joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Leo Ascher

Leo Ascher (tegelikult Leonem Ascher; 17. august 1880 Viin, Austria-Ungari – 25. veebruar 1942 New York, USA) oli juudi päritolu Austria helilooja ja jurist. 

Ta oli Viini hõbedase operetiajastu helilooja, 40 Viini valssopereti ja mitmesaja lööklaulu autor.

Õpingud 
Juudi päritolu Viini vihmavarjutöösturi Moritz Ascheri ja Eva Friedenthali poeg. 13-aastaselt komponeeris esimese klaveripala. Isa arvas, et muusika ei toida poega elus ära, ning suunas ta 18-aastaselt õppima õigusteadust Viini ülikooli. Leo Ascher lõpetas selle 1904. aastal õigusteaduste doktori kraadiga. Sama ülikooli juures tegutses konservatoorium, kust ta sai Robert Fucshi ja Frantz Schmidti juhendamisel komponeerimisteadmisi. Komponeeris õpingute ajal palju laule ja tegeles orkestreerimisega. 1899. aastal avaldas esimese valsi.

Operetihelilooja 
Alustas heliloojakarjääri ooperiga "Mamzelle Courgage", mis ei äratanud mingit tähelepanu. 1905 valmis esimene operett "Vergeltsgott" ("Jumal õnnistagu sind"), mis esitati Theater an der Wienis ja sai väga hea vastuvõtu osaliseks ja avas talle operetihelilooja karjääri. 1909/1910 oli Viini kabaree Fledermaus muusikajuht, kuid eelistas olla vabakutseline helilooja. 

1905–1932 komponeeris kümneid tüüpilisi Viini publikule meelepäraseid valssoperette. Austrias, Saksamaal ja Ungaris olid neist populaarseimad "Hochzeit tanzt Walzer" ("Pulm tantsib valssi"), "Der Soldat der Marie" ("Marie sõdur") ja "Bravo Peggy". Zürichis esitatud "Hochzeit tanzt Walzeri" muudetud versiooni "Hochzeitswalzer" mängitakse saksa keelt kõnelevates maades aeg-ajalt tänapäevalgi. 

1920. aastatel hakkas kirjutama ka laule ja saatemuusikat helifilmidele ja esitamiseks kontsertidel. On komponeerinud ja avaldanud üle 210 laulu. Tema muusika ilmestab tummfilmi "Der Soldat der Marie" (1924), samuti linateoseid "Purpur und Waschblau" ("Violetne ja helesinine", 1931), "Mein Leopold" ("Minu Leopold", 1931) ja eriti menukat "Hoheit tanzt Walzer" (1935).

Isiklikku 
Natside võimuletulekuga Saksamaal 1933. aastal lõppes praktiliselt tema heliloojakarjäär. Lahkus 1938. aastal vahetult enne sakslaste sissetungi Austriasse (anšluss) Prantsusmaale, sealt Inglismaale ning 1939 üle Atlandi ookeani Ameerika Ühendriikidesse. Elas New Yorgis. Komponeeris lööklaule ja lastele klaveripalu.

Oli abielus Luise Frankliga. Neil oli üks tütar, kirjanik Franzi Ascher-Nash.

Eestis on lavastatud "Tütarlaps saapapoest" (Vanemuine 1927, Endla 1931, Kannel 1934) ja "Braavo, Peggy" (Ugala, 1935).

Operetid (kõik esmaesitatud Viinis) 

Austria heliloojad
Austria juristid
Sündinud 1880
Surnud 1942
Isidora Sekulić

Isidora Sekulić (16. veebruar 1877, Mošorin – 5. aprill 1958, Belgrad) oli serbia kirjanik, tõlkija ja kirjanduskriitik. 

Sekulić sündis Austria-Ungari Bács-Bodrogi komitaadis Mošorini külas, mis tänapäeval jääb Vojvodinasse. Tema ema, isa ja vend surid tuberkuloosi. Ta õppis Novi Sadis ja Somboris ning lõpetas 1897 Budapestis pedagoogikakooli, kus õppis martemaatikat ja loodusteadusi. 1922 kaitses Berliinis doktorikraadi. Kuni pensionile minekuni 1931. aastal töötas ta gümnaasiumiõpetajana.

1939. aastal nimetati ta Serbia Kuningliku Akadeemia kirjavahetajaliikmeks. 1950. aastal valiti Sekulić esimese naisena Serbia Teaduste ja Kunstide Akadeemia liikmeks.

Oma novellikogus "Kronika palanačkog groblja" kujutab ta tugevaid naiskaraktereid ja kritiseerib patriarhaalset ühiskonda.

Sekulić tõlkis saksa, inglise, prantsuse, vene, norra ja rootsi keelest.

Ta oli Jugoslaavia PEN-klubi asutaja ja sekretär.

Teosed 
 Saputnici (1913)
 Pisma iz Norveške (1914) 
 Iz prošlosti (1919)
 Đakon Bogorodičine crkve (1919) 
 Kronika palanačkog groblja (1940) 
 Zapisi (1941)
 Analitički trenuci i teme, 1–3 (1941) 
 Zapisi o mome narodu (1948)
 Njegošu knjiga duboke odanosti (1951)
 Govor i jezik, kulturna smotra naroda (1956)

Viited 

Serbia kirjanikud
Sündinud 1877
Surnud 1958
Max Valentiner

Kapten Christian August Max Ahlmann Valentiner (15. detsember 1883 – 19. juuli 1949) oli Saksa allveelaeva komandör I maailmasõja ajal. 

Ta oli edukuselt kolmas allveelaeva komandör sõjas ja autasustatud Pour le Méritega.

Ta kuulutati liitlaste poolt sõjakurjategijaks, sest uputas 30. detsembril 1915 ilma hoiatamata liinilaeva Persia, mis oli rahvusvaheliste seaduste rikkumine. 

1940. aasta jaanuaris määrati Valentiner U-Boots-Abnahmekommisioni (UAK) grupi komandöriks Kiel-Danzigis, kus ta töötas kuni 1945. aasta märtsini. Vahepeal sai ta 1. jaanuaril 1941 Kapitän zur See auastme. 31. märtsil 1945 vabastati ta Kriegsmarinest.

1949. aasta 19. juunil suri Valentiner Sønderborgi haiglas kopsuhaigusse, mille ta tõenäoliselt sai, kui hingas sisse mürgiseid aurusid, mida tekitasid tema esimeste allveelaevade U-10 ja U-3 mootorid.

Saksamaa sõjaväelased
Sündinud 1883
Surnud 1949
Kas venelased tahavad sõda?

"Kas venelased tahavad sõda?" (vene keeles "Хотят ли русские войны"; eestikeelses versioonis pealkirjaga "Kas ihkab sõda meie maa?") on Jevgeni Jevtušenko luuletus ning nendele värssidele Eduard Kolmanovski kirjutatud laul.

Jevgeni Jevtušenko kirjutas luuletuse 1961. aasta sügisel välismaal viibides, kus talle olevat sageli sellist küsimust esitatud. Pärast Nõukogude Liitu naasmist näitas ta luuletust Eduard Kolmanovskile, kes kirjutas sõnadele viisi. Laulu esmaesitaja oli näitleja ja laulja Mark Bernes.

Jevtušenko väitel üritas Nõukogude Armee poliitvalitsus laulu edutult keelustada, väites, et see on patsifistlik ning demoraliseerib nõukogude sõdureid.

1962. aastal Moskvas toimunud rahvusvahelisel rahukongressil jagati osalejatele suveniiridena vinüülplaate laulu inglis-, prantsus-, saksa- ja hispaaniakeelse versiooniga Georg Otsa esituses.

1968. aastal tõlkis Hardi Tiidus selle laulu ka eesti keelde:Спросите вы у матерей,

спросите у жены моей,

и вы тогда понять должны,

хотят ли русские войны.

