joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Slavutõtš

Slavutõtš (ukraina Славутич, vene Славутич Slavutitš) on linn Ukrainas. Kuulub halduslikult Kiievi oblastisse, kuid asub Tšernigivi oblastist ümbritsetuna 200 km Kiievist põhja pool Dnepri vasakkalda lähedal. Slavutõtš asutati 1986. aastal Tšornobõli katastroofi eest evakueeritud Prõpjati elanike jaoks. Linnaõigused sai Slavutõtš 1988. aastal.

Kokku ehitati linna kolmteist kvartalit, mis igaüks olid projekteeritud iga NSV Liidu territooriumi (liiduvabariigi) arhitekti poolt ning nimetatud nende maade pealinnade või regioonikeskuste — vastavalt Bakuu, Belgorodi, Vilniuse, Dobrinini, Jerevani, Kiievi, Leningradi, Moskva, Petseri, Riia, Tallinna, Tbilisi ja Tšernigivi  järgi. Sellest johtuvalt on igal kvartalil oma arhitektuurne iseloom ja väljanägemine.

Linnas asuv Tallinna kvartal oli rajatud Eesti ehitajate ja arhitektide poolt; üheks neist oli arhitekt Tiiu Argus, kes osales ka linna planeerimisel. Tallinna kvartalis annavad tooni eramajad, mida ümbritsevad rohelus, puud ja aiamaad.

Kvartalis on muuhulgas restoran "Старий Таллінн" ("Vana Tallinn").

Linnast läheb raudtee läbi Valgevene ala endise tuumajaama juurde, mis asub 50 km linnast lääne pool.

Viited

Välislingid 
http://www.slavutich.kiev.ua

Ukraina linnad
Kiievi oblast
Küprose saar

Küprose saar on saar Vahemere idaosas Türgist lõuna pool. Saarel paiknevad iseseisev Küprose Vabariik, tunnustamata Põhja-Küprose Türgi Vabariik ja Suurbritanniale kuuluvad Akrotiri ja Dhekelia. Saar on suuruselt kolmas saar Vahemeres.

Saare lääneosa läbib Tróodose mäestik.

Euroopa saared
Küpros
Vahemere saared
Nicollette Sheridan

Nicollette Sheridan (sündinud Colette Sheridan; 21. novembril 1963 Worthingis Lääne-Sussexis) on Kuldgloobusele nomineeritud Briti näitlejatar.

Ta on  tuntud eelkõige Paige Mathesoni osatäitjana USA seebiooperis "Knots Landing" ja Edie Brittina komöödiasarjas "Meeleheitel koduperenaised".

Välislingid
 

Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1963
Hoone

Hoone on katuse, siseruumi ja välispiiretega ehitis.

Hoone orientatsioon ehk asetus ilmakaarte suhtes on arhitektuurilise plaanimise võte, millega tugevdatakse või nõrgendatakse kliima mõju hoonele ja selles olevatele inimestele.

Hoonete aerodünaamika on ehitusfüüsika haru, mis käsitleb hoonete ümber ja sees tuule, välis- ja sisetemperatuuri erinevuse, ventilatsiooni ja hoone sees toimuvate protsesside mõjul tekkivaid õhuvoolusid.

Hoone sidumine on tüüpprojekti põhjal ehitatava hoone projekti kohandamine konkreetsete ehitustingimuste, ehitusmaterjalide ja muude kohalike tingimustega.

Hooned kuuluvad suurimate energiatarbijate hulka. Hiljutise ÜRO uuringu järgi on ehitiste energiasäästlikkuse suurendamine rahaliselt kõige tõhusam viis energiatarvet vähendada. 

Tüüpilisel hoone korral kulub umbes 80% energiatarbest hoone kasutamiseks ja 20% selle ehitamiseks. Suurem osa hoone kasutamisel kuluvast energiast tarbitakse hoone temperatuuri muutmiseks. Hoonetele kulub 40% Euroopa Liidus tarbitavast energiast ja nemad põhjustavad üle 40% süsihappegaasi emissioonist Euroopa Liidus.

Vaata ka
peahoone
tiibhoone

Viited

Välislingid 

Ehitised
Planeerimine
Memphis (täpsustus)

Memphis on mitme isiku, koha ja muu objekti nimi. 

Memphis oli vanakreeka mütoloogia tegelane, kes koos oma abikaasa Epaphosega olevat asutanud Memphise linna Vana-Egiptuses. 
Memphis oli linn Vana-Egiptuses.
Memphis on suurlinn Ameerika Ühendriikides Tennessee osariigis.
"Memphis, Tennessee" on Chuck Berry laul

Sama nime kannavad asulad USA-s:
Memphis Alabama osariigis
Memphis Florida osariigis 
Memphis Indiana osariigis
Memphis Michigani osariigis
Memphis Mississippi osariigis
Memphis Missouri osariigis
Memphis Nebraska osariigis
Memphis New Yorgi osariigis
Memphis Texase osariigis

Seda nime kannavad ka:
4355 Memphis, asteroid
"Memphis", USA telefilm (1992)Memphis, USA duo"Memphis", Roy Orbisoni album"Memphis", ansambli Rancid laul"Memphis", firma Austria Tabak sigaretimarkMemphis, filmi "Happy Feet" tegelaneMemphis''' oli operatsioonisüsteemi  Windows 98 koodnimi.

Vaata ka
M.E.M.P.H.I.S., Three 6 Mafia laul
Memphis Industries, plaadifirma
Memphis Consulting, konsultatsioonifirma
Memphis Group
Duke Ellington

Duke Ellington (õieti Edward Kennedy Ellington; 29. aprill 1899 Washington – 24. mai 1974 New York) oli Ameerika Ühendriikide džässpianist, -helilooja ja orkestrijuht.

Tähtsamad teosed 
"Mood Indigo"
"Sophisticated Lady" (koos Irving Millsi ja Mitchell Parishiga)
"Satin Doll" (koos Billy Strayhorniga ja Johnny Merceriga)
"Do Nothing 'Til You Hear From Me"
"I Let a Song Go Out Of My Heart" (koos Irving Millsi, Henry Nemo ja John Redmondiga)
"It Don't Mean A Thing (If It Ain't Got That Swing)"
"Cotton Tail" (kirjutatud Ben Websterile)
"Solitude"
"In A Mellotone"
"Creole Love Call"
"Prelude To A Kiss" (koos Irving Millsiga)
"C Jam Blues"
"I'm Beginning To See The Light"
"I Got It Bad (And That Ain't Good)" (koos Paul Websteriga)

Ilmunud albumid 
"Masterpieces By Ellington" (1950)
"Ellington at Newport" (1956)
"Such Sweet Thunder" (1957)
"Ella Fitzgerald Sings the Duke Ellington Songbook" (1957)
"Indigos (album)|Ellington indigos" (1958)
"Newport Jazz Festival" (1958)
"Festival Session" (1959)
"Blues in Orbit" (1959)
"Anatomy of a Murder" (soundtrack album; 1959)
"Duke Ellington & Johnny Hodges: Back to Back" (1959)
"Duke Ellington & Johnny Hodges: Side by Side" (1959)
"Piano in the Foreground" (1961)
"Louis Armstrong & Duke Ellington" (1961) 
"Duke Ellington & John Coltrane" (1962)
"Duke Ellington meets Coleman Hawkins" (1962)
"Money Jungle" (1962)
"Afro-Bossa" (1962)
"The Great Paris Concert" (1963)
"A Morning in Paris" (1963)
"Ella at Duke's Place" (1965)
"The Symphonic Ellington" (1965)
"Ella and Duke at the Cote D'Azur" (1966)
"The Far East Suite]]" (1966)
"...And His Mother Called Him Bill" (1967)
"Francis A. & Edward K." (1968)
"Latin American Suite" (1968)
"Yale Concert" (1968)
"70th Birthday Concert" (1969)
"New Orleans Suite" (1970)
"The Afro-Eurasian Eclipse" (1971)
"Live at the Whitney" (1972)
"Duke's Big 4" (1973)

Tunnustus
 1966 – Grammy elutööauhind

Vaata ka
 Sving

Ameerika Ühendriikide džässmuusikud
Ameerika Ühendriikide heliloojad
Sündinud 1899
Surnud 1974
Troisdorf

Troisdorf on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Rhein-Siegi kreisis. Linnast lõunas asub Bonn ja põhjas Köln.

