joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Stroof

Stroof (vanakreeka sõnast  strophē 'pöörlemine') ehk salm on luuleteose osa, mis kujutab endast värsside rühma. Stroofi seob tervikuks värsside sarnane rütm, intonatsioon, riim või mõte. Kirjapildis on stroofid enamasti üksteisest graafiliselt eraldatud. 

Stroofe eristatakse värsside arvu järgi: distihhon ehk kaksikvärss, tertsett ehk kolmikvärss (ka tristihhon), katrään ehk nelikvärss (ka kvaträän ehk kvart ehk kvartett), kvint ehk viisikvärss (ka kvintett ehk pentastihhon), sekstett ehk kuuikvärss (vahel ka sekstiiin ehk heksastihhon), septett ehk seitsmikvärss (ka septiim ehk heksastihhon), oktett (vahel ka oktaav) ehk kaheksavärsiline stroof. Pikemaid stroofe esineb harva; üheksarealisi stroofe nimetatakse noonideks ja kümnerealisi deetsimiteks, pikemaid Tiit-Rein Viitso soovitatud terminiga teismendstroofid. Teismendstroofide hulka kuulub ka Onegini stroof.

Luuletusi, mis seovad eri liiki stroofe, nimetatakse heterostroofilisteks. Esineb ka salmideta luuletusi, millest monostroofilistes esineb vaid üks stroof (pikkuse tingliku ülempiiriga 16 rida), pseudostroofilised koosnevad aga värsside arvult võrdseist gruppidest, mille seesmine ehitus siiski ei kordu.

Värsside grupeerimist stroofideks uurib värsiõpetuse osa, mida nimetatakse stroofikaks. Eesti stroofiterminoloogia pole lingvistiliselt süsteemne, vaid pärineb eri keeltest.

Vaata ka 
 Onegini stroof

Kirjandus 
 Arne Merilai, "Luule poeetika" lk 81, raamatus: "Poeetika. Gümnaasiumiõpik" (A. Merilai, A. Saro, E. Annus) Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2007
 Jaak Põldmäe, "Eesti värsiõpetus" lk 185-235, Tallinn: Eesti Raamat, 1978 (lk 217-225); Eesti Keele Sihtasutus, 2002

 Kirjandusteadus
 Luule
Ruja

Ruja oli eesti rokkansambel, mis tegutses 1970. ja 1980. aastatel. Ansambli nimeks võeti Ilmar Sikemäe loodud uudissõna "ruja", mis tähendas fantaasiat.

Koosseis

Koosseis aastatel 1971–1975 
 Urmas Alender (vokaal)
 Jaanus Nõgisto (kitarr)
 Tiit Haagma (basskitarr)
 Raul Sepper (basskitarr)
 Rein Rannap (klahvpillid)
 Andrus Vaht (trummid)
 Toomas Veenre (kitarr)
 Andres Põldroo (kitarr)

Koosseis aastatel 1975–1980 
 Urmas Alender (vokaal)
 Jaanus Nõgisto (kitarr)
 Tiit Haagma (basskitarr)
 Margus Kappel (klahvpillid)
 Andrus Vaht (trummid)
 Ivo Varts (trummid)
 Priit Kuulberg (bass)

Koosseis aastatel 1980–1983 
 Urmas Alender (vokaal)
 Jaanus Nõgisto (kitarr)
 Tiit Haagma (basskitarr)
 Rein Rannap (klahvpillid)
 Jaan Karp (trummid)

Koosseis aastatel 1983–1988 
 Urmas Alender (vokaal)
 Jaanus Nõgisto (kitarr)
 Tiit Haagma (basskitarr)
 Igor Garšnek (klahvpillid)
 Toomas Rull (trummid)
 Arvo Urb (trummid)
 S.P. Gulliver (basskitarr)
 Nevil Blumberg (kitarr)
Rein Joasoo (trummid)

Diskograafia

Albumid
"Ruja" (1979, EP)
"Ruja" (1982)
"Kivi veereb" (1987)
"Pust budet vsjo" (vene keeles "Пусть будет все", 1989)

Kogumikud
"Must lind" (1994)
"Need ei vaata tagasi..." (1999, 5CD või 2CD+3CD (vastavalt Need ei vaata tagasi... osa 1 ja Need ei vaata tagasi... osa 2))

Videod
"Rujavisioon" (1999, VHS)

Vaata ka
"Tango"

Välislingid 
 Ruja.ee – laulud, sõnad, biograafiad, galerii, Roostevaba raamat, muusika
 
 Ruja Eesti progressiivse roki veebilehel
 Valner Valme: Eile nägin ma Eestimaad. Tragikomöödia võtmes, Postimees, 3. november 2008

Eesti rock-ansamblid
 Ruja
Lääne-Ukraina Rahvavabariik

Lääne-Ukraina Rahvavabariik (ukraina keeles Західно Українська Народна Республіка) oli ukrainlaste riik praeguse Ukraina lääneosas Austria-Ungarile kuulunud aladel: Austria aladel Galiitsia ja Bukoviina ning Ungari alal praegune Taga-Karpaatia. Eksisteeris novembrist 1918 kuni jaanuarini 1919.

Ajalugu 

13. novembril 1918 moodustati Lvivis Jevgen Petruševõtši poolt Lääne-Ukraina Rahvavabariigi Rahvakogu, mis kuulutas välja vabariigi. 

Pealinn oli Lviv. 22. jaanuaril 1919 leppisid Lääne-Ukraina Rahvavabariik ja Ukraina Rahvavabariik ühinemisaktiga kokku ühinemise. Pärast Ukraina vallutamist Nõukogude Venemaa poolt ning 1920. aasta Nõukogude-Poola sõda vallutas Poola need Ukraina alad ning liitis Poola riigiga, mille koosseisus alad olid aastatel 1919–1939.

Juhid 

Rahvusraada esimees Jevgen Petruševõtš, 1. november 1918 – 17. jaanuar 1919;
Riigisekretariaadi esimees Kost Levõtskõi 1. november 1918 – juuli 1919. Asus 1918. aasta detsembrist Ternopilis, 1919. aasta jaanuarist Ivano-Frankivskis.

Vaata ka
Ukraina ajalugu
Nõukogude-Ukraina sõda (1917–1921)
Ukraina ajaloolised riigid‎
1918
Tai vapp

Tai vapp on Tai Kuningriigi riigivapp.

Sellel on kujutatud müütilist hiigellindu Garudat.

Vapp võeti kasutusele 1910.

vapp
Vapid riigiti
Jekaterinburg

Jekaterinburg (aastatel 1924–1991 Sverdlovsk) on linn Venemaal Uurali mägede idajalamil Lääne-Siberi tasandiku serval, Isseti jõe kaldal. See on Sverdlovski oblasti keskus. 

Elanike arvult on Jekaterinburg Venemaa neljas linn.

Ajalugu 
Linn asutati Venemaa aknana Aasiasse 1723. aastal. 1918 hukati seal Venemaa keiser Nikolai II ja tema pere. 1924 pandi linnale Jakov Sverdlovi järgi nimeks Sverdlovsk. Vana nimi anti tagasi 1991.

Kliima 
Jekaterinburgis valitseb parasvöötme mõõdukalt mandriline kliima. Linnale on iseloomulikud järsud temperatuurikõikumised. Uurali mäed takistavad läänest saabuvate soojade õhuvoolude pääsu linna ning ilma Jekaterinburgis kujundavad külmad arktilised õhumassid ning Kaspia mere kohalt ja Kesk-Aasia kõrbetest saabuvad soojad õhuvoolud. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on −12,6 °С (külmarekord −46,7 °С (detsember 1978)). Juuli keskmine õhutemperatuur on +19,0 °С (soojarekord +38,8 °С (juuli 1911)). Aasta keskmine sademete hulk on 537 mm.

