joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Väike Umbjärv

Väike Umbjärv (ka Illi Väike Umbjärv) on järv Tartumaal Nõo vallas Illi külas; üks kahest Illi järvest (teine on Illi Umbjärv).

Kirjeldus
Väike Umbjärv on põhja-lõuna suunas piklik järv, mille pindala on 1 ha. Kaldad on õõtsikulised. Järve ümbritseb mets.

Järve põhja katab umbes 7 m paksune mudakiht.

Kaldaveetaimestik vähene, ujulehtedega taimedest leidub rohkesti vesiroosi.

Vaata ka 
Eesti järvede loend
Illi Umbjärv

Kasutatud kirjandus
Aare Mäemets, "Eesti NSV järved ja nende kaitse", Tallinn 1977.

Välislingid
Väike Umbjärv Keskkonnaregistris

Nõo valla järved
Asuküla peakraav

Asuküla peakraav (ka Jaamaoja) on kraav Läänemaal Haapsalus ja Haapsalu linnas Kiltsi, Mägari, Valgevälja, Vilkla ja Väike-Ahli külas ning Paralepa alevikus.

Peakraavi pikkus on 8,7 km. Peakraav suubub Haapsalu linna lääneosas Eeslahte. Peakraavi valgla on 38,1 km². Lähe on Vilkla külas. 5 km suudmest suubub vasakult peakraavi Mägari kraav.

Alamjooksul Haapsalu linnas laseb Ragn-Sellsi õlipüüdur peakraavi sade- ja drenaaživeed.

Asuküla peakraav on tugevasti muudetud avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.

Asuküla peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1105400.

Välislingid 

 

Lääne maakonna jõed
Eesti kraavid
Haapsalu
Haapsalu linn
Matsalu alamvesikond
Respublika

Respublika on Kõrgõzstani partei, mida juhib Ömürbek Babanov.

Partei loodi ametlikult 2010. aasta juunis. Partei kodulehe sõnul asutati see 2007. aastal.

Vastaste süüdistuste kohaselt ostis Babanov partei. Babanov eitab seda. Tema väitel asutati Respublika 2007. aastast eksisteerinud, Kamtšibek Uzakbajevi poolt asutatud partei El talabõ (Эл талабы), baasil.

Vastased on Respublikat süüdistanud sidemetes kukutatud president Kurmanbek Bakijeviga.

Viited

Välislingid 
 Partei veebileht

Kõrgõzstani parteid
Walther Hugo Theodor Paucker

Walther Hugo Theodor Paucker (7. märts 1878 Simuna – 6. jaanuar 1919 mõrvatud Rakveres) oli Eesti vaimulik.

Õppis Tallinna Nikolai Gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1897–1905. Prooviaastal oli ta Simuna Siimona ja Juuda koguduses. Ordineeriti 1. aprillil 1907 kirikuõpetajaks.

Oli aastal 1907 Tallinna Püha Vaimu koguduse adjunktõpetajaks. Aastatel 1907–1919 oli Rakvere Kolmainu koguduse teiseks õpetajaks. Mõrvati 6. jaanuaril Rakveres Eesti Töörahva Kommuuni kommunistide poolt, Palermo metsa massimõrvas.

Isiklikku 
Tema isa Eduard Peter Heinrich Paucker, vanaisa Hugo Richard Paucker ja vanavanaisa Heinrich Johann Paucker olid Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetajad, tädimees Georg Michael von Paucker oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja.

Viited

Välislingid 
https://eelk.ee/elulood/paucker_walterhugo.html

Walther Hugo Theodor
Rakvere Kolmainu koguduse vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1878
Surnud 1919
John Fraser

John Fraser (1750 Tomnacross, Aird, Inverness-shire – 26. aprill 1811) oli šoti botaanik. 

Ta asus elama Londonisse, kus tegutses esialgu kangakaupmehena, seejärel asus aga koos pojaga tegelema taimede kogumisega, muu hulgas oma Londoni puukooli jaoks. Ta saatis taimi  teiste seas ka Venemaa keisrile, Chelsea botaanikaaiale, Kew Gardensi peaaednikule William Aitonile ja Sir James Edward Smithile. 

Ta reisis taimi kogudes muu hulgas Newfoundlandil ja Apalatšides.

Tema järgi on nimetatud liike, sealhulgas Fraseri nulg (Abies fraseri) ja Fraseri magnoolia (Mangolia fraseri).

Tema kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend Fraser.

Botaanikud
Sündinud 1750
Surnud 1811
Fjodor Vinokurov

Fjodor Vinokurov (vene keeles Фёдор Винокуров, sündinud 26. veebruaril 1980) on kirjandusteadlane.

Ta on õppinud Tartu Ülikoolis. Ta on uurinud Jevgeni Zamjatini loomingut.

Tunnustused
2006 Lotmani stipendium

Välislingid

Фёдор Винокуров. "Мы" и "Бич божий" Е. Замятина: два варианта воплощения одной темы 

Sündinud 1980
Inna Bulkina

Inna Bulkina (12. november 1963 – 20. jaanuar 2021) oli ukraina kirjandusteadlane. 

Ta kaitses Tartu Ülikoolis 2010. aastal doktoritöö teemal "Киев в русской литературе первой трети XIX века: пространство историческое и литературное" ("Kiiev 19. sajandi esimese kolmandiku vene kirjanduses: ajalooline ja kirjanduslik ruum").

Tunnustused
2009 Lotmani stipendium

Viited

Välislingid
 

Ukraina kirjandusteadlased
Sündinud 1963
Surnud 2021
Randsalu oja

Randsalu oja (ka Kaevaniidu peakraav) on oja Läänemaal Haapsalu linnas ning Espre, Uuemõisa, Valgevälja ja Vilkla külas ning Uuemõisa alevikus.

Oja pikkus on 5,4 km ja valgla pindala 15,6 km². Oja on Haapsalu linna idapiiriks ja see suubub Tagalahte. Oja lähe on Valgevälja kagupiiril Haapsalu–Laiküla maantee ääres.

Randsalu oja on tugevasti muudetud mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.

Randsalu oja keskkonnaregistri kood on VEE1105300.

Välislingid 

 

Lääne maakonna jõed
Haapsalu
Matsalu alamvesikond
Kalev Timberg

Kalev Timberg (sündinud 31. jaanuaril 1950) on Eesti riigiametnik.

Alates 1. märtsist 2008 märtsini 2013 oli ta Eesti Päästeameti peadirektor.

Tunnustus 
1999 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk
2005 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk
Päästeteenistuse kuldrist
Politsei teeneteristi II klass
Piirivalve III järgu teenetemärk
Kaitseliidu eriteenete medal
Kaitsejõudude Peastaabi teeneterist
2010 Venemaa Sõpruse orden

Isiklikku  
Ta on abielus ning ta on kahe poja ja ühe tütre isa.

Viited 

Eesti ametnikud
Nõukogude Liidu tsiviilkaitse koosseis
Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1950
Mosonmagyaróvár

Mosonmagyaróvár on linn Ungaris Győr-Moson-Soproni komitaadis. Asub riigi loodeosas Lajta jõe ääres, Austria ja Slovakkia piiri lähedal, 35 km Bratislavast lõuna pool.

Linn loodi 1939. aastal Mosoni ja Magyaróvári liitmise teel.

Linnas tegutseb väga palju hambaarste, kelle klientideks on peamiselt austerlased.

Viited

Välislingid 

Mosonmagyaróvári koduleht (ungari, saksa ja inglise keeles)

Ungari linnad
Österby peakraav

Österby peakraav (ka Österbi peakraav, Österby oja; rts Stor Bräibäcken) on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Hosby, Paslepa, Pürksi ja Österby külas.

Peakraavi pikkus on 7,1 km ning see suubub Österby külas Tagalahte. Lähe on Hosby külas. Peakraavi valgla pindala on 13,6 km².

