)

Vilistlasi

Georgi Bolšakov (1950), hilisem Nõukogude juhtkonna ja John Kennedy suhete vahendaja Kariibi kriisi ajal (1962)
Igor Kostjukov, hilisem GRU juht, admiral (2019)
Lori Kuzmin (1970), hilisem admiral (1990)
Vladimir Rezun (1974) 
Igor Sergun 
Gennadi Smetanin, hilisem GRU luureresident, hukatud riigi reetmise eest (1986)
Davith Tonojan (1997)
Anatoli Tšepiga

Vaata ka
Välisluureakadeemia
Venemaa FSB Akadeemia
NSV Liidu Kaitseministeeriumi Sõjaline Instituut

Venemaa sõjalised kõrgkoolid
Nõukogude Liidu sõjandus
Moskva
Marvin Ducksch

Marvin Ducksch (sündinud 7. märtsil 1994 Dortmundis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib ründajana Saksamaa esiliiga klubis Bremeni Werder.

Ta alustas klubikarjääri Dortmundi Borussias, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2002. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2013. aastal. Aastatel 2012–2016 mängis ta põhiliselt Borussia reservmeeskonnas. Hooajal 2013–14 lõi ta Borussia reservmeeskonnas Saksamaa tugevuselt kolmandas liigas 12 väravat. Hooajal 2014–15 mängis ta laenul Saksamaa kõrgliiga klubis SC Paderborn.

2016. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Saksamaa esiliiga klubiga FC St. Pauli. 2017. aasta jaanuaris läks ta laenul Saksamaa tugevuselt kolmanda liiga klubisse Kieli Holstein. Hooajal 2017–18	lõi ta Kieli meeskonnas Saksamaa esiliigas 18 väravat ja oli sellega liigas suurim väravakütt.

Hooajal 2018–2019 mängis ta Saksamaa kõrgliigas Düsseldorfi Fortuna ridades, kuid lõi 16 liigamänguga vaid ühe värava.

2019. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Saksamaa esiliiga klubiga Hannover 96. 2021. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Bremeni Werderiga.

Aastatel 2009–2012 mängis Ducksch Saksamaa noortekoondistes ning võitis 2011. aastal Saksamaa kuni 17-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel hõbemedali ja noorte maailmameistrivõistlustel pronksmedali.

Saksamaa jalgpallurid
Dortmundi Borussia mängijad
SC Paderborni mängijad
FC St. Pauli jalgpallurid
Fortuna Düsseldorfi mängijad
Hannover 96 jalgpallurid
Bremeni Werderi mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1994
Lillemets

Lillemets on eesti perekonnanimi.

2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lillemets 408 inimesel: 208 mehel ja 200 naisel. Perekonnanimede levikult on Lillemets meeste puhul 275. kohal ja naiste puhul 342. kohal. Nimi Lillemets on levinuim Võru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 8,48.

Nime kandjaid 
Enn Lillemets, eesti kirjanik (1958–)
Marica Lillemets, eesti ajakirjanik (1958–)
Olev Lillemets (Olle Lauli), eesti kirjanik ja riigiametnik
...

Viited 

Eesti perekonnanimed
Primorski rajoon (Peterburi)

Primorski rajoon (vene keeles Приморский район) on haldusüksus (rajoon) Venemaal Peterburis. Rajoon asub linna loodeosas Soome lahe kaldal. Primorski rajoon on elanike arvu poolest suurim Peterburi rajoon. Rajooni kuulub kaheksa munitsipaalringkonda.

Rajoon moodustati 1936. aastal ja kandis aastatel 1949–1989 Ždanovi rajooni nime. 1977. aastal ühendati rajooniga Lahta, Olgino ja Kamenka ning 1980. aastal Lissi Noss.

Peterburi linnaosad
Krasnogvardeiski rajoon

Krasnogvardeiski rajoon (vene keeles Красногвардейский район) on haldusüksus (rajoon) Venemaal Peterburis. Rajoon asub linna kirdeosas ja sellesse kuulub viis munitsipaalringkonda.

Rajoon on moodustatud 1973. aastal.

