joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lewis Capaldi

Lewis Marc Capaldi (sündinud 7. oktoobril 1996) on Šotimaa laulja ja laulukirjutaja. 

Ta oli nomineeritud Critics' Choice Award auhinnale 2019. aasta Brit Awardsi galal. 2019. aasta märtsis jõudis Capaldi singel "Someone You Loved" UK Singles Charti edetabeli tippu, kus see püsis seitse nädalat, ning sama aasta oktoobris jõudis see laul ka Ameerika Ühendriikide edetabelisse Billboard Hot 100. 62. Grammy auhindade galal sai "Someone You Loved" nominatsiooni kategoorias "Song of the Year", kuid ei võitnud. Laul võitis Brit Award for Song of the Year auhinna.

17. mail 2019 ilmus Lewis Capaldi debüütalbum "Divinely Uninspired to a Hellish Extent", mis püsis kuus nädalat UK Albums Charti edetabeli tipus.

2020. aasta mais teatati, et Capaldi laulust "Someone You Loved" on saanud Official Charts Company andmetel kõigi aegade kõige kauem esikümnes püsinud Suurbritannia singel.

Lapsepõlv 
Lewis Capaldi sündis Glasgow's Šotimaal, kus ta elas kuni nelja-aastaseks saamiseni. Ta on oma pere neljast lapsest noorim. Capaldi ema on meditsiiniõde ja isa on kalakaupmees. Ta alustas oma kooliteed Blackburnis West Lothianis St Kentigern's Academys. 2016. aastal lõpetas Capaldi Motherwellis asuva New College Lanarkshire'i kooli HND-ga muusika alal.

Isiklik elu 
Capaldil on nii Šotimaa, Iirimaa kui ka Itaalia juured. Lewis Capaldi isapoolne nõbu on Peter Capaldi, kes oli punk rock ansambli Dreamboys vokalist ja kitarrimängija ning üks "Someone You Loved" muusikavideo näitlejatest. Lewis on Barrheadis sündinud tuumafüüsiku Joseph Capaldi kauge sugulane.

Lewis Capaldi on peale muusika tegemise ka aktiivne sotsiaalmeedias esineja, tehes peamiselt humoorikaid videoid.

Lewis Capaldi elab siiani oma vanematega Whitburnis West Lothianis, samas magamistoas, mis on tal olnud alates kümnendast eluaastast. Ta on jalgpallifänn ja toetab oma kodulinna klubi Celtic FC.

Diskograafia

Stuudioalbumid 

 "Divinely Uninspired to a Hellish Extent" (2019)

Suurbritannia lauljad
Sündinud 1996
Moonika Siimets

Moonika Siimets (sündinud 7. mail 1980 Tartus) on eesti filmirežissöör ja stsenarist.

Moonika Siimetsa esimene täispikk mängufilm "Seltsimees laps" pälvis mitu Eesti filmi- ja teleauhinda ning filmi käis esimese 40 päeva vältel kinos vaatamas üle 100 000 külastaja. Film on pälvinud ka rahvusvahelist tähelepanu ja festivaliauhindu.

Hariduskäik
Moonika Siimets õppis aastatel 1987–1999 Tartu Forseliuse Gümnaasiumis. Aastatel 2000–2002 õppis ta Tartu Ülikoolis eesti kirjanduse ja rahvaluule erialal ning 2002–2006 Tallinna Ülikooli audiovisuaalkunsti osakonnas režii eriala. Lõpetas bakalaureuseõppe cum laude. Erasmuse programmi raames tudeeris ühe semestri Inglismaal University of Central Lancashire's filmi- ja audiovisuaalse meedia osakonnas.

2010. aastal täiendas Moonika Siimets end Los Angeleses ameerika kirjaniku, näitlejanna ja stsenaristika guru Judith Westoni meistriklassides “Script analyses and rehearsal techniques” ja “Acting for directors”. 2011. aastal jätkas mängufilmi režii õpinguid Balti Filmi- ja Meediakooli magistrõppes.

Töökäik
 2004–2005 – Eesti Televisioonis keskkonnasaates "Osoon"
 2002–2004 – PÖFFi animafilmide festivali Animated Dreams assistent
 2006–2008 – PÖFFi lühi- ja tudengifilmide festivali Sleepwalkers juht
 2005 ja 2007 – ajakirja Teater. Muusika. Kino DVD-plaatide "Valik Eesti tudengifilme" projektijuht

Lisaks tööd režissööri- ja produktsiooniassistendina mitmes lühi- ja tudengifilmis ning televisioonis. Ta oli Eesti Filmirežissööride Gildi üks asutajaliikmeid 2020. aastal.

Dokumentaalfilmid
 2006 "Teatriaasta 12 kuud – Vanemuine"
 2007 "Kodukoht"
 2007 "Film filmist "Kinnunen"" – making of filmist "Kinnunen" (ETV/ Ruut) 
 2008 tõsieluseriaali "Selgeltnägijate tuleproov" esimese hooaja režissöör
 2009 "Maailmameister"
 2010 "Moekoer"
 2012 "Salme saladus"
EV 100 dokumentaalfilmide kogumik "Juured": 40 aastat hiljem

Lühifilmid 
2005 Deus ex Machina
2008 Tere! Mina olen Tom
2012 Aeg ei peatu
2013 Viimane Romeo
2014 Oled see sina?
2014 Roosa Kampsun

Mängufilmid
 2018 –  täispikk mängufilm "Seltsimees laps"

Tunnustus
 2010 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (aasta üllataja – dokumentaalfilmide "Maailmameister" ja "Moekoer" eest)
 2013 – Püha Jüri preemia (Jüri Sillarti stipendium), mis antakse õppivale filmitegijale eesmärgiga tähistada õppeedukust, pühendumist, jumalikku annet või meeskonnatöö oskust
 2014 – Anri Rulkovi preemia (filmide “Viimane Romeo” ja “Oled see sina?” eest)
 2018 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Riina Sildose ja Rein Kotoviga; aasta film 2018 – mängufilm "Seltsimees laps")
 2018 – Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhind Neitsi Maali ("Seltsimees laps")

Välislingid 
 Moonika Siimets Eesti Filmi Andmebaas

Eesti filmilavastajad
Eesti stsenaristid
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1970
Markus Poom

Markus Poom (sündinud 27. veebruaril 1999 Derbys Inglismaal) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Eesti Premium liiga klubis Tallinna FC Flora.

Klubikarjäär

Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Poom 11. jaanuaril 2019 sõpruskohtumises Soome vastu. Samas mängus debüteerisid ka Henrik Pürg, Rasmus Peetson, Robert Kirss ja Tristan Koskor.

Karjääri statistika

Klubi
Uuendatud seisuga 10. aprill 2021

Koondis
Uuendatud seisuga 10. aprill 2021

Saavutused

Klubi
Tallinna FC Flora
Premium liiga: 2017, 2019, 2020
Eesti karikas: 2020

Isiklikku
Tema isa on Mart Poom.

Vaata ka
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid

FC Flora profiil
Transfermarkti profiil
Koondise mängud

Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallikoondislased
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Meistriliiga mängijad
Sündinud 1999
Erik Sorga

Erik Sorga (sündinud 8. juulil 1999 Tallinnas) on eesti jalgpallur, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliigaklubis IFK Göteborg ja Eesti jalgpallikoondises.

Aastatel 2016–2019 mängis ta Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FC Flora. 2019. aastal lõi ta Meistriliigas 31 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt.

Klubikarjäär

Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Sorga 8. juunil 2019 EM 2020 valikturniiri mängus Põhja-Iirimaa vastu. Samas mängus tegi oma debüüdi veel Vlasi Sinjavski. Esimese värava lõi 6. septembril 2019 Valgevenele.

Karjääri statistika

Klubi
Uuendatud seisuga 4. aprill 2021

Koondis
Uuendatud seisuga 4. aprill 2021

Koondiseväravad

Saavutused

Klubi
Tallinna FC Flora
Premium liiga: 2017, 2019
Eesti karikas: 2020

Individuaalsed
Eesti aasta parim noormängija: 2019
Premium liiga parim väravakütt: 2019

Vaata ka
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid
Eesti Jalgpalli Liidu profiil
Transfermarkti profiil
Koondise mängud

Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallikoondislased
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Meistriliiga mängijad
Sündinud 1999
Eesti jalgpallurid välismaal
Hedwig von Ballenstedt

Hedwig von Ballenstedt (u 1140 – märtsi lõpp 1203), Askania dünastia liige, oli Meißeni markkrahvinna aastatel 1156–1190 seoses abieluga markkrahv Otto II-ga.

Elukäik 

Hedwig sündis 1140. aasta paiku Ballenstedti krahvi Albrecht Karu (esimene Brandenburgi markkrahv aastast 1157) ja tema naise, krahvinna Sophie von Winzenburgi tütrena. 15 aasta vanuselt abiellus ta Wettinist Meißeni markkrahvi Konradi poja ja pärija Ottoga. Idamargis suuri maaomandeid valitseva kahe Saksi dünastia vaheline abieluliit korraldati tõenäoliselt hertsog Heinrich Lõvi ekspansionistlikku poliitikat silmas pidades.

Hedwigi elust on vähe teada. 1162. aastal algatas ta Tsistertslaste ordu Altzella kloostri asutamise Nosseni lähedal. See andis Meißeni markkrahvidele tagatisõigused selle koha suhtes, kuhu nad surnud pereliikmed matsid ja mälestusmärke püstitasid. Altzella oli oma asukoha tõttu ka Meißeni elamuarenduse oluline lähtepunkt.

Hedwigit on üldiselt kirjeldatud kui tugevat naist, kes avaldas oma mehele märkimisväärset mõju. Väidetavalt veenis ta teda pärimisjärjekorda muutma, nii et tema abikaasale ei peaks järgnema tema vanem poeg Albrecht, nagu tavaliselt, vaid tema noorem poeg Dietrich. Albrecht ei nõustunud selle muudatusega ning hakkas isa ja venda vaenama. 1189. aastal võttis ta isegi oma isa vangi. Konflikt lõppes, kui Albrecht 1195. aastal suri.

Surm 

Hedwig suri 1203. aasta märtsi lõpus ja maeti 1. aprillil 1203 Altzella kloostrisse oma abikaasa kõrvale, kes suri 1190. aastal.

Järglased 

Hedwig ja Meißeni markkrahv Otto II said neli last:

 Albrecht (1158–1195)
 Adelheid von Meißen (1160–1211)
 Dietrich (1162–1221)
 Sophie
Juhan Kilumets (ajakirjanik)

Juhan Kilumets (sündinud 15. oktoobril 1989) on eesti kergejõustiklane (kümnevõistleja) ja spordiajakirjanik.

Eesti meistrivõistlustel kümnevõistluses on ta võitnud kaks pronksmedalit (2014 ja 2015).

Ta on Eesti Rahvusringhäälingu raadio sporditoimetuse juht.

Isiklikku
Tema vanemad on ajakirjanik Margit Kilumets ning kunstiajaloolane ja restauraator Juhan Kilumets.

Viited

Välislingid
World Athletics. Juhan Kilumets

Eesti kümnevõistlejad
Eesti spordiajakirjanikud
Sündinud 1989
Lehvikkaar

Lehvikkaar ehk hulksiirkaar (prantsuse keeles arc polylobé, saksa keeles Vielpassbogen) on kaaretüüp, mille puhul kaare palendi moodustab hulksiirutaoliselt viis või enam pool- või kolmandikringi, mida eraldavad üksteisest ninad nende vahel.

Lehvikkaar esineb esimesena islamimaade arhitektuuris, sealhulgas väga varakult ja sageli mauri arhitektuuris Andaluusias ja Hispaania aladel (Cordoba mošee, Aljafería palee Saragossas, Alhambra Granadas ja Reales Alcázares Sevillas). 13. sajandi paiku kohtab lehvikkaart India islami kunstis ja hiljem sealses Mogulite riigi arhitektuuris. Euroopas leidub seda keskajal Lõuna- ja Kesk-Euroopas, eriti romaani kunstis Lõuna-Prantsusmaal, erandlikult ka Inglismaa varagootikas, näiteks Lichfieldi katedraali portaalil.

Pildid

Vaata ka 
 Ristikkaar

Viited 

Kaaretüübid
Turmantas

Turmantas on alev (endine linn) Leedus Zarasai rajoonis, Turmantase valla halduskeskus. Alev asub Turmantase järve kaldal merepinnast 138 meetri kõrgusel Peterburi–Varssavi raudtee ääres. 

Turmantases on põhikool, kuueklassiline poola kool Usmiech, postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu. Alevis on piima vastuvõtu punkt. Turmantases asub Turmantase raudteejaam. Turmantase katoliku kirik valmis aastal 1928, vanausuliste kirik aga aastail 1930-1933.  Alevis on kalmistu ja langenud nõukogude sõdurite matmispaik. 

Alevi järgi on nime saanud Kunda lademe Turmantase kihistik.

Elanikkond

Ajalugu 

Turmantase küla ja mõisa kohta on esimesed teated aastast 1798. Toona elasid selles piirkonnas vanausulised. Sealsete maade esimesed teadaolevad omanikud olid Turówid, kellele need kuulusid aastail 1629-1785; nende järgi võis ka asula nime saada. Samas on võimalik, et suguvõsa sai nime oma valduse järgi ja küla oli seal juba varem.

Aastal 1862 avati Peterburi–Varssavi raudtee ja Turmantasesse rajati (Novo-Aleksandrovskaja, Ново-Александровская) raudteepeatus. Aastal 1872 sai mõisa omanikuks vene maalikunstnik Sokrat Vorobjov. Aastail 1920-1939 kuulus Turmantas Poola koosseisu. Toona avati seal algkool, külla ehitati kirikud. Sealsest raudteepeatusest sai  piirijaam.

Teise maailmasõja ajal asusid sealsed poolakad ümber. Nõukogude perioodil oli Turmantas kohaliku kolhoosi keskasulaks. Seal avati venekeelne kool, mis oli aastani 1951 algkool, aastail 1951-1956 seitsmeklassiline kool, edaspidi aga keskkool. 15. mail 1958 sai Turmantas linnalise asula staatuse ehk siis kujunes aleviks. Aastal 1990 sai Turmantasest linn, ent aastal 1999 muudeti asula taas aleviks.

Viited

Välislingid 

Alev portaalis vietoves.Lt

Zarasai rajoon
Leedu alevid
Ahtme kaevandus

Ahtme kaevandus oli allmaakaevandus Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas, mis alustas tööd 1. septembril 1948 ja suleti 22. detsembril 2001. Praegu on kaevandus veega täitunud.

Kaevandus alustas tööd Eesti Põlevkivi 10. kaevanduse nime all. Selle rajamise juures olid kaasatud Teise maailmasõja Saksa armee sõjavangid (ungarlased, sakslased, eestlased, valloonid jt).

Ahtme kaevandus kuulus Eesti Põlevkivi AS-ile. 53 aasta jooksul toodeti 77 miljonit tonni põlevkivi.

Ettevõttes töötas 510 inimest.

1971. aastal autasustati Ahtme kaevandust Oktoobrirevolutsiooni ordeniga.

Viited

Välislingid 
Ahtme kaevandus, geoloogia.info
Ahtme. Kaevandus. Soojuselektrijaam. VKG. 360° panoraam

Eesti kaevandused
Eesti Energia
Jõhvi vald
Põhjala tehas

Eesti Kummitööstus O/Ü Põhjala oli aastatel 1924–1998 Kopli poolsaarel tegutsenud tööstusettevõte. Alates 2018. aastast on Põhjala tehas eravalduses ning sellest on kujunemas kultuuri- ja kogukonnakeskus.

Ajalugu 

Osaühisuse Eesti Kummitööstus asutas 1924. aastal inseneriharidusega Harry Feldmann koos sugulase Karl Feldmanni ja ühiskonnategelase Friedrich Johann Uibopuuga (1877–1933). Kuni 1930. aastani kandis tootmiskompleks nimetust Eesti Kummitööstus. 1932. aastani asus kummitööstus Vene-Balti laevatehase ruumides, seejärel koliti laevaehituse töökoja ja sepikoja hoonetesse endise Bekkeri tehase tootmishoonetes (Kopli as. 115). Aja jooksul nõudlus ja tootevalik laienes ja Põhjala tehases hakati tootma lutte, jalanõusid (kalossid, botikud, kummikud, spordijalatsid), mänguasju (pallid, võrud), spordivahendeid (reketid), kustutuskumme, ratta sise- ja väliskumme, voolikuid ja kummeeritud riiet vihmamantlite ja gaasikaitseülikondade jaoks. 1930. aastal sai ettevõte siiani tuntud nime Põhjala. Tööliste arv kasvas pidevalt: kui 1925. aastal oli kummitööstuses 6 töölist, siis 1932. aastal juba 100, 1934. aastal 170, 1937 – 270 ja 1939. aastal 300 töölist, mis tegi Põhjalast Eesti kontekstis suurtööstuse.

Ettevõte natsionaliseeriti 1940. aastal. Harry Feldmann oli kuni Põhjala tehase natsionaliseerimiseni 1940. aastal selle suuromanik ja direktor. Lisaks temale oli ettevõttel ka mitmeid teisi aktsionäre, kellest enamik olid Feldmanni sugulased. Seega oli Põhjala suures ulatuses perefirma. 1941. aastal kolis Harry Feldmann perega ümberasujana Saksamaale ja suri 61-aastaselt vahetult pärast sõja lõppu 1945. aastal.

Põhjala pärast 1940 
Teine maailmasõda avaldas suurt mõju ka Põhjala tehasele. 1940. aastal natsionaliseeris värske nõukogude võim tehase. Pärast sõda jätkas käitis Põhjala nime all tootmist, sest tehase hooned ja sisseseade olid säilinud. Juba 1941. aastal tehti plaane tehase kolimiseks Tartusse, kus alustati ka uue vabriku ehitust, kuid Saksamaa pealetung 1942. aastal peatas selle plaani. 1970. aastatel võeti suund hoopiski uute hoonete rajamiseks Koplis. 

1974. aastal, mil tehas tähistas oma 50. tegevusaastat, valmisid Marati tänava ääres ettevõtte administratiivhoone ja Ankru tänava pool viie-, osaliselt kuuekorruseline betoonplokkidest remondi- ja laohoone. 1970. aastate lõpus töötas tehases üle 700 inimese, neist enamik naisterahvad. Pärast taasiseseisvumist suutis tehas vastu pidada kuni 1998. aastani, mil tootmine viimaks seiskus.

Nimetusi 1944–1993

Viited

Välislingid 
 Põhjala kultuuriteahase koduleht
 Robert Nerman. "Kopli elujõuline kummitoodete tehas Põhjala" Postimees, 18. aprill 2008
 Siret Saar. Milleks präänikud, milleks präänikud, kui täna müügil säärikud… Põhjala jalanõud ERMi kogudes Eesti Rahva Muuseumi ajaveeb, 20. märts 2014

Tallinna endised ettevõtted
Kopli
Osseedi keel

Osseedi keel (osseedi keeles ирон ӕвзаг) on iraani keelte idairaani keelte rühma kirdeiraani keelte allrühma kuuluv keel, mida kõnelevad osseedid Venemaale kuuluvas Põhja-Osseetias ja de jure Gruusiale kuuluvas Lõuna-Osseetias.

Põhja-Osseetias on osseedi keel vene keele kõrval teine riigikeel. Kuid tegelikult on osseedi keele kasutussfäär mitmeti piiratud ja põhiline asjaajamiskeel on vene keel. Ka Lõuna-Osseetia riigikeeled on osseedi keel ja vene keel.

Hoolimata suhteliselt suurest kõnelejate hulgast loetakse osseedi keelt ohustatud keeleks.

2010. aasta rahvaloenduse andmetel kõneles Venemaal osseedi keelt 451 431 inimest. Lõuna-Osseetias on osseedi keele kõnelejaid hinnanguliselt umbes 50 000.

Osseedi keel on arenenud muistsete alaanide keelest. Osseedi keele foneetikas, morfoloogias ja süntaksis on täheldatavad teatavad kaukaasia keelte mõjud.

Esimene osseedikeelne raamat trükiti 1798. aastal kirillitsas. Kirillitsal põhineva osseedi kirjakeele töötas 1844. aastal välja Anders Johan Sjögren. Aastatel 1923–1938 oli kasutusel ladina tähestikul põhinev kirjakeel. 1938. aastal võeti Põhja-Osseetias taas kasutusele kirillitsal põhinev kirjakeel. Lõuna-Osseetias oli aastatel 1938–1954 tarvitusel gruusia tähestikku kasutav osseedi kirjakeel.

Viited

Ida-Iraani keeled
Põhja-Osseetia
Lõuna-Osseetia
Nowa Sól

Nowa Sól (saksa Neusalz an der Oder) on linn Poolas Lubuszi vojevoodkonnas, Nowa Sóli maakonna halduskeskus. Nowa Sól asub Odra jõe vasakul kaldal, Zielona Górast umbes 21 km kagus.

Asula oli olemas alates 14. sajandi esimesest poolest. 1553. aastal asutati soola ümbertöötlemise ettevõte ja soolalaod. Linnaõigused sai Nowa Sól 1743. aastal. 19. sajandil asutati linnas mitmeid tööstusettevõtteid. Raudteeühendus alates 1871. aastast. Kuni 1945. aastani kuulus linn Saksamaa koosseisu.

Viited

Lubuszi vojevoodkonna linnad
Harry Feldmann

Harry Karl Friedrich Feldmann (6. märts 1884 – 1945) oli eesti ettevõtja, kummitööstusettevõtte "Põhjala" looja.

Elulugu 
Harry Feldmann sündis 1884. aastal Valgamaal Laatre vallas taluperemehe ja vallakirjutaja Jakob Grossi peres. Oma perekonnanime Feldmann sai ta pärast isa surma adopteerinud onult proviisor Karl Feldmannilt.

Ta alustas kooliteed Valga linnakoolis, edasi õppis ta Tartu reaalkoolis. 1903. aastal sõitis ta koos onuga Moskvasse, kus lõpetas kohaliku reaalkooli 1906. aastal. Kuigi onu soovis noormehest koolitada proviisorit, soovis H. Feldmann siiski õppida tehnikat. Nõnda õnnestuski tal astuda Moskva Tehnikaülikooli, mille lõpetas 1910. aastal energeetika alal insenerina. Pärast lõpetamist asus ta tööle Moskva Westinghous´i elektrimasinate tehasesse, 1914. aastal kutsuti ta appi tegelema äsjavalminud Tallinna elektrijaama laienduse projektiga, mis puhkenud maailmasõja tõttu aga edasi lükkus. Samal aastal abiellus Harry Moskvas Agnes Saddega. 1916. aastal sündis neil tütar Marie, kes jäi ka pere ainsaks lapseks. Lõplikult opteerus Harry Feldmann äsjasündinud Eesti Vabariiki 1920. aastal ja tegutses nii endises Vene-Balti laevaehitustehases mehaanikuna kui 1923–1927 kogenud insenerina Tallinna linna trammiosakonna direktorina, pannes aluse Tallinna elektritrammi arengule.

1924. aastal asutas Feldmann koos sugulase Karl Feldmanni ja ühiskonnategelase Friedrich Johann Uibopuuga (1877–1933) osaühisuse "Eesti Kummitööstus" ("Põhjala"), mis kasvas suurtööstuseks. Feldmann oli kuni "Põhjala" tehase natsionaliseerimiseni 1940. aastal selle suuromanik ja direktor. Lisaks temale oli ettevõttel ka mitmeid teisi aktsionäre, kellest enamik olid Feldmanni sugulased. Seega oli Põhjala suures ulatuses perefirma. 1941. aastal kolis Harry Feldmann perega ümberasujana Saksamaale ja suri 61-aasta vanusena vahetult pärast sõja lõppu 1945. aastal.

Välislingid 
 H. Feldman 50-aastane Päewaleht, nr 64, 6. märts 1934
 Anne Ruussaar: "Saagem tuttavaks! Eesti Michelin: kummitööstur Harry Feldmann" Director, 3. detsember 2019

Eesti ettevõtjad
Sündinud 1884
Surnud 1945
Julian Weigl

Julian Weigl (sündinud 8. septembril 1995 Bad Aiblingis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis Mönchengladbachi Borussia ja Saksamaa jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Saksamaa klubis TSV 1860 München. 2014. aastal debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Saksamaa esiliigas. Pärast hooaega 2014–15 siirdus ta Saksamaa kõrgliigaklubisse Dortmundi Borussia. Ta mängis Borussias kokku viiel hooajal ning võitis sel ajal klubiga Saksamaa karika ja superkarika.

2020. aasta alguses siirdus ta 20 miljoni euro eest Portugali kõrgliigaklubisse Lissaboni Benfica. 2020. aastal valiti Weigl Benfica aasta mängijaks. 2022. aasta septembris läks ta Benficast laenule Mönchengladbachi Borussiasse.

Debüüdi Saksamaa jalgpallikoondises tegi Weigl 2016. aastal enne 2016. aasta Euroopa meistrivõistlusi. Ta kuulus 2016. aasta Euroopa meistrivõistlusel ka Saksamaa koondisse, kuid üheski mängus väljakule ei pääsenud.

Saavutused 
Dortmundi Borussia
DFB-Pokal: 2016–17
DFL-Supercup: 2019

Viited 

Saksamaa jalgpallurid
Dortmundi Borussia mängijad
Lissaboni Benfica jalgpallurid
Mönchengladbachi Borussia mängijad
Bundesliga mängijad
Primeira Liga mängijad
Sündinud 1995
Carlos Vinícius

Carlos Vinícius Alves Morais (sündinud 25. märtsil 1995 Bom Jesus das Selvases) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Hollandi kõrgliiga klubis PSV Eindhoven.

Ta alustas klubikarjääri Brasiilias. 2017. aastal suundus ta Brasiilia klubist Grêmio Esportivo Anápolis laenule Portugali esiliiga klubisse Real. Hooajal 2017–18 lõi ta liigas 19 väravat, millega oli liigas väravaküttide arvestuses teisel kohal. Real jäi sel hooajal aga liigas viimaseks ja langes madalamasse liigasse.

2018. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliiga klubiga Napoli. Leping jõustus sama aasta juulis ning ta lõi Napoli meeskonnas hooajaeelses sõprusmängus värava Carpi vastu. Hooaja 2018–19 esimeses pooles mängis ta laenul Portugali kõrgliiga klubis Rio Ave, kus lõi 14 mänguga kaheksa väravat. 2019. aasta jaanuaris suundus ta laenule Prantsusmaa kõrgliiga klubisse Monaco, lüües 15 mänguga kaks väravat.

2019. aasta juulis sõlmis Carlos Vinícius viieaastase lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Lissaboni Benfica. Üleminekusumma oli 17 miljonit eurot. Hooajal 2019–20 lõi ta Portugali kõrgliigas 18 väravat ning oli kahe teise mängija kõrval liiga suurim väravakütt. Hooajal 2020–2021 mängis ta laenul Inglismaa kõrgliiga klubis Tottenham Hotspur. Ainsa värava lõi ta Hotspuri meeskonnas Inglismaa kõrgliigas 21. märtsil 2021 mängus Aston Villa vastu. Edukam oli ta UEFA Euroopa Liigas, kus ta oli kuue väravaga Harry Kane'i järel klubi paremuselt teine väravakütt. 2021. aasta augustis suundus ta laenule PSV Eindhoveni.

Saavutused 
Benfica
Supertaça Cândido de Oliveira: 2019

Viited

Välislingid 
 Profiil Lissaboni Benfica kodulehel

Brasiilia jalgpallurid
Rio Ave FC mängijad
AS Monaco FC jalgpallurid
Lissaboni Benfica jalgpallurid
Tottenham Hotspur FC mängijad
PSV Eindhoveni mängijad
Primeira Liga mängijad
Ligue 1 mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1995
Góra

Góra (saksa Guhrau) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Góra maakonna ja Góra valla halduskeskus. Góra asub Wrocławist umbes 72 km põhjaloodes.

Küla on esmamainitud 1155. aastal, linnaõigused sai 1289. aastal. 15. sajandist kuni 17. sajandini oli linn kalevitootmise keskus. Kuni 19. sajandini oli linnas palju veskeid. Raudteeühendus alates 1885. aastal. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.

Viited

Alam-Sileesia vojevoodkonna linnad
Pruuklaen



Pruuklaen Vana-Rooma õiguses 
Pruuklaenu (commodatum) sisu on kirjeldatud Justinianuse Digestides 43.26.1.3: “Et est simile commodato: nam et qui commodat rem, sic commodat, ut non faciat rem accipientis, sed ut ei uti re commodata permittat.“ (See sarnaneb pruuklaenuga: nimelt et laenuandja laenab oma asja välja nii, et laenuks antud asi ei muutu vastuvõtja varaks, vaid see annab talle ainult õiguse laenuks saadud asja kasutada.) Seega laenab omanik pruuklaenu lepingu puhul oma vara teisele isikule omandivormi muutmata, s.t et laenusaaja ei muutu omanikuks.  

Teise laenulepingu liigi, nimelt muutlaenu puhul, saab laenusaajast omanik.
Pruuklaenu ehk commodatum’it iseloomustabki see, et pruuklaenu esemeks on asendamatu asi. Leping sai sõlmituks kui laenatud vara oli laenusaajale üle antud. Pruuklaenu-lepingu alusel tuli tagasi anda täpsemalt sama asi, mis laenati. Saadud vara tuleb kasutada lepingus ette määratud ulatuses ning kindlaks määratud aja jooksul. Kindlaks määratud ajaraam on asjaolu, mis eristab pruuklaenu näiteks tasuta kasutamise lepingust ehk precarium’ist, mis tuli tagastada omaniku nõudmisel hiljemalt seitsme päeva jooksul.

Pruuklaen on Eesti õigussüsteemis sarnane võlaõiguses kasutatava tasuta kasutamise lepinguga, VÕS § 389.

Viited
Erik Bergkvist

Erik Bergkvist (sündinud 1. mail 1965 Norsjö vallas) on Rootsi poliitik, ta on Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei liige. Ta on aastast 2019 Euroopa Parlamendi liige.

Ta õppis Umeå ülikoolis, kus omandas 2001. aastal majanduse doktorikraadi. Tema doktoritöö kannab pealkirja ”Freight Transportation: Valuation of Time and Forecasting of Flows" ("Kaubavedu: aja väärtustamine ja voogude prognoosimine").

Ta on sotsiaaldemokraatide partei juhatuse liige alates 2009. aastast. Ta on varem olnud Läänemere komisjoni liige, Norrlandsfondeni aseesimees ja Almi Nordi aseesimees.

Varem on ta olnud Umeå Energi esimees (2002–2006), Umeå valla kultuurikomisjoni esimees (2002–2006) ja Umeå tööliskommuuni esimees (2001–2009).

Aastast 2019 on ta Euroopa Parlamendi liige, Europarlamendis kuulub ta Sotsiaaldemokraatide ja demokraatide fraktsiooni.

Rootsi poliitikud
Rootsist valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Sündinud 1965
Trühvel (perekond)

Trühvel (Tuber) on perekond seeni.

Liike
Tuber aestivum – suvitrühvel (ka kevadtrühvel)
Tuber melanosporum – must trühvel (ehk perigord-trühvel)
Tuber rufum – ruuge trühvel

Välislingid 

Liudseened
Trevor Daniel

Trevor Daniel Neill (sündinud 28. septembril 1994) on Ameerika Ühendriikide isehakanud laulja ja laulukirjutaja.                                                                                               

Tema debüüt EP ''Homesick'' ilmus 2018. aasta oktoobris ja sisaldas laulu "Falling", mis jõudis 2019. aastal enam kui kahekümne riigi muusikaedetabelitesse. Sama laul ilmus teist korda ka tema debüütalbumil ''Nicotine''.

Diskograafia

Stuudioalbumid 

 ''Nicotine'' (2020)

EP-d 

 Homesick (2018)
 Restless (2019)

Singlid 

 "Youth" (2017)
 "Pretend" (2017)
 "With You" (2018)
 "Mirror" (2018)
 "Face It" (2018)
 "Wake Up" (2018)
 "Drive'' (2018)
 "Falling" (2018)
 "Trouble" (2019)
 "Paranoid" (2019)
 "Never" (2019)
 "Forgot" (2019)
 "Past Life" (2020) (remiksi versioonis koos Selena Gomezega)

Sündinud 1994
Ameerika Ühendriikide lauljad
Kelly Turk

Kelly Turk (sündinud 1993) on eesti luuletaja.

Teosed 

 "Reaalne elu" (Värske Rõhk, 2014)
 "Rakenduslik teoloog" (Vihmakass ja Kakerdaja, 2017)
 "Originaalkoopia" (Tuum, 2019)

Välislingid 

 Kelly Turk, Carolina Pihelgas "Lähen tšekkan reaalset elu". – ERR 17.09.2014.

Eesti kirjanikud
Eesti luuletajad
Sündinud 1993
Otto II (Brandenburg)

Otto II (pärast 1147 – 4. juuli 1205), hüüdnimega Helde (der Freigiebige), oli kolmas Brandenburgi markkrahv 1184. aastast kuni oma surmani.

Elu 

Otto II oli Askania dünastiast Otto I ja Piastist Poola hertsogi Bolesław III Krzywousty tütre Judyta Bolesławówna vanem poeg. Mõni aeg pärast oma isa surma abiellus Otto II oma isa lese Adaga. Kuid see abielu oli lastetu.

Brandenburgi markkrahv 

Pärast isale järgnemist parandas ta Brandenburgi kaitset ja asustamist ning korraldas slaavlaste ja Knud VI vastaseid kampaaniaid. 1198.–99. aasta talvel laastas ta Taani poolt okupeeritud Pommerit ja konsolideeris järgmisel aastal oma territooriumi kasvatamist kampaaniaga, mis survestas Rügenit ja ohustas Hamburgi. 1200. ja 1203. aastal toetas ta Hohenstaufenist kuningat Švaabi Philippi Welfist Saksa-Rooma keisri Otto IV vastu.

Järglus 

Pärast tema surma päris markkrahvkonna tema vend Albrecht II.
The National Interest

The National Interest (eesti keeles 'riiklik huvi') on USAs Washingtonis kaks korda kuus ilmuv rahvusvaheliste suhete ajakiri, mida annab välja Rahvuslike Huvide Keskus (Center for the National Interest, CNI). CNI eesotsas on venejuudi päritolu Dimitri K. Simes, keda eriprokurör Robert Muelleri raportis on nimetatud Venemaa mõjuagendiks USAs.

Ajakiri asutasid 1985. aastal "neokonservatismi ristiisa" Irving Kristol ja Austraalia juhtiv välispoliitiline mõtleja Owen Harris. Viimane oli ka ajakirja peatoimetaja 1985–2001 (koos Robert W. Tuckeriga). Oma suunitluselt oli see enda sõnul konservatiivne realistliku koolkonna väljaanne. 1990ndatel oli see üks USA kõige mõjukamaid poliitika väljaandeid, kus kirjutasid muuhulgas Francis Fukuyama, Samuel Huntington, Henry Kissinger, Fareed Zakaria jt., kes v.a. Kissinger, lahkusid toimetusest 2000ndate esimesel poolel.

2001. aastal omandas ajakirja Nixoni Keskus (alates 2011. aastast Rahvuslike Huvide Keskus ehk Center for the National Interest, CNI). 2006. aastal võttis ajakiri kasutusele uue, läikivama kaanevormingu, mis põhines keskel asuval pildil ja sildil, muutes sellega ära senise ainult tekstipõhise formaadi. Juulist 2013 on ajakirja toimetaja Jacob Heilbrunn. Nõuandekogu juhtis oma surmani 2014 James R. Schlesinger, sealt edasi Charles G. Boyd, liikmed on Morton Abramowitz, Graham Allison, John Mearsheimer ja Dov Zakheim. Ajakirja väljaandja on CNI president Dimitri K. Simes ja auesimees Herny Kissinger. Kaastöötajad on Andrew J. Bacevich, Ian Bremmer, Ted Galen Carpenter, Bruce Hoffman, Andrew Kohut, Paul R. Pillar, Milton Ezrati, Kenneth M. Pollack ja Nikolas Gvosdev.

Olles CNI häälekandja on ajakiri üha enam muutunud Venemaa ja Putini sõbralikuks. 12. juulil 2015 ilmus ajakirjas Maria Butina artikkel "Karu ja elevant" ("The Bear and Elephant"), kus ta propageeris suhete parandamist Venemaa (karu) ja tulevase USA vabariiklasest presidendi (elevant on USA vabariikliku partei vapiloom) vahel. Butina arreteeriti juulis 2018 Venemaa agendina.

18. juunil 2020 ilmus ajakirjas Venemaa presidendi Vladimir Putini artikkel "Teise maailmasõja 75. aastapäeva tõelised õppetunnid" ("The Real Lessons of the 75th Anniversary of World War II"), kus ta lähtub täiesti Nõukogude aja historiograafia seisuskohtadest, õigustades Nõukogude Liidu tegevust Molotovi-Ribbentropi pakti sõlmimisel, Poola ründamisel 1939. aastal (mindi lääneukrainlastele ja -valgevenelastele appi), Balti riikide okupeerimisel (see kõik toimus nende riikide juhtkonna nõusolekul) jne.

Viited

Välislingid
 Kodulehekülg

Ameerika Ühendriikide ajakirjad
Rahvuslike Huvide Keskus

Rahvuslike Huvide Keskus (Center for the National Interest, CNI) on Ameerika Ühendriikides Washingtonis baseeruv mõttekoda, mis enda väitel esindab konservatiivse realismi koolkonda.

CNI asutas USA ekspresident Richard Nixon 20. jaanuaril 1994 (Nixoni presidendiametisse astumise 25. aastapäeval) Nixoni Rahu ja Vabaduse Keskusena (Nixon Center for Peace and Freedom). CNI enda sõnul loodi Keskus eesmärgiga "olla strateegilise realismi hääl USA välispoliitikas. Nagu ta [Richard Nixon] toona ütles, "on Ameerika Ühendriigid küll külma sõja võitnud, kuid rahu pole see veel võitnud." Täna on keskuse eesmärk stimuleerida arutelu, edendada üldsuse arusaamist USA välispoliitikast ja rahvusvahelistest suhetest ning määratleda põhimõttelised, kuid siiski praktilised põhimõtted, et edendada Ameerika rahvuslikku huvi 21. sajandi keerulises maailmas."

1998. aastast kannab CNI nime Nixoni Keskus (The Nixon Center) ja 2011. aastast Rahvuslike Huvide Keskus (Center for the National Interest). Viimane nimemuutus oli seotud Nixoni perekonna ja Nixoni fondi (Richard Nixon Foundation) soovimatusega teha koostööd ja lasta kanda Nixoni nime asutusel, mis muutus järjest enam Kremli suuvoodriks. Nixoni Fond andis keskuse programmidele ette nähtud 2 miljonit dollari üle tingimusel, et Nixoni nimi kaotatakse, ehkki see oli mõne Nixoni austaja jaoks kibe tulemus. "Kangekaelsetele vabariiklastele, perekonnaliikmetele ja endistele poliitilistele abistajatele, kes istuvad fondi juhatuses, oli aga keskus ja eriti selle kauaaegne president Dimitri Simes muutunud Nixoni perekonnanime häbistamiseks. Simes, Venemaa poliitika ülimuslik esiletõstja, pakkus nende arvates välja Venemaa autokraat Vladimir Putinile vabandusi ja ründas isegi nende partei presidendikandidaati John McCaini tema hukkamõistu pärast Venemaa sissetungi Gruusiasse", kirjutas USA mõjukas poliitikaväljaanne Politico aprillis 2011.

CNI president ja tegevdirektor on asutamisest 1994. aastal saadik olnud vene-juudi päritolu Dimitri K. Simes, auesimees USA endine välisminister Henry Kissinger. 

Asutuses on tööl keskmiselt 20 inimest, kes tegelevad kuue põhiprogrammiga: energiajulgeolek ja kliimamuutused, strateegilised uuringud, USA rahvuslik julgeolek, USA-Venemaa suhted, USA-Jaapani suhted, Hiina ja Vaikse ookeani piirkond ning piirkondlik julgeolek (Lähis-Ida, Kaspia bassein ja Lõuna-Aasia). 2011. aastal oli tema aastaeelarve 1,6 miljonit USA dollarit.

27. aprillil 2016 korraldas CNI president Dimitri K. Simes Washingtonis asuvas Mayfloweri hotellis Donald Trumpi esinemise oma algava valimiskampaania jaoks ja kohtumise Venemaa suursaadiku Sergei Kisljakiga. Ürituse korraldas CNI. 

CNI annab välja kaks korda kuus ilmuvat rahvusvaheliste suhete ajakirja The National Interest.

Viited
Albrecht II (Brandenburg)

Albrecht II (u. 1177 – 25. veebruar 1220) oli Askania dünastia liige. Ta oli Brandenburgi markkrahv 1205. aastast kuni oma surmani.

Elu 

Albrecht II oli Otto I ja selle teise naise Ada noorim poeg. Tema isa Otto I propageeris ja juhtis piirkonnas saksa asustuse rajamist, mis oli 10. sajandini slaavi.

Arneburgi krahv 

Albrecht II oli alates 1184. aastast Arneburgi krahv Altmarkis. Altmark kuulus Brandenburgile ja tema vanem vend Otto II väitis, et see tähendas, et Askanialased omasid Arneburgi.

Kui Heinrich von Gardelegen 1192. aastal suri, jättis ta oma valduse Albrecht II-le. Kuid see põhjustas konflikti tema ja tema venna vahel. Otto vangistas ta 1194. aastal ajutiselt. 

1197. aastal ühines ta Saksa ristisõjaga. Ta osales 1198. aastal Akkos Saksa ordu avakoosolekul.

Brandenburgi markkrahv 

Albrecht II päris markkrahvkonna 1205. aastal, kui suri tema vanem vend Otto.

Hohenstaufenite ja Welfide vahelises vaidluses keisrikrooni üle 13. sajandi alguses toetas Albrecht esialgu Hohenstaufenist kuningat Švaabi Philippi, nagu Otto enne teda. Kuid pärast Philippi mõrvamist 1208. aastal vahetas ta poolt, kuna keiser Otto IV oli teda aidanud markkrahvkonna kindlustamisel taanlaste vastu ja kinnitas 1212. aasta dokumendiga Askania omandiõigust Brandenburgile.

Sel perioodil oli Albrecht II-l pikk vaidlus Magdeburgi peapiiskopi Albrecht I-ga. Ta mängis ka olulist rolli Brandenburgi kümnisevaidluses.

Albrecht II kindlustas Teltowi, Prignitzi ja osaliselt Uckermarki piirkonnad lõplikult Brandenburgi margile, kuid kaotas Pommeri Greifide dünastiale.

Surm ja järglus 

Albrecht II suri 1220. aastal. Sel ajal olid tema kaks poega veel alaealised. Algselt tegutses regendina Magdeburgi peapiiskop Albrecht I. 1221. aastal asus aga regendiametisse Albrechti lesk krahvinna Mathilde. Pärast tema surma 1225. aastal kuulutati vennad täisealisteks ja nad hakkasid üheskoos markkrahvkonda valitsema.

Abielu ja järglased 

1205. aastal abiellus Albrecht Wettini soost Lausitzi krahvi Konrad II tütre Mathilde von Groitzschiga (1185–1225). Nad said neli last:

 Johann I (u. 1213 – 4. aprill 1266)
 Otto III "Vaga" (1215 – 9. oktoober 1267)
 Mathilde (suri 10. juunil 1261)
 Elisabeth (1207 – 19. november 1231)
Lubawa

Lubawa (saksa Löbau in Westpreußen) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Iława maakonnas. Lubawa asub Olsztynist umbes 57 km lääneedelas.

Asulat on esmamainitud 1216. aastal, linnaõigused sai 1311. aastal. Linn oli Chełmno piiskoppide omanduses. 1466. aastal läks linn Poola Kuningriigi koosseisu. Esimese Poola jagamise tulemusel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Lühikest aega (1807–1815) oli linn Varssavi hertsogiriigi koosseisus. 

Linnal on raudteeühendus alates 1902. aastast.

1920. aastast kuulus Lubawa jälle Poolale. Teises maailmasõjas hävis umbes 80% hoonetest.

Viited

Warmia-Masuuria vojevoodkonna linnad
Karl von Proffen

Karl von Proffen (Venemaal tuntud kui Karl Karlovitš, vene keeles Карл Карлович Проффен) (7. (ukj 19. september) 1847 – 27. aprill (ukj 10. mai) 1911 Hallila) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (ratsaväe kindralleitnant).

Elulugu

Päritolu
Põlvnes Alam-Saksimaalt Einbeckist pärit ja XVIII sajandi lõpul Venemaa teenistusse astunud suguvõsast. Tema isa oli Tallinnas sündinud alampolkovnik Carl Georg von Proffen (1800−?); ema nimi oli Emilie Henriette Wilhelmine von Saltzmann. Proffen pärines sõjaväeliste traditsioonidega suguvõsast: tema lell oli viitseadmiral Albert Leopold von Proffen (1812–1893) ning lellepoeg kindralmajor Georg Albert von Proffen (sündinud 1847).

Sõjaväeteenistus
Omandas sõjaväelise hariduse 1. Peterburi kadetikorpuses, mille lõpetamise järel astus 30. juulil 1866 ohvitseriks ülendatuna väeteenistusse. 12. juulil 1868 lõpetas Nikolai ratsaväekooli. 1877–1878 võttis osa Vene-Türgi sõjast. Teenis eskadronikomandörina ja korpuseintendandina. 1902−1905 oli ta Kaukaasia sõjaväeringkonna ringkonnaintendandi abi. 1905−1907 oli Primorje sõjaväeringkonna ringkonnaintendant. 1907. aastal läks kindralleitnandi auastmes erru.

Auastmed

Autasud

Venemaa autasud
 Püha Stanislavi ordeni III klass koos mõõkade ja lindiga (1878)
 Püha Anna ordeni III klass koos mõõkade ja lindiga (1879)
 Püha Vladimiri ordeni IV klass (1882)
 Püha Stanislavi ordeni II klass (1887)
 Püha Anna ordeni II klass (1891)
 Püha Vladimiri ordeni III klass (1899)
 Püha Stanislavi ordeni I klass (1906)

Välismaa autasud
 Preisimaa Krooni ordeni III klass (1873)
 Preisimaa Punase Kotka ordeni III klass (1878)
 Preisimaa Krooni ordeni II klass (1884)
 Preisimaa Punase Kotka ordeni II klass (1897)

Perekond
Oli abielus Nadežda Ivanovnaga, abielust sündis kolm last.

Sugupuu

Vaata ka
Proffen

Kirjandus
Sissekanne Erik Amburgeri andmebaasis
Sissekanne Vene keisririigi ohvitserkonna vikis
Genealoogiline info Karl von Proffeni kohta. Geni.com

Venemaa keisririigi sõjaväelased
Baltisakslased
Proffenid
Püha Anna III klassi ordeni kavalerid
Püha Anna II klassi ordeni kavalerid
Püha Stanislavi ordeni kavalerid
Püha Vladimiri ordeni kavalerid
Sündinud 1847
Surnud 1911
Georg Albert von Proffen

Georg Albert von Proffen (Venemaal tuntud kui Jegor Eduardovitš, vