joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mandé Sidibé

Mandé Sidibé (20. jaanuar 1940 – 25. august 2009) oli Mali poliitik, peaminister 15. veebruarist 2000 kuni 18. märtsini 2002.

Sidibé sündis Bafoulabé linnas, kuid kasvas üles Bamakos. Tema isa Mamadou Sidibé oli Prantsuse sõjaväe kapten. Ta omandas Bamakos üldhariduse ning läks 1959. aastal Prantsusmaale, kus omandas Bordeaux' ja Pariisi ülikoolis bakalaureusekraadi majandusteaduses. Pärast õpingute lõpetamist 1965. aastal naasis ta Malisse ja asus tööle Mali keskpangas.

1967. aastal pakuti talle võimalust asuda tööle Rahvusvahelisse Valuutafondi. Seal töötas ta mitmel ametikohal ning tõusis 1977. aastaks IMF-i Aafrika haru juhiks. IMF-is töötamise ajal jätkas Sidibé majandusõpinguid ning omandas George Washingtoni ülikoolis magistrikraadi.

1985. aastal lahkus Sidibé IMF-ist ja asus tööle Lääne-Aafrika keskpanka. Ta töötas seal erinevatel ametikohtadel. Aastatel 1992–1995 oli ta Lääne-Aafrika keskpanga Mali osakonna juhataja.

Aastal 1996 sai temast Mali presidendi Alpha Oumar Konaré nõunik.

Aastatel 2000–2002 oli Sidibé Mali peaminister ja samaaegselt ka Mali keskpanga juht.

Alates 2006. aastast töötas ta panga Ecobank Transnational Incorporated (ETI) juhina. ETI on erapank, mille kontorid asuvad 13 Aafrika riigis (Beninis, Burkina Fasos, Kamerunis, Roheneemesaartel, Elevandiluurannikul, Ghanas, Guineas, Libeerias, Malis, Nigeris, Nigeerias, Senegalis ja Togos).

Mali peaministrid
Sündinud 1940
Surnud 2009
Jean-Claude Juncker

Jean-Claude Juncker (sündinud 9. detsembril 1954 Redange) on Luksemburgi ja Euroopa Liidu poliitik. Ta oli  2014–2019 Euroopa Komisjoni president.

Aastatel 1990–1995 oli ta Luksemburgi Kristlik-Sotsiaaldemokraatliku Rahvapartei (CSV) juht. 

Jean-Claude Juncker oli 20. jaanuarist 1995 kuni 4. detsembrini 2013 Luksemburgi peaminister, 14. juulist 1989 kuni 23. juulini 2009 samuti Luksemburgi rahandusminister.  

Ta oli 1. jaanuarist 2005 kuni 21. jaanuarini 2013 Euroopa Liidu Nõukogu eurorühma esimees. Ta oli esimene alaline eurorühma esimees.

Elulugu
Jean-Claude Juncker on sündinud Redange'i linnas, kuid veetis suure osa lapsepõlvest Belveaux's. Tema isa oli Teise maailmasõja ajal tööline terasetehases. Juncker astus 1974. aastal Luksemburgi Kristlik-Sotsiaaldemorkaatlikku Rahvaparteisse. 1979. aastal kaitses ta õigusteaduse magistrikraadi Strasbourgi ülikoolis.

Naastes Luksemburgi, kasutas ta oma kõnemehe võimeid ning valiti 1984. aastal Luksemburgi parlamenti. Kuid ta asus tööle hoopis Jacques Santeri valitsuses tööministrina. 

Vahetult enne 1989. aasta valimisi elas Juncker üle raske autoõnnetuse ning viibis mitu nädalat koomas.

2019. aasta novembris võeti ta aneurüsmi operatiivseks raviks haiglasse.

Tunnustus 
 Euroopa poliitilise kultuuri auhind (2006)
 Karl Suure auhind (2006)

Vaata ka 
 Euroopa Komisjon
 Junckeri komisjon

Viited

Luksemburgi peaministrid
Euroopa Komisjoni volinikud
Auleegioni suurohvitserid
Sündinud 1954
Pécs

Pécs on komitaadi õigustega linn Ungaris, Baranya komitaadi keskus. Asub riigi lõunaosas Mecseki mäestiku nõlvadel ja orgudes.

Vana-Rooma Sopianae linn asutati 2. sajandi alguses. 4. sajandil sai sellest Pannonia Valeria provintsi pealinn ja tähtis ristiusu keskus. Selle ajastu  kristlik nekropol on 2000. aasta detsembrist UNESCO maailmapärandi nimistus.

Pécs on tähtis usukeskus, Pécsi piiskopkonna asutas kuningas 
István Püha 1009. aastal. 1367. aastal avatud Pécsi Ülikool oli esimene ülikool Ungaris.

Linna ajalooline nimi on horvaadi keeles Pečuh, saksa keeles Fünfkirchen, serbia keeles Pečuj, slovaki keeles Päťkostolie, türgi keeles Peçuy ja ladina keeles Quinque Ecclesiae.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pécsi elanikest ungarlasi 92,6%, sakslasi 3,1%, mustlasi 1,2%, horvaate 1%, serblasi 1% ja teistest rahvustest inimesi 1,1%.

2010. aastal oli Pécs Euroopa kultuuripealinn.

Linna lähedal asunud kivisöe- ja uraanimaagikaevandused on nüüdseks suletud. Pécs on tuntud portselanitööstuse poolest. Pécsis on ka õlletehas.

Vaata ka
Gandhi Gümnaasium

Viited

Välislingid 

Pécsi koduleht 
Euroopa kultuuripealinn 2010

Ungari linnad
Võlur Oz (film 1939)

"Võlur Oz" (originaalpealkirjaga "The Wizard of Oz") on 1939. aasta USA muusikaline fantaasiafilm. Film põhineb L. Frank Baumi romaanil "Võlur Oz".

Peaosatäitjad
Judy Garland (Dorothy Gale)
Ray Bolger (Scarecrow, 'Hernehirmutis')
Jack Haley (Tin Man, 'Tinamees')
Bert Lahr (Cowardly Lion, 'Arg Lõvi')
Frank Morgan (Wizard, 'Võlur' / Professor Marvel, 'Professor Imetlus' / karnevali pettur / Emerald City uksehoidja / taksojuht / Wizardi varjupaiga väravavaht)

Vaata ka
 "Over the Rainbow"

Välislingid 
 

Ameerika Ühendriikide filmid
Lastefilmid
Seiklusfilmid
Fantaasiafilmid
Muusikafilmid
1939. aasta filmid
Salgótarján

Salgótarján on komitaadi õigustega linn Ungaris Nógrádi komitaadis. Asub riigi põhjaosas, Slovakkia piiri lähedal.

Salgótarján oli kaevanduslinn, kuid pruunsöe kaevandamine lõppes 1970-ndatel.

Viited

Välislingid 

Salgótarjáni koduleht 

Ungari linnad
Aden Abdullah Osman Daar

Osman Abdullah Osman Daar (1908 – 8. juuni 2007) oli Somaalia esimene president (1960–1967).

Daar oli üks Somaalia iseseisvuse eest võidelnud Somaali Noorteliiga juhtfiguure. 1967. aastal ei õnnestunud tal aga tagasi valituks saada ning ta tõmbus poliitikast tagasi. Oma elu viimased aastad elas ta Lõuna-Somaalias. Ta oli vanim elusolev (endine) riigipea maailmas. 

Daar suri 99-aastasena Keenias Nairobi haiglas pärast kahenädalast koomat. 

Somaalia presidendid
Sündinud 1908
Surnud 2007
Malle Hämarik

Malle Hämarik (neiupõlvenimega Malle Mälksoo; 22. juuni 1958 Rakvere – 2. veebruar 2007) oli eesti lastearst, lasteneuroloog.

Elukäik 
Aastal 1976 lõpetas Abja Keskkooli ning alustas õpinguid Tartu Riiklikus Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas 1982. aastal lastearstina. Pärast seda töötas kuni aastani 1984 Pärnu haigla sünnitusosakonnas pediaatrina.