Vaata ka
 Laadoga vaksal

Välislingid
 

Peterburi linnaosad
Viiburi rajoon (Peterburi)

Viiburi rajoon (vene keeles Выборгский район) on haldusüksus (rajoon) Venemaal Peterburis. Rajoon asub linna põhjaosas ja sellesse kuulub kaheksa munitsipaalringkonda.

Rajoon on moodustatud 1917. aastal. Aastatel 1952–1958 kandis rajoon Stalini rajooni nime.

Peterburi linnaosad
Paljassaare reoveepuhastusjaam

Paljassaare reoveepuhastusjaam on ettevõtte Tallinna Vesi üks kahest veepuhastusjaamast (teine on Ülemiste veepuhastusjaam). See teenindab rohkem kui 400 000 inimest ning sinna jõuab ka läbi ühisvoolse kanalisatsiooni sademevesi.

Reoveepuhastuse käigus tekib kõrvalproduktina reoveesete, millest valmistatakse haljastusmulda.

Pilte 
Paljassaare reoveepuhastusjaam 1987. aastal Jaan Künnapi fotodel:

Välislingid 

 "Paljassaare jaam hakkab peagi rohkem reovett vastu võtma" ERR, 17. november 2020

Tallinna ehitised
Tallinna Vesi
Petrogradi rajoon

Petrogradi rajoon (vene keeles Петроградский район) on haldusüksus (rajoon) Venemaal Peterburis. Rajoon asub Neeva deltas ja hõlmab Petrogradi saart, Aptekarski saart ja mõnesid väiksemaid saari. Rajooni kuulub kuus munitsipaalringkonda.

Välislingid
 

Peterburi linnaosad
Turuhhansk

Turuhhansk (kuni 1924. aastani Monastõrskoje, aastatel 1924–1930 Novo-Turuhhansk) on küla Venemaal Krasnojarski krais, Turuhhanski rajooni halduskeskus. Turuhhansk asub kohas, kus Alam-Tunguska suubub Jenisseisse.

Turuhhanskis on lennujaam ja jõesadam.

Venemaa külad
Krasnojarski krai
Zamoskvoretšje

Zamoskvoretšje on rajoon (munitsipaalringkond) Moskvas, mis kuulub Kesklinna haldusringkonda.

Rajoonis asub viis metroojaama. 

Moskva rajoonid
Nextstep Piiblikool

Nextstep Piiblikool e. EKNK Õppekeskus SA on Eesti Kristliku Nelipühi Kiriku piiblikool Tallinnas.

EKNK Piiblikool alustas tegevust 15. septembril 1992 ning kolis 1993. aasta alguses endistesse Nõukogude Liidu sõjaväebaasi ruumidesse Suurupis.

Piiblikool tegutseb Tallinnas aadressil Toompea 3.

Viited

Välislingid
 Kodulehekülg
 EKNK Õppekeskus SA Google Maps

Eesti Kristlik Nelipühi Kirik
Kristlikud asutused
Tallinna koolid
Eesti erakoolid
Religiooniharidus
Margus Müür

Margus Müür (sündinud 15. juuli 1978) on Eesti kirjanik. Kasutanud ka pseudonüümi Marcus E. Zumm.

Ta on lõpetanud Kuressaare Gümnaasiumi ning Tallinna Ülikooli Filmi-ja video õppetooli teise filmikursuse, mida juhendas Jüri Sillart. Hiljem omandas filminduse magistrikraadi äsja loodud Balti Filmi- ja Meediakolledžis. Töötas Saaremaal pikka aega klubidiskorina, praegu töötab helirežisöörina Eesti Rahvusringhäälingus.

2019. aasta Eesti Kirjanike Liidu romaanivõistlusel märgiti ära tema ulmeromaani "Seitsmes kohtunik" käsikiri.

Teosed 

 2014 Piraatide kuninganna
 2016 Kui hundid uluvad
 2019 Seitsmes kohtunik
2021 Testament orhideele

Välislingid
Margus Müüri esile tõstetud käsikirjast valmis romaan
Zumm kirjutas luurepõneviku
Nädala nägu: Margus Müür

Eesti kirjanikud
Sündinud 1978
Martin Trudnikov

Martin Trudnikov (sündinud 3. detsembril 1995) on eesti akordionist, ansamblijuht ja dirigent.

