joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Võrkpüüton

{{Taksonitabel
| nimi = Võrkpüüton
| värv = #
| pilt = Python reticulatus сетчатый питон-2.jpg
| riik = Loomad Animalia
| hõimkond = Keelikloomad Chordata
| alamhõimkond = Selgroogsed Vertebrata
| klass = Roomajad Reptilia
| selts = Soomuselised Squamata
| alamselts = Maolised Serpentes
| infraselts = Alethinophidia
| ülemsugukond = Pythonoidea
| sugukond = Püütonlased Pythonidae
| perekond = Malayopython
| liik = Võrkpüüton
| binaarne = Malayopython reticulatus 
| binaarse_autor = Schneider, 1801
| sünonüümid = {{peidetud|Liigi sünonüümid|*Boa reticulata Scheider, 1801
Boa rhombeata Scheider, 1801
Boa Phrygia Shaw, 1802
Coluber javanicus Shaw, 1802
Python Schneideri Merrem, 1820
Python reticulatus — Fitzinger, 1826
Constrictor schneideri — Wagler, 1830
Python schneiderii — Cuvier, 1831: 96
'Python reticulatus — DUMÉRIL & BIBRON 1844: 426Python reticulatus — Boulenger, 1893: 85Python reticulatus — Smith, 1943: 109Python reticulatus — Hendrickson, 1966: 67Morelia reticulatus — Welch, 1988Python reticulatus — Kluge, 1993Python reticulatus — Manthey & Grossmann, 1997: 429Python reticulatus — Cox jt, 1998: 14Python reticulatus — MCDIARMID, CAMPBELL & TOURÉ 1999: 179Broghammerus reticulatus — Hoser 2004Broghammerus reticulatus — Rawlings jt. 2008Python reticulatus — Wallach jt, 2014: 621Malayopython reticulatus — Reynolds jt, 2014Python reticulatus — Chan-Ard jt, 2015: 153 
}}
}}
Võrkpüüton on (Malayopython reticulatus) on maoliste liik püütonlaste sugukonnast.

Kirjeldus

Võrkpüütoni seljal paiknevad ümarrombjad laigud, mida keha külgedel ääristab tumepruun hambuline triip. Ta elab tihedates metsades aga ei pelga elada ka asustatud alade läheduses- suurte linnade õuedes ja jõekallastel. Võrkpüütonid  ujuvad hästi. Võrkpüütoni saagiks on väiksed sõralised, närilised, linnud, koduloomad. Seda madu peetakse inimesele ohtlikuks. 

Sigimisperioodil võib suguküpse emane püüton muneda 10–103 maomuna; võrkpüüton haub mune. Munadest väljuvad ligi 60 cm pikkused juveniilsed võrkpüütonid kasvavad kiiresti.

Neid on talutatud loomaaedadesse elama. 
"Loomade elu", V köide, lk 254 : 

Levila
Võrkpüüton on levinud Kagu-Aasias, Sunda saartel, Filipiinidel, Maluku saarel, Timori saarel, Jaava saarel.

Klassifikatsioon
Võrkpüütonil klassifitseeritakse Roomajate andmebaasis järgmised alamliigid: 
 Malayopython reticulatus reticulatus (Schneider, 1801)
 Malayopython reticulatus saputrai (Auliya jt, 2002)
 Malayopython reticulatus jampeanus (Auliya jt, 2002).

 Anatoomia 
1912. aastal Sulawesi saarel tapetud võrkpüüton (Broghammerus reticulatus''), kelle pikkuseks mõõdeti 10,0 m, loetakse maailma pikimaks maoks.

Kokkupuuted inimestega
Seda madu peetakse inimesele ohtlikuks, kuigi kirjelduste kohaselt võrkpüüton väldib kokkupuuteid inimesega ei õnnestu see mitte alati, nii on leitud Indoneesias (2017) ühe tapetud võrkpüütoni seest kadunud mehe surnukeha.

Viited 

Püütonlased
Rachel Zoe

Rachel Zoe (õieti Rachel Zoe Rosenzweig; sündinud 1. septembril 1971 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide tippmoedisainer, ettevõtja ja disainer. 

Zoe on olnud moemaailmaga seotud juba ligi 20 aastat ning on saanud kuulsaks stilistiks ja disaineriks. Ta on abielus Rodger Bermaniga, kes on ettevõtte Rachel Zoe, Inc. president. Neil on kaks poega.

Varasem elu ja haridus

Zoe sündis New Yorgis Leslie ja Ron Rosenzweigi tütrena. Tal on õde Pamela Rosenzweig. Kui ta alustas stilistikarjääri, jättis ta perekonnanime Rosenzweig oma kunstnikunimest välja, kuna arvas, et see kõlab liiga juudilikult. 

Rachel Zoe kasvas üles USAs New Jersey osariigis Millburnis ja lõpetas Millburni keskkooli. Ta õppis psühholoogiat ja sotsioloogiat George Washingtoni Ülikoolis, kus ta tutvus oma tulevase abikaasa Rodger Bermaniga. Pärast lõpetamist kolis ta New Yorki, et moekarjääri jätkata.

Karjäär

Zoe alustas karjääri toimetajana. Pärast seda sai temast üllatavalt kiiresti üks moetööstuse mõjukamaid inimesi. 

Stilistina on ta töötanud selliste kuulsustega nagu Brenda Song, Backstreet Boys, Lindsay Lohan, Mischa Barton, Mario Orejel, Nicole Richie ja Keira Knightley. Zoe praeguste klientide nimekirjas on näiteks Cameron Diaz, Jennifer Garner, Kate Hudson, Kate Beckinsale, Debra Messing, Demi Moore, Liv Tyler, Joy Bryant, Molly Sims, Beau Garett, Eva Mendes, Paula Patton, Anne Hathaway, Jennifer Lawrence, Miley Cyrus ja Pauly Shore.
Sündinud 1971
Ameerika Ühendriikide moeloojad
Vera Wang

Vera Ellen Wang (sündinud 27. juunil 1949 New Yorgis) on Ameerika moedisainer.

Tema vanemad tulid Hiinast Ameerika Ühendriikidesse 1940. aastate keskel.

Karjäär 
Wang lõpetas The Chapini kooli aastal 1967. Wang hakkas iluuisutamisega tegelema 8-aastaselt. Keskkooli ajal treenis ta partner James Stuartiga ja võistles aastal 1968 iluuisutamise meistrivõistlustel. Kui selgus, et tal ei õnnestunud saada USA olümpiameeskonda, alustas ta karjääri moetööstuses.

Kohe pärast lõpetamist palgati Vera Wang Vogue'i toimetajaks. Ta oli Vogue'i kõige noorem toimetaja. Vogue'is töötas ta 17 aastat ning lahkus, et teha koostööd Ralph Laureniga, kelle juures ta töötas 2 aastat. 40-aastaselt hakkas ta iseseisvaks pruutkleididisaineriks.

Vera Wang on teinud pulmakleite paljudele staaridele, nagu näiteks: Chelsea Clinton, Karenna Gore, Ivanka Trump,Campbell Brown, Alicia Keys, Mariah Carey, Victoria Beckham, Sarah Michelle Gellar, Avril Lavigne, Hilary Duff, Khloe Kardashian, ja Kim Kardashian. Wangi õhtukleiti on kandnud ka Michelle Obama. Ta on disaininud ka kostüüme paljudele iluuisutajatele (Nancy Kerrigan, Michelle Kwan ja Evan Lysacek).

Aastal 2006 hakkas ta tootma soodsamaid riideid, selle brändi nimeks sai Simply Vera.

1990 avas ta enda disainipoe, kus on esindatud ka tema pulmakleidid. Pruutkleidisalonge on ta avanud veel New Yorgis, Londonis, Tokyos ja Sydneys. Pruutkleitide hinnad jäävad vahemikku 600–1400 dollarit, mis annab võimaluse pruudile sobivas hinnavahemikus kleit soetada. Ta on oma brändi laiendanud, tehes lõhnaõlisid, ehteid, prille, jalanõusid ja kodutekstiili. 