Eks vasta kindlalt ema arm,

eks vasta meie naiste arm –

ja igaüks siis aru saab:

kas ihkab sõda ta…

kas ihkab sõda meie maa.

Viited 
Luuletused
Laulud
Condor

Condor Flugdienst GmbH, kaubamärgina Condor, on Saksa puhkuselennufirma, mis baseerub Frankfurdis. 

Lennufirma teeb regulaarlende Vahemere, Aasia, Aafrika, Põhja-Ameerika, Lõuna-Ameerika ja Kariibi mere piirkonna puhkekohtadesse. 

Lennufirma peamine kodulennujaam on Frankfurdi lennujaam, kust väljub enamik lennufirma kaugmaalende. Teine kodulennujaam on Müncheni lennujaam, kust lennufirma opereerib lende peamiselt Vahemere piirkonda, aga ka kaugmaalende.

Saksamaa lennufirmad
David Shulkin

David Jonathon Shulkin (sündinud 22. juunil 1959 Fort Sheridanis Illinoisis) on Ameerika Ühendriikide arst ja poliitik. Ta oli 14. veebruarist 2017 kuni 28. märtsini 2018 Ameerika Ühendriikide veteranide asjade minister.

Ta sündis aastal 1959 Fort Sheridanis Illinoisis, kus ta isa oli sõjaväe psühhiaater.

Ta oli 6. juulist 2015 kuni 13. veebruarini 2017 Ameerika Ühendriikide tervishoiu aseminister, spetsialiseerudes veteranide asjadele.

14. veebruarist 2017 kuni 28. märtsini 2018 oli ta Ameerika Ühendriikide veteranide asjade minister.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe lapse isa.

Ameerika Ühendriikide arstid
Ameerika Ühendriikide poliitikud
Ameerika Ühendriikide veteranideministrid
Sündinud 1959
Obernberg am Brenner

Obernberg am Brenner on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 1380 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 38,66 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 354 inimest.

Asend 

Obernberg am Brenner paikneb umbes 30 km Innsbruckist lõunas samanimelises orus, mis väljub Wipptali lääneküljelt Gries am Brenneri juures. Org lõpeb Schwarze Wandi massiivi ja Tribolaumi grupiga. Populaarset Obernberger Seed külastavad turistid. Obernberger Seebach voolab läbi küla ja annab Obernbergile joogivee.

Asundused 

Außerthal, Eben, Frade, Gereit, Leite, Innerthal.

Ajalugu

Juured 

Org oli asustatud juba pronksiajast saati ja seda kasutati karjamaana. Roomlased okupeerisid paiga aastal 15 eKr. Hiljem avati kulla, hõbeda, vase ja plii kaevandused, mis tegutsesid 16. sajandini, ja neid omasid Brixeni piiskopid 1490. aastani, mil need läksid Tirooli vürstkonnale. 1238. aasta dokumendis on nimi "Padreins", samas "Obernbergi" mainitakse esmakordselt umbes 1300. aastal, senini oli seda kutsutud "Vinaders". Naaberkülad Wippatalis, nagu St. Leonhard, St. Jodok ja Gries am Brenner, kasutasid mäetööstuse arengut, kuna nende territooriumitel olid valukojad ja laod. Umbes 1560. aasta paiku tekkis väärismetallide import uuest maailmast, kaevandused ja laod suleti. Pühale Nikolausele pühendatud kaevurite poolt ehitatud romaani stiilis kabelit mainitakse 1339. aasta dokumendis. 15. sajandil rahvaarvu kasvades kabelit laiendati ning ehitati gooti stiilis koor. 1758. aastani sõltus kabel Matrei am Brennerist, siis sai oma kuraatori ja samasse kohta ehitati Franz de Paula Penzi juhtimisel uus barokkstiilis kirik. 1891. aastal ülendati paik kihelkonnaks.

Viited

Välislingid 
 www.obernberg.tirol.gv.at

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Oberperfuss

Oberperfuss on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 812 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 15,29 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 2984 inimest. Vald paikneb umbes 15 km Innsbruckist läänes Sellraintali suudmes. Seda on esmakordselt dokumentides mainitud 1083. aasta paiku.

Viited

Välislingid 
 www.gemeinde-oberperfuss.at

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Patsch

Patsch on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 896 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 9,73 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 981 inimest. Vald paikneb 6,7 km Innsbruckist lõunas Patscherkofeli all.

See on üks vanemaid külasid lõunapoolses madalas mäestikus Innsbrucki ümbruses ja seda on esmakordselt mainitud 1200. aasta paiku kui "Patsche" või "Pats".

Viited

Välislingid 
 www.patsch.tirol.gv.at

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Pettnau

Pettnau on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 628 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 10,78 km². Vallas on seitse osa ja see asutati 1291. aasta paiku.

1. jaanuaril 2016 elas seal 993 inimest.

Vald paikneb 16,7 km Innsbruckist läänes Innist põhjas Telfsi ja Zirli vahel.

Vaatamisväärsused 

Väärt nägemine Pettnaus on St. Georgskirche, mis ehitati aastal 1090, ja Mellaunerhof, mis on vanim võõrastemaja Tiroolis.

Viited

Välislingid 
 www.pettnau.at

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Hispaania veekoer

Hispaania veekoer (hispaania keeles perro de agua español) on Andaluusia päritolu keskmise kasvu ja lokkis karvkattega koeratõug.

Päritolu 
Hispaania veekoer on pärit Lőuna-Hispaaniast Andaluusiast.

Välimus 
Hispaania veekoer on keskmist kasvu, turjakőrgus on 38–50 cm, kaal 15–22 kg.

Karvkate on omapärane, lainjas, lokkis, ka nöörjas, vetthülgav ja väga ilmastikukindel.

Värvuselt must-valge, pruun-valge, must, valge vői kastanipruun. Karvkatet pügatakse.

Käitumine 
Hispaania veekoer on sőbralik ja rahulik. Oma perekonnale on ta ustav, võőraste suhtes umbusklik ja reserveeritud. Tal on ka head valvuriomadused. Teda on kerge koolitada, őpib ruttu ja on koostööhimuline. Nad saavad hästi läbi lastega ja ka teiste koertega. Nad on julged ja enesekindlad koerad. Nad on rőőmsameelsed ja mänguhimulised. Sobivad aktiivsele inimesele.

Eluiga 
Hispaania veekoera eluiga jääb 14 aasta juurde.

Viited

Hispaania koeratõud
Haruldased koeratõud
Sirle Sööt

Sirle Sööt (sündis 18. juunil 1977 Viljandimaal Pärstis) on endine Koonderakonna noorteorganisatsiooni juht ja praegune eesti aktivist Rootsis.

Elulugu 
Tema lapsepõlv möödus Pärsti mõisas, kus ema Olga Sööt (neiuna Saar) töötas raamatukogu juhatajana ja isa Kalev Sööt oli põllumees. 
Haridusteed alustas ta Pärsti Lasteaed-Algkoolis 1984. aastal. Pärast algkooli lõpetamist jätkas 1987. aastal kooliteed Sürgavere 9-klassilises Koolis. 7. klassi lõpus otsustas ta kooli vahetada ning 8. klassi alustas Viljandi Paalalinna Gümnaasiumis. Linnas koolis käies avanes võimalus õppida Draamateater Ugalas tegutsevas Kaarin Raidi Draamastuudios. Pärast gümnaasiumi lõpetamist 1995. aastal asus õppima õigusteadust Tallinna vanalinnas asuvas Sotsiaalteaduste Erakõrgkoolis Veritas. Paralleelselt õpingutega tegutses Koonderakonna noorteorganisatsiooni juhina ning töötas Rahandusministeeriumis juriidilises osakonnas. Pärast ülikooli lõpetamist 1999. aastal õppis ta Välisministeeriumi juures asuvas Eesti Diplomaatide Koolis. Pärast selle lõpetamist asus tööle Sotsiaalministeeriumi Euroopa Liidu osakonda, kus tema peamiseks tööülesandeks oli Euroopa Liiduga liitumise ettevalmistamine isikute vaba liikumise peatüki raames.