Majandus 
Tähtsamad tööstusharud on masina- ja metallurgiatööstus. Linn on ka suur kaubanduse keskus, olles jaekaubanduse mahult Venemaa linnadest Moskva ja Peterburi järel kolmandal kohal. Seal on suured MEGA, IKEA, Auchani jpt kaubanduskeskused.

Transport 
Linnast viivad maanteed Permi, Tšeljabinskisse, Serovi, Irbitti, Tjumenisse ja Kurgani. Jekaterinburg on raudteede sõlmpunkt. Linna läbib Permi ja Tjumenit Siberi raudteega ühendavad haruteed.
1991. aastast töötab linnas metroo, millel on 1 liin 8 peatusega.

Haridus ja teadus 
Jekaterinburgis on üle 20 kõrgkooli. Vanimad on Uurali Riiklik Mäendusülikool ja Uurali Riiklik Ülikool. Riiklikes ülikoolides õppis 2002. aastal 149 400 tudengit, eraülikoolides 23 400 tudengit.
Jekaterinburgis on üle 20 Venemaa Teaduste Akadeemia Uurali osakonna instituudi.

Kultuur 
Linnas on ooperi- ja balletiteater, muusikakomöödiateater, draamateater, noorsooteater, nukuteater ja palju teisi teatreid. Linnas tegutseb filharmooniaorkester. Jekaterinburgis on üle 30 muuseumi.

Üle 15 riigil on linnas diplomaatilised esindused, mitmetel on kavas oma esindused lähitulevikus avada.

Haldusjaotus 

Jekaterinburg jaguneb 7 linnarajooniks: Kirovski (4), Leninski (7), Oktjabrski (5), Ordžonikidzevski (3), Tškalovski (6), Verh-Issetski (1) ja Železnodorožnõi (2).
Linna haldusalasse kuulub ka 29 lähiümbruse alevit ja küla.

Viited

Välislingid 
Jekaterinburgi koduleht (vene keeles)
Turismisait (saksa ja inglise keeles) 

Sverdlovski oblasti linnad
Dovžansk

Dovžansk (Luhanski Rahvavabariigi mõistes Sverdlovsk; kõnekeeles Sverdlovka) on oblastilise tähtsusega linn Ukrainas Luhanski oblastis, Dovžanski rajooni keskus. Linn on oblastikeskusest Luhanskist umbes 80 km kaugusel. 

Linn tekkis 1938. aastal mitmete kaevandusalevite liitmisel. Linn sai oma nime Jakov Sverdlovi järgi. 12. mail 2016 nimetas Ukraina keskvalitsus dekommuniseerimise käigus ümber Dovžanskiks, kuid sisuliselt kasutatakse linna vana nime edasi.

2014. aastast on linn venemeelsete mässuliste kontrolli all.

Linna haldusalasse kuulub ka Voznessenivka (endise nimega Tšervonopartõzansk; piiripunkt Venemaaga), kuus alevit ja muid asulaid.

Viited

Välislingid 
http://svk.gov.ua/
 14. november 2014. Ukrajinska Pravda. Valitsus kinnitas riigi kontrolli all mitteolevate asulate nimekirja (ukraina keeles)
http://www.sverdlovsk.lg.ua
 24. september 2014. Liga Novosti. Тымчук: Военные РФ сбрасывают трупы своих солдат в шахты Донбасса (vene keeles)

Luhanski oblast
Ukraina linnad
Anekdoot

Anekdoot on lühike vaimukas üllatava lõpuga (puändiga) naljalugu, millel on kolm proosa peamist tunnust: karakterid, süžee ning tegevuse aeg ja koht.

Anekdoodi tegelasteks on kas väljamõeldud tegelased (Juku, filmidest Petka ja Tšapajev, Stirlitz) või päriselust tuttavad inimesed (Nikita Hruštšov, Bill Gates, Edgar Savisaar).

Konkreetne isik võib ka puududa, selle asemel kasutatakse stereotüüpseid tegelaskujusid või rahvusi, kelle omadusi ja puudusi võimendatakse (ämm on väimehe vaenlane, blondiin madala intelligentsustasemega, eestlane on tuim ja pika taibuga, venelane armastab juua). Inimesi võivad anekdootides asendada ka loomad.

Anekdoodi aluseks on enamasti tõestisündinud lugu, mis pideva ümberjutustuse käigus on kaotanud ebaolulised detailid ning moondunud. Võivad muutuda tegelased, tegevuskoht ja ka puänt. Populaarsetest anekdootidest on palju erinevaid versioone.

Näiteid
 "Kelle sa ometi sealt lasteaiast täna koju tõid?!" hädaldab naine. 
"Mis sul jälle häda on?" toriseb mees. 
"See pole ju üldse meie laps!" 
"Miks sa selle tühja asja pärast sellist lamenti lööd? Ta tuleb sinna homme nagunii tagasi viia."

"1929. aastast keelati lakke sülitamine."
"Miks?"
"Sellepärast, et sealt võeti esimese viisaastaku plaan." 

Kaks blondiini saavad kokku. Üks ütleb teisele: 
"Kuule, tegin täna rasedustesti." 
Teine vastu: 
"Kas olid ka rasked küsimused?"

Vaata ka
Juku
Eino Baskin

Kirjandus 
 Liisi Laineste, "Poliitilised anekdoodid postsotsialistlikus Eestis (Delfi naljalehe näitel)" – Keel ja Kirjandus 2007, nr 1, lk 15–34 (bibliograafia joonealustes märkustes; lisatud ka loend: anekdoodiallikad internetis)

Välislingid 
 Eesti kaasaegsed anekdoodid
Pistik.net, eestikeelsete anekdootide kogu
 Nali24.ee, eestikeelsete anekdootide kogu

Huumor
Anekdoot
Vladimir Žirinovski

Vladimir Volfovitš Žirinovski (vene keeles Владимир Вольфович Жириновский;  25. aprill 1946 Almatõ, Kasahhi NSV – 6. aprill 2022 Moskva) oli Venemaa ultranatsionalistlik poliitik.

Kuni 1964. aastani kandis ta isa perekonnanime Eidelstein (Эйдельштейн). 

Tema juudist isa Wolf (1907–1983) oli pärit tänapäeva Ukraina alalt, Kostopilist ning hukkus Iisraelis autoavariis ja on maetud H̠oloni kalmistule.

Žirinovski ema Aleksandra Žirinovskaja (sündinud Makarova) oli vene rahvusest. Suri Moskvas 1985. aastal.

Žirinovski õppis Moskva Riiklikus Ülikoolis keeli ja rääkis vabalt ka türgi keelt. Ta oli Venemaa Liberaaldemokraatliku Partei juht. Sai 1991. aasta Venemaa presidendivalimistel Boriss Jeltsini ja Nikolai Rõžkovi järel kolmanda tulemuse, kogudes 7,81% häältest. Toetas Augustiputši ajal GKTšPd, üritas organiseerida miitingut Maneeži väljakul, kust rahvas ta hüüetega "Fašist!" minema ajas. Toetas 1993. aasta septembris Jeltsini otsust Ülemnõukogu laiali saata. Saavutas üllatavalt hea tulemuse 1993. aasta Riigiduuma valimistel, hiljem tema toetus siiski kahanes.

2008. aasta presidendivalimistel lootis ta võita ning siis: "Presidendiks saades vaatan ma piiri üle. Praegu peate te rahul olema, et president on Putin, tema teid ei puutu. Tulevikus on Eestis vaid kaks linna – Tallinn ja Pärnu. Aga Tartust saab Jurjev." 