Haridus 
Martin Trudnikov omandas keskhariduse Tallinna Reaalkoolis. Ta on lõpetanud Nõmme Muusikakooli akordioni erialal. Aastatel 2012-2016 õppis ta Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis rütmimuusika akordioni erialal Tiit Kalluste juhendamisel. Ta on omandanud bakalaureusekraadi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias muusikapedagoogika erialal (2019) ja magistrikraadi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias kooridirigeerimise erialal (2021) professor Toomas Kapteni juhendamisel. 2021. aastal alustas õpinguid orkestridirigeerimise erialal professor Arvo Volmeri käe all.

Martin Trudnikov on osalenud ka Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia korraldatud orkestridirigeerimise meistrikursustel Paul Mägi, Vello Pähna, Lauri Sirpi ning Arvo Volmeri juhendamisel.

Töö muusikuna  
Martin Trudnikov on Ansambel Horoskoobi asutaja ja juhtfiguur. Samuti on ta teinud tihedat koostööd laulja Marek Sadamaga ning on ka ansambel Sadamasilla akordionist. Ta on kuulunud ka ansambel Regatt koosseisu. Lähiaastate jooksul on ta koos laval olnud mitmete Eesti tuntud artistidega.

Dirigendina on Martin Trudnikov koostööd teinud mitmete kollektiividega, sh EMTA segakoor, ETV Tütarlastekoor, EMTA sinfonietta, segakoor Cantus, Tapa segakoor Leetar, Järlepa Hoovikoor ja Kassisaba jazzmuusikute koor.

Ta on juhatanud 2018. aasta Raplamaa maakondlikul laulupeol.

Martin Trudnikovil on koorijuhi VI tase.

Martin Trudnikov on kirjutanud meloodiaid pop-lauludele:
"Sõbrad võivad", esitajad Marek Sadam & Anne Veski
"Tuule puudutus", esitaja Sadamasild
"Šansoon", esitajad Marek Sadam & Martin Trudnikov
"Me saame sellest üle", esitajad Marek Sadam & Martin Trudnikov
"Elada on lahe", esitaja Anne Veski
"Veel on laule laulda minu teel", esitaja Anne Veski

Albumid
 Marek Sadam & Martin Trudnikov "Prantsuse šansoonid Läänemere ääres" (2017)
 Veronika Portsmuth "Fääri lauluraamat" (2017)
 Sadamasild "Grifoon ja Šansoon" (2017)
 Ansambel Horoskoop "Horoskoobi tuules" (2018)
 Sadamasild "Õrntumedana" (2020)
Martin Trudnikov "Talve Võlumaa" (2021)

Eesti akordionistid
Sündinud 1995
Horoskoop (ansambel)

Horoskoop on Eesti ansambel. Ansambel alustas tegevust 2018. aastal. Ansambli repertuaaris on peamiselt telesaates "Horoskoop" kõlanud laulud ning ka laiemalt sellel ajastul (1960. aastatel ja 1970. aastate alguses) kõlanud menuhitid.

Ansambli debüütalbum "Horoskoobi tuules" ilmus 2018. aastal.

Külalissolistidena on koos ansambliga üles astunud mitmed Eesti poplauljad: Voldemar Kuslap, Heidy Tamme, Boris Lehtlaan, Mait Maltis, Karl Madis, Ivo Linna, Marek Sadam, Gerli Padar, Uku Suviste, Birgit Sarrap, Nele-Liis Vaiksoo ja Marianne Leibur.

