joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Toomas Talts

Toomas Talts (sündinud 2. aprillil 1978 Tallinnas) on eesti langevarjur ja ettevõtja.

Lõpetanud 1996. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi. 

Aastatel 2003–2006 oli ta reedeti, kui saade läks eetrisse ETV Tartu stuudiost, Eesti Televisiooni saate "Terevisioon" saatejuht.  2010. aastal asutas koos kolme endise Swedbanki töötajaga osaühingu Codeborne. Aastatel 2014–2017 kuulus ta Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse nõukokku.

Langevarjundus ja BASE 
Oma esimese langevarjuhüppe sooritas ta aastal 1998, osaledes Eesti Langevarjuklubis IAD algkursusel. Tema teisel hüppel avanesid korraga nii põhi- kui ka varuvari ning ta maandus maandumisraja betoonkattele vigastusteta. Sellest hüppest pärineb ka tema langevarjuri hüüdnimi "Ekstremist". 

2018. aasta alguse seisuga on ta sooritanud rohkem kui 2100 langevarjuhüpet, mille hulgas on mitukümmend BASE-hüpet ja hulga tandemhüppeid tandemmeistrina. 2009. aastal oli tal tandemhüppe reisijaks Kihnu Virve, 2010. aastal Urmas Paet.

2010. aastal vändati Mihkel Soe juhtimisel dokumentaalfilm BASE-hüppamisest "Eesti lood: 3,2,1 – Ilus hüpe", kus Toomas Talts on peaosaline. Norras Eikesdalenis hüpati kaljult BASE-hüppe 53-way (53 hüppaja samaaegne hüpe), mis toona oli maailmarekord. Samuti oli filmis tähtsal kohal Soomes Lahtis Raadio- ja Televisioonimuuseumi (:fi) antenni otsast hüpatud väidetavalt üks esimesi legaalseid BASE-hüppeid Soomes.

23. juulil 2010 plaanis ta tavatut maandumist Pärnu jões liikuvale kaatrile, kuid katse ebaõnnestus ja kaatri asemel maandus Reiu silla lähedal kaatri kõrvale vette. 

Aastal 2011 osales seni kehtivas Eesti freeflying head down'i rekordis koos Jaanus Tikka, Siim Käba ja Kristjan Lajaga. 

On üks "Langevarjuri aabitsa" kaasautoreid.

Aastast 2012 on ta olnud mitu korda Tallinna Teletorni BASE Boogie korraldaja.

Aastal 2017 sai ta Kalevi Jahtklubi jahi Reval Cafe Sailing Team meeskonnaliikmena avamerepurjetamise ORC klassi Euroopa meistrivõistlustel Poolas amatööride arvestuses C-klassi pronksmedali.

Viited

Välislingid 
 Codeborne OÜ koduleht
 Liigand, Jaana. “Langevarjurist IT-juht liinil Tallinn-Tartu”, Director (2005) nr 7, september, lk 32–34

Eesti ettevõtjad
Eesti purjetajad
Eesti saatejuhid
Tallinna Prantsuse Lütseumi vilistlased
Sündinud 1978
Tallinna kultuuritegu

Tallinna kultuuritegu oli Tallinna Kultuuriväärtuste Ameti väljaantav tunnustusauhind aastatel 2005-2009.  

Statuudi järgi oli Tallinna kultuuritegu Tallinna kultuurielus tähelepanu äratanud sündmus, teos, loominguline saavutus või organisatoorne panus, mis paistis silma nii originaalsuse kui mõtteerksuse poolest ning oli uuenduslik ja rikastav linna kultuurielus. Tallinna kultuuritegu anti välja kahes kategoorias: loovisiku panus Tallinna kultuuriellu ja kollektiivi panus Tallinna kultuuriellu. 

Nominente tunnustusauhinnale võisid esitada kõik isikud ja organisatsioonid. Tunnustusauhinna saajad otsustas esimesel aastal Tallinna Kultuuriväärtuste Ameti juurde moodustatud komisjon, hiljem Tallinna Linnavalitsuse ajutine komisjon. Auhinnafondiks oli 100 000 krooni (ca 6391 eurot), 2008. aastal 200 000 krooni (ca 12 782 eurot), 2011. aastal 6000 eurot.

Tallinna kultuuriteo laureaadid 
2005 kollektiivide kategoorias: Birgitta festival (Tallinna Filharmoonia), loovisikute kategoorias: Marika Valk, Valeri Petrov 

2006 kollektiivide kategoorias: Eesti Arhitektide Liit, loovisikute kategoorias: Tiina Lokk 

2007 kollektiivide kategoorias: Uue Maailma Festival (Mittetulundusühing Uue Maailma Selts)  ja Disainiaasta (Eesti Kunstiakadeemia Disaini Innovatsioonikeskus)

2008 kollektiivide kategoorias: tantsumaraton "Made in Estonia" (mittetulundusühing Teine Tants), loovisikute kategoorias: Peeter Jalakas

2009 kollektiivide kategoorias: muuseumiöö, loovisikute kategoorias: Helen Sildna, Peeter Rebane

2010 kollektiivide kategoorias: Katusekino (Katusekino OÜ), loovisikute kategoorias: Riina Roose

Eesti auhinnad
Villem Lapimaa

Villem Lapimaa (sündinud 6. detsembril 1977) on Eesti jurist, kohtunik.

Ta lõpetas 1996. aastal Tallinna Reaalkooli hõbemedaliga ja 2002. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.

Vabariigi President Arnold Rüütel nimetas ta 21. novembril 2005 esimese astme kohtunikuks. Ta asus tööle Tallinna Halduskohtus, olles 2006–2014 kohtu esimees.

Vabariigi President Toomas Hendrik Ilves nimetas ta 17. novembril 2014 teise astme kohtunikuks alates 1. jaanuarist 2015. Ta töötab seniajani Tallinna Ringkonnakohtus halduskolleegiumis. Alates 17. maist 2017 on ta Tallinna Ringkonnakohtu kohtu esimees.

Ta töötab õppejõuna Tartu Ülikoolis. Ta on ad hoc kohtunik Euroopa Inimõiguste Kohtus.

Tunnustus 
 2013 – Kohtu teravaim sulg

Viited 

Eesti juristid
Eesti kohtunikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1977
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Bipes biporus

Bipes biporus on roomajaliik. Ta on üks neljast taanduriliste liigist, kellel on jalad.

Teda leidub peamiselt Mehhikos Baja California poolsaarel.

Kirjeldus 
Bipes biporus on roosa ussisarnane roomaja, kelle kehapikkus on 18–24 cm ja laius 6–7 mm ning kes elab vähemalt 3 aastat. Vangistuses elas täiskasvanuna püütud isend 3-aastaseks, kuid suguküpsus saabub alles ligikaudu 4-aastaselt. Soomused paiknevad kehal rõngastena, mis annab talle vihmaussisarnase välimuse. Selline naha ehitus hõlbustab looma lõõtspillitaolist liikumist maa-alustes urgudes. Bipes'i perekonna liikidel on taanduriliste seas ainsana jäsemed. Esijäsemed on tugevad ja kaevamiseks spetsialiseerunud. Tagajäsemetest on säilinud vaid rudimentaarsed luud. Bipes biporus'el on perekonnast ainsana esijalgadel viis küünistega varvast.

Paljunemine 
Liik on ovipaarne. Emasloom muneb juunis või juulis 1–4 muna. Emased saavutavad suguküpsuse ligikaudu 45. elukuuks. Nad munevad ainult maa-alustes urgudes. Muna lükatakse kahe kuu pärast maapinnale ja seal kooruvad nad mõne tunni jooksul.