Peakraav on mitteavalik veekogu, selle piiranguvöönd on 50 m.

Österby peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1104300.

Välislingid 

 

Lääne maakonna jõed
Eesti kraavid
Lääne-Nigula valla veekogud
Matsalu alamvesikond
Sergei Sobjanin

Sergei Sobjanin (Сергей Семёнович Собянин; sündinud 21. juulil 1958) on Venemaa riigitegelane, alates 21. oktoobrist 2010 Moskva linnapea.

2006. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.

Karjäär 
 1991–1993 Kogalõmi linnapea;
 1993: Handi-Mansi autonoomse ringkonna administratsiooni juhi asetäitja;
 1996–2000: Handi-Mansi autonoomse ringkonna duuma esimees ja Föderatsiooninõukogu konstitutsiooni- ja kohtuõiguse küsimuste komisjoni liige;
 2000: presidendi täievolise esindaja asetäitja Uurali föderaalringkonnas;
 2001–2005: Tjumeni oblasti kuberner;
 2005–2008: Venemaa Föderatsiooni Presidendi Administratsiooni juht; 
 Mai 2008 – oktoober 2010: Venemaa Föderatsiooni Valitsuse esimehe asetäitja ja Valitsusaparaadi juhataja.

21. oktoobril 2010 kinnitas linnaduuma Sobjanini Moskva linnapea ametisse.

Välislingid 

 Сайт Сергея Собянина
 Собянин, Сергей Lentapedias.
Sobjanin: moskvalasi ootavad ees muudatused, Postimees, 21.10.2010

Venemaa poliitikud
Sündinud 1958
Emil Moritz Metzler

Emil Moritz Metzler (19. september 1820 Saarde – 30. juuni 1902 Pärnu) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastani 1835 Pärnu kreiskoolis; pärast seda õppis erakoolis, mis asus Lazdona kirikumõisas. Õppis aastatel 1840–1844 Tartu Ülikoolis filoloogiat ja usuteadust. Töötas aastatel 1846–1847 koduõpetajana. Oli prooviaastal Põlva Püha Neitsi Maarja koguduses Johann Georg Schwartzi juures. Ordineeriti 19. veebruaril 1850 Riias õpetajaks.

Oli aastatel 1850–1895 Pärnu-Jakobi koguduse õpetaja. Oli aastal 1892 neljaks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele).

Isiklikku 
Tema isa Friedrich August Samuel Metzler oli Saarde Katariina koguduse õpetaja. Tema abikaasa vend Georg Julius Theodor Meyer oli Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja.

Viited 

Pärnu-Jakobi koguduse vaimulikud
Eesti represseeritud isikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1820
Surnud 1902
Birjutš

Birjutš on linn Venemaal Belgorodi oblastis, Krasnogvardeiskoje rajooni halduskeskus. Asub Tihhaja Sosna jõe ääres.

Birjutš asutati 1705. aastal. 1779. aastal sai linnaõigused. 1919 nimetati linn Budjonnõiks. 1958 muudeti linn Krasnogvardeiskoje külaks. 1975 nimetati aleviks. 2005 taastati linnaõigused praeguse ja algse nimega.

Linnas on toiduainete ja ehitusmaterjalide tööstuse ettevõtted ning raudteejaam.

Viited

Välislingid 

Birjutši ajaloost (vene keeles)

Venemaa linnad
Belgorodi oblast
Friedrich August Samuel Metzler

Friedrich August Samuel Metzler (3. veebruar 1783 Urbach – 6. juuni 1857 Puiatu) oli Eesti vaimulik.

Metzler sündis Urbachis (praeguse haldusjaotuse järgi Nordhauseni kreisis Tüüringi liidumaal Saksamaal). Kasvas üles Halle lastekodus. Usuteadust õppis ta Wittenbergi ülikoolis (immatrikuleeriti 20. mail 1801). Oli aastatel 1804–1806 õpetaja Võrus, aastatel 1806–1811 Pärnus. Ordineeriti 2. juulil 1811 õpetajaks.

Oli aastatel 1811–1823 Saarde Katariina koguduse õpetaja. 2. aprillil 1823 pani omal soovil pastori ameti maha. Seejärel töötas koduõpetajana mitmes pastoraadis (Paistus, Tarvastus ja Audrus), hiljem Puiatus ja Gulbene lähedal, olles ka erakooli juht.

Isiklikku 
Tema poeg Emil Moritz Metzler oli Pärnu-Jakobi koguduse õpetaja.

Viited 

Saarde Katariina koguduse vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Sündinud 1783
Surnud 1857
Günther Oettinger

Günther Hermann Oettinger (sündinud 15. oktoobril 1953 Stuttgardis) on Saksamaa poliitik, 1. jaanuarist 2017 Euroopa Komisjoni eelarve- ja inimressursside asepresident. 

2014–2016 oli ta digitaalmajanduse ja -ühiskonna volinik ning enne seda (alates 2010. aasta 10. veebruarist) energeetikavolinik. Digivoliniku ametikoha võttis Oettingerilt üle Andrus Ansip.

Oettinger on Kristliku-Demokraatliku Liidu liige ja esindab seega Euroopa tasandil Euroopa Rahvaparteid.

2005–2010 oli Oettinger Baden-Württembergi ministerpresident ja liidumaa kristlike demokraatide esimees.

2015. aasta 11. detsembrist on OEttinger Eesti e-resident.

Viited

Välislingid
 Digivolinik Oettinger nimetas Ansipit "ülejäägiks" TheRegister/PM, 7. november 2014
 Raimo Poom Digivolinik Oettinger õõnestab taas Ansipi jalgealust EPL, 1. aprill 2015
 Andres Einmann ELi digivolinik Günther Oettinger sai Eesti e-residendiks Postimees, 11. detsember 2015
 EL-i digivolinik võtab Poola seoses uue meediaseadusega luubi alla ERR, 3. jaanuar 2016
 Oettinger: sellel aastal on viisavabaduse kehtestamine Türgiga välistatud ERR, 19. juuli 2016
 Oettinger palus hiinlaste pilusilmadeks nimetamise eest vabandust ERR, 3. november 2016
 Eurovolinik Oettinger kasutas Kremli lobisti eralennukit ERR, 16. november 2016
 Europarlamendi saadikud: Oettingeri edutamisest tuleks loobuda ERR, 6. jaanuar 2017
 Euroopa Parlament näitas Oettingeri edasisele karjäärile rohelist tuld ERR, 12. jaanuar 2017

Saksamaa poliitikud
Euroopa Komisjoni volinikud
Vitali Tšurkin

Vitali Tšurkin (vene keeles Виталий Иванович Чуркин; sündinud 21. veebruar 1952 Moskva – 20. veebruar 2017 New York) oli Venemaa diplomaat.

Haridus ja töö 
1969. aastal sai ta esimesel katsel sisse Moskva Riiklikku Rahvusvaheliste Suhete Instituuti, kus ta suunati mongoli keele osakonda. Lõpetas ülikooli 1974. aastal. Mongoli keelt enda sõnul pärast ülikooli praktiliselt ei kasutanud. Sellest ajast peale oli Tšurkin diplomaatilisel tööl.
Algul töötas ta NSV Liidu Välisministeeriumis tõlgina, seejärel välisministeeriumi USA osakonna kolmanda, teise ja esimese sekretärina.

Aastatel 1987–1989 oli Tšurkin NLKP Keskkomitee rahvusvahelise osakonna referent, 1989–1990 NSV Liidu välisministri pressisekretär ja 1990–1992 välisministeeriumi infoosakonna ülem.

 1992–1994 oli ta Venemaa Föderatsiooni välisministri asetäitja. 
 1994–1998 suursaadik Belgias.
 1998–2003 suursaadik Kanadas.
 2003–2006 välisministeeriumi eriesindaja.
 2006. aastast kuni surmani oli Tšurkin Venemaa Föderatsiooni alaline esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni ja ÜRO Julgeolekunõukogu juures, erakorraline ja täievoliline suursaadik.