Ansambli koosseis 
 Martin Trudnikov – vokaal, akordion, akustiline kitarr
 Ülo Mälgand – klahvpillid, taustavokaal
 Siim Aimla – saksofon, taustavokaal
 Roland Jairus – basskitarr
 Jaanus Salm – trummid

Endised liikmed 
Peter Põder, Ramuel Tafenau, Meelis Tinno, Martti Laas

Album "Horoskoobi Tuules" 
 Horoskoop (solist Martin Trudnikov)
 Pühapäev (solist Martin Trudnikov)
 Oled teinud mind õnnelikuks (solist Karl Madis)
 Champs-Elysees (solist Marek Sadam)
 Mul tihti nukker meel (solistid Marianne Leibur ja Martin Trudnikov)
 Lõppenud on päevad (solist Martin Trudnikov)
 Armastuse lugu (solist Peter Põder)
 Õnnesoovid (solist Voldemar Kuslap)
 Oled mu maailm (solist Peter Põder)
 Popurrii (solist Martin Trudnikov)
 Meie kaks (solist Birgit Sarrap)
 Hoidkem neid päevi (solist Peter Põder)

Viited

Välislingid 
 Ansmabel Facebookis
 "GALERII | Plaadiesitluskontsert „Horoskoobi tuules“ tõi lavale suure kaliibriga solistid" Õhtuleht, 3. detsember 2018
 "Ansambel Horoskoop taaselustab legendaarset muusikat: anname lauludele uue hingamise" Elmar, 28. oktoober 2019
 https://elu24.postimees.ee/6692928/
 https://elu24.postimees.ee/6810117/
 "Ansambel Horoskoop äratab mineviku ellu" meiemaa.ee, 1. märts 2019
 "Ansambel Horoskoop ja Marek Sadam andsid välja suvise "Champs Elyseés"" ERR menu, 23. mai 2019
 Ansambel Horoskoop - "Õnne tipul" Terevisioon
 https://vikerraadio.err.ee/1062206/
 https://www.youtube.com/watch?v=izylypllDqM
 https://www.tallinn.ee/et/kristiine/kristiine-ansambel-horoskoop-kontsert-muusikasuvi-lowenruh-pargis
 https://elmar.elu24.ee/6910365/
 https://elmar.elu24.ee/6540273/
 https://www.apollo.ee/cd-horoskoop-horoskoobi-tuules.html
 https://muusikaplaneet.ee/2020/04/07/hoidkemneidpaevi/
 https://etv.err.ee/1608496388/talveoo-laulupidu?
 https://pealinn.ee/2021/07/29/lowenruh-pargis-kolab-tana-omaaegse-etv-menusaate-horoskoop-muusika/
 https://happeningnext.com/event/vanad-laulud-ei-roosteta-kaunid-kontserdid-k%C3%A4smus-2022-eid3a08wlv4pc
 https://syndmus.ee/syndmused/
 https://pealinn.ee/2022/08/17/kristiines-tahistatakse-taasiseseisvumispaeva-suure-rahvapeoga/
 https://vikerraadio.err.ee/1608594397/andres-oja-horoskoobi-laulud-ja-laulev-baleriin?

Eesti ansamblid
Noortekeskus Generation2

Noortekeskus Generation2 on Eesti Metodisti Kiriku noortekeskus Tallinnas.
Noortekeskus asub aadressil Narva mnt 51, Tallinn.

Viited

Välislingid
 Kodulehekülg
 Generation2 Facebookis
Valeri Zalužnõi

Valeri Zalužnõi (ukraina keeles Валерій Федорович Залужний; sündinud 8. juulil 1973 Novohrad-Volõnskõis) on Ukraina relvajõudude ülemjuhataja.

Haridus ja teenistuskäik

Haridus 
1993. aastal lõpetas kiitusega Novohrad-Võlõnskõi masinaehitustehnikumi ja 1997. aastal kiitusega Odessa Maavägede Instituudi. 2007. aastal lõpetas kuldmedaliga Ukraina Rahvusliku Kaitseakadeemia. 2014. aastal lõpetas Ivan Tšernjahhovskõi nimelise Rahvusliku Riigikaitseülikooli. Operatiiv-strateegilise väljaõppe parima lõpetajana pälvis ta Ühendkuningriigi kuninganna mõõga. Lõpetas 2020. aastal Ostrogi Akadeemia rahvusvaheliste suhete magistriporgrammi.

Sõjaväeteenistus 
Pärast Odessa sõjakooli lõpetamist läbis ohvitserina sõjaväeteenistuse etapid: rühmaülem, õpperühmaülem, lahingrühmaülem, õppekompaniiülem, kadetikompaniiülem, pataljoniülem.

