Omaelulookirjutus

Omaelulookirjutus (life writing) on termin, mida kasutatakse tänapäeval vahel termini "autobiograafia" asemel. Tegemist on katusterminiga, mille kasutusala on laiem ja mis viitab ka kirjandusest väljapoole jäävale tekstipraktikale, autobiograafia aga on piiratud vaid kirjanduslike tekstidega.  Selle alla koondatakse nii avaldatud kui ka käsikirjalisi tekste, sh dokumente, ning suulisi elulugusid, mille autoriks võivad olla nii tuntud inimesed kui ka täiesti tavalised indiviidid.  Siiski ei ole eestikeelne omaelulookirjutus ja ingliskeelne life writing täielikult samatähenduslikud, sest ingliskeelse termini alla koonduvad ka tekstid, mis keskenduvad kellegi teise elule, näiteks biograafia või historiograafia, omaelulookirjutus tähendab siiski vaid enese elust kirjutatavaid tekste.

Ajalugu 
Sõna "autobiograafia" on tulnud kreeka keelest, kus osis autos tähendab "enese", bios "elu" ja graphe "kirjutamine", mis kokku moodustavad "enese elu kirjutamine" ehk autobiograafia. Esmakordselt kasutati terminit 18. sajandi inglise töölisklassi kirjaniku Ann Yearsley luulekogu eessõnas, kuid enamik kriitikuid peab termini esmailmumiseks siiski 1809. aastat, kui Robert Southey anglitseeris kolm eelmainitud kreekakeelset sõna. Oma põhjalikus ajaloouurimuses mainib Robert Folkenflik, et enne 18. sajandit sõna "autobiograafia" trükistes ei esinenud, küll aga ilmus see sõna kirjakeelde 18. sajandi lõpus mitmes kohas Inglismaal ja Saksamaal, ilma et oleks ühtegi märki sellest, et need mainimised on omavahel seotud. Kuni 20. sajandini oli laialdaselt kasutusel sõna memuaarid (pr. k 'les mèmoirs)', kirjeldamaks omaelulookirjutust. 

Kuigi termin "autobiograafia" võeti kasutusele 18. sajandil, siis omaeluloolisi tekste kirjutati varemgi ning nende žanri määratleti erinevate sõnadega, näiteks "memuaarid", "ülestunnistused", "essee minust" jpt. Alates 18. sajandi lõpust on loodud veel suur hulk sõnu omaelulookirjutuse žanrite tähistamiseks, näiteks autoetnograafia, psühhobiograafia, tunnistus. Kuna eri liiki omaelulookirjutusi on sedavõrd palju, siis võib nende katusterminiks pidada mõistet "omaelulookirjutus", mis hõlmab kõiki eri žanre tekste, mille subjektiks on elu.

Omaelulookirjutuse žanreid 
Sidonie Smith ja Julia Watson on raamatus "Reading Autobiography. A Guide for Interpreting Life Narratives" (2001) toonud välja kokku 52 elulookirjutuse vormi, kuid neile kõigile ei leidu eestikeelseid vasteid. Allpool on välja toodud mõned levinumad.

Vabandus 
Eneseväljendusvorm enesekaitseks, mida avalikul tasandil kasutatakse selleks, et oma vigu tunnistada ning väljendada nende osas kahetsust.

Autobiograafia kolmandas isikus 
Vorm, kus enesele viidatakse kolmandas isikus ehk temavormis. Selle vormi kasutamine võimaldab autoril võtta endale kõrvalt vaatava ajaloolase roll. Sellel võib olla võime autori kirjeldatud tegusid heroiseerida või siis ennast halvustavas ja iroonilises valguses näidata.

