joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Igor Kotjuh

Igor Kotjuh (sündinud 22. mail 1978 Võrus) on Eesti luuletaja, ajakirjanik, esseist ja tõlkija.

Elulugu 

Kotjuh on nii ema kui isa poolt pooleldi ukrainlane. Ülejäänud taust jaguneb järgmiselt: valgevene (50%), eestlane/setu (25%) ja vene (25%). Tema emapoolsed sugulased, kaasaarvatuna vanaema, elasid Tšernigivi lähistel väikses Zabarovka külas Ukrainas. Kodune keel oli vene keel ja sestap on see ka tema emakeel.

Ta õppis 1985–1996 Võru 2. Keskkoolis. Kotjuh on lõpetanud 2009. aastal Tartu Ülikooli, õppinud eesti keelt võõrkeelena, eesti kirjandust ning Tallinna Ülikoolis kõrvalerialana suulist ja kirjalikku tõlget. Alates 2010. aastast õpib Tallinna Ülikooli magistrantuuris kirjandusteadust. 

Ta on kirjastuse Kite ja eestivene kirjandusportaali Tuulelohe (www.tvz.org.ee) asutaja ja toimetaja. Alates 2006. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige. Eesti PEN-klubi taasasutamisel 3. veebruaril 2010 valiti ta selle juhatuse liikmeks.

Jaanuarist 2020 on ta eesti keele õpetaja Koigi Koolis.

Looming 
Kotjuh kirjutab ka eesti, kuid eelkõige vene keeles; tema emakeel on vene keel.

Kotjuhi luulet on tõlgitud eesti, soome, rootsi, norra, inglise, bulgaaria ja prantsuse keelde. Ta ise tõlgib eesti luulet, esseistikat ja lastekirjandust vene keelde, samuti vene luulet ja esseistikat eesti keelde.

Teosed eesti keeles 
"Teises keeles" (Tuum 2007; ISBN 9789985980613)
"Usaldusliin" (Kite 2010; ISBN 9789949189069)

Tunnustus

 2004 Loomingu aastapreemia
 2007 Bernard Kangro kirjanduspreemia (luulekogu "Teises keeles")
 2011 noore kultuuritegelase eripreemia
 2013 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (venekeelse autori kirjandusauhind luule: „Eesti disain“)
 2015 Valgetähe V klassi teenetemärk
 2015 Tallinna raemedal
 2017 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (venekeelse autori kirjandusauhind – „Естественно особенный случай“ („Loomulikult eriline lugu“))

Publikatsioone
 "Raduga sulgemine kui eestivene kirjanduse lugu", Sirp, 21. aprill 2006
"Kuidas tuulelohe lendu läks?" Vikerkaar 2007, nr 9, lk 50–66
EESTI VENEKEELNE KIRJANDUS: KAS OSA EESTI VÕI VENE KIRJANDUSEST?, Keel ja Kirjandus nr 2/2012
Kellele kuulub Eesti venekeelne kirjandus?, Delfi, 3. mai 2013

Isiklikku 
Tema vend Dmitri on fotograaf.

Viited

Välislingid
Igor Kotjuh: Varjus loojad. Postimees, 8. august 2006
Kaile Kabun. Kaks venda on toonud Norra looduse näitusesaali. Võrumaa Teataja, 21. september 2006
Andra Teede. Igor Kotjuh "Teises keeles". Eesti Ekspressi lisa Areen, 13. september 2007
Igor Kotjuh loob usaldusliini. Eesti Ekspress, 30. aprill 2010
Mihhal Trunin. Loomuliku keele otsingul, Sirp nr 27 (3698), 06.07.2018

Eesti luuletajad
Eesti ajakirjanikud
Eesti esseistid
Eesti tõlkijad
Eesti pedagoogid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1978
Emil Rutiku

Emil Rutiku (sündinud 7. novembril 1963 Bakuus) on eesti laulja ja meelelahutustegelane.

Ta on pikaaegne bluusi ansambli Compromise Blue solist.

Ta kandideeris Eesti Iseseisvuspartei nimekirjas 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel ja sai 338 häält.

Alates 20. septembrist 2014 on ta Eesti Vabaerakonna juhatuse liige.

Rutiku osales 2012. aastal telesaates "Tähed jääl", kuid jättis tervislikel põhjustel saate pooleli. 

Ta on üles astunud ka Eesti metsa kaitseks.

Isiklikku
Tema tütar Hanna Korsar on moelooja.

Viited

Välislingid
Marilin Vikat. Emil Rutiku kolib tütre pärast linna tagasi. Kroonika, 15. detsember 2009

Eesti Vabaerakonna poliitikud
Eesti saatejuhid
Eesti lauljad
Sündinud 1963
Margus Jaanovits

Margus Jaanovits (sündinud 13. juulil 1970 Türil) on eesti näitleja.

Haridus 
Ta lõpetas 1988. aastal Türi 1. Keskkooli ning 1994. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli ja töötab samast aastast näitlejana Vanemuise teatris.

Filmid 

 2016 – "Õnn tuleb magades" – Gunn
 2020 – "Vee peal" – Miilits
 2022 – "Kalev" – Heino Jürviste

Televisioon 

 2006, 2010 – "Kelgukoerad" – Kalev / Konstaabel Mäger
 2007 – "Ohtlik lend" – Olle Luumann
 2010, 2013, 2017 – "Kättemaksukontor" – Jaak Peeker / Kristjan Nahk / Laur Reegas
 2013 – "Riigimehed" – Rahvuslane
 2014-2016 – "Pilvede all" – Urmas
 2015 – "Vabad mehed" – Elmo Suplin
 2017 – "Siberi võmm" – Kalle Ambros
 2021 – "Reetur" – Marek Kuusing

Isiklikku
Tal on Vanemuise baleriini Maarja Paugusega tütar Hanna-Brigita.

Viited

Välislingid
Andres Laasik. Margus Jaanovits, Hamletile lähedane näitleja. Eesti Päevaleht. 13. juuli 2000

Vanemuise näitlejad
Sündinud 1970
Karl Ernst von Silfwerharnisk

Karl Ernst von Silfwerharnisk (20. aprill 1759 – 15. märts 1809 Tallinn) oli rootsi päritolu Saksi-Weimari sõjaväelane (ooberstleitnant) ja Viimsi mõisnik (1802–1809).

1798. aastani oli ta abikaasa kaudu ka Läänemaa Karuse kihelkonna Kiska ja Vatla mõisa pandiomanik.

Perekond
Tema vanemad olid 1653 Rootsi aadlikuks (nr 697) saanud Hämeenlinna komandandi Mathias Silfwerharniski (maetud 1670) Eestimaale elama asunud pojapoeg, Haeska mõisnik leitnant Karl Gustav von Silfwerharnisk ja Essu mõisast pärit Anna Margaretha von Rehbinder (1724–1790). Tema vend Gustav Wilhelm von Silfwerharnisk (1755–1820; Густав Карлович Зильбергарниш) oli Peterburi ülempolitseimeister (1800), Harkivi kubermangu (Слободско-Украинская губерния) kuberner (1802) ja salanõunik (1807).

Ta abiellus 15. märtsil 1784 Eestimaa maanõuniku riigikrahv Berend Heinrich von Tiesenhauseni tütre, Vatla mõisa pärijanna Charlotte Christine von Tiesenhauseniga (surnud 1806). 
 Abielust sündisid:  
Catharina (surnud 1810), major Karsky abikaasa. 
Karl Gustav Reinhold (ristitud 1787 Tallinnas)
Alexander Georg (1787 Vatla – u1806)
Johanna Dorothea Margaretha (1791 – 1800 Tallinn)

Viited

Sõjaväelased
Eestimaa aadlikud
Sündinud 1759
Surnud 1809
Hjalmar Pöhl

Hjalmar-Fritjof Pöhl (24. veebruar 1908 Tallinn – 12. juuni 1964 Maarianhamina, Ahvenamaa, Soome) oli eestirootsi vaimulik ja usuteadlane.