Teiste julgete väljaütlemiste sekka kuulus lubadus pärast 2005. aasta septembris toimunud lennuõnnetust Vene hävitajaga, mis lendas illegaalselt Leedu  territooriumi kohal, nõuda Leedult sisse kahjutasu 100 000 eurot ja piloodi mitte väljaandmise korral sooritada Leedu lähedal "sõjalisi manöövreid Balti mereväega".

2005. aastal kuulutas Kasahstan ta omaenda sünnimaal persona non grataks tema väljaütlemiste pärast, et Venemaa-Kasahstani piiri tuleb muuta.

Tema poeg Igor Lebedev on 2011. aastast Riigiduuma aseesimees.

Žirinovski oli tuntud oma agressiivsete ja matslike väljaütlemiste poolest vähimagi enda suhtes esitatava kriitika korral. Nii sõimas ta telesaates ühte Vene kindralit "argpükslikuks nõukogude kindraliks" ja "lurjuseks ja kaabakaks"; ründas presidendivalimiste debati käigus Gennadi Zjuganovi usaldusisikut Pavel Tarassovit kui "Pavlik Morozovit" ja ähvardas ta võimule tulles vangistada lasta, ründas Parempoolse Ürituse poliitikut Boriss Nadeždinit kui "lurjust ja kaabakat koos oma partei, oma bandiitidega", "jälki isikut" (mille peale Nadeždin tõstatas küsimuse, kas Žirinovskile "vastu vahtimist anda või mis?"); Nadeždin oli talle meelde tuletanud Žirinovskile omistatud 1991. aasta lubadust "igale naisele mees anda".

25. märtsil 2022 levisid kuuldused tema surmast.

6. aprill 2022 teatas Venemaa Riigiduuma esimees Vjatšeslav Volodin Žirinovski surmast.

Allikad

Venemaa poliitikud
Novodevitšje kalmistule maetud
Sündinud 1946
Surnud 2022
Stomatoloogia

Stomatoloogia ehk hambaarstiteadus on teadus hammaste, suuõõne ja lõualuu haigustest. Stomatoloogiaga tegelev arst on stomatoloog ehk hambaarst.

Stomatoloogia jaguneb terapeutiliseks stomatoloogiaks, mis hõlmab hammaste ja ümbritsevate kudede ravi ehk hambaravi mitteortopeedilisel ja -kirurgilisel teel, ortopeediliseks stomatoloogiaks, mis tegeleb moonete ravi ja vältimisega ning kirurgiliseks stomatoloogiaks, kus kasutatakse raviks kirurgilisi ehk invasiivseid meetodeid. 

Stomatoloogiaga on tihedalt seotud ka anestesioloogia.

Stomatoloogia harud
Endodontia, juureravi ehk hammaste juurekanalite raviga tegelev hambaraviharu; endodontiale spetsialiseerunud hambaarst on endodont;
hambaproteetika ehk hammaste proteesimine, millega tegeleb hambaproteesiarst;
hambumusfüsioloogia uurib hammastiku ehitust, hambumise häirete epidemioloogiat, etioloogiat, diagnostikat ja ravi;
implantoloogia, mis hõlmab tehisjuurte paigaldamist;
ortodontia, hammaste asendi, hambakaarte kuju ja funktsiooni parandamine, ortodontilise ravi läbiviija on ortodont;
parodontoloogia, hammast ümbritsevate kinnituskudede ja igemete ravi, millega tegeleb parodontoloog;
pedodontia ehk lastehambaravi, millega tegeleb laste hammaste ravile spetsialiseerunud hambaarst ehk pedodont;
suupatoloogia, suu- ja hambahaiguste õpe ja diagnoosimine, sealhulgas
karioloogia ehk kaarieseõpetus uurib kaariese etioloogiat, epidemioloogiat, patogeneesi, diagnostikat, ennetamist ja ravi;
suu-, näo- ja lõuakirurgia, sealhulgas
hambakirurgia;
suukirurgia.

Erialad Eestis 
Eestis loetakse erihambaarsti erialadeks:
suu-, näo- ja lõualuukirurgia;
ortodontia;
restauratiivne hambaravi.

Etümoloogia
Stomatoloogia termin on tuletatud vanakreeka sõnadest στόμα (stoma – suu) ja λόγος (logos – õpetus, mõiste).

Vaata ka
Hambaarst
Hambaravi

Viited 

 
Suu
Coimbra

Coimbra on linn Portugali keskosas Mondego jõe ääres, 200 km Lissabonist põhjas ja 120 km Portost lõunas.  

Coimbra on Portugali suuruselt neljas linn ja riigi keskosa keskus ning samanimelise ringkonna halduskeskus. 

Rooma impeeriumi päevil asus Coimbra kohal Aeminiumi-nimeline asula; mõned kilomeetrid eemal asus linnale nime andnud Conimbriga, mille asustus pärines 9. sajandist eKr. Conimbriga asula jäänused on tänapäeval arheoloogiliste kaevamiste järel huvilistele vaatamisväärsusena nähtavaks tehtud. 

Aastatel 1139–1256 oli Coimbra Portugali pealinn. Linnas asub 12. sajandist pärinev romaani stiilis Vana katedraal, 16. sajandist Uus katedraal ning Santa Cruzi klooster, kuhu on maetud kaks esimest Portugali kuningat. 

Eeskätt on Coimbra tuntud oma 1290. aastal asutatud ülikooli poolest. 

Coimbrast pärineb iseloomulik fado-stiil. Coimbra fadot laulavad meeshääled ning seda saadab ka eriline Coimbra kitarr, mille häälestus ja kuju veidi erinevad traditsioonilisest Portugali kitarrist. 

Coimbra linnastaadionil toimusid 2004. aasta jalgpalli Euroopa meistrivõistluste mängud. 

Coimbras asub Portugali vanim ülikool – Coimbra Ülikool.

Coimbra grupiks nimetatakse organisatsiooni, mis ühendab Euroopa 39 vanemat ülikooli, sealhulgas Tartu Ülikool.

Välislingid

Coimbra linn
Coimbra ülikool

Portugali linnad
Vana-Rooma asulad
Riikide loend pindalati

Riikide loendisse pindala järgi on maailma riigid kantud pindala järjekorras. 

Nummerdatud on ainult iseseisvad riigid, kuid võrdluseks on nimekirja kantud ka mõned sõltuvad territooriumid. Välja on jäetud Antarktika alad, millele mõned riigid pretendeerivad.

Pindala järgi
Hukkunute arv

Hukkunute arv on mingi sõja, vägivallaakti, loodus- või muu õnnetuse või epideemia tõttu surnute arv.

Allpool olevas loendis on toodud tuntud katastroofide hukkunute arvud. Enamik arve on hinnangulised ning sageli vaieldavad. Katastroofid on järjestatud hukkunute arvu kahanemise järjekorras. Mõned katastroofid on paigutatud mitmesse rubriiki.

Inimtekkelised katastroofid

Sõjad ja sõjategevus
Siia on arvatud nii lahingutegevuses kui ka nälja, haiguste jms tõttu hukkunud.
 50 000 000 – 60 000 000 – Teine maailmasõda (1937–1945) (vaata Teise maailmasõja ohvrid)
 30 000 000 – 60 000 000 - Mongolite vallutused (13. saj)
 33 000 000 – 36 000 000 - An Lushani mäss (756–763)
 25 000 000 – Hiina vallutamine mandžude  (1616–1644)
 20 000 000 – taipingide ülestõus (1851–1864)
 15 000 000 – 20 000 000 – Esimene maailmasõda (1914–1918) (vaata Esimese maailmasõja ohvrid)
 17 000 000 – Timuri vallutused (1370–1405)
 üle 10 000 000 – Teine Hiina-Jaapani sõda (1931–1942)
 5 000 000 – 9 000 000 – Vene kodusõda (1917–1921)
 3 000 000 – 8 000 000 – Kolmekümneaastane sõda (1618–1648)
 1 300 000 – 6 100 000 – Hiina kodusõda (1928–1949) (välja arvatud Teises maailmasõjas hukkunud)
 300 000 – 3 100 000 enne 1937. aastat
 1 000 000 – 3 000 000 pärast Teist maailmasõda

Sõjaajalugu‎
Surm
Sünonüüm

Sünonüüm (vanakreeka sõnast synōnymos 'kaasnimeline') on häälikuliselt erinev, kuid tähenduselt sarnane või väga lähedane sõna.