Ajalugu 

Troisdorfi mainitakse esmakordselt 1075. aastal. 1952. aastal sai linnaõigused. 

Linnas asub pildiraamatumuuseum.

Välislingid 

 Troisdorfi koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Aleksander Aspel

Aleksander Aspel (10. juuni 1908 Mustvee – 21. märts 1975 Iowa City) oli eesti kirjandusteadlane ja kirjanik.

Elukäik
Aspel õppis aastatel 1926–1938 Tartu Ülikoolis eesti filoloogiat. 

Ta töötas 1938–1946 Pariisis eesti keele lektorina ning 1946. aastast USA-s prantsuse keele ja kirjanduse õppejõuna.

Looming
Avaldanud esseesid, monograafiaid ja tõlkeid prantsuse kirjandusest (Guy de Maupassant, Honoré de Balzac, Émile Zola jt).

Teosed 

 "Sissejuhatus kunstivooludesse (esindavaid stiilinäiteid Vana-Kreekast nüüdisajani)". Sari Elav teadus, nr 23, EKS, Tartu 1933, 112 lk
 "Ülevaade prantsuse kirjandusest". Sari Keel ja kirjandus, nr 12, Loodus, Tartu 1934, 88 lk
 "Molière'i elu ja looming". Sari Keel ja kirjandus, nr 24, Loodus, Tartu 1935, 46 lk
 "Eugène Delacroix. Modernse kunsti isa". Sari Suurmeeste elulood, nr 35, EKS, Tartu 1936, 168 lk
 "Voltaire. Valgustusajastu geenius". Sari Suurmeeste elulood, nr 41, EKS, Tartu 1937, 160 lk
 "Kirjad Pariisist". Sari Eesti mõttelugu, nr 31. Koostanud, ees- ja järelsõna: Külliki Vulf. Ilmamaa, Tartu 2000, 584 lk

Artiklid 
 Teose analüüs prantsuse kirjandusõpetuses., Eesti Kirjandus nr. 11 1935
 Lähtekohti Kreutzwaldi stiili iseloomustamiseks, Eesti Kirjandus nr. 8,9 1937
 Tolm ja tuli, Eesti Kirjandus 1937, nr. 9
 Eesti luule 1937. aastal, Eesti Kirjandus nr. 3 1938
 Esseest, Looming nr. 7 1938
 Eluläheduse vool prantsuse kirjanduses, Looming nr. 1 1939
 Romaan ja kirjaniku mõttesüsteem., Looming nr. 6 1939
 Pariisi teater sõja eelõhtul, Looming nr. 8 1939

Kirjandus 

 Erna Siirak, "Ruumi ja aja kaugusest Aleksander Aspelile mõeldes" (60. sünnipäevaks) – Looming 1968, nr 6, lk 931–935
 Mart Orav, "Algus. Sissejuhatus Aleksander Aspelisse I" – Akadeemia 1992, nr 8, lk 1640–72; nr 9, lk 1822–56; nr 10, lk 2061–96, nr 11, lk 2386–92; artikkel sisaldab lisana (nr 10–11) katkendeid Aleksander Aspeli nooruspäevikust aastaist 1928–29
 Marek Tamm, "Pariis – Iowa City. Aleksander Aspeli võõrsiloleku aastad (1938-1975)" – Keel ja Kirjandus 1998, nr 7, lk 467–477
 Jaan Rapp, "Aleksander Aspeli paindlikkus ja paindumatus" – kogumikus "Muutuste mehhanismid eesti kirjanduses ja kirjandusteaduses: ettekandeid ja artikleid 1999". Eesti Kirjandusmuuseum, Tartu 2000, lk 122–126
 Külliki Vulf, "Aleksander Aspel kirjanduslikul orbiidil" – samas, lk 127–135   
 Maie Kalda, "Aspel – klassik või mitte?" (raamatu "Kirjad Pariisist" arvustus) – Raamatukogu 2001, nr 3, lk 33

Välislingid 

 Marek Tamm,  "Avastamata Aspel" (raamatu "Kirjad Pariisist" arvustus) – Eesti Ekspress 3. august 2000, lk B14
 

Eesti kirjanikud
Eesti tõlkijad
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1908
Surnud 1975
Elise Rosalie Aun

Elise Rosalie Aun (1903 perekonnanimi Raup; 3. (vkj) / 15. juuni 1863 Pikareinu, Kanepi kihelkond, Võrumaa – 2. juuni 1932 Tallinn) oli eesti luuletaja ja proosakirjanik.

Elulugu
Sündis Pikareinul renditaluniku peres, noorusaastatel elas koos vanematega Setumaal Ulitina mõisas. Õppis 1879–1882 Räpina-Lokuta tütarlastekoolis. 

1888–1903 elas Võtikveres, Viljandis, Pärnus, Riias, Kroonlinnas, Valgas, Vändras ja Tallinnas. 

Töötas Viljandis ajakirja Linda toimetuses (1890–1892, 1898), Kroonlinnas koduõpetajana (1895–1896), Pärnus raamatukaupluse müüjana (1897–1898), Vändra kurttummade koolis kasvatajana (1899–1900), Tallinnas Kristliku Rahvakirjanduse Agentuuri abikaupluse juhatajana ja mujal.

1903. aastal abiellus ta kooliõpetaja Friedrich Raupiga ja elas 1903–1911 Venemaal Simbirskis. 1911–1932 elas Tallinnas. Maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.

Looming
Avaldanud mitu luulekogu. Luules on valdav armastus- ja looduslüürika, esineb ka koduigatsuse teema. Luuletused on peamiselt järelromantilises stiilis, realismi elementidega. Esile on tõstetud tema värsikultuuri, eriti riimitehnikat. 

Tema luuletusi ja artikleid avaldati ajalehtedes Eesti Postimees, Olevik, Postimees, Rahva Leht ja ajakirjas Meelejahutaja.

Kogus setu rahvaluulet, tõlkis proosat ja luulel. Kirjutas ka proosat, avaldas kirjeldusi Setumaast ja setude elust.

Teosed

Luulekogud
Kibuvitsa õied I. Tartu 1888
Kibuvitsa õied II. Tartu 1895
Kibuvitsa õied III. Tallinn 1901
Laane linnuke. Tartu 1889
Metsalilled. Tallinn 1890

Proosa
"Tosin jutukesi". Tartu 1898

Tõlkeid
Georg Ebers. "Homo sum". Tallinn 1903

Tunnustus
 1888 Eesti Kirjameeste Seltsi kirjanduse võidupeo III koha auhind

Vaata ka 

 Elise Rosalie Auna nimeline Võtikvere raamatuküla kirjanduspreemia

Isiklikku
Tema vend oli Karl Eduard Aun.

Viited

Kirjandus 
Aino Undla-Põldmäe. "Kes oli "Eesti neiu Setumaalt"?" // Koidulauliku valgel. Uurimusi ja artikleid. Eesti Raamat. Tallinn 1981. Lk 305–315
Rudolf Põldmäe. "Aun, Elise Rosalie, luuletaja". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 51

Välislingid
Eesti biograafiline andmebaas ISIK
Heili Reinart. "Anna Haava varju jäänud tundeline luuletaja Elise Aun suri piineldes". Postimees, 8. juuni 2019
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti luuletajad
Eestlased Venemaal
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1863
Surnud 1932
Minni Nurme

Minni Katharina Nurme (kuni 1935 Neumann, 1936–1941 Raudsepp, 1941–1958 Hint;  17. oktoober (vkj)/ 30. oktoober 1917 Kiini talu, Aidu vald, Paistu kihelkond, Viljandimaa – 22. november 1994 Tallinn) oli eesti kirjanik. 