Töötas alates 2007. aastast kaks ja pool aastat Ukraina 24. üksiku mehhaniseeritud brigaadi ülema esimese asetäitjana. 2009–2012 juhtis 51. üksikut mehhaniseeritud brigaadi.

Alates 2014. aastast on sõdinud Donbassi rindel Venemaa hübriidvägede vastu.

2017. aastal – staabiülem – Ukraina relvajõudude maavägede operatiivväejuhatuse Lääs ülema esimene asetäitja. 2018–2019 Ukraina relvajõudude ühendatud operatiivstaabi ülem - ühendvägede ülema esimene asetäitja. Alates 2019. aastast oli ta maavägede operatiivväejuhatuse Põhi ülem.

Ta on Ukraina relvajõudude ülemjuhataja alates 27. juulist 2021. Alates 4. märtsist 2022 on ta kindral.

Isiklikku 
Teda nimetatakse üheks otsekohesemaks kindraliks, kes mõistab sõdurite ja nooremohvitseride probleeme ning "ei arva, et mundris staarid on põhjus üleolevaks suhtumiseks". Võitlemine tegelikkuses, mitte paberil: nii ütles üks ohvitseridest Zalužnõi kohta.

Zalužnõi:

"Üldine suund Ukraina relvajõudude reformimisel vastavalt NATO põhimõtetele ja standarditele jääb pöördumatuks. Ja võti on siin põhimõtted. Muutused peavad toimuma eelkõige maailmapildis ja suhtumises inimestesse. Soovin, et te vaataksite inimestega silmitsi. Minu suhtumine inimestesse ei ole kogu minu teenistuse jooksul muutunud."

Autasud 
 2016 - Bohdan Hmelnõtskõi ordeni III klass
 2022 - Sõjaliste Teenete Rist

Auastmed

Viited 

Ukraina sõjaväelased
Vene-Ukraina sõda
Sündinud 1973
Tallinna trammi-objekt

Tallinna trammi-objekt on Tallinnas Pärnu maantee viadukti ja Vana-Lõuna tänava vahel asuval Vana-Lõuna haljakul paiknev Kaarel Kurismaa installatsioon.

Teose tellis 1988. aastal Tallinna linnakunstnik Urmas Mikk kavatsusega püstitada Tallinna trammi 100 aasta juubeliks Trammipargi esisele väljakule skulptuur. Installatsiooni algne idee pärineb 1983. aastal valminud Tallinnfilmi nukufilmist "Trammivasikas". "Tallinna trammi-objekt" on Eesti heli- ja kineetilise kunsti teerajaja Kaarel Kurismaa installatsioon, mis valmis 1993. aastal ning avati trammiliikluse 105. aastapäeval.

Installatsiooni "Tallinna trammi-objekt" mälestiseks tunnistamise ettepaneku tegi Temnikova ja Kasela galerii 2019. aasta oktoobris ning kultuurimister Tõnis Lukas tunnistas selle kultuurimälestiseks 13. novembril 2020. aastal.

Tallinna linn restaureeris Trammi-objekti 2022.a ning see taasavati monumendi autori osavõtul pidulikult Tallinna trammi 134. aastapäeval, 24. augustil 2022.a.

Viited

Tallinna skulptuurid
Nantucket

Nantucket on 272,6 km² suurune saar, mis asub Massachusettsi osariigis Cape Codist lõunas. Koos väikeste Tuckernucki ja Muskegeti saartega moodustab see Nantucketi nimelise maakonna ja linna, ühendatud maakonna- ja linnavalitsuse. See on ainus selline konsolideeritud linnkond osariigis. 2010. aasta rahvaloenduse seisuga oli sealsete elanike arv 10 172.

Välislingid
 

Ameerika Ühendriikide saared
La Touraine

La Touraine oli ookeaniliinilaev, mis sõitis Compagnie Générale Transatlantique'i (CGT) heaks aastail 1890–1923. Aurulaeva eesmärgiks oli Atlandi ookeani ületus liinil Le Havre–New York.

1923. aasta oktoobris suunati see Dunkirki lammutamisele.

