joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karin Kaup Lapõnin

Karin Kaup Lapõnin (sündinud 15. jaanuaril 1974) on välispoliitika ekspert, endine Eesti diplomaat, ettevõtja ja Eesti 200 tegevjuht.

Hariduskäik 
Ta on Tallinna 7. Keskkooli vilistlane. Ta sai 1998. aastal magistrikraadi Concordia rahvusvahelisest Ülikoolist Eestis ärijuhtimise ja rahvusvahelise majanduse erialal ning õppis aastatel 2004–2005 Tartu Ülikoolis politoloogiat. Alates 2017. aastast uurib ta Tallinna Tehnikaülikooli Nurkse instituudi doktorantuuris eksternina innovatsiooni Eesti diplomaatias.

Töökäik 
2002. aastast töötas ta Maksuameti osakonnajuhatajana. 2004. aastal suundus ta Välisministeeriumi, kus töötas 15 aastat arengukoostöö, inimõiguste ja poliitika valdkonnas. 

Aastatel 2009–2012 oli ta Eesti esinduses ÜRO juures New Yorgis poliitikadiplomaat. 2012. aastal nimetati ta Ida-Euroopa grupi poolt ÜRO Lasteorganisatsiooni UNICEF nõukogu asepresidendiks. 

Aastatel 2014–2017 teenis ta poliitikanõunikuna Euroopa Liidu delegatsioonis Aafrika Liidu juures Addis Abebas. 

Alates 2019. aastast peab ta IT-ettevõtet, samuti on ta Erakonna Eesti 200 juhatuse liige.

Poliitika 
Karin Kaup Lapõnin kandideeris 2021. a kohalikel valimistel Põhja-Tallinna esinumbrina ja sai 685 häält.

Isiklikku 
Karin Kaup Lapõnin on abielus Aare Lapõniniga. Neil on pojad Richard Kaup-Lapõnin ja Luca Lapõnin.

Publikatsioone 
 Kaup Lapõnin, K., & Voola, M. Etioopia vahepala. Vaba tahe. Tallinn: Rahva Raamat, 2019.
 Kaup Lapõnin, K. Eesti diplomaatia suur võit. ERR-i veebiportaal, 2019.
 Kaup Lapõnin, K. E-governance Challenges in Africa. Diplomaatia, 2018.
 Kaup Lapõnin, K. e-Governance in Africa. Link! Magazine, 26/2017, lk 10–12.

Ühiskondlik tegevus 
 Naiskodukaitse
Erakond Eesti 200

Eesti ettevõtjad
Eesti diplomaadid
Eesti 200 poliitikud
Sündinud 1974
Bo Horvat

Bowie William Horvat (sündinud 5. aprillil 1995 Londonis Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Vancouver Canucks. Ta on klubi meeskonna kapten.

Ta alustas karjääri Ontario Hockey League'i (OHL) klubis London Knights. 2012. ja 2013. aastal tuli ta Knightsiga OHL-i meistriks. Ta oli hooaja 2012–13 väljalangemismängudes 16 väravaga suurim väravakütt ning pälvis liiga hooaja väljalangemismängude kõige väärtuslikumale mängijale antava Wayne Gretzky 99 Award'i.

2013. aastal valiti ta NHL-i draftis Canucksi poolt üheksanda valikuna. NHL-is tegi ta Canucksi meeskonnas debüüdi 4. novembril 2014 mängus Colorado Avalanche'i vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 20. novembril mängus Anaheim Ducksi vastu.

Hooajal 2016–17 kogus liigas 52 punkti (20+32), millega oli sel hooajal Canucksi resultatiivseim mängija, pälvides Canucksi hooaja väärtuslikumale mängijale antava Cyclone Taylor Trophy. 2018–19 tegi Horvat oma seni kõige edukama hooaja, kui kogus põhihooajal 61 punkti (27+34).

2017. aastal valiti ta NHL-i tähtede mängule.

Ta kuulus Kanada jäähokikoondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Välislingid 
 Bo Horvat NHL.com lehel
 Bo Horvat hockeydb.com lehel

Kanada jäähokimängijad
Vancouver Canucksi mängijad
Sündinud 1995
Potihark

Potihark  oli pika puuvarrega raud- või puuhark millega tõsteti toidu valmistamisel potti ahju või ahjust välja. Potihargil oli kaks kõverat raudharu poti alt haaramiseks ja hoidmiseks.

Viited

Välislink 
Potihark, Eesti Rahva Muuseum

Tööriistad
Alanta mõis

Alanta mõis (leedu Alantos dvaras) on endine mõis Leedus Molėtai rajoonis Alanta vallas Alantas. Kuni 2017. aastani asus mõisakompleks Naujasodise külas. Peahoone asub aadressil Parko g. 5. Nii häärber kui ka mõisa park on riikliku kaitse all.

Kuigi Alantat on esmakordselt mainitud aastal 1436, mil Žygimantas Kęstutaitis selle Kristinas Astikasele andis, on Alanta mõisa esmakordselt mainitud alles XVI sajandil, mil see kuulus ikka veel Astikastele. Toona finantseeris sealne mõisnik Alantasse katoliku kiriku rajamist. Aastal 1581 andis Stefan Batory Alanta ja sealse mõisa Liivi sõjas ungarlaste vägesid juhatanud Gáspár Bekesile. 1598. aasta meetrikaraaamatu järgi kuulusid mõisale järgmised külad: Antaliežiai, Eivilčiai (tänap. Avilčiai), Kavoliai, Kazleliai (tänapäeval Kazlai), Alanta pastoraadi küla, Krištapiškiai, Trumpos (tänap. Trumponys) ja Žibėčiai.

XVII sajandi alguses läks Alanta 230 aastaks Radziwillide valdusse. Selle omanik Krzysztof Radziwiłł tundis huvi alkeemia vastu ja nii kutsus ta mõisa elama tuntud alkeemiku Michał Sędziwój ehk Michael Sendivogiuse.

Aastal 1828 läks mõis Pac-Pomarnackiste valdusse. Nemad rajasid ka mõisakompleksi, mille ümber hiljem kujunes Naujasodise küla. Aastal 1853 valmis mõisa peahoone, aastal 1870 park.

Häärberis olid ruumid kujundatud eri stiilides. Üks tuba oli kujundatud Louis XIV ajastu stiilis, teine Louis XV ajastu stiilis, kolmas biidermeierstiilis, seal oli ka hiinapärase kujundusega Kaug-Ida kamber. Mõisas asus suur portselanesemete kollektsioon. Kivi sammaste rajamiseks toodi Soomest. I maailmasõja ajal lahkus mõisnik Tadas Pac-Pomarnackis maalt ja häärber rüüstati. Tänapäeval on hoone restaureeritud, seal asub raamatukogu, mille juures tegutseb ka koduloomuuseum.

Lisaks peahoonele on säilinud veel köök, ait, küün, tall, laohoone, väravad, jääkelder, suitsutuskoda ja teenijatemajad.

Pargis kasvavad kohalikud liigid: pärnad, jalakad, tammed, kased ja pajud. Sinna on rajatud kolm tiiki.

Viited

Välislingid 
Fotod mõisakompleksist
Alanta mõis
I video Alanta mõisast
II video Alanta mõisast

Molėtai rajoon
Leedu mõisad
Kalama Sutta

Kalama Sutta on Buddha õpetus, mis leidub Tipitaka Sutta Pitaka Aṅguttara-nikāyas (AN 3:65) ja milles soovitatakse kriitilist mõtlemist. See tekst on laialaselt tuntud nii theravaada kui mahajaana budismis.