Autasud 

 Orden Teenete eest Isamaa ees 4. järk (2012)
 Austuse orden (2009)

Varia  
13-aastasena mängis ta režissöör Mark Donskoi filmis „Ema süda” (1965), mis jutustas Lenini elust..

Viited

Nõukogude Liidu diplomaadid
Venemaa suursaadikud
Sündinud 1952
Surnud 2017
Mark Rutte

Mark Rutte (; sündinud 14. veebruaril 1967 Haagis) on Hollandi poliitik, alates 14. oktoobrist 2010 Hollandi peaminister.

Ta on alates 2006. aastast liberaalse Rahvapartei Vabaduse ja Demokraatia Eest liider.

Mark Rutte õppis Leideni Ülikoolis ajalugu.

Aastatel 2002–2006 töötas ta aseministrina sotsiaal- ja tööministeeriumis ning haridus- ja kultuuriministeeriumis. Alates 2006. aastast kuni peaministriks saamiseni oli ta parlamendi liige.

23. aprillil 2012 astus Rutte valitsuskabinet suutmatuse tõttu kokku leppida 2013. aasta eelarvekärbetes ametist tagasi, kuid Rutte jäi kuni uute valimisteni edasi peaministri kohusetäitjaks.

Detsembris 2020 avaldati raport, mille kohaselt olid maksuametnikud tuhandeid lapsevanemaid alusetult süüdistanud maksupettuses ning nad pidid lapsetoetused tagasi maksma. 15. jaanuaril 2021 teatas Rutte, et astub skandaaliga seoses ametist tagasi.

Viited

Välislingid
 Ametlik koduleht

Hollandi peaministrid
Sündinud 1967
Howard Jacobson

Howard Jacobson (sündinud 25. augustil 1942 Manchesteris) on Suurbritannia kirjanik ja ajakirjanik.

Ta on kirjutanud eelkõige humoristlikke romaane, sageli Briti juutide elust.

Aastal 2010 sai ta romaani "The Finkler Question" eest Bookeri auhinna.

Eesti keeles
 "Finkleri küsimus". Tõlkinud Tiia-Mai Nõmmik, toimetaja Mari Kolk, kaanekujundaja Jan Garshnek. Tallinn: Pegasus, 2012 
 "Shylock on mu nimi: ümber jutustatud William Shakespeare'i "Veneetsia kaupmees"". Inglise keelest tõlkinud Riina Jesmin, toimetanud Ülo Mattheus. Tallinn: Varrak, 2017

Välislingid

Suurbritannia kirjanikud
Suurbritannia ajakirjanikud
Sündinud 1942
Oskar Hoffmann

Oskar Georg Adolf Hoffmann (5. veebruar (vkj 24. jaanuar) 1851 Tartu – 3. märts 1912 Peterburi, Novaja Derevnja) oli baltisaksa maalikunstnik.

Elukäik
Tulevane kunstnik sündis Tartus pagarmeistri peres kolme tütre kõrval ainsa pojana. Kunstiande päris ta tõenäoliselt emalt Emilie Aurora Hoffmannilt (neiuna Frischmuth), kelle isa ja onu olevat olnud kunstialaselt tegevad. Paar aastat töötas Oskar Tartu foto- ja litograafi Karl Schulzi ateljees, omandades muuhulgas teadmised fotograafiast, mis tol ajal olid maalijale peaaegu endastmõistetavad. Hoffmann oli ka hiljem innukas fotografeerija ja võib oletada, et 1880.–1890. aastail Peterburis valminud maalid on maalitud fotode põhjal.

Peagi esines ta juba Tartu Käsitööliste Seltsi näitustel maalidega ja 3. veebruaril 1872 immatrikuleeriti Düsseldorfi kunstiakadeemiasse. Pärast antiigiklassi pääses ta baltisaksa päritolu 1874 professor Eduard von Gebhardti õpilaseks, kuid pidas tema ateljees vastu vaid kolm kuud. Tema teiseks õpetajaks oli eestimaalasest Düsseldorfi professor Eugen Dücker. Hiljem lisandus õpetajate mõjule veel ühe kuulsa baltisakslase Gregor von Bochmanni sõprus ja eeskuju. Hoffmannist vaid aasta vanem Bochmann oli tulnud Düsseldorfi õppima juba 18-aastasena. Just temalt õppiski Hoffmann oma Rembrandti meenutava väljavalgustumise haljustast foonist, hallikaspruuni koloriidi ning portreede nägude rõhutatud ilmestuse.

Lõpetas akadeemia 1877 ja töötas lühemat aega F. Cormoni juures Pariisis. Asutas 1878 Düsseldorfis oma ateljee ning omandas oforditehnika. Elas 1880. aastate alguses Tartus, kust siirdus 1883. aastal Peterburi, kus sai järgmisel aastal Peterburi kunstiakadeemia vaba auliikme nimetuse. Peterburis elades esines kunstnik korduvalt rahvusvahelistel näitustel Viinis, Berliinis ja mujal. Hoffmanni teosed said küllaltki populaarseks ja 1884 valiti ta Düsseldorfi Akvaofortistide Seltsi liikmeks. Endiselt oli Oskar Hoffmann tihedates sidemetes Eestiga.

Looming
Loonud hulga karakteerseid eesti talupoegade portreid ja rühmapilte ning olustiku- ja maastikumaale. Viljelnud akvarelli ja oforti. Tema eesti talupoja tüüp on maani vammuses või kuues, rebasenahkse mütsi või viltkaabuga, pikkade juuste ja tõsimeelse ilmega. Kõik Hoffmanni suuremad talupoegadega stseenid on nähtud justkui läbi akna. Need on hea kompositsiooniga ja hoolega valitud värvigammas. Portreeliselt on Hoffmann kujundanud omamoodi koondportreed eesti 19. sajandi talupojaelu hierarhiast: taluperemehed, kaupmehesellid, sekka üksik hingestatud näoga külakooliõpetaja, kaubajuudid, joodikud ja kerjused. Eksootiline talupojatemaatika oli arvestatav müügiartikkel. Tolle aja maitsele vastavad teosed müüsid hästi nii Saksamaal ja Venemaal kui ka Inglismaal ja Hollandis.

Elu teisel poolel Peterburis elades lisandusid tema loomingusse mütoloogilised ja sümbolistlikud suuremõõtmelised kompositsioonid, millest vaid vähesed on tänapäevani säilinud.

Esines arvukail näitustel Düsseldorfis, Münchenis, Viinis, Berliinis jm.

Valitud teosed

Viited

Välislingid

 Biograafia, St. Lucas Gallery
 Hoffmann EKM digitaalkogus

Baltisaksa kunstnikud
Düsseldorfi Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1851
Surnud 1912
Katrin Saukas

Katrin Saukas (sündinud 6. aprillil 1958 Kadrinas) on eesti näitleja.

Ta õppis 1976–1980 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris Merle Karusoo juhendataval kursusel ja lõpetas selle IX lennu. 

Koosseisulise näitlejana on Katrin Saukas mänginud Eesti Riiklikus Noorsooteatris. Hiljem on ta osalenud näitlejana Pirgu Arenduskeskuse mälusektori töös ning loomingulise ühenduse R.A.A.A.M. lavastustes. 

Katrin Saukast võib pidada Merle Karusoo näitlejaks. Ta on mänginud paljudes Karusoo lavastustes Eesti Draamateatris ("Kured läinud..."), Vanemuises ("Pisuhänd" – Matilda) ja Endlas ("Täieline Eesti Vabariik" – Karin Paas). Saukase tipprollid on olnud peaosa Merle Karusoo lavastuses "Elektra saatus on lein", mida Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri trupp mängis Tallinnas vanalinnas dominiiklaste kloostri õuel, ja õde Ratchedi roll Vjatšeslav Gvozdkovi lavastuses "Lendas üle käopesa".