2002. aastal, pärast ajutist stažeerimist Euroopa Komisjoni juures, asus ta elama perekondlikel põhjustel Rootsi. 2003.–2004. aastal jätkas haridusteed Stockholmi Ülikoolis, kus omandas magistrikraadi Euroopa Liidu õiguses. 2005. aastal asus tööle Rootsi Justiitsministeeriumis Rosenbadis. 2007–2011 õppis taas Stockholmi ülikoolis õigusteadust ning sooritas rootsi juristieksami. 2012–2014 läbis Rootsi kohtupraktika Migratsiooniameti protsessiõiguse osakonnas, Migratsioonikohtus ning Stockholmi Halduskohtus. Seejärel pöördus tagasi tööle Rootsi Justiitsministeeriumisse.

Alates 2005. aastast on ta kaasa löönud Rootsi eestlaste organisatsioonide juhtimises. Loetelusse kuuluvad Stockholmi Eesti Majas kultuuriüritusi korraldav Klubi Estetic, Stockholmi Eesti Lasteaed, Stockholmi Eesti Huvikool ja selle juures tegutsev draamastuudio, peotantsuklubi ning Suvekodu Metsakodus, Rootsi Eestlaste Liit, Eesti Teaduslik Selts Rootsis, Stockholmi Eesti Kooli Sõprade Selts ja Stockholmi Eesti Kooli Lastevanematekogu ning Stockholmi Eesti Maja AB vanematekogu. 2013. aastast on ta olnud Rootsi Eestlaste Liidu esindaja Ülemaailmses Eesti Kesknõukogus. 2017. aastal valiti Esto2019 peakomitee esimeheks.

18. juulil 2015 abiellus Tallinna Püha Vaimu kirikus Taave Vahermägiga. Nende kärgperes kasvab 5 last, kes kõik on käinud Stockholmi Eesti Lasteaias ning õpivad Stockholmi Eesti Huvikoolis ja Stockholmi Eesti Koolis.

Eesti Vabariigi 100. aastapäeva raames algatas projekti "Eesti kultuurirajad Rootsis", aitas kaasa Estival2018 korraldamisele ning juhib Esto2019 korraldamist.

Tunnustus
2021 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Eesti Koonderakonna poliitikud
Eesti juristid
Eestlased Rootsis
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1977
Martin Perl

Martin Lewis Perl (24. juuni 1927 New York – 30. september 2014 Palo Alto) oli Ameerika Ühendriikide füüsik.

1995. aasta anti talle pool Nobeli füüsikaauhinda tau-leptoni avastamise eest.

Ameerika Ühendriikide füüsikud
Nobeli füüsikaauhinna laureaadid
Sündinud 1927
Surnud 2014
Basel I

Basel I või Baseli kapitalikokkulepe on Baseli Pangajärelevalve Komitee (BCBS) välja töötatud rahvusvaheliste pangandusnormide kogum, milles on sätestatud finantsasutuste minimaalsed kapitalinõuded. Baseli kokkulepe võeti vastu 1988. aastal ja see jõustus G-10 riikide seas aastal 1992. Basel I on esimene rahvusvaheline kapitali adekvaatsuse standard maailmas ja selle on kasutusele võtnud rohkem kui 100 riiki. Praegu on Basel I asendamiseks välja töötatud uus raamistik Basel II.

Taust 
Baseli komitee, mis hiljem Basel I raamistiku vastu võttis, loodi 1975. aastal. See loodi otseseks vastuseks Herstatti panga intsidendile, kus Herstatt pank, mis vahendas ka Saksa marku ja USA dollareid, likvideeriti tehingus olevate dollarite kohaletoomise ajal. New Yorgi ja Saksamaa ajavahe ning seda arvestavate eeskirjade puudumise tõttu jäid Saksa pangad tellitud dollaritest ilma.

Pankade varade klassifitseerimise süsteem 
Basel I klassifitseerib pankade varasid viide riskikategooriasse, mis on 0%, 10%, 20%, 50% ja 100%. 0% riskigruppi kuuluvad sularaha ning OECD riikide keskpankade ja valitsuste võlg. Olenevalt deebitorist klassifitseerub avaliku sektori võlg  0%, 10%, 20%, 50% või 100% kategooriasse. Arengupankade, OECD panga ja alla ühe aasta vanune mitte-OECD pankade võlg on 20% riskikategoorias. 50% kategooria alla lähevad eluasemehüpoteegid ja 100% kategooriasse erasektori võlg, mitte-OECD pankade võlad, mille vanus on üle aasta, muud kinnisvaralaenud ja finantsinstrumendid. Basel I järgi peab igal pangal peale riskikategooriate arvesse võtmist olema vähemalt 8% ulatuses kapitali oma varade väärtusest.

Probleemid 
Kuna Basel I on suurel määral lihtsustatud, on seal väike riskitundlikkus ja regulatiivsed kapitalinõuded vastavad üha vähem turuosaliste tegelikele riskidele. Viimastel aastakümnetel on finantsturule tulnud ka palju uusi tooteid ja teenuseid, mistõttu ei vasta Basel I raamistik enam finantsturu tegelikele riskidele ja jätab ruumi regulatiivsele arbitraažile. Lisaks nõuab Basel I kapitali katet ainult tururiski ja krediidiriski jaoks, kuid jätab katmata mitmed muud olulised riskid.

Viited 

Pangandus
Kolmainutorn

Kolmainutorn, ka Troitski torn (vene keeles Тро́ицкая ба́шня) on Moskva Kremli loodeseina keskne torn, olles läbisõidetav. Torn on saanud nime Kremli müüri taga asunud Troitse-Sergi suurkloostri kiriku järgi.

Kirjeldus
Kolmainutorn on praegu Kremli kõige kõrgem torn. Läheduses paikneva Aleksandri aia poolt on kõrgus tipus paikneva viisnurga peale 80,1 meetrit. 

Torni värava juurde viib Troitski sild, mida kaitseb Kutafja torn. Torni värav on peamine sissepääs Kremli külastajatele ning võimaldab Kremlist väljapääsu Novõi Arbati tänavale.  

Kolmainu tornis asuvad Venemaa presidendi orkestri harjutussaal, stuudio ja teised ruumid.

Ajalugu
Torn ehitati itaalia arhitekti Aloisio da Milano juhendamisel aastatel 1494–1499. Varem kandnud ka Bogojavlenskaja, Znamenskaja ja Kuretnaja nime. Praeguse nime sai 1658. aastal tsaari käsul, sel ajal oli tornis ka vangla. Tornis paiknes kell, mis eemaldati 1812. aasta tulekahju järel.

1870. aastal ehitati torn osaliselt ringi, et kohandada see imperaatorliku õukonna arhiivi jaoks. Ümberehituse käigus eemaldati paljud originaalsed arhitektuursed detailid.

Kolmainu torni värava kohal oli Jumalaema ikoon, mis sai kannatada 1917. aastal bolševike rünnaku käigus. Ikooni asukoht praegu teadmata. Torni tipus oli varem Tsaari-Venemaa riigivapp – kahepäine kotkas, mis asendati punase viisnurgaga 1935. aastal.

Viited

Kirjandus
 Бартенев С. П., Московский Кремль в старину и теперь, Мoskva. 1912

Moskva ehitised
Moskva ajalugu
Venemaa militaarehitised
Pfaffenhofen (Tirool)

Pfaffenhofen on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 642 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 7 km².

1. jaanuaril 2016 elas seal 1096 inimest.

Vald paikneb 22 km Innsbruckist läänes ja 1,7 km Telfsist lõunas.

Küla on esmakordselt dokumentides mainitud aastal 1197.

Viited

Välislingid 
 www.pfaffenhofen.tirol.gv.at

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Pfons

Pfons oli vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asus 1043 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala oli 21,7 km².

1. jaanuaril 2016 elas seal 1219 inimest.

Vald paiknes 13,7 km Innsbruckist lõunas Wipptalis Silli jõe ääres.

Kuigi pole täpselt selge, kust küla nimi pärineb, on paika esmakordselt mainitud kui "Phunzun" aastal 1030 ja hiljem kui "Phanes" aastal 1177. Olles varem Matrei am Brenneri osa, kuulutati Pfons aastal 1811 iseseisvaks.

2022. aastal liideti Pfons Matrei am Brenneri vallaga.

Viited 

Austria endised vallad
Innsbrucki ringkond
Ago Russak

Ago Russak (13. oktoober 1927 – 10. detsember 1991) oli eesti pianist ja muusikapedagoog.

1949. aastal lõpetas Tartu Muusikakooli klaveri eriala Aleksandra Semm-Sarve õpilasena.

1954. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi Bruno Luki klaveriklassi. 1974. aastal lõpetas ta kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia eriala.

Aastatel 1954–1969 oli ta Tartu 1. Lastemuusikakooli direktor. Aastatel 1969–1991 oli ta Tartu Muusikakooli direktor ja klaveriõpetaja.

Tunnustused
1975 Eesti NSV teeneline õpetaja

Viited

Eesti pianistid
Eesti muusikapedagoogid
Eesti koolijuhid
Eesti NSV teenelised õpetajad
Sündinud 1927
Surnud 1991
Polling in Tirol

Polling in Tirol on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 615 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 4,97 km².

1. jaanuaril 2016 elas seal 1073 inimest.

Vald paikneb 17 km Innsbruckist läänes ja 7 km enne Telfsi.

Paika on esmakordselt mainitud 763. aastal kui "Pollinga".

Viited

Välislingid 
 www.polling.at

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Ranggen

Ranggen on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 826 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 6,97 km².

1. jaanuaril 2016 elas seal 1037 inimest.

Vald paikneb 12 km Innsbruckist läänes.

Paika on esmakordselt mainitud aastal 1482 kui "Fergen".

Ranggenis on 17 osa.

Viited

Välislingid 
 www.ranggen.at

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Rinn

Rinn on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 918 m kõrgusel merepinnast.

Valla pindala on 10,65 km².

1. jaanuaril 2016 elas seal 1826 inimest.

Vald paikneb 6 km Innsbruckist kagus.

Küla on esmakordselt dokumentides mainitud aastal 1250 kui "Runne".

Viited

Välislingid 

 www.rinn.tirol.gv.at

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Anu Ojaveer

Anu Ojaveer (sündinud 4. septembril 1941 Petseris) on eesti õpetaja ja kodu-uurija.

1974. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli geograafina.

Ta töötas Värska Keskkooli, hiljem Värska Gümnaasiumi geograafiaõpetajana. 1988. aastal sai õpetaja-metoodiku nimetuse.

Ta on tegelenud kodu-uurimisega ja juhendanud noori kodu-uurijaid.

Tunnustused
1982 rinnamärk "Haridustöö eesrindlane"
1985 Eesti NSV teeneline õpetaja
1996 Johannes Käisi preemia

Viited

Eesti õpetajad
Eesti koduloolased
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Eesti NSV teenelised õpetajad
Sündinud 1941
Bajadeer

"Bajadeer" (saksa k. "Die Bajadere") on Imre (Emmerich) Kálmáni operett 3 vaatuses Julius Brammeri ja Alfred Grünwaldi libretole.

Faktoloogia 
Esmaettekanne toimus 23. detsembril 1921 Viini Carl-Theateris. 

Rollide loojad: Louis Treumann (Radjami), Christl Mardayn (Odette), Louise Kartousch (Marietta), Ernst Tautenhayn (Napoleon). Väljatulekul väga edukas. Mängiti kõikjal operetimeelses Euroopas. Erineb tunduvalt maestro varasemast loomingust. Teoses puudub kõikjal teistes tema operettides kasutatud tšaardaš. Ungaripäraste meloodiate asemel on kasutatud tolle aja moodsat muusikat. Subretipaar tantsib shimmy't, domineerivad moetantsud aeglane valss, fokstrott ja aeglane fokstrott. Tegemist on õieti klassikalise opereti paroodiaga, mis sisaldab india müstikat ja erootikat. India vürstidel ja printsidel oli koloniaalvõimu ajal kombeks käia Euroopas meelt lahutamas.

Eestis on "Bajadeeri" lavastatud kuus korda neljas teatris: Estonias 1924, 1936 ja 1957; Vanemuises 1929 ja 2001; Kandles 1930; Ugalas 1930. 

Peamised osad: Radjami von Lahore (ten), Odette Darimonde (sop), Napoleon St. Cloche (ten), Louis Philippe La Tourette (bass), Marietta La Tourette (sop), Pimprinette (buffo), kolonel Parker (buffo).

Faabula 
Tegevus toimub kahe maailmasõja vahel Pariisi Châtelet' teatris, prints Radjami palees ja hotelli baaris. Lahore'i troonipärija prints Radjami on Pariisis aega surnuks löönud juba 15 aastat. Ta pole südametemurdja ega seltskonnalõvi, kuid temast räägitakse meelsasti Pariisi kõrgemas seltskonnas. Prints kohtub operetistaar Odette Darimonde'iga, kelle ta tahab esialgu võita käigult, kuid see ei õnnestu. Siis võtab prints appi meheliku võlumiskunsti ja on tunduvalt edukam.

Pariisi kõrgemat seltskonda esindavad markii Napoleon St. Cloche, šokolaadivabrikant Louis Philippe La Tourette ja tema abikaasa Mariette. Nemad hoolitsevad intriigide ja lõbusa meelelahutuse eest. 
Odette pole aga tavaline primadonna, vaid laia silmaringiga daam, kes lõpuks kiindubki Radjamisse. Selgub, et Odette on hoopis Euroopasse sattunud India templitantsijanna, bajadeer Leilo Rahi. Bajadeeri ülesanne on ameti poolest lummata mehi. Prints Radjami armub Odette'i. Seejärel rullub lahti sentimentaalne armastuslugu. Lõpuks viib prints Odette'i tagasi kodumaale.

Peamised muusikalood 
Ansambel kooriga „Das wird’ ich nicht!”

Mariette laul kooriga „Oh, Champagner, sperrst uns auf das Himmelreich”

Odette ja Radjami duett kooriga „Dein will auf ewig ich sein”

Radjami laul „O Bajadere, wenn dein Bild mich berauscht”

Radjami ja Odette'i armastuslaul „Du, du, du nur du sollat das Glück”

Radjami laul „Lotosblume, ich liebe dich”

Marietta ja Louis-Philippe duett „Fräulein, bitte woll'n sie Shimmy tanzen”

Marietta ja Napoleoni duett „Dei kleine Bardot am Boulevard”

Marietta, Napoleoni ja Louis Philippe'i tertsett „Schatzi ich möchte einen Zobel”.

Operetid
Puskariajajad

"Puskariajajad" on 1961. aastal valminud Nõukogude Liidu lühikomöödiafilm. Stsenaariumi on kirjutanud ning filmi lavastanud Leonid Gaidai. Film kuulus ühena neljast 1961. aasta filmialmanahhi  "Komöödiafilmide kogumik". 

See oli teine film, milles olid tegelasteks sulid Trus, Balbes ja Bõvalõi. Seda kolmikut kehastades said näitlejad Georgi Vitsin, Juri Nikulin ja Jevgeni Morgunov üleliidulise populaaruse. Enne võtete algust oli kahevahel Morgunov, kes tahtis nüüd juba suuremat filmi ja tõsisemat rolli. Kuid ta räägiti ära ja uus film võis rahva rõõmuks jõuda ekraanidele. Laul puskariajajatest ("Самогонщики") on aga sellest filmist peale vene evergreen.

Sisu 
Film kujutab kolme sõbra – Trusi, Balbesi ja Bõvalõi – askeldusi metsamajakeses. Põhiline tegevus on puskari ajamine müügiks. Ettevõtmine kulgeb edukalt. Pärast töötegemist tuleb tahtmine omavalmistatud toodangut proovida, mida on terve riiulitäis. Siis tahetakse nalja heita oma koerakese Barbossi üle. Talle antakse puskarisse kastetud suhkrutükke. Koer heidab magama. Napsised mehed teevad üksteise kulul nalja, veiderdavad ning käivad maja ümber oletatavat miilitsakontrolli otsimas. Koer on vahepeal üles tõusnud ning ajab maha riiulitäie puskaripudeleid. Seejärel tirib ta puskariaparaadist välja jahutuse spiraaltoru ja jookseb sellega metsa. Kolmik alustab talvises metsas suuskadel tagaajamist. Pärast mõningaid seiklusi jõutakse plankaia juurde. Sellest üle ronides selgub, et aia taga on miilitsajaoskond. Puskariajajad vahistatakse.

Viited

Välislingid 
 Puskariajajate laul

Nõukogude Liidu filmid
1961. aasta filmid
Petar Kehayov

Petar Kehayov (sündinud 22. mail 1972) on Bulgaaria päritolu fennougrist.

Haridus
Ta lõpetas 1990. aastal Sofias Vasil Levski nimelise keskkooli ning õppis aastail 1992–1994 ajalugu Sofia Ülikoolis. 1994. aastal asus ta õppima eesti keelt (võõrkeelena) Tartu Ülikooli, aastail 1997–1998 oli vahetusüliõpilane Soomes Oulu Ülikoolis. 

Ta kaitses 2000. aastal Tartu Ülikoolis bakalaureusetöö teemal "Deminutiivtuletus eesti ja soome keeles", 2003. aastal magistritöö teemal "Grammatiline evidentsiaal Balkani ja Balti areaali keeltes" ning 2008. aastal doktoritöö teemal "An areal-typological perspective to evidentiality: the cases of the Balkan and Baltic linguistic areas" (juhendaja Mati Erelt). 2016. aastal habiliteerus ta Saksamaal Müncheni Ludwig Maximiliani Ülikooli juures.

Aastail 2005–2006 oli ta külalisuurija Belgias Antwerpeni Ülikoolis, aastail 2011–2013 Alexander von Humboldti Fondi järeldoktor Saksamaal Regensburgi Ülikoolis.

Töökäik
Petar Kehayov töötas aastail 2003–2016 Tartu Ülikoolis, alates 2017. aasta maikuust on tema töökohaks Leibniz-Institut für Ost- und Südosteuropaforschung Saksamaal Regensburgis.

Tunnustus
2005 üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi III preemia doktoriõppe astmes

Viited

Välislingid
 Petar Kehayov Eesti Teadusportaali andmebaasis

Bulgaaria teadlased
Fennougristid
Sündinud 1972
Herman de Wetter

Hermann Ferdinand Friedrich de Wetter (sündinud Hermann Ferdinand Friedrich von Wetter-Rosenthal; 5. mai 1880 Sipa mõis – 25. juuni 1950 Westfield, New Jersey) oli Eestis sündinud baltisaksa päritolu Ameerika Ühendriikide muuseumitöötaja ja fotograaf.

Herman de Wetter õppis Dresdenis ülikoolis ning 1904. aastal sõitis Ameerika Ühendriikidesse. 1905 kuni 1918 töötas ta insenerina ettevõttes Holbrook, Cabot & Rollins ning oli seotud Murmanski–Moskva raudtee ehitusega Venemaal. De Wetter töötas insenerina kuni 1930. aastani.

1933. aastal suutis ta seni oma senisest ajaviitetegevusest, fotograafiast, elukutse teha, asudes tööle Brooklyni Muuseumis, kus temast sai muuseumi fotograafiaosakonna asutaja ja esimene kuraator. Ta esines paljude isikunäitustega ja osales ka rahvusvahelistel näitustel. Kuni pensionile jäämiseni pidas ta erialaseid loenguid, õpetas ja kirjutas muuseumifotograafiast.

Berend von Wetter-Rosenthal oli tema poolvend.

Viited

Välislingid 
Elulugu Genis.
Elulugu fotograafia ajaloo portaalis Lumionous-Lint.

Eestimaa aadlikud
Baltisakslased
Ameerika Ühendriikide fotograafid
Sündinud 1880
Surnud 1950
Vepriai

Vepriai on alev Leedus Ukmergė rajoonis, Vepriai valla halduskeskus. Alev asub Vepriai järve kaldal (pindala 0,356 km², suurim sügavus 3 m). Vepriai asub Vepriai meteoriidikraatri keskel.

Vepriais on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Ukmergė koduloomuuseumi Vepriai osakond, Vepriai mõisa hoonetekompleks, aastal 1910 ehitatud Vepriai kirik, 4,3 m ümbermõõduga 30 meetri kõrgune Vepriai tamm, XVII sajandi alguses rajatud tulpkabel Bari konföderaatide mälestuseks  ja aastal 1846 asulat laastanud tulekahju mälestiseks rajatud Jeesuse ristilöömist  kujutavate kabelite kompleks (21 tellistest ja 6 puidust kabelit ning raudne värav). Vepriai kompleks on üks kolmest paigast Leedus, kus lihavõttepühade ajal toimub ristikäik.

Vepriai nimi tuleneb Vepriai järvest, mis on omakorda oma nime saanud balti sõnast veprys, mis tähendab metssiga.

Ajalugu

Alevis asub leedulaste linnamägi, millest on juttu  Marburgi Wigandi kroonikas. Aastal 1384 vallutas selle ristisõdijate abiga Vytautas. Hiljem kujunes linnuse kohale Vepriai mõis, mille vanema peahoone rootslased Põhjasõja ajal maha põletasid. Aastal 1553  ehitati Vepriaisse ka esimene kirik, mis aastal 1845 sai kihelkonnakiriku staatuse.  Järgmisel aastal asula põles, selle tulekahju mälestuseks rajati Vepriaisse suur Kristuse ristilöömist kujutavate kabelite kompleks. XIX sajandi lõpus kujunes  Vepriaist Platerite valitsusajal alev.  Tsaariajal olid asula venekeelseteks nimekujudeks Вепре, Вепрже ja Вепры.

Aastal 1924 rajati alevisse põllumajanduskool. Nõukogude perioodil kujunes Vepriast kohaliku  kolhoosi keskasula. Aastal 1962 rajati Vepriaisse 240 kohaga pioneerilaager, mis on tänapäeval rekonstrueeritud; sealne kompleks on kasutusel puhkelaagrina.

Viited

Välislingid 

Alev Poola geograafilises sõnastikus
Alev portaalis vietoves.Lt

Ukmergė rajoon
Leedu alevid
Gaudete

Naiskoor Gaudete on 2009. aastal asutatud naiskoor. 

Koorile pandi alus 23. septembril 2009 KPMG naiskoori nime all. Koor on Eesti Naislaulu Seltsi liige.

Dirigendid 
Gaudete peadirigent Mait Männik on lõpetanud G. Otsa nimelise muusikakooli koorijuhtimise erialal Silvia Melliku õpilasena. Ta on varem juhatanud Kuusalu naiskoori, TTÜ Vilistlaste Naiskoori ja naiskoori Siuru. Mait Männik laulab ka ise Eesti Rahvusmeeskoori ja Kuningliku Kvinteti ridades ning juhendab vokaal-segaansamblit AnnabRe. 