Ameerika Ühendriikide moeloojad
Sündinud 1949
Szarvas

Szarvas (ungari keeles 'punahirv') on linn Ungaris Békési komitaadis, Szarvasi kreisi keskus.
 
Esimene kirjalik märge Szarvasi kohta pärineb Szarvashalomi nime all Anonymuse kroonikast. 1495. aastal oli see ungarlaste küla, kuid pärast türklaste vallutust jäi asula tühjaks. Alles 1722 asustati see uuesti, seekord slovaki asunikega, kelle parun Johann Georg von Harruckern sinna kutsus. 1786–1788 ehitati linna luteri kirik ja 1808–1812 katoliku kirik. 1834. aastal avati linnas gümnaasium.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Szarvasis 16 954 elanikku. Neist 84,5% olid ungarlased, 10,8% slovakid, 2,9% mustlased ja 0,4% sakslased.

Szarvas oli linn aastatel 1848–1872. Aastal 1966 sai uuesti linnaõigused.

Szarvasist on pärit ajakirjanik ja poliitik Endre Bajcsy-Zsilinszky.

Viited

Välislingid 
 Szarvasi koduleht (ungari keeles)

Ungari linnad
Göd

Göd on linn Ungaris Pesti komitaadis. Asub Budapestist 25 km põhja pool.

Gödi mainitakse esmakordselt 1255. aastal. Linnaõigused sai 1999.

Viited

Välislingid 
 Linna koduleht 

Ungari linnad
Pesti komitaat
Tom Ford

Thomas Carlyle "Tom" Ford (sündinud 27. augustil 1961) on Ameerika moelooja ja filmirežissöör.

Lapsepõlv ja noorus 
Tom Ford sündis Austinis Texases. Noorena elas Houstoni äärelinnas ja San Marcoses, mis asub Austini lähedal.

New Yorgis läks ta ülikooli kunstiajalugu õppima. Aasta pärast sisseastumist kukkus ta välja, kuna keskendus rohkem näitlemisele telereklaamides.

Hiljem hakkas õppima sisearhitektuuri.

New Yorgis olles külastas ta tihti ööklubi Studio 54. See periood tema elus võis olla tema hilisema loomingu suureks mõjutajaks. Sel ajal ta ka mõistis, et on gei.

Tegevus filmiloojana
Ta on filmide "A Single Man" (2006) ja "Nocturnal Animals" (2016) režissöör, need filmid olid ka Oscari nominendid.

Töö moeloojana 
Ford alustas Tom Fordi kaubamärgiga meesteriiete, ilutoodete ja aksessuaaride loomist. 

Ta kogus kuulsust loovjuhina Gucci ja Yves Saint Laurent'i firmades töötades. 2006. aastal tuli Ford välja oma kaubamärgiga "Tom Ford".

Ford kirjeldab oma klienti kui rahvusvahelist, kultuurset, palju reisinud ja ostujõulist isikut.

Beyoncé, Jennifer Lopez, Gwyneth Paltrow, Anne Hathaway, Daniel Craig, Tom Hanks, Johnny Depp, Ryan Gosling, Will Smith, Julianne Moore, Hugh Jackman, Jon Hamm on inimesed, keda Ford on riietanud.

Ameerika Ühendriikide stsenaristid
Ameerika Ühendriikide moeloojad
Ameerika Ühendriikide filmilavastajad
Ameerika Ühendriikide filmiprodutsendid
Sündinud 1961
Vancouveri Eesti Selts

Vancouveri Eesti Selts (lühend VES; inglise keeles Vancouver Estonian Society) on Kanadas Vancouveris tegutsev Kanada eestlaste selts.

VESi esimees on Thomas Pajur.

VESi allorganisatsioonid:
Rahvatantsurühm "Kilplased".
Vancouveri Eesti Täienduskool
VES Raamatukogu online
VES Teatriring
VES häälekandja "Läänekaare Postipoiss"

Viited

Välislingid
Seltsi koduleht (oli maas 30.03.2017)
Selts Facebookis

Väliseesti organisatsioonid
Vancouver
Viive Ernesaks

Viive Ernesaks (kuni 1961. aastani Säga; sündinud 27. märtsil 1931 Tartus) on pianist, kontsertmeister, muusikapedagoog ja loometeoste muusikakujunduste autor.

Ta on tuntud klaveril improviseerijana raadiosaates "Virgutusvõimlemine".

Viive Ernesaks õppis Tartu muusikakoolis, Tallinna 7. keskkoolis ja Tallinna muusikakoolis. 

Ta töötas Tallinna koreograafiakoolis (1957–1959), teatris Estonia (1959–1965), Noorsooteatris muusikaala juhatajana (1965–1977), Draamateatris (1977–1990), Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis jm. Alates 1990. aastast on ta vabakutseline. Viive Ernesaks on teinud muusikalise kujunduse üle 150 lavastusele.

Elulooraamat
Viive Ernesaks on kirjutanud elulooraamatu "Viiv: meenutusi eluteest, loomingust ja loojatest" (eessõna: Ago-Endrik Kerge, Varrak, Greif, 2006, ISBN 9789985311998).

Tunnustus
 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Viive Ernesaks on töötanud koos paljude legendaarsete lavastajate ja näitlejatega. 

Viive Ernesaksa abikaasa Ants Ernesaks ja Gustav Ernesaks on vanaisade kaudu sugulased.

Viited

Eesti pianistid
Eesti muusikapedagoogid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1931
Jaapani rihmhammas

Jaapani rihmhammas (Mesoplodon ginkgodens) on hammasvaalaliste alamseltsi nokisvaalaliste sugukonda kuuluv vaalaline.

Jaapani rihmhammas on pärismaine India ookeanis ja Vaikses ookeanis.

Jaapani rihmhammas on ligi 5 meetri pikkune. Tema suus kuni poolel lõualuul paiknevad kurviga hambad, mille kontuur meenutab hõlmikpuulehte.

Liigi kirjeldasid 1958. aastal jaapani zooloogid Masaharu Nishiwaki ja Toshiro Kamiya ühe isendi põhjal, kes sattus Jaapanis Ōiso linna lähedal rannale.

Viited

Hammasvaalalised
Erika Tammpere

Erika Tammpere (sündinud 1. märtsil 1942) on eesti tekstiilikunstnik.

Elukäik
Erika Tammpere on lõpetanud Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Riikliku Kunstiinstituudi 1966. aastal. Ta töötas disainerina tekstiilivabrikus Punane Koit aastatel 1966–1970 ja teadus-tootmiskoondises Mistra aastatel 1980–1992. Tammpere on aastast 1992 vabakutseline ja aastast 2011 pime.

Tunnustused
1980–1992 Moskva Riikliku Patendiinstituudi tööstusnäidiste 27 autoritunnistust
1982 Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi riiklik preemia
1983 Rahvamajanduse saavutuste näituse pronksmedal
1986 Tööedukuse medal
2013 Itaalia biennaalilt Art Senses tööga "Naerusambad" teenitud diplom ja preemia
2013 Eesti Kunstnike Liidu stipendium NORD ART 2013 külastamiseks

Isikunäitused
1971 "Ruumitekstiilid", Tallinna Kunstihoone
1991 "Unikaalsed taftingpõrandavaibad", Viljandi kultuurimaja ja Põlva kultuurikeskus
1992 juubelinäitus, Rakvere muuseum
1995 "Enne ja nüüd", Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum
1995 "Enne ja nüüd", Viljandi
1997 "Erika Tammpere vaibad", Rakvere muuseum
1997 "Mäng", Türi Linnakodaniku maja
1997 "Mäng", Kuressaare linnus
2004–2005 "Sajandist sajandisse", Rahvusooperi Estonia talveaed
2010 "Erika Tammpere gobeläänid", Suurekivi hostel, Salmistu küla

Liikmesus
Erika Tammpere kuulub aastast 1972 Eesti Kunstnike Liitu ja aastast 1987 Üleliidulisse Disainerite Liitu. 1989. aastal sai temast Eesti Disainerite Liidu liige ja 1993. aastal Eesti Tekstiilikunstnike Liidu liige. Aastast 2005 kuulub Tammpere Põhja-Eesti Pimedate Ühingusse.