Aastatel 1925–1931 õppis ta Suure-Kõpu algkoolis ja 1931–1936 Viljandi Eesti Haridusseltsi Tütarlaste Gümnaasiumis. 

Nõukogude–Saksa sõja ajal oli ta Nõukogude tagalas ning seejärel tegutses vabakutselise kirjaniku ja tõlkijana. 1948. aastal mõisteti Nurme avalikult hukka loomingus avalduva pessimismi ja passiivsuse eest.

Looming
Kirjutanud olustikulist ja psühholoogilist proosat ning sõja ajal peamiselt koduigatsuslikku luulet. Hiljem kirjutas loodus- ja tundeluulet ning filosoofilist luulet.

Romaanid
Minni Raudsepp. "Kentaurid" (1939), esikromaan
Minni Raudsepp. "Ratastool" (1941)

Luulekogud 
Sünnimuld (1945)
Maarjahein (1967), valikkogu
Sookailudes on loitsud (1971)
Kuuvein (1971)
Tuules lendlev seeme (1976)
Päevapuri (1981)
Valgevalul (1983)
Puud varjulised (1987), valikkogu

Tunnustus
1951 Emamedal II järk

Mälestuse jäädvustamine
Aastatel 2003–2011 andis Paistu vald kirjanikest õdede Salme Ekbaumi ja Minni Nurme mälestuseks välja koduluulepreemiat.

Isiklikku
Tema õde oli kirjanik Salme Ekbaum. 

Aastail 1936–1941 oli ta abielus Jaan Raudsepaga (1907–1962), siis oli tema kodanikunimi Minni Raudsepp. Nende poeg on sisearhitekt Loomet Raudsepp.

Aastail 1941–1958 oli ta abielus Aadu Hindiga, siis oli tema kodanikunimi Minni Hint. Nende tütred on Eeva Park ja Miina Hint, pojad Martin Hint, Päärn Hint ja Aadu Hint.

Viited

Kirjandus 
Ele Lõhmus. "Nurme, Minni Katharina". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 378–379

Välislingid

Haud Paistu kalmistul

Eesti kirjanikud
Eesti luuletajad
Eesti tõlkijad
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1917
Surnud 1994
Paistu kalmistule maetud
Juhan Jaik

Juhan Jaik (1. jaanuar (vkj)/ 13. jaanuar 1899 Sänna mõis, Võrumaa – 10. detsember 1948 Stockholm) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik.

Elulugu
Juhan Jaik sündis Rõuge vallas Sännas mõisatöölise pojana ning kasvas üles Tsooru vallas Roosikul ja Luhametsas. Ta lõpetas 1913. aastal Tsooru ministeeriumikooli ning hiljem tegeles pideva enesetäiendamisega. 1915. aastal saadeti ta poliitilistel põhjustel Võrumaalt välja ning elas aastatel 1915–1917 Volga-äärsetes linnades asumisel.

Tagasitulnuna läbis Jaik Tallinnas ohvitserikursuse ja võitles Vabadussõjas. Hiljem töötas ta ajakirjanikuna Päevalehe, Postimehe ja Kaitse Kodu! toimetuses ning aastatel 1936–1940 haridusministeeriumis vabaharidustöönõunikuna. Jaik oli ka Eesti raamatu aasta peasekretär. 1934–1938 oli Juhan Jaik Autorikaitseühingu esimees. Ühing kirjastas ka mõned tema teosed.

Ta põgenes koos perekonnaga Suure põgenemise lainega 1944. aastal Saksamaale, sealt edasi Rootsi. Juhan Jaik suri 1948. aastal ajukasvaja tõttu, ta maeti 1990. aastal ümber Tallinna Rahumäe kalmistule.

Looming
Alates 1924. aastast avaldas ta luulekogu, lühiproosat, romaane, näidendeid, muinasjutte, lastejutte ja -luulet. Tema loomingu paremik on rahvapärimuslikud ja koduainelised "Võrumaa jutud" (1924–1933). 

Nõukogude okupatsiooni ajal Eestis lasteraamatu sildi all tsensuuri läbinud valikkogus „Kaarnakivi“ (1980) leidub läbisegi nii lastele kui ka algselt täiskasvanutele kirjutatud jutte ning seetõttu on kogumik ebaühtlane.

Käsikirjas säilinud mälestused pagulasaastaist ilmusid esmakordselt 1999. aastal.

Teoseid
 Luulekogu "Rõuge kiriku kell" (1924)
novellikogu "Kaamelid pasunapuhujatega" (1928)
 Noorsooraamatud ja -kogumikud "Uhhuu jutustused" (1929), "Kaarnakivi" (1931), „Vanapagan ja seitse venda“ (1932), „Vanaisa kasukas“ (1933), „Tondijutud“ (1936),  „Hunt“ (1942), „Nõiutud Tuks“ (1944) jt.
 Jutustuste triloogia "Pombi ja Üdsimärdi nõiad" (1932), „Pombi ja esivanemate kuld“ (1934), „Pombi ja Siukuningas“ (1934)
 Jutustus „Juudasoo“ (1934)
 Lastejuttude kogumik "Pajupill" (1937)
novellikogu "Kuldne elu". Vadstena. 1946
 Postuumne kogumik "Kaarnakivi" (koostanud Edvin Hiedel). Tallinn: Eesti Raamat, 1980
 Postuumne kogumik "Tundmata palu" (koostanud Lauri Sommer, sisaldab ka esmatrükke) Kaarnakivi Selts, 2018

Välislingid 

Eesti Posti postmark Juhan Jaik 100
Juhan Jaik, Võrumaa Keskraamatukogu

Eesti kirjanikud
Eesti luuletajad
Eesti ajakirjanikud
Tallinna Jaani koguduse liikmed
Eestlased Rootsis
Rootsi kalmistutele maetud
Rahumäe kalmistule ümbermaetud
Sündinud 1899
Surnud 1948
Richard Janno

Richard Janno (10. jaanuar 1900 Tallinn – 29. detsember 1942 Elva) oli eesti kirjanik, ajakirjanik ja õpetaja.  

Kasutas pseudonüüme Juhan Pahlbärk, Tristan ja Koterman.

Elulugu
Richard Janno sündis 1900. aastal Tallinnas kingsepp Hans Janno ja Karoline Vegmani pojana. 

Gümnaasiumihariduse omandas Tallinna Reaalkoolis, pärast mille lõpetamist 1919. aastal jätkas õpinguid Helsingi (1919–1921) ja Tartu Ülikooli (1920–1927) filosoofiateaduskonnas ning Tartu Ülikooli (1927–1928) õigusteaduskonnas. 

Helsingis tegutses August Hanko perekonna koduõpetajana. Aastatel 1922–1927 töötas Tartus õpetajana. Kuulus 1928–1936 vestekirjanikuna Postimehe toimetusse. Lisaks avaldas Postimehes varjunime Juhan Pahlbärk all kultuuri- ja olustikukriitilisi följetone ning initsiaalide R. J. all teatrikriitikat. Kirjutas ka mõned kriminaalromaanid.

1936. aastal avastati tal tuberkuloos ja ta asus elama Elvasse, kus tegutses vabakutselise literaadina.