Aastal 1984 jätkas õpinguid Tartu Riikliku Ülikooli neuroloogia ja neurokirurgia kateedri aspirantuuris. 1988. aastal kaitses dissertatsiooni teemal "Asfüksias sündinud vastsündinute uurimine".

1987–1990 oli ta ENSV Tervishoiu Ministeeriumi Kardioloogia Teadusliku uurimise Instituudi teadur. 

1990–2006 oli Hämarik Tartu Ülikooli lastekliiniku vanemassistent ja dotsent, töötades kuni aastani 2002 samaaegselt ka arsti ja õppejõuna.

Hämarik oli Ludvig Puusepa nimelise Eesti Neuroloogide ja Neurokirurgide Seltsi Tartu osakonna juhatuse liige.

Välislingid

Malle Hämarik 22.06.1958–02.02.2007 In memoriam. Eesti Arst, 3. märts 2007

Eesti arstid
Lastearstid
Eesti neuroloogid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1958
Surnud 2007
Võlur Oz

"Võlur Oz" (originaalpealkirjaga "The Wonderful Wizard of Oz") on 1900. aastal L. Frank Baumi kirjutatud lasteraamat.

Eesti keelde on raamatu tõlkinud Ann Parts (ilmus 1983. aastal kirjastuse Eesti Raamat väljaandel) ning Peedu Haaslava (ilmus 1998. aastal kirjastuse Avita väljaandel).

Muinasjutt jutustab väikesest heatahtlikust tüdrukust Dorothyst, kelle keeristorm kandis tolmusest Kansase preeriast salapärasele Võlumaale. Seal sai ta endale heaks sõbraks rääkiva Hernehirmutise, koliseva Plekkmehe ja argpüksist Lõvi, kes kartis isegi oma varju. Koos asusid nad teele Smaragdlinna, et leida üles Võlur Oz, kes pidi olema võimeline täitma kõik nende soovid – Dorothy igatses tagasi koju, tema sõbrad aga soovisid endale inimlikke omadusi: tarka mõistust, hella südant ja vaprat hinge.

Oma seiklusrikkal teekonnal tuli sõpradel kokku puutuda nii hea kui ka kurja nõiaga, enne kui nad jõudsid soovitud eesmärgini. Kas kõikide soovid täitusid? Jah, täitusid.

Lasteraamatud
1900. aasta kirjandusteosed
Ahtme soojuselektrijaam

Ahtme soojuselektrijaam oli soojuselektrijaam Ahtme linnaosas Kohtla-Järvel, mis suleti 2013. aasta jaanuaris Euroopa Liidu keskkonnanõuete tõttu. Ahtme soojuselektrijaam kuulus Viru Keemia Grupi kontserni tütarettevõttele VKG Energia OÜ.

Ahtme soojuselektrijaama ehitus algas Teise maailmasõja ajal ja kuni Balti soojuselektrijaama valmimiseni oli Ahtme SEJ Eesti energiasüsteemi võimsaim jaam.

Pilte

Välislingid
Ahtme 360° aeropanoraam / aerofoto
Ahtme soojuselektrijaama ajalugu (vaadatud 26.06.2012)
Suurte põletusseadmete kontrollmõõtmised, OÜ Eesti Keskkonnauuringute keskuse aruanne; sisaldab Ahtme soojuselektrijaama iseloomustust (vaadatud 26.06.2012)

soojus
Viru Keemia Grupp
Eesti soojuselektrijaamad
Gerard Batliner

Gerard Batliner (9. detsember 1928 – 25. juuni 2008) oli Liechtensteini jurist ja poliitik. Aastatel 1962–1970 oli ta Liechtensteini valitsusjuht ja 1974–1977 Liechtensteini Maapäeva president ehk parlamendi esimees.

Aastal 1956 lõpetas Batliner litsentsiaadina õigusteaduse õpingud Šveitsis Fribourgi Ülikoolis. Paralleelselt õppis ta samas ülikoolis ka filosoofiat. Läbinud praktika Liechtensteini ülemkohtus, alustas ta samal aastal tegevust iseseisva advokaadina. Aastal 1957 kaitses ta Fribourgi Ülikoolis õigusteaduse doktori kraadi. Tema väitekiri käsitles eeltõkendi kasutamist Liechtensteini õigussüsteemis.

Poliitikas alustas Gerard Batliner tegevust Progressiivse Kodanikepartei liikmena. Aastatel 1958–1962 oli ta erakonna aseesimees. Samaaegselt töötas ta 1960–1962 ka Escheni abilinnapeana.

Pärast Alexander Fricki ametist lahkumist valis Maapäev Batlineri 16. juulil 1962 riigi uueks valitsusjuhiks. Sellele ametikohale jäi Batliner kaheksaks aastaks kuni Progressiivse Kodanikepartei valimiskaotuseni 1970. aastal. Tema lahkumisega peaministriametist 18. märtsil 1970 lõppes Kodanikepartei nelikümmend kaks aastat kestnud võimuperiood Liechtensteinis.

Pärast Progressiivse Kodanikepartei valimisvõitu 1974. aastal valiti Gerard Batliner Maapäeva presidendiks ehk Liechtensteini parlamendi esimeheks. Sel ametikohal töötas ta kolm aastat. Seejärel oli ta 1978–1981 Maapäeva asepresident ja Liechtensteini parlamendidelegatsiooni esimees Euroopa Nõukogu juures.

Aastatel 1981–1982 oli ta Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee asepresident ja 1983–1990 Euroopa Inimõiguste Komisjoni liige.

Hiljem on ta olnud tegev advokaadi, õigusteaduste eksperdi ja nõukogude liikmena. Nii oli Batliner aastast 1987 Liechtensteini Instituudi teadusnõukogu liige, olles aastatel 1987–1997 ühtlasi selle nõukogu esimees.

Aastast 1991 oli ta niinimetatud Veneetsia Komisjoni liige ja aastast 1995 arbiiter Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni kohtus.

Aastast 2002 oli Gerard Batliner advokaadibüroo Batliner Wanger Batliner partner.

Ta oli ka Baseli Ülikooli ja Innsbrucki Ülikooli audoktor.

Liechtensteini juristid
Batliner, Gerard
Liechtensteini poliitikud
Batliner, Gerard
Batliner, Gerard
Anneli Tõevere

Anneli Tõevere-Kaur (sündinud 20. aprillil 1970) on poplaulja, turundusspetsialist ja luuletaja.

Haridus
Anneli Tõevere on õppinud Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis.

Muusikaline tegevus
Oli 1994. aastal koolikaaslastest kokku pandud trio Duubel+ (Tõevere, Evelin Samuel ja Tõnis Kiis) liige. Helilooja Heini Vaikmaa kirjutatud lood "Sel tänaval" ja "On läinud aastad" kogusid edetabelites mõningast populaarsust. 

1995. aastal laulis Tõevere Psyche osa Heini Vaikmaa rokkooperis "Hing ja iha". Eesti Raadio avaldas salvestisega plaadi. 

1997. aastal lõid rootsi stilistid vahepeal varjusurmas olnud ja duetiks kahanenud Duubel+ (Tõevere ja Kiis) uue lavaimidži, kuid projekti ei saatnud loodetud edu. Sellest perioodist kõlasid raadiote eetris enim singlilood "Numbri valin" ja "Sind ei püüa". 

Pärast Duubel+ lagunemist 1998. aastal jätkas Tõevere mõnda aega popmuusika salvestamist lavanime Thadee all koostöös helilooja ja produtsendi Ivar Männikuga. Projekt seiskus pärast edutuid singleid "Keegi teab", "Kõik on hea", "Jagatud südamed", "Veatu".

Anneli Tõevere osales 1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Iisraelis, olles kunagise bändikaaslase Evelin Samueli üks taustalauljaid. Aastatel 2001 ja 2002 oli Anneli Tõevere taustalaulja Eesti eurolaulu eelvoorus.