Tunnustus 

 1989 Ants Lauteri nimeline auhind
 1993 Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1958
Sergei Narõškin

Sergei Narõškin (Сергей Евгеньевич Нарышкин; sündinud 27. oktoobril 1954 Leningradis) on Venemaa riigiametnik, alates 5. oktoobrist 2016 Venemaa Föderatsiooni Välisluure Teenistuse direktor, 2011–2016 Riigiduuma esimees.

Elulugu 
Kasvas üles Vsevoložskis Leningradi oblastis. 1972. aastal lõpetas kuldmedaliga Leningradi 190. keskkooli ja 1978. aastal Leningradi Mehaanika Instituudi insener-raadiomehaanikuna. Ajakirjanduses avaldatud mitteametlikel andmetel õppis aastatel 1978–1982 erinevates KGB koolides: algul KGB esimese peavalitsuse (välisluure) 101. koolis Moskvas, kus tutvus ka Vladimir Putiniga. Seejärel Moskva kõrgema KGB kooli 8. teaduskonna nn. prantsuse grupis.

Majandusteaduste kandidaat aastast 2004, majandusteaduste doktor aastast 2010.

1982. aastast Leningradi Polütehnilise Instituudi prorektori abi. 1980. aastatel töötas ka Nõukogude Liidu Belgia saatkonnas (ametlikult teaduse ja tehnika eksperdina), oli seal kuni Nõukogude Liidu lagunemiseni 1991. aastal. Aastatel 1992–1995 Peterburi linnavalitsuse majandusarengu komitee osakonnajuhataja. 1995–1997 Peterburi Promstroibanki välissuhete osakonna juhataja. 1997–1998 Leningradi oblastivalitsuse majanduse ja investeeringute komitee esimehe asetäitja. 1998–2004 Leningradi oblastivalitsuse välismajanduse ja rahvusvaheliste suhete komitee esimees. 1996–2004 Venemaal Philip Morrise sigarette tootva suurettevõtte Philip Morris Ižora direktorite nõukogu liige. 2004 veebruar–märts Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni majandusvalitsuse ülema asetäitja. 2004–2007 Venemaa presidendi aparaadi juhataja asetäitja (alates 2004. aasta sügisest minister). 2007–2008 Venemaa Föderatsiooni valitsusaparaadi juhataja.

Aastast 2004 on ta Venemaa riikliku naftaga tegeva laevanduskompanii Sovkomflot juhatuse liige ja Venemaa juhtiva energeetikafirma Rosneft direktorite nõukogu esimehe asetätija.

Enne Riigiduuma esimeheks valimist töötas ta alates 12. maist 2008 Venemaa Föderatsiooni Presidendi Administratsiooni juhatajana. Alates 2008. aasta detsembrist juhtis Narõškin ka presidendi riiklike autasude komisjoni ja oli aastatel 2009–2012 Venemaa ajaloo võltsimise vastu võitlemise komisjoni esimees.

Narõškin oli 2011. aasta 1. märtsist Venemaal ümber nimetatud miilitsa – Venemaa politsei juhtivkoosseisu atestatsioonikomisjoni juht.

Narõškin valiti Riigiduuma esimeheks 2011. aasta 22. detsembril, tema asemel sai Venemaa Föderatsiooni Presidendi Administratsiooni juhiks Sergei Ivanov.

Aastast 2012 Venemaa Ajaloo Seltsi (RIO) esimees.

Alates 5. oktoobrist 2016 Venemaa Föderatsiooni Välisluure Teenistuse direktor. Kannab Venemaa Föderatsiooni kõrgeimat teenistustiitlit – Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.

Viited

Välislingid
Нарышкин Сергей Евгеньевич, whoiswho.dp.ru
Ukraine: Putin tells Russia's spy chief to speak plainly. BBC News (video, 01:26, vene keeles, ingliskeelsed subtiitrid), 23.02.2022

Venemaa riigiametnikud
Venemaa poliitikud
Venemaa inimesed
Sündinud 1954
Andreas Ventsel

Andreas Ventsel (sündinud 21. märtsil 1976) on eesti kultuuriuurija ja semiootik.

Ta kaitses 2005. aastal Tartu Ülikoolis semiootika ja kulturoloogia erialal magistrikraadi tööga ""Meie"-konstrueerimine eesti poliitilises retoorikas 1940–1953" ning 2009. aastal doktorikraadi tööga hegemoonia semiootilisest teooriast ("Towards semiotic theory of hegemony").

Viited

Välislingid

Koduleht TÜ semiootika osakonna juures
Koduleht teadusportaalis Academia.edu

Eesti semiootikud
Sündinud 1976
Eesti kultuuriuurijad
Tiina Tauraite

Tiina Tauraite (sündinud 2. juunil 1976 Tallinnas) on eesti näitleja.

Lõpetas 1994. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning astus samal aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemasse Lavakunstikooli. 1998. aastal lõpetas 18. lennu ja alustas tööd näitlejana Von Krahli Teatris.

Tunnustus
 1999 Suure Vankri auhind
2004 Eesti Teatriliidu sõnalavastuste žürii eriauhind (koos Taavi Eelmaa, Erki Lauri, Juhan Ulfsaki ja Liina Vahtrikuga)
 2007 Tartu draamafestivali auhind naisnäitleja kategoorias rolli eest Anton Tšehhovi näidendis "Kajakas"
 2008 Eesti Teatriliidu naiskõrvalosatäitja auhind
 2009 Ants Lauteri nimeline auhind
 2013 Eesti Teatriliidu naiskõrvalosatäitja auhind

Viited

Välislingid

Tiiu Laks, Tiina Tauraite (32) – justkui ideaalne, Eesti Päevaleht, 31. mai 2008
Tiina Tauraite ja Erki Lauri suhe ohus?! SLÕhtuleht, 15. jaanuar 2009

Eesti näitlejad
Eesti filminäitlejad
Von Krahli Teatri näitlejad
Tallinna Kristiine Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1976
Szigetszentmiklós

Szigetszentmiklós on linn Ungaris Pesti komitaadis, Szigetszentmiklósi ringkonna keskus. Asub Budapestist vahetult lõunas Csepeli saarel Doonau ääres.

Linnaõigused sai 1986.

Viited

Välislingid 

 Szigetszentmiklósi koduleht 

Ungari linnad
Pesti komitaat
Jennette McCurdy

Jennette Michelle Faye McCurdy (sündinud 26. juunil 1992 Long Beachis, Californias) on USA näitleja, laulja ja laulukirjutaja. Tuntud eelkõige tänu Sam Pucketti kehastamisele Nickelodeoni teleseriaalis "iCarly".

Välislingid 

 Ametlik koduleht

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1992
Navigaator Pirx

"Navigaator Pirx" (poola keeles Test pilota Pirxa, vene keeles Дознание пилота Пиркса) on poola kirjaniku Stanisław Lemi lühijutul põhinev Eesti NSV, Poola ja Ukraina NSV koostööna valminud ulmefilm.

Osatäitjad
Sergei Desnitski – Pirx
Bolesław Abart – Jan Otis
Vladimir Ivašov – Harry Brown
Aleksandr Kaidanovski – Tom Nowak
Zbigniew Lesień – John Calder
Tõnu Saar – Kurt Weber
Ferdinand Matysik – UNESCO direktor
Igor Prezegrodski – McGuirr

Välislingid 
Eva Näripea: Transnational Spaces of Science Fiction: An Estonian-Polish coproduction The Test of Pilot Pirx (Test pilota Pirxa / Navigaator Pirx, 1978), ajakirjas Kinokultura: New Russian Cinema.