Teosed
"Metsmees" (romaan). Loodus, 1929. "Looduse" romaanivõistluse II auhind, 1929. Kordustrükk: Eesti Raamat, 1989 sarjas Eesti romaanivara.
"Neitsi Maaria : jutt ühest haprast alpilillest" (jutustus). Loodus, 1930 sarjas Looduse universaal-biblioteek nr 120/121.
"Sinine ümbrik" (kriminaalromaan). Postimehe joonealune 1930–1931. Raamatuna 1931.
"Kuningas Toom" (noorsoojutustus). Eesti Õpetajate Liit, 1931 sarjas Noorusmaa jutukirjastik nr. 18.
"Selja tagant" (kriminaalromaan). Loodus, 1933 sarjas Tänapäeva romaan nr 22. Kordustrükk: Faatum, 1993 sarjas Taskudetektiiv
"Valeraha : kurb ja lõbus jutt" (jutustus). Postimees, 1933.
"Vutimehed" (laste jutustus). Eesti Kirjastuse Kooperatiiv, 1935. Kordustrükid: Orto, 1947 sarjas Kooliväljaanne nr 6; Eesti Raamat, 1968 ja 1974.
"Kaks ja üksainus" (romaan). Eesti Kirjastuse Kooperatiiv, 1937.
"Kassisaba poisid" Eesti Raamat, 1974.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
10. jaan. 1900 sündis kirjanik Richard Janno. Suri 29. dets. 1942. Kultuurileht, 6. jaanuar 1995, lk 4
Richard Hanson. Janno saatis sportlasi Rooma oma rahaga. Postimees, 10. jaanuar 2000. Lk 23
Richard Janno. Raamatus "Tuntud elvalasi läbi aegade". Koostasid Lembit Ainsoo, Uno Ainsoo. Liivimaa Mälu. Tartu 2006. Lk 41-42 

Eesti ajakirjanikud
Eesti kirjanikud
Eesti kriminaalkirjanikud
Eesti õpetajad
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1900
Surnud 1942
Elva kalmistule maetud
Geograafiline vööde

Geograafiline vööde ehk maastikuvööde on geograafilise sfääri suurim tsoonalne jaotusüksus. Geograafilisele vöötmele on iseloomulikud sarnased termilised tingimused, mis johtuvad päikesekiirguse suhteliselt sarnasest intensiivsusest mingi vöötme piires.

Igal geograafilisel vöötmel on eriomane kiirgus- ja soojusbilanss, õhuringlus, aine- ja energiaringe kiirus, samuti taimede vegetatsiooniperioodi rütm, üldiste biokeemiliste protsesside kiirus ja tüübid, erinevad mullatüübid ja loomastik.

Ka maailmamere kontekstis saab eristada geograafilisi vöötmeid, kuid sageli on nende piirid ähmased. Maailmameres mängivad sõltuvalt laiuskraadist rolli lisaks eelmainitule ka hoovused, veetemperatuuri jaotus, planktoni iseloom ja tema produktiivsus. Merehoovuste ja suurte pinnavormide mõjul on geograafilise vöötme laius ebaühtlane.

Geograafilised vöötmed kattuvad suuresti kliimavöötmetega, kuna arvesse võetakse põhimõtteliselt samu keskkonnategureid. Geograafiliste ja kliimavöötmete nimetused ühtivad.

Geograafiliste vöötmete liigitus 
Maakera jaotatakse järgmisteks geograafilisteks vöötmeteks: ekvatoriaalne, kaks lähisekvaatorialset, kaks troopilist, kaks lähistroopilist, kaks parasvöödet, lähisarktiline ja lähisantarktiline, arktiline ja antarktiline.

Vaata ka 
Loodusvöönd
Paul Hindemith

Paul Hindemith (16. november 1895 Hanau – 28. detsember 1963 Frankfurt) oli saksa uusklassitsistlik helilooja ja dirigent.

Ta on loonud 9 ooperit, 4 balletti, 4 sümfooniat, kooriteoseid ja kammermuusikat.

1908 alustas viiuli- ja kompositsiooniõpinguid Frankfurdis. Aastail 1915–1923 oli ta Frankfurdi Ooperi orkestri kontsertmeister. 1922–1929 mängis ta Amar-kvartetis altviiulit.

1940 emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse, kuid tuli 1953 Saksamaale tagasi. 

Pärast 1957. aastat tegutses peamiselt dirigendina.

Tunnustus
1961 – Balzani auhind

Saksa heliloojad
Sündinud 1895
Surnud 1963
Gilberti saared

Gilberti saared on saarestik Vaikse ookeani lääneosas Mikroneesias. Praegu kuulub Kiribati koosseisu. Koosneb 16 atollist.

Pindala 260 km². Rahvaarv 83 683 inimest (2005). Halduskeskus Tarawa South.

Kiribati geograafia
Vaikse ookeani saarestikud
Salisbury

Salisbury on katedraalilinn, mis asub Salisbury tasandikul Wiltshire'i krahvkonnas Lõuna-Inglismaal.

Linn asub viie jõe ühinemiskohas, mis nähtavasti oligi eelduseks asustuse tekkimisele ning tema ajalugu ulatub rauaaega. Roomlased nimetasid linna „Sorviodunumiks”. Normannid ehitasid sellele asukohale kindluse ja andsid sellele nime „Searesbyrig”. Kindluse asukohta tuntakse Vana Sarumi nime all. Salisbury ennast nimetatakse harva ka Uueks Sarumiks.

Linnas asub Salisbury katedraal.

18. sajandil oli Salisbury tähtis muusikakeskus ja tänapäeval on Salisbury elukohaks paljudele kunstnikele, kelle ateljeed asuvad linna keskel. Igal aastal toimub Salisburys mai lõpust juuni alguseni Rahvusvaheline Kunstifestival, mille käigus esitatakse mitmeid teatri-, elava muusika ja tantsuetendusi, toimuvad tänavaetteasted ja kunstinäitused.

Stonehenge asub 13 km kaugusel Salisburyst loodes ja on linnale suur sissetulekuallikas turistide näol.

Salisbury on kirjanik Edward Rutherfurd’i sünnilinn (1948). Tema järgi on vanalt laadaplatsilt algavale tänavale antud nimi „Rutherfurd Walk”.

Salisbury laat 

Laata peetakse Salisburys alates 1227. aastast. Laada pidamise õiguse andis Salisbury piiskopile kuningas Henry II. Tänapäeval peetakse laata igal aastal kolm päeva järjest alates oktoobri kolmandast esmaspäevast.

Viited 

Suurbritannia linnad
Wiltshire
Alastair Reynolds

Alastair Reynolds (sündinud 13. märtsil 1966 Barrys) on Walesi päritolu Briti ulmekirjanik. 

Ta õppis Newcastle'i ülikoolis füüsikat ja astronoomiat. Töötas Euroopa Kosmoseagentuuris aastani 2004 ning seejärel pühendus kirjanduslikule tegevusele. Ta avaldas esimese ulmelühijutu aastal 1990.

Teosed

Romaanid 

 "Revelation Space" (2000)
 "Chasm City" (2001)
 "Redemption Ark" (2002)
 "Absolution Gap" (2003)
 "The Prefect" (2007)
 "Century Rain" (2004)
 "Pushing Ice" (2005)
 "House of Suns" (2008)
 "Terminal World" (2010)
 "Blue Remembered Earth" (2012)
 "On the Steel Breeze" (2013)
 "Poseidon's Wake" (2015)

Lisaks on ta kirjutanud romaani "Doctor Who" sarjast "Harvest of Time" (2013).

Avaldanud üle kahekümne lühijutu, millest enamik on avaldatud järgnevates kogumikes.

 "Diamond Dogs, Turquoise Days" (2003)
 "Galactic North" (2006)
 "Zima Blue and Other Stories" (2006)
 "Deep Navigation" (2010)

Looming 
Enamiku tema teoste tegevus toimub tulevikus (21.–28. sajandil), kujutatakse arenenud tehnoloogiat, näiteks valguskiirusele lähedase kiirusega liikuvaid kosmoselaevu, ussiaukude kasutamist kosmosereisideks ning surmatoovaid nanotehnoloogilisi relvi. Moraalses, sotsiaalses ja poliitilises plaanis sarnanevad Reynoldsi kujutatud tulevikuühiskonnad suuresti tänapäeva maailmaga.

Leping 
Juunis 2009 sõlmis kirjastusega Gollancz 1 miljoni Inglise naela suuruse lepingu kümne raamatu peale, mis pidid ilmuma järgneva kümne aasta jooksul.