Sünonüümid jagunevad leksikaalseteks ja grammatilisteks sünonüümideks.

Leksikaalsed sünonüümid on sünonüümid, mis on kujult üksteisest erinevad, kuid tähenduse poolest sarnased või lähedased samast sõnaliigist sõnad. Näiteks ämber – pang.

Grammatilised sünonüümid on sünonüümid, mis on leksikaalselt samasisulised, aga grammatiliselt vormistuselt erinevad keelendid. Näiteks nahkjas – nahataoline.

Vaata ka 
antonüüm
homonüüm
Sünonüümia

Välislingid
 Eesti keele tesaurus (sellelt veebilehelt on võimalik leida eesti sõnade sünonüüme)

Keeleteadus
Fraseoloogia

Fraseoloogia on õpetus fraseologismidest.

Fraseoloogia all võidakse mõista ka fraseologismide kogumit.

Ülekantud tähenduses nimetatakse fraseoloogiaks sõnakõlkse või katteta sõnu. 

Keeleteadus
Must huumor

Must huumor on huumori alaliik, milles naljana tajutakse agressiooni, sadismi vm vägivalda. 

Psühhoanalüütiliste teooriate kohaselt tuleneb musta huumori naljana tajumine psüühikasse kogunenud ja seal alla surutud agressiivse energia vallandumisest, mis on omamoodi mäss vaimsete ja loogiliste "tsensorite" vastu (Spencer, Freud, Redlich, Levine, Deleanu jt). Samal põhjusel võivad naljakana tunduda ka vägivalla- ja õudusfilmid.

Näited
"Juku, roni kohe maha! Ega isa ennast sellepärast üles ei poonud, et sina tema jalgade otsas kiikuda saaksid!"
"Mis kell on?" küsib ühesilmaline kerjuseit möödujalt. "Öö on, muti, öö on," vastab too ning kustutab oma sigaretikoni eidekese ainsasse allesjäänud silmakoopasse.
Mis on vahet suurel juudil ja väiksel juudil? – Suur juut põleb kauem.

Meelelahutus
Huumor
Keyx ja Alkyone

Keyx oli Koidutähe Luciferi poeg ja Trachise kuningas. Tema naine Alkyone oli tuultejumala Aiolose tütar. Nad armastasid teineteist andunult. Kord pidi Keyx minema merereisile. Puhkes maru ja laev läks juba esimesel ööl põhja. Alkyone ootas oma meest ja palvetas iga päev mitu korda tema eest, kõige rohkem Hera poole. Hera oli liigutatud ja saatis Irise unejumala Hypnose juurde, et see teataks Alkyonele, mis tema mehest saanud on. Hypnos võttis endale Keyxi näo, ilmus Alkyonele unes ja rääkis oma saatusest. Koidu ajal jooksis Alkyone rannikule ja nägi, kuidas lained tema mehe laiba kaldale uhuvad. Seepeale muutsid jumalad Alkyone ja Keyxi jäälindudeks.

Kreeklased uskusid, et kui jäälinnupaarist üks sureb, siis võtab teine endalt ise elu. Alkyone ja Keyx olid kreeklaste jaoks truu armastuse võrdkuju.

Jäälindude haudeajal valitseb merel pool kuud tuulevaikus. Seda nimetasid kreeklased Alkyone päevadeks ehk õnneliku rahu päevadeks.

Vanakreeka mütoloogia tegelaskujud
Rudolph Valentino

Rudolph Valentino (tegelikult Rodolfo Alfonzo Raffaelo Pierre Filibert Guglielmi di Valentina d'Antonguolla; 6. mai 1895 Castellaneta, Itaalia – 23. august 1926 New York) oli tummfilmiajastu jumaldatumaid filmitähti.

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1895
Surnud 1926
Itaalia filminäitlejad
Ungari jalgpallikoondis

Ungari jalgpallikoondis on Ungari jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Ungarit rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.

Koondise põhivorm: punane särk, valged püksid, rohelised põlvikud

Koondise varuvorm: valge särk, punased püksid, valged põlvikud

Pragune koosseis 
Ungari koondis 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused 

1938 MM – hõbemedal
1952 OM – olümpiavõitja
1954 MM – hõbemedal
1960 OM – pronksmedal
1964 OM – olümpiavõitja
1964 EM – pronksmedal
1968 OM – olümpiavõitja
1972 OM – hõbemedal

Tuntumad mängijad 

Flórián Albert – Ferenc Bene – József Bozsik – Balázs Dzsudzsák – Nándor Hidegkuti – Sándor Kocsis – Tibor Nyilasi – Ferenc Puskás – György Sárosi – Imre Schlosser – Lajos Tichy – Gyula Zsengellér

Vaata ka 

Ungari jalgpallikoondis 1938. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Ungari jalgpallikoondis 1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Välislingid 

Koduleht
Ungari koondise mängud 1906–
Ungari koondises osalenud mängijad

Euroopa jalgpallikoondised
Ungari jalgpall
Ferenc Puskás

Ferenc Puskás (2. aprill 1927 Budapest – 17. november 2006) oli Ungari jalgpallur.
   
Puskás on Ungari kõigi aegade parim jalgpallur. Ta osales aastatel 1945–1956 84 korda Ungari rahvuskoondises ja lõi kokku 83 väravat. 

6. detsembril 1943 tegi ta oma jalgpalluridebüüdi isa kunagises koduklubis Kispest. Juba 18-aastaselt 1945. aastal pidas Puskás esimese maavõistluse Ungari koondises Austria vastu. Tänu tema hiilgavale oskusele palli valitseda moodustati Kispesti meeskonnast uus armeespordiklubi Budapesti Honvéd, mis valmistas ühtlasi ette mängijaid rahvuskoondisele.

1952. aasta Helsingi olümpiamängudel viis Ferenc Puskás koondise kaptenina ungarlased olümpiavõidule. Finaalis oldi võidukad Jugoslaavia üle.

1962. aastal sai ta Hispaania kodakondsuse ning mängis 4 kohtumist ka Hispaania rahvuskoondises, muuhulgas ka 3 kohtumist maailmameistrivõistluste finaalturniiril.

2009. aasta oktoobris kuulutas FIFA välja FIFA Puskási auhinna – auhind, mis määratakse aasta jooksul kõige ilusama löödud värava eest. 21. detsembril 2009 sai FIFA aasta jalgpalluri valimise tseremoonial esimese Puskási auhinna Portugali jalgpallur Cristiano Ronaldo.

Ungari jalgpallurid
Hispaania jalgpallurid
Real Madrid CF mängijad
La Liga mängijad
FIFA 100
Sündinud 1927
Surnud 2006
UEFA

UEFA (prantsuse l'Union des Associations Européennes de Football 'Euroopa Jalgpalliliit'; lühend UEFA on akronüüm organisatsiooni ingliskeelsest nimest Union of European Football Associations) on Euroopa jalgpalli juhtiv ning kontrolliv organisatsioon.  

UEFA asutati Šveitsis Baselis 15. juunil 1954.

UEFA korraldab mitmeid võistlusi nii riikide kui klubide võistkondadele. Neist tuntumad on Euroopa meistrivõistlused ja UEFA Meistrite Liiga. Organisatsiooni ametlikeks keelteks on inglise ja prantsuse keel.