Elulugu
Hjalmar Pöhli isa Hans Pöhl oli kooliõpetaja, eestirootslaste esimesi haritlasi ja rahvuslikke äratajaid. Hjalmar Pöhl lõpetas aastal 1928 Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Seejärel õppis ta aastatel 1928–1933 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, õppis 1935–1936 ja 1940–1941 TÜ õigusteaduskonnas, lic. teol. (1954, Lundi Ülikool), lic. phil. (1956, samas). Seejärel jätkas ta õpinguid Uppsala Ülikoolis ja ordineeriti õpetajaametisse 5. juunil 1933 Skara toomkirikus piiskop Hjalmar Danelli poolt.

Aastal 1933 teenis ta Rootsi praostkonna vikaarõpetajana. Aastal 1934 Tallinna Rootsi-Soome Mihkli kogudust. Kuna Karl Nilsson lahkus Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja kohalt, siis asus Hjalmar Pöhl aastal 1934 Vormsi koguduse õpetaja kohale. Samuti oli ta 1934–1944 tegev ka Rootsi meremisjoni õpetajana ja oli rahvusvahelise meremisjoni juhataja Tallinnas. 1936. aastal oli ta Läänemaa seltskondliku komitee liige.
1937–1944 EELK Rootsi praostkonna praost. Läks 1944 Rootsi, oli eestlaste kirikuõpetaja Stockholmi, Göteborgi ja Lõuna-Rootsi piirkonnas, 1954–1964  õpetaja.

1941. aastal saatis ta Canterbury peapiiskopile protestikirja viimase bolševismimeelsuse tõttu. 1944. aasta sügisel aitas ta Eesti haritlaskonnal ja kultuuritegelastel põgeneda Rootsi oma laevukesel Triinu (teiste hulgas oli põgenejate seas ka helilooja ja dirigent Olav Roots perekonnaga, kes hiljem suundus edasi Colombiasse).

Teadustöö
Avaldanud töid usuteaduse alalt. Societas Ethica liige.

Isiklikku
Tema vend oli eestirootsi vaimulik Ivar Hans Poëll. Nende isa Hans Pöhl oli üks rannarootslaste juhte.

Teoseid
Eesti-rootslaste usuline elu. // Jumala abiga edasi. Stockholm 1949
Contenu théologique de la critique Berdiaeff sur le marxisme et la communisme. // Charisteria Iohanni Kõpp octogenaria oblata. Stockholm 1954
Kas usk või usuteadus. // Issanda kiriku tööpõllul. Stockholm 1962
Kirik ja ühiskond. // Eesti Kirik (1964)

Viited

Kirjandus
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944 II. Trt 1994. Lk 520
Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm 1984. Lk 97

Välislingid

Vormsi Püha Olavi koguduse vaimulikud
Eesti praostid
Rootsi luteriusu vaimulikud
Eesti teoloogid
Seltskondlike komiteede poliitikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Rannarootslased
Sündinud 1908
Surnud 1964
Ringvaade (saade)

"Ringvaade" on Eesti Televisiooni päevakajaline meelelahutussaade,  mille esimene saade toimus 2009. aasta suvel Marko Reikopi ja Anu Välba juhtimisel. 

"Ringvaade" pakub aktuaalsete teemade käsitlusi ja tööpäevajärgset meelelahutust, kus otse-eetris intervjuud vahelduvad päevakajaliste reportaažide ja videolõikudega. Tunniajane saade on eetris argipäeviti algusega kell 19. Eetrisse on toodud ka suvine lisasaade „Ringvaade suvel“.

Algul tehti otsesaadet ETV stuudiost, novembrist 2009 jätkati Solarise keskuses asuvas pisikeses välistuudios. Viimane saade läks Solarisest eetrisse 27. oktoobril 2017. 30. oktoobrist 2017 tehakse saadet taas telemajas, esialgu 2. stuudiost, hiljem 3. stuudiost, mis on rajatud kunagisse telestuudiote maalisaali.

"Ringvaade" on ETV üks populaarsemaid saateid, 7. septembril 2020 läks eetrisse 2000. saade. Juubelisaate puhul kutsuti esmakordselt stuudiosse stuudiopublik.

Alates 2013. aasta sügisest juhivad saadet  Marko Reikop ja Grete Lõbu, reporterid on Jüri Muttika, Christel Karits, Hannes Hermaküla ja Heleri All.

Viited

Välislingid 
 Saade "Ringvaade" Eesti Televisiooni kodulehel

Eesti telesaated
Eesti Televisiooni telesaated
Võlanõustamine

Võlanõustamine on abivajajale tasuta sotsiaalteenus, mille eesmärk on parandada rahalistesse raskustesse sattunud isiku või pere toimetulekuvõimet. Koostöös spetsiaalse hariduse saanud võlanõustajaga arutatakse läbi probleemid, otsitakse samm-sammult teed välja raskustest, vajadusel koostatakse pere-eelarve.

Sotsiaalabi
Hella Kink

Hella Kink (26. aprill 1933 Tallinn – 9. juuni 2014 Tallinn) oli eesti geoloog. 

Ta tegeles peamiselt hüdrogeoloogia ning põhja- ja pinnavee kaitsega.

1951. aastal lõpetas ta Tartu 2. Keskkooli, 1956. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna ja 1968. aastal Moskva Üleliidulise Ehitusgeoloogia Instituudi kaugõppeaspirantuuri. 

1970. aastal kaitses ta geoloogia-mineraloogiateaduste alase kandidaadiväitekirja, mis käsitles Eesti kuivendatavate madalsoode geoloogiat ja hüdrogeoloogiat ning geofüüsikaliste meetodite kasutamisvõimalusi nende probleemide uurimisel.

Aastail 1956–1962 töötas Hella Kink geoloog-kaardistajana Krasnojarski Geoloogiavalitsuses. Kodumaale naasnuna töötas ta aastail 1962–1965 insenerina Eesti Põllumajandusprojektis ja 1970–1973 teadurina Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudis ja seejärel kuni 2006. aastani Eesti NSV Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis, hilisemas Tallinna Tehnikaülikooli Geoloogia Instituudis noorem- ja vanemteadurina, nõunikuna ja vetesaaste uuringute töörühma juhina. Ta on rohkem kui 200 teadustöö autor. 

Aastail 1968–1978 õpetas ta kohakaasluse alusel üld- ja hüdrogeoloogiat Eesti Põllumajanduse Akadeemias ning aastail 1978–1998 melioratiivset hüdrogeoloogiat ja hüdrogeoökoloogiat Tartu Ülikoolis. 

Ta on kuulunud Looduseuurijate Seltsi ja Tallinna Looduskaitse Seltsi juhatusse. Hella Kink oli üks peamisi "Eesti ürglooduse raamatu" koostajaid, ta algatas ka populaarse sarja "Loodusmälestised" väljaandmise ja oli selle kõige viljakam autor. Ta oli ka MTÜ Pakri Looduskeskus asutaja ja juhatuse liige.

Tunnustus
 1997 Eerik Kumari looduskaitsepreemia

Isiklikku
Tema isa oli eesti tehnikateadlane Aleksander Kink.

Välislingid
 Eesti ürglooduse raamat, nimeotsing rubriigis "Ajalugu ja inimesed"

Eesti geoloogid
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1933
Surnud 2014
Juhan Lepasaar

Juhan Lepasaar (õieti Juhanes Lepasaar; kuni 20. oktoober 1936 Johannes Lippasaar; 13. mail 1921 Lepasaare talu, Oonurme küla, Tudulinna vald, Iisaku kihelkond, Virumaa – 12. jaanuar 2022) oli eesti looduskirjanik.