Viited

Välislingid
 Pimeda vaibakunstniku Erika Tammpere looming sünnib käsikaudu. Läänlane, 28. november 2015. Vaadatud 31. märts 2017.

Eesti tekstiilikunstnikud
Eesti kunstnikud
Sündinud 1942
Nikoléta Kiriakopoúlou

Nikoléta Kiriakopoúlou (kreeka keeles Νικολέτα Κυριακοπούλου; sündinud 21. märtsil 1986 Ateenas) on Kreeka kergejõustiklane, teivashüppaja.

2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis sai ta 4.60-ga pronksmedali.

2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta 4.80-ga pronksmedali.

2015. aastal tuli ta esimese Kreeka sportlasena Teemantliiga võitjaks.

2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis võitis ta 4.80-ga hõbemedali.

Tema isiklik rekord välitingimustes on 4.83, mis on hüpatud 4. juulil 2015 Saint-Denis's. Sisetingimustes on tema isiklik rekord 4.81, mis on püstitatud 17. veebruaril 2016 Stockholmis.

Ta on teivashüppe endine Kreeka rekordi omanik sise- ja välistingimustes.

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht (inglise keeles)
 

Kreeka kergejõustiklased
Teivashüppajad
Sündinud 1986
Riina Raudne

Riina Raudne (sündinud 21. juunil 1981) on eesti sotsioloog, Terve Eesti Sihtasutuse asutaja ning tervete eluviiside propageerija.

Ta lõpetas 1999. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi ja õppis sotsioloogiat Durhami ülikoolis ja sai bakalaureusekraadi 2004. aastal. Magistrikraadi kaitses ta võrdlevas sotsiaalpoliitikas Oxfordi Ülikoolis 2005. aastal ja doktorikraadi rahvatervise alal 2012. aastal Johns Hopkinsi Ülikoolis Ameerika Ühendriikides.

Eestis töötas ta Tervise Arengu Instituudis ja Siseministeeriumis, kus juhtis uimastipoliitika valitsuskomisjoni. 

Riina Raudne on pidanud loenguid rahva tervisest ja juhtinud kampaaniat "Joome poole vähem!".

Uurimused
 Drinking to Freedom: Themes of Continuity and Change in Contemporary Estonian Alcohol Discourse 
 Hiv-nakkuse levimus ning riskikäitumineprostitutsiooni kaasatud naiste hulgas Tallinnas. Uurimuse raport. Aire Trummal, Krista Fischer, Riina Raudne 
 A study on HIV and hepatitis C virus among commercial sex workers in Tallinn.

Isiklikku
Riina Raudse ja Luukas Kristjan Ilvese laps Wilfred August Ilves sündis 3. juulil 2019.

Viited

Välislingid
 Riina Raudne. Kas joomine on eestlastele omane? TEDxTartu, 2015
 Riina Raudne: on palju pisikesi tegusid, mida saame igapäevaelus teha, et joomiskultuur rõhuks vähem meie linnapilti, politseistatistikat ja südamerahu. Eesti Päevaleht, 5. aprill 2017
 Riina Raudne: alkohol on areen, kus me kujundame eestlase ohvriidentiteeti. ERR, Plekktrumm

Eesti sotsioloogid
Tallinna Prantsuse Lütseumi vilistlased
Sündinud 1981
Avo Üprus

Avo Üprus (sündinud 10. jaanuaril 1954) on eesti vaimulik ja kirjanik. 

Ta on tegelenud kuriteoennetuse ja ohvritoega ning korraldab aastast 1988 vanglates tehtavat vabatahtlikku tööd. Ta on kuulunud Riigikokku ja Tallinna linnavolikokku ning on Isamaa volikogu ja Tallinna juhatuse liige.

Haridus
Avo Üprus lõpetas Tartu 8. Keskkoolis põhikooli 1969. aastal ning on õppinud Viljandi Kultuurharidustöö Koolis näitejuhtimist (ei lõpetanud). 1980. aastal lõpetas ta Keila Kaugõppekeskkooli.

Üprus ordineeriti 20. märtsil 1991 aseõpetajaks, õpetajaõigused sai ta 11. jaanuaril 2001. 1999. aastal lõpetas ta EELK Usuteaduse Instituudi, sotsiaalteaduste magistriks sai ta 2001. aastal.

Töö
Üpruse elutöö on seotud religiooniga. Aastatel 1991–1996 ja 2016–2018 oli ta Tallinna praostkonna vikaarõpetaja, aastatel 1991–1996 Tallinna Peeteli koguduse hooldajaõpetaja ning 2000–2016 sama koguduse õpetaja. Aastast 2018 on ta Harkujärve koguduse hooldajaõpetaja.

Aastatel 2003–2007 oli ta Riigikogu (X koosseisu) liige, aastatel 2007–2011 töötas regionaalministri nõunikuna ning aastal 2013 osales kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel.

Tunnustus
 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Avo Üprus on abielus, tal on kaks poega ja kaks tütart. Tema ema oli arst ja pedagoog Anne Schotter, kasuisa Leo Schotter, emapoolne vanaisa neuroloog Voldemar Üprus, vanatädid kunstnik Hilda Üprus ja kunstiajaloolane Helmi Üprus.

Teosed
 näidend „Pöial-Liisi“ (1988, koos Tiiu Aasmäega)
luulekogu „Aja raamat“ (1988)
filmistsenaarium „Vaata, siin on inimene“ (1989, režissöör Elo Tust)
romaan „Koopainimesed“ (1990)
 luulekogu „Hälin ja aeg“ (1990)
luulekogu „Müütide varjust“ (1995)
 diplomitööl põhinev raamat „Õigus halastusele. Eesti kiriku kriminaaltöö ja hingehoiu osa selles“ (2000)
 näidend „Akvaariumihaid“ (2003)
luulekogu „Toompea vang“ (2007)
 „Eluaegne vangistus. Eluaegse vanglakaristuse kandmine ja sellest vabastamine“ (2014)

Viited 

Tallinna Peeteli koguduse vaimulikud
Eesti kirjanikud
X Riigikogu liikmed
Usuteaduse Instituudi vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1954
Veniamin (Karelin)

Veniamin (kodanikunimega Vassili Matvejevitš Karelin, ; 1822 Kassimov – 23. august 1874 Riia) oli õigeusu munk ja vaimulik (piiskop).

Elulugu 
Ta sündis Rjazani piiskopkonnas Kassimovi maakonnas köster Matvei Karelini peres 1822. aastal. 1844. aastal lõpetas ta Rjazani Vaimuliku Seminari ja 1848. aastal Moskva Vaimuliku Akadeemia teoloogiakandidaadi kraadiga. 23. mail 1849 pühitses Riia vikaarpiiskop Filaret (Gumilevski) ta diakoniks ja seejärel kohe preestriks.

23. maist 1849 kuni 24. novembrini 1849 oli ta preester Reomäe Apostel Andrease koguduses (olles selle koguduse esimene preester). 3. oktoobril 1849 kaitses ta teoloogiamagistri kraadi. 29. novembrist 1849 kuni 1. juulini 1852 oli ta preester Kuressaare Püha Nikolai koguduses. 24. märtsil 1853 pühitseti ta mungaks nimega Veniamin. 29. oktoobril 1856 määrati ta Riia Vaimuliku Seminari inspektoriks. Ta õpetas seal psühholoogiat, loogikat, patristikat, hermeneutikat, kreeka ja ladina keelt ning Pühakirja. 31. detsembril 1857 ülendati ta arhimandriidiks. 15. detsembril 1859 määrati ta Astrahani Vaimuliku Seminari rektoriks, ühtlasi 8. märtsist 1860 Astrahani Ristija Johannese kloostri ülemaks. 1862. aasta juulis määrati ta Permi Vaimuliku Seminari rektoriks. 29. mail 1866 pühitses Riia ja Miitavi piiskop Platon ta Peterburi Iisaki katedraalis vikaarpiiskopiks, tiitliga Reveli piiskop. 12. märtsist 1870 kuni surmani oli ta Riia ja Miitavi piiskop. Piiskop Veniamini valitsemise ajal said Baltimaade kirikuameti töötajad kroonipalga. Ehitati ja pühitseti Riia Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse katedraalkirik. Riia Vaimuliku Seminari juures asutati komisjon õigeusu kiriku jumalateenistusraamatute tõlkimiseks ja väljaandmiseks eesti ja läti keeles. Balti Õpetajate Seminar avati 1870. aastal. Avati Riia vikaarpiiskopkonna rahvakooli kuratoorium ja nõukogu. Piiskop Veniamin valdas vabalt eesti keelt.