2016. aastast on UEFA president Aleksander Čeferin. Enne teda oli (2007. aastast) president Michel Platini, kes võitis hääletuses eelmist UEFA presidenti rootslast Lennart Johanssoni häältega 27:23. Johansson oli sellel ametipostil olnud 1990. aastast.

2022. aasta 28. veebruaril teatasid FIFA ja UEFA Venemaa klubide ja rahvuskoondise osalemise peatamisest kõigil rahvusvahelistel võistlustel.

Liikmed
UEFA-s on 55 liiget:

1: Suurbritannia Ühendkuningriigi osa, aga iseseisev UEFA ja FIFA liige 
2: Endine AFC liige (AFC 1972–1994; UEFA liige alates 1994)
3: Endine AFC liige (UEFA liige alates 2002)

UEFA presidendid 

  Ebbe Schwartz (1954–1962)
  Gustav Wiederkehr (1962–1972)
  Artemio Franchi (1972–1983)
  Jacques Georges (1983–1990)
  Lennart Johansson (1990–2007)
  Michel Platini (2007–2016)
  Aleksander Čeferin (2016–)

UEFA korraldatavad võistlused

Riikidele 

 Euroopa meistrivõistlused
 UEFA rahvuste liiga
 Alla 21-aastaste Euroopa meistrivõistlused 
 Alla 19-aastaste Euroopa meistrivõistlused 
 Alla 17-aastaste Euroopa meistrivõistlused 
 Naiste Euroopa meistrivõistlused 
 Alla 19-aastaste naiste Euroopa meistrivõistlused
 Alla 17-aastaste naiste Euroopa meistrivõistlused
 Saalijalgpalli Euroopa meistrivõistlused

Klubidele 

 UEFA Meistrite Liiga
 UEFA Euroopa Liiga
 Euroopa superkarikas
 Naiste UEFA Meistrite Liiga
 UEFA Saalijalgpalli Meistrite Liiga
 UEFA Noorte Liiga
 UEFA Regioonide karikas (amatöörklubidele)

Vaata ka 
FIFA
UEFA kõrgliigaklubide loend

Viited

Välislingid

Koduleht
Orion

Orion oli vanakreeka mütoloogias jahimees. Tema päritolu on segane. Tema isaks ja emaks on peetud paljusid mütoloogilisi tegelasi. Homeros nimetas teda kõige ilusamaks meheks maa peal.

Alguses töötas Orion Chiosel Oinopioni juures jahimehena. Ta palus Oinopionilt tema tütre Merope kätt, ent Oinopion keeldus, sest Orion oli nii metsik. Selle peale Orion vägistas Merope. Karistuseks jootis Oinopios Orioni purju ja torkas ta siis pimedaks.

Hephaistosel ja Heliosel hakkas Orionist kahju. Hephaistos andis talle poisikese (või sepaselli) talutajaks, kes juhatas ta saare idakaldale. Kui tõusev päike Orioni näole paistis, sai too nägemise tagasi. Orion läks kohe Oinopionile kätte maksma, ent Hephaistos oli Oinopioni perele ehitanud maa-aluse varjendi ja Orion ei leidnud neid. Siis läks ta Delosele.

Delosel kohtus ta koidujumalanna Eosega, kellel oli nõrkus ilusate jahimeeste vastu. Eos sai paljude kenade jahimeestega lapsi. Ta röövis Orioni, kui see magas. Ent Orion ei vastanud jumalanna tunnetele ning too laskis mehe lahti. (Samuti andis Eosele korvi Kephalos.)

Siis kohtus Orion plejaadidega ning jälitas neid lakkamatult, kuni Zeus halastas plejaadidele ja tõstis nad taevavõlvile tähtedeks.

Järgmiseks valis Orion välja Artemise ning luuras teda, kuni nägi Artemist (võib-olla koos nümfidega) suplemas. Selle eest tappis Artemis Orioni kas skorpioni või noolega. 

Pärast surma tõsteti Orion samuti tähtkujuks ning ta jätkas taevaski plejaadide jälitamist. Ka skorpionist sai tähtkuju.

Vanakreeka mütoloogia tegelaskujud
FIFA

FIFA (lühend prantsuskeelsest nimest Fédération Internationale de Football Association 'Rahvusvaheline Jalgpalliassotsiatsioonide Föderatsioon'; eesti keeles Rahvusvaheline Jalgpalliliit, Rahvusvaheline Jalgpalliliitude Föderatsioon'') on rahvusvaheline jalgpalliföderatsioon.

FIFA peakorter asub Zürichis. 

FIFA-l on 211 liiget. 

2022. aasta 28. veebruaril teatasid FIFA ja UEFA Venemaa klubide ja rahvuskoondise osalemise peatamisest kõigil rahvusvahelistel võistlustel.

Asutamine
FIFA asutati 21. mail 1904 FIFA esimesel kongressil Pariisis.

FIFA esimeseks presidendiks valiti 23. mail 1904 prantslane Robert Guérin ning asepresidentideks hollandlane Carl Anton Wilhelm Hirschman ja šveitslane Victor E. Schneider.

FIFA presidendid
Robert Guérin (Prantsusmaa) 1904–1906
Daniel Burley Woolfall (Inglismaa) 1906–1918
Jules Rimet (Prantsusmaa) 1921–1954 (aupresident alates 21. juunist 1954)
Rodolphe William Seeldrayers (Belgia) 1954–1955
Arthur Drewry (Inglismaa) 1955–1961
Sir Stanley Rous (Inglismaa) 1961–1974 (aupresident alates 11. juunist 1974)
João Havelange (Brasiilia) 1974–1998 (aupresident alates 8. juunist 1998)
Sepp Blatter (Šveits) alates 8. juunist 1998 kuni 2015. aasta II pooleni
Gianni Infantino (Itaalia/Šveits) alates 26. veebruarist 2016

Jalgpalli maailmameistrivõistlused
Aastal 1905 Londonis toimunud FIFA II kongressil arutati esimest korda jalgpalli maailmameistrivõistluste korraldamist. Plaani kohaselt pidi esimene MM toimuma 1906. aastal Šveitsis. Kui jõudis kätte võistluste registreerumise viimane päev 13. august 1905, selgus, et ei ilmunud ühtegi sooviavaldust.

1924. aasta olümpiamängudel jalgpallis võidu saanud Uruguay esindus tegi avalduse, milles soovis korraldada MM-võistlused juba 1925. aastal. Kuigi FIFA ütles neile ära, ei laitnud maailmaorganisatsiooni esindajad mõtet ja asusid MM-finaalturniiri korraldamisega seotud probleeme lahendama.

15.–26. mail 1928 Amsterdamis toimunud FIFA kongressil võeti häältega 27:5 vastu otsus korraldada jalgpalli maailmameistrivõistlused esimest korda 1930. aastal ning seejärel iga nelja aasta tagant. Veel jäi lahtiseks korraldajamaa, kuid 17.–18. mail 1929 Barcelonas toimunud 18. kongressil anti see õigus Uruguayle.