Dirigent Merike Toro on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi kooridirigeerimise ja muusikaõpetaja erialal Jüri Variste klassis. Ta on töötanud J. Westholmi Gümnaasiumi muusikaõpetajana, olnud K. Türnpu nimelise meeskoori ja segakoori Noorus koormeister ja abidirigent, juhatanud 15 aastat Eesti Teaduste Akadeemia Naiskoori. Juhatab enda loodud Meriko segakoori. Merike Toro on olnud mitme naislaulupäeva kunstiline juht ning juhatanud XXIV ja XXV laulupeol naiskoore.

Hääleseadja Maila Plooman on lõpetanud Eesti Muusikaakadeemia kammerlaulu erialal.

Kuni hooajani 2016/17 töötas koori teise dirigendina Anne Dorbek (Rahvusooper Estonia koor, TTÜ Akadeemiline Meeskoor, TTÜ Vilistlaste Naiskoor).

Saavutused 
 Eesti Naislaulu Selts nimetas Naiskoor Gaudete "Aasta naiskooriks 2018". Aasta naiskooriks saab nimetada koori, kes on aasta jooksul saavutanud silmapaistvaid tulemusi või andnud panuse kohalikku kultuuriellu ja on olnud seltsi liige vähemalt ühe hooaja
 2018. aasta Eesti Naislaulu Seltsi korraldatud nais- ja neidudekoori võistulaulmisel saavutas naiskoor Gaudete B-kategoorias esikoha
 2018. aastal osaleti EV 100 suurprojektis "Hoia, Jumal, Eestit", mis viis 7 Eesti nais- ja meeskoori Soome, Rootsi ja Lätti. 
2017. aastal jõuti esimese väliskonkursini – Interkulturi poolt korraldatud koorifestivalini Hispaanias Málagas, kust toodi kodumaale kulddiplom ja B-kategooria võit naiskooride hulgas. 
 2016. aastal sai teoks koori esimene välisreis – Eesti Naislaulu Seltsi korraldatud EV 98 reis Peterburi, kus osales 10 Eesti naiskoori.
2015. aastal oma esimesel Eesti Naislaulu Seltsi korraldatud nais- ja neidudekoori võistulaulmisel saavutati samuti B-kategoorias esikoht, dirigendipreemia ning preemia parima kohustusliku laulu esituse eest. 

 2014. aastal osaleti üldlaulupeol

Viited

Välislingid
 Koduleht
 Facebook

Eesti koorid
Schmirn

Schmirn on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 1407 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 62,7 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 866 inimest.

Asend 

Schmirn paikneb 25 km Innsbruckist kagus samanimelises orus, mis hargneb Wipptalist, Sankt Jodoki külast kuni Tuxi Alpideni. Sankt Jodoki põhjaosa on Schmirni osa, kuid ülejäänud osa allub lõunapoolsele Valsi külale.

Naabervallad on Finkenberg, Navis, Steinach am Brenner, Tux, Vals ja Wattenberg.

Ajalugu 

Roomlased tungisid orgu Tux Jöchli kuru kaudu, siis kasutasid seda karjamaana. Schmirni on esmakordselt mainitud aastal 1249 kui "Vallis Smurne" ja see sai omaette vallaks aastal 1811; aastani 1926 kuulus valda ka Zillertalis asunud Hintertux. Pühale Joosepile pühendatud kirik ehitati aastatel 1756–1757 barokkstiilis Franz de Paula Penzi ja Seelsorgeri projekti järgi; aastal 1778 ülendati kihelkonnaks ja aastatel 1958–1959 restaureeriti. 1831. aastal asutas Franz Fuchs III küla bändi, mis tegutseb siiamaani.

Viited

Välislingid 

 www.schmirn.tirol.gv.at
 Wipptal

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Schönberg im Stubaital

Schönberg im Stubaital on vald (Gemeinde) Innsbrucki ringkonnas Austria Tirooli liidumaal, 1013 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 7,47 km². See asub 9 km Innsbruckist lõunas Stubaitali suudmes.

Küla on esmakordselt mainitud kui "Schönenberge" aastal 1180.

1. jaanuar 2016 seisuga elas seal 1034 inimest.

Viited

Välislingid 
 www.schoenberg.tirol.gv.at

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
Natałla Arsiennieva

Natałla Arsiennieva (20. september 1903 Bakuu – 25. juuli 1997 Rochester, New Yorgi osariik) oli valgevene näitekirjanik, luuletaja ja tõlkija.

Natałla Arsiennieva sündis Bakuus 20. septembril 1903. Varsti pärast tema sündi kolis perekond elama Vilniusse. Esimese maailmasõja ajal elasid nad Jaroslavlis, kus ta kirjutas oma esimese luuletuse ja seda vene keeles. Aastal 1920 naasis perekond Vilniusse, kus Natałla lõpetas Vilniuse Valgevene gümnaasiumi. Seejärel õppis ta Vilniuse Stefan Batory nimelises ülikoolis (poola keeles Uniwersytet Stefana Batorego).

Aastal 1922 abiellus ta Poola armee sõjaväelase Francišak Kušaliga. Pärast 1939. aasta septembrit elas ta Vilejkas ja töötas kohalikus ajalehes, aga kuna ta oli Poola ohvitseri abikaasa, siis 1940. aastal saadeti ta koos kahe pojaga Kasahstani. Suuresti tänu Janka Kupałale õnnestus Natałlal 1941. aastal tagasi tulla, siis juba Minskisse. Sõjast räsitud Minskis tegi ta kaastööd ajalehele Menskaja gazeta (Менская газэта), kirjutas mõned libretod ooperitele ja tõlkis.

Aastal 1944 emigreerus abikaasa ja pojaga Saksamaale. Aastast 1949 elas Ameerika Ühendriikides, kus ta tegi kaastööd ajalehele Belarus ja töötas Raadio Vaba Euroopa / Vabadusraadio kaastöölisena.

Natałla Arsiennieva suri 25. juulil 1997 93-aastaselt.

Looming
Arsiennieva loomingu hulka kuulub 1943. aastal kirjutatud luuletus "Молитва", millele lõi viisi Mikoła Ravienski 1947. aastal. Teos kannab pealkirja "Magutnõ Boža" ("Магутны Божа") ja 1995. aastal kaaluti see võtta uueks Valgevene hümniks.

Ta tõlkis valgevene keelde ooperite "Figaro pulm", "Võluflööt", "Nõidkütt" ja "Carmen" ning opereti "Mustlasparun" libreto.

Viited

Valgevene kirjanikud
Valgevene luuletajad
Tõlkijad
Sündinud 1903
Surnud 1997
Ferdinand Liiv

Ferdinand Liiv (11. detsember 1912 Kasaritsa, Võrumaa – 24. detsember 1948 Uppsala, Rootsi) oli eesti kunstnik.

Biograafia 
Ferdinand Liiv kasutas kunstnikuna ka nime Värdi.  Ta õppis Väimela põllutöökoolis ning aastatel 1935–1940 õppis Riigi Kunstitööstuskoolis graafikuks. Tema esimene esinemine näitustel oli 1942. aastal Tartu Kunstibüroos. 1930ndate esimesel poolel tegi enamiku Võrumaal ilmunud ajakirjadele kaanekujundused. 1937. aastal andis Haanja Seltside Liidu kirjastus välja raamatu "Turistide kodu Munamäel", mis trükiti Võrus Valter Pohlaku trükikojas. Ferdinand Liiv kujundas selle raamatu kaanekujunduse ja tegi sellesse albumisse kaheteistkümnest Haanjamaa tegelasest karikatuurid, kes olid tihedalt seotud Haanja rahvamajaturistide kodu sündimise ja käikuandmisega. 