Eesti keeles ilmunud raamatuid
 2012 – "Suur Marsi müür" (sari "Orpheuse Raamatukogu", tõlkija Iris-Barbara Jeletski)

Viited

Välislingid 
 Kirjaniku koduleht
 Kirjaniku ajaveeb
 Alastair Reynolds Ulmekirjanduse BAASis
 Geek’s Guide to the Galaxy episood 68: Why Alastair Reynolds Doesn’t Do Star Trek Physics

Inglise kirjanikud
Suurbritannia ulmekirjanikud
Sündinud 1966
Jaan Rannap

Jaan Rannap (kuni 1936 Reinbach; sündinud 3. septembril 1931 Hallistes Pornuse vallas Pärnumaal) on eesti endine sportlane (kergejõustiklane) ja lastekirjanik.

Lõpetas 1956 Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatika-füüsikateaduskonna ning töötas 1955–1977 ajakirja Pioneer toimetuses ja 1977. aastast Tähekese toimetuses.

Teoseid
Kirjutanud hea loodustunnetusega loomajutte ja kooliolusid kajastavaid jutustusi.
"Viimane valgesulg" (1967)
kogumik "Musta lamba matused" (1968)
"Topi" (1970)
"Jefreitor Jõmm" (1971)
"Nublu" (1972)
"Toonekurg Tooni" (1986)
"Kasulaps" (1989)
"Salu Juhan ja ta sõbrad" (1964)
"Agu Sihvka annab aru" (1973)
"Kukepoks" (1979)
"Koolilood" (1981), koolilugude kogumik

Tunnustus
1972 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Jefreitor Jõmm")
2001 – J. Oro nimeline lastekirjanduse preemia
2004 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Nelja nimega koer")
2010 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
2012 – Eesti looduskaitsemärk
2018 – Eesti Rahvuskultuuri Fondi eristipendium
2020 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali elutööpreemia (lastekirjanik ja ajakirjanik, kes on kirjandusorbiidil püsinud pea kuuskümmend aastat ning pakkunud mitmele põlvkonnale suurepärast lugemisvara – üle 40 teose. Kirjanduslukku ja laste südamesse on ta end kirjutanud nii humoorikate jutustustega koolielust kui ka haaravate loomalugude ja seiklusjuttudega. Ta on töötanud lasteajakirjade ja -lehtede toimetajana, kõige pikemalt ajakirjas Täheke. Ta on tõlkinud lasteraamatuid vene keelest ning tema enda teoseid on tõlgitud 20 keelde.)

Isiklikku
Tema isa oli õpetaja Jaan Rannap, vend on muusikapedagoog ja pedagoogikateadlane Heino Rannap ning vennapoeg Rein Rannap.

Viited 

Eesti lastekirjanikud
Eesti ajakirjanikud
Eesti kolmikhüppajad
Eesti kaugushüppajad
Eestistatud nimega inimesed
Tallinna Ülikooli vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1931
Ado Reinvald

Ado Reinvald (sünninimi Ado Jurik; 21. november / 3. detsember 1847, Uusna vald – 8. veebruar 1922 Elva, Kulbilohu) oli eesti kirjanik.

1867–1894 oli ta Tarvastu vallas Illissa talunik. Tema talust kujunes kohalik kultuurikeskus. 1894. aastal pärast pankrotistumist elas Nõos, Elva lähedal Kulbilohus.

Maetud Tartu Raadi kalmistule

Looming 
Kirjutas luuletusi, jutustusi, naljalugusid ja näidendeid. Tema isamaaluule järgib Lydia Koidula eeskuju ning kirjanduslikuks nõuandjaks oli Friedrich Reinhold Kreutzwald. Tema luuletuse "Kuldrannake" sõnadele on loodud laul "Kuldrannake". Reinvald oli üks Sakala kaastöölisi ja levitajaid ning osales ka kalendrite koostamisel.

Isiklikku 
Ado Reinvaldi tütar oli kirjanik Liisa Perandi.

Mälestuse jäädvustamine 
Tema järgi on nimetatud Ado Reinvaldi tänav Tallinnas.

Teosed
Luulekogud
"Villandi laulik" (I 1872, II 1875)
"Viljandi laulik" (III 1877, IV 1889)
"Õitsi Ööpik" (1876)
"Nalja-Kannel ehk Laulurahe Baltlaste lilliaias" (I 1881, II 1883), kirjutatud koos vend Jüri Reinvaldiga
Huumoriraamat
"Suur Naljahammas" (1903)

Viited

Välislingid

 
"Mats alati on tubli mees"

Eesti kirjanikud
Eesti Kirjameeste Seltsi liikmed
Eesti humoristid
Raadi kalmistule maetud
Sündinud 1847
Surnud 1922
Haarats

Haarats on seade, mille abil esemeid haaratakse, hoitakse kinni ja/või vabastatakse. Haaratsid on tihti tööstusrobotite lõpplüliks.

Haaratsi hoidejõu valem

, kus

Fg - sõrme survejõud
n – sõrmede arv
μ - hõõrdetegur
m - teisaldatav mass
g - raskuskiirendus
kvaru -  varutegur ohutuse tagamiseks (2…3)

Arvestada tuleb kindlasti ka mehhanismi (näiteks tööstusroboti), mille külge on haarats kinnitatud, kiirendust.

Mehhanismide ja masinate osad
Tööriistad
Metsaraie
Friedrich Nikolai Russow

Friedrich Nikolaus Russow (14. aprill 1828 Tallinn – 22. juuli 1906 Peterburi) oli eesti luuletaja, muuseumitöötaja, kunstnik ja publitsist.

Päritolu
Tema isapoolne vanaisa Anton Russow oli pärisori parun Friedrich Gustav von Roseni Kauksi ja Kiikla mõisas. Roseni ajal lavastati Kiikla mõisa koduteatris mõisniku hea tuttava, kuulsa dramaturgi August von Kotzebue abiga nii saksa- kui ka eestikeelseid näidendeid, kus osales näitlejana ka Anton Russow. Kui Rosen kolis Tallinna, jätkas Anton Russow osalemist Kotzebue Tallinna asjaarmastajate teatri (Revaler Liebhaber Theater) etendustes.

Anton Russowi poeg ja Friedrich Nikolaus Russowi isa Carl Gustav Andreas sündis Tallinnas, kus töötas kirjutajana tollivalitsuses. Carl Gustav Andreas Russow abiellus Caroline Maria Nesoriga, kelle neiupõlve perekonnanimi Nesor oli Rosen tagurpidi loetuna. Caroline Maria ema oli parun Carl Gustav von Rosen noorema (1765–1833) ja eestlannast toatüdruku, pärisorjast kangru tütre Marie Jürgensi (tema perekond vabastati pärisorjusest 1805. aastal) väljaspool abielu sündinud laps.

Elulugu
Friedrich Nikolai Russow sündis 1828. aastal Tallinnas eestlasest tolliametniku pojana. Õppis Paide kreiskoolis, Tallinna kubermangugümnaasiumis, Peterburi ülikoolis õigusteadust, mille lõpetas 1851. aastal.

Pärast Peterburi ülikooliu lõpetamist töötas (1852–1863) Tallinnas Eestimaa kubermanguvalitsuses, 1859 määrati Toompea lossifoogtikohtu esimeheks. Ühtlasi oli Eestimaa kubermanguvalitsuse eesti keele tõlgiks. 

1863. aastal siirdus Peterburi, kus töötas sekretärina rahandusministeeriumile alluvas mäedepartemangus, 1886–1899 oli Peterburis, keiserliku Ermitaaži gravüüride ja joonistuste osakonna varahoidja, 1865–1905 ühtlasi varahoidja Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia etnograafiamuuseumis.

Tegevus ajakirjanikuna
F. Russowi tegevus ajakirjanduse alal: aastatel 1854–1857 ilmus temalt 8–12-leheküljelisete vihikutena sariväljaanne “Tallinna koddaniko ramat omma söbbradele male” (12 vihikut) Krimmi sõja sündmuste vahendamiseks talurahvale. Sariväljaanne oli poolperioodilise väljaandena eesti ajalehe asetäitja ja eelkäija. 1860. aastal asutas F. Russow Tallinnas koos juristi ning ajaloolase Thomas Wilhelm Greiffenhageniga päevalehe Revalsche Zeitung.