Ta arreteeriti 12. jaanuaril 1949 Nõukogude okupatsioonivõimu poolt. Talle määrati 10. veebruaril 1951 10-aastane vangistus ning ta saadeti Karagandõ oblasti Žezkazgani vangilaagrisse, kust vabanes 1956. aastal.

Looming
Ta on avaldanud artikleid Eesti Looduses, Noorte Hääles, Rahva Hääles ja rajoonilehtedes.

Raamatud
1989 "Laaneteedel". Valgus. Tallinn. 142 lk
1996 "Laanetagused. Alutaguse muistsest elust-olust". Tartu. 168 lk
1997 "Sooradadel. Matkamuljeid Alutaguselt". Tudulinna. 152 lk
2011 "Sooradadel". Toimetanud Ann Marvet. Pärandkoosluste Kaitse Ühing. Tartu. 2., parandatud ja täiendatud trükk. 176 lk
1998 "Liivatuisus. Sunnitöölise hingevalu laulud. Karaganda-DŽezkazgani vangilaagris Stepilaagri vang number GEE 368 1951. 1956. aastal". Oonurme. 52 lk
"Ja metsad kohisevad, kohisevad...Metsavennad". Tudulinna. 208 lk
2000 "Sõjajumala armuke. Maarjamaa umbkaudne ajalugu". Oonurme. 124 lk
2003 "Kevadest kevadesse". Oonurme. 128 lk
2011 "Metsakandle keeltehelin". Eessõna Mall Hiiemäe, fotod Indrek Sell. Oonurme. 128 lk

Film
Ta on filmi «Kandlekuusk» (1994) peategelane.

Tunnustused
1997 Eerik Kumari looduskaitsepreemia
2001 Kotkaristi raudrist
2003 Tudulinna valla aukodanik
2019 Eesti Looduskaitse Seltsi auliige

Viited

Kirjandus 
Loodusemees Juhan Lepasaar saab täna 100aastaseks. Põhjarannik, 13. mai 2021

Välislingid
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

Eesti kirjanikud
Eesti looduskaitsjad
Looduskirjanikud
Eesti metsavennad
Eesti represseeritud isikud
Kotkaristi raudristi kavalerid
Eesti üle 100-aastased
Sündinud 1921
Surnud 2022
Irja Tähismaa

Irja Tähismaa (kirjanikunimi Irene Starland; sündinud Irja Vaher; sündinud 11. mail 1977 Rakveres) on eesti kirjanik, endine ajakirjanik ja blogija.

Haridus ja töö 

Ta lõpetas 2000. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 

Ta töötas aastatel 2000–2002 Tallinna Prokuratuuris abiprokurörina.

Tähismaa on töötanud ajakirjanikuna Võrumaa Teatajas.

Looming
Tema luulet on ilmunud ajakirjades Looming ja Vikerkaar.

1994 luulekogu „Hunt kuu poole ulub” 
1999 luulekogu „Kõrk kaamlite markiis”  
2021 romaan "Commander João G - Confession of an Extremist"

2021. aastal andis Tähismaa kirjanikunime Irene Starland all Portugalis välja inglise keeles kirjutatud romaani "Commander João G - Confession of an Extremist". Romaani minategelane on alamakstud, alalhoidlik ja mõõdukalt meeleheitel keskastme kontoriametnikust keskealine portugali mees, kes kannatab lisaks erektsiooni ja tulevikuperspektiivide puudumisele veel nii hüsteerilise ema, realiseerimistähtaja ületanud tüdruksõbra, kiusliku ülemuse kui ka järjest süveneva ärevushäire käes. Kriitik Alvar Loogi hinnangul muudab peategelaste seikluste fantastiline iseloom kogu loo üle võlli farsiks.

Alvar Loog:

Isiklikku
Tema abikaasa on Inno Tähismaa. Tal on kolm tütart, 2012. aastal sündinud Julia Eveliina Tähismaa, 2014. aastal sündinud Aurora Victoria Tähismaa ja 2020. aastal sündinud Ella.

Viited

Välislingid
Raimu Hanson. "Luuletaja loobus oma tööst prokuratuuris". Postimees, 19. september 2002
Kes peatab Tähismaade laimumasina? Eesti Ekspress, 14. mai 2009
Alvar Loog, "Irja Tähismaa: ma ei tea, kas kirjanik saab olla patrioot", Postimees, 2. september 2022
 Võru kirjanik avaldas erivajadusega lapse kõrvalt Portugalis ingliskeelse raamatu, Lõunaeestlane.ee

Eesti ajakirjanikud
Eesti luuletajad
Eesti blogijad
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1977
Katrin Toome

Katrin Toome on eesti telesaatejuht. 

1990. aastate keskel töötas ta Kanal 2-s sekretäri ja diktorina. Ta oli lemmikloomasaate "Kõige parem sõber" toimetaja ja saatejuht.

Ta on juhtinud Kanal 2 saadet "Seksuaalne kaamera" ja TV3 saadet "Telejazz Live".

2010. aasta oktoobrist töötab ta Tallinna Televisioonis.

Viited

Eesti saatejuhid
Sünniaeg puudub
Aeg (keeleteadus)

Aeg ehk grammatiline aeg ehk tempus on pöördsõna morfoloogiline kategooria, mis väljendab tegevuse ajalist suhet kõnehetkega (absoluutset aega) või mingi teise tegevusega (suhtelist aega).

Näide:
 absoluutne minevik: Eile mängisin sõpradega palli. Verbivorm mängisin väljendab seda, et mängimine toimus enne lause ütlemist, st tegevus eelneb kõnehetkele.
 suhteline olevik: Juku jooksis karjudes peitu. Verbivorm karjudes väljendab seda, et karjumine toimus samaaegselt jooksmisega, kuigi mõlemad tegevused eelnevad kõnehetkele.

Absoluutset aega väljendavad peamiselt pöördsõna finiitsed vormid, kuid liitvormid võivad seotud olla ka suhtelise ajaga. Suhtelist aega väljendavad pöördsõna infiniitsed vormid juhul, kui nad on ajakategooriaga seotud.

Keerukamate ajasuhete selgitamiseks ei piisa ainult tegevushetkest ja kõnehetkest, vaid appi tuleb võtta vaatlushetk ehk aeg, millest lähtudes tegevust vaadeldakse.

Näide:
 Eile mängisin sõpradega palli. Verbivorm mängisin väljendab lisaks sellele, et tegevus eelneb kõnehetkele, ka seda, et pallimängust räägitakse kui möödunud sündmusest, millel pole kõnehetkega otsest seost.
 Olen ennegi sõpradega palli mänginud. Verbivorm olen käinud väljendab lisaks sellele, et tegevus on toimunud enne kõnehetke, ka seda, et tegevust vaadeldakse kõnehetke seisukohalt, möödunust kokkuvõtet tehes.

Ajakategooria jaguneb:


Olevik
 Olevik ehk preesens

Minevik
 Lihtminevik ehk imperfekt
 Täisminevik ehk perfekt
 Enneminevik ehk pluskvamperfekt
 Üldminevik ehk preteeritum

Vaata ka
minevik (keeleteadus)
olevik (keeleteadus)
tulevik (keeleteadus)

Välislingid
Eesti keele käsiraamat

Vormiõpetus
Johannes Hauboldt

Johannes Julius Hauboldt (4. veebruar 1855 Tartu – 9. veebruar 1925 Avinurme) oli baltisakslasest Eesti ja Vene vaimulik.