Sisu 

Kord kõndinud Buddha koos oma kaaslastega läbi Kesaputta linna, kus elas kalama rahvas. Sealt oli läbi käinud palju õpetajaid, kes kõik olid kiitnud oma õpetust ja maha laitnud eelmiste ja järgmiste õpetajate omi. Rahvas palus, et Buddha aitaks neil selgusele jõuda, keda uskuda ja keda mitta. 

Buddha selgitas, et ei tule kohe uskuda midagi vaid teatud tunnuste põhjal ning loetles neid tunnuseid.

Tõlgendused 

Ehkki teksti ja akadeemiliste käsitluste põhjal julgustab Buddha siin inimesi vaid kriitiliselt mõtlema ja iseseisvalt otsustama, on Kalama Suttat laialdaselt kasutatud ka näitena selle kohta, et budism ei ole usund ega uskumus ning samuti leidub tõlgendusi, mille kohaselt julgustatakse siin kõiges kahtlemist ja nihilismi.

Vaata ka 

 Köidikud
 Viis takistust

Viited 

Tipitaka
Kanoonilised tekstid
Dubingiai loss

Dubingiai loss on Asveja järvesaarele (tänapäeval poolsaar) ehitatud linnus Leedus Dubingiais. Sealse linnuse ase on Leedu alade suurim.

Kirjalikes allikates on Dubingiai lossi esmakordselt mainitud XIV sajandil. Linnus rajati ilmselt XIV sajandi alguses Asveja järves asuvale 500 meetri pikkusele ja kuni 220 meetri laiusele saarele, tõkestamaks Liivi ordu teed Vilniuse suunas. 

Vytautase valitsemise ajal 15. sajandi alguses rajati vana lossi asemele uus. Aastaks 1430 oli selle juurde kujunenud asula ja lossi ehitatud ka katoliku kirik. Samal sajandil anti loss Radziwillide valdusse. Dubingiai sai üheks selle Biržai-Dubingiai suguvõsaliini keskustest. Dubingiaist sai ka Vilniuse vojevoodkonda kuuluva Dubingiai hertsogkonna keskus. Aastail 1547–1548 elas sealses lossis viis kuud Barbara Radziwiłłówna.

Aastal 1565 andis Mikołaj Radziwill Punane sealse kiriku kalvinistide valdusse ning Dubingiai kujunes üheks reformatsiooni keskuseks Leedu aladel. Aastal 1620 rajas Janusz Radziwiłł vana kiriku asemele uue kivist kirikuhoone, mis aga aastal 1735 maha põles.

XVIII sajandil jäeti loss maha. Napoleon Orda lossivaremeid kujutavate maalide põhjal võib oletada, et see oli lihtne nelja müüri ja ühe kõrge torniga ehitis.

Linnuse juures on korduvalt tehtud arheoloogilisi uuringuid. Esimesed neist leidsid aset aastal 1939, mil hoovil tegi kaevamisi Vytautas Suure kultuurimuuseum. Muuseum viis seal kaevamisi läbi ka aastail 1969, 1979 ja 1987. Kaevamistööde käigus avastati lossihoovist XV–XVI sajandil püstitatud kivihoonete jäänuseid ja tuvastati lossimüüride ning kiriku asukohad XVII sajandil.

Aastail 2003–2011 viidi linnusehoovis läbi arheoloogilised uuringud, mille käigus avastati mitme Radziwillide suguvõsa liikme matmispaigad. Nende ümbermatmistseremoonia ajal aastal 2009 lubasid Radziwillid sealse kalvinistliku kiriku taastada.

Viited 

Leedu linnused
Molėtai rajoon
RAMETO

RAMETO oli Eesti Raadio meelelahutussaadete toimetus, mis sündis 25. detsembril 1965 Tallinnas ja hääbus 1990. aastatel.

RAMETO andis eetrisse selliseid populaarseid saatesarju nagu "Meelejahutaja", "Kodukandilood", "Rannaraadio", "Suveraadio", "Õhtu kahele", "Mnemoturniir" jm. RAMETO nime (raadio meelelahutussaadete toimetus) mõtles välja Valdo Pant koos Juhan Saarega. Lisaks oli toimetusel oma vapiloom, kelleks Valdo Pandi soovitusel võeti ronk Jaagup. Logo kujundas Hugo Hiibus. 

RAMETO-l oli ka oma hümn, mille sõnad kirjutas Juhan Saar ja viisi Aarne Oit, kes oli samuti RAMETO sünni juures. Laulu esitasid Eri Klas, Kalju Terasmaa, Uno Loop ja Arved Haug.

Toimetuse liikmed 
Juhan Saar, Toivo Tootsen, Valdo Pant, Lembit Lauri, Priit Aimla, Hugo Hiibus.

Viited 

Eesti raadiosaated
August Matveus

August Matveus (12. august 1928 Pärnu – 11. november 2013) oli Eesti NSV tööline ja võimutegelane.

Ta töötas 1953. aastast alates naha- ja jalatsiettevõtte Kommunaari Pärnu osakonnas.

Ta oli aastatel 1967–1971 Eesti NSV Ülemnõukogu  VII koosseisu saadik.

Ta astus 1968. aastal NLKP-sse.

Tunnustused
1971 sotsialistliku töö kangelane

Viited

Kirjandus 
ENE 5. kd. Tallinn 1973. Lk 107

Välislingid
Haud Audru kalmistul

Eesti NSV VII Ülemnõukogu liikmed
Sotsialistliku töö kangelased
Sündinud 1928
Surnud 2013
Šovītes

Šovītes on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Dzērbene vallas. 

Küla asub valla lääneosas. Šovītes jääb valla keskusest Dzērbenest 4,1, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 22,4 ja Riiast 107,5 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.

Külast veidi maad lääne pool asub muinsuskaitsealune Žvirguļi keskaegne kalmistu.

Aastal 2007 oli külas 8 elanikku.

Viited

Cēsise piirkonna külad
Tiisel

Tiisel on paarishoburakendi vahepuu, mille abil juhitakse või pidurdatakse veokit. Veovahenditeks on trengid ja kolgid.

Ajaloost 
Euroopas oli tiisliga rakenditüüp kasutusel juba alates 12. sajandist. Eestis kasutati seda peamiselt mõisates, rahvapäraselt kasutati seda rakendit vankri ees vaid Saaremaa lääneosas ja Ruhnus. Kogu Eestis muutus tiislirakend üldiseks alles 
20. sajandil koos heina- ja viljaniidukite ning muude moodsate põllutöömasinate kasutusele võtuga.

Vaata ka 
Aisad
Vehmer

Viited

Välislink 
Tiisel, Eesti Rahva Muuseum

Rakendi osad
66 (Tallinna bussiliin)

66 on Tallinna bussiliin, mida teenindab Tallinna Linnatranspordi AS.

Bussiliin ühendab Priisle asumit Lasnamäel Pelguranna asumiga Põhja-Tallinnas, läbides mõlemal suunal nii Tallinna sadama piirkonna kui Balti jaama.  

Liini teenindavad madala sisenemisega kolmeukselised bussid ja see töötab iga päev kella 5–24. Tipptunnil on busside intervall keskmiselt 15 minutit, väljaspool tipptundi 20–23 minutit.  Tööpäeviti teenindab liini kuus bussi, neist neli hommikust õhtuni ja kaks tipptundide ajal, nädalavahetusel sõidab liinil viis bussi, neist neli hommikust õhtuni ja üks ainult päevasel ajal.

Tegemist on esimese otseliiniga Lasnamäe ja Põhja-Tallinna vahel. Liini loomist põhjendati vajadusega suunata reisijate voogu kesklinnast väljapoole.  

66. liin alustas opereerimist Reidi tee avamisel 29. novembril 2019. 