Eesti filmid
Poola filmid
Ukraina filmid
Nõukogude Liidu filmid
1979. aasta filmid
Ulmefilmid
Nicolaus Michael Bremer

Nicolaus Michael Bremer (3/15. aprill 1826 – 7/19. veebruar 1898) oli Pärnu raehärra.

Ta oli raehärra 18/30. maist 1869 kuni rae likvideerimiseni 24. novembril/6. detsembril 1889. Hiljem oli ta linnanõunik ja Pärnu linnapanga direktor. Ta oli abielus Anna Rosalie de Bruye'ga.

Pärnu rae liikmed
Sündinud 1826
Surnud 1898
Paul Schneider (arst)

Paul Heinrich Schneider (12/24. märts 1839 Halliste – 27. juuli/8. august 1910) oli arst ja Pärnu raehärra.

Ta oli Halliste kirikuõpetaja Johannes Wilhelm Schneideri poeg. Õppis Tartu ülikooli arstiteaduskonnas 1858–1864, alates 1865 oli arst Pärnus. Sai Pärnu kodanikuks 1867, oli Pärnu linnaarst 1873–1890. Raehärra oli ta 13/25. maist kuni rae likvideerimiseni 24. novembril/6. detsembril 1889. Kuni 1905. aastani oli ta linnavolinik.

Kui 1896. aastal asutasid kohalikud baltisaksa haritlased Pärnu Muinasuurimise Seltsi, siis oli Schneider üheks selle eestvedajaks. Seltsitegevuse käigus loodi ka väike muuseum, millest kujunes hiljem välja Pärnu Muuseum.

Viited

Välislingid 
 Dr. Paul Schneideri portree muis.ee

Eesti arstid
Linnaarstid
Pärnu rae liikmed
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1839
Surnud 1910
Edasi (täpsustus)



Ajalehed ja ajakirjad 
Edasi oli ajalehe Postimees nimi 1. maist 1948 kuni 1990. aastani.
Edasi oli eestikeelne sotsiaaldemokraatlik ajaleht, mis ilmus Peterburis 16. kuni 29.detsembrini 1905.
Edasi oli 1917–1919 ilmunud Tartu Soldatite, Tööliste ja Maatameeste Saadikute Nõukogu häälekandja.
Edasi oli Petrogradis/Leningradis aastail 1917–1937 ilmunud eestikeelne ajaleht. „Edasi” oli Venemaa Kommunistline (enamlaste) Partei Peterburi Eesti osakonna häälekandja
Edasi oli 1928–1930 ilmunud Eesti Tööliste Partei häälekandja.
Edasi oli 1924 Tallinnas ilmunud ajakiri.
Edasi (Edasi.org) on aastast 2016 ilmuv võrguajakiri ja aastast 2019 ilmuv paberajakiri

Külad 
Edasi (Эдази) on küla Venemaal Leningradi oblastis Volossovo rajoonis.

Seltsid 
Eesti Selts "Edasi" oli eestlaste organisatsioon Peterburis, mis eksisteeris kuni 1870. aastate lõpuni.

Kolhoosid

Eestis 
Edasi oli kolhoos Pärnu rajoonis, keskusega Libatses
Edasi oli kolhoos Paide rajoonis, keskusega Taikses
Edasi oli kolhoos Võru rajoonis 
Edasi oli kolhoos Haapsalu rajoonis, keskusega Paliveres
Edasi oli kolhoos Viljandi rajoonis, keskusega Pärstis

Venemaal 
Edasi oli eesti kolhoos Allmäe külas Stavropoli krais
Edasi oli eesti kolhoos Bõkovo külas Pihkva oblastis
Edgar Ots

Edgar Bernhard Ots (9. mai 1917 Ihasalu – 2. november 1963 Tallinn) oli eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1925–1931 Neeme algkoolis, aastatel 1931–1936 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumis. Tema sooviks oli õppimine Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, kuid see polnud majanduslikel põhjustel võimalik. Seejärel teenis ta Eesti sõjaväes, õppides Tondi sõjakoolis, kust ta sai lipniku auastme. Ta oleks võinud jääda sõjakooli õppejõuks, kuid ta otsustas tööle minna raudteele, kus ta korrigeeris rongide sõiduplaane. Aastal 1941 kolis Raudteevalitsus Riiga, kuhu ka Edgaril tuli minna. Kuna töö oli pingeline, haigestus ta südamelihaste põletikku. Kui Anton Eilart aastal 1956 vangistusest vabanes ja Rannamõisa koguduse õpetajaks sai, soovitas ta Edgaril õppima asuda EELK Usuteaduse Instituuti (Edgar Ots oli seal juba vabakuulajana õppinud). Kuna tervis oli tal kehva, siis lahkus ta Raudteevalitsusest 1. aprillil 1956 omal soovil. Ja hakkas tööle Rannamõisa koguduse organistina (mängides harmooniumil). Prooviaastal oli ta Nõmme Rahu koguduses praost Georg Klausi juures. Samal ajal tegutses ta Harku tänava palvemajas jutlustajana. Edgar Ots ordineeriti  27. juunil 1957 Tallinna Toomkirikus aseõpetajaks.

Kui õpetaja Kaide Rätsep läks Inglismaale õppima, määras peapiiskop Jaan Kiivit aastal 1958 Otsa Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetajaks, kus ta kolm aastat õpetaja Edgar Hargi kõrval teenis. Kui õpetaja Kaide Rätsep tuli Inglismaalt tagasi, tegi kirikuvalitsus Edgarile ettepaneku asuda teenima Järva-Peetri kogudust. Kuna see olnuks tema vanadest vanematest kaugel, määrati ta (aastal 1961) teenima Randvere kogudust. Ent tema tervis halvenes ja olnuks vaja vormistada invaliidsusgrupp kolmandalt grupilt teisele. Kuid seda sai teha haiglas, kust ta sai 2. novembril 1963 kutse teispoolsusse. Edgar Ots saadeti ära Tallinna Jaani kirikust ja ta maeti 9. novembril 1963 Jõelähtme kalmistule.

Isiklikku 
Tema vennapojapoeg Tanel Ots on Jüri koguduse õpetaja ja Ida-Harju praostkonna praost.

Välislingid 
https://eelk.ee/elulood/ots_edgar.html
https://eelk.ee/elulood/ots.html
http://prosopos.esm.ee/index.aspx?type=1&id=22779 

Tallinna Toompea Kaarli koguduse vaimulikud
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1917
Surnud 1963
Anna Chapman

Anna Chapman (Анна Васильевна Чапман; sünninimi Anna Kuštšenko (Кущенко); sündinud 23. veebruaril 1982 Volgogradis) on Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuse paljastatud salaagent, kes tegutses Ameerika Ühendriikides. Tema kohta on kasutatud ingliskeelses ajakirjanduses ka nimetust Agent 90-60-90. Kõrghariduse sai naine Moskvas Rahvaste Sõpruse Ülikoolis, millel on pikaajalised sidemed KGB-ga. Tema isa on Venemaa diplomaat ja endine KGB agent Vassili Kuštšenko.

Anna Chapman kolis Suurbritanniasse 2003. aastal ja elas seal neli aastat. Lennukite rentimisega tegelev erafirma NetJets Europe kinnitas pärast luureskandaali väljatulekut, et Chapman töötas müügiosakonna assistendina 2004. aasta maist juulini.

Lisaks töötas ta Barclays Banki investeerimisdivisjonis ja investeerimisfondis Navigator.

Anna Chapman oskab vene, inglise, saksa ja prantsuse keelt ning on majandusteaduse magister.

Anna Chapman vahistati 2010. aasta juunis, tunnistas end kohtus süüdi ja vahetati koos üheksa kaasagendiga USA ja Suurbritannia kasuks luuramises süüdistatud nelja Venemaa kodaniku vastu.

USA Justiitsministeeriumi esindaja kinnitusel oli luurajate esmane ülesanne imbuda sisse riigi sise- ja välispoliitikaga tegelevatesse ringkondadesse ning edastada saadud andmed Venemaa luureorganitele.