Vaata ka 
FIFA aasta jalgpallur
FIFA Ballon d'Or
FIFA edetabel
Jalgpalli maailmameistrivõistlused
Jalgpalli rahvuskoondiste loend
UEFA

Viited

Välislingid 
 Koduleht
Usundite loend

Suuremad religioonid ja usundilised rühmad (koos järgijate arvuga)

 kristlus 2,1 miljardit 
Katoliiklus 1,1 miljardit 
Õigeusk 240 miljonit 
Protestantism 350 miljonit 
Muud kristluse voolud 350 miljonit
 Islam 1,4 miljardit
Sunniidid 940 miljonit 
Šiiidid 120 miljonit
 Ilmalikud, ateistlikud või agnostilised hoiakud 1,1 miljardit
 Hinduism 900 miljonit
 Taoism, konfutsianism ja muud hiina usundid 394 miljonit
 Budism   376 miljonit
Mahajaana 185 miljonit
Theravaada 124 miljonit 
 Traditsioonilised hõimu-usundid (sealhulgas šamanism jmt) 300 miljonit
 Traditsioonilised ja diasporaadilised Aafrika usundid 100 miljonit
 Sikhism 23 miljonit
 Juche 19 miljonit
 Spiritism 15 miljonit
 Judaism 14 miljonit
 Bahai 7 miljonit
 Džainism 4,2 miljonit
 Šintoism 4 miljonit
 Cao Dai 4 miljonit
 Zoroastrism 2,6 miljonit
 Tenrikyo 2 miljonit
 Uuspaganlus 1 miljonit
 Unitaarne universalism 800 000
 Rastafarianism 600 000 
 Saientoloogia 500 000

 Statistika allikas: adherents.com, 2005.

Vaata ka
Soome muinasusund
Bön
Jehoova tunnistajad
Candomblé
Zurvanism

Religioon
Religiooni loendid
Aabel-Keramim

Aabel-Keramim (heebrea keeles אָבֵל כְּרָמִים 'viinamägede tasandik') oli Piiblis mainitud ammonlaste linn või küla  Palestiinas, Jordani jõest ida pool. 

Ja Jefta andis Issandale tõotuse ning ütles: "Kui sa tõesti annad ammonlased minu kätte, siis see, kes iganes väljub mu koja ustest mulle vastu, kui ma ammonlaste juurest pöördun rahuga tagasi, kuulugu Issandale ja ma ohverdan ta põletusohvriks!" Siis Jefta läks ammonlaste vastu, et nendega sõdida, ja Issand andis nad tema kätte. Ja ta lõi neid väga suures tapluses Aroerist kuni Minniti teelahkmeni, kahtkümmend linna, ja kuni Aabel-Keramimini; nõnda alandati ammonlased Iisraeli laste ees. (Kohtumõistjate raamat 11:30–33)

Linna asukoht ei ole täpselt teada. Eusebiose ja Hieronymuse järgi oli selle koha peal küla, mis asus 6...7 Rooma miili (umbes 10 km) kaugusel ammonlaste linnast Rabbast (praegu  ‘Ammān). Eusebiose ja Hieronymuse ajal oli koht veel tuntud oma viinamägede poolest, kust sai rikkalikult head viinamarja. Praegu arvatakse selle koha peal olevat  Tall al-`Umayri (Tall al-'Umayri, Tell Al Umayri, Tall Umayri, Tall el-'Umayri, Tell el Umeiri, Tell el-‘Umeiri), küngas Jordaanias, 10 km ‘Ammānist lõuna pool, Kõrbemaantee ääres Mādabā tasandiku põhjaserval. Aabel-Keramimi on seostatud ka Tell Jawaga, Na'uriga (umbes 14 km ‘Ammānist) ja Tell Sahabiga (12 km ‘Ammānist kagus). 

Koht oli asustatud 3000 eKr kuni 500 eKr. Ta oli seotud ammonlaste kuninga Baalisega. Piibli-ajal oli Aabel-Keramim ammonlaste halduskeskus lõunapiiril moablastega.

Välislingid

Piibel
Paekivi

Paekivi ehk paas on settelise tekkega karbonaatkivimi rahvapärane nimetus.

Tuntumad Eesti paekivid on lubjakivi ja dolomiit.

Paekivi on tekkinud mere madalas, rannalähedases osas. Sügavamas meres moodustusid mergel ja domeriit. Tekkelt kuulub paekivi biokeemiliste setendite hulka. Paekivi on kujunenud siinsetes meredes elanud organismide elutegevuse kaasabil. Eesti paekivi on ladestunud Baltika ürgmandrit katnud laugepõhjalises Paleobalti meres 472–417 miljonit aastat tagasi ning on seotud peamiselt Ordoviitsiumi ja Siluri ajastuga. Põhja-Eestis tekkis esialgu glaukoniiti ja raudooide sisaldav paas.

Paekivi mahumass jääb vahemikku 2200–2650 kg/m³.

Paekivi kasutamine 

Paasi on kasutatud iidsetest aegadest saadik kalmete, hoonete ja kindlustuste rajamisel ning paest on ka suurem osa riigi tähtsamatest arhitektuurimälestistest, sealhulgas UNESCO maailmapärandi nimekirja kantud Tallinna vanalinn.

Paas on hõlpsasti töödeldav ning aegade jooksul on sellest valmistatud kauneid skulptuure. Viimasel ajal leiab paas kasutamist hoonete sise- ja välisviimistluses ning isegi ehete valmistamisel.

Paekivi Eesti sümboolikas ja kultuuris
Alates 4. maist 1992 on paas Eesti rahvuskivi. Samal päeval avati Porkuni linnuse väravatornis paekivi tutvustav väljapanek, millest nüüdseks on saanud paemuuseum.

Eesti kirjanduse ühe suurteose, Anton Hansen Tammsaare viieosalise romaani "Tõde ja õigus" üks läbiv peategelane on Andres Paas, peategelaste seas on ka tema poeg Indrek Paas.

Halli paepinda sümboliseerib hõbedane palk Keila valla vapil.

Heraldilised lipukesed Paide vapil sümboliseerivad paekivi. Ühe teooria järgi tuleneb Paide linna nimi just paekivist.

Vaata ka
dolokivi
paemurd
Vasalemma marmor

Välislingid 

 Teaduse helisõnastik: Paekivi (Rein Einasto) – ERR Teadus, 26. november 2009
Paemuuseumi koduleht

Settekivimid
Eesti maavarad
Ehitusmaterjalid
Douglass North

Douglass Cecil North (5. november 1920 Cambridge, Massachusettsi osariik – 23. november 2015) oli USA majandusteadlane. Ta on lõpetanud California Ülikooli (Berkeley) kolme diplomiga (politoloogia, filosoofia ja majandusteadus).

North sai 1993. aastal Nobeli majandusauhinna. Ta oli poliitilise ökonoomia professor Washingtoni Ülikoolis Saint Louises 1983. Tema majandusteaduslikud tööd on omandiõiguse, tehingukulude ja majandusliku ettevõtluse ajaloo ning ka majandusliku arengu vallast arenevates riikides.

Douglass North defineeris oma 1990. aastal ilmunud teoses "Institutsioonid, institutsionaalne muutus ja majandusedu" institutsioone kui mängureegleid, mis juhivad ja piiravad inimeste ja organisatsioonide tegevust ühiskonnas. North eristas formaalseid mängureegleid mitteformaalsetest.

Formaalsed mängureeglid on seotud kirjutatud reeglitega:
seadused,
direktiivid,
normid, koodeksid jne.

Mitteformaalsed mängureeglid on seotud kirjutamata reeglitega: 
traditsioonid,
tõekspidamised,
harjumused,
tavad, kombed jne.