Hauboldt lõpetas Tartus gümnaasiumi. Ta õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1876–1877 filoloogiat ja aastatel 1877–1881 usuteadust. Ta oli prooviaastal Põltsamaa Niguliste koguduses ning ordineeriti 6. detsembril 1881 pastoriks. Aastatel 1882–1885 oli ta Kolga-Jaani Johannese koguduse adjunktpastor. 

Aastatel 1885–1915 oli ta Oudova koguduse (alguses küll adjunkt-) õpetaja, mis kohati kattis kogu Oudova maakonna ja näiteks ka osa Luuga maakonda. 

Aastal 1903 andis ta Karl Kriidile loa tegutseda jutlustajana. 
Aastal 1915 saadeti ta asumisele Venemaa sisemaale.

Eestisse kolis ta aastal 1918. Aastatel 1921–1923 oli ta Avinurme koguduse õpetaja.

Viited

Liivimaa vaimulikud
Kolga-Jaani Johannese koguduse vaimulikud
Baltisakslased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1855
Surnud 1925
Mare Müürsepp

Mare Müürsepp (sündinud 20. juulil 1958) on eesti lastekirjanduse uurija, kasvatusteadlane ja klassiõpetaja.

Ta töötab Randvere Koolis ja lepingulise töötajana ka Tallinna Ülikoolis. 

Mare Müürsepa sulest on ilmunud hulgaliselt kooliõpikuid ja muid õppematerjale, teaduskirjutisi, monograafiad "Lapse tähendus eesti kultuuris 20. sajandil: kasvatusteadus ja lastekirjandus" (2005, PhD väitekiri), "Laps on hakanud lugema" (1998), lasteraamatud "Lehmaga mere ääres" (1987) ja "Viis vaba kutsikat" (2009), koos Heli Lukneriga füüsika algtõdede lugemik "Füübits" (2017). 

Mare Müürsepp on Eesti Lugemisühingu juhatuse esimees ja kuulub rahvusvahelisse lastekirjanduse uurimise ühingusse IRSCL ning õpiku- ja haridusmeedia uurimise ühingusse IGSB.

Tunnustus 
 2005 Muhvi auhind
2007 Aasta Rosin ("Kui Arno isaga koolimajja jõudis ...", koos Aili Kalavuse ja Mare Hundiga)
 2008 Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" äramärgitud töö ("Viis vaba kutsikat")
 2017 Aasta Rosin ("Füübits")

Eesti kirjandusteadlased
Sündinud 1958
Eesti lastekirjanikud
Ivar Soopan

Ivar Soopan (sündinud 10. detsembril 1971Tartus) on eesti ajakirjanik ja kirjanik.

1993 asus Soopan elama Haapsalus ja tööle kohalikku ajalehte Läänlane. Samal aastal liikus ta sealt ajalehte Lääne Elu, kus ta töötas 1998. aastani. 1998–2008 töötas Soopan Eesti Päevalehes. 2008. aastast töötab ta jälle Haapsalus ajakirjanikuna. 2010. aastal sai temast Lääne Elu peatoimetaja. 2011. aasta aprillis lõi Soopan oma uudisteportaali Läänlane. 2011. aasta maist oli ta lisaks Läänlases töötamisele ka ERRi korrespondent Läänemaal ja Hiiumaal. 2015. aasta märtsis asus tööle Maalehte. 2017. aastal avas Soopan turismi- ja reisiuudiste veebilehe Reisiportaal.ee. 2021. aasta juunikuust töötab ta Geenius Meedias.  

2019. aastal valis Baltimaade suurim reisikorraldaja Novatours Ivar Soopani Reisiportaalis tehtud töö eest 2018. aasta parimaks turismiajakirjanikuks.

Ilmunud teoseid
"Kõik poisid ei saa suureks". Eesti Päevaleht 2008. ISBN 9789949431700 (lasteraamat)
"Head pahad poisid". Eesti Päevaleht 2009. ISBN 9789949452323 (noorteraamat)
"Tappev uudishimu". Eesti Päevaleht 2008. ISBN 9789949431298 (kolme Iraagi-kogemuse kokkuvõte)
"Seljakotiaabits". Eesti Päevaleht 2010. ISBN 9789949452613
 "Rännakud murtud maal". Hea Lugu 2012. ISBN 9789949489329
 "Õhulossivanaisa". Tänapäev 2015. ISBN 9789949276929

Reportaažid välisriikidest 

 Iraagi sõda 2003-2004 
 Israeli-Hezbollah sõda Liibanonis 2006
 Immigrantide rahutused Pariisis Clichy-sous-Bois’ linnaosas 2005
 India ookeani maavärin ja tsunami, Tai 2004
 Maavärin Kashmiris, India Jammu & Kashmiri osariik 2005
 Süüria armee lahkumine Liibanonist, Beirut 2005
 Karikatuuriskandaalist alguse saanud muslimite rahutused Liibanonis ja Süürias, Beirut ja Damaskus 2006
 Demonstratsioonid Liibanonis, Beirut 2006
 Eesti kaitseväelase arest Araabia Ühendemiraatides, Sharjah ja Dubai 2006
 Maavärin ja Merapi vulkaani purse Indoneesias, Jaava saar 2006
 Revolutsioon, valimised ja rahutused, Kõrgõzstan, Usbekistan 2010
 Palestiinlaste olukord okupeeritud aladel, Iisrael ja Palestiina alad 2012
 Süüria sõjapõgeniku olukord Süüria piirialadel. Jordaania 2012
 Kagu-Aasia tsunami aastapäeva dokumentaalfilm Taist. 2016 
 Videoreportaažid Araabia Ühendemiraatidest. 2017
 Dokumentaalfilm Jordaaniast maailma suurimast Süüria sõjapõgenike laagrist Zaatarist. 2017
 Reisifilmid Gruusiast Mestiast, Tbilisist ja Batumist. 2017 
 Keskkonnateemalised dokumentaalfilmid Vietnamist. 2017
Keskkonnateemalised dokumentaalfilmid Horvaatiast. 2018.

Tunnustus 

 2010 Nukitsa konkurss, 3. koht kirjanike kategoorias ("Kõik poisid ei saa suureks")

Viited

Välislingid
Ivar Soopan hakkab tööle Maalehes. Maaleht. 23. veebruar 2015
Ivar Soopan lahkus Eesti Päevalehest. Postimees, 1. august 2008
Veiko Pesur. Lääne Elu asus juhtima Ivar Soopan. Postimees, 5. mai 2010
 Ajakirjanik Ivar Soopan avas uue uudisteportaali. www.kylauudis.ee, 10. aprill 2011
 ERRi Lääne-Eesti korrespondendiks valiti Ivar Soopan

Eesti ajakirjanikud
Eesti kirjanikud
Sündinud 1971
Tseoliidid

Tseoliidid on mineraalide rühm, mis koosnevad vett sisaldavaist alumosilikaatidest, kus katioonideks on peamiselt kaltsium ja naatrium, vahel kaalium, baarium ja strontsium ning mõnikord magneesium ja mangaan.

Mineraalid
Jorma Puusaag

Jorma Puusaag (sündinud 9. detsembril 1981) on eesti kitarrist ja kitarripedagoog. 

Ta on lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia klassikalise kitarri erialal.

Ta on tuntust kogunud Joel De Luna ja Koit Toome ansamblis.

Viited

Eesti kitarristid
Sündinud 1981
Mihhail Šiškin

Mihhail Pavlovitš Šiškin (vene Михаил Павлович Шишкин) (sündinud 18. jaanuaril 1961 Moskvas) on vene kirjanik.

Ta õppis Moskva Pedagoogilises Instituudis inglise ja saksa keelt. 

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta tänavapühkija, teetöölise, ajakirjaniku, õpetaja ja tõlkijana. 

Kirjanikuna debüteeris ta 1993. aastal. Kirjutab nii vene kui saksa keeles. 

Alates 1995. aastast elab ta Zürichis.

Teosed eesti keeles

"Veenuse juus". Varrak 2010. Vene keelest tõlkinud Jüri Ojamaa. ISBN 9789985319215
"Izmaili vallutamine". Koolibri 2012. Vene keelest tõlkinud Meelis Lainvoo. ISBN 9789985029701
"Kiri sinule". Sari "Moodne aeg". Varrak 2013. Vene keelest tõlkinud Veronika Einberg. ISBN 9789985327517

Tunnustus 
 2000 Vene Booker

Vene kirjanikud
Šveitsi kirjanikud
Sündinud 1961
Andreas Weber

Andreas Weber (sündinud 4. novembril 1967 Hamburgis) on saksa bioloog ja ajakirjanik.

Teosed

Raamatud
Weber, Andreas 2003. Natur als Bedeutung. Versuch einer semiotischen Theorie des Lebendigen. Würzburg: Königshausen & Neumann.
Weber, Andreas 2007. Alles fühlt. Mensch, Natur und die Revolution der Lebenswissenschaften. Berlin: Berlin Verlag.
Weber, Andreas 2008. Biokapital: Die Versöhnung von Ökonomie, Natur und Menschlichkeit. Berlin: Berlin Verlag.
Weber, Andreas 2011. Mehr Matsch! - Kinder brauchen Natur. Berlin: Ullstein Verlag. ISBN 978-3550088179
Weber, Andreas 2014. Lebendigkeit: Eine erotische Ökologie. Kösel.

Inglise keeles
Weber, Andreas 2013. Enlivenment. Towards a fundamental shift in the concepts of nature, culture and politics. Heinrich-Böll-Stiftung, Berlin.
Weber, Andreas 2016. The Biology of Wonder: Aliveness, Feeling and the Metamorphosis of Science. New Society Publishers.

Eesti keeles ilmunud raamatud
 "Kõik me tunneme: Inimene, loodus ja eluteaduste revolutsioon", (Tõlkinud Krista Räni, järelsõna autorid Timo Maran ja Riin Magnus.) (Roheline Raamat.) Varrak 2011, ISBN 9789985323168
 Elus olla: Erootiline ökoloogia.  (Tõlkinud Katrin Kaugver.) (Roheline Raamat.) Varrak 2016.

Artiklid
Weber, Andreas 2001. Das Verkaufte Volk. Süddeutsche Zeitung Magazin (23.11.2001) (Artikkel Eesti Geenivaramu teemadel.)

Välislingid

Koduleht
 Andreas Weber: me ei mõtle endist kui loomadest, aga tegelikult oleme siiski loomad Eesti Päevaleht, 13. august 2011

Saksamaa bioloogid
Saksamaa ajakirjanikud
Teaduskirjanikud
Sündinud 1967
Thomas Vaga

Thomas Vaga (sündinud 8. märtsil 1938 Kuressaares) on eesti vaimulik.

Elulugu
Thomas Vaga põgenes sõja ajal vanematega Saksamaale, Geislingeni põgenikelaagris alustas ta ka kooliteed. 

Alates 1949. aastast elab ta Ameerika Ühendriikides. Vaga lõpetas 1956. aastal Bridgetonis keskkooli. Seejärel astus ta Rutgersi ülikooli ja sai 1960. aastal bakalaureusekraadi psühholoogias. 1964. aastal saadeti ta Eesti Üliõpilaste Seltsi ja ühenduse Eesti Üliõpilaskond USA-s esindajana Helsingi ülikooli. Algul õppis ta inglise kirjandust. Helsingis elades abiellus ta 1965. aastal soomlase Airi Suomelaga (sündinud 22. septembril 1940)  ja elas luteri pastori Raymond Martini jutluste tulemusel läbi usulise ärkamise.

1969. aastal alustas Thomas Vaga misjonitööd Richard Wurmbrandi ühenduses Jesus to the Communist World. Ta toimetas misjoniajakirja Voice of the Martyrs. Samal ajal otsustas Thomas Vaga saada eesti kirikuõpetajaks. Aastatel 1972–1975 õppis ta Helsingi ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta peapiiskoplikus koguduses Stockholmis.

Thomas Vaga ordineeriti vaimulikuks 21. detsembril 1975. Aastatel 1976–1977 töötas ta EELK Göteborgi ja Lääne-Rootsi koguduse õpetajana. Samaaegselt oli ta ka Eesti Kiriku tegevtoimetaja. Aastatel 1978–1987 oli ta EELK Vancouveri Peetri koguduse õpetaja.  

Alates 1987. aastast teenib ta Lakewoodi Pühavaimu kogudust, samuti New Yorgi Pauluse kogudust, Bergen County kogudust ja peab jumalateenistusi Syracuse'is ja Albany-Schenectadys, kus asuvad Pauluse koguduse pihtkonnad, vahel ka Long Islandis ja Seabrookis ning mujal eesti kogudustes. 

Thomas Vaga oli E.E.L.K. Konsistooriumi assessor aastatel 1990–2006 ning pärast peapiiskop Udo Petersoo surma peapiiskopi kohusetäitja (aastatel 2006–2007) kuni uue peapiiskopi valimiseni. 

Ta oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Koguduste Liidu ja Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku piiskopi kohusetäitja. 30. mail 2015 valiti ta E.E.L.K. piiskopiks.

Vaga oli Eesti Kongressi liige.

Tunnustus
2008 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
 Teenekas praost Thomas Vaga – 70
 E.E.L.K. Sinod Torontos. Teeme juttu piiskop electus Thomas Vagaga
 Thomas Vaga: tööta ja palveta

New Yorgi Pauluse koguduse vaimulikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Kongressi liikmed
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestlased Rootsis
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1938
Hans Rebane (1862–1911)

Hans Rebane (22. mai/3. juuni 1862 Eestimaa – 15. detsember 1911) oli eesti vaimulik.

Hans Rebane õppis aastatel 1881–1885 Cimze seminaris. Oli seejärel abikoolmeister Liivimaa kubermangu eestikeelses osas, hiljem köster ja kooliõpetaja Siberis. Õppis Saksamaal Schleswig-Holsteinis vaimulikus seminaris.

Hans Rebane saabus Eestist New Yorki Missouri Sinodi kutsel, et ta hakkaks misjonäriks ameerikaeest­laste keskel. 20. veebruaril 1898 asutati tema algatusel New Yorgi Eesti Evangeeliumi Luteri Usu kogudus. Samuti korraldas ta eestlasi Bostonis ja Philadelphias.

Ta korraldas ka ajalehtede ja raamatute tellimist Eestist ning õhutas emakeele õpetamist pealekasvavatele noortele eestlaste perekondades. Samuti asutas ta ajalehe Eesti Ameerika Postimees. Esimene ajakirja number ilmus märtsis 1897, viimane number juulis 1911.

Hans Rebane suri 49-aastasena ja ta on maetud Bostonisse.

Viited

Välislingid 
http://www.eesti.ca/index.php?op=article&articleid=19308
http://www.eesti.ee/rahvuskaaslased/index.php?id=344
http://www.everyculture.com/multi/Du-Ha/Estonian-Americans.html
http://www.eesti.ca/ajalugu/et/1.html
"Kui New Yorgis oli 10 eestlast." Vaba Eestlane 10. jaanuar 1959, lk. 4.
 

Eesti luterlike koguduste vaimulikud
Cimze seminari vilistlased
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1862
Surnud 1911
Hans Rebane (täpsustus)

Hans Rebane  on mitme inimese nimi:

 Hans Rebane, Eesti poliitik
 Hans Rebane, Põltsamaa linnavolinik
 Hans Rebane (1862–1911), eesti vaimulik
 Hans Rebane (1905–1983), eesti vaimulik
Wilhelm von Humboldt

Wilhelm von Humboldt (22. juuni 1767 Potsdam – 8. aprill 1835 Tegel) oli saksa keeleteadlane, filosoof, riigimees ja diplomaat. Ta oli Berliini ülikooli asutamise organiseerija. 1949. aastal nimetati ülikool tema ja ta venna Alexanderi järgi Humboldti ülikooliks (Humboldt-Universität zu Berlin). Ta on peamiselt tuntud kui lingvist ja üks võrdleva keeleteaduse rajajaid, kuid ka keelelise relativismi idee ühe alusepanijana. Ta andis olulise panuse keelefilosoofiasse ja hariduse edendamisse. Tema eestvedamisel loodi haridusideaal, mida kasutati Preisimaal haridussüsteemi reformimiseks ja mis hiljem leidis rakendust teiste riikide poolt.

Tunnustus
1820 – valiti Baieri Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
1822 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks

Isiklikku
Ta sõprade seas olid Goethe ja Schiller.
Tema noorem vend Alexander von Humboldt oli kuulus loodusteadlane, naturalist ja avastaja.

Filosoof
Humboldt kirjutas aastatel 1791–1792 valgustusajastu ideaale kaitsva filosoofilise teose "Riigi tegevuse piiridest" (kuigi see avaldati alles 1850, pärast Humboldti surma). See teos avaldas mõju John Stuart Millile, mis kajastub Milli essees "Vabadusest". Milli läbi said Humboldti ideed tuntuks ka inligse keelt kõnelevas maailmas. Humboldt pakkus esialgsed kontuurid ideele, mida Mill hiljem hakkas kutsuma "kahju printsiibiks".
Humboldt võttis oma esseega "Riigi avalikust haridusest" osa ka filosoofilisest debatist riigi hariduse suuna üle, mis oli pärast Prantsuse revolutsiooni lahvatanud Saksamaal ja mujal Euroopas.

Reformid hariduses 
Humboldti enda haridustee jäi suhteliselt lühikeseks. Ta oli lapsena koduõppele ja ülikooliõpingud jättis pooleli. Sellele vaatamata sai temast üks mõjukamaid ametnikke Saksa haridusloos. Preisi kuningas Friedrich Wilhelm III kutsus 1809. aastal Humboldti siseministeeriumi religiooni ja kasvatuse osakonna juhatajaks eesmärgiga reformida riigi haridus. Humboldti eestvedamisel lood gümnaasiumide süsteem, mille eesmärgiks oli noormeeste ettevalmistamine ülikooliks. Ta kehtestas riigieksamite tegemise kohustuse gümnaasiumi lõpetajatele. Loodi spetsiaalne asutus ministeeriumis, mille ülesandeks oli õpikute, õppekavade ja õpiabide kavandamine ja ülevaatamine.

Diplomaat 
Humboldt oli edukas diplomaat aastatel 1802–1819. Alates 1802 aastast täievoliline Preisi minister Roomas. Napoleooni sõdade lõpul suursaadik Viinis (1812). Praha 1813. aasta kongressil omas ta olulist rolli Austria ning Preisi ja Venemaa vahelise liidu kujunemisel Prantsusmaa vastu.

Viited

Kirjandus 
 Savvati Smirnov, "Wilhelm von Humboldt, üldkeeleteaduse rajaja" (150 aastat surmast) – Keel ja Kirjandus 1985, nr 4, lk 245–248
 Silvi Tenjes, "Keelemudel" – kogumikus "Tähendusepüüdja. Pühendusteos professor Haldur Õimu 60. sünnipäevaks 22. jaanuaril 2002 = Catcher of the meaning", Tartu 2002, lk 304–311

Saksamaa keeleteadlased
Saksa filosoofid
Sündinud 1767
Surnud 1835
Akadeemik

Akadeemikuteks (lühend akad.) nimetatakse ametlikult või mitteametlikult paljude teaduste akadeemiate (sealhulgas erialaakadeemiate, näiteks põllumajandusteaduste akadeemiate) ja kunstide akadeemiate täisliikmeid. Mõnes riigis, näiteks Soomes, on akadeemik riiklik aunimetus ja akadeemikud määrab riik. Mitmetes anglosaksi riikides ja nende regioonides (mt Šotimaa) täidavad teaduste akadeemia funktsioone kuninglikud seltsid (Royal Society). Nende valitud liikmeid nimetatakse nt Fellow of the Royal Society ning vastav lühend (nt FRS) kuulub nime juurde sarnaselt doktori- või professoritiitlile.

Eesti Teaduste Akadeemia liikmeid (mitte välisliikmeid) nimetatakse ajalooliselt akadeemikuteks; nad valitakse akadeemia  seniste akadeemikute poolt. Varem eristati Eesti NSV Teaduste  Akadeemias akadeemikuid ehk tegevliikmeid ja korrespondentliikmeid.

Paljud akadeemiad on sisuliselt õpetatud seltsid. Näiteks New Yorgi Teaduste Akadeemia liikmeks saab hakata liikmemaksu tasumise eest.

Akadeemiku kui teaduste akadeemia valitud liikme tiitli kasutamine on meie regioonis traditsiooniline peamiselt Venemaa varasemal või praegusel mõjualal, s.o SRÜ, endistes Nõukogude Liidu ja tema mõjupiirkonda jäävates Ida-Euroopa maades, aga ka näiteks Hiinas.

Viited

 

fi:Akateemikko
Hans Rebane (1905–1983)

Hans Rebane (23. märts 1905 Vana-Kariste vald, Halliste kihelkond, Pärnumaa – 4. märts 1983 St. Petersburg, Florida, USA) oli eesti vaimulik.

Lõpetas Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis 1923–1930 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Pilistvere Andrease koguduses. Ordineeriti 20. detsembril 1931 õpetajaks.

Ta oli 1931–1932 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1932–1939 töötas Kirbla Püha Nikolause koguduse õpetajana. 1939–1940 oli Halliste Püha Anna koguduse asetäitja õpetaja. 1940–1941 oli Narva-Alutaguse praostkonna vikaarõpetaja. 1941–1944 oli Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja.

Lahkus 1944 Saksamaale. Oli põgenike õpetaja Geislingeni, Memmingeni, Stuttgardi ja Frankfurdi laagrites ning Schwetzingeni töökompaniis 1944–1950.

Siirdus Saksamaalt USA-sse aastal 1950. Oli Ameerika luteri kiriku väljaõppel 1950–1952 St. Petersburgis Floridas. Oli Virginias Helton Parishi õpetaja aastal 1952 ja Burkes Gardeni koguduse õpetaja 1954–1973. EELK Seabrooki koguduse õpetaja 1966–1973. Läks emerituuri aastal 1973.

Isiklikku
Tema äi praost Bernhard Steinberg ja naisevend Juhan Suurkivi olid vaimulikud.

Ka tema poeg Priit Rebane on vaimulik.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Jõhvi Mihkli koguduse vaimulikud
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1905
Surnud 1983
Jaan Rebane (vaimulik)

Jaan Rebane (6. märts 1901 Uue-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 22. juuni 1984 Karlstad, Rootsi) oli eesti vaimulik.

Õppis Pauastvere külakoolis ja Põltsamaa kihelkonnakoolis. Lõpetas Põltsamaa Ühisgümnaasiumi. Õppursõdurina võttis osa Vabadussõjast. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1925–1936. Oli prooviaastal Kambjas, Koerus ja Põltsamaa Niguliste koguduses. Ordineeriti 20. oktoobril 1937 õpetajaks.

Oli 1937–1939 vikaarõpetaja Põltsamaal, 1939–1941 Audru Püha Risti koguduse õpetaja (14. jaanuaril 1940 valiti ta ainsa kandidaadina koguduse õpetajaks, sai 174 poolthäält 185-st) ning 1941–1944 Pärnu-Jakobi koguduse õpetaja. 

Lahkus 1944 Rootsi. Oli 1945–1984 eestlaste õpetaja Värmlandis. Oli 1946–1984 Karlstadi koguduse asutaja ja õpetaja.

Karlstadi koguduse õpetajana oli ta 1970. aastatel tegutsenud väliseesti lauluraamatukomisjoni liige.

Viited

Audru Püha Risti koguduse vaimulikud
Pärnu-Jakobi koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Vabadussõja veteranid
Eestlased Rootsis
Sündinud 1901
Surnud 1984
John Hartley

John Hartley (sündinud 1948) on Austraalia kultuuriteoreetik.

Ta on eriti tuntud oma televisiooni arengut käsitlevate uurimuste kaudu.

Teoseid
1992. Tele-ology: studies in television.
2021 John Hartley, Indrek Ibrus, Maarja Ojamaa, On the Digital Semiosphere: Culture, Media and Science for the Anthropocene. New York: Bloomsbury.

Eestis
Esmakordselt külastas Hartley Eestit 2010. aastal (Tallinn). 30. mail 2016 pidas ta Tartus Lotmani loengu.

Välislingid
J. Hartley loeng Tallinna Ülikoolis, märts 2010
Indrek Ibruse intervjuu John Hartleyga

Austraalia teadlased
Kultuuriteoreetikud
Sündinud 1948
Vitali Sevastjanov

Vitali Ivanovitš Sevastjanov (8. juuli 1935 Krasnouralsk, Sverdlovski oblast – 5. aprill 2010 Moskva) oli Nõukogude Liidu kosmonaut.

Vitali Sevastjanov lõpetas 1959. aastal Moskva lennundusinstituudi ning töötas seejärel Sergei Koroljovi juhitavas konstrueerimisbüroos, kus osales kosmoselaeva Vostok arendamisel. Ta õpetas ka kosmonautide väljaõppekeskuses füüsikat.

Aastal 1967 alustas ta kosmonauditreeninguid. Ta osales kahel kosmoselennul. Aastal 1970 lendas ta Sojuz 9-ga ning aastal 1975 Sojuz 18-ga. Ta viibis ka kaks kuud orbitaaljaamas Saljut 4. Kokku veetis ta kosmoses 80 päeva 16 tundi ja 19 minutit.

1980. aastatel töötas ta kosmoselennuki Buran kallal. 

Aastatel 1977–1986 ja 1988–1989 oli ta Nõukogude Liidu maleföderatsiooni esimees. Ta juhtis ka kosmoseuuringuid tutvustavat telesaadet.

Aastal 1994 sai Vitali Sevastjanov kommunistliku partei nimekirjas Riigiduuma liikmeks. Ta valiti tagasi ka kolme järgmisse koosseisu.

Ta oli kahekordne Nõukogude Liidu kangelane.

Tunnustus
1986 – FIDE auliige

Nõukogude Liidu kosmonaudid
NSV Liidu kosmoselendurid
Nõukogude Liidu malefunktsionäärid
Sündinud 1935
Surnud 2010
Giorgio Agamben

Giorgio Agamben (sündinud 1942 Roomas) on itaalia filosoof, kelle tuntuimad tööd käsitlevad eriolukorra, eluvormi ja homo sacer'i mõisteid. Paljudes tema töödes on olulisel kohal ka Michel Foucault'lt pärinev biopoliitika mõiste.

Agamben õppis Rooma La Sapienza ülikoolis, kus kaitses 1965. aastal väitekirja Simone Weili poliitilisest mõttest. 1960. aastate lõpul osales ta Le Thoris Martin Heideggeri seminarides. Teiste oluliste mõjutajate hulka kuulub peale Foucault lisaks ka Walter Benjamin, kelle töid ta on nimetanud "vastumürgiks, mis aitas mul Heideggeri üle elada", aga ka Guy Debordi käsitlus vaatemänguühiskonnast. Agambeni esimesed tööd olidki tugevasti mõjutatud Heideggeri filosoofiast ning käsitlesid keele, kirjanduse ja kunstiga seotud küsimusi.

Alates 1980ndatest aastatest on suur osa tema loomingust olnud seotud mastaapse Homo Sacer'i projektiga, mille keskmeks on üheksaköiteline sama pealkirja kandev sari. Kõigi nende tööde objektiks on "Lääne võimu genealoogia" ning sisuks poliitilise filosoofia traditsiooniliste kategooriate kriitika. Selle teoreetilisteks lähtealusteks on Foucault biopoliitika mõiste, Carl Schmitti suveräänsuse ja eriolukorra teooriad, Hannah Arendti totalitaarsete režiimide analüüs ning Aristotelese poliitikafilosoofia. Järeldus, milleni Agamben jõuab, on see, et uus poliitika ei saa pöörduda tagasi vanade müütide juurde, vaid peab lähtuma praegusest olukorrast, mida iseloomustab palja elu ja eriolukorra laiendamine tervele poliitilisele ruumile.

Teosed eesti keeles
Agamben, Giorgio 2009. "Homo Sacer: suveräänne võim ja paljas elu". tõlkinud Maarja Kangro, järelsõna Daniele Monticelli. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus.
Agamben, Giorgio 2015. "Tulevane kogukond. Vahendid ilma eesmärgita". tõlkinud Maarja Kangro. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus.

Viited 

Itaalia filosoofid
Sündinud 1942
Poliitikafilosoofid
Esteetika
Bernhard Steinberg

Bernhard Steinberg (15. märts 1872 Tartu – 26. august 1948 Geislingen) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas Tartus gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1893–1902. Oli prooviaastal Pilistvere Andrease koguduses. Ordineeriti pastoriks 16. augustil 1903.

Aastal 1903 oli Tartu Maarja koguduse abiõpetaja. Oli aastal 1904 Berliinis misjonitöö praktikal. Tartu Maarja koguduse adjunkt 1904–1905. Narva Peetri koguduse adjunkt 1905–1906; sama koguduse õpetaja 1906–1910. Pilistvere Andrease koguduse õpetaja 1910–1944. Viljandi praostkonna praost 1920–1935. Praost-emeeritus 1936.

Lahkus aastal 1944 Saksamaale. Suri aastal 1948 Geislingenis.

Tunnustus
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk (24. veebruar 1938).

Isiklikku
Vaimulikud olid ka tema poeg Juhan Suurkivi ja väimees Hans Rebane. Floridas on vaimulikuks (Kesk-Florida koguduses) tema tütrepoeg Priit Rebane, kes varem oli Evangelical Lutheran Church in America teenistuses.

Viited

Välislingid 
 

Narva Peetri koguduse vaimulikud
Pilistvere Andrease koguduse vaimulikud
Tartu Maarja koguduse vaimulikud
Viljandi praostid
Liivimaa vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Peterburi konsistoriaalringkonna vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Eestlased Saksamaal
Sündinud 1872
Surnud 1948
Levašovo

Levašovo (soome Levassova) on alev Venemaal Peterburi haldusalas Viiburi linnarajoonis. 

Asula tekkis 1870 rajatud raudteejaama juurde ja sai nime seal asunud vürst Levašovi valduste järgi.

Levašovo lääneosas asub NKVD salajane matmispaik, kuhu maeti salaja umbes 50 000 sõjaeelsetel aastatel maha lastud inimest, nende seas üle 4000 eestlase. Praegu on seal Levašovo memoriaalkalmistu Sinna on maetud ka nn Leningradi süüasja ohvrid ja Viktor Abakumov.

Alevist edelas asub Levašovo sõjaväelennuväli.

Välislingid 

Levašovo kalmistu koduleht

Peterburi
Venemaa alevid
Oware

Oware ehk oua on Ghana rahvusmäng, strateegiamäng, mis kuulub mancala-mängude perekonda.

Oma nime on mäng saanud akanikeelsest sõnast ɔware. Seda mängitakse Lääne-Aafrikas ja Kariibi mere saartel. Sarnaseid mänge erinevate nimedega mängitakse kõikjal Aafrikas ja läheduses. Taolisi mänge hakati mängima juba Vana-Egiptuses. Euroopasse tõid need mängud inglased 17. sajandil. Tänapäeval korraldatakse ka rahvusvahelisi võistlusi.

Oware oli algselt mõeldud meelelahutuseks. See mäng ja selle variatsioonid on olnud olulised ka Aafrika lastele aritmeetika õpetamises.

Mänguvahendid

Mängu mängimiseks on vajalik mängulaud ja 48 seemet. Tüüpilisel mängulaual on 6 pesa, mida nimetatakse majadeks, kahes reas ja mõnel mängulaual ka suurem kogumispesa kummalegi mängijale. Kumbki mängija kontrollib oma poole maju. Mängu alguses on igas majas 4 seemet. Kariibi mere saartel kasutatakse seemneteks pähkleid, mis on väga siledad ja läikivad. Kasutatakse ka helmeid, kivikesi ja klaaskuule, mõnes turistidele mõeldud komplektis teo- või merikarpe. Mängida saab ka lihtsalt maapinnal, kuhu on pesadeks süvendid tehtud.

Külvamine

Mängijad käivad kordamööda. Mängija valib ühe oma majadest, võtab kõik selle seemned ja paneb vastupäeva liikudes igasse järgnevasse majja ühe seemne. Vähemalt üks kivike peab sealjuures sattuma mõnda vastase majja. Seda tegevust nimetatakse külvamiseks. Pärast külvamist vaadatakse maju alates sellest majast, kuhu külvati viimane seeme, päripäeva, ning külvaja saab nendes majades, kus on kuni 3 seemet, olevad seemned endale. Seemnete võtmine lõpeb selle pesa juures, mis kuulub külvajale endale või mis sisaldab vähemalt 4 seemet – sellest pesast ei võeta midagi.

Mängu lõpp 

Mäng on läbi, kui üks mängijatest on kogunud 25 või rohkem seemet. Mäng lõpeb ka sel juhul, kui üks mängija ei saa teha määrustepärast käiku. Sel juhul võidab mängija, kellel on rohkem seemneid. Mäng lõpeb viigiga, kui mõlemal mängijal on mängu lõpus ühepalju seemneid.

Lauamängud
Mari Ronimois

Mari Ronimois (sündinud 13. detsembril 1990) on eesti muusikalilaulja.

Ta õppis Tartu Kivilinna Gümnaasiumis. 

Ta mängis Gabriella osa "Keskkoolimuusikali" Nukuteatri versioonis.

Ta osales "Eesti otsib superstaari" 2008. aasta saates, kuid finaali ei pääsenud.

Välislingid
Leemet Prits. Koolitüdruk napsas Jana Kase eest "High School Musicali" peaosa. Õhtuleht 4. november 2009 
Muusikalitäht Mari Ronimois: «Lava on mu teine kodu!». Naisteleht 26. märts 2010
Muusikalitäht Mari Ronimois unistab benji-hüppest. Publik.delfi.ee, 1. aprill 2010
Mari Ronimois peab Ott Leplandist väga lugu. Elu24. 15. aprill 2010

Eesti lauljad
Sündinud 1990
Lehtmets

Lehtmets on metsatüüp, kus kasvavad lehtpuud ja ei kasva okaspuud. 

Lehtmetsad jaotatakse laialehisteks ja kitsalehisteks metsadeks.

Vaata ka
haavik
kaasik
laialehised metsad
lepik
mets
okasmets
pärnik
saarik
tammik

Metsad
Koorküla looduskaitseala

Koorküla looduskaitseala paikneb Valgamaal Tõrva vallas Sakala kõrgustiku lõunaosa moreenmaastikul.

Põhilised andmed:
 Pindala – 349 ha
 Moodustamise aeg – 2005
 Kaitsealused objektid – Koorküla järved, soo- ja metsakooslused
 Vööndid – SKV 2, PV 1
 Kaitsealused looma- ja taimeliigid – kalakotkas (ohualdis liik), järv-lahnarohi (ohustatud liik)

Looduskaitsealal on kokku viis järve. Udsu järv (sügavus 30,2 m, millega on Eestis kolmas) ja Valgjärv (sügavus 26,8 m, millega on Eesti neljas) on kaitse all alates 1964. aastast. Ülejäänud järved on Kadastiku järv, Kiisjärv ja Saudikjärv.

Ajalugu
Koorküla kaitseala praegused piirid ja staatus on aastast 2005. Kaitseala ajalugu ulatub aastasse 1964, mil kaitse alla võeti Valgjärv ja Udsu järv koos neid ümbritseva maastikuga (Koorküla Valgjärve ja Udsu järve kaitseala).

Viited

Kasutatud kirjandus 
 T. Leito, Kai Kimmel, A. Ader. Eesti kaitsealad. Tartu, 2007. ISBN 978-9985-830-76-5.

Välislingid 
Koorküla looduskaitseala kaitse-eeskiri

Eesti looduskaitsealad
Tõrva vald
Bibliomaania

Bibliomaania on obsessiiv-kompulsiivse häire sümptom, mis väljendub selles, et inimesel on vajadus koguda endale raamatuid koguses, mis häirib tema suhteid teiste inimestega ja võib kahjustada tema enda tervist.

Bibliomaaniat ei tohi segamini ajada bibliofiiliaga, kui inimene lihtsalt armastab raamatuid, kuid see ei ole haiglaslik kogumiskirg.

Bibliomaania puhul kogub inimene raamatuid, millel pole väärtust ei kollektsionäärile ega suurt sisemist väärtust tavalisele raamatute kogujale. Näiteks võib bibliomaan osta endale sama raamatu sama väljaande mitu eksemplari. Tema raamatute kogu kuhjub nii suureks, et neid pole võimalik nautida ja kasutada ja nende kogus võib hakata segama ruumis liikumist. 

Selle termini võttis kasutusele Manchesteri kuningliku haigla arst John Ferriar (1761–1815) 1809. aastal luuletuses, mille ta pühendas oma bibliomaanist sõbrale Richard Heberile (1773–1833). XIX sajandi alguses kasutati mõistet "bibliomaania" populaarses diskursuses (näiteks perioodilistes esseedes ja luuletustes) obsessiivsete raamatukogujate kirjeldamiseks.

Aastal 1809 avaldas reverend Thomas Frognall Dibdin teose "Bibliomania; or Book Madness" ('Bibliomaania ehk raamatuhullus'), mida kirjanduskriitik Philip Connell kirjeldas kui "veidrate dialoogide sarja omamoodi dramatiseeritud pilkepatoloogiaga, ilmekalt illustreeritud ja ulatuslike joonealuste märkustega täiendatud bibliograafia raamatute kogumise ajaloost." Sümptomite hulka kuulusid "kinnisidee saada töötlemata koopiaid, või selliseid, kus on peenest paberist või vellumist (naturaalne nahk, mida kasutatakse kirjutamiseks) lehed, ainulaadsed eksemplarid, esimesed väljaanded, toimetusvigadega raamatud, illustreeritud koopiad, raamatuga seotud inimeste eksemplarid ning ärakeelatud teosed".

Vaata ka
Bibliofiilia

Harjumus- ja impulsihäired
Bibliofiilia
Raamatud
Psühhopatoloogia