Spioonid kogusid andmeid ka sõjaliste objektide, tuumakatsetuste, kullakaubanduse ning Luure Keskagentuuri juhtide ja kongresmenide kohta. Kohtudokumentide kohaselt pidid tabatud spioonid saatma keskusele luureraporteid ka Ameerika Ühendriikide Iraani-poliitika, Valge Maja kõlakate, Luure Keskagentuuri juhtkonna vahetuse ning Ameerika Ühendriikide erakondade kohta.

Karjäär pärast Venemaale naasmist
Chapman on pärast Venemaale tagasi saatmist poseerinud ajakirjadele nappides rõivastes, käinud peaminister Vladimir Putiniga suusatamas. Samuti on ta aktiivne Venemaa võimuringkondades ning Kremli poliitikat pooldavas noorteorganisatsioonis. Chapman töötab FondServiceBanki presidendi nõunikuna ja on Molodaja Gvardija ühiskondliku nõukogu liige.

Anna Chapman registreeris oma nime kaubamärgina kaubamärgiregistris ja seda kasutatakse nüüd näiteks viina-, rõiva- ja kellaäris.

Lisaks on ta oktoobrist 2015 Venemaa ühe telekanali saate "Tainõ Chapman" ('Chapmani saladused') juht.

2010. aastal tunnistati Anna Chapman Venemaa aasta neiuks.

Välislingid
Spiooniafääri osaline tutvustas Eesti ärimehele oma portaali, Postimees, 30. juuni 2010
Eksmees: spiooni-Anna „aklimatiseerus” Londonis, Delfi, 2. juuli 2010
Arvatavat spiooni võis mõjutada KGB minevikuga isa, Postimees, 2. juuli 2010
MI5: spiooni-Anna üritas Briti printsidele külje alla pugeda, Delfi, 5. juuli 2010
Leht: FBId ärgitas spioone vahistama Chapmani kõne isale, Postimees, 12. juuli 2010
Spioon Anna Chapmanilt võeti Briti kodakondsus, Postimees, 14. juuli 2010
Spiooni-Annast on saanud Venemaal superstaar, www.DELFI.ee, 27. oktoober 2010
Venemaa tähtspioon Anna Chapman kipub poliitikasse, www.DELFI.ee, 23. detsember 2010

Luurajad
Venemaa inimesed
Sündinud 1982
Ruslan Jamadajev

Ruslan Jamadajev (Руслан (Халид) Бекмирзаевич Ямадаев; 10. detsember 1961 – 24. detsember 2008) oli Venemaa ja Itškeeria sõjaväelane ja poliitik. Tapeti Moskvas.

1990. aastatel osales koos vendadega Esimeses Tšetšeenia sõjas iseseisvuslaste poolel. Teise Tšetšeenia sõja päevil võitlesid Jamadajevid Venemaa föderaalvägede poolel.

Aastatel 2003–2007 oli Jamadajev Venemaa Riigiduuma liige. Jamadajev kuulus Ühtse Venemaa fraktsiooni.

Ruslan Jamadajev tapeti Moskva kesklinnas Smolenskaja naberežnajal. Mõrtsukas astus Jamadajevi juhitud auto juurde, kui see peatus foori taga. Jamadajev suri koha peal. Samas autos olnud endine Tšetšeenia sõjakomandant kindralpolkovnik Sergei Kizjun sai raskeid vigastusi. Hiljem identifitseeris Kizjun mõrtsukana Aslanbek Dadajevi.

Kohus mõistis mõrva täideviimises süüdi Dadajevi, kaasosalistena Elim-paša Hatsujevi ja Timur Issajevi. Uurijate sõnul maksti Dadajevile mõrva toimepanemise eest 3,5 miljonit rubla. Kohtualused end süüdi ei tunnistanud.
http://www.kavkaz-uzel.ru/articles/177541

Jamadajevi sugulased eesotsas Ruslani venna Issa Jamadajeviga pidasid mõrva tellijaiks Tšetšeenia võime. 2010. aasta augustis Ramzan Kadõroviga kohtunud ja leppinud Issa keeldus neid süüdistusi kohtuotsuse väljakuulutamise järel kommenteerimast.

Ruslan Jamadajev oli Sulim (tapeti 2009. aastal) ja Džabrail Jamadajevi (tapeti 2003. aastal) vend. Sulimi mõrva tellimises kahtlustab Dubai politsei Ramzan Kadõrovi lähedast kaastöölist Adam Delimhanovit. 2010. aasta novembris oli elus kolm Ruslan Jamadajevi venda: Issa, Mussa ja Badruddi.

Ruslan Jamadajev oli abielus, temast jäi maha kolm poega ja kaks tütart.

Viited

Välislingid 
 Ямадаев Руслан (Халид) Бекмирзаевич, Кавказский узел.

Tšetšeenia inimesed
Venemaa sõjaväelased
Sündinud 1961
Surnud 2008
Tapetud poliitikud
Alexander Martin Luther

Alexander Martin Luther (8 vkj/20. jaanuar 1810 Tallinn – 22. september/4. oktoober 1876 Tallinn) oli baltisaksa päritolu eesti tööstur.

Lõpetas Tallinna Kubermangugümnaasiumi. Töötas perefirmas (mille asutas tema Breslaust saabunud vanaisa Georg Christian Luther aastal 1742), mis alguses tegeles lina ja soola vahendamisega ja millele hiljem lisandus puiduga kauplemine. Ettevõttel läks hästi, muretseti kinnisvara (soodsad laopinnad Tallinna sadama lähedal). 

1870 aasta paiku asutas ta koos kaupmees Markel Makaroviga ettevõtte, mis tegeles puitmaterjalist ehitustarvete ostu ja müügiga (puuhoov). Selle ettevõtmise edukaimaks müügiartikliks olid Soomest toodud katusesindlid, mis oli meie maal veel üsna uudne materjal. Õige varsti taibati, et sindleid on kasulikum kohapeal lõigata. Saeveski ehitamise jaoks saadi luba aastal 1877, pärast Alexander Martin Lutheri surma.

Tema järgi nimetati 1880. aastal mööbli tootmisega tegelenud Lutheri vabrik.

Isiklikku 
Alexander Martin Lutheri isa oli Christian Wilhelm Luther (1774–1841), vanaisa Georg Christian Luther (1717–1800).

Alexander Martin Luther oli kolm korda abielus.

Esimene abikaasa oli Louise Luther, neiuna Gebauer (1812–1844). Sellest abielust sündis kaks poega ja tütar. Teine poeg Ferdinand Justius Luther oli Emmaste Immanueli koguduse esimene õpetaja, Käina Martini koguduse õpetaja ja Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja.

Teine abikaasa oli Therese Luther, neiuna Berg (1805–1852). Sellest abielust sündis kolm tütart ja üks poeg.

Kolmas abikaasa oli Henriette Caroline Luther, neiuna Steding. Sellest abielust sündis kolm poega: töösturid Christian Wilhelm Luther (tema poeg Martin Christian Luther oli tööstur, turundus- ja poliitikategelane) ja Carl Wilhelm Luther ning Johannes Heinrich Luther, kes oli Kadrina- ja Narva Johannese koguduse õpetaja, hiljem luterlik vaimulik Karkelnis (praegu Mõssovka Kaliningradi oblastis) (tema poeg Ralf Johannes Ferdinand Luther oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse ja Tartu Ülikooli koguduse (saksa pihtkonna) õpetaja).

Viited

Välislingid 
http://www.ap3.ee/?PublicationId=31503ED6-39D4-4163-9D98-74AA1E3959CE&code=3160/new_eri_artiklid_316016

Eesti ettevõtjad
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Baltisakslased
Sündinud 1810
Surnud 1876
Kresttsõ

Kresttsõ on alev Venemaal Novgorodi oblastis, Kresttsõ rajooni keskus. Asub Veliki Novgorodist 77 km kagus Holova jõe kaldal. Alevit läbib Moskva ja Peterburi vaheline kiirtee M10.