Enne 2003. aastat on samanumbriline buss sõitnud Peterburi tee, Priisle, Seli ja Peterburi tee vahet.

Peatused 
Liini avamine tõi Tallinna ka mitu uut bussipeatust: Mustakivisilla ja Taevapuna peatuse Punasel tänaval, Reidi tee, Pikksilma ja Uus-Sadama peatuse Reidi teel, Siimeoni ja Ahtri peatuse Ahtri tänaval, Supelranna peatuse Pelguranna tänaval ja Helme peatuse Kolde puiesteel. Tulenevalt asjaolust, et Reidi tee ja Uus-Sadama tänava ristmiku piirkonna peatus otsustati nimetada Uus-Sadama peatuseks, muudeti Narva maanteel asuv Uus-Sadama peatus liini avamise järel L. Koidula peatuseks.

Priisle-Pelguranna

Priisle, Rauna, Kiviku, Mustakivi, Mustakivisilla, Taevapuna, Pikri, P. Pinna, J. Smuuli tee, Kalevipoja, Liikuri, Lasnamägi, Oruvärava, Oru, Reidi tee, Pikksilma, Uus-Sadama, Siimeoni, Linnahall, Balti jaam, Kelmiküla, Ristiku, Sõle, Ädala, Kolde puiestee, Nisu, Ehte, Kari, Randla

Pelguranna-Priisle

Randla, Pelguranna, Supelranna, Rannapargi, Helme, Kolde puiestee, Ädala, Ristiku, Tehnika, Toompark, Balti jaam, Linnahall, Ahtri, Uus-Sadama, Pikksilma, Reidi tee, Oru, Lasnamägi, Liikuri, Kalevipoja, P. Pinna, Lasnamäe turg, Pikri, Taevapuna, Mustakivisilla, Mustakivi, Kiviku, Rauna, Priisle.

Liini planeerimine 
Marsruuti planeerides kaaluti võimalust, et bussiliin hakkaks läbima Kotzebue, Telliskivi ja Kalaranna tänavat ning selle tarbeks loodi ka bussipeatus Kotzebue tänavale Kalamaja muuseumi ette. Hilisema analüüsi ja proovisõitude järel otsustati aga siiski Suurtüki tänava, Toompuiestee, Tehnika tänava ja Paldiski maantee kasuks. Tallinna transpordiameti juhataja Andres Harjo põhjendas otsust suure liikluskoormusega Telliskivi tänaval, kuhu ei ole mõistlik bussi käima panna.

Viited

Välislingid 
 Tallinna 66 liini sõiduplaan

Tallinna bussiliinid
Saint Martin's School of Art

Saint Martin's School of Art oli kõrgem kunstikool Londonis.

Kool rajati algselt St Martin-in-the-Fieldsi kiriku egiidi all 1854. aastal. 1859. aastal see iseseisvus kirikust. 1986. aastal sai sellest osa Londoni Instituudist ning kolm aastat hiljem liideti see Central School of Art and Designiga, misjärel formuleerus Central Saint Martins College of Arts and Design.

Välislingid
 

Suurbritannia koolid
London
Kunstikoolid
Lācīši

Lācīši on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Cēsise piirkonnas Kaive vallas. 

Küla asub valla kaguosas Ogre jõe kaldal (jõe teisel kaldal asub Ineši valda kuuluv Alitēni. Lācīši jääb valla keskusest Kaivest 12,1, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 10,3 ja Riiast 138,5 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.

Aastal 2007 oli külas 9 elanikku.

Viited

Cēsise piirkonna külad
Eesti elektrisüsteem

Eesti elektrisüsteem on Eesti energiasüsteemi elektriline osa. Elektrisüsteemi moodustavad elektrijaam, elektrivõrgud ja elektritarbijad. 

Eesti elektrisüsteemi kui terviku toimimise eest vastutab riiklik ettevõte Elering, kelle peamiseks ülesandeks on tarbijatele pakkuda nõuetekohase kvaliteediga elektrivarustust. Samuti haldavad ja arendavad nad Eesti siseriiklikku ülekandevõrku ning välisühendusi.

Eesti elektrisüsteem on kolme 330 kV liiniga ühendatud Venemaa elektrisüsteemiga (kaks liini Narvast Peterburi ja Kingisseppa ning üks Tartust Pihkvasse) ja kahe Valmierasse viiva 330 kV liiniga Läti elektrisüsteemiga. Soomega on Eesti elektrisüsteem ühendatud Harku–Espoo ± 150 kV alalisvooluliini kaudu Estlink, mille ülekandevõimsus on 350 MW, ja Püssi–Anttila 450 kV alalisvooluliini kaudu Estlink 2, mille ülekandevõimsus on 650 MW.

Vaata ka 
 BRELL
 Nord Pool

Viited

Välislingid 
 Elering LIVE

Elekter
Eesti
Pēterēni

Pēterēni on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Kaive vallas. 

Küla asub valla lõunaosas Ogre jõe kaldal. Pēterēni jääb valla keskusest Kaivest 9,2, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 16,9 ja Riiast 118,8 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda. Sinna jääb Pēterēni bussipeatus.

Aastal 2007 oli külas 19 elanikku.

Viited

Cēsise piirkonna külad
St Martin-in-the-Fields

St Martin-in-the-Fields on anglikaani kirik, mis asub Londonis Trafalgar Square'i kirdenurgas. Praegune sakraalhoone valmis arhitekt James Gibbsi projekti järgi uusklassitsistlikus stiilis aastatel 1722–1726.

Londoni pühakojad
St Giles-in-the-Fields

St Giles-in-the-Fields on anglikaani kirik, mis asub Londonis Centre Pointi kõrghoone vahetus läheduses. Praegune sakraalhoone valmis arhitekt Henry Flitcrofti projekti järgi palladio stiilis aastatel 1731–1733.

Londoni pühakojad
Brežģis

Brežģis (vanasti ka Brežģa krogs) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis, Cēsise piirkonnas ja Taurene vallas. 

Küla asub valla lõunaosas. Brežģis jääb valla keskusest Taurenest 5,7, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 10,8 ja Riiast 119,4 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.

Külas asub Brežģise bussipeatus.

Külas asub 255,4 meetri kõrgune Brežģise mägi (suhteline kõrgus 40 meetrit). Sealne Gambase keskaegne kalmistu ehk Kalmeküngas on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.

Aastal 2007 oli külas 15 elanikku.

Viited 

Cēsise piirkonna külad
Runtes

Runtes on küla (mazciems) Lätis, Cēsise piirkonnas ja Taurene vallas. 

Küla asub valla kaguosas. Runtes jääb valla keskusest Taurenest 9,7, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 12,8 ja Riiast 120,7 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.

Külas asuv Jaunruntese keskaegne kalmistu ehk Kauliņkalns on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.

Aastal 2007 oli külas 12 elanikku.

Viited 

Cēsise piirkonna külad
Ramdoti

Ramdoti (ka Aprāni või Zaļkalns) on küla (mazciems) Lätis, Cēsise piirkonnas ja Taurene vallas. 

Küla asub valla keskosas. Ramdoti jääb valla keskusest Taurenest 1,7, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 13,2 ja Riiast 115,4 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda. Sinna jääb Zaļkalnsi bussipeatus.

Külas asuvad Zaļkalnsi muinaskalmed ehk Kalmemägi on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.

Aastal 2007 oli külas 12 elanikku.

Viited 

Cēsise piirkonna külad
Central Saint Martins College of Arts and Design

Central Saint Martins College of Arts and Design (CSM) on University of the Arts London alla kuuluv kõrgem kunsti- ja disainikool Londonis.