North rõhutas institutsioonide olulisust, väites, et need mõjutavad majanduse käekäiku ja arengut. Näiteks toob North esile tehingukulud, mis on tema arvates mõjutatud järgmiste tingimuste poolt:
Mõõtmiskulud – tehingu osapooled on sunnitud tegema kulutusi kauba või teenuse väärtuse kindlaksmääramiseks: on need ikka soovitud värvi, suurusega, kaaluga, õige arv ning kas müüja on ikka nende omanik.
Turu suurus – otsustab, kas toimub ebaisikuline või personaalne vahetus. Näiteks kui tehing toimub väikses alevikus, kus osapooled üksteist tunnevad, on teisele tünga tegemine seotud riskidega sattuda üldise kriitika, pilkamise ja halvakspaneku subjektiks ning võib tähendada, et patustanuga ei soovita enam äri ajada. Vastupidises olukorras, kus tehingu osapooled üksteist ei tunne ja "risk" kogemata üksteisega kohtuda on väike, olukord, mis peaks kirjeldama olukorda suurtel turgudel, kus sotsiaalne kontroll puudub, on loodud tingimused oportunistlikuks käitumiseks.
Seaduste jõustamine (law enforcement) on enamikus ühiskondades aeganõudev ja kulukas.
Ideoloogia – suhteliselt kompakne ja vastuoludeta väärtuste kogu, mis annab tema järgijatele vastused järgmistele küsimusele:
mis on hea ja mis on halb?
kes ma olen?
miks asjad juhtuvad nii, nagu nad juhtuvad?
mida peaks ette võtma, et olukorda paremuse poole pöörata?

Ameerika Ühendriikide majandusteadlased
Nobeli majandusauhinna laureaadid
Sündinud 1920
Surnud 2015
Trasjanka

Trasjanka (valgevene ja vene keeles трасянка) on vene-valgevene segakeel, mida kasutab suur osa tänapäeva Valgevene elanikest. Selle sõnavara pärineb vene keelest, aga grammatika ning hääldus valgevene keelest. 

Trasjanka on rohkem levinud maaelanike ja madalama haridustasemega inimeste hulgas.

Vaata ka
suržik
valgevene keel
vene keel

Idaslaavi keeled
Kreoolkeeled
Valgevene
Peajalgsed

Peajalgsed (Cephalopoda) on limuste hõimkonda kuuluv loomade klass.

Peajalgsete keha koosneb peast ja kereosast. Suu ümber paiknevad pikad iminappadega varustatud kombitsad. Üks tavalisematest peajalgsetest on harilik seepia (Sepia officinalis). Liikumiseks paiskavad peajalgsed mantliõõnde imetud vee läbi lehtri välja. Veejuga lükkab looma edasi tagumine ots ees. Peajalgseil on suhteliselt suur aju ja keerukas närvisüsteem. Neil on keerukas "intelligentne" käitumine. Peajalgseil on suhteliselt kõige suuremad silmad loomariigis, millega nad näevad väga hästi. Maitset tunnevad nad kombitsatega. Toituvad peamiselt kaladest. Peajalgseil on tumedat pigmenti tootev tindinääre, mille juha avaneb tagasoolde. Veri sisaldab vaseühendeid, mistõttu värvub õhu käes siniseks.
Hingamiselunditeks on üks paar mantliõõnes paiknevad lõpuseid. Peale seepiate on tuntud peajalgsed ka kalmaarilised (Teuthida) ja kaheksahaarmelised (Octopoda), kellest mõni liik on väga mürgine.

Laevukesed (Nautiloidea) on väikesed Kagu-Aasia meredes mitmesaja meetri sügavusel elavad loomad. Neist teatakse suhteliselt vähe. Nende esivanemad elasid meredes juba väga ammu, sadu miljoneid aastaid tagasi. Ka Eesti maapõues on rohkesti nende kivistisi, mida võib tihti leida Põhja-Eesti paekalda jalamilt. Nende keha asub koja viimases kambris. Ülejäänud kambrid on täidetud gaasiga, mis töötab hüdrostaatilise aparaadina. Praeguseni on teadaolevalt säilinud kõigest kuus liiki, neist tuntuim on harilik laevuke (Nautilus pompilius).

Peajalgseid on tänapäeval ligikaudu 800 liiki. Fossiilseid peajalgseid on teada umbes 10 tuhat liiki.

Eesti vetes peajalgseid ei ela.

Vaata ka
kõhtjalgsed

Galerii
Eesti Kirjanduse Selts

Eesti Kirjanduse Selts (lühend EKS) on organisatsioon, mille eesmärk on kirjanduse, teaduse ja kunsti edendamine Eestis, oma maa ja rahva igakülgne tundmaõppimine ning tehtud töö tulemuste kättesaadavaks tegemine rahvale. Seltsi juhatus asub Tartus.

Selts asutati 6. augustil 1907. Loomise järel kasvas selts kiirelt tervet Eestit katvaks organisatsiooniks ja 1930. aastate lõpul kuulus sellesse juba üle 2000 liikme. Seltsi tegevus lõpetati ja seltsi varad natsionaliseeriti 1940. aastal.

Eesti Kirjanduse Selts taastati ametlikult 18. detsembril 1992 ja tegevus jätkus õigusliku järjepidevuse alusel ning 16. juunil 1940 kehtinud ja redigeeritud põhikirja järgi.

Selts annab välja oma aastaraamatut.

Vaata ka 
Eesti Kirjameeste Selts
Eestimaa Kirjanduse Ühing
Elav Teadus
Tartu Kirjanduse Maja

Kirjandus 
 "Eesti Kirjanduse Selts: 1907–1932". Koostanud August Palm. Tartu, EKS, 1932, 94 lk
 August Palm, "Friedebert Tuglas ja Eesti Kirjanduse Selts" – Looming 1966, nr 2, lk 297–310
 Valik August Palmi ja Friedebert Tuglase kirju. Koostanud, kommenteerinud ja eessõna: Merike Kiipus – Keel ja Kirjandus 2002, nr 2, lk 124–131
 Akadeemia, 2007, nr 11, artiklid: Johan Kõpp, "Eesti Kirjanduse Seltsi asutamise lugu"; Julius Mägiste, "Eesti Kirjanduse Selts"; Herman Evert, "Eesti Kirjanduse Selts 1940. aastast edasi" 
 Marin Laak, Krista Ojasaar, "Sada aastat ajalugu: Eesti Kirjanduse Selts 1907–2007". EKS, Tartu, 2007, 48 lk

Välislingid 
 Eesti Kirjanduse Seltsi koduleht
 Krista Aru: "Eesti vaimuelu keskkoht. Eesti Kirjanduse Selts 90" Postimees, 4. august 1997, lk 14

Eesti kirjandus
Valeria Ränik

Valeria Ränik (sündinud 19. augustil 1964 Moskvas) on eesti kirjanik.

Raamatud 
1990 "Orb" (luulekogu; kirjastas Eesti Raamat)
1990 "Ellujäämine" (luulekogu; kirjastas Eesti Kostabi Selts)
1993 "Ajast kinni" (luulekogu; kirjastas Oittinen & Co; I ja II trükk)
1994 "Ajast väljas" (luulekogu; Sakala toimetuse väljaanne)
2000 "Ülejõel, Kassilaiu pealinnas" (proosaraamat; kirjastas Elmatar)
2000 "Ajast mööda" (luulekogu; kirjastas Ilmamaa)
2001 "Luulepere pereluuleraamat" (luulekogu; kirjastas Tuum)
2001 "Aitab ajast" (valikkogu; kirjastas Ilmamaa)
2003 "Väike ilves, Suur Murr ja teised" (proosaraamat)
2004 "Lehte Hainsalu: Miski peab olema püha" (proosaraamat)
2005 "Hundijutud ja karulood" (aimeraamat)
2005 "Ilves ilves. Raamat maailma ilvestest" (aimeraamat)
2006 "Ülejõel, Kassilaiu pealinnas" (proosaraamat; uustrükk)
2007 "Valgust täis suur pilvealune tuba" (luulekogu; kirjastas TEA Kirjastus)
2007 "Seitsme puu ja mätta taga" (luule- ja proosaraamat)
2008 "Viis aastat vanemaks" (raamatu "Lehte Hainsalu: Miski peab olema püha" järg)
2010 "Hundijutud ja karulood. Teine raamat" (aimeraamat)
2010 "Puude taga jõgi, jõe taga mets" (proosaraamat)
2011 "Metsa poole" (fotoalbum-luulekogu)
2013 "Ülejõel, Kassilaiu pealinnas. Teine raamat" (proosaraamat)
2014 "Linnad kasvavad ümber metsa" (fotoalbum-luulekogu eesti, vene, läti, leedu, liivi, võru, soome, saksa ja inglise keeles)

Projekt "Eesti ilves" 
Valeria Ränik juhtis projekti "Eesti ilves", mis tegeles ilveste tutvustamisega Eestis. Projekti raames kirjutas ta raamatuid ja esines korduvalt ajakirjanduses. Valeria Ränik jätkab ilveste ja ka muude kiskjate (ka metsloomarehabilitatsiooni) kohta info kogumist ja avaldamist oma kodulehekülgedel ning raamatutes.