Tõevere on kirjutanud laulusõnu. Temalt on laulusõnu tellinud näiteks Koit Toome, sageli kirjutas Tõevere sõnad ka omaenda lugudele. Ta on avaldanud luulekogusid.

Pärast poplauljakarjääri 
Tõevere taandus muusikast ja lavategevusest varsti pärast 1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel osalemist.

Pärast sajandivahetust töötas ta Eesti Televisiooni turundusosakonnas, kust läks 2006. aastal tööle Hansapanka, kuid naasis Eesti Rahvusringhäälingusse, kus ta oli avalike suhete juht. Hiljem jätkas ta tööd turundusosakonnas.

Anneli Tõevere-Kaur oli lesk, abiellus uuesti 2021. aastal. Ta elab Tallinnas.

Eesti lauljad
Eesti luuletajad
Sündinud 1970
2007. aasta Bremeni liidumaa valimised

2007. aasta Bremeni liidumaa valimised toimusid 13. mail. Valiti liidumaa parlamenti (Bremenische Bürgerschaft). Bremerhaveni valimisringkonnas Freizeittreff Eckernfeldis korraldati 2007. aasta 6. juulil järelvalimised.

Valimissüsteem
Valimiste jaoks moodustati 2 valimisringkonda: Bremeni linnaks (68 mandaati) ja Bremerhaveni linnaks (15 mandaati). Mandaadid jagatakse igas ringkonnas eraldi. Bremeni liidumaal kasutatakse Bürgerschafti valimiseks proportsionaalset valimissüsteemi. Nimekiri on suletud; see tähendab, et valija saab valida ainult parteinimekirja kui tervikut. Valimiskünnis on 5% kehtivatest häältest, seda rakendati iga ringkonna kohta eraldi. Künnise ületanud erakondade vahel jagati mandaadid kasutades Sainte-Laguë meetodit.

Valimistulemus

Valimisõigusega inimesi: 486 086
Valimisosalus: 279 686 ehk 57,54%
Kehtivaid hääli: 275 851 ehk 98,63%
Kehtetuid hääli: 3 835 ehk 1,37%

Pärast valimisi
Pärast valimisi muutus liidumaa valitsuse koosseis. Sotside ja konservatiivide valitsusliit lagunes, selle asemel moodustasid sotsiaaldemokraadid koalitsiooni rohelistega. Vasakparteile oli see esimene kord saada kohti endise Lääne-Saksamaa liidumaade parlamentides.

Välislingid 
Bremeni Statistikaameti kodulehe valimistulemusi kajastav PDF-dokument ( 

Saksamaa valimised
Akmenė

Akmenė () on linn Leedus Šiauliai maakonnas Akmenė rajoonis. Akmenė valla halduskeskus. Linn asub Dabikinė jõe kaldal. Akmenėst 12 km edelas asub Naujoji Akmenė ('Uus Akmenė') linn, vallas asuvad külad Akmenė I, Akmenė II ja Akmenė III. 

Linnas on raamatukogu ja gümnaasium. Vaatamisväärsuseks on sealne uusgooti stiilis katoliku kirik (valmis aastal 1912).

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Akmenė elanikest leedulasi 96,91%, venelasi 1,04%, mustlasi 0,85%, lätlasi 0,46% ja teiste rahvaste esindajaid 0,73%.

Ajalugu 

Kęsgailadele kuuluvat mõisa mainitakse esmakordselt 1511. aastal. Asula sai reaalselt alguse aastal 1531, mil kuningas Zygmunt I selle juurde Dabikinė nime kandva alevi rajas. Aastast 1561 on teada, et selle juurees asus ka kirik. 

Linnaõigused sai aastal 1592. Aastal 1596 sai asulast kohaliku kihelkonna keskus. Hakati koguma raha uue kiriku rajamiseks, linn sai ka kihelkonnakooli. Linn kandis Dabikinė nime kuni XVII sajandini.

Aastal 1705 rüüstasid linna rootsi väed, aastail 1710–1711 laastas linna katk. Aastal 1754 oli linnal õigus pidada neli korda aastas laata.

Aastal 1941 sai Akmenėst Leedu esimese kolhoosi keskus. Aastast 2012 kuulub Akmenė vabamajanduspiirkonda.

Tuntud elanikke 
Liudvikas Jakavičius – Leedu teatritegelane ja raamatusmugeldaja
Ona Šimaitė – Leedu raamatukoguhoidja
Juozas Miltinis – Leedu teatritegelane
Romas Jarockis – Leedu arheoloog
Saulius Stripeika – Leedu poliitik
Aidas Preikšaitis – Leedu jalgpallur
Nerijus Radžius – Leedu jalgpallur

Viited

Välislingid 

Linn Poola geograafilises sõnastikus (poola keeles)
Linn portaalis vietoves.Lt

Leedu linnad
Akmenė rajoon
Indohiina poolsaar

Indohiina poolsaar ehk Indohiina (varem Indo-Hiina ehk Indo-Hiina poolsaar) on poolsaar Euraasia kaguosas. Poolsaare nimi näitab, et piirkonna rahvaste kultuuri on tugevalt mõjutanud nii India kui ka Hiina. 

Indohiina poolsaart ümbritsevad läänest Bengali laht, Andamani meri ja Malaka väin, lõunast ja idast Lõuna-Hiina meri koos Tai lahe ja Tonkingi lahega. 

Tinglik poolsaare põhjapiir ulatub Gangese ja Brahmaputra deltast Hồng Hà deltani. Poolsaare pindala on umbes 2 miljonit km². 

Poolsaare pinnamood on mägine, mäeahelikud ulatuvad põhjast lõuna poole. Indohiina poolsaare lääneosas asuvad Arakani mäed, mille kõrgeim tipp on Viktoria mägi (3053 m). Poolsaare keskosas asub Šani mägismaa ja Thanoni ahelik, mis lõpeb Malaka poolsaarel. Indohiina idaosas asub Annami mäestik. Mägede vahel paiknevad madalikud – Irrawaddy ja Chao Phraya orud ning Mekongi–Tônlé Sabi tasandik ja Khorati mägismaa. 

Indohiina poolsaarel on lähisekvaatorialne kliima. Tasandikel on õhutemperatuur +20...+30 °C, mägedes on temperatuur umbes 15 °C madalam. Mägede läänenõlvadel sajab 2500–5000 mm aastas, kõige rohkem sajab suvel. Poolsaare siseosas sajab vähem – kuni 100 mm aastas. Poolsaare idarannikul sajab rohkem talvel, aasta sademete hulk on umbes 2000 mm. 

Suurimad jõed on Mekong, Irrawaddy, Salween ja Chao Phraya, nende vett kasutatakse niisutamiseks. Suurim järv on Tônlé Sab.

Mägede tuulepealsed nõlvad on kaetud vihmametsadega. Rannikutel kasvavad mangroovid. Tasandikel paiknevad põllumaad, kasvatatakse peamiselt riisi.  

Poliitiliselt on Indohiina poolsaar jagatud Kambodža, Laose, Vietnam, Birma, Tai, Malaisia ja Bangladeshi vahel.

Vaata ka
Prantsuse Indohiina

Aasia poolsaared
BMW 5. seeria (E60)

BMW E60 on BMW 5. seeria versioon, mida toodetakse alates aastast 2003 ning sellele eelnes BMW E39 tähistusega 5. seeria. Universaalkerega (Touring) mudeli tähiseks sai E61 ning universaal jõusid müügile 2004. aastal. 

2007. aastal läbis E60 uuenduse, mille käigus muudeti esi- ja tagatulede disaini ja olulisel määral muudeti ka auto salongi.  

2010. aasta jaanuaris algas E60 järeltulija F10 tootmine.