Alumni
Kooli vilistlaste hulgas on Turneri preemia laureaat Laure Prouvost, muusik Jarvis Cocker ja paljud moeloojad, sealhulgas Sarah Burton, John Galliano, Stella McCartney, Alexander McQueen, Hussein Chalayan, Zac Posen ja Riccardo Tisci.

Välislingid
 

Suurbritannia koolid
London
Kunstikoolid
Robert Goddard

Robert Hutchings Goddard (5. oktoober 1882 – 10. august 1945) oli Ameerika Ühendriikide insener, professor, füüsik ja leiutaja.

Goddardile omistatakse esimese vedelkütusraketi ehitamine, mis startis edukalt 16. märtsil 1926. Goddard ja ta meeskond lennutasid aastatel 1926 kuni 1941 üles 34 raketti, mis tõusid kuni 2,6 km kõrgusele ja saavutasid maksimaalseks kiiruseks 885 km/h.

Goddard leiutas mitmed seadmed, mis muutsid hiljem võimalikuks kosmoselennud. Tema leiutiste hulka kuuluvad näiteks vedelkütusrakett ja mitmeastmeline rakett ning tema 1919. aastal avaldatud monograafiat "A Method of Reaching Extreme Altitudes" on peetud 20. sajandi raketiteaduse klassikaks.

Kuigi Goddardi panus raketiteadusesse oli revolutsiooniline, sai ta oma töö tarbeks vähe moraalset ja rahalist toetust. Ta oli väga häbelik ning raketiteadusega tegelemist ei peetud füüsikaprofessorile sobivaks. Meedia ja teised teadlased naeruvääristasid tema kosmoselennu teooriaid ning seetõttu pidas ta privaatsust väga oluliseks ning oli oma töö suhtes väga salatsev. Tuberkuloosi järelmõjude tõttu eelistas ta töötada üksinda.

Palju aastaid pärast oma surma, hakati teda Konstantin Tsiolkovski, Hermann Oberthi ja Robert Esnault-Pelterie kõrval pidama üheks kaasaegse raketiteaduse rajajaks. Goddardi auks nimetati 1959. aastal NASA Goddardi Kosmosekeskus.

Viited

Ameerika Ühendriikide füüsikud
Sündinud 1882
Surnud 1945
Celmi

Celmi on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Ineši vallas. 

Küla asub valla loodeosas. Celmi jääb valla keskusest Inešist 6.7, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 5,9 ja Riiast 134,1 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.

Külas asuv Jauncelmi keskaegne kalmistu on kohaliku kaitse all olev kultuurimälestis.

Aastal 2007 oli külas 10 elanikku.

Viited 

Cēsise piirkonna külad
Čolēni

Čolēni on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Ineši vallas. Küla asub valla idaosas.

Külas asub Čolēni mägi (207 m).

Čolēnit on esmakordselt mainitud kui majapidamist aastal 1690, mil sealt oli pärit keegi Peter Zohlen. Hiljem elasid seal läti kirjanike  Reinis Kaudzīte ja Matīss Kaudzīte vanavanemad. Varem arvati see Briņģi küla osaks. Aastail 2009-2021 jäid küla alad Vecpiebalga piirkonda.

Aastal 2001 oli külas 1 elanik.

Viited 

Cēsise piirkonna külad
Grinēni

Grinēni (ka Grīnēni) on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Ineši vallas. 

Küla asub valla lääneosas. Grinēni jääb valla keskusest Inešist 7,4, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 7,4 ja Riiast 135,6 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.

Külas asuvad  Tožiņi keskaegne kalmistu ehk Baudzīte ja Lejaskaibēni keskaegne kalmistu ehk Kalmeküngas on kultuurimälestisena kohaliku kaitse all.

Aastal 2007 oli külas 23 elanikku.

Viited 

Cēsise piirkonna külad
Spietēni

Spietēni on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Ineši vallas. 

Küla asub valla kirdeosas. Spietēni jääb valla keskusest Inešist 2,3, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 7,9 ja Riiast 136,1 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.

Külas asuvad Spietēni keskaegsed kalmistud on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.

Aastal 2001 oli külas 2 elanikku.

Viited 

Cēsise piirkonna külad
Roņi

Roņi on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Ineši vallas. 

Küla asub valla kirdeosas Liede oja kaldal. Roņi jääb valla keskusest Inešist 4,9, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 6,2 ja Riiast 134,4 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.

Aastal 2007 oli külas 4 elanikku.

Viited 

Cēsise piirkonna külad
Kubuliņi

Kubuliņi (ka Kubulīni) on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Ineši vallas. 

Küla asub valla lääneosas. Kubuliņi jääb valla keskusest Inešist 7,8, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 7,8 ja Riiast 136 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.

Aastal 2007 oli külas 8 elanikku.

Viited 

Cēsise piirkonna külad
Tūļi

Tūļi on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Ineši vallas. 

Küla asub valla kirdeosas. Tūļi jääb valla keskusest Inešist 3,2, endisest piirkonna keskusest Vecpiebalgast 8,8 ja Riiast 137 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.

Külas asuv Vectūļi – 1 talu on arhitektuurimälestisena kohaliku kaitse all.

Aastal 2001 oli külas 4 elanikku.

Viited 

Cēsise piirkonna külad
Arvo Aller

Arvo Aller (sündinud 28. juuli 1973 Kohtla-Järvel) on Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna poliitik, kes oli 10. detsembrist 2019 kuni 26. jaanuarini 2021 maaeluminister.

Ta oli Ida-Virumaa Talupidajate Liidu tegevjuht ja Jõhvi vallavolikogu liige.

Haridus 
Aller on lõpetanud Eesti Maaülikooli agronoomia erialal.

Poliitiline karjäär 
Alates 15. detsembrist 2002 on ta Eestimaa Rahvaliidu, tänase nimega Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna (EKRE) liige.

2017. aastal kohalike omavalitsuste volikogude valimistel kandideeris ta kohalikus valimisliidus Jõhvi Eest ning sai 71 häält.

29. novembril 2019 anti teada, et EKRE esitab Alleri maaeluministri kandidaadiks. Ta astus ametisse 10. detsembril.

Viited 

Eesti maaeluministrid
Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna poliitikud
Eesti Maaülikooli agronoomiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1973
Ebaõigusriik

Ebaõigusriik (saksa keeles Unrechtsstaat) on vastand õigusriigi (saksa keeles Rechtsstaat) mõistele ja tähendab olukorda, kus riigis valitsev õiguskord rikub rahvusvahelise kogukonna tunnustatud ja kokkulepitud inimõigusi. Ebaõiglusriigi loomine algab valitsusvõimu teostavate isikute korrumpeerumisest, jätkub "toiduahela" (sõltlased, kelle toimetuleku allikaks on valitseja poolt jaotatavad rahad) loomisega ning tipneb kohtu-institutsiooni alistamisega valitsusvõimu kandjate tahtele.

Territoriaalriik põhineb ühtsel õiguskorral, mis on sätestatud kas kokkulepetega (Magna Carta) ja mõjutatud riigikohtu otsustega (common law - anglo-ameerika õigussüsteem) või sätestatud põhiseaduse ja sellest tulenevate seadustega (mandri-euroopa ehk romaani-germaani õigussüsteem).

Ebaõigusriigiks võib pidada poliitilist korda, milles puudub kirjapandud õiguskord või on see sätestatud nii, et valitseval eliidil on õigused ja alamatel kohustused. Ebaõigusriigiks võib nimetada ka riiki, mille haldusvõimu teostamise eest vastutavad institutsioonid ei suuda kehtestada ja hoida seadustega sätestatud õiguskorda.  