Piiskop Veniamin (Karelin) suri külmetuse tagajärjel 23. augustil 1874 Riias ja on maetud Riia Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse katedraalkirikusse.

Isiklikku 
Veniamin Karelini pere: abikaasa Ljubov Karelina (1831–1853), nende tütar Jekaterina (1850–1853). Abikaasa ja tütar surid 1853. aastal.

Vaata ka 
 Riia piiskopkond (õigeusu kirik)
 Agafangel (Preobraženski)
 Arseni (Brjantsev)

Viited 

Vene Eestimaa kubermangu vaimulikud
Venemaa õigeusu piiskopid
Sündinud 1822
Surnud 1874
Nikolai Viru

Nikolai Viru (4. juuli 1904 Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 14. oktoober 1970 Tallinn) oli eesti laskesportlane ja -treener ning Eesti (leitnant), Nõukogude Liidu (vanemleitnant) ja Saksamaa (ülemleitnant) sõjaväelane.

Ta lõpetas 1924. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi.

Sportlasena
Kooliajal tegeles kergejõustiku ja jalgpalliga, sõjakoolis hakkas tegelema laskmisega. 

Ta kuulus aastatel 1931–1939 Eesti koondisse, osales maailmameistrivõistlustel aastatel 1931, 1937 ja 1939 ning 1933–1936 ja 1939 (püstolilaskurite) Eesti–Soome maavõistlusel. 

Sai 1937 maailmameistrivõistlustel vabapüstoliharjutuses individuaalse 4. koha ja tuli individuaalseks Eesti meistriks. Püstitas 4 individuaalset Eesti rekordit ja osales 2 meeskondliku rekordi püstitamisel. 

Kuulus aastatel 1948–1949 Eesti NSV koondisse. Tuli 1948. aastal vabapüstolist laskmises individuaalseks Eesti NSV meistriks.

Treenerina
Pärast vabanemist 1956. aastal töötas ta Tallinnas lasketreenerina. Õpilasi: Peep Sõber.

Teenistuskäik
Ta õppis aastatel 1924–1927 Tondi sõjakoolis ning ülendati 24. augustil 1927 nooremleitnandiks.

Teenis aastatel 1927–1940 Narvas 1. jalaväerügemendis rühma- ja kompaniiülemana. Ülendati 19. veebruaril 1932 leitnandiks. 

Teise maailmasõja ajal pärast Eesti annekteerimist Nõukogude Liidu poolt teenis Punaarmee 22. territoriaalses laskurkorpuses 182. laskurdiviisi 232. laskurpolgus Elvas rooduülemana. Auastmelt oli ta  vanemleitnant. Jäi pärast 10. juulit 1941 Porhovi lahingus teadmata kadunuks, tegelikult läks ta Saksa poolele üle.

Oli 1941 Saksa sõjavangis Königsbergis. 1944 oli ta 3. Eesti piirikaitserügemendi 3. pataljoni 10. kompanii ülem. Auastmelt oli ta ülemleitnant. 

Oli aastatel 1948–1950 AAVÜ (ALMAVÜ eellane) lasketiiru ülem ja konstruktor. Arreteeriti 6. veebruaril 1950, oli aastatel 1950–1956 vangis Norillagis.

Tunnustus
1934 suurmeister täiskaliibrilisest püssist laskmises 
1937 suurmeister vabapüstolist laskmises 
1938 hõbetaskukell riigihoidjalt

Viited

Kirjandus
Jaak Valdre, Ago Kallandi. "Eesti laskesport Argentiina karika valguses". 2006. Lk 641–646

Välislingid
Nikolai Viru Eesti ohvitseride andmekogus

Nikolai Viru sporditulemused

Eesti laskurid
Eesti treenerid
1. Jalaväerügemendi koosseis
22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse koosseis
Eesti sõjaväelased Saksa sõjaväes Teises maailmasõjas
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1904
Surnud 1970
Metsakalmistule maetud
Sylver

Sylver on Belgia house- ja trance-muusika grupp, kuhu kuuluvad vokalist Silvy de Bie, klahvpillimängija ja laulukirjutaja Wout Van Dessel ning kitarrist John Miles juunior. Grupi produtsent on Regi Penxten, kes on olnud ka grupi laulude kaasautoriks.

Grupp asutati 2000. aastal ning alguses tegutses see duona, kuhu kuulusid De Bie ja Van Dessel. Duo esimene singel oli samal aastal välja antud "Turn the Tide", mis jõudis Belgia singlite edetabelis esikohale, Saksamaal teisele kohale ja Austrias kolmandale kohale. Singel ilmus aasta hiljem välja antud duo debüütalbumil "Chances", mis pälvis Saksamaal kuldplaadi staatuse. Edetabelitesse jõudsid ka albumi teised singlid "Forever In Love", "In Your Eyes" ja "Forgiven".

Duo teine stuudioalbum "Little Things" avaldati 2003. aastal. Pärast seda on avaldatud veel kolm stuudioalbumit, millest viimane 2009. aastal.

2009. aastal liitus grupiga inglise kitarrist John Miles juunior, kes oli varem tegutsenud Belgia teises tantsumuusikaansamblis Milk Inc..

2014. aastal lahkus grupist vokalist De Bie, mille järel tekkis grupi tegevusse paus. De Bie naasis 2016. aastal.

Stuudioalbumid 
"Chances" (2001)
"Little Things" (2003)
"Nighttime Calls" (2004)
"Crossroads" (2006)
"Sacrifice" (2009)

Viited 

Belgia ansamblid
Ivana Vuleta

Ivana Španović (serbia keeles Ивана Шпановић; sündinud 10. mail 1990 Zrenjaninis) on Serbia kergejõustiklane, kes võistleb põhiliselt kaugushüppes. Ta on kaugushüppes valitsev sisemaailmameister ning Euroopa meister ja Euroopa sisemeister.

2013. aasta maailmameistrivõistlustelt Moskvas võitis ta rahvusrekordiga 6.82 pronksmedali, millega sai temast esimene Serbia sportlane, kes on kergejõustiku maailmameistrivõistlustel medali võitnud.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta rahvusrekordiga 7.08 pronksmedali.

2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Belgradis tuli ta teist korda Euroopa sisemeistriks. Finaalis parandas ta Serbia rekordit kahel korral, kui hüppas teises voorus 7.16 ja kolmandas voorus 7.24, millega ta tõusis kõigi aegade edetabelis kolmandale kohale.

Aastatel 2016 ja 2017 on ta tulnud kaugushüppes Teemantliiga üldvõitjaks.

Talle kuulub kaugushüppes Serbia rekord nii väli- (7.10) kui ka sisetingimustes (7.24), lisaks 60 meetri jooksu ja viievõistluse siserekord.

Aastatel 2013 ja 2015 on ta valitud Serbia aasta naiskergejõustiklaseks.

Isiklikud rekordid
Välitingimustes

Sisetingimustes

Allikas: IAAF

Viited

Välislingid 

 

Serbia kergejõustiklased
Kaugushüppajad
Sündinud 1990
Delphic (1918)

SS Delphic (prefiksiga SS ehk 'aurulaev') valmis kaubalaevana 1918. aastal Belfastis. Algselt kandis aurulaev nime War Icarus, kuid nimetati ümber Mesaba'ks, kui see müüdi 1919. aastal laevakompaniile Atlantic Transport Line. 