Mudelid

Bensiinimootorid 
520i 2.2 R6 (M54) 170 hj/2003-2005
520i 2.0 R4/156 hj/2007-2010
520i 2.0 R4/170 hj/2007-2010
 523i 2.5 R6/177 hj/2005-2007
523i 2.5 R6/190 hj/2007-2010
 530i 3.0 R6/231 hj/2003-2005
 530i 3.0 R6/258 hj/2005-...
 525i 2.5 R6/192 hj/2004-...
 525i 2.5 R6/218 hj/2005-...
 525xi 2.5 R6/218 hj/2005-...
 530xi 3.0 R6/258 hj/2005-...
 540i 4.0 V8/306 hj/2005-2010
 545i 4.4 V8/333 hj/2003-2005
 550i 4.8 V8/367 hj/2005-2010

Diiselmootorid 
 520d 2.0 R4/163 hj/2005-2007
 525d 2.5 R6/177 hj/2005-...
 530xd 3.0 R6/231 hj/2005-...
 530d 3.0 R6/218 hj/2003-...
 530d 3.0 R6/231 hj/2005-...
535d 3.0 R6 (M57) 200 kW/2004-2007
535d 3.0 R6 (M57) 210 kW/2007-2010

Kõik mudelid on tagaveolised, peale x-mudelite, mis on nelikveolised. i tähistab bensiinimootorit ja d tähistab diiselmootorit.

E61 (universaalile) paigaldati kõiki mootoreid, välja arvatud 520i ja 540i mootorid.

BMW M5 
BMW M5 esitleti 2005. aastal ja see varustati M5 ajaloos esmakordselt 5,0-liitrise vabalthingava V10 mootoriga, mis kandis tähistust S85. Selle võimsuseks oli 373 kW (507 hj) ning ühtlasi jäi see ka ainsaks V10 mootoriga varustatud M5 mudeliks. Saadaval oli nii sedaan- kui ka universaalkere ja enamik M5 mudeleist varustati 7-käigulise SMG III robotiseeritud käigukastiga.

Kokku toodeti selle põlvkonna M5 mudeleid 20 548 tükki, millest olid 19 523 sedaanid ja 1025 universaalkerega.

Viited 

5._seeria_(E60)
Sõiduautomudelid
Jaan Toomla

Jaan Toomla (kuni 1936 Torokoff; 8. mai 1929 Palamuse – 8. juuni 2007 Tallinn) oli eesti kirjastaja, toimetaja ja bibliofiil.

Toomla sündis Palamusel sepa perekonnas. Keskhariduse omandas Tartu 1. Keskkoolis, seejärel õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat. Pärast seda töötas ta Tartus Eesti Kirjandusmuuseumis ja ajalehe Edasi toimetuses.

1964. aastast elas ja töötas Toomla Tallinnas. Ta oli aastatel 1964–1991 kirjastuse Eesti Raamat eesti kirjanduse toimetuse juhataja ja peatoimetaja asetäitja. Aastast 1992 oli Toomla Eesti Rahvusraamatukogu vanemkonsultant.
 
Jaan Toomla oli NLKP liige aastail 1961–1991.

Aastast 1992 töötas ta Eesti Rahvusraamatukogus toimetajana ning osales paljude teatmetrükiste koostamisel. Toomla oli tegev 1993, 1994 ja 1995. aasta "Riigikogu Teatmike" koostamisel. Samuti on tema koostatud 1999. aastal ilmunud teatmik "Valitud ja valitsenud: Eesti parlamentaarsete ja muude esinduskogude ning valitsuste isikkoosseis aastatel 1917–1999".

Toomla oli Tallinna Bibliofiilide Klubi kauaaegne liige. Ta oli klubi almanahhi "Raamat on..." toimetaja ja alates 2004. aastast ka koostaja. Ta koostas ka mitu nõukogude võimu ideoloogiat toetavat koguteost.

Koostaja
Eduard Vilde. "Artikleid ja kirju". 1957 (E. Vilde "Teoste" sarjas, koos Liis Rauaga) 
"Vaateid Vilde elusse". 1965
"Pool sajandit". 1967 (luulevalimik Suure Sotsialistliku Oktoobrirevolutsiooni 50. aastapäevaks)
"Võrdne võrdsete seas". 1982. (ukraina keeles) 
"Võidulaul. Победная песня". (1986)

Tunnustus
1975 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Välislingid

Eesti kirjastajad
Eesti toimetajad
Eesti bibliofiilid
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eesti NSV teenelised kultuuritegelased
Eestistatud nimega inimesed
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 2007
Vello Jürna

Vello Jürna (1. detsember 1959 Väike-Maarja – 12. juuni 2007 Laulasmaa) oli eesti ooperilaulja, 1989. aastast Rahvusooperi Estonia solist.

Ta sündis Väike-Maarja kooliõpetaja perekonnas. Hariduse omandas Väike-Maarja Keskkoolis ja Tallinna Muusikakoolis. Õpingud jätkusid aastatel 1985–1991 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis peamiselt Hendrik Krummi ja Ivo Kuuse juhendamisel. Hiljem täiendas ta end Itaalias Accademia Verdianas, kus tema juhendaja oli Carlo Bergonzi.

Muusikakooli aastatel hakkas Vello Jürna laulma Riiklikus Akadeemilises Meeskooris. Sinna kutsus ta esinema tema tollane õpetaja Raimond Alango. Aastast 1987 esines Jürna Estonia teatri ooperikooris ning oli alates 1989. aastast sama teatri solist.

Rahvusooperis Estonia esitas Vello Jürna üle 30 rolli. Lisaks astus ta külalisena üles teatris Vanemuine, Stockholmi kuninglikus ooperis, Läti ja Norra rahvusooperis, Göteborgi, Oulu ja paljudes muudes ooperiteatrites.

Tema viimaseks suuremaks osatäitmiseks Estonia teatri laval jäi maalikunstnik Cavaradossi roll Giacomo Puccini ooperis "Tosca".

Vello Jürna oli mitme muusikaauhinna laureaat. Aastal 1989 võitis ta esikoha Eesti lauljate võistlusel ja 1992. aastal publiku auhinna Violetti-Valsesia võistlusel. Aastal 1991 pääses ta Modenas toimunud Pavarotti-nimelise võistluse finaali.

Isiklikku 
Tema tütar on lavastaja Auri Jürna.

Viited

Välislingid
 Pealelend: Pille Lill, Sirp.ee, 27. november 2009

Eesti ooperilauljad
Eesti Rahvusmeeskoori lauljad
Eesti näitlejad
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1959
Surnud 2007
Nikolai Suursööt (vaimulik)

Isa Nikolai Suursööt (sünninimi Nikolai Ponomarjov; 9. mai 1924 Tallinn – 10. juuni 2007 Stockholm) oli Eesti õigeusu vaimulik. Korp! Sakala vilistlane.

Ta sündis Tallinnas muusikute perekonnas. Tema isa Mihhail Ponomarjov oli protodiakon ja koorijuht Aleksander Nevski katedraalis, onu Nikolai Ponomarjov vanem aga Estonia teatri näitleja ja laulja. Perekond eestistas oma nime 1930. aastatel Suursöödiks.

Keskhariduse omandas ta Tallinna Inglise Kolledžis, mille lõpetas 1942. aastal. Põgenenud 1944. aastal Eestist Saksamaale, asus ta neli aastat hiljem ümber Rootsisse, kus elas surmani.

Omandanud algul ilmaliku hariduse insenerina, asus Nikolai Suursööt hiljem õppima vaimulikku seminari. Aastal 1955 pühitseti ta diakoniks, 1959 ülemdiakoniks ja aastal 1974 preestriks Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikus. 1979 anti talle ülempreestri aunimetus. Kuni surmani oli ta Stockholmi Eesti Apostlik-Õigeusu Püha Nikolai koguduse esivaimulik ning teenis ka väliseesti kogudusi Göteborgis ja Suurbritannias.

Aastal 1976 valiti ta Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku eksiilsinodi ehk niinimetatud Stockholmi Sinodi esimeheks. Sellel ametikohal aitas ta kaasa Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku autonoomia taastamisele Eesti territooriumil, milleni jõuti aastal 1996.