Tunnustus 
1990 Betti Alveri kirjandusauhind ("Orb")
1991 Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind ("Orb", "Ellujäämine")
1994 Emakeele Seltsi keeleainestiku kogumise võistluse võidukoht 
1995 Eesti Näitemänguagentuuri näidendivõistluse eripreemia ("Mullamustuke")
2000 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Ülejõel, Kassilaiu pealinnas")

Välislingid 
Valeria Räniku koduleht
Valeria Räniku ilveseteemaline lehekülg
Valeria Räniku metsaraamatuteemaline lehekülg

Eesti kirjanikud
Sündinud 1964
Arbujad

Arbujad on luuletajate sõpruskond, mis sai oma nime 1938. aastal ilmunud kriitiku ja kirjandusteadlase Ants Orase koostatud antoloogia "Arbujad: valimik uusimat eesti lüürikat" järgi.

See luuletajatest sõpruskond kogunes üliõpilasseltsi Veljesto ümber. 

Liikmed: Betti Alver, Bernard Kangro, Uku Masing, Kersti Merilaas, Mart Raud, August Sang, Heiti Talvik ja Paul Viiding.

Arbujad püüdlesid varasema eesti luulega võrreldes sügavama vaimsuse ja emotsionaalse pingestatuse poole. Nad käsitlesid kunsti kõlbeliste väärtuste kandjana ning inimest sõltumatu isiksusena.

Bernard Kangro on avaldanud arbujatest kirjanduslooliste mälestustega põimitud esseekogud "Arbujad" (1981) ja "Arbujate kaasaeg" (1983). 14.-15. oktoobril 1994. aastal toimus Tartus kirjanduskonverents "Arbujad: marginaale keskmele", mille teesid ilmusid samal aastal Eesti Kirjanduse Seltsi väljaandes. 2009. aastal lavastati Eesti Draamateatris etendus "Arbujad".
Erakkond

Erakkond on Tartus alates 1995. aastast tegutsev ja 1996. aastal avalikkuse ette astunud  kirjandusrühmitus. 

Erakkonda kuuluvad autorid siiski eitavad, et tegemist on rühmitusega (rühmituse paistab välistavat ka sõna "erakkond"). Pigem on tegemist sõpruskonnaga, millel puudub ühine esteetiline platvorm ja milles solidaarselt toetatakse üksteise kirjanduslikku arengut ning aidatakse üksteisele lugejate ja kriitikute tähelepanu tõmmata, sealhulgas ka ühiste väljaannetega.

Väljaanded
"Üheksavägine" (1997) 
"Harakkiri"  (1999)
"Erakkond" (CD; 2004)

Liikmed
Kalju Kruusa 
Margus Lattik (Mathura) 
Berk Vaher 
Aare Pilv 
Lauri Sommer 
Kristiina Ehin 
Mehis Heinsaar 
Andreas Kalkun 
Kadri Tüür 
Marko Kompus 
Timo Maran

Välislingid
Koduleht
 Teet Korsten "Erakonna Erakkond dessant Jõhvi" Põhjarannik, 6. mai 2003

Eesti kirjandusrühmitused
Jüri Ehlvest

Jüri Ehlvest (15. märts 1967 Tallinn – 11. oktoober 2006 New York) oli eesti kirjanik. 

Ehlvest õppis Tartu Ülikoolis bioloogiat ja usuteadust.

Kirjutas maagilis-realistlikke ja metafüüsilisi novelle ja romaane. 

Elas Tartus ja kuulus rühmitustesse Abi-Piirissaare Dalinistlik Kõõl (koos Sven Kivisildnikuga), Eesti Kostabi $elts ning Hirohall.

Jüri Ehlvest suri 39-aastaselt USA-s infarkti.

Raamatud 
"Ikka veel Bagdadis" (1996)
"Krutsiaania" (1996) 
"Päkapikk kirjutab" (1997) 
"Elli lend" (1999) 
"Elumask" (1999) 
"Taevatrepp (2001)
"Hobune eikusagilt" (2002)
"Rahuldus" (2004, autorinimeks Jüri von Ehlvest)
"Palverännak" (2005)

Teosed kogumikes 
 "Tartu novell" – kogumikus "Tartu on unenägu", EKS, Tartu 2006, lk. 117–136
 "Reeperbahn" (jutustus, paralleeltekst eesti ja saksa keeles) – kogumikus "Teise peeglis. Im Spiegel des Anderen". Saksa-eesti kirjandusdialoog. Tartu Ülikooli Kirjastus 2006, lk. 30–95

Tunnustus

 1996 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Krutsiaania")
 1997 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Krutsiaania")
 2002 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Hobune eikusagilt")
 2003 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Hobune eikusagilt")

Isiklikku
Jüri Ehlvest oli abielus Anneli Ehlvestiga. Neil on kaks poega: Kaspar (1987), kes on rokkansambli Depoo bassist, ja Joonatan (2000).

Jüri Ehlvest oli maletaja Jaan Ehlvesti vend. Nende isa Juhan Ehlvest ja ema Maret Ehlvest on arstid.

Kirjandus 
 Kajar Pruul, „Ebakindluse kiituseks. Märkmeid Jüri Ehlvesti proosast“ – Looming 1997, nr. 12, lk. 1691–99
 Epp Annus, „Üks kask meil kasvas aias: Jüri Ehlvest – traagiline looduskirjanik“ – Vikerkaar 2000, nr. 4, lk. 71–80
 Mart Kivastik, „Presidendi lapsed“, 2001, lk. 159–166 („Pisaraid ei usu“)
 Jaanus Adamson ja Alari Lindroos, „Jüri Ehlvest: paranoiline moralist“ - Looming 2002, nr. 6, lk. 901–911; sama ka J. Adamsoni raamatus „Läbirääkimised. Kirjutisi 1995-2003“, Tartu: Veljesto, 2004, lk. 117–136
 Virve Sarapik, “Kas E/hlv/estimaa on ümmargune: fragmentaarium“ – Keel ja Kirjandus 2004, nr. 7, lk. 524–534 (bibliograafia joonealustes märkustes)
 Mihkel Mutt, "Kirjanik suurpihtija verekargamine" ("Palverännaku" arvustus) – Looming 2006, nr. 4, lk. 611–615
 "Spiraali lagunemine. Jüri Ehlvesti maailm" (artiklite kogumik). Koostajad Virve Sarapik ja Mari Laaniste, Tallinn/Tartu 2009, 135 lk + fotod; sisaldab lk 124–135 ka Virve Sarapiku koostatud Jüri Ehlvesti (valik)bibliograafia

Välislingid

Jaak Urmet. Nekroloog Eesti Päevalehes
Jüri Ehlvesti veebipäevik
Jüri Ehlvesti 2 loengut Raadio Ööülikoolis (MP3) 

Eesti kirjanikud
Viru-Jaagupi kalmistule maetud
Sündinud 1967
Surnud 2006