Välislingid
 

Aurulaevad
Prantsusmaa laevad
Reisilaevad
Compagnie Générale Transatlantique'i laevastik
Saksamaa Föderaalkohus

Saksamaa Föderaalkohus (saksa keeles Bundesgerichtshof (BGH)) on Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim kohus kriminaalasjades ja eraõigusasjades.

Saksa Föderaalkohus loodi 1. oktoobril 1950.

1. juulist 2014 juhib kohut president Bettina Limperg.
Merit Bobrõšev

Merit Bobrõšev (sündinud 24. augustil 1979) on Eesti jurist ja riigiametnik.

2008–2013 oli ta konsultant Tallinna Ringkonnakohtus, 2014–2016 kohtujurist Harju Maakohtus.

6. detsembril 2016 nimetas Vabariigi President Kersti Kaljulaid Riigikohtu üldkogu ettepanekul Bobrõševi esimese astme kohtunikuks alates 1. jaanuarist 2017. Ta asus tööle Viru maakohtusse ja lahendas süüasju.

2020. aasta veebruaris vabanes Tallinna Ringkonnakohtus ametikoht seoses senise kriminaalkolleegiumi liikme Andres Parmase asumisega riigi peaprokuröriks. Kandideerisid Tambet Grauberg Pärnu maakohtust, Merle Parts ja Aulike Salo Harju maakohtust ning Heili Sepp ja Merit Bobrõšev Viru maakohtust. Valituks osutus Heili Sepp.

1. maist 2021 on ta Justiitsministeeriumi karistusõiguse ja menetluse talituse juhataja. Tema volitused kohtunikuna on peatunud.

Ta oli Riigikohtu juures asuva distsiplinaarkolleegiumi liige veebruarist 2020 kuni maini 2021.

Viited

Välislingid 
"Viru maakohtu kohtunik: alaealine ei ülbitsenud, kui teatas, et teda ei huvita, milline karistus talle määratakse" Eesti Päevaleht, 09.10.2020

Eesti juristid
Eesti kohtunikud
Eesti riigiametnikud
Sündinud 1979
Kai Realo

Kai Realo (sündinud 24. oktoobril 1967 Viljandis) on Eesti ärijuht.

Haridus 
1986 C. R. Jakobsoni nimeline Viljandi 1. keskkool (kuldmedal)
1986–1991 Tallinna Tehnikaülikool, majandusinsener
2003–2006 Tartu Ülikool, turunduse ja juhtimise magister

Teenistuskäik 
1991–1993 Viimsi valla tehnikasekretär
1993–1998 IBM Estonia partnersuhete juht
1998–2001 Mobinest OÜ (Mäkitorppa) brändijuht
2001–2003 Mobinest OÜ (Mäkitorppa) tegevjuht
2003–2005 Elisa Eesti, jaemüügiosakonna juht
2005–2012 AS Eesti Statoil, kontseptsioonijuht
2012–2021 Circle K Eesti Aktsiaselts, peadirektor
2021- Ragn-Sells Eesti, juht

Välislingid 
"Tippjuht Kai Realo hindab assistentide juures üle kõige iseseisvust" sekretar.ee, 14. september 2017
"Aastaid Circle K-d juhtinud Kai Realo lahkub ametist" DELFI, 27. juuli 2021

Eesti ärijuhid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1967
73. mereerioperatsioonide keskus

Antin Holovatõi nimeline 73. mereerioperatsioonide keskus (ukraina keeles 73-й морський центр спеціальних операцій імені кошового отамана Антіна Головатого) on Ukraina erioperatsioonijõudude struktuuriüksus.

Ajalugu 
Üksus takistas 2022. aastal Mõkolajivi lahingus Vene vägedel Mõkolajivi lennujaama üle kontrolli saavutamist. 2022. aasta juuli alguses tegi üksus pärast Maosaare lahingut Zmijinõi saarel vaatlust ja andmete kogumist. 2022. aasta oktoobris tegutses üksus Hersoni oblastis.

Viited 

Eriüksused
Ukraina sõjandus
Marek Piestrak

Marek Piestrak (sündinud 31. märtsil 1938 Krakówis) on Poola filmilavastaja, telerežissöör ja filmistsenarist.