Tegevus kirjanikuna
Kogus rahvaluulet ja tegeles kirjandusliku tegevusega ning avaldas 1854. aastal kaks Krimmi sõjast inspireeritud luuletust “Söalaul Eestima tüttarlastele” ja “Wenne soldati laul” ja värsivihiku “Ued Kandlekeled”,

Tegevus kunstnikuna
1858 ilmusid Berliinis tema joonistuste järgi värvilisena litografeeritud Tallinna ja selle ümbruse vaated. Tema õlimaalid on kainelt asjalikud.

Viited

Välislingid 
 
Friedrich Nikolai Russow (1828-1906), Kreutzwaldi sajand / Eesti kultuurilooline veeb

Eesti kunstnikud
Eesti kirjanikud
Toompea inimesed
Eestlased Venemaal
Sündinud 1828
Surnud 1906
Kristjan Rajasaare

Kristjan Rajasaare (kuni 1936. aastani Christian Rutoff; 26. november 1879 Sõtke, Vaivara vald, Virumaa – 18. mai 1940 Vaivara) oli eesti näitekirjanik.

Ta õppis 1889–1893 Türsamäe vallakoolis ja 1894–1897 Vaivara kihelkonnakoolis. Seejärel töötas ta Peterburi kaubakontori ametnikuna. 1899. aastal naasis kodutallu. 1913. aastast töötas Narva ühispangas ametnikuna. Mobiliseeriti tsaariarmeesse ja teenis Soomes, seejärel oli Narva linnavalitsuse ametnik. 1920. aastast pidas Vaivaras Paasiku talu.

Ta oli Vaivara karskusseltsi "Külvaja" üks rajajatest ning tegutses samas näitejuhina, juhendades Vaivara näitetruppi. Lisaks oli ta ka Narva teatri "Võitleja" näitejuht. Ta oli ka Vaivara Elektriseltsi juht ja juhtis Vaivara talude elektrifitseerimist. Samuti oli ta tegev kohalikus piimaühisuses ja põllumeeste seltsis. Pikka aega oli ka Türsamäe lauavabriku asjaajaja ja raamatupidaja.

Ta on maetud Vaivara kalmistule.

Looming
Tema näidendid kujutasid peamiselt taluolustikku ja külaühiskonda.

1912. aasta Eesti Kirjanduse Seltsi näidendivõistlusel sai tema kirjutatud draama "Kivi" sajarublase ergutusauhinna. Näidendit "Kivi" mängiti mitmes suuremas Eesti teatris.

Tema näidendiga "Vastu vett" andis 26. augustil 1916. aastal avaetenduse nn Pandorini trupp, millest kujunes välja Tallinna Draamateater.

Tema komöödiat "Väimehed" mängiti ka Estonia teatris.

Teosed
"Vastu vett" (1905)
"Kahepaiksed" (1911)
"Kivi" (1914)
"Mässajad" (1920)
"Väimehed" (1932)
"Rahvamehed" (1938)

Viited

Välislingid 
 Kahepaiksed : Algupäraline näidend kolmes järgus
 Kivi : Draama 3 järgus

Eesti näitekirjanikud
Seltskondlike komiteede poliitikud
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1879
Surnud 1940
Johannes Ruven

Johannes Ruven (18. oktoober 1902 Peterburi – 14. märts 1942 Tallinn) oli eesti kirjanik.

Töötas aastatel 1923–1940 Tallinna elektrijaamas montööri ja ametnikuna, lõpetas 1938 Tallinna Kolledži, oli 1940–1941 ajalehe Sirp ja Vasar vastutav sekretär ning NLKP liige (1941). 

Ruven hukati süüdistatuna kommunistlikus meelsuses Saksa okupatsiooni ajal.

Looming
Kirjutas novelle, näidendi ja ka vesteid varjunime Jaak Räbal all.

Teosed
Novellikogud
"Võitlus" (1931)
"Julius Jürgens võidab enese" (1937)
Näidend
"Süüdlased" (1936)

Välislingid 
 

Eesti kirjanikud
Sündinud 1902
Surnud 1942
Mari Saat

Mari Saat (kodanikunimi alates 14. märtsist 1975 Mari Meel; sündinud 27. septembril 1947 Tallinnas) on eesti majandusteadlane, õppejõud ja kirjanik.

Mari Saat õppis Tallinna 2. Keskkoolis ning lõpetas 1970 majanduse erialal Tallinna Polütehnilise Instituudi.

Ta töötas aastatel 1970–1982 ENSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudis. 1993. aastast on ta Tallinna Tehnikaülikooli dotsent, juuli 2015 seisuga majandusteaduskonna ärikorralduse instituudi tootmis- ja teeninduskorralduse õppetoolis.

Teoseid

Eetikaraamatud
"Sissejuhatus ärieetikasse" (Külim, 2000)
"Surija üksildusest" (Tuum, 2004), ISBN 9985802705

Romaanid
"Mida teha emaga" (Eesti Raamat, 1978)
"Laanepüü" (Eesti Raamat, 1980)
"Võlu ja vaim" (Õllu, 1990)
"Sinikõrguste tuultes..." (Varrak, 2000), ISBN 9985303520
"Lasnamäe lunastaja" (Tuum, 2008), ISBN 9789985989722

Jutustused
"Katastroof" (Perioodika, 1973)

Proosakogud
"Roosipuupungad; Salapuudel; Hendrik; Koobas; Koolimaja; Katastroof" (Eesti Raamat, 1975)
"Õun valguses ja varjus" (Eesti Raamat, 1985)

Lasteraamatud
"Mina ise" (Eesti Raamat, 1988; TEA Kirjastus, 2009), ISBN 9789985718193
"Päkapikuõpetus" (TEA Kirjastus, 2011), ISBN 9789949241057

Artikleid
"Kes on okupant?". Eesti Päevaleht, 31. detsember 2008
"Ei näe süüd?". Postimees, 21. jaanuar 2012

Tunnustus
1974 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Katastroof")
1985 A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia ("Õun valguses ja varjus")
1986 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Elsa Hermann")
1989 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Mina ise")
1999 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Sinikõrguste tuultes")
2008 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Lasnamäe lunastaja")

Isiklikku
Mari Saadi isa oli Joosep Saat. Ka tema vend Maksim Saat on ning õde Luule Saat oli majandusteadlane ja TTÜ õppejõud. 

Tema abikaasa on kunstnik Raul Meel.

Viited

Välislingid

Luule Epner "Feminine and intellectual Mari Saat". Estonian Literary Magazine, no. 25, 2007
Tarmo Rajamets "Mari Saat "Lasnamäe lunastaja"". Eesti Ekspress, 19. detsember 2008
Kaarel Kressa "Mari Saat: tegelaste saatus kujuneb minu sees". Eesti Päevaleht, 4. aprill 2009
Merlin Piirve "Mari Saat: "Raamat võib muutuda eluks"". Sirp, 30. september 2011

Eesti kirjanikud
Eesti majandusteadlased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud
Sündinud 1947
Rein Saluri

Rein Saluri (sündinud 22. septembril 1939 Salla vallas) on eesti kirjanik ja tõlkija.

Elas 1946–1951 küüditatuna Tobolskis. Lõpetas 1964 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina. Töötanud ajakirjade Horisont, Noorus ja Looming toimetuses ja Draamateatris. Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 1974. 

Rein Saluri oli NLKP liige aastail 1962–1989.

Looming

Saluri debüteeris trükisõnas (koolialmanahhis ja ajalehes Edasi) 1958. aastal. Kirjutanud psühholoogilisi novelle ja näidendeid ning lastele aimeraamatuid loomadest.