Igapäevast leiba teenis Nikolai Suursööt kuni 1982. aastani arhitektina Rootsi arhitektibüroos Anker-Gate-Lindegren.

Tunnustused
 Piiskop Platoni ordeni III järk
 Piiskop Platoni ordeni II järk
 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk, 2002

Allikad
Митрополит Корнилий. О моем пути. Таллинн, 2009. Стр. 202.
Pühapäeval, 10. juunil suri Stockholmis Eesti õigeusu hoidja paguluses ülempreester Nikolai Suursööt.
Nikolai Suursööt TLÜAR väliseesti isikute andmebaasis.

 
Eesti õigeusu vaimulikud
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Püha Piiskop Platoni ordeni kavalerid
Korporatsioon Sakala liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Stockholmi Metsakalmistule maetud
Sündinud 1924
Surnud 2007
Rāmājana

"Rāmājana" on vanaindia eepos, mille loojaks peetakse pärimuse kohaselt iidset luuletajat Vālmikīd. 

Teos valmis umbes 2. sajandil pKr, kuid teose ainestik pärineb 4.–3. sajandist eKr.

Teose peategelane on Rāma ning teos räägib tema võitlustest.

Rāmājana jaguneb seitsmeks raamatuks. Esimene osa kannab nime Bala Kanda. Selles räägitakse Rāma ja ta vendade sünnist, tema tegudest lapsepõlves, Višvamitra ohvririituse kaitsmisest, kus Rama hukkab mitu rakšasat ja haavab Marichat, ning abiellumisest Sītāga.

Teine osa kannab nime Ayodhya Kanda. Selles soovib Rāma isa Ayodhya valitsemist Rāmale üle anda. Tema venna Bharata ema Kaikeyi rakendab aga oma õigust ja kasseerib sisse kaks soovi, mis vana kuningas talle lahingus oma elu päästmise eest lubas. Esimesega soovib ta, et troonile tõuseks Rāma asemel Bharata, teisega soovib ta, et Rāma trooni kaitseks neljateistkümneks aastaks metsa pagulusse saadetaks. Rāma tunnistab selle õiglaseks ja lähebki pagulusse, ent tema vend Lakšmana ja naine Sītā lähevad temaga kaasa. Vana kuningas sureb kurvastusest, Bharata aga võtab küll riigi hüvanguks kuningatiitli vastu, kuid keeldub troonile istumisest.

Kolmas osa kannab nime Aranya Kanda. Selles kohtab erakuna elav Rama rakšasa Šurpanakhat, kes püüab teda võrgutada. Karistuseks lõikavad Rama ja Lakšmana tal nina ja kõrvad maha. Solvunud Šurpanakha päärdub oma venna Rāvaṇa poole. See röövib Maricha abil Sītā ning haavab surmavalt Sītāt kaitsma tulnud raisakull Jatayut. Rama ja Lakšmana asuvad Sītāt otsima, ent kohtavad Kabandhat, kes annab neile nõu suunduda lõunasse, kus Sugriva võib neid abistada.

Neljas osa kannab nime Kishkindha Kanda. Seal otsustab Rama abistada endist vānara rahva kuningat Sugrivat, kelle vanem vend Bali on ta maalt välja kihutanud ja tema naise röövinud, pärast seda kui teda eksikombel surnuks pidanud rahvas  Sugriva troonile tõstis. Rama surmab Bali ja hiljem saadab Sugriva oma väed Sītāt otsima.

Viies osa kannab nime Sundara Kanda ja keskendub Hanumani seiklustele, kes jõuab Lankale ja kohtub Sītāga. Nähes, mis tingimustes Sītāt kinni peetakse, Hanuman vihastab ja asub Lanka rajatisi lõhkuma. Sealjuures ta tabatakse. Rāvaṇa soovib Hanumani hukata, ent otsustab siiski teda kui Rama saadikut pigem karistada, süüdates ta saba põlema. Hanuman süütab pagedes Lanka ja naaseb oma kaaslaste juurde.

Kuues osa kannab nime Yuddha või Lanka Kanda ja see räägib Lanka vallutamisest ja Rāvaṇa surmast.

Seitsmes osa kannab nime Uttara Kanda. See on hiljem lisatud osa, milles räägitakse Rama tegudest pärast koju naasmist. Osade oletuste kohaselt on selle hiljem lisanud Vālmikī ise.

Viited 

Eeposed
Lazar Lissitski

Lazar Markovitš Lissitski, tuntud ka kui El Lissitski ja El Lissitzky (22. november 1890 Potšinok – 30. detsember 1941 Moskva) oli juudi päritolu Vene suprematistlik maalikunstnik ja arhitekt, fotograaf ja õppejõud.

Lazar Lissitski oli Bauhausi liige alates selle asutamisest 1919. aastal.

Sündinud 1890
Venemaa maalikunstnikud
Venemaa arhitektid
Venemaa fotograafid
NSV Liidu arhitektid
Kunstipedagoogid
Surnud 1941
Brașov

Brașov (ungari keeles Brassó, saksa keeles Kronstadt) on linn Rumeenias Transilvaanias, Brașovi maakonna keskus.

Brașovi kohal asus antiikajal daaklaste ja hiljem roomlaste asula. István Püha rajas sinna lossi, mis läks 13. sajandi alguses Saksa ordu valdusse. Lossi lähedusse tekkis mitu asulat, millest kasvas välja tänapäeva linn.

1987 toimus linnas mäss Nicolae Ceaușescu majanduspoliitika vastu.

Linna tuntuimad ehitised on gooti stiilis Must kirik (Biserica Neagră) ja raekoda.

Ajalooline ungari nimi on Brassó ja saksa nimi Kronstadt. 2002. aastal oli linna elanikest 90,66% oli rumeenlased ja 8,54% ungarlased. 1910. aastal oli 43,4% elanikest ungarlased ja 26,4% sakslased.

Brașovis toodetakse MAN AG veoautosid.

Linna jalgpalliklubi on FC Brașov.

Vaata ka 
 Brașovi-Ghimbavi rahvusvaheline lennujaam

Viited

Välislingid 

 Brașovi koduleht
 Oferte Turistice

Rumeenia linnad
Brașovi maakond
Transilvaania
Giovannino Guareschi

Giovannino Guareschi (1. mai 1908 – 22. juuli 1968) oli itaalia kirjanik, ajakirjanik ja karikaturist.  

Tema loodud kirjanduslikest kujudest on tuntuimad külapreester don Camillo ja kommunistist külavanem Peppone. 

Guareschi sündis Parma lähedal keskklassi peres. Ülikooliõpinguid lõpetamata asus ta tööle kohalikus ajalehes, hiljem tegi kaastööd satiiriajakirjadele. Mobiliseeriti teise maailmasõja ajal Itaalia vägedesse ning viibis pärast 1943. aasta vaherahu kolm aastat Poolas vangilaagris. Ajakirjanikuna kritiseeris nii kommuniste kui ka hiljem kristlikke demokraate, võimudega vastuollu läinuna pidi mõnda aega laimusüüdistusega vanglakaristust kandma.  

Eesti keeles on ilmunud kirjastuselt EMP Stockholm 1957. aastal J. Säki tõlkes "Don Camillo väike maailm" ("Mondo piccolo - don Camillo").

Guareschi, Giovannino
Karikaturistid
Guareschi, Giovannino
Guareschi, Giovannino
Ülemaailmne vaimse tervise päev

Ülemaailmne vaimse tervise päev (World Mental Health Day) on alates 1996. aastast iga aasta 10. oktoobril toimuv vaimse tervise probleemide ennetamisele pühendatud üritus. Seda korraldab Ülemaailmne Vaimse Tervise Föderatsioon (World Federation for Mental Health).