Alus hakkas kandma uut nime Delphic, kui see 1925. aastal White Star Line'ile edasi müüdi. 1933. aastal suure depressiooni ajal müüdi laev Clan Line'ile ja nimetati Clan Farquhar'iks. Laev müüdi vanarauaks ning purustati Milford Havenis Walesis 1948. aastal.

Välislingid
 

Aurulaevad
Ameerika Ühendriikide laevad
Suurbritannia laevad
Kaubalaevad
White Star Line'i laevastik
Aasta eurooplane Lätis

"Aasta eurooplane Lätis" on Lätis väljaantav aasta-auhind inimesele, kes avaliku küsitluse järgi on kõige enam aidanud Läti integreerumisele Euroopasse. 

Auhinna asutas 1998. aastal mittetulundusühing Läti Euroopa Liikumine.

Aasta eurooplased Lätis
1998 – Eduards Bruno Deksnis
1999 – Valdis Birkavs
2000 – Renārs Kaupers
2001 – Vaira Vīķe-Freiberga
2002 – Marija Naumova
2003 – Māris Verpakovskis
2004 – Georgs Andrejevs
2005 – Valdis Dombrovskis
2006 – Ģirts Salmgriezis
2007 – Andris Piebalgs
2008 – Ģirts Valdis Kristovskis
2009 – Ina Strazdiņa
2010 – Ilmārs Poikāns
2011 – Zbigniew Stankiewicz
2012 – Aigars Apinis
2013 – Valdis Dombrovskis
2014 – Mairis Briedis
2015 – Juris Cālītis
2016 – Andris Ambainis
2017 – Jeļena Ostapenko
2018 – Egils Levits
2019 – Ralfs Eilands
2020 – Sanita Osipova

Vaata ka
Aasta eurooplane

Välislingid
Aunimetus "Aasta eurooplane Lätis" Läti Euroopa Liikumise kodulehel. Läti keeles

Läti aunimetused
Massipsühhoos

Massipsühhoos on suures inimrühmas tekkiv grupiteadvuse seisund, mida iseloomustab inimeste võimetus olukorda arukalt hinnata ja adekvaatselt tegutseda, ka enesekontrolli kaotus ja paanika. Massipsühhoosi teket soodustavad tegelik või oletatav oht, demagoogiline sisendus ja muu.

Näited 
 
Strasbourgis hakkasid 1518. aasta suvel sajad inimesed ilma muusikata tantsima, karjuma, väänlema ja visklema. Arvatakse, et tantsuhulluse põhjustas stress – sellele eelnesid näljahädad. Päevade kaupa kestnud hulluse järel inimesed surid kurnatusest.

Üks tuntumaid näiteid on Orson Welles'i 1938. aasta raadiokuuldemängu „Maailmade sõda: Invasioon Marsilt“ põhjustatud massipsühhoos. Raadiosaade vallandas kuulajate hulgas paanika – saadet kuulanud ligi kuuest miljonist inimesest miljon uskus, et marslased ründavad inimkonda, nad palvetasid, nutsid, ootasid resigneerunult möödapääsmatut surma.

Vaata ka
Pealtvaataja efekt
Massiühiskond
Psühhoos

Viited 
Sotsioloogia
Lothar Kolditz

Lothar Kolditz (sündinud 30. septembril 1929 Albernaus) on saksa keemik ja endine Saksa DV riigi- ning ühiskonnategelane.

Lothar Kolditz sündis aastal 1929 Albernaus, praeguse haldusjaotuse järgi Maagimäestiku kreisis; ta on pärit töölisperekonnast. Ta õppis keemiat Berliini Humboldti Ülikoolis, doktorikraadi sai 1954. aastal. Alates 1957. aastast töötas ta õppejõuna Leuna Tehnikakõrgkoolis ja Jena ülikoolis. 1962–1968 oli ta Berliini Humboldti Ülikooli 1. Keemiainstituudi direktor ja õppejõud samas ülikoolis, 1965–1968 oli ta ka loodusteaduste prorektor. 1971–1979 oli Lothar Kolditz Berliini Humboldti Ülikooli keemiasektsiooni direktor. 1980–1990 oli ta Saksa DV Teaduste Akadeemia Anorgaanilise Keemia Keskinstituudi direktor.

30. oktoobrist 1981 kuni 1989. aasta detsembrini oli Lothar Kolditz Saksa DV Rahvusrinde Rahvusliku Nõukogu esimees. Alates 1982. aastast oli ta Saksa DV Riiginõukogu liige. 1986–1990 oli ta Saksa DV Rahvakoja (parlamendi) liige.

Tunnustus
1988 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia välisliikmeks (1991. aastast Venemaa Teaduste Akadeemia välisliige)

Viited

Saksamaa keemikud
Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Sündinud 1929
Erich Correns

Erich Paul Hubert Correns (12. mai 1896 Tübingen – 18. mai 1981 Ida-Berliin) oli saksa keemik ning Saksa DV riigi- ja ühiskonnategelane.

Erich Correns oli pärit bioloog Carl Corrensi perekonnast. 1918–1922 õppis ta Berliinis ja Tübingenis keemiat, botaanikat ja füüsikat. Doktorikraadi sai ta 1922. aastal, seejärel oli ta 1922–1924 assistent Keiser Wilhelmi Keemiainstituudis Berliinis ja Keiser Wilhelmi Nahauurimise Instituudis Leipzigis. 

1925. aastal asus ta tööle tööstuskeemikuna firmas I. G. Farben Elberfeldis, 1931. aastal sai ta Elberfeldis atsetüültselluloosi kombinaadi juhatajaks. 1933. aastal viidi ta üle vaskkunstsiidi vabriku juhatajaks Dormagenis. Alates 1937. aastast juhatas ta tsellvilla ja kunstsiidi ettevõtet Tüüringis Schwarzas. 1939. aastal oli ta sunnitud ettevõtte juhataja kohalt tagasi astuma, misjärel töötas keemikuna tsellvilla ja kunstsiidi ettevõtetes. 1946. aastal sai Correns tselluloosi- ja paberikombinaadi juhatajaks Blankensteinis. 1948–1951 oli ta Tüüringi Kunstsiidivabriku juhataja Schwarzas. 1951–1962 oli Erich Correns Saksa DV Teaduste Akadeemia Kiudainete Uurimise Instituudi direktor Teltowis. Alates 1951. aastast oli ta Saksa DV Teaduste Akadeemia liige. Lisaks oli ta 1953–1959 keemiaprofessor Dresdeni Tehnikaülikoolis. 1961. aastal läks ta pensionile.

1950. aasta augustist kuni surmani 18. mail 1981 oli Erich Correns Saksa DV Rahvusrinde Rahvusliku Nõukogu esimees. Alates 1954. aastast oli ta Saksa DV Rahvakoja (parlamendi) liige ja 1960. aastast Saksa DV Riiginõukogu liige.,  Ühtegi poliitilisse parteisse Erich Correns ei kuulunud.

Viited

Saksamaa keemikud
Saksa DV Riiginõukogu liikmed
Saksa DV Rahvakoja liikmed
Sündinud 1896
Surnud 1981
Al Sadd SC

Al-Sadd Sports Club (araabia keeles نادي السد الرياضي‎‎) on Katari jalgpalliklubi, mis tegutseb Doha linnaosas Al Sadd. See mängib Katari kõrgliigas Qatar Stars League.

Al-Sadd on tulnud Katari meistriks 16 korral ja kahel korral AFC Meistrite Liiga võitjaks.

Välislingid 
 Koduleht (inglise keeles)

Katari sport
Jalgpalliklubid
Jevgeni Jevtušenko

Jevgeni Jevtušenko (sünninimi Jevgeni Gangnus; vene keeles Евгений Александрович Евтушенко; 18. juuli 1932 Nižneudinsk, Irkutski oblast, Nõukogude Liit – 1. aprill 2017 Tulsa, Oklahoma osariik, Ameerika Ühendriigid) oli vene luuletaja.