Klassideks jaotatud elanikkonnaga riik on ebaõigusriik, sest selles jagunevad inimeste õigused ja kohustused vastavalt sellele, millisesse ühiskonna klassi või seisusesse ta kuulub. Näiteks oli keskaja Euroopas vaid valitseval lääniisandal (inglise keeles landlord) õigus omada maad (lääni) ning kui ta oli seda sunnitud müüma, siis võis seda omandada vaid teine lääniisand, kuid mitte rikas kaupmees või käsitööline. Vastavalt ei olnud maaorjadel mingeid isiklikke õigusi peale õiguse elule. Tänapäeval jagunevad õigused ja kohustused vastavalt klassikuuluvusele India hinduistlikes kogukondades. 

Saksa Föderaalne Konstitutsioonikohus sätestas mitmes kohtuotsuses, et Saksamaal 1940. aastatel valitsenud riigikorda tuleb nimetada „kuritegelikuks riigiks“ (saksa keeles Verbrecherstaat), sest riiklikud institutsioonid olid alistunud kuritegeliku organisatsiooni võimutaotlustele ning teenisid seda vastu vaidlemata. Ka Saksa Demokraatlikku Vabariiki ja teisi kommunistlikke riike on nimetatud ebaõigusriigiks.

Vaata ka 
 Õiglus
Õigusriik
Õigusriigi põhimõte

Viited 

Õigusteadus
Ukraina dessantväed

Ukraina dessantväed (ukraina keeles Десантно-штурмові війська Збройних сил України, ukrainakeelne lühend ДШВ, DŠV) on Ukraina relvajõudude struktuuriüksus.

Ajalugu

Ülemad alates 2015. aastast 
 Mõhhailo Zabrodskõi (2015-2019)
 Jevgen Moisjuk (2019-2021)
 Maksõm Mõrgorodskõi (2021-)

Areng 2014-2022 
2014. aastal formeeriti 81. üksik aeromobiilne brigaad. 
2017. aastal võeti kasutusele uus nimetus Ukraina ründedessantväed (Десантно-штурмові війська).

Sõjategevus 2022. aastal 
 2022. aasta märtsis kaitses DŠV 80. brigaad Voznessenski lahingu ajal Voznessenski linna.
 3. aprillil 2022 võtsid DŠV üksused enda kontrolli alla Prõpjati piirkonna.
 25. brigaad osales 2022. aasta septembri alguses Izjumi Vene vägedelt tagasi vallutamises.
 2022. aasta oktoobri lõpus sai avalikuks plaan formeerida uus 77. aeromobiilne brigaad.

Struktuur

Brigaadid

Muud üksused

Varustus

Sõidukid

Muu relvastus

Mälestuse jäädvustamine 
Alates 2017. aastast tähistatakse Ukrainas ründedessantvägede päeva.

Sümboolika

Viited

Välislingid 
Зеленский присвоил десантному батальону имя Героя Украины - Liga Novosti, 02.12.2019

Ukraina sõjandus
Päikeseenergia Eestis

Päikeseenergia on Eestis osatähtsuselt kolmas taastuvenergia ressurss tuuleenergia ja biomassi järel ning see moodustas 2018. aastal 19% Eesti taastuvenergia tootmisvõimsusest. Eestis toodetakse päikeseenergiast elektrienergiat.

Päikeseenergiast elektrienergia tootmine hakkas Eestis arenema 2000. aastatel ning kasv kiirenes 2010ndatel. Näiteks 2018. aastal kuuekordistus päikeseenergia tootmisvõimsus.

2022. aasta alguseks oli Eestis ligi 10 000 päikeseenergia väiketootjat ning jaamade võimsus ligines 500 megavatile. Augustis 2022 andsid tipphetkel päikeseelektrijaamad ühes tunnis võrku 402 MW.

Geograafiline asukoht päikeseenergia tootmiseks 
Eestis jõuab aastas maapinnale ühe ruutmeetri kohta ~3500 MJ päikeseenergiat, mis vastab 969,2 kWh/m2. Vahelduvad aastaajad toovad sisse aga väga suure varieeruvuse, mistõttu toodavad 90% aasta kogutoodangust päikesepaneelid märtsi ja oktoobri vahel. Talvekuudel on tootlikkus väike. 

Kuigi Eesti asub suurel laiuskraadil ning päikesekiirguse hulk pole võrdlemisi suur, tasub siin päikeseenergiat siiski toota. Arvutuste kohaselt on päikesepaneelide tootlikkus sama suur kui Saksamaal, mis on Euroopas päikeseenergia tootmises esirinnas. Vaatamata sellele, et Eesti saab vähem energiat Päikeselt kui Saksamaa, tõstab keskmisest madalam õhutemperatuur päikesepaneelide efektiivsust, mis võrdsustab Eesti ja Saksamaa tootlikkuse.

Statistika 
2017. aasta lõpuks moodustas päikeseelektri installeeritud võimsus 4% Eesti taastuvenergia koguvõimsusest, 2018. aasta lõpuks oli selle osakaal peaaegu viiekordistunud ehk 19%. 6–7 aasta jooksul on päikeseenergia osakaal hüppeliselt tõusnud ning tootmisvõimsused on suurenenud sadades kordades. Reaalne elektrienergia toodang päikesest on veelgi suurem, kuna osa toodetud elektrist läheb kasutusse kohapeal ning ei suundu elektrivõrku. Samuti jäi 2018. aastal paljude päikeseelektrijaamade valmimine ja ühendamine elektrivõrku aasta teise poolde, mistõttu kajastub hüppeline võimsuste ning tootlikkuse kasv 2019. aasta elektritoodangu statistikas.

Päikeseenergiaga tegelevad ettevõtted 
Eestis päikeseenergiaga tegelevad  ettevõtted:

 Smartecon OÜ (päikeseelektrijaamade täislahendused)
 SolarStone OÜ (integreeritavad päikesepaneelid)
 Solarstreet OÜ (päikeselektrijaamad)
 AS Eesti Gaas (lahendused korteriühistutele ja ettevõtetele)
 AS Eesti Energia (erinevad lahendused)
 Energiapartner OÜ (lahendused era- ja äriklientidele)
 Energogen OÜ (erilahendused hoonetele)
 Solar Light OÜ (päikeselektrijaamad)
 Sunergia OÜ (päikeseenergialahendused era- ja ärikliendile)

Viited

Päikeseenergeetika
Eesti energeetika
Moeturism

Moeturismi saab määratleda kui „nähtust reisivatest inimestest ning peatumas sihtkohtades väljaspool nende tavalist elukeskkonda, et nautida, katsetada ja võimalik, et ka tarbida moodi.“ Moeturism  on nišituru segment, mis on välja arenenud kahest peamisest sektorist: kultuuriturism ja ostuturism.

Rahvusvahelised linnad kasutavad üha rohkem kultuurilisi tööstusharusid turismi arenguks, et tõsta nende majanduslikku vara ja hoida enda positsiooni globaalsel turul. Moeturism on alternatiivne turismivorm, mis tõmbab ligi turiste erinevatest maailma osadest. Turistid tahavad leida kohti, mis rahuldavad nende vajadusi ja soove. Moeturismis otsitakse uusi riideid, kingi, kotte, ehteid ja üleüldse kogemust sihtkoha kultuurist, mis kajastaks selle koha loovust ja innovaatilisust. Paljudes pealinnades toimuvad vähemalt kaks korda aastas erinevad üritused (näiteks moeshow’d), millega proovitakse saada rohkem tuntust.