Eesmärgid
Vaimse tervise päeva eesmärk on inimeste teavitamine vaimse tervise olemusest ja vaimse tervise säilitamise võimalustest. Loodetakse, et teadlikkuse tõusuga psüühikast kaasneb inimeste oskuste pagasi täienemine vältimaks vaimse tervise probleemide teket ja hakkama saada olemasolevate vaimse tervise probleemidega.

Ajalugu
Vaimse tervise päeva idee pärineb aastast 1992, Ülemaailmse Vaimse Tervise Föderatsiooni üldsekretariaadi omaaegselt saadikult Richard Hunterilt.

Esimestel aastatel ei olnud üritustel kindlat teemat. Üritused piirdusid teledebattidega, milles osalesid lisaks Ameerika Ühendriikidele veel Austraalia, Tšiili, Sambia ja Suurbritannia esindajad.

1994. aastal oli esimest korda vaimse tervise päeval konkreetne teema – "Vaimse tervise teenuste kvaliteedi parandamine maailmas", kuid formaalse ja bürokraatliku lähenemise tõttu ei saanud ta sisuliselt olla vaimse tervise päeva teema. Esimene sisuline lähenemine oli 1996. aasta teemaga "Vaimne tervis ja naine".

Vaimse tervise päevade teemad
1996 Naine ja vaimne tervis
1997 Lapsed ja vaimne tervis
1998 Vaimne tervis ja inimõigused
1999 Vaimne tervis ja vananemine
2000–2001 Vaimne tervis ja töö
2002 Trauma ja vägivalla mõju lastele ja noorukitele
2003 Tundeelu ja käitumuslikud häired lastel ja noorukitel
2004 Kehalise ja vaimse tervise seosed: häirete koosesinemine
2005 Vaimne ja kehaline tervis elu vältel
2006 Teadlikkuse tõus – riski vähenemine: psüühilised haigused ja enesetapp
2007 Vaimne tervis muutuvas maailmas – kultuuri ja mitmekesisuse mõjud 
2008 Vaimse tervise tegemine ülemaailmseks prioriteediks – teenuste mahu suurendamine elanikkonnale suunatud propaganda ja tegevuste kaudu.

Viited

Vaimse tervise päevad
Vaimse tervise päev 2006

Vaimse tervise päev 2006 oli avalikkusele suunatud meditsiiniteemaline teabepäev, mille deviisiks oli "Teadlikkuse tõus – riski vähenemine: psüühilised haigused ja enesetapp". Ürituse organiseeris ülemaailmne vaimse tervise päeva raames Ülemaailmne vaimse tervise föderatsioon.

Üritused Eestis
Vaimse tervise probleemidega inimeste kunstitööde näitus "Rohkem arvamusi, vähem eelarvamusi" galeriis Aatrium.
Vaimse tervise ja suitsiidide teemaline tasuta filmiprogramm Tallinna Kinomajas
Lahtiste uste päev Kaksikdiagnoosiga Klientide Päevakeskuses
Lahtiste uste päev Merimetsa Tugikeskuses
Lahtiste uste päev Tallinna Vaimse Tervise Keskuses – toimus avatud loeng teemal "Kuidas märgata vaimse tervise probleeme". Loengu viis läbi dr. Liis Haavistu
Tartu Vaimse Tervise Hooldekeskuse üritused:
Tartu Vaimse Tervise Hooldekeskuse klientidele viidi läbi traditsiooniline Jänese matkarajal. 
Tartu Vaimse Tervise Hooldekeskuse Päevakeskuses toimus loovtund, kus teemaga seonduv joonistati ühiselt suurele paberile.
Linnakodanikele toimus Tartu Raekoja platsil keskpäevane vaimse tervise teadvustamise kampaania. Selleks, et inimesed mõtleksid hetkeks vaimsele tervisele, arutleti järgmiste küsimuste üle:
Mis on vaimne tervis? 
Mis soodustab vaimset tervist? 
Mis häirib vaimset tervist?

Viited

Vaimse tervise päevad
2006. aasta Eestis
Heavy metal'i ansamblite loend

''Siin on loetletud heavy metal'it viljelevaid ansambleid.

Hard rock ja klassikaline heavy metal
Siin on loetletud ansambleid, mis rajati ja mängisid olulist osa hard rocki ja heavy metali liikumises 1960.–1980. aastatel.

Alice Cooper
Avgust
Babymetal
Black Sabbath 
Black Widow
Battleaxe
Blue Cheer
Blue Öyster Cult
Budgie
Buffalo
Cactus 
Cream
Deep Purple
Dust
Flower Travellin' Band 
Glacier 
Guns N' Roses
Heavy Load
Hawkwind  
Iron Butterfly
Judas Priest
Jeff Beck
Motörhead
MC5
Mountain
Pentagram
Rainbow
Rush
Sir Lord Baltimore
Skid Row
Steppenwolf
The Stooges
Thin Lizzy
Tin Sontsja
Twisted Sister
UFO
Uriah Heep
Van Halen
Vanilla Fudge
Warlock
W.A.S.P.
Whitesnake

Alamžanrite ja sulamžanrite ansamblid
Heavy metal'i alamžanrite piirid ja ka žanrid ise on vaieldavad ning hägused, ühte ansamblit võib sageli lugeda ka mitmesse alamžanrisse kuuluvaks.

Alternative metal'i ansamblite loend
Näited: Deftones, Flyleaf, System of a Down
Black metal'i ansamblite loend
Näited: 1349, Loits, Mayhem
Death metal'i ansamblite loend
Näited: Cannibal Corpse, Kataklysm, Morbid Angel
Doom metal'i ansamblite loend
Näited: Candlemass, Cathedral, Electric Wizard, Reverend Bizarre, Saint Vitus, Taak
Folk metal'i ansamblite loend
Näited: Ensiferum, Finntroll, Metsatöll, Moonsorrow, Skyforger 
Glam metal'i ansamblite loend
Näited: Bon Jovi, Mötley Crüe, Ratt, W.A.S.P.
Gothic metal'i ansamblite loend
Näited: Lacuna Coil, Sirenia, Trail of Tears
Grindcore'i ansamblite loend
Näited: Carcass, Napalm Death, Terrorizer
Groove metal'i ansambleid: Fear Factory, Machine Head, Pantera
Industrial metal'i ansamblite loend
Näited: Ministry, OOMPH!, Rammstein
Kristliku metali ansamblite loend
Näited: Saviour Machine, Stryper, Whitecross
Metalcore'i ansamblite loend
Näited: Fear Before the March of Flames, Killswitch Engage, Unearth
Nu metal'i ansamblite loend
Näited: Korn, Limp Bizkit, Linkin Park, Slipknot
NWOBHM'i ansamblite loend
Näited: Def Leppard, Iron Maiden, Saxon
Power metal'i ansamblite loend
Näited: Blind Guardian, Grave Digger, Hammerfall, Helloween, Manowar, Running Wild, Sabaton 
Progressive metal'i ansamblite loend
Näited: Dream Theater, Fates Warning, Mastodon, Queensryche
Symphonic metal'i ansamblite loend
Näited: Emperor, Nightwish, Rhapsody of Fire, Within Temptation
Thrash metal'i ansamblite loend
Näited: Anthrax, Exodus, Kreator, Megadeth, Metallica, Sepultura, Slayer, Testament

Ansamblite loendid stiiliti
Väike My

Väike My (originaalis rootsi keeles Lilla My, soome keeles Pikku Myy) on tegelane Tove Janssoni muumilugude sarjast. 

Esmakordselt ilmus ta välja neljandas muumilugude raamatus "Ohtlik jaanipäev". 

Ta on pisikest kasvu, enesekindel ja ülimalt iseseisev Mymlade esindaja, tüdrukuke, kes ei karda kedagi ega midagi. Kui väike My on otsustanud midagi teha, teeb ta seda otsekohe. Ta on kohati agressiivne, ninakas ja ääretult ebaviisakas, ent võib sellegipoolest olla ka hea sõber. 

Tal on punased juuksed, mis on alati seotud hobusesabasse pealael ning kannab ka punast kleiti.

Väikese My poolvend on Nuuskmõmmik.

Muumilugude tegelased
Sniff

Sniff (rootsi keeles Sniff, soome keeles Nipsu) on üks paljudest Tove Janssoni muumilugude kõrvaltegelastest. 

Ta on Muumitrolli ebaküps sõber ning hilisem adopteeritud vend. 

Raamatus on Sniff üks vähestest tegelastest, kes on otseselt huvitatud rahast ning kes otsib järjepidevalt võimalusi saada kiirelt ja lihtsalt rikkaks.

Joonissarjas "Muumioru lood" kannab Sniff samas teoses esineva väikese koerakse nime Niru.

Muumilugude tegelased
Sabatäht

"Sabatäht" on teine muumiraamat. Mõnikord loetakse seda teost ka esimeseks muumiraamatuks, kuna siin on sees juba paljud tähtsamad tegelased ning tegevustik toimub Muumiorus, kuhu muumitrollid jõuavad alles eelnenud teose "Väikesed trollid ja suur veeuputus" lõpus.

Sisu
Muumitroll ja Sniff leiavad metsast salapärase raja, kohtavad Piisamrotti ja ebatavalist kassipoega. Viimaks jõuavad nad välja mere äärde, kus Muumitroll asub pärlikarpe püüdma, Sniff aga avastab samal ajal koopa. Seal olles aga silmavad nad Muumioru kohal ähvardavalt helendavat sabatähte, neil hakkab hirm ning nad kiirustavad tagasi koju. Seal otsustatakse koos, et tuleb ära käia observatooriumis ja uurida, kas see täht ka tõepoolest ohtlik on.

Nad seavad valmis paadi, millega sõita Üksildastesse Mägedesse, et küsida observatooriumi professorilt, kas sabatäht hävitab elu Maal. 

Üsna reisi alguses ründavad neid krokodillid, kes söövad ära nende pesu. Seejärel kohtavad sõbrad Nuuskmõmmikut, kes nende retkega ühineb ning Sniff peab põgenema hiidsisaliku eest, kellelt ta kalliskive püüdis varastada.

Paat jääb kose äärele kinni ning on juba peaaegu musta auku langemas kui Koduvana nad ootamatult päästab. Nad leiavad observatooriumi ja saavad sealsetelt teadlastest teada täpse komeedi saabumise kuupäeva ning kellaaja. Tagasiteel päästavad nad Tusklikupreili (Piripiiga) mürgipõõsa käest ning rändu jätkatakse koos tema ja ta venna Tusklikuga (Piripoisiga). Teel põigatakse läbi ka külapoest, kus  igaüks omale mingi kingituse kaasa ostab ning satuvad ka metsapeole. Edasi minnes avastavad nad, et sabatäht on hakanud merd ära kuivatama, kohtavad taas Koduvana, kellega koos jõutakse tagasi Muumiorgu.

Seal avastavad nad, et Muumimamma on küpsetanud nende tagasisaabumise puhul koogi. Üheskoos kogu muumipere, Piisamroti, ebatavalise kassipoja, Sniffi ja teistega minnakse koopasse katastroofi eest varju, kuid sabatäht lendab Maast mööda ning kõik saavad tagasi endiste toimetuste juurde pöörduda.

Muumiraamatud
Jason Statham

Jason Statham (sündinud 26. juuli 1967) on 
Briti näitleja, kes on tuntud eelkõige peategelase Frank Martinina filmides "Riskikuller" (2002), "Riskikuller 2" (2005) ja "Riskikuller 3" (2008). 

Nooruses tegeles ta vettehüpetega, kuulus aastaid ka Suurbritannia koondisse ning saavutas maailmameistrivõistlustel 12. koha. Modellina on ta reklaaminud muuhulgas rõivafirma French Connection (FCUK) tooteid.

Osaline filmograafia

Viited

Välislingid

Suurbritannia filminäitlejad
Suurbritannia modellid
Suurbritannia sportlased
Vettehüppajad
Sündinud 1967
Muumipapa memuaarid

"Muumipapa memuaarid" on Tove Janssoni neljas muumilugude raamat, kirjutatud 1950. aastal. Seda teost on mainitud ka varasemates muumiraamatutes, kus Muumipapa midagi kirjutab.

Sisu
Muumipapa on kirjutanud autobiograafia oma noorusajast ja tollal läbi elatud hämmastavatest seiklustest, millest pajatab nüüd oma pojale Muumitrollile ning tema sõpradele Sniffile ja Nuuskmõmmikule.

Loo algul on Muumipapa lastekodus, kuid ta tüdineb peagi igava ja karmi koduvana nõudmistest, lahkub sealt ning kohtab Fredriksoni. Üheskoos edasi rännates kohtuvad nad veel Snifi isa Nuhkloomaga ja Nuuskmõmmiku isa Sekeldajaga. Nad ehitavad laeva, kus elada ja millega oleks parem seigelda. Laeva sadamast merele saamiseks kasutavad nad ära tohutusuurt ja pisut rumalat dront Edwardit, kelle viha eest nad kiiresti põgenema peavad ning päästavad üsna reisi algul Koduvana tädi Urri käest, kes teda nahka tahab pista. Peagi saavad nad aga aru, et Koduvana tädi on äärmiselt tüütu ja kamandav, kuid õnneks kujunevad asjalood nii, et ta viiakse ühe vastuolu käigus pleektatsude poolt minema.

Pärast pikka retke jõuavad nad kaugele mandrile ning kohtuvad Mymla suure perega. Mymla tütar sõbruneb nendega õige pea ning kogu sõpruskond on kutsutud nende isa Jonesi e Valitseja 100. sünnipäevale, kus kõigile külalistele auhindu jagatakse. Sel kaugel saarel leitakse omale uued kodud, kuigi neid püüab hirmutada üks kohalik kummitus. Kuid kui nad temaga kaupa tahavad teha, leebub ka kummitus ning muutub endisest palju sõbralikumaks.

Samal ajal on Fredriksson loonud Valitseja auks uue laeva, mis peaks liikuma nii maal kui merel ning selle nimeks saab "Mereorggester". Laeva esmareisi ajal püüab seda rünnata hiidkala, ent see katse ebaõnnestub, kuna dront Edward talle peale istub. Järgmiseks kohtab Nuhkloom Kohmlooma, kellega ta salaja abiellub. Muumipapa aga päästab merehädast ühe käekotiga muumitrolli, kes juhtub olema Muumimamma.

Muumiraamatud
Hilja novembris

"Hilja novembris" on Tove Janssoni muumilugude üheksas ja ühtlasi viimane raamat. See valmis aastal 1970.

See on ainus raamat, kus seniste lugude peategelased ise, muumitrollid, on kadunud. Nende kõrgesse majja hakkavad eri aegadel kokku tulema pea kõik varasematest raamatutest rohkem või vähem tuttavad tegelased – pumpsud, Nuuskmõmmik, Filifjonka ja teised. Kõik tunnevad pererahvast puudust, võrdlevad omi tegemisi nende omadega ning raamatu lõpus lahkuvad kõik taas eri suundades, muumiperet jääb koju ootama vaid üks külaline.

Muumiraamatud
1970. aasta kirjandusteosed
Shenouda III

Shenouda III (kopti keeles Ⲡⲁⲡⲁ Ⲁⲃⲃⲁ Ϣⲉⲛⲟⲩⲟϯ ⲡⲓⲙⲁϩ ϣⲟⲩⲙⲧ; sünninimi Nazeer Gayed Roufail; 3. august 1923 Asyūţ – 17. märts 2012 Kairo) oli kopti kiriku kõrgeim vaimulik, Aleksandria paavst alates 1971. aastast kuni surmani.

Nazeer Gaued Roufail sündis kaheksalapselises peres noorima lapsena. Tal oli kaks venda ja viis õde. Ema suri pisut pärast Nazeeri sündi ja põhiliselt kasvatas poissi vanem vend Rouphael. Pere kolis Alam-Egiptusesse, kus Nazeer käis Darmanhuris kopti algkoolis, seejärel lõuna pool, kuid siiski Niiluse deltas Banhas põhikoolis ja lõpuks kolis ta Kairo eeslinna Shubrasse, kus käis keskkoolis.

1943. aastal astus Nazeer Kairo ülikooli õppima inglise keelt ja ajalugu. Suved veetis ta Süüria kloostris, mis asub Niiluse läänekalda lähedal kõrbes. Ülikooli ajal läbis ta ka sõjaväelise väljaõppe ja sai Egiptuse armee reservväelaseks. 1947. aastal lõpetas ta ülikooli bakalaureusekraadiga ajaloo erialal.

Juba enne ülikooli lõpetamist, 1946. aastal hakkas ta õppima Kopti Teoloogilises Seminaris. Tavaliselt tohtisid seal õppida üksnes ülikooliharidusega inimesed, aga dekaan arhidiakon Habib Girgis tegi talle erandi. Nazeer lõpetas seminari 1949. aastal.

Pärast ülikooli lõpetamist hakkas Nazeer sealsamas õpetama inglise keelt ja ajalugu. Pärast teoloogilise seminari lõpetamist sai ta ka seal õppejõuks. 1950. aastal lõpetas ta kõik ilmalikud ametid ja oli üksnes teoloogiliste asutuste palgal, samuti toimetas ta pühapäevakooli kuukirja.

1954. aastal hakkas Nazeer Süüria kloostris mungaks. 1956–1962 elas ta erakuna kloostrist 11 km kaugusel koopas. 1958. aastal pühitseti ta vaimulikuks.

30. septembril 1962 määras paavst Cyril VI Nazeeri piiskopiks ja Kopti Teoloogilise Seminari dekaaniks. Sellest ajast kasutas Nazeer nime Shenouda. Selle nime sai ta arhimandriidi ja Valge kloostri abti püha Shenoute (surnud 466) järgi. Shenouda dekaaniks oleku ajal seminari õpilaste arv kolmekordistus. Kuid 1966. aastal tagandas Cyril Shenouda dekaani kohalt, sest Shenouda nõudis kopti kirikus rohkem demokraatiat ja vaimulike valimist – põhimõte, mida ta paavstiks saades järgima hakkas. Cyril ja Shenouda leppisid hiljem siiski ära.

9 kuud pärast Cyril VI surma, 14. novembril 1971 valiti Shenouda uueks kopti paavstiks. Ta oli kolmas Shenouda-nimeline paavst, varasemad olid Shenouda I (859–880) ja Shenouda II (1047–1077).

Shenouda valitsemise ajal muutus kopti kirik ülemaailmseks organisatsiooniks. Tema võimuletuleku ajal oli Põhja-Ameerikas kõigest 4 kopti kogudust, surma ajal aga Ameerika Ühendriikides  214, lisaks Kanadas 38 ja Mehhikos 1. Shenouda määras esimesed kopti piiskopid Euroopasse, Austraaliasse ja Lõuna-Ameerikasse. Egiptuseski muutus kopti kirik nähtavamaks. Kiriku sellise laienemise ja Shenouda pika, 40 aastat kestnud valitsusaja tõttu kuulub Shenouda kopti kiriku läbi aegade kõige väljapaistvamate paavstide sekka.

3. septembril 1981 oli ta sunnitud eksiili minema. 2. jaanuaril 1985 lubas Egiptuse president Ḩusnī Mubārak tal Egiptusesse tagasi tulla.

Välislingid 

Ametlik kodulehekülg

Egiptuse inimesed
Piiskopid
Sündinud 1923
Surnud 2012
Maria Taglioni

Maria (Marie) Taglioni [taljooni] (23. aprill 1804 Stockholm – 24. aprill 1884) oli itaalia baleriin, kes viljeles romantilist balletti. Ta oli üks esimesi ja tunnustatumaid varvastantsumeistreid.

Elukäik 
Maria sündis tuntud itaalia tantsija-pedagoogi Filippo Taglioni peres. 

Tantsudebüüdi tegi ta 1822. aastal Viinis. Hiljem astus ta üles paljudes Euroopa linnades, näiteks Pariisis ja Peterburis. 

Aastal 1832 oli Filippo balleti "Sülfiid" koreograaf. Ballett oli spetsiaalselt loodud Maria Taglionile. "Sülfiid" oli esimene ballett, kus baleriin oli kogu etenduse vältel varvastel.

Rolle 
Schneitzhoeffer "Sülfiid" (Sülfiid)
Adolphe Adam "Doonau neiu" (Doonau neiu)

Itaalia tantsijad
Balletitantsijad
Sündinud 1804
Surnud 1884
Tantsu ajalugu
Muumimaa

Muumimaa (soome Muumimaailma) on lastele mõeldud lõbustuspark, mis on Tove Janssoni muumitrollide raamatusarja teemaline.  

Muumimaa asub Kailo saarel Naantali vanalinna vastas, mitte kaugel Turu linnast. 

Põhiatraktsiooniks on mustikavärvi Muumimaja. Turistidel on lubatud külastada kõiki viit korrust. Selle kõrval asub Koduvana kollane maja. Võimalik on näha ka Muumimamma kööki, Nuuskmõmmiku telki, Tuletõrjejaama, Muumipapa paati ja palju muud. Turistid võivad kohtuda ka tegelastega.

Välislingid
 Muumimaa ametlik veebileht (soome, rootsi ja inglise keeles)

Soome lõbustuspargid
Naantali
ja:ムーミン#ムーミンワールド
Ternopil

Ternopil (ukraina keeles Тернопіль, vene keeles Тернополь Ternopol, kuni aastani 1944 Tarnopil või Tarnopol) on linn Ukrainas, Ternopili oblasti keskus. Asub Dnestri lisajõe Sereti ääres.

Ternopili rajas 1540. aastal Jan Amor Tarnowski Poola sõjaväe tugipunktina.

Ajalugu 
Pärast Poola esimest jagamist 1772. aastal sai Tarnopol Austria impeeriumi osaks Austria Galiitsiana, aastatel 1809–1814 okupeeris selle korraks Vene armee ja anti pärast Viini kongressi 1815. aastal Austriale üle. Aastatel 1867–1918 oli linn osa Austria-Ungari Galiitsia piirkonnast, millel oli autonoomia ja kus arenes jõudsalt Poola kultuur. 1918. aastal oli see põgusalt Lääne-Ukraina Rahvavabariigis, kuid 1919. aastal sai pärast poolakate võitu taassündinud Poola osaks. Pärast seda, kui NSVL ja Saksamaa ründasid 1939. aastal Poolat, linn okupeeriti ja liideti Nõukogude Liiduga – linnaelanikke ootasid ees repressioonid. Aastatel 1941–1944 oli linn Saksa okupatsiooni all ja sakslased mõrvasid Tarnopolis elanud juudid. Pärast NSV Liidu ja Poola piiride muutmise lepingu allkirjastamist sai linn NSV Liidu osaks. Poolakad tõrjuti ümber Poola uutele piiridele ja jäid NSV Liidu piiridesse kuni 1991. aastani. Pärast NSV Liidu lagunemist läks see 1991. aastal Ukraina osaks.

Rahvastik 
1931. aastal elas linnas 78% poolakaid, 13% juute, 8% ukrainlasi ja 1% muid vähemusi.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ternopili elanikest ukrainlasi 91,2%, venelasi 7,1%, poolakaid 0,5%, valgevenelasi 0,3%, juute 0,3% ja muudest rahvustest inimesi 0,5%.

Sõpruslinnad
  Batumi, Gruusia
  Tiraspol, Moldova
  Chorzów, Poola
  Jelenia Góra, Poola
  Prudentópolis, Brasiilia
  Sliven, Bulgaaria
  Yonkers, USA

Lisaks on veel mitu linna Ternopili koostööpartnerid, teiste seas Viljandi.

Galerii

Välislingid 

Ternopili oblast
Ukraina linnad