Autofiktsioon 
See on prantsuse termin autobiograafilisele ilukirjandusele või ilukirjanduslikule narratiivile, mida kirjeldatakse esimeses isikus ehk minavormis. Paul Ray märgib, et autofiktsiooni ja autobiograafia eristamine on mõttetu, sest kui fiktsiooni all mõistame midagi, mis on välja mõeldud, st kirjanduslik, siis oleme kirjeldanud iga teksti, olenemata kas see on autobiograafiline või mitte. Autobiograafilise teksti puhul ootab lugeja, et teksti autor ja minategelane elaks reaalses maailmas, mitte fiktsionaalses, ja lugu oleks tõene kirjeldus juhtunust. Roland Barthes väidab, et tõeline kirjeldus mineviku iseendast ei pruugi olla kättesaadav. Autofiktsioon kasutab tekstilisi markereid, mis viitavad tahtlikult ja sageli irooniliselt kahe maailma (väljamõeldu ja tegelikkuse) koosmõjule.

Vangistusnarratiiv 
Lugu, mis on jutustatud kellegi poolt, keda on hoitud vangistuses. Selle alla kuuluvad orjusnarratiivid, vangistusnarratiivid, spirituaalsed autobiograafiad, UFO-lood, võrgutus- ja ahistamisnarratiivid jpm.

Juhtumiuuring 
Elulugu, mis on kogutud toimikutesse, et diagnoosida haigust või häiret. Seda žanrit on tihti seostatud Sigmund Freudi põhjalike juhtumiuuringutega patsientide kohta, kellel olid hüsteeria või soolise identiteedi häire sümptomid.

Kroonika 
Žanr, mida kasutati antiigi ajastul, samuti keskajal ja renessansis, aga ka uuemal ajal, selleks et edastada vahetut kogemust mingi ajaloolise sündmuse kohta.

Konversiooni narratiiv 
Omaelulookirjutuse žanr, milles kujutatakse radikaalset muutus, arenemist halvast hea poole valgustatuse suunas.

Päevik (journal) 
Avalikuks lugemiseks mõeldud päevik, mis on vähem intiimne, kui isiklikuks tarbeks peetud päevik (diary). Enamasti pannakse kirja sündmuste kronoloogiline kulg.

Memuaar 
Omaelulookirjeldus, milles subjekt avab ennast sotsiaalses keskkonnas, intensiivsemalt kirjeldatakse olustikku ja sündmusi autori ümber, vähem keskendutakse autori endaga juhtunule ja selle emotsionaalsele mõjule.

Vanglanarratiiv 
Üks versioon vangistusnarratiivist, mis enamasti kirjutatakse pärast vanglast vabanemist. Tihti kirjeldavad autorid end inimlikuna keset karmi süsteemi, mis püüab neid dehumaniseerida.

Eneseabi narratiiv 
Selle narratiivi puhul jutustavad inimesed avalikult lugusid sõltuvustest, mille ravimiseks nad abi otsivad. Tüüpiline narratiivi kulgemine näeb välja nii: ennasthävitavasse olukorda langemine, kogukonnast võõrdumine, põhja langemine, tunnistamine, et vajatakse abi, loobumine sõltuvust tekitavatest ainetest või sõltuvuskäitumisest, taastumine, sealhulgas ka usu toel kõrgemasse jõusse.

Reisinarratiiv 
Reisinarratiiv jaguneb veel omakorda mitmeks alaliigiks: reisijuht, reisikiri, reisiromaan, reisipäevik, (pseudo)etnograafia, seiklusnarratiiv, kiri koju, eksootilise või seiklusliku põgenemise narratiiv.  Reisikiri võib põhineda ka autori kodumaa ainestikul, kus on samuti võimalik uurida veel tundmatuid piirkondi, nende kultuuri, eluolu jpm.

Reisikiri
 ilukirjanduse ja populaarteaduse piirimail
 objektiivsetel faktidel põhinev – kajastab külastatud maade olustikku, loodust, kultuuri, kombestikku jne
 reisil nähtu isikupärane mõtestamine, valikute tegemine, hinnangute andmine

Reisiromaan 
 puhtilukirjanduslik žanr

Reisipildid, reisikilud 
 lühiproosa žanr
 terviklikku süžeed ei arendata
 iseseisvate episoodide kirjeldused
 muljete, mõtteavalduste kogum

Reisimärkmed 
 tähelepanekud eri valdkondadest
 vahetud märkmed

Viited

Välislingid 
 http://www.methis.ee/arhiiv/methis-nr-5-juuni-2010

Kirjandus