Moeturismi ajalugu 
Viieteistkümnenda sajandi alguses oli mood väga tähtis Prantsusmaal. Kuningas Charles IIV paluti luua eraldi moe organisatsioon, isegi kui paljud inimesed ei toetanud seda ideed. Kaheksateistkümnendal sajandil suurenes inimeste teadlikkus moe tähtsusest. Uudisteagentuurid ja moeajakirjad hakkasid printima eredates värvides läikivaid ajalehti ja ajakirju.

Moeturismi tähtsus 
Mood on üks kõige mõjukamaid nähtusi lääne tsivilisatsioonis;
moest arusaamine aitab kaasa enda mõistmisele ja isiklikule stiilile, põhinedes meie kultuurilisele tagapõhjale, uskumustele ja keskkonnale;
meie isiklik stiil on meie identiteet.

TOP 10 moelinna maailmas 
New York, Ameerika Ühendriigid
Sydney, Australia
Pariis, Prantsusmaa
Milano, Itaalia
London, Ühendkuningriik
Los Angeles, Ameerika Ühendriigid
Tokyo, Jaapan
Las Vegas, Ameerika Ühendriigid
Berliin, Saksamaa
Barcelona, Hispaania

Vaata ka 
 Moepealinn

Viited 

Turism
Võimete vallad

Võimete vallad ehk tajuvõimed (sanskriti ja paali keeles āyatana; tiibeti keeles skye mched; hiina keeles 處 chu; jaapani keeles sho) on budismis, eriti abhidharmas, kuus ala ehk valdkonda, mida olendid tajuvad kuue võime (sanskriti ja paali keeles indriya) abil. 

 Nägemisvõimele vastab ‘kujude vald’ (sanskriti keeles rūpa-āyatana),
 kuulmisvõimele ‘helide vald’ (śabda-āyatana),
 haistmisvõimele ‘lõhnade vald’ (gandha-āyatana),
 maitsmisvõimele ‘maitsete vald’ (rasa-āyatana),
 puudutamisvõimele ‘puute vald’ (sparśa-āyatana) ning
 mõtlemisvõimele ‘meele vald’ (mano-āyatana).

Võimete ja valdade kokkupuutel tekib teadvus, kusjuures ka teadvuses eristatakse võimetele ja valdadele vastavat kuut alajaotust.

Kuus võimete valda (ṣaḍāyatana) on sõltuvusliku tekkimise viies lüli.

Ihu ja meele töö jaguneb kuueks võimeks. Lisaks Lääne psühholoogias tuntud nägemis-, kuulmis-, haistmis-, maitsmis- ja kompimisvõimele kuulub siia meelevõime, mis toimib teiste tajuvõimete integreerijana. 

Tajuvõime ja tajuorgan on erinevad, sest paljas organ, kui tal puudub suhe teadvusega, ei tee veel inimest nägijaks või kuuljaks. Seda, millega vastav tajuvõime välismaailmas haakub, tähistavad budistliku terminoloogia järgi võimete vallad: värv, heli, lõhn, maitse ja puudutatav. Meelevõime ehk mõistuse vallaks on mõte.

Vaata ka 

 Indriya

Viited 

Budism
Goldfrapp

Goldfrapp on briti elektroonilise muusika duo, mis koosneb vokalistist Alison Goldfrappist ja süntesaatorist Will Gregory'ist. Bänd loodi 1999. aastal.

Vaata ka
 Rocket
Suurbritannia ansamblid
Mikk Langeproon

Mikk Langeproon (sündinud 4. juulil 1995) on Eesti akordionist ja interpreet.

Õpingud 
Mikk Langeproon alustas akordioniõpinguid Tallinna Muusikakoolis 8-aastaselt (õp Igor Jõelehti ja Kristel Laasi juures) ning jätkas G. Otsa nim Tallinna Muusikakoolis klassikalise akordioni erialal (Tiina Välja õpilasena), mille lõpetas kiituse ning hõbemärgiga. Paralleelselt lõpetas ta Kadrioru Saksa Gümnaasiumi kuldmedaliga. Bakalaureusekraadi omandas Mikk Helsingis Sibeliuse akadeemias (prof Matti Rantanen). Aastal 2017–2018  osales ta ka üliõpilasvahetuse programmis Austrias Grazi Muusikaülikoolis (prof Janne Rättyä). Aastal 2019 lõpetas Mikk Langeproon magistriõpingud Sibeliuse Akadeemias Helsingis.

Saavutused 
Mikk Langeproon on korduvalt saanud auhinnatud kohti vabariiklikel akordionikonkurssidel, sh võitis ta 2014. aastal Eesti Noorte Akordionistide konkursil vanema vanusegrupi. Mikk on esindanud Eestit edukalt ka rahvusvahelisel tasandil, muuhulgas saavutas ta 2013. aastal mainekal rahvusvahelisel Vilniuse akordionikonkursil II koha. Kõigele lisaks on ta valitud Tallinna Muusikakooli parimaks instrumentalistiks 2011. aastal ning kolmel aastal järjest (2012–2014) G. Otsa nim Tallinna Muusikakooli akordioniosakonna silmapaistvaimaks õpilaseks. 2013. aastal võitis ta Maxima Tulevikutalendi tiitli ja 2016. aastal pälvis Mikk Viimsi valla „Aasta muusik 2016“ tiitli. Märkimist väärib ka 2014. aastal konkursi Round Table eripreemia ning edukas esinemine telekonkursil „Klassikatähed 2016“. Aastal 2017 osales Mikk konkursil „Noor Helilooja“, kus tema teos akordionile ja fagotile pääses finaali.

Esinemised 

Mikk Langeprooni akordioniks on Pigini Super Bayan Sirius Piano. Lisaks esinemistele Eesti raadiotes, kontserdisaalides ja televisioonis, on ta üles astunud ka Soomes, Norras, Leedus, Lätis, Venemaal, Saksamaal, Austrias, Horvaatias ning Hiinas. Solistitegevuse kõrval on Mikk tegev kammermuusikuna, ta on soleerinud mitmete kollektiivide ees ning teinud kaasa erinevates projektides. Tema tuntuimateks lavapartneriteks on olnud Silvia Ilves, Henri Zibo, Triin Lellep, Getter Jaani, Rebecca Kontus, Maano Männi, Pille Lill, Atlan Karp, Andreas Lend, Hando Põldmäe, Kristiina Rokashevich, Merike Heidelberg, Linda-Anette Verte, Jakob Peäske, Sten Heinoja, Karl Johan Kullerkupp, Robin Apparailly, Üle-eestiline neidudekoor Leelo ja Eesti Riiklik Sümfooniaorkester. Märkimist väärib ka soleerimine üldlaulupeol (2019), kui tähistati 150. aasta möödumist esimesest laulupeost. Tema tellimusel valmis Tauno Aints´i teos "Kontsert akordionile ja kammerorkestrile" (2019/2020), mille kandis ette Helsingi Kammerorkester  28.02.2020 (dirigent James Salomon Kahane, solist Mikk Langeproon).

Karjäär 
Mikk Langeproon on osalenud mitmete akordionikonkursside nagu "Mina soitan harmonikka 2017", "Eesti akordionitähed 2017" ja "Parim noor instrumentalist 2020" žüriitöös ning pidanud akordionialast meistrikursust. 

 2017 – asutas ettevõtte OÜ Langeproon Music

 2018 – alustas tööd Tallinna Muusikakoolis

 2019 – kuulub Eesti Akordioniliidu juhatusse

Eesti akordionistid
Sündinud 1995
Vajdahunyadi loss

Vajdahunyadi loss on Budapestis Városligeti linnapargis asuv loss. See on historitsistlik koopia Vajdahunyadi kindlusest ajaloolises Transilvaania piirkonnas. Lossi vahetus läheduses asub Ungari Põllumajanduse Muuseum ja Raamatukogu, Jáki kabel ning Miklós Ligeti skulptuur "Anonymus".