Piestrak lõpetas 1961. aastal Gdański Tehnikaülikooli ja seejärel 1968. aastal Łódźis Leon Schilleri Filmi, Televisiooni ja Teatri Riikliku Kõrgkooli režii alal. Stažeeris 1968. aastal Hollywoodis Roman Polański filmi "Rosemary laps" võtetel.

Piestrak on Poola Filmiakadeemia liige.

Filme
Piestrak on loonud mängufilme, tele- ja filmisarju ning dokumentaalfilme, sealhulgas: 

"Navigaator Pirx" (1979, mängufilm)
"Emahunt" (1982, mängufilm)
"Madude oru needus" (1988, mängufilm)
"Powrót Wilczycy" (1990, mängufilm)
"Saatana pisar" (1993, mängufilm)
"Akvaarium" (1995, mängufilm)
"Akwarium, czyli samotność szpiega" (1995, telesari) 
"Marssal Piłsudski" (2001, filmisari)

Koostöös eestlastega vändatud kolmest mängufilmist kuulsaim  on "Navigaator Pirx" (1979).

Harrastused
Piestrak harrastab mägironimist. Ta on osalenud Ameerika-Poola mägiekspeditsioonis kaheksatuhandelise Dhaulagiri (8167 m) tippu, kus tõusukõrgusel umbes 7000 meetrit oli ta sunnitud tagasi pöörduma.

Tunnustus
1979 – Piestraki film "Navigaator Pirx" võitis Kuldse Asteroidi Triestes peetud ulmefilmide rahvusvahelisel filmifestivalil

Välislingid

Marek Piestrak Eesti Filmibaasis

Poola filmilavastajad
Poola stsenaristid
Sündinud 1938
Anatoli Arhangelski

Anatoli Arhangelski (sündinud 15. detsembril 1977) on Eesti balletitantsija, Rahvusooperi Estonia balletitrupi esitantsija.

Tunnustus 

 ERGO tantsuauhind (2012) 
 Eesti teatri aastaauhind (2013)

Isiklikku 

Tema abikaasa on Marika Muiste.

23. juulil 2021 viidi ta raske prioonhaiguse tõttu ravile Udine haiglasse Itaalias, kus ta viibib siiani.

Viited

Eesti balletitantsijad
Sündinud 1977
Jevgen Moisjuk

Jevgen Moisjuk (ukraina keeles Євген Георгійович Мойсюк; sündinud 7. oktoobril 1979) on Ukraina sõjaväelane.

Sõjaväeteenistus 
Juhtis aastatel 2014–2018 81. aeromobiilset brigaadi ning aastatel 2019–2021 Ukraina dessantvägesid.

Auastmed 
 2019 – kindralleitnant

Autasud 
 2022 - Sõjaliste Teenete Rist

Viited

Välislingid 
 Командувач ДШВ “Женя-Війна” Мойсюк: На початку АТО нас на Донбасі зустрічали квітами – Новинарня, 12/11/2019 09:00

Ukraina sõjaväelased
Sündinud 1979
Eisenkappel-Vellach

Eisenkappel-Vellach (sloveeni: Železna Kapla-Bela) on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas. Kuurort on Austria lõunapoolseim omavalitsus Sloveenia piiri lähedal.

Omavalitsus hõlmab Vellachi oja oru, mis kulgeb põhja-lõuna suunas Kamniki-Savinja Alpide ja Karawankide mäestiku kõrgusest alla Drava jõeni. Obiri massiiv läänes sisaldab suurt tilgakivikoobaste süsteemi. Kaks mäekuruteed viivad Sloveeniasse: Seebergi sadul edelas ühendab selle Jezerskoga ja vähemsage Pavliči sadul kagus Solčavaga.

Eisenkappel-Vellachi osad on Bad Eisenkappel, Bad Vellach (Bela), Blasnitzen (Spodnja Plaznica), Ebriach (Obirsko), Eisenkappel (Železna Kapla), Koprein Petzen (Pod Peco), Koprein Sonnseite (Koprivna), Leppen (Lepena), Lobnig (Lobnik), Rechberg (Reberca), Remschenig (Remšenik) ja Trögern (Korte).

2001. aasta rahvaloenduse andmetel olid 38% rahvastikust Kärnteni sloveenid.

Ajalugu 

Seebergsattel oli Rooma tee osa Noricumi provintsis juba alates 15. aastast eKr. Capella asulat Kärnteni hertsogkonnas (nimetatud kabeli (saksa: Kapelle, sloveeni: Kapela) järgi) Brixeni piiskopi valduses on esmakordselt mainitud 1050. aasta paiku. Turg rajati tõenäoliselt 13. sajandi alguses hertsog Bernhard von Spanheimi valitsemise ajal. Turuõigus kinnitati ametlikult 1267./68. aasta dokumendis, kui Seebergsattel oli oluline kaubatee soolale ja rauamaagile (saksa: Eisen). Alates 15. sajandist oli org mitme rauatehase asupaik. Kindlustused ehitati Osmanite vägede sissetungide vastu, kuid Kappel laastati 1473. aastal. Keiser Friedrich III laskis linna ümber ehitada ja andis 1493. aastal sellele tänapäevase vapi.

Kappeli omavalitsus loodi 1850. aastal, 1890. aastal nimetati see ümber Eisenkappeliks, samas kui rauatööstus langes. Eisenkappeli kodanikud pidid lootma metsandusele ja suveturismile mitme mineraalveeallika ümbruses, mida soodustas Vellachtalbahni kitsarööpmelise raudteeliini avamine 1902. aastal. Eisenkappel ja Vellach liideti kokku lõpuks 1939. aastal. Teise maailmasõja viimastel päevadel oli kauge Peršmani talu Koprein Petzenis sloveeni partisanide, Austria ainsa kunagi olemas olnud natsidevastase sõjalise vastupanu tugipunkt. 25. aprillil 1945 ründas natside SS üksus hoonet, tappes 11 elanikku, sealhulgas 7 last.

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Haapsalu jääkaru kuju

Haapsalu jääkaru kuju on ujuv jääkaru skulptuur, mis asub Haapsalu Tagalahes kuursaali lähistel. 

Kuju autorid on kolm kohalikku kunstnikku – May Aavasalu, Ursula Aavasalu ja Indrek Jets, kes taastasid ajaloolise, okupatsiooniaastatel hävitatud kuju 2010. aastal.

Ajalugu 
Praegune jääkaru kuju on valminud Roman Haavamäe 1923. aastal Haapsalu Kaunistamise Seltsi tellimusel loodud puuskulptuuri põhjal. 1920.–1930. aastatel asetsesid Haapsalu Tagalahe ääres Aafrika rannas mitmed puuskulptuurid. Algne jääkaru kuju asus umbes samas kohas, kus praegunegi. Suvel oli kuju ujuvplatvormil Tagalahe põhja ankurdatud, kuid talveks viidi hoiule. Jääkaru ja teised promenaadil olnud puuskulptuurid hävisid 1939.–1940. aasta talvel, kui nõukogude sõjaväelased need küttepuudena ära põletasid.

Tänapäev 

Jääkaru uus versioon valmis 2010. aastal. Kuju autorid on Haapsalu kunstnikud May Aavasalu, Ursula Aavasalu ning Indrek Jets. Kuju valmistamiseks kulunud 40 000 krooni tasus Haapsalust pärit ärimees Veiko Tishler. Kuju taastati Haapsalu ajaloolise promenaadi renoveerimise käigus. Algupärane jääkaru oli värvitud puuskulptuur, uus jääkaru kuju on ujuvplatvormil metallkarkassil, vormitud polüuretaanvahust (Penosil) ja kaetud polüureaga (Line-X).  Jääkaru asub kuursaalist mõnekümne meetri kaugusel vees, umbes samas kohas seisis ka kuju originaal.

Viited

Välislingid 

 Haapsalus avati renoveeritud promenaad 20.06.2010 Youtube video

 R. Haavamägi, "Jääkaru" dekoratiivskulptuur Haapsalu lahes, 1920-ndad Foto e-varamust
Haapsalu