Kirjalikes allikates on asulat esmakordselt mainitud 1393. aastal. 1776–1926 oli Kresttsõ maakonnalinn.

Välislingid 

 krestcy.h1.ru (vene keeles)

Novgorodi oblasti alevid
Boris Šestakov

Boris Šestakov (sündinud 7. aprillil 1963 Tallinnas) on eesti karikaturist ja kunstnik.

Joonistab ka karikatuure, mida on avaldatud pilke ja naljaajakirjas Pilkaja.

Tegevus
1978–1982 Tartu Kunstikool – nahkehistöö
1983–1989 ERKI – nahkehistöö
1983–1985 Nõukogude Armee
1989–1991 Tartu kunstikombinaat ARS, nahkehistöö, autoritiraaž; Tartu Kunstikool – kompositsiooniõpetaja
1991–1993 Tartu Kunstikool – nahkehistöö osakonna õpetaja, meister
1994 Kuressaare Kunstikool, direktor
1994–2005 Saaremaa Kunstnike Liidu juhatuse esimees
2007 Tartu Kunstnike Liidu liige

Näitused
1981 – isikunäitus Tartu Kunstikoolis
1981 – isikunäitus Tartu Kooperaatoris
1992 – ühisnäitus Karlskronas (Rootsi)
1994 – isikunäitus teatris Vanemuine
1995 – Saaremaa kunstnike ühisnäitus Vammalas (Soome)
1996 – ühisnäitus Leelo Leesiga „Vormid” Pärnus
1997 – karikatuurinäitus Erki Evestusega Kuressaares
1997 – Šestakovide pere ühisnäitus „Kunsti näitus” Tartu Kunstimajas
1997 – osalemine Mark Soosaare projektis „Laiuskraad”: Kuressaare, Pärnu, Novgorod
1998 – Šestakovide pere ühisnäitus „Kunsti näitus” Kuressaare Raegaleriis
1998 – isikunäitus Kuressaares Hansa Kunstigaleriis
1999 – Kuressaare Kunstikooli õpetajate ühisnäitus Kuressaare Raegaleriis
2000 – Saaremaa Kunstnike Liidu ühisnäitus Tammisaaris (Soome)
2001 – Saaremaa Kunstnike Liidu ühisnäitus Kuressaares
2001 – isikunäitus „Kingitused” Pärnus
2001 – ühisnäitus E. Evestusega “Piirist piirini” Valgas
2002 – Saaremaa Kunstnike Liidu ühisnäitus Hyvinkääl (Soome)
2003 – fotonäitus „Väljavaade” Kuressaare Linnuses
2006 – isikunäitus „Täheaine” Kuressaare Raegaleriis ja Rakvere Galeriis
2007 – fotonäitus „Nagu öö ja päev” Kuressaare linnuse suurtükitornis

Eesti kunstnikud
Eesti karikaturistid
Sündinud 1963
Nangijaala

Nangijaala on väljamõeldud maailm, kuhu Astrid Lindgreni raamatus "Vennad Lõvisüdamed" satuvad pärast surma vennad Lõvisüdamed (Karl ja Joonatan Lõvisüda). Seal on Kirsiorg ja Kibuvitsaorg.

Nangijaala asub kusagil tähtede taga. See on paik, kust tulevad kõik muinasjutud, sest nimelt seal sünnivad muinasjutulised asjad. Need, kes sinna jõuavad, võivad ise kogu aeg seiklustest osa võtta ning muutuvad kohale jõudes terveteks tugevateks ja ilusateks. Nangijaanas pole ka seesugust aega, nagu on maa peal, ka 80 aastat möödub seal justkui kaks päeva. Ajastud vahetuvad seal suvaliselt, poiste sinnasattumisel oli laagritulede ja muinaslugude aeg. 

Nangijaalas on mägede vahel kaks haljendavat orgu: Kirsiorg ja Kibuvitsaorg. Kibuvitsaorg ei ole enam vaba maa, seal valitseb Tengil. Kõrgetes mägedes leidub aga selgeid järvi, kohisevaid ojasid, koski ja lilledega ülekülvatud aasu. Mäed muutuvad aga kõrgemal ja kaugemal ohtlikumaks ning lisaks huntidele on ürgmägede tipus ka Tengil ise ning tema lohe Katla.

Kirsiorg
Kirsiorust lookleb läbi jõgi. All orus asub küla ise koos oma vanade hoonete ja õuedega, kus on kukki, koeri, lambaid ja kitsi. Külas on kõrts nimega „Kuldkikas“, kus peetakse külakoosolekuid.

Kirsiorus on kõik tasuta, inimesed annavad üksteisele üht või teist ja tulevad vajadust mööda vastastikku appi. Tulbi talus elab Sofia üksi oma tuvide, kitsede ja mesilastega ning ta aed on nii lilli täis, et seal mahub vaevalt liikuma. Joonatan kutsub Sofiat tuvikuningannaks, sest ta tuvid on lumivalged ja suudavad lennata läbi taevakauguste kuitahes pikka maad.

Vendadele Lõvisüdametele anti Kirsiorus Rüütli talu, kus värava küljes on väike roheline silt nende nimega. See on vana valge maja, roheliste nurkade ja rohelise uksega, otsapidi maja küljes on tall, mille taga puuris elavad küülikud. Talli ja maja ristumisel tekkinud nurgas on pink, muru sees kasvavad nurmenukud, kivirikud ja karikakrad. Hoovis on sireleid ja kirsipuid, kõige ümber kulgeb madal kiviaed. Elumajas on tuba ja köök, poisid otsustavad elada köögis, nagu nad harjunud on, et jätta tuba ema jaoks, kui ta ükskord nende juurde jõuab. Köögis oli suur lahtine tulease, suur laud, vanamoeline klappsohva ning salalaekaga kapp.

Kibuvitsaorg
Pärast Tengili valitsemise algust on Kibuvitsaorus sisse ja välja liikumine väga raske, see on lubatud vaid Tengili meestele. Valvuritele tuleb öelda salasõna: „kõik võim Tengilile, meie vabastajale“. Kõige rangemalt on keelatud relvade omamine ja igal inimesel võib olla vaid üks hobune. Kibuvitsaoru elanikud on kõik kahvatud, nälginud ja õnnetud, sest Tengil on pannud nad enda heaks orjama ja on neilt kõik elatusvahendid ära võtnud. Kibuvitsaorus hakkasid kiiresti levima laulud Joonatanist, rahvas lootis, et temast saab nende vabastaja. 

Terve müüri peale on kaks väravat: Suurvärav ja paadisilla juures olev värav. Kibuvitsaoru lähedal on kosk ja jõgi lookleb läbi oru. Küla keskel on väljak, ilus väike plats vanaaegsete majade vahel. Väljaku ääres on kõrts ning platsi keskel kaks iidset pärna. 

Väljamõeldud paigad
Kirjandus
Sven Soiver

Sven Soiver (sündinud 15. märtsil 1977 Tallinnas) on Eesti ajakirjanik.

Soiver õppis Tallinna 8. Keskkoolis kuni 9. klassini ja Tallinna 62. Keskkoolis (praegune Lasnamäe Üldgümnaasium) ajakirjanduse eriklassis. Ta on lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli bakalaureusekraadiga haldusjuhtimise erialal ja Tallinna Ülikooli magistrikraadiga riigiteaduste (lõputöö "Seadusloome kvaliteedinõuded ja nende järgmine Eestis") ja kommunikatsiooni erialal (lõputöö "Lõuna- ja põhja-eestlaste kultuurierinevused").

Sven Soiver töötas aastatel 1998–1999 TV1 reporter-saatejuhina, 1997–1998 raadiojaama Mega FM uudistetoimetajana ning 1996 Nõmme Raadio saatejuhina.

Aastatel 1999–2004 oli ta Riigikontrolli pressiesindaja.

Ta töötab alates 2004. aastast TV3-s, 2009. aasta sügisest on TV3 uudistetoimetuse peatoimetaja. 

TV3-s on Sven Soiver toimetanud ka üksikuid dokumentaalsaateid ja "Eestimaa uhkuse" projekti lugusid (2009. aastal oli ka saatejuht).

Sven Soiver on ka Tallinna Ülikooli õppejõud, ta loeb Riigiteaduste Instituudis loengukursust "Riigi andmehaldus" ning varem lugenud samas kursust "Suhtekorraldus ja kommunikatsioon".

Isiklikku
Ta on abielus Jekaterina Soiveriga ja tal on neli last.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Eesti saatejuhid
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1977
Päivi Räsänen

Päivi Maria Räsänen (neiupõlvenimega Kuvaja, sündinud 19. detsembril 1959 Sonkajärvi vallas) on Soome poliitik. Ta oli 2004–2015 Soome Kristlike Demokraatide partei esimees. 

Ta oli 24. juunist 2014 29. maini 2015 Alexander Stubbi valitsuse siseminister. Enne seda oli ta alates 22. juunist 2011 siseminister Jyrki Kataineni valitsuses.

Alates 1993. aastast on ta Riihimäki linnavalitsuse liige. Hariduselt on ta arst.

2021. aastal algatati tema vastu kohtuprotsess, milles teda süüdistatakse vähemusrühma vastu viha õhutamises

Isiklik elu
Ta on abielus 1985. aastast. Tema abikaasa Niilo Räsänen on teoloogiadoktor. Neil on viis last: Sakari (1988), Saara (1990), Mirjami (1992), Esteri (1994) ja Juulia (1996). Tema tütar Saara on ka Riihimäki linnavalitsuse liige.

Ta on muu hulgas abordi, eutanaasia ja samasooliste suhete registreerimise vastu.

Viited

Välislingid
Päivi Räsäneni koduleht soome keeles
Tutvustus Eduskunna lehel
Soome eksministrit süüdistatakse jumalasõna abil homode vaenamises, Postimees, 27. jaanuar 2022

Soome poliitikud
Sündinud 1959
Josef Fares

Josef Fares (sündinud 19. septembril 1977 Beirutis, Liibanonis) on Rootsi filmirežissöör.

Välislingid 

Rootsi filmilavastajad
Sündinud 1977
Gerhard Schrove

Gerhard Schrove (ka Schrowe; surnud novembris 1513) oli Tartu piiskop aastatel 1505–1513.

Gerhard Schrove oli tõenäoliselt Tartu raehärra Gert Schrove (teda on mainitud aastatel 1445–1447) poeg, ka tema vend Thomas oli raehärra.

Schrowe lõpetas 1467. aastal bakalaureusekraadiga Erfurdi ülikooli ning oli hiljem Tartu toomhärra. 1505. aasta juulis on teda esmakordselt mainitud Tartu elektina (valitud piiskopina), kuid pole teada, millal ta täpselt valiti. 1506. aasta alguses, kui Schrove Rooma reisis, on teda nimetatud juba täieõiguslikuks piiskopiks. Oma piiskopiks kinnitamise tasu (servitium communis) maksis ta Fuggerite pankuritesuguvõsa vahendusel. 

1509. aastal ringles Preisimaal kuulujutt, et Gerhard Schrove on surnud ja tema asemel on toomdekaan Michael Bauerfeind Tartu piiskopiks valitud, kuid pole selge, mistõttu sellised kuuldused levisid. Schrove suri 1513. aasta novembri esimestel päevadel, ordumeister Wolter von Plettenbergile teatati sellest 9. novembril.

Kirjandus
Leonid Arbusow vanem. Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert. 

Tartu piiskopid
Tartu toomhärrad
Erfurdi ülikooli vilistlased
Surnud 1513
Monika Hunnius

Monika Adele Elisabeth Hunnius (14. juuli 1858 Riia – 30. detsember 1934 Riia) oli baltisaksa laulja, laulupedagoog ja kirjanik.

Monika Hunnius sündis Riias, kuid tema varane lapsepõlv möödus Narvas, kus tema isa Konstantin Hunnius oli Narva Johannese koguduse õpetaja. Pärast isa surma aastal 1868 kolis ema (Jenny Hunnius, neiuna Müller) koos lastega Riiga. Monika käis Riias koolis, õppis klaverimängu ja laulmist. Aastal 1882 läks ta laulmist õppima (Maini-äärsesse) Frankfurti professor Julius Stockhauseni juurde.

Kui õpingud olid läbi saanud, andis ta kontserte Karlsruhes ja Bruchsalis. Baltikumi naasnud, oli ta esimene kontsert Saaremaal Kuressaares. Kui ta nimi lauljana laiemalt tuttavaks sai, hakkasid ta ümber kogunema õpilased ning ta alustas tööd laulupedagoogina. Koos baltisaksa tenori Raimund von zur Mühleniga korraldas ta õpilastele suvise laulukursuse ka Viljandis.

Kuigi kooliajal sai ta riialaseks, veetis ta suved Paides kreisiarst Carl Hermann Hesse juures. Carl Hermann Hesse teine naine Lina Hesse, neiuna Müller, oli Monika ema õde. Teiselt poolt oli tema isa Konstantin Hunniuse esimene naine Henriette Dorothea Carl Hermann Hesse õde. Suvedest Carl Hermann Hesse juures kirjutas ta ka raamatu "Minu onu Hermann", mis ilmus aastal 1921, eestikeelne tõlge ilmus aastal 2000.

Teosed 

 Bilder aus der Zeit der Bolschewikenherrschaft in Riga vom 3. Januar bis 22. Mai 1919, 1921 (Pilte bolševike võimupäevilt Riias)
 Mein Onkel Hermann. Erinnerung an Alt-Estland, mit Geleitwort von Hermann Hesse, Verlag Eugen Salzer Heilbronn 1921 (Minu onu Hermann. e.k. 2000)
 Meine Weihnachten, 1922 (Minu jõulud.)
 Menschen, die ich erlebte, 1922 (Inimesed, keda tundsin.)
 Mein Weg zur Kunst, 1925 (Minu tee kunsti juurde.)
 Baltische Häuser und Gestalten, 1926 (1935: 19.-20. Tsd.)
 Aus Heimat und Fremde, 1928 (Kodust ja võõrsilt)
 Jugendtage einer Deutsch-Baltin, 1929
 Baltische Frauen von einem Stamm, 1930
 Das Lied von der Heimkehr, 1932
 Mein Elternhaus. Erinnerungen, 1935 (Minu vanematekodu.)
 Briefwechsel mit einem Freunde, hrsg. v. Sophie Gurland, 1935
 Zwei Frauen, Eugen Salzer-Verlag, Heilbronn 1936 (Kaks naist.)
 Wenn die Zeit erfüllet ist ... Briefe und Tagebuchblätter, hrsg. v. Anne-Monika Glasow, 1937
 Johannes, 1948

Isiklikku 
Tema isa Konstantin Hunnius oli Narva Johannese koguduse õpetaja, onu Karl Abraham Hunnius oli arst, Haapsalu mudaravila rajaja. Tema vend Carl Hunnius oli teoloog, poeet ja asjaarmastaja muusik, sealhulgas muusikakriitik. Tema tädipoeg Benjamin Hermann Karl Hesse oli Rõngu ja Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse õpetaja, kelle poolvend Johannes Hesse oli neli aastat misjonärina Indias (Johannese poeg Hermann Hesse oli kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat (aastal 1946)).

Viited 

Baltisaksa kirjanikud
Baltisaksa muusikud
Läti lauljad
Eesti muusikapedagoogid
Eesti lauljad
Monika
Sündinud 1858
Surnud 1934