Ta oli 1950. ja 1960. aastatel Nõukogude Liidu tuntuim luuletaja. Ta korraldas luuleõhtuid ning kirjutas peale luule ka romaane, esseesid ja filmistsenaariume.

Isiklikku 
Tema ema Zinaida Jevtušenko ja baltisakslasest isa Aleksandr Gangnus olid geoloogid; isapoolne vanaisa Rudolf Gangnus oli matemaatikaõpikute autor. Ta oli neli korda abielus: 1954. aastast Bella Ahmadulinaga, 1961. aastast Galina Sokol-Lukoninaga, 1978. aastast iiri päritolu tõlkija Jan Butleriga ja 1986. aastast Maria Novikovaga; tal oli viis poega.

Luuleraamatud 
 "Stalini järeltulijad" 1961
 "Loits" 1977
 "Kolmas mälu" 1985

Viited

Välislingid 
 Suri legendaarne vene luuletaja Jevgeni Jevtušenko Maaleht 1. aprill 2017

Vene luuletajad
Peredelkino kalmistule maetud
Sündinud 1932
Surnud 2017
Gösta Ekman juunior

Gösta Ekman juunior (28. juuli 1939 Stockholm Rootsi – 1. aprill 2017 Stockholm Rootsi) oli rootsi näitleja.

Ekman on mänginud teatris, filmides ja televisioonis.

Isiklikku
Ta oli Hasse Ekmani poeg ja Gösta Ekman seeniori lapselaps.

Ekman suri oma kodus raske haiguse tagajärjel ja ümbritsetuna perekonnast.

Filmid
Gösta Ekman alustas karjääri režiiassistendina oma isa projektides 1950ndate keskel. Lühikest aega töötas ta selles ametis ka Ingmar Bergmani meeskonnas (filmis "Smultronstället"). 1963. aastal algas Ekmani pikaajaline koostöö koomikutepaari Hans Alfredsoni ja Tage Danielssoniga, mille väljundiks olid muuhulgas revüüetendused. Ekman sai tuntuks kui ainulaadselt andekas komistamise teeskleja. Koomikuna astus Gösta Ekman üles ka filmides, kõigepealt Gunnar Papphammari rollis lühikomöödias "Från och med herr Gunnar Papphammar" (1981), seejärel järgnes kuulsus Charles-Ingvar "Sickan" Jönssoni rollis nn Jönssoni liiga esimeses viies filmis:
 "Varning för Jönssonligan", 1981 
 "Jönssonligan & Dynamit-Harry", 1982 
 "Jönssonligan får guldfeber", 1984 
 "Jönssonligan dyker upp igen", 1986 
 "Jönssonligan på Mallorca", 1989.

Neist viimase nelja režissöör oli tema vend Mikael Ekman. 

Gösta Ekman oli tegev ka tõsisema sisuga lavastustes ja filmides, mängides näiteks politseikomissar Martin Becki järgmistes linateostes:
 "Roseanna" 1993 
 "Brandbilen som försvann" 1993 
 "Polis polis potatismos!" 1993 
 "Mannen på balkongen" 1993 
 "Polismördaren" 1994 
 "Stockholm Marathon" 1994

Viited 

Rootsi näitlejad
Sündinud 1939
Surnud 2017
San Francisco kogudus

San Francisco kogudus oli EELK kogudus, mis tegutses aastatel 1950–2016 California osariigis San Franciscos. Kogudus kuulus USA Chicago praostkonda.

Koguduse õpetajaid:
Karl Lipping
Endel Ulp

Viited

Välislingid
http://www.vabaeestisona.com/index.php/kohalikud-uudised/6525-eelk-san-francisco-kogudus-likvideerub-eelk-san-francisco-kogudus-1950-2016.html

Väliseesti kogudused
San Francisco
Maya Angelou

Maya Angelou (sünninimi Marguerite Annie Johnson; 4. aprill 1928 Saint Louis, Missouri osariik – 28. mai 2014 Winston-Salem, Põhja-Carolina) oli USA proosakirjanik, luuletaja ja kodanikuõiguste aktivist.

Ta avaldas enam kui 50 aasta jooksul seitse autobiograafiat, kolm esseekogumikku ja mitu luulekogu, kirjutas näidendeid ning oli filmide ja telesaadete stsenaariumide autor. 

Angelou on eelkõige tuntud seitsmest osast koosneva autobiograafiate sarja järgi, mis keskenduvad tema lapsepõlvele ja läbielamistele varases täiskasvanueas. Esimene autobiograafia, "I Know Why the Caged Bird Sings" (1969), mis jutustab tema elust kuni seitsmeteistkümnenda eluaastani, tõi talle rahvusvahelise tunnustuse ja kiidupuhangu.

Ta pälvis arvukalt auhindu ja enam kui 50 aunimetust.

Isiklikku
Ta sündis uksehoidja ja mereväe toitumisspetsialisti Bailey Johnsoni ning meditsiiniõe ja diileri Vivian (Baxter) Johnsoni teise lapsena. Angelou vanem vend Bailey Jr. andis talle hüüdnime "Maya", mis tulenes sõnast "My" ('minu') või "Mya Sister" ('minu õde').

Viited

Välislingid

 Ametlik koduleht
 "Tuntud USA poeet Maya Angelou suri 86-aastasena". ERR Kirjandus. 28. mai 2014

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Ameerika Ühendriikide luuletajad
Sündinud 1928
Surnud 2014
Karl Pinkowsky

Karl Friedrich Pinkovski (ka Carl Pinkovsky; 22. jaanuar 1875 Esna vald, Järvamaa – 8. oktoober 1930 Rakvere) oli õpetaja, ajakirjanik, tõlkija ja kirjanik.

Haridus 
Karl Pinkovski sündis Esna vallas Vedruka külas, kus tema isa Hans Pinkovski oli juba 38 aastat koolmeister olnud. 
Ta lõpetas Paide linnakooli 1894. aastal. 1896. aastal omandas Riias õpetajakutse.

Edasine elu- ja töökäik
Kuni 1897. aastani töötas oma isa ametijärglasena Vedrukas kooliõpetajana. Pärast Vedrukast lahkumist töötas aastatel 1897–1898 Amblas koduõpetaja ja Järvamaa 2. jaoskonnas kohtu-uurija sekretärina. 1897. aastal sooritas ta kodukooliõpetaja eksami. 

1898–1906 oli Vihulas ja Nõmmkülas vallakirjutaja. Samal ajal oli ta ülemaalise vallakirjutajate ühingu sekretär, mis tekitas tolleaegsetes ülemustes suurt pahameelt ja ta sunniti kohalt lahkuma.

Ta töötas Tallinnas ajalehe Koit toimetuses 1906–1907 ja aasta hiljem siirdus ajalehe Virulane toimetusse, kus oli toimetuse sekretär. Virulase sulgemise järel määrati ta Järvakandi ministeeriumi juhatajaks. 

1911. aastal ta arreteeriti vanade poliitiliste "pattude" pärast ja ta pidi kohalt lahkuma. Samal ajal hakkas jällegi tegutsema Virulase toimetus ja ta läks sinna tagasi toimetuse liikmeks. 

1912. aastal hakkas ta välja andma pilkelehte Kilk, mida ta andis välja umbes 3 aastat. Kuid 1914. aastal Kilk suleti kuberner Izmail Korostovetsi käsul ning toimetaja otsustati maalt välja saata. Pinkovski asus elama Venemaale, algul elas Pihkvas ja hiljem Moskvas, kus töötas Ruskoje Slovo toimetuses, kuhu ta oli varemgi juba kaastööd teinud. 

Hiljem asus tööle Peterburi, kus töötas Lessneri vabrikus korrespondendina ja samal ajal (1914) tegi kaastööd Pealinna Teatajale. 