Levik 
Bipes biporus't on leitud Mehhiko osariikidest Baja Californiast, Baja California Surist, Guerrerost ja Chiapasest.

Käitumine 
Bipes biporus väljub harva oma urust. Öösel viibib ta maapinnale lähemal, päeval sügavamal maa all.

Toitumine 
Ta on oportunistlik karnivoor, kes sööb peamiselt sipelgaid ja termiite, aga ka teisi selgrootuid, putukate vastseid ja mune ning kõike muud, mis suhu mahub. Bipes biporus sööb oma saaki alati maa all.

Soomuselised
Pabaiskas

Pabaiskas on alev Leedus Ukmergė rajoonis, Pabaiskase valla halduskeskus. Alev asub Žirnajai järve kaldal (pindala 1,924 km², suurim sügavus 26 m). 

Pabaiskases on põhikool, seltsimaja, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1836 valminud katoliku kirik, kalmistul asuv kabel ja Pabaiskase lahingu mälestusmärk.

Aastal 1435 toimus Žirnajai järve idakaldal Pabaiskase lahing, järgmisel aastal lasi lahingus võidu saavutanud Žygimantas Kęstutaitis lahinguväljakule kiriku rajada. Kiriku juurde tekkinud küla sai oma nime poola keelest (Pobojowisko tähendab lahinguvälja). Aastal 1558 sai asula alevi staatuse. Tsaariajal kandis alev venekeelset nimekuju Побойскъ,  sealse juudi kogukonna nimetus alevile oli Paboisk.Nõukogude perioodil kujunes Pabaiskasest kohaliku  sovhoosi keskasula.

Viited

Välislingid 

Alev Poola geograafilises sõnastikus
Alev portaalis vietoves.Lt

Ukmergė rajoon
Leedu alevid
Hispaania lennujaamade ja lennuväljade loend

Barcelona El Prati lennujaam
 Ciudad Reali Kesklennujaam
 Eivissa lennujaam
Madridi Barajase Adolfo Suáreze lennujaam
 Málaga lennujaam
 Sevilla lennujaam
 Tenerife Lõunalennujaam
 Tenerife Põhjalennujaam
 Valencia lennujaam

Lennujaamade ja lennuväljade loendid riigiti
Hispaania loendid
Poola lennujaamade ja lennuväljade loend

Gdański Lech Wałęsa lennujaam
Katowice rahvusvaheline lennujaam
Krakówi Johannes Paulus II lennujaam
Lublini lennujaam
Poznańi–Ławica Henryk Wieniawski lennujaam
 Varssavi Frédéric Chopini lennujaam
Varssavi Modlini lennujaam
Wrocławi Mikołaj Koperniku lennujaam

Lennujaamade ja lennuväljade loendid riigiti
Rathinda amor

Rathinda on päevaliblikate perekond sinilibliklaste sugukonnas. Perekond koosneb ühest liigist Rathinda amor.

Elupaik 
Liik on omane Lõuna-Aasiale, eriti India Lääne-Ghatidele, Lõuna-India tasandikele, Bangladeshile ja Sri Lankale. Elutseb keskmise ja tugeva vihmasajuga džunglites ning võsametsades. Eelistab alustaimestikku, kuid teda võib näha ka metsateedel ja lagendikel.

Kirjeldus 

Liblika tiivaulatus jääb vahemikku 26-28 mm. Liblikal on mõlemal tagatiival kolm lühikest "saba" ehk kannust. Ülemine pool tiibadest on tumepruun ühe valge laiguga mõlema esitiiva keskel ja kahe oranži laiguga mõlema tagatiiva allosas. Tiibade alaosa on kollakas pruun peenikeste tumedepruunide triipudega ja kaetud täppidega. Mõlema tiiva serval on oranž ja valge triip.

Käitumine 
Liblikal on nõrk lennuvõime. Hoiab maapinna lähedale ja üldiselt ei püsi õhus kaua. Maandudes keerab ümber, astub kõrvale, ja raputab oma kannuste kiude. See võib kiskjad segadusse ajada - nad ei saa aru, kummal pool on liblika pea.

Elutsükkel

Vastne 
Röövikud on kahvaturohelised ja nende keha katavad harjased, ogad ja karvatutid. Pea lähedal asuvad osad on hargnenud kaheks, viimastel osadel on kaks väljapoole suunatud oga.

Nukk 
Nukk on roheline, kuid nukust liblika koorumise lähenedes muutub see pruuniks. Kõhu tagumine osa on roosa ja sile. Nukk on tagakeha tipuga lehestiku külge kinnitunud.

Toitumine 
Liblikas toitub seebipuulistest, mürdilaadsetest ja mangodest, samuti madaraliste, kaksiktiibviljaliste, piimalilleliste, ja rihmvõõrikuliste sugukonna taimedest.

Viited

Kirjandus
 
 
 
 
 
 

Sinilibliklased
Karen Ellemann

Karen Ellemann Kloch (sündinud 26. augustil 1969 Charlottenlundis Gentofte vallas Pealinnapiirkonnas) on Taani poliitik, ta kuulub liberaalsesse erakonda Venstre. Ta oli aastatel 2009–2010 Taani sotsiaalminister, aastatel 2010–2011 Taani keskkonnaminister, olles samaaegselt Taani Põhjamaade koostööminister.

Isiklikku 
Tema isa on endine Taani välisminister Uffe Ellemann-Jensen, isaoolne vanaisa oli Folketingi liige Jens Peter Jensen. Perekonnaseisult on ta lahutatud ja ta on kahe lapse ema.

Taani poliitikud
Sündinud 1969
Vidiškiai

Vidiškiai on alev Leedus Ukmergė rajoonis, Vidiškiai valla halduskeskus. Alev asub Šventoji jõe kaldal merepinnast 80–90 meetri kõrgusel.

Vidiškiais on põhikool, postkontor ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on aastal 1858 ehitatud Vidiškiai kirik ja sealse kalmistu aastal 1880 valminud kabel. Alevis on õppinud ja mõnda aega elanud Leedu teisitimõtleja ja vaimulik Alfonsas Svarinskas.

Ajalugu

Vidiškiaid on kirjalikes allikates esmakordselt mainitud aastal 1502, sealset mõisa aga aastal 1596. Asula nimi tuleneb ilmselt isikunimest, nii on teada, et seal elas aastal 1562 keegi Jurgis Vidiškis, kes annetas sealsele abikirikule 300 krossi. Aastal 1664 valmis uus kirikuhoone, mille juures XVIII sajandi alguses hakkas tegutsema ka kihelkonnakool.

Aastal 1840 põles sealne kirikuhoone maha ja nii rajati 13 aastat hiljem tänapäevane kirikuhoone, millest aastal 1856 sai kihelkonnakirik. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Видзишки. Alevis oli ka Kowarski, Kurkle, Towjany, Woitkuszki ja Żmujdki vallast moodustatud politseiringkonna keskus.

Nõukogude perioodil oli Vidiškiai kohaliku kolhoosi ja rajooni maaparandusosakonna keskasulaks.

Viited

Välislingid 

Alev Poola geograafilises sõnastikus
Alev portaalis vietoves.Lt

Ukmergė rajoon
Leedu alevid
Vaitkuškise mõis

Vaitkuškise mõis ehk Pašilė mõis (leedu Vaitkuškio dvaras või Pašilės dvaras) on endine mõis Leedus Ukmergė rajoonis Pabaiskase vallas Vaitkuškises. Peahoone asub aadressil Parko g. 2, muinsuskaitse all on nii mõisa park kui ka peahoone varemed.

Ajalugu

XVI sajandi alguses olid mõisa kohal mitmed väikemaavaldused, mille kohale Vaitkused mõisa rajasid. Aastast 1550 läks mõis Skorulskiste valdusse.

Aastal 1764 müüs Mykolas Skorulskis mõisa 160 000 kuldmündi eest Kossakowskitele. Aastal 1862 valmis sealne uusgooti stiili peahoone, toona oli mõisa omanikuks fotograaf Stanislovas Kosakovskis. Tema tädi Ewelina Hańska oli kirjavahetuses Honoré de Balzaciga, nii säilis mõisas asunud Kossakowskite suguvõsa arhiivis osa kirjaniku kirjavahetusest. Mõisas asus ka 12 000 teosega raamatukogu. Stanislovase surma järel jagati tema vanavara kollektsioon laiali, uus omanik annetas sealjuures 2277 raamatut ka kohaliku raamatukogu tarbeks. Suur osa mõisa varadest sattus sealjuures Lyduokiai mõisa, sealhulgas 1347 raamatut. Vaitkuškise mõisa jäi alles 8032 raamatut. Tänapäeval on Vilniuses Leedu rahvusraamatukogus hoiul üle 5000 mõisast pärineva raamatu; tegemist on suurima ühest mõisast pärineva raamatukollektsiooniga, mis seal hoiul on.

Mõisa paigutati aastal 1939 Teise maailmasõja tõttu Leedus interneeritud poola sõdurid. Mõis ise võõrandati aastal 1940. Teise maailmasõja ajal rajasid saksa okupatsiooniväed mõisa territooriumile juutide geto.

Mõisakompleks

Mõisa peahoone oli pikk ja oli kokku ehitatud kontorihoonega, kus asusid mitmed ametiruumid. Peahoone paraadosas asusid kaks suurt nelinurkset saali. Peahoone vastas asus administratiivhoone, kus paiknesid ka tõllakuur, pesuköök ja piimaladu. Kokku moodustasid mõisakompleksi 22 erinevat ehitist.

Vaitkuškise mõisa peahoone põles II maailmasõja ajal maha ja säilinud on vaid selle varemed (mõisa torn on siiski taastatud). Varemeis on ka mõisa laut ja tallid. Osaliselt on säilinud mõisakompleksi ümbritsenud betoonist müür ja väravad, samuti on säilinud mõisa kuur.

Viited

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; asendiplaan (leedu keeles)

Ukmergė rajooni mõisad
Incheoni rahvusvaheline lennujaam

Incheoni rahvusvaheline lennujaam (IATA: ICN, ICAO: RKSI) (mõnikord viidatud kui Seouli-Incheoni rahvusvaheline lennujaam) on Lõuna-Korea suurim lennujaam. Lennujaam on hinnatud maailma puhtamaiks lennujaamaks ja maailma parimaks transiitlennujaamaks Skytraxi poolt.

Lennujaamas on golfiväljak, spaa, privaatsed magamiskohad, uisuväljak, kasiino, siseaiad ja Korea kultuuri muuseum.

Välislingid

Koduleht
Lõuna-Korea ehitised
Lõuna-Korea transport
Aasia lennujaamad
John J. Sullivan

John Joseph Sullivan (sündinud 20. novembril 1959 Bostonis) on Ameerika Ühendriikide jurist ja diplomaat, alates 5. veebruarist 2020 Ameerika Ühendriikide erakorraline ja täievoliline suursaadik Venemaa Föderatsioonis. 24. maist 2017 kuni 20. detsembrini 2019 oli ta USA aseriigisekretär. Ühtlasi oli ta 1. aprillist kuni 26. aprillini 2018 riigisekretäri kohusetäitja.

Sullivanil on bakalaureusekraad ajaloos ja politoloogias, 1985. aastal lõpetas ta Columbia Law Schooli õigusteaduse alal. Sullivan töötas kaua aega juristina nii era- kui ka avalikus sektoris. Riigiametitest on ta töötanud juhtivatel ametikohtadel kaitse- ja kaubandusministeeriumi juriidilistes osakondades.

1. septembrist 2007 kuni 14. märtsini 2008 oli ta asekaubandusministri kohusetäitja ja seejärel kuni 20. jaanuarini 2009 asekaubandusminister.

Alates 24. maist 2017 on ta riigisekretäri asetäitja ehk asevälisminister. Pärast Rex Tillersoni ametist vabastamist 31. märtsil 2018 sai Sullivanist järgmisel päeval riigisekretäri kohusetäitja.

Ta on Vabariikliku Partei liige.

Ameerika Ühendriikide juristid
Ameerika Ühendriikide suursaadikud Venemaal
Sündinud 1959
Nublu (koer)

Nublu on musta-valgekirju koer. Ta on Jaan Rannapi 1972. aastal avaldatud raamatu "Nublu" peategelane, kus ta on tuletõrjujate Mustpea ja Valgemaa abiline. Raamatu illustreeris Edgar Valter, kes on sellega ka Nublu graafilise kuvandi autor.

Kirjandusteoste tegelased
Jürgen Klopp

Jürgen Norbert Klopp (sündinud 16. juunil 1967 Stuttgardis) on Saksamaa jalgpallitreener ja endine jalgpallur. Oktoobris 2015 sai Klopp Liverpooli peatreeneriks. Enne seda on ta juhendanud Saksamaa klubisid Mainz 05 ja Dortmundi Borussia.

Aastatel 2011 ja 2012 on ta valitud Saksamaa aasta jalgpallitreeneriks.

Saavutused

Treenerina
Dortmundi Borussia
 Bundesliga: 2010–11, 2011–12
 DFB-Pokal: 2011–12
 DFL-Supercup: 2013, 2014
Liverpool
UEFA Meistrite Liiga: 2018–19
UEFA Superkarikas: 2019

Välislingid 

Saksamaa jalgpallurid
Saksamaa jalgpallitreenerid
1. FSV Mainz 05 mängijad
Liverpool FC peatreenerid
Sündinud 1967
Kanada lennujaamade ja lennuväljade loend

Siin loetletakse Kanadas asuvaid lennujaamu ja lennuväljasid.

Calgary rahvusvaheline lennujaam
Edmontoni rahvusvaheline lennujaam
Halifaxi Stanfieldi rahvusvaheline lennujaam
Montréali Pierre Elliott Trudeau rahvusvaheline lennujaam
Ottawa Macdonald–Cartieri rahvusvaheline lennujaam
 Toronto Pearsoni rahvusvaheline lennujaam
 Vancouveri rahvusvaheline lennujaam
Winnipegi James Armstrong Richardsoni rahvusvaheline lennujaam

Lennujaamade ja lennuväljade loendid riigiti
 
Kanada loendid
Steinach am Brenner

Steinach am Brenner on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 1048 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 28 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 3471 inimest. Vald paikneb Innsbruckist 31 km lõunas ja 12 km Itaalia piirist, Wipptalis Silli jõel Gschnitztali hargnemiskohas.

Transport 

Steinachisse viib maantee B182. Brenneri raudteel on Steinach in Tiroli raudteejaam. Wipptali lääneküljel kulgeb küla üldpinnast kõrgemal kiirtee A13.

Ajalugu

Juured 

Esimene dokumenteeritud Steinach am Brenneri asula ulatub tagasi aastasse 985, kui Muroni-nimeline küla paiknes künkal St. Ursula kiriku lähedal. Tänapäevast nime on esimest korda mainitud aastal 1220, see tuleneb ilmselt sõnast "Stein", kuna paigas on palju suuri kive. 1349. aastal koliti kohus jäädavalt Aufensteinist Navisi oru suudmes Steinachisse, samas kirik kuulus Matrei am Brenneri kihelkonda. 1407. aastal kuulutati see turuvallaks, samuti aastal 1574 ning kinnitati veel aastal 1639. Tänu oma transiidipositsioonile oli Steinach aastate jooksul puhkekoht paljudele isiksustele, nagu Karl V, Ferdinand I (1530) ja paavst Pius VI (1782). Andreas Hofer viis Tirooli mässu ajal mõnikord oma peakorteri sinna ja otsustas 3. novembril 1809 seal alla anda. 1936. aastal taastas Steinach oma ametliku turuvalla staatuse. Teise maailmasõja ajal pommitati Steinachit mitu korda raudteeliini pärast.

Vaatamisväärsused

St. Erasmuse kihelkonnakirik 

Aastatel 1337–1353 ehitatud kirik oli algselt kabel, mis oli pühendatud pühale Erasmusele, Quirinole ja Christopherile. 16. sajandi alguses keiser Maximiliani ajal laskis Franz de Paula Penz ehitada uue barokkstiilis kiriku, mis pühendati pühale Erasmusele. 1853. aastal hävitas Steinachi suur tulekahju ka kiriku ja kaks aastat hiljem ehitati see Joseph von Stadli juhtimisel taas üles. Seda iseloomustavad aukartustäratav fassaad kahe torniga ja romaani portikus. Kirikul, aastast 1891 kihelkonna, on särav suurte akendega apsiid, liigaltar ja freskod laes. Oreli ehitas Orgelbau Pirchner.

St. Ursula kirik 

St. Ursula kirikut Mauernis on mainitud aastal 985 kui paiga vanimat ja selles on siiani säilinud Antiik-Rooma struktuure. Hoone sisemust renoveeriti 1678. aastal, millega viidi altar hilisgooti stiili. Kiriku kõrval oli algselt kalmistu, mis 1483. aastal Steinachi viidi.

St. Ulrichi kirik 

St. Ulrichi kirik Tienzensi külas, kunagi Augsburgi piiskopi alluvuses, ehitati 1306. aastal ja renoveeriti 1732. aastal barokkstiilis.

Tuntud inimesi 
 Martin Knoller (18. november 1725 Steinach am Brenner – 24. juuli 1804 Milano), freskomaalija Lõuna-Saksamaal ja Austrias
 Georg Luger (1849 Steinach am Brenner – 1923 Berliin), leiutaja ja relvatehnik
 Alfons Graber (1901 Steinach am Brenner – 1990, Steinach am Brenner), maalikunstnik
 Heinrich Messner (1. september 1939 Steinach am Brenner – ), mäesuusataja

Viited

Välislingid 
 www.steinach.tirol.gv.at
 Wipptal

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Lyduokiai mõis

Lyduokiai mõis või Kurėjai mõis (leedu Lyduokių dvaras või Kurėjų dvaras) on endine mõis Leedus Ukmergė rajoonis Lyduokiai vallas Lyduokiais. Mõisakompleks on kohaliku tähtsusega muinsuskaitsealune objekt.

Ajalugu

Lyduokiai mõisa on esmakordselt mainitud aastal 1499, mil selle omanik oli B. Petkevičius. XVII sajandil läks see Dambrauskaste kätte, alates XVIII sajandist kuulus mõis aga Moriconidele. See suguvõsa rajas ka mõisakompleksi.

XIX sajandi lõpus läks mõis Kossakowskite valdusse. Vaitkuškise mõisa omaniku Stanislovase surma järel jagati tema vanavara kollektsioon laiali, uus omanik annetas sealjuures 2277 raamatut ka kohaliku raamatukogu tarbeks. Suur osa mõisa varadest sattus sealjuures Lyduokiai mõisa, sealhulgas 1347 raamatut. Tänapäeval on osa neist raamatutest hoiul Vilniuses Leedu rahvusraamatukogus.

XX sajandi alguses rajasid mõisnikud mõisa põllumajanduskooli. Aastal 1922 jagati suur osa mõisa maadest uusmaasaajatele. Aastal 1931 kolis mõisa peahoonesse kohalik kool, ent kuna vana puidust hoone oli avariilises seisukorras, siis ehitati selle asemeleaastal 1936 uus hoone. Umbkaudu samal ajal asutati mõisale kuuluvas Felinka karjamõisas lindude tõuaretusjaam.

Mõisakompleks

Lyduokiai mõisa peahoone oli ampiirstiilis kõrgel soklil asuv nelinurkse põhiplaaniga hoone. See lammutati uue koolimaja rajamisel aastal 1936. Tegemist oli ainsa puidust ehitisega mõisakompleksis, ülejäänud hooned olid kivist ja on suuremalt jaolt säilinud. Unikaalne on mõisa tall, millega on arhitektuuriliselt kõige sarnasem Žagarė mõisa tall. Säilinud on veel kaks teenijate maja, kaks laohoonet, jääkelder, sepikoda, betoonist trepid, torn ja mesiniku majakese varemed. Mõisakompleksi ümbritseb XIX sajandi keskpaigas rajatud prantsuse park, mille pindala on 7 hektarit. Lisaks on alles mõisakompleksi juurde kuulunud tiigid.

Viited

Välislingid

Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; asendiplaan (leedu keeles)
Video mõisakompleksist

Ukmergė rajooni mõisad
Thaur

Thaur on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 633 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 21,1 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 3884 inimest. Vald paikneb 5 km Innsbruckist idas Rumi ja Hall in Tiroli vahel.

Piirkonna asustus algas arvatavasti umbes 1000 eKr, kuid paika on esmakordselt mainitud aastal 827 kui "Taurane". Thaur on väga religioosne isegi tänapäeval.

Viited

Välislingid 

 www.thaur.tirol.gv.at
 Thauri vald Hall-Wattensi piirkonna veebilehel

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Trins

Trins on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 1270 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 48,8 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1268 inimest. Vald paikneb 20,3 km Innsbruckist lõunas Gschnitzbachi ääres. Küla on esmakordselt mainitud aastal 1030 kui "Trunnes". Olles varem olnud Gschnitzi osa, sai Trinsist aastal 1811 eraldi vald.

Kultuur 

Film "The Last Valley" võeti üles Trinsis.

Viited

Välislingid 

 www.trins.tirol.gv.at

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Inimteadused

Inimteadused (varem humanitaarteadused) on psühholoogia ja juturavi (psühhoanalüüs), inimeseõpetus, kirjandus, rahvakultuur (etnoloogia), müüdiõpetus, ideoloogia, positivistlik ajalookirjutus, majandusteadus, politoloogia ja osa ühiskonnateadusest. Inimteadused paiknevad filosoofia, keeleteaduse ja ökonoomia kõrval, nende vaheväljadel, nende peegeldusruumis. Inimese ainulaadsus, seespoolsus (subjektiivsus) ja keerukus ei takista inimesel saada teaduse objektiks. Inimteaduste eriomane lähenemine (erinevalt positivismist) on mõistmine ja seletus.

Michel Foucault järgi inimteadused on lausungite (diskursuste) rühmad, mille uurimisobjektiks on kõik see, mis inimeses on kogemuslik. Inimteadused tekkisid 19. sajandil. Kogemusteaduste objektiks on elu, keel ja töö. Inimteaduste objektiks on inimese elamine, kõne ja tootmine. Inimteadustes uuritakse esindusi, tänu millele inimene elab ja elu ettekujutab. Inimteaduste objekt pole keel, vaid see olend, kes kõneldes endale ette kujutab sõnade ja lausete mõtet, ning lõpuks loob endale ettekujutuse ka keelest.

Viited 

Filosoofia
Humanitaarteadused
Leetse kihistu

Leetse kihistu (inglise keeles Leetse Formation) on ordoviitsiumi ladestu kihistu. See kuulub Latorpi ülemlademe koosseisu, kus eristatakse veel Hunnebergi ladet ja Billingeni ladet. 

Kihistu stratotüüp on Leetse pank. Kihistu on oma nime saanud Leetse mõis järgi Paldiskis. Kihistut hakkas esimesena eristama Arvo Rõõmusoks aastal 1956. See on kõige paksem Karula 326. puuraugus (6.2 m). Leedu aladel on kihistu Nemunase madalikul 0,9 meetri paksune, maa kesk- ja idaosas on suurim paksus 0,8 meetrit.

Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:
Iru kihistik
Klooga kihistik
Joa kihistik
Mäeküla kihistik. 

Kihistu moodustab suure glaukoniidisisaldusega liivakivi. Kihistut eristatakse ka Leedu aladel (välja arvatud maa loodeosa) ja Valgevene loodeosas ning keskosas.

Viited

Välislingid
Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis

Eesti kihistud
Ordoviitsium
Tulfes

Tulfes on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 923 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 27,7 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1495 inimest. Vald paikneb 12 km Innsbruckist idas ja 6 km Hall in Tiroli kohal. Küla on esmakordselt mainitud aastal 1240 kui "Tellevo". Peamine sissetulekuallikas on turism. Tulfesist sai populaarne elamispiirkond tänu Innsbrucki ja Halli linnadele.

Viited

Välislingid 

 www.tulfes.tirol.gv.at
 Tulfesi vald Hall-Wattensi piirkonna veebilehel

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Paekna kihistu

Paekna kihistu (inglise Paekna Formation) on ordoviitsiumi ladestu Nabala lademesse kuuluv kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1944.

Kihistu stratotüüp on Paekna paemurd ja see on nime saanud Paekna küla järgi. Kihistu on kõige paksem Hageri F-302 puuraugus (16.2 m). Kihistiku suurim paksus on Leedus 7 meetrit.

Eestis on see esindatud riigi loode- ja põhjaosas. Leedu lääneosas ja Läti aladel ning ülejäänud Eestis vastab sellele Mõntu kihistu. Leedu kesk- ja idaosas esineb samasuguseid kivimeid kui Põhja-Eestis, nii loetakse ka sealseid kivimeid Paekna kihistusse kuuluvaks.

Kihistu moodustab nõrgalt savikas mergli vahekihtidega lubjakivi. Kihistu kivimite suur fosforisisaldus vihjab kihistu tekkeperioodil esinenud intensiivsele apvellingule.

Viited

Välislingid
Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis

Eesti kihistud
Ordoviitsium
Rumba kihistu

Rumba kihistu (inglise Rumba Formation) on siluri ajastu Adavere lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Erika Jürgenson aastal 1966.

Kihistu stratotüübiks oli Rumba jõe (Velise) süvend, mis on praeguseks hävinenud. Uueks stratotüübiks on Päri paemurd, laiendatud statotüübiks aga Kirikuküla puurauk. Kihistu on kõige paksem Paatsalu 527. puuraugus (19.6 m). Kihistu on nime saanud Rumba küla järgi.

Kihistu koosneb peeneteralisest lubjakivist, milles esinevad vahekihtidena rohekas savine mergel ning  kollakasroheline metabentoniit. Kihistu moodustavad kaksteist settetsüklit, mis algavad merglite ja kildataoliste lubjakividega, mis lähevad üle puhta ja kõva lubjakivi kihtideks. Lääne pool kasvab kihistus savisisaldus, nii et Saaremaal moodustab kihistu põhiosa mergel. Kihistu on 15-19 meetri paksune. Kõige paksem on see keskosas, läänes ning idaosas muutub see õhemaks.

Viited

Välislingid
Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis

Eesti kihistud
Silur
Rägavere kihistu

Rägavere kihistu (inglise Rägavere Formation) on ordoviitsiumi ladestu kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Algimantas Grigelis aastal 1978.

Kihistu stratotüüp on Rägavere paemurd. See on oma nime saanud Rägavere külalt. Kihistu on kõige paksem Soovälja K-1 puuraugus (28.5 m), peaaegu sama paks on see ka Alatskivi 422 puuraugus (26.1 m).

Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:
Piilse kihistik
Tõrremäe kihistik
Tudu kihistik
Kiideva kihistik.

Neist kuulub Tõrremäe kihistik Oandu lademesse, ülejäänud aga Rakvere lademesse, kuigi mõnede autorite arvates oleks otstarbekam laiendada Rakvere ladet nii, et see hõlmaks kogu Rägavere kihistu. Kihistule on omane kihistikke eraldavate püriitsete katkestuspindade esinemine.

Viited

Välislingid
Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis

Eesti kihistud
Ordoviitsium
Saunja kihistu

Saunja kihistu (inglise Saunja Formation) on ordoviitsiumi ladestu Nabala lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Armin Öpik aastal 1937.

Kihistu stratotüüp on Mõnuste paemurd. Kihistu on nime saanud Saunja küla järgi. Kõige paksem on see Puhmu 567 puuraugus (24,1 m). Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas, kus selle suurim paksus on 3,5 meetrit, ja Nemunase madalikul, kus selle suurim paksus on 20 sentimeetrit.

Kihistu moodustab lainjas keskmise- või paksukihiline kollakas- või helehall lubjakivi, mis on kohati dolomiidstunud või pruunika tooniga. Ka sisaldab see kohati püriiti. Saunja kihistule on ka omane äärmiselt suur kõikumine eri proovidest leitud ostrakoodide arvukuses.

Viited

Välislingid
Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis

Eesti kihistud
Ordoviitsium
Väo kihistu

Väo kihistu (inglise Väo Formation) on ordoviitsiumi ladestu Purtse alamladestiku kihistu. Seda hakati esimesena eristama aastal 1978 teoses  Решения межведомственного регионального стратиграфического совещания по разработке унифицированных стратиграфических схем Прибалтики 1976 г(1976. aasta avatud regionaalstratigraafia konverentsi otsused Baltikumi idaosa ühtsete stratigraafiliste mudelite välja töötamiseks).

Kihistu stratotüüp on Väo karjäär, nime on see saanud endise Väo küla järgi. Kihistu on kõige paksem Niidu külas Are 171 puuraugus (12 m).

Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:
Rebala kihistik
Pae kihistik
Kostivere kihistik.

Neist Rebala ja Pae kihistikud kuuluvad Lasnamäe lademesse, Kostivere kihistikul aga kuulub alumine osa  Lasnamäe, ülemine aga Uhaku lademesse. Kihistik koosneb suhteliselt puhtast ja paksukihilisest lubjakivist.

Sillamäest idas muutub kihistu paas kirjuks, sellesseilmuvad violetsed ja punakaspruunid laigud. Taoline lubjakivi oli kasutusel Narva hoonete rajamisel ja kannab Kadastiku paemurru järgi Kadastiku lubjakivi nime.

Viited

Välislingid
Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis

Eesti kihistud
Ordoviitsium
Noupoort

Noupoort on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Pixley ka Seme ringkonnas Umsobomvu vallas.

Noupoort sai linnaõigused 1942. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Noupoorti elanikest mustanahalisi aafriklasi 54,0%, värvilisi 41,5%, valgeid 3,7%, India või Aasia päritolu inimesi 0,5% ja teisi 0,2%. Koosa keelt pidas emakeeleks 48,2%, afrikaani keelt 47,7%, inglise keelt 1,5% ja teisi keeli 2,6%.

Viited

Põhja-Kapimaa provintsi linnad
Wattens

Wattens on linn ja vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas, 564 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 10,8 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 7882 inimest. See on peamiselt tuntud Swarovski kristallklaasiettevõtte järgi.

Asend 

Wattens paikneb Unterinntalis Põhja-Tiroolis umbes 13 km Innsbruckist idas. Vald ulatub Inni jõe lõunakaldalt Wattentali kõrvalorgu, mis viib Wattentaler Lizumi otsa Tuxi Alpides.

Vallal on juurdepääs Inntal Autobahnile (A 12) ja seda teenindavad ÖBB rongid Fritzens-Wattensi jaamas Unterinntalbahni liinil.

Ajalugu 

Arheoloogilised asustusjäljed pärinevad La Tène ajastust; nime Wattens on esmakordselt mainitud 930. aasta dokumendis, kui piirkond oli Saksa Baieri hõimuhertsogkonna osa. 12. sajandist alates valitsesid piirkonda Tirooli krahvid ja aastal 1363 omandasid selle Austria Habsburgid.

1559. aastal rajati Wattensis paberivabrik, esimene Austria maadel. Kohalik majandus edenes veelgi, kui 1895. aastal asus sinna elama Daniel Swarovski (1862–1956), klaasilõikur Jiřetín pod Bukovoust Böömimaal, et alustada kristallehete tootmist. Wattens sai turuõiguse 1895. aastal.

Majandus 

Swarovski firma on Wattensi peamine tööandja. 1995. aastal tähistas see oma sajandat aastapäeva Swarovski Kristallwelteni muuseumi rajamisega. André Heller disainis mitu harulduste kabinetti, mis kujundatud Ambrasi lossi ajalooliste kambrite järgi. Muuseum näitab kristallide tootmise ajalugu, Daniel Swarovski elu ja suurt kristallide kogu, sealhulgas tuntud kunstnike, nagu Brian Eno ja Niki de Saint Phalle, tööd. Täna on see üks suurtest turismisihtkohtadest Austrias, meelitades külastajaid kogu maailmast.

Teised muuseumid on kirjutusmasinamuuseum ja Museum Wattens, mis on pühendatud Swarovskile, paberivabrikule ja väljakaevamistele (esiaeg, antiikaeg) Wattensis, samuti naabruses Voldersis ja Fritzensis.

Ajalooline paberivabrik on vabriku Wattenspapier eelkäija, mis on üks juhtivaid sigaretipaberi tootjaid, 1980. aastast alates Soome Delfort Groupi omanduses. 97% sigaretipaberist eksporditakse rohkem kui 90 riiki.

Inimesed 

Wattens on marianistist preestri Jakob Gappi (1897–1943) sünnipaik. Olles avalikult vastu Austria anšlussile Natsi-Saksamaasse 1938. aastal, põgenes Gapp Prantsusmaale ja pärast Prantsuse kaotust 1940. aastal Valenciasse Hispaanias, kus ta jutlustas katoliku vastupanuvõitlejate tagakiusamise vastu natsivõimude poolt. 1942. aasta novembris püüti ta Gestapo agentide poolt Saksamaa poolt okupeeritud Prantsusmaal kinni ja deporteeriti Berliini. Ta mõisteti surma Rahvakohtu otsusega, mida juhtis president Roland Freisler, ja hukati Plötzensee vanglas. Katoliku kiriku märtrina kuulutas paavst Johannes Paulus II Gappi 1996. aastal õndsaks.

Viited

Välislingid 

 www.wattens.com
 Hall-Wattensi piirkond valla kodulehel

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Zirl

Zirl on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 622 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 57,24 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 8022 inimest. Vald paikneb 10 km Innsbruckist läänes kuru põhjas Zirler Bergi küljel, mis viib Seefeldi ja lõpuks Saksamaale. Kohta on esmakordselt kirjalikult mainitud aastal 799. Zirl on mitu korda hävinenud üleujutustes ja tulekahjudes, kuid sellest hoolimata on rahvaarv viimastel aastatel kasvanud. "Turulinna" staatuse sai aastal 1984.

Vaatamisväärsused 

Märkimisväärne vaatamisväärsus on rikkalikult freskodega kaunistatud kihelkonnakirik.

Viited

Välislingid 

 www.mg.zirl.at

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Otto Karma

Otto Karma (kuni 1937 Otto Gutmann; 13. august (vkj)/ 26. august 1915 Retla küla, Alliku vald, Türi kihelkond, Järvamaa – 7. juuni 1995 Tallinn) oli eesti majandusajaloolane. 

Ta lõpetas 1933. aastal Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumi, 1936. aastal Antwerpenis kõrgema kaubandusinstituudi ja 1949. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena. 1956. aastal kaitses ta ajalookandidaadi kraadi. 

Ta töötas aastatel 1949–1985 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, alates 1952. aastast vanemteadurina.

Töid
Avaldanud uurimusi Eesti tööstuse, maaparanduse, raudtee-ehituse ja mitme käitise ajaloo kohta.
"Jooni maaparanduse arengust Eestis kuni 1917. aastani". Tallinn 1959
"Tööstuslikult revolutsioonilt sotsialistlikule revolutsioonile Eestis". Tallinn 1963
"100 aastat Eesti raudteed". Kaasautorid Veera Gussarova ja Georgi Lukin. Tallinn 1970
"Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaat". Kaasautorid Kulno Kala ja Toomas Karjahärm. Tallinn 1977
"Eesti NSV majandusajalugu". Kaasautorid Valner Krinal, Herbert Ligi ja Feliks Sauks. Tallinn 1979
"Eesti Vabariigi majanduspoliitika". Tallinn 1995

Tunnustus
1977 Eesti NSV riiklik preemia

Isiklikku
Tema poeg on matemaatik Otto Karma.

Kirjandus
"Karma, Otto". // Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimise ringi biograafiline teatmik. Koostaja Marju Vilbaste. Tallinn 2000. Lk 66–67
"Karma, Otto". // Eesti entsüklopeedia, 14. köide. Tallinn 2000. Lk 143

Välislingid
Haud Tallinna Pärnamäe kalmistul

Eesti ajaloolased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1915
Surnud 1995
Gauja kihistu

Gauja kihistu (inglise Gauja Formation) on devoni ajastu Gauja lademe kihistu.

Kihistu esineb ka Eesti kaguosas. Kõige paksem on see Tsiistre 327 puuraugus (78 m).

Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:
Sietini kihistik
Lode kihistik.

Viited

Välislingid
Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis

Eesti kihistud
Adila kihistu

Adila kihistu (inglise Adila Formation) on ordoviitsiumi ladestu Pirgu lademe kihistu.

Kihistu stratotüüp on Adila paemurd. Kihistut hakkas esimesena eristama Arvo Rõõmusoks aastal 1960. Kihistu sai nime Adila küla järgi. Kõige paksem on see Soovälja K-1 puuraugus. 

Eestis lamab Põhja- ja Loode-Eestis selle all Moe kihistu, Kesk-Eesti aladel aga Halliku kihistu. Kihistu kivimeid eristatakse ka Läti idaosas. Kihistu on koos Moe kihistuga üks kahest Eestis avanduvast Pirgu lademe kihistust.

Kihistu koosneb valdavalt hallist või rohekashallist argilliiti sisaldavast sõlmjast lubjakivist. Läti idaosas lasub sellel veel rifitekkeline lubjakivi. Kihistu sisaldab ohtralt fossiile.

Viited

Välislingid

Ordoviitsiumi Eesti kihistud
Adze kihistu

Adze kihistu (inglise Adze Formation) on ordoviitsiumi ladestu kihistu. Kihistu kuulub Keila ja Haljala lademete kõrval Kurna alamladestikku. Seda hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1970.

Kihistu stratotüüp on Adze (tänapäeval Adzese) 6 puurauk. Neostratotüübiks on Salduse 5PM puurauk. Kihistu on nime saanud Adze küla järgi. Eestis esineb kihistu riigi lõunaosas, kus võib osalt esineda Haljala lademe koosseisus; kõige paksem on see Päigistes Abja 92 puuraugus (16 m). Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas; selle suurim paksus on Leedus 11,5 meetrit.

Kihistu on tekkinud veetõusu faasis ja seda esindavad lubjakivi ning mergel.

Viited

Välislingid

Ordoviitsiumi Eesti kihistud
Anelema kihistu

Anelema kihistu (inglise Anelema Formation) on siluri ajastu Jaani lademe kihistu. Kihistut hakkas esimesena määratlema Dimitri Kaljo aastal 1990.

Kihistu stratotüüp on Anelema paekarjäär. Kihistule on nime andnud Anelema küla.

Kihistu koosneb valdavalt peenpoorsest dolokivist, mis lasub Pärnu-Jaagupi ümbruskonnas 10-20 meetri paksuse kihina.

Viited

Välislingid

Eesti kihistud
Silur
Ärina kihistu

Ärina kihistu (inglise Ärina Formation) on ordoviitsiumi ladestu Porkuni lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Algimantas Grigelis aastal 1978. Kihistu on kõige paksem Eerikveres Palamuse puuraugus (34.4 m). Kihistu on nime saanud Ärina küla järgi.

Kihistiku stratotüüp on Ärina kõrtsi ase, kunagine paemurd, mis tänaseks on teetööde käigus mattunud ja mille täpne asukoht pole enam tuvastatav.

Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:
Kamariku kihistik
Siuge kihistik
Tõrevere kihistik
Vohilaiu kihistik.

Mõned autorid arvavad selle koosseisu ka Röa kihistiku. Eestis eristatakse selle kihistu kivimeid Loode- ja Põhja-Eesti aladel.

Kihistu tekkeaeg vastab umbkaudu Kuldiga kihistu tekkeajale. Tegemist on ainsa avanduva Porkuni lademe kihistuga.

Viited

Välislingid

Ordoviitsiumi Eesti kihistud
Aseri kihistu

Aseri kihistu (inglise Aseri Formation) on ordoviitsiumi ladestu Aseri lademe kihistu. Kihistut hakkas esimesena eristama Ralf Männil aastal 1986.

Kihistu stratotüüp on Aseri paemurd, laiendatud stratotüübiks on aga Sirtsisoo 526 puurauk. Kihistu on nime saanud Aseri aleviku järgi. Kihistu on kõige paksem Kerguta puuraugus (3.75 m).

Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:
Malla kihistik
Ojaküla kihistik.

Kihistut iseloomustab suur ooidide hulk, mis sisaldavad kas rauda või fosforit. Lõunas asuvad Aseri ja Segerstadi kihistute vahelised üleminekukivimid loetakse vahel Rokiškise kihistusse kuuluvaks.

Viited

Välislingid

Ordoviitsiumi Eesti kihistud
Baldone kihistu

Baldone kihistu (inglise keeles Baldone Formation) on ordoviitsiumi ajastu Kunda lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Lilita-Ilga Gailite aastal 1975.

Kihistu stratotüüp on Baldone 80 puurauk. See on oma nime saanud Lätis asuvalt Baldone kuurortlinnalt. Eestis esineb kihistut riigi lõunaosas, kõige paksem on see Taagepera puuraugus (28.4 m).

Kihistu moodustab punane, punakaspruun või rohekashall savikas lubjakivi, mille fossiilidefauna on mitmekesine. Kohati sisaldab kihistu ka dolomiiti või mergli vahekihte.

Viited

Välislingid

Ordoviitsiumi Eesti kihistud
Baltinava kihistu

Baltinava kihistu (inglise Baltinava Formation) on ordoviitsiumi ladestu Pirgu lademe kihistu. Seda hakkasid esimesena eristama Lilita-Ilga Gailīte ja Rita Ulste aastal 1976

Kihistu stratotüüp on Baltinava 17 puurauk. Ka kihistu on oma nime saanud Baltinava küla järgi.

Kihistu koosneb valdavalt sõlmjast hallist või pruunikashallist lubjakivist, mis sisaldab detriidi vahekihte ja veidi bentoniiti. Kihistu läheb lääne pool sujuvalt üle Halliku kihistuks.

Viited

Välislingid

Ordoviitsiumi kihistud
Bičinūai kihistu

Bičinūai kihistu (inglise Bičinūai Formation) on ordoviitsiumi ajastu Kunda lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Jevlampijus Laškovas aastal 1976.

Kihistu stratotüüp on Obeliai vallas asuv Butkūnai 241 puurauk. Kihistu ise on oma nime saanud puuraugu lähistel asuva Bičinūai küla järgi (tegelik nimekuju Bučiūnai).

Viited

Välislingid

Ordoviitsiumi kihistud
Blīdene kihistu

Blīdene kihistu (inglise Blīdene Formation) on ordoviitsiumi ladestu Keila lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Ralf Männil aastal 1963.

Kihistu stratotüüp on Blīdene vallas Zauri talu juures asuv Blīdene 5 puurauk. Neostratotüübiks on Salduse 5PM puurauk. Kihistu ise on oma nime saanud Blīdene küla järgi. Eestis esineb see riigi lõunaosas, kõige paksem on see Päigistes Abja 92 puuraugus (14.9 m). Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas ja Nemunase madalikul. Selle suurim paksus on Leedus 1,5 meetrit.

Kihistu moodustavad savikas mergel ja argilliit. Eesti aladel sisaldab see ka muguljat lubjakivi.

Viited

Välislingid

Ordoviitsiumi Eesti kihistud
Dobele kihistu

Dobele kihistu (inglise Dobele Formation) on siluri ajastu Raikküla lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Rita Ulste aastal 1973.

Kihistu stratotüüp on Blīdene vallas Zauri talu juures asuv Blidene 5 puurauk. Kihistu neostratotüüp on Remte 3 puurauk. Kihistu on oma nime saanud Dobele linna järgi. Selle moodustavad mustad kildad.

Leedu keskosas esineb kihistu ligi 17 meetri paksuse argilliidi kihina.

Viited

Välislingid

Kihistud
Silur
Dreimani kihistu

Dreimani kihistu (inglise Dreimani Formation) on ordoviitsiumi ladestu Kukruse lademe  kihistu. Seda hakkas esimesena eristama T. Springis aastal 1974.

Kihistu stratotüüp on Dreimaņi-11 puurauk. Neostratotüübiks on Salduse 5PM puurauk. Eestis esineb see riigi lõunaosas, kõige paksem on see Arumetsas Häädemeeste 172 puuraugus (15.5 m). Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas; selle suurim paksus on Leedus 7 meetrit.

Kihistu koosneb hallist või rohekashallist lubjakivist, mis sisaldab alumises osas lubjarikka mergli vahekihte ja läätsesid. Kihistule on omane  detriidi ja püriidi sisaldus. Leedus sisaldab see ka savikat merglit.

Viited

Välislingid

Ordoviitsiumi Eesti kihistud
Dzerbene kihistu

Dzerbene kihistu (inglise Dzerbene Formation) on ordoviitsiumi ladestu Nabala lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Algimantas Grigelis aastal 1978.

Kihistu stratotüüp on Dzerbene 100 puurauk. Kihistu on oma nime saanud Dzērbene küla järgi.

Kihistu koosneb helehallist kaltsilutiidist.

Viited

Välislingid

Kihistud
Ordoviitsium
Fjäcka kihistu

Fjäcka kihistu (inglise Fjäcka Formation) on ordoviitsiumi ladestu Vormsi lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson aastal 1963. Kihistu sai nime Fjäcka oja järgi Dalarnas.

Eestis on see esindatud riigi lõunaosas, kus see on kõige paksem Taagepera puuraugus (2.7 m). Leedus eristatakse kihistut maa loodeosas ja Nemunase madalikul. Selle suurim paksus on Leedus 4,5 meetrit.

Kihistu moodustab hall savimergel ja must argilliit. Seda peetakse Rootsi Fjäcka kihistu vasteks, kuigi sealsed kildad kuuluvad osalt ka Nabala lademesse.

Viited

Välislingid

Eesti kihistud
Ordoviitsium
Cradock

Cradock on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Chris Hani ringkonnas, Inxuba Yethemba valla halduskeskus.

Linn on asutatud 1818. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Cradocki elanikest mustanahalisi aafriklasi 61,83%, värvilisi 25,45%, valgeid 11,81%, India või Aasia päritolu inimesi 0,36% ja teisi 0,55%. Koosa keelt pidas emakeeleks 55,92% inimesi, afrikaani keelt 38,17% ja inglise keelt 3,51%.

Viited

Ida-Kapimaa provintsi linnad
Šešuoliai vald

Šešuoliai vald (leedu keeles Šešuolių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Ukmergė rajooni territooriumil. 

Valla pindala on 110 km². 2011. aasta seisuga elas seal 884 inimest. Valla keskus on Liaušiai küla,allamaja asub aadressil Liepų g. 7, vallavanem on Jolanta Lukšienė. 

Teine tähtsam asula on vallale nime andnud Šešuoliai alev, kus aastal 2011 oli 138 elanikku.

Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid

Viited 

Leedu vallad
Ukmergė rajoon
Šešuoliai

Šešuoliai on alev Leedus Ukmergė rajoonis Šešuoliai vallas. Alev asub Šešuoliai järve ääres. 

Šešuoliais on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Alevis töödeldakse puitu, seal asub ka põllumajandustehnika remonditöökoda. Vaatamisväärsusteks on alevi ajalooline süda ja aastal 1751 ehitatud katoliku kirik koos XVIII sajandist pärineva kellatorniga. Asula sai nime Šešuoliai järvelt, kuigi vahel on kasutatud ka lähedal asuva Šašuola oja nimest tuletatud kuju Šašuoliai.

Ajalugu

Šešuoliai nime kasutati esimest korda aastal 1334, küla ise mainiti esmakordselt aastal 1398. Samal aastal rajas Vytautas Šešuoliai mõisa, kuigi mõisakompleks ise asub tänapäevase haldusjaotuse järgi Dvarniniai külas. Aastani 1375 kasutati saksa kroonikates nimekuju Sessolen, aastal 1478 aga Scheszule.

Sealne asula kuulus kohalikele piiskoppidele. Aastal 1567 hakati Šesuoliaisse kirikut ehitama, ühtlasi sai see aleviks. Nende ettevõtmiste eestseisja oli piiskop Valerijonas Protasevičius. Kirik valmis aastal 1572.

Alev põles aastal 1656. XVII sajandi keskpaiga poola kroonikates oli asula nimekuju Szeszuli. Aastal 1837 põles maha sealne mõisakompleks ja peahoonet enam üles ei ehitatud. Tsaariajal kandis alev venekeelset nimekuju Шешоли.

Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsiooniväed kõik alevis elanud juudid.

Viited

Välislingid 

Alev Poola geograafilises sõnastikus
Alev portaalis vietoves.Lt

Ukmergė rajoon
Leedu alevid
Raudmehed

Raudmehed on müütilised tegelased rahvuseeposes "Kalevipoeg". Selles kontekstis on nende all mõeldud muinasajal Eesti vallutanud ristirüütleid.

Neid on mainitud eepose kahekümnendas loos (Valmistumine sõjaks.  Lahingud.  Raudmeeste saadikud.  Kalevipoja surm.  Põrgu väravas.).
Kalevipoeg kogub väe Emajõe kaldale ning kolmandal päeval läheb vägi Taara mäelt taplusesse:
Mässamine möllamaie
Raudariides rüütlitega,
Keda laevad kaugelt kannud,
Vetelained viletsuseks
Meie maale mängitanud........
Kalevite kange poega
Puistas, pillas raudamehi
Lademesse lagedalle,
Viskas vaenlast vankumaie,
Pärast pakku põgenema.
Järgnesid lahingud poolakate, tatarlaste, leedukate ja Vene väega. Langes Sulevipoeg. Peale lahingute lõppu läks Kalevipoeg Koiva jõe äärde puhkama. Sinna saabusid läbirääkimistele raudmeeste saadikud, kes üritasid teda reetlikult selja tagant surmata:
Kui nad mõõgad mõrtsukana
Salanõude sünnitusel
Tuppedesta tõmbasivad,
Miska meesta mõrtsukana
Tagantselja tahtsid tappa.
Saadikud said oma palga, kuid siis saadeti raudmeeste poolt uus vahendaja:
Teisel korral tuli targem
Petiskeelil poisikene
Kalevipoega kiusamaie,
Keda rannast raudalased
Saatnud kaupa sobitama.
Kalevipoja vastus oli lühike:
Võõra voliduse alla.
Kalevite kanget kaela
Saa ei kütke kinnitada,
Orjaike ormandada.

Viited 

Kalevipoeg

Eesti mütoloogia
Krolevets

Krolevets (ukraina keeles Кролевець) on linn Ukrainas Sumõ oblastis, Krolevetsi rajooni keskus.

Krolevets on rajatud 1601. aastal, linnaõigused sai 1644. aastal. Lõplikult läks Venemaa tsaaririigi koosseisu 1686. aastal.

1941. aasta 3. septembrist kuni 1. septembrini 1943 oli Krolevets Saksa vägede poolt okupeeritud.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Krolevetsi elanikest ukrainlasi 94,98%, venelasi 4,39% ja valgevenelasi 0,19%.

Viited

Ukraina linnad
Sumõ oblast
Estcourt

Estcourt on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis uThukela ringkonnas Inkosi Langalibalele vallas.

1847. aastal asutati praeguse Estcourti kohale kaubapunkt ja paigutati sinna väiksem Briti sõjaväeosa. Linnaõigused sai asula 1848. aastal. 1863. aastal sai linn nimeks Estcourt, tõenäoliselt Thomas Henry Sotheron Estcourt'i järgi. Enne seda olid linna nimed Bushmans River Post ja Bushmans River Drift.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Estcourti elanikest mustanahalisi aafriklasi 68,81%, India või Aasia päritolu inimesi 20,52%, valgeid 5,28%, värvilisi 4,41% ja teisi 0,97%. Suulu keelt pidas emakeeleks 60,95%, inglise keelt 31,87%, afrikaani keelt 2,40% ja ndebele keelt 1,08%.

Viited

KwaZulu-Natali provintsi linnad