1944. aastal õnnestus tal immigreerus Rootsi, kus ta suri kõigest 36 aastasena 24. detsembril 1948. aastal Uppsalas.

Kujundatud ja illustreeritud raamatud: 
 Elmo Ellor – "Pärl poris" (Tavet Mutsu Teatrikirjastus, 1936)
 Arnold Tulik – "Jõuluvõõras Mooramaalt : lastenäidend kahes vaatuses" (Eesti Haridusliit, Tallinn, 1936)
 Haanja Seltside Liit – "Turistide kodu Munamäel" (Võru, Haanja Seltside Liit 1937)
 Juhan Sütiste – "Esimene pääsuke", Näidend kolmes vaatuses (Eesti Haridusliit, 1937)
 Anton Hansen Tammsaare ja Andres Särev – "Kõrboja peremees" Näidend 3 vaatuses, 5 pildis (Eesti Haridusliit, 1937)
 Andres Särev – "Äripäev", neljavaatuseline näidend Oskar Lutsu jutustuse järgi (Eesti Haridusliit, 1938)
 "Võrumaa põllumajanduse aastaraamat", kaas (1938)
 Hella Wuolijoki – "Niskamäe leib – "Niskamäe naiste" II osa", soome keelest tõlkinud Albert Kivikas (Eesti Haridusliit, 1939)
 Andres Särev – "Sügis" (Tootsi-lugude järg), neljavaatuseline dramatiseering Oskar Lutsu jutustuse järgi (Tarvik, 1939)
 Ruut Paglant, Erich Priks ja Hermann Talts – "Kanakasvatus talus", illustratsioonid Ferdinand Liiv ja Guido Mamberg (Põllutöökoda, 1940)
 "Kunsti aastaraamat", Vartuja (Riigi Kunstikoolid, 1940)
  Jüri Parijõgi – "Külaliste leib ja teisi eesti muinasjutte", kaanekujundus Ferdinand Liiv, illustratsioonid Hando Mugasto (Eesti Kirjastus 1942)
 Paul Ambur – "Laulurästas hallaöös – Karl Eduard Söödi elu ja luule piirjooni" (Tartu Eesti Kirjastus, 1942)
 August Mätlik – "Tubaka kasvatus ja kodune töötlemine" (Tartu Eesti Kirjastus, 1942)
 Anton Hansen Tammsaare – "Tõde ja õigus (1. osa)" (Tartu Eesti Kirjastus, 1942)
 Oskar Luts – "Kevade (1. ja 2. osa)", kaanekujundus Ferdinand Liiv, illustratsioonid Romulus Tiitus (Tartu Eesti Kirjastus, 1943)
 Jakob Kents – "Välismaailmajaod", Õpik gümnaasiumi I klassile (Tartu Eesti Kirjastus, 1943)
 Eduard Markus – "Suur-Saksamaa", Maateaduse õpik gümnaasiumi III kl. (Tartu Eesti Kirjastus, 1943)
 Jakob Kents – "Eesti Maateaduse õpik gümnaasiumi III klassile" (Tartu Eesti Kirjastus, 1944)
 Arvo Mägi – "Hõbedane noorus" (Eesti Kirjastus Orto, 1949)

Viited 

Eesti kunstnikud
Eesti karikaturistid
Eestlased Rootsis
Sündinud 1912
Surnud 1948
Raul Kilgas

Raul Kilgas (sündinud 2. detsembril 1951) on eesti kirjastaja, ajakirjanik, tõlkija ja toimetaja.

Hariduskäik
Õppis 1959–1962 Püssi Keskkoolis, 1962–1963 Kuremäe algkoolis, 1963–1970 Rakvere Internaatkoolis ja 1970–1975 Tartu Riiklikus Ülikoolis psühholoogiat.

Töö
Aastatel 1975–1978 Tootmiskoondise Ookean psühholoog, Tallinna Linna Täitevkomitee Kultuurivalitsuse insener, Tallinna Pedagoogilise Instituudi psühholoogiakateedri vanemteadur, 1979–1983 ajalehe Sirp ja Vasar publitsistikatoimetaja, 1984–1991 kirjastuse Eesti Raamat toimetaja, 1992–1998 Maalehe peatoimetaja, 1999–2002 Eesti Entsüklopeediakirjastuse peatoimetaja, 2003–2008 kirjastuse Ilo peatoimetaja, 2008–2009 TEA Kirjastuse TEA entsüklopeedia peatoimetaja.

1993–1998 oli ta Maalehe juures 1993. a. loodud Arno Tali Sihtkapitali juhatuse esimees.

Raul Kilgas on üks Väikese entsüklopeedia (2002; 2006) ja TEA entsüklopeedia koostajaid ja autoreid.

Tõlkijana on ta vahendanud peamiselt inglise keelest aime- ja teaduskirjandust.

Raamatuid
"Ajatud lood". Koostanud Raul Kilgas ja Heiki Raudla. Kirjastus Sator. 2011; 2012
"Õpetajat otsimas". Koostanud Raul Kilgas ja Heiki Raudla. Kirjastus Sator. 2013; 2014
"Kuldsed ajatud lood". Koostanud Heiki Raudla, Ringa Raudla ja Raul Kilgas. Kirjastus Sator. 2017

Isiklikku
Tema isa oli näitleja, lavastaja ja draamakirjanik Paul Kilgas, tema lell oli näitleja ja lavastaja Gunnar Kilgas.

Kirjandus 
TEA entsüklopeedia, 10. kd. Tallinn: TEA, 2013

Eesti karikaturistid
Eesti tõlkijad
Eesti toimetajad
Eesti kirjastajad
Eesti psühholoogid
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Sündinud 1951
Tõnu Kukk

Tõnu Kukk (sündinud 23. septembril 1961 Jõhvis) on eesti kunstnik ja karikaturist.

Õppis Adolf Kesleri nimelise Keskkooli kunstiklassis, Jõhvi Kunstikoolis ja Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis graafika erialal. Elab Olustveres ja töötab Viljandis. 

Tema huvialadeks on šaržide ja karikatuuride joonistamine, palindroomide loomine ning heraldika. 

Tema karikatuure on avaldatud huumoriajakirjades Pikker ja Pilkaja. 

Ta on loonud vappe ja logosid ning kujundanud raamatuid.

Vapid  
 Hiiu maakond
 Kohtla-Järve
 Põlva
 Lihula
 Võhma 
 Järvakandi vald
 Illuka vald
 Vigala vald 
 Halliste vald
 Tarvastu vald
 Abja vald 
 Rõngu vald 
 Lihula vald
 Tudulinna vald 
 Kõo vald

Logod 
 Eesti Pärimusmuusika Keskus
 Viljandi Pärimusmuusika Ait
 Muusikasündmus
 Kondase Keskus
 Viljandi Muusikakool
 Viljandi Linnaraamatukogu
 Tema loodud on nii 1994. kui ka 2010. aasta Viljandi pärimusmuusika festivali tunnuskujundused.

Raamatud
 "Peast rase". Kuksiimid (Print Best, 2005) ISBN 9949130131
 Erkki Kõlu - "Kõlu Kõlkad", illustraator Tõnu Kukk, kujundaja Indrek Seegar (Postimehe Kirjastus 1999)

Näitused
 2006 – graafiliste märkide näitus "Kuksiimid" Võru Linnagaleriis

Tunnustus 

 1986 – Karikatuurivõistluse "Mis siin naerda on?" Eesti NSV Vabatahtliku Karskusühingu preemia

Viited

Välislingid 
 Kondase keskus - Tõnu Kuke juubelinäitus

Eesti kunstnikud
Eesti karikaturistid
Eesti heraldikud
Sündinud 1961
Luulik Kokamägi

Luulik Kokamägi (15. aprill 1921 Pärnu – 25. juuni 1986 Tallinn) oli eesti maalikunstnik.