Kui ta sai kodumaale tagasi tulla, töötas ta 1918–1919 Rakvere Linna Naisgümnaasiumis õpetajana. 1919–1922 oli ta Tallinna Kaubanduskoolis ja hiljem ka sõjakoolis lektor. Oma elu viimased aastad 1922–1930 töötas ta Rakveres era- ja koduõpetajana. 

Ta suri südamehaigusse. 

Karl Pinkovski oli väga suure sisemise energiaga, mida tema nekroloogis väljendati järgmiselt: "Küünal kustus ruttu, sest ta põles kahest otsast".

Looming 
Tema artikleid on avaldatud väljaannetes Rahva Lõbu-leht, Eesti Postimehe Õhtused Kõned, Postimees, Tallinna Kaja, Linda, Kodu, Säde, Hüüdja, Virulane ja Perekonnaleht. 

Lisaks on ilmunud tema jutustusi ja teatriarvustusi, muinasjutte ja tõlkeid rootsi keelest. 1906. aastal tõlkis ta koos Jaan Leppikuga eesti keelde Rafaello Giovagnoli romaani "Spartacus".

Raamatud
 Lev Tolstoi. "Kas see tõesti nõnda tarwilik on?", vene keelest tõlkinud Karl Friedrich Pinkovski, A. Peterson, 1907 
 Karl Friedrich Pinkovski. "Tüli tühja asja pärast", (näidend), Eestimaa Kooliõpetajate Vastastiku Abiandmise Selts, 1918
 Karl Friedrich Pinkovski. "Millest tekkis tüli", Eestimaa Kooliõpetajate Vastastiku Abiandmise Selts, 1919
 Karl Friedrich Pinkovski. "Liisikese äpardus", Eestimaa Kooliõpetajate Vastastiku Abiandmise Selts, 1919

Viited

Välislingid
 Eesti biograafiline andmebaas – Karl Friedrich Pinkovski

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1875
Surnud 1930
Veronika Skvortsova

Veronika Skvortsova (vene keeles Вероника Игоревна Скворцова; sündinud 1. novembril 1960 Moskvas) on Venemaa arst (neuroloog), arstiteadlane, tervishoiukorraldaja. Ta on 21. maist 2012 kuni 21. jaanuarini 2020 Venemaa tervishoiuminister.

Ta sündis aastal 1960 Moskvas arstide perekonnas. Aastal 1977 lõpetas ta keskkooli kuldmedaliga. Aastal 1983 lõpetas ta kiitusega Teise Moskva Meditsiiniinstituudi pediaatriateaduskonna.

Isiklikku 
Veronika Skvortsova on viiendat põlve arst, ta on abielus ja täiskasvanud poja ema.

Venemaa arstid
Neuroloogid
Venemaa arstiteadlased
Venemaa ministrid
Sündinud 1960
Riina Rõõmus

Riina Rõõmus (sündinud 21. märtsil 1960) on meediajuht, aastast 2017 Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige.

Tal on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi koolimuusika erialal ja töötanud laste muusikaõpetajana. 

Aastatel 1998–2017 oli Riina Rõõmus Vikerraadio peatoimetaja.   

2017. aasta 1. juunist kuni 2022. aasta suveni oli ta Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige.

Tunnustus

 2015 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku

Riina Rõõmus on olnud abielus Riho Rõõmusega, hiljem sai tema elukaaslaseks Neeme Brus. Tal on kaks poega.

Viited

Eesti raadioajakirjanikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1960
Jaak Valdre

Jaak Valdre (sündinud 15. märtsil 1957 Põltsamaal) on eesti spordiajaloolane.

Ta lõpetas 1975. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1987. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse erialal.

Teoseid
2006 – "Eesti laskesport Argentiina karika valguses". Kaasautor Ago Kallandi
2007 – "V olümpiamängud. Stockholm 1912". Kaasautorid Tiit Kuningas ja Kalle Voolaid. Toimetaja Ants Põldoja
2009 – "Kaidost Kaidoni. Sumomaadlus Eestis aastatel 1994–2008". Toimetaja Riho Rannikmaa
2010 – "Eesti kergejõustiku kullakamber". Üks autoreid. Koostaja Deivil Tserp
2010 – Liidia Nuude. "Mati Nuude". Toimetaja Jaak Valdre. Tallinn 
2011 – "Arnold Viiding – kuulitõukaja jumala armust". Toimetaja Helle Tiisväli
2014 – "Bruno Junk – komeet käimistaevas"
2017 – "Eesti tõstespordi ajavaod I" 
2019 - "Eesti tõstespordi ajavaod II"

Liikmesus
2003 – Eesti Spordiajaloo Selts
2015 – Spordiajaloo Klubi Alfredi juhatuse esimees

Viited

Välislingid

Eesti spordiajaloolased
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Eesti Maaülikooli metsanduse ja maaparanduse teaduskonna vilistlased
Sündinud 1957
Rahvaleht (täpsustus)

Rahvaleht või Rahva Leht või Rahva leht on olnud mitmed eestikeelse väljaande nimi:
Rahvaleht, ilmus 1923–1940 Tallinnas
Rahvaleht (ajaleht, 1906), ilmus 1906–1909 Viljandis
Rahva leht (ajakiri, 1894), ilmus 1894 Tartus
Rahva Leht (ajaleht, 1894), ilmus Helsingis
Rahva Leht (ajakiri, 1896), ilmus 1896–1916 (vaheaegadega) Tallinnas
...

Vaata ka
Rahva Lõbuleht
Rahva Päevaleht
Karskuse Seltsi Leht

Karskuse Seltsi Leht oli 1890 Pärnumaal Toris ilmunud ajakiri, mida andis välja Tori Eesti Karskusselts Täht. Ajakirja trükkis Ado Grenzstein. Ajakirjast ilmus seitse numbrit.

Välisviited 

 Digar - Karskuse Seltsi Leht

Viited

Eesti endised ajakirjad
Eesti karskusliikumine
Tori vald
Bakuu Kristallhall

Bakuu Kristallhall (aserbaidžaani keeles: Bakı Kristal Zalı) on mitmeotstarbeline sisehall Bakuus Aserbaidžaanis. Hall avati 7. mail 2012, vaid 6 kuud kestnud ehitustööde järel, ning asub 30-minutilise jalutuskäigu kaugusel Bakuu kesklinnast neemel, kus varem oli sõjaväebaas.

Halli projekteeris saksa arhitektuuribüroo Gerkan, Marg and Partners (GMP International GmbH) arhitekt Wolquin Marg. Leping saksa kontserniga Alpine Bau Deutschland AG sõlmiti 2. augustil 2011 , mille kohaselt peatöövõtja vastutusel oli ehitustööde planeerimine ja organiseerimine ehituse esialgse kestusega 8 kuud. Alpine koostööpartnerid olid Nüssli AG Baselist Šveitsist ja Basler & Hofmann AG. Alltöövõtjate SSF Ingenieure AG ja Seele Austria GmbH & Co. KG kõrval 9500 LED-lambiga fassaadi kujundas Lichtvision Berliinist.

Kristallhalli pikkus on 206 m ja laius 168 m ning selle katuse kaal 2400 tonni. Ehitamiseks kulus 6500 tonni terast ja 7800 kuupmeetrit betooni. Linnahalli mahutavus on 23 000 – 25 000 pealtvaatajat.

Erinevate ürituste jaoks rajatud Bakuu Kristallhallis toimus 26. mail 2012 Eurovisiooni lauluvõistlus. Jalgpalli Liidu FIFA poolt sama aasta 22. septembrist 13. oktoobrini Aserbaidžaanis korraldatud kuni 17-aastaste naiste maailmameistrivõistluste finaalturniiri raames avakontserdi uue linnahalli laval andis Jennifer Lopez, oktoobris esinesid seal Rihanna ja Shakira. 12.–28. juunil 2015 toimusid Bakuus esimesed üleeuroopalised kahtekümmet spordiala ühendavad Euroopa mängud, mille käsi- ja võrkpallivõistlused leidsid aset Kristallhallis.

Bakuu Kristallhall kuulub maailma kaunimate ehitiste hulka.