Lossis asub kuldne troon, millel Franz Joseph I allkirjastas kaksikmonarhia kokkuleppe.

Vaata ka
Vajdahunyadi kindlus

Budapesti ehitised
Agroturism

Agroturism ehk põllumajandusturism on turism, mis toob külastajaid põllumajandusliku tegevusega tegelevasse kohta, näiteks talusse või rantšosse. Agroturism on põllumajandustootmise ja turismi kombinatsioon, mis pakub võimalust külastada talusid või põllumajanduslikke ettevõtteid, kogeda maaelu ning lüüa kaasa igapäevases talutöös. Üleüldiselt hõlmab agroturism mitmesuguseid tegevusi, sealhulgas toodete ostmine otse talumajapidamisest, maisilabürindis orienteerumine, puuviljade korjamine, loomade söötmine või kodumajutuse pakkumine talus. 

Agroturism ei võrdu maaturismiga, vaid on selle oluline tugiharu. Kui maaturismiga saavad tegeleda pea kõik maapiirkonnas tegutsevad turismitalud, siis agroturismiteenust saab pakkuda vaid ettevõte, kelle põhitegevusalaks on põllumajandus- või kalandustoodete valmistamine. Põllumajandusturismi tegevused jagunevad viite kategooriasse ja need omakorda võivad hõlmata mitut kategooriat.

Viis kategooriat: 
otsemüük tarbijale (nt turul); 
põllumajanduslik haridus (nt kooli külastused tallu); 
külalislahkus (nt ööbimine talus); 
puhkus (nt jahindus, ratsutamine); 
meelelahutus.

Agroturism on üks nišiturismi vorm, mida peetakse kasvavaks tootmisharuks paljudes maailma osades, sealhulgas Austraalias, Kanadas, Ameerika Ühendriikides ja Filipiinidel. Muud agroturismiga seotud mõisted on “säästev põllumajandus”, “lisandväärtusega tooted” ja “talude otseturundus”.

Rahva teadlikkus
Inimesed on aina rohkem hakanud huvi tundma sellest, kuidas nende toitu valmistatakse. Nad tahavad kohtuda farmerite ja töötlejatega ja rääkida nendega, mis üldse läheb toidutöötlusesse. Paljud, kes külastavad farme, eriti lapsed, näevad esimest korda oma toidu päritolu, olgu see kas lehm, põllul kasvav mais või õun, mida nad saavad puu otsast korjata.

Turvalisus
Samal ajal kui tulu ja haridus on tihti peamised näitajad farmerite puhul, et mitmekesistuda ja kutsuda enda juurde külalisi, siis turvalisus ei pruugi olla nende peamiseks prioriteediks. Õnnetused seotud traktorite, vaguniveo, rännakute, kukkumiste ja liiklusega põllumajandusturismi operatsioonidel, on regulaarne nähtus. Teadlased jälgivad ja säilitavad põllumajanudsega seotud vigastuste andmeid ja konkreetseid juhtumeid. Osa nendest andmetest on saadaval avalikult juurdepääsetavatel veebilehekülgedel nagu, näiteks AgInjuryNews.org.

Majanduslikud kasutegurid
Põllumajandusturism on saanud üheks suureks osaks väike farmide ellujäämisel. Mitmekesistades ärioperatsioone, on farmi ülalpidajad võimelised kindlustama oma stabiilse sissetuleku. Selle võimaldab tegevuste teke, mil põllukultuurid ei kasva veel ning toovad üles täiesti eraldi sissetuleku. Osad uurimused on leidnud, et operatsioonid sõltuvad nende ümber olevast kommuunist, tänu turistide alale toomisega. Majanduslik tõus võib olla kasulik maakohtadele, mis vajavad erinevaid sissetulekuid.

Vaata ka
Avatud talude päev

Viited

Turism
Põllumajandus
Aniche

Aniche (pikardi In-niche) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aniche'i kantonis.

Nord-Pas-de-Calais' kaevandusalal asuv vald elas pikka aega kivisöe kaevandamisest, selle territooriumil oli neliteist šahti. Üksteist šahti kuulus Compagnie des mines d'Aniche'ile ja kolm Compagnie des mines d'Azincourtile.

Aniche'i nime on esmakordselt mainitud aastal 1103 Marchiennesi kloostri valduste loendis (Anic), siis aastal 1113 (Enice) ja aastal 1181 (Henice). 1219. aastal ilmus Aniche'i ja Auberchicourti isanda Roberti pitserile nimi Aniche. Flaami keeles kasutatakse valla kohta nime Anik.

Sõpruslinnad 

  Nový Bor, aastast 1990.
  Bobingen, aastast 1969.

Viited 

Nordi departemangu vallad
Mehhiko surnutepäev

Mehhiko surnutepäev (hispaania keeles: Día de Muertos) on Mehhiko püha, mida peetakse terves Mehhikos, eriti kesk- ja lõunaosas. Seda püha peavad ka Mehhiko juurtega inimesed üle kogu maailma. Mitmepäevasel pühal saadakse pere ja sõpradega kokku, et toetada surnute hingelist teekonda. Seda tehakse neid mälestades ja nende eest palvetades. Mehhiko kultuuris nähakse surma kui inimelu loomulikku osa. See tähendab, et mehhiklased ei näe seda päeva kurvana, vaid kui pidupäevana, mil lahkunud ärkavad ja pidutsevad koos nendega. Mehhiko surnutepäev lisati 2008. aastal UNESCO vaimse kultuuripärandi nimekirja.

Ingliskeelsetes riikides viidatakse pühale mõnikord ka kui Día de los Muertos, see on originaalse nimetuse Día de Muertos back-translation (kui tõlketekst tõlgitakse tagasi originaalkeelde). Püha tähistatakse peamiselt Mehhikos, kus see on ka riigipüha. Enne Hispaania kolonisatsiooni 16. sajandil, tähistati püha suve alguses. Järk- järgult hakati püha seostama 31. oktoobri, 1. novembri ja 2. novembriga, et see läänekristliku hingedeajaga: halloweeni, pühakutepäeva ja hingedepäevaga kokku langeks. Surnutepäeva traditsioonide kohaselt ehitatakse privaatsed altarid ehk ofrendas, kasutades calaveras (eesti keeles: pealuud), Mehhikko saialilli (inglise keeles: aztec marigolds) ja lahkunute lemmikuid sööke ja jooke. Kõiki neid asju viiakse koos surnute esemetega haudadele kingitusteks.

Teadlased seovad tänapäeva Mehhiko püha päritolu sadade aastate eest elanud põlisrahva kommete ja jumalanna Mictecacihuatlile pühendatud asteekide festivaliga. Sellest on saanud riiklik sümbol ning selle kohta õpitakse ka Mehhiko koolides. Paljud pered tähistavad Rooma-Katoliku Kiriku traditsioonilist pühakutepäeva.

Algselt ei peetud surnutepäeva Mehhiko põhjaosas, kus seda ei tuntud kuni 20. sajandini, sest selle põliselanikel olid teistsugused traditsioonid. Põhjaosa elanikud ja kirik ei tunnistanud sellist püha, põhjusel, et see oli seotud paganlike elementide ja katoliikluse sidumisega. Nad tähistasid pühakutepäeva nagu teisedki kristlased. Mesoameeriklaste mõju oli sealses piirkonnas piiratud ja Lõuna-Mehhiko põliselanikke, kes seda püha tähistasid, elas seal vähe. Põhja-Mehhikos hakati seda püha pidama 21. sajandi alguses, kuna Mehhiko valitsus muutis selle 1960. aastate hariduspoliitikal põhinevaks rahvuspühaks.