Elukäik 
Sündis õpetaja perekonnas. Õppis 1935–1939 Valga reaalkoolis ning astus 1939 Tallinna Riigi Kõrgemasse Kunstikooli. 1940–1942 õppis Valga keskkoolis. Mobiliseeriti 1944 Punaarmeesse, kus oli 1946. aastani. Astus 1947 Tartu Riiklikku Kunstiinstituuti ja lõpetas 1953 Tallinnas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi. 

Tegutses 1946 Valgas Säde teatri dekoraatorina, 1953–1957 Tallinnas Kunstitoodete Kombinaadi dekooriateljees, seejärel tegutses vabakunstnikuna. 1979–1980 oli ERKI-s maaliõppejõud.

Looming 
Luulik Kokamägi kujunemine hinnatud portreemaalijaks toimus juba 1950. aastate keskel, varsti pärast ERKI lõpetamist. Tema varasemad portreed on  väheldase formaadiga, mõneti vanameisterlikult tumedapoolses, peenetundeliselt nüansseeritud gammas. 1950-ndate lõpul muutus tema õhulisemaks, ekspressiivsemaks, koloriit helenes. Ta maalis vanu ja noori, maainimesi ja kultuuritegelasi, kusjuures eriti  õnnestusid tal naiste ja laste portreed. Tema „Utra Mari“ (1954, Tartu Kunstimuuseum), „ Baleriin Ülle Ulla“ (1956, Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum), „Kunstiteadlane Inge Teder“ (1957), „Näitleja Inna Taarna“ (1961, mõlemad Eesti Kunstimuuseum) kuuluvad  tolleaegse portreekunsti paremikku.

Kokamägi korduvalt portreteerinud oma abikaasat, kunstnik Imbi Lindu ning maalinud võluvaid portreesid oma lastest Ilost, Epust ja Juhost. Mõttelise punkti Luulik Kokamäe tööle pani grupiportree „Jaanipäeva paiku“ (1982), milles kunstnik kujutab kogu oma peret suvise maastiku taustal.

Tunnustus 

 1981 Konrad Mäe preemia

Isiklikku
Oli abielus maalikunstnik Imbi Lindiga. Tema tütred on maalikunstnik Epp Maria Kokamägi ning metallikunstnik Ilo Kokamägi.

Viited

Kirjandus 
EKABL

Välislingid
Luulik Kokamägi looming Eesti Kunstimuuseumi Digitaalkogus

Eesti maalikunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1921
Surnud 1986
Esimene Mehhiko Keisririik

Mehhiko Keisririik () oli lühiajaline monarhia ja esimene iseseisev sõltumatu riik Mehhiko alal. See oli ainus endine Hispaania koloonia, kus tekkis pärast iseseisvumist monarhia, ja lühikese aja jooksul oli see koos Brasiilia Keisririigiga üks kahest euroopalikust keisririigist Ameerikas. Esimene Mehhiko Keisririik kestis vähem kui kaks aastat.

Keisririigi loomist tähistas 18. septembril 1821 Mehhiko keisririigi iseseisvusdeklaratsiooni väljakuulutamine. Keiser pidi loobuma troonist 1823. aasta märtsis, kui ajutine valitsus sai võimule. Riigi ainus keiser oli Agustín de Iturbide ehk Agustín I, kes krooniti 1822. aasta juulis ja kes sai olla võimul vähem kui kaheksa kuud. Prantsusmaa taastas 1863. aastal Mehhiko keisririigi lühikeseks ajaks.

Iseseisvus

Iturbide
Väepealik Agustín de Iturbide valiti ajutise valitsuse peaks ja regendiks, kuni saab valitud sobiv monarh. Iturbide oli väga populaarne tänu tema tegudele iseseisvussõjas, mistõttu toimus 18. mail 1822 massimeeleavaldus, kus nõuti, et Iturbide saaks troonile.

19. mail 1822 nimetas Mehhiko Kongress ta konstitutsiooniliseks keisriks.

Viited 

Ameerika ajaloolised riigid
Mehhiko ajalugu
Feldmarssal (Austria)

Feldmarssal (saksa keeles Feldmarschall) oli Austria ja Austria-Ungari keisririigi kõrgeim sõjaväeline auaste aastatel 1804−1918.

Ajalugu
Nimetus Austria feldmarssal tuli kasutusse pärast Austria keisririigi rajamist 1804. aastal; selle eelkäijaks oli Püha Rooma keisririigi feldmarssal. Kuni 1913. aastani oli sellest madalam väeliigi täiskindrali (jalaväekindral, ratsaväekindral, zeugmeister), seejärel kindraloobersti auaste. Mereväes vastas feldmarssalile suuradmirali aukraad.

Feldmarssalid 1804−1918

Austria keisririik 1804−1867

Austria-Ungari keisririik 1867−1918

Vaata ka
Marssal
Feldmarssal-leitnant

Kirjandus
Schmidt-Brentano, Antonio. Die k. k. bzw. k. u. k. Generalität 1816-1918 .

Sõjaväelised auastmed
Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia

Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia on kehakultuuri- ja spordiauhind, mida annab välja Eesti Kultuurkapital. Preemiaid antakse vällja alates 1997. aastast.

Kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemiad antakse kätte igal aastal spordivaldkonna ühisel galaüritusel "Spordiaasta tähed".

Vaata ka

 Eesti Kultuurkapitali aastapreemia -> Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi aastapreemia
 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali elutööpreemia

Välislingid
 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemiad. Eesti Kultuurkapitali veebisait

Kehakultuur
Eesti spordiauhinnad
Meisel

Meisel on tööriist, millel on iseloomuliku kujuga lõikeserv (näiteks puumeislil on ühele poole kaldu teritus) tera tipus. Meislit kasutatakse tugevate materjalide nagu puit, kivi (mineraalne) või metallitöös käsitsi nikerdamiseks või lõikamiseks, puuhaamriga koputades või muul viisil mehaaniliselt mõjutades. Sõltuvalt tüübist võib meisli käepide ja tera olla tehtud metallist või puidust, millel on terav serv.

Meisli kasutamisel surutakse tera materjali, et seda töödelda. Töötlemisel võib jõudu rakendada käega peale surudes või kasutades selleks puuhaamrit või vasarat. Tööstuslikult kasutatakse meisli materjali surumiseks mitmesuguseid mehaanilisi abivahendeid nagu sepavasar, perforaator jms.

Üks meisli liike on puumeisel ehk peitel, mida kasutab puutöös puusepp puidu treimiseks ja skulptuuris, et toormaterjalist väikesi tükikesi välja nikerdada. Peitleid kasutatakse kõige sagedamini kumerate pindade saamiseks. Tüüpiline kumerpeitel on U-kujulise ristlõikega.

Viited

Tööriistad
Maardu Kunstide Kool

Maardu Kunstide Kool on Maardu linna huvikool. Kooli kõrgemalseisev asutus on Maardu Linnavalitsus kui ametiasutus. Kool on Maardu Linnavalitsuse hallatav asutus. Kooli õppekeelteks on eesti ja vene keel.

Kooli aadress on Keemikute 19, 74111, Maardu, Harjumaa.

Välislingid 
 Kooli koduleht
Harju maakonna koolid
Maardu
Inna Malva

Inna Malva (sünninimi Inna Lõhmus; 9. oktoober 1927 Sonda – 18. mai 1983) oli eesti rahvatantsujuht.

1953. aastal lõpetas ta rahvatantsujuhtide kolmekuulise kursuse.

Ta oli IX üldtantsupeol neiuderühma üldjuhi assistent ning  X ja XI üldtantsupeol naisrühmade üldjuhi assistent.

Tunnustused
1978 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
2002 Sonda aukodanik (postuumselt)

Viited

Eesti tantsujuhid
Eesti NSV teenelised kultuuritegelased
Sündinud 1927
Surnud 1983