Tunnustus
 1973 – Friedebert Tuglase novelliauhind ("Mälu")
 1977 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Poiste sõidud")
 1981 – Friedebert Tuglase novelliauhind ("Lõimetishoole")
 1982 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Kala metsas", "Uksed lahti, uksed kinni")
 1988 – Eesti NSV teeneline kirjanik
 1988 – Friedebert Tuglase novelliauhind ("5.3.53")
1989 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Minek")
 2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Teosed

Näidendid
"Külalised" (1974)
"Minek" (1989)

Novellikogud
"Mälu" (1972)
"Kõnelused" (1976)
"Rebane räästa all" (1979)
"Üks, kaks ja korraga" (1983)
"Puusõda" (1985)
"Vaikne elu" (1988)

Isiklikku 
Rein Saluri oli abielus Piret Saluriga. Neil on kaks tütart.

Viited

Kirjandus 
 Irina Belobrovtseva, "Rein Saluri looming tõlkija ja kriitiku pilgu läbi" – Keel ja Kirjandus 1984, nr 6, lk 321–326
 Arno Oja, "Kaks müüti Rein Salurist" (50. sünnipäevaks) – Looming 1989, nr 9, lk 1276–81
 Eesti kirjanduse ajalugu, V köide, 2. raamat, Eesti Raamat, Tallinn 1991, lk 588–596 (autor Pärt Lias) ja bibliograafia lk 607–608
 Teet Kallas, "Saladuslik Saluri: XX sajand" (70. sünnipäevaks) – Looming 2009, nr 9, lk 1251–59

Eesti kirjanikud
Eesti tõlkijad
Eesti NSV teenelised kirjanikud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1939
SSC Napoli

SSC Napoli (itaalia Società Sportiva Calcio Napoli) on Itaalias Napolis tegutsev jalgpalliklubi, mis asutati 1926. aastal. Klubi mängib Itaalia kõrgliigas Serie A. Klubi kodustaadion on San Paolo staadion. Klubi on tulnud kaks korda Itaalia meistriks (hooajad 1986–87 ja 1989–90).

Klubi president on filmiprodutsent Aurelio De Laurentiis.

Praegune meeskond
Seisuga 2. jaanuar 2022

Klubi kuulsaimad endiseid mängijaid

Saavutused 
Itaalia meister (2):
1986–87, 1989–90
UEFA karikas (1):
1989
Coppa Italia (6):
1961–62, 1975–76, 1986–87, 2011–12, 2013–14, 2019–20
Supercoppa Italiana (2):
1990, 2014
Serie B (1):
1949–50
Serie C1 (1):
2005–06

Treenerid

Viited

Välislingid 
Koduleht
Statistika

 
Napoli
Napoli
Serie A klubid
McDonnell Douglas F-4 Phantom II

McDonnell Douglas F-4 Phantom II on kahekohaline ülehelikiirusega, kahe reaktiivmootoriga hävitus-pommituslennuk, mille konstrueeris Ameerika Ühendriikide mereväe tellimusel McDonnell Aircraft Corporation. 

Ühendriikide sõjaväe relvastuses oli Phantom II aastatel 1960–1996. Vietnami sõjas oli F-4 peamine õhuruumis sõjalise ülekaalu tagamise lennuk Ameerika Ühendriikide lennuväes, mereväes ja merejalaväes. Aastal 2001 oli veel üle 1000 F-4 lennuki 11 riigi relvastuses üle maailma.

Üks F-4C Phantom II hävitus-pommituslennuk kuulub ka Eesti Lennundusmuuseumi kollektsiooni.

Tehnilised andmed (F-4E)

 Meeskond – 2
 Pikkus – 19,2 m
 Tiivaulatus – 11,7 m
 Kõrgus – 5,0 m
 Tühimass – 13 757 kg 
 Tavaline lennukaal – 18 825 kg
 Maksimaalne lennukaal – 28 030 kg
 Mootor – 2 × 75,7 kN (järelpõlemisel) General Electric J79-GE-17A telgkompressoriga kahekontuurne turboreaktiivmootor
 Maksimaalne kiirus – Mach 2,23 (2370 km/h) 12 000 m kõrgusel
 Tegevusraadius – 1403 nm (2600 km) 3 lisakütusepaagiga
 Praktiline lennulagi – 18 300 m
 Tõusukiirus – 210 m/s
 Tõukejõu ja kaalu suhe – 0,86

Hävituslennukid
Ameerika Ühendriikide lennukid
Helsingi Vantaa lennujaam

Helsingi Vantaa lennujaam (IATA: HEL, ICAO: EFHK; Soome keeles: Helsinki-Vantaan lentoasema, rootsi keeles: Helsingfors-Vanda flygplats ) on Soome peamine rahvusvaheline lennujaam. Lennujaam asub Vantaa linnas, Helsingi südalinnast 17 kilomeetrit põhja pool. Lennujaama opereerib Finavia.

Lennujaam on Soome rahvusliku lennufirma Finnairi ja selle tütarettevõtte Nordic Regional Airlines kodulennujaam. Lennujaam on kodulennujaamaks ka CityJetile (SAS-i nimel), Jet Time'ile, TUI Fly Nordicule ja lennujaam on ka Norwegian Air Shuttle'i ja Primera Airi lennuoperatsioonide baas. Lennujaam on ka Thomas Cook Airlines Scandinavia fookuslennujaam. Helsingi lennujaamas on umbes 50 regulaarselt opereerivat lennufirmat. Lennujaamal on umbes 80 sihtkohta Euroopas ja 21 kauglennuliini Aasiasse, Lähis-Itta ja Põhja-Ameerikasse. Lennujaamal on 35 tšarterlennuliini (sh kauglennuliinid). Lennujaamas on praegu kaks terminali, 29 väravat ja 80 lennukiparkimiskohta.

Lennujaam rajati 1952. aasta Helsingi suveolümpiamängudeks, praegu töötab lennujaamas 25 000 inimest ja lennujaamas osutab teenuseid 1500 ettevõtet.

Terminalid

Terminal 1 
Terminal 1 (väravad 5-15; 2020. aastaks 1-15) reisiterminal Helsingi lennujaamas, kus on 11 väravat, millest neli on varustatud reisijatesildadega. Terminal avati 1952. aastal ja see oli lennujaama esimene terminal. Praeguseks on vana terminal lammutatud ja asendatud uuega (praegune terminal). Terminali kasutatakse 2009. aasta seisuga siseriiklikeks lendudeks, kuid ka rahvusvahelisteks lendudeks. Terminali 1 kasutavad Star Alliance'i lennufirmad, näiteks Aegean Airlines, Croatia Airlines, Lufthansa ja TAP Air Portugal. Lisaks Star Alliance'i lennufirmadele kasutavad ka terminali airBaltic ja Vueling. Icelandair kasutas 1. terminali, kuni ta paigutati ümber 2. terminali 13. aprillil 2015. Praegu ei lenda mitte ühtegi kauglennuliini 1. terminali. Terminalil on ühendus Helsingi rongijaamaga

Terminalis 1 on reisijate mugavused: tax-free poed, tasuta Wi-Fi, laadimiskohad ja kapid. Lisaks nendele on 1. terminalis ka mitu restorani, kohvikut ja SAS Business Lounge.

Lennufirmad ja sihtkohad

Hoovõturajad

Lennujaamal on kolm 60 meetri laiust asfaltkattega maandumis- ja hoovõturada:

kaks paralleelset rada
 04R/22L – 3440 meetrit (RWY 1),
 04L/22R – 3060 meetrit (RWY 3)
ning
 15/33 – 2901 meetrit (RWY 2).

Ideaaloludes kasutatakse rada 22R hoovõturajana ja 15 maandumisrajana (nn Open-V konfiguratsioon). 22 suunaga radade paralleelkasutuses on 22R hoovõtu- ja 22L maandumisrada. 04 suunaga radade paralleelkasutuses on 04L maandumis- ja 04R hoovõturada.

Loodesuunalist rada 33 kasutatakse harva, eriti maandumiseks, kuna sel puudub automaatne ILS-maandumissüsteem.

Statistika

Ühistransport
Lennujaama sõidavad taksod, mitu bussiliini ja Finnairi bussid Helsingi kesklinnast.

2015. aasta suvel avati rongiühendus lennujaama. Rongisõit Helsingi kesklinnast lennujaama kestab u 30 minutit. Sinna sõidavad lähirongide liinid I ja P.

Viited

Välislingid
 Lennujaama koduleht

Vantaa
Soome lennujaamad
Stockholmi Arlanda lennujaam

Stockholmi Arlanda lennujaam (IATA: ARN, ICAO: ESSA) on Rootsi peamine ja suurim rahvusvaheline lennujaam. See on Põhjamaade suuruselt kolmas lennujaam ja rahvusliku lennufirma SAS-i kodulennujaam. Lennujaam asub Sigtuna vallas 42 km Stockholmist põhjasuunas.

Lennujaamal on kolm maandumis-hoovõturada:
 01L/19R – asfalt-betoonkattega lennurada pikkusega 3301 meetrit (10 830 jalga) ja laiusega 45 meetrit. 70% õhkutõusudest tehakse kasutades seda lennurada.
 01R/19L – asfaltkattega lennurada pikkusega 2500 meetrit (8 201 jalga) ja laiusega 45 meetrit. Ehitati 2003. aastal ja see on kasutusel peamiselt maandumisteks.
 08/26 – asfalt-betoonkattega lennurada pikkusega 2500 meetrit ja laiusega 45 meetrit. 40% maandumistest tehakse kasutades seda lennurada.

Lennujaama ehitus algas 1959. aastal ja see avati 1960. aastal.

Lennufirmade teenused
Lennujaamas on 4 terminali. Terminalid 2 ja 5 on mõeldud rahvusvahelistele lendudele, terminalid 3 ja 4 on mõeldud siseriiklikele lendudele.

Rootsi lennujaamad
Sigtuna vald
Meelis Hainsoo

Meelis Hainsoo (ehk Hainz; sündinud 14. juulil 1972) on ansambli Kosmikud laulja (alates 2003. aastast). Samuti laulab Hainz RAM-i koosseisus ja kitarri bändis Jahimehed. Lisaks mängis ta viiulit kollektiivis Eriti Kurva Muusika Ansambel.

Ta mängis Elo Seliranna filmis "Kutsar koputab kolm korda".

Viited

Eesti Rahvusmeeskoori lauljad
Sündinud 1972
Berliini Tegeli lennujaam

Berliini Tegeli lennujaam (IATA: TXL, ICAO: EDDT, ametlik nimi Berlin International Airport, ka Otto Lilienthali nimeline lennujaam) oli Berliini peamine rahvusvaheline lennujaam kuni Berliini Brandenburgi lennujaama avamiseni 31. oktoobril 2020. Tegeli lennujaam suleti 8. novembril 2020. 

Viimane Lufthansa lend Tegelisse (lend 1954 Münchenist) maandus lennujaamas 7. novembril 2020 kell 20:17: tavapärase Airbus A319 asemel lendas seekord Airbus A350-900. Tagasilend (lend 1955) tõusis lennujaamast õhku kell 21:44. Kõige viimane lend lennuväljalt (Air France'i lend 1235 Pariisi) väljus lennujaamast 8. novembril 2020 kell 15:10. Air France oli ka esimene lennufirma, mis alustas lende Tegelisse 2. jaanuaril 1960. 

See asub Berliini põhjaosas Reinickendorfi linnarajoonis Tegeli linnaosas. 2010. aastal teenindas lennujaam enam kui 15 miljonit reisijat ning 2014. aastal ületas reisijate arv 20 miljonit. See oli reisijate arvu poolest Berliini suurim ja Saksamaa suuruselt neljas lennujaam.

Ajalugu
Lennujaam avati 1948. aastal ühe, Euroopa pikima lennurajaga (2400 m).

1960. aastal sai Tegel Lääne-Berliini pealennujaamaks, kui linna toonase põhilennujaama – Tempelhofi lennujaama lennurajad hakkasid jääma liiga lühikeseks uutele reaktiivreisilennukitele nagu Boeing 707, Douglas DC-8 ja Aerospatiale Caravelle. Esimese lennufirmana hakkas Tegelisse lendama Air France 2. jaanuaril 1960.

Tallinnast Berliini Tegeli lennujaama hakkas esimesena lendama Estonian Air 19. augustil 2003. Liin suleti 8. jaanuaril 2007 kaheks aastaks ning seejärel avati uuesti 8. juunil 2009. Teist korda suleti liin 22. septembril 2010. Estonian Air alustas liini teenindamist veel 1. mail 2011, kuid sulges selle samal aastal. 2014. aastal avati liin uuesti, 8. novembrist 2015 jätkas liini teenindamist Nordica. 2015. aastast teenindas liini ka airBaltic.

Lennujaama alal luuakse sulgemise järgselt uus linnajagu, mis on mõeldud umbes kümnele tuhandele inimesele. Lennujaamahoone on ajaloomuistisena kaitse all ning seal hakkab tegutsema Berliini Beuthi Rakenduskõrgkooli linnaarenduskeskus.

Reisijate statistika

Viited

Välislingid

 Lennujaama koduleht

Berliini ehitised
Saksamaa lennujaamad
Kärt Tomingas

Kärt Tomingas (sündinud 5. aprillil 1967 Tallinnas) on eesti laulja, näitleja ja teatripedagoog.

Teatritee
Kärt Tomingas elas kooliajal Keilas ning lõpetas 1985. aastal Keila 1. Keskkooli. 1990. aastal lõpetas Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri näitlejana. Hiljem omandas samas magistrikraadi ja töötab Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis näitlejameisterlikkuse õppejõuna.

Aastatel 1990–1992 töötas Vanemuises, aastast 1992 vabakutseline näitleja. 

1994. aastast on ta mänginud ka Soome teatrites (Helsingi Linnateater, Lilla Teatern) ning saavutanud märkimisväärse tuntuse ja tunnustuse. Üks suuremaid ja rohket tähelepanu pälvinud roll on olnud Maria osa muusikalis "Helisev muusika", aga ka peaosa draamalavastuses "Daam koerakesega" (lavastaja Kama Ginkas) jm.

Telesarja- ja filmirollid
Kärt Tominga üks esimesi filmirolle oli Siiri kõrvalosa Tõnu Virve mängufilmis "Surmatants" (1991).

Kärt Tomingal oli keskne Raimond Valgret imetleva ja toetava baaridaami Lily roll filmis "Need vanad armastuskirjad" (1992).

Soomes on Tomingas osalenud filmis "Lomalla" (2000) ning mänginud aastatel 2005–2007 Soome telesarjas "Kotikatu", kehastades Eestist saabunud juuksurit Heili Reeki.

Ilmar Raagi telesarjas "Klass: elu pärast" (ETV, 2010) mängis ta Andersi ema Katariinat. 

Teleseriaalis "Alpimaja" (2012, stsenarist Indrek Hargla) mängis ta üht peategelast Evelin Eriksoni. Ta mängis ka Mihkel Ulki mängufilmis (2014) ja telesarjas "Nullpunkt" rootsi keele õpetajat.

Aastatel 1990–1992 toodetud joonisfilmis "Muumioru lood" luges Kärt Tomingas tegelaste teksti.

Valik suuremaid rolle
Frederic Loewe, "Minu veetlev leedi" (Eliza)
Valter Ojakäär, "Winnetou" (indiaanlane Kaunispäev)
Richard Rodgers, "Helisev muusika" (Maria)
Anton Tšehhov, "Daam koerakesega" (daam)
muusikal "Irma" (Irma)

Muusikutee
Kärt Tomingas hakkas lauljana esinema juba 1980. aastate keskel, koondades enda ümber ansambli Park. Hiljem on ta avaldanud neli sooloalbumit. Tema tuntumad laulud on "Korallid Emajõel", "Käed", "Vihm", "Aeg", "Lapsed", "Sinisilmselt" jm.

Tunnustus
1999 – Eesti Näitlejate Liidu auraha

Isiklikku
Kärt Tominga elukaaslane on arhitekt Ülar Mark, kellega neil on ühine tütar. Varasemast kooselust muusik Are Jaamaga on Tomingal samuti tütar.

Välislingid

Eesti näitlejad
Eesti lauljad
Keila Kooli vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1967