Viited
Kirjutussulg

Kirjutussulg on kirjutusvahend, mis koosneb linnu tiivasulest. Kirjutussulgi kasutati tindiga kirjutamiseks enne pastapliiatsi leiutamist.

Ajalugu 
Kirjutussuled olid peamised kirjutusvahendid 6. kuni 19. sajandini. Parimad valmistati hane ja luige sulgedest.

Vaata ka 
 Tint
 Pastapliiats

Viited 

Kirjutusvahendid
Eesti gaasi ülekandevõrk

Eesti Vabariigis asuv gaasi ülekandevõrk koosneb 977 kilomeetrisest gaasitorustikust, 36 gaasijaotusjaamast ja 3 gaasimõõtejaamast. Alates 2015. aasta jaanuarist kontrollib gaasi ülekandevõrku Elering,kes sisenes tehinguga nafta- ja maagaasitööstuse sfääri.

Eestis reguleerivad gaasi importi, eksporti, ülekannet ja ohutusele vastamise nõudeid maagaasiseadus ja küttegaasi ohutuse seadus.

Ülekande võrgu töö 
Ülekandevõrku siseneva gaasi koguse mõõtmine ja kvaliteedi määramine toimub gaasimõõtejaamades. 

Gaasijaotusjaamades toimub ülekandevõrgust jaotusvõrkudesse väljuva gaasi rõhu alandamine, gaasi mõõtmine ja lõhnastamine ning klientidega kokku lepitud tarbimisrežiimi tagamine. 

Gaasi liikumiseks kahe erineva punkti vahel on vajalik tagada punktide vaheline rõhuerinevus. Rõhuerinevuse eest vastutab kompressorjaam, kus gaasi kokkusurumise tagajärjel tõuseb selle rõhk. 2019. aasta seisuga puudub Eestil oma kompressorjaam. Eesti gaasisüsteemi jaoks vajalik rõhk saadakse läbi Venemaa ülekandesüsteemis asuvate kompressorjaamade või Lätis asuva Inčukalnsi maa-aluse gaasihoidla. 
Eesti
Rein Vaabel

Rein Vaabel (sündinud 10. detsembril 1965 Valgas) on Eesti reservsõjaväelane (kolonelleitnant).

Kolonelleitnant Rein Vaabel oli Eesti Vabariigi Presidendi vanemkäsundusohvitser aastatel 2012-2019.

Haridus ja teenistuskäik
Lõpetas Valga 1. Keskkooli 1984. aastal ja Tallinna Tehnikaülikooli 2004. aastal. Oli ajateenistuses Nõukogude armees, Õhukaitsevägede väljaõppekeskuses, Leningradi oblastis  1984-1986 (jaoülem, seersant).
Lõpetas Eesti Vabariigi Kaitsejõudude Peastaabi juures ohvitseride väljaõppe- ja täienduskursused jalaväe riviohvitseri erialal 1992. aastal (juuni-november) ning Balti Kaitsekolledži Joint Command and General Staff Course 2006. aastal.
Auastmed: nooremleitnant 1992, leitnant 1994, kapten 1997, major 2002, kolonelleitnant 2006.
On osalenud sõjalistel kursustel Soome Vabariigis (PfP Peacekeeping Trainer of Trainers Course ja United Nations Military Observer Course), Saksamaa Liitvabariigis NATO koolis (Multinational Forces Orientation Course ja NATO Staff Officer Defence Planning Course), Kanadas (Peacekeeping Management, Command and Staff Course), Rootsi Kuningriigis (NATO/PfP Staff Training Course), Belgia Kuningriigis (European Security and Defence Planning Course) ja kursusel Eestis (Kõrgemad Riigikaitsekursused).
Kolonelleitnant Vaabel on osalenud kolmel ÜRO missioonil (UNPROFOR Horvaatias, ESTPLA 2 rühmaülemana Taani pataljonis DANBN; UNIFIL Liibanonis, ESTCOY sideohvitserina (Liaison Officer) Norra pataljonis NORBATT ja UNTSO Süürias, sõjalise vaatlejana) ning NATO operatsioonil (SFOR Bosnia ja Hertsegoviinas, Balti kontingendi vanemana Taani pataljonis DANBN).
Alates 26. novembrist 1992 on olnud teenistuses erinevatel ametikohtadel, sealhulgas Kaitseväe juhataja nooremkäsundusohvitserina (1993), Kaitseväe Lahingukooli ülemana (1994-1995), Balti pataljoni operatiivosakonna ülema asetäitjana (1996-1999); Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste administratiivjaoskonna- ja üldosakonna ülemana (2000-2004); Sõjaline talitus NATO ja EL juures, Brüsselis (2007-2010); Kaitseväe Peastaabis, vanemstaabiohvitserina ja jaoskonna ülemana (1995-1996, 2006-2007, 2010-2012 ja 2019-2020).

Tunnustused 
Itaalia Vabariigi Teeneteordeni komandör, Läti Vabariigi Viestursi ordeni IV klass mõõkadega, Madalmaade Oranje-Nassau ordeni komandör mõõkadega, Norra Kuningliku Teeneteordeni komandöririst, Saksamaa Liitvabariigi Teeneteordeni I klassi teeneterist, Soome Lõvi Rüütelkonna I järgu komandöririst.
NATO SFOR medal, ÜRO UNPROFOR medal, ÜRO UNIFIL medal, ÜRO UNTSO medal, Norra armee teenistusmedal.
Rahvusvahelises sõjalises operatsioonis osalenu medal, Kaitseväe eeskujuliku teenistuse rist, Kaitseväe pikaajalise teenistuse (25. aastat) medal, Medal 10. aastat taastatud kaitseväge, Politsei- ja Piirivalveameti teenetemärk, Kaitseväe Lahingukooli teenetemärk, Rahuoperatsioonide Keskuse teenetemärk, Vabariigi Presidendi käsundusohvitseri meenemärk.

Isiklikku 
On koostanud raamatu: "Eesti sinikiivrid. Eesti kaitsevägi ÜRO rahuvalves 1995-2015". Kirjastus Otto Wilhelm (2015).

Eesti sõjaväelased
Sündinud 1965
Pavel Voicu

Pavel Voicu (sündinud 29. jaanuaril 1973 Măcăreștis) on Moldova poliitik. Ta oli 8. juunist 2019 kuni 14. novembrini 2019 Moldova kaitseminister. 14. novembrist 2019 on ta Moldova siseminister.

Ta sündis aastal 1973 Măcăreștis Ungheni rajoonis. Ta õppis aastatel 1990–1995 Ștefan cel Mare nimelise Suceava ülikooli (asub Suceavas Suceava maakonnas Rumeenias) õigusteaduskonnas, spetsialiseerudes kriminaalõigusele. Aastatel 2006–2007 täiendas ta end Moldova Vabariigi presidendi avaliku halduse akadeemias, põhiseaduse alal, saades magistrikraadi õigusteaduses. Aastatel 2010–2014 oli ta Moldova Teaduste Akadeemia Õigus- ja Poliitiliste uuringute Instituudi doktorant.

8. juunist 2019 kuni 14. novembrini 2019 oli ta Moldova kaitseminister. 14. novembrist 2019 on ta Moldova siseminister.

Isiklikku 
Ta on abielus ja on ühe lapse isa. Tema emakeeleks on rumeenia keel, veel valdab ta vene ja prantsuse keelt.

Välislingid 
 Pavel Voicu Moldova valitsuse kodulehel (rumeenia keeles)

Moldova poliitikud
Sündinud 1973