Eurovisioonid

Viited

Välislingid 

 Koduleht

Bakuu
Aserbaidžaani ehitised
Valgus (ajaleht, 1880)

Valgus oli 1880–1906 ilmunud ajaleht. Ajaleht ilmus 1880–1882 Rakveres ja seejärel Tallinnas. 1880–1881 andis lehte välja Selts "Kalevipoeg", 1882–1906 Jakob Kõrv ja 1906 Karl August Hermann. 1906 hakkas Valguse asemel ilmuma ajaleht Hüüdja.

1880–1881 kandis ajaleht alapealkirja Majesteedi Aleksandri II Nikolajevitshi XXV aasta juubeli mälestuseks priiannete kapitaaliga asutav Eesti rahva ajaleht.

Ajalehe suur populaarsus tuli muu hulgas seetõttu, et seal avaldati põnevusromaane. Näiteks ilmusid "Nana Sahib ehk mässamine Indias" ja Gregor Danilevski "Patjomkin Donau ääres". Kirjanduslike lisalehtede maht võis kohati ületada ka põhilehe oma.

Arvustajad hindasid kõrgemalt alupäraseid jutte ja nii olid ka mitmed Jakob Kõrva kirjutised sellisena reklaamitud. 1887. aastal avaldatud "Luigemäe Olli" eest sai Kõrv ka esimese auhinna Kirjameeste Seltsilt. Hiljem aga selgus, et tegemist oli kohandusega prantslase Chateaubriandi teose "Atala" saksakeelsest tõlkest. Sarnase pettusena tuvastati ka samal aastal ilmunud jutt "Kiired kosjad". Sellised tõlke- ja põnevusjutud oli aga jätkuvalt minev kaup ning ajalehe trükinumbrid suuremad, kui teistel väljaannetel.

Viited

Eestimaa kubermangu ajalehed
Rakvere ajalugu
Jaan Kägu (ajakiri)

"Jaan Kägu: Huumori ja pilke nädalaleht" oli eestis ilmuv huumoriajakiri, mis ilmus aastatel 1928-1933 Tallinnas ja hiljem jätkas ilmumist ajalehena 1989-1991 Raplas

Alates 14. detsembrist 1928 kuni 10. oktoobrini 1929 ilmus igal neljapäeval. Ei ilmunud 1930. aastal ja hakkas hiljem uuesti ilmuma ajavahemikus 1931-1933 sagedusega 1 kord aastas.

Vastutav toimetaja ja väljaandja O.Roose.
Toimetus asus Tallinnas, Harju 37.

Trükiti Tallinna trükikodades:
 "B. Beilinson" 1928
 "Eestimaa Trükikoda", 1929 ja 1931-1932
 "J. ja A. Paalmann" 1933

Täiendavalt ilmusid albumid:
 Jaan Kägu Jõulualbum (1931, 1933)
 Jaan Kägu Kevadalbum (1932)
 Jaan Kägu Kevade Album (1929, nr. 22(19))
 Jaan Kägu Lihavõtte Album (1929, nr. 16(13))

Väljaandjad: 
 O. Roose 1928-1929
 Voldemar Kaljumäe 1931-1933

Teised autorid:
 O. Roose, toimetaja
 Ernst Aleksander Joll (ps Jaan Kägu), följetonist
 Jaan Jensen (ps Sen-Sen), illustreerija - kaane illustratsioonid: 1929 nr. 16, 22, 25

1989-1991 aastal välja antud "Jaan Kägu", trükiti ajalehena Raplas.
1989. aastal ilmus 1 nr, 1990. aastal 5 numbrit ja 1991. aastal 4 numbrit. Selle ajalehe toimetus koosnes erinevatest organisatsioonidest:
 Rapla Noorte Ühing (1990, nr 4)
 Pirgu Arenduskeskus (1989)
 Purila ühistu (1989-1991)

Viited 

Eesti endised ajakirjad
Eesti endised ajalehed
Eesti huumoritrükised
Vladimir Putškov

Vladimir Putškov (vene keeles Владимир Андреевич Пучков; sündinud 1. jaanuaril 1959 Novinkas Žirnovski rajoonis Volgogradi oblastis) on Venemaa sõjaväelane (auastmelt reservkindralleitnant) ja poliitik. Ta oli 21. maist 2012 kuni 18. maini 2018 Venemaa eriolukordade minister. 

Ta lõpetas aastal 1979 Tjumeni Kõrgema Sõjaväeinseneride Õppeasutuse. Aastal 1988 lõpetas ta Kuibõševi nimelise Sõjaväeinseneride Akadeemia. Aastal 1991 lõpetas ta sama akadeemia juures adjunktuuri. Aastal 2000 lõpetas ta Venemaa Föderatsiooni Presidendi juures asuva Venemaa Riigiametnike Akadeemia.

Isiklikku 
Ta on abielus ning kolme poja ja ühe tütre isa.

Venemaa sõjaväelased
Venemaa ministrid
Sündinud 1959
Boris Bežanitski

Boris Bežanitski (17. aprill 1885 Kraavi, Vana-Antsla vald, Võrumaa – 6. juuni 1949 Võrumaa) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu köster-kooliõpetaja, vaimulik (ülempreester), praost.

Elulugu 
Boris Bežanitski sündis 17. aprillil 1885 Võrumaal Vana-Antsla vallas Kraavi külas preester Vladimir Bežanitski peres. Ta lõpetas Narva Gümnaasiumi 1905. aastal ja õppis aastatel 1905–1909 Peterburi Keiserliku Ülikooli õigusteaduskonnas. 1911. aastal sooritas ta Riia Vaimuliku Seminari juures usuteaduse eksami. 11. märtsil 1911 pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Joann (Smirnov) ta Emmaste Jumalaema Sündimise kirikus diakoniks ja 12. märtsil 1911 preestriks. Boris Bežanitski jätkas õpinguid Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas aastatel 1917–1918. Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksander (Paulus) ülendas ta ülempreestriks Pankjavitsa Püha Nikolai kirikus 3. aprillil 1939.

Ülempreester Boris Bežanitski küüditati Pankjavitsast 1945. aastal Kasahstani. Ta naasis Eestisse 1946. aastal, oli Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kiriku esipreester aastatel 1946–1949, Obinitsas 1949. aastal, Võrumaa praost.

Ülempreester Boris Bežanitski suri Võrumaal 6. juunil 1949 ja maeti Ritsiku kalmistule.

Kiriklikud autasud
 puusaehe (1915)
 teenistusmüts (1917)
 kamilavka (1921)
 kuldrist (1926)
 Püha Piiskop Platoni orden III jrk (1926)
 palitsa (1941)

Teenistuskäik köster-kooliõpetajana
 köster-kooliõpetaja Tallinna Kopli Püha Nikolause koguduses (1909–1911)

Teenistuskäik preestrina
 pr Emmaste Jumalaema Sündimise koguduses (1911–1913)
 pr Kullamaa Püha Nikolai koguduses (1913–1920)
 pr Risti Jumalailmumise koguduses (1919; kogudust hooldav)
 pr Uduvere Apostel Jakobi koguduses (1920–1932)
 pr Kergu Püha Suurkannataja Sinaiida koguduses (1929)
 pr Pankjavitsa Püha Nikolai eesti koguduses (1932–1935)
 pr Luhamaa Pühavaimu koguduses (1936–1937; 1942–1943; 1948)
 üpr Pankjavitsa Püha Nikolai eesti koguduses (1940–1945)
 üpr Meeksi Ristija Johannese koguduses (1949)

Isiklikku 
Boris Bežanitski pere: abikaasa Evgenia Bežanitski (Kams), nende lapsed: Vladimir (sünd 1912), Nikolai, Boris (sünd 1923)

Vaata ka 
 Vladimir Bežanitski
 Pankjavitsa
 Mõniste Muuseum

Viited 

Vene Eestimaa kubermangu vaimulikud
Eesti õigeusu praostid
Püha Piiskop Platoni ordeni kavalerid
Sündinud 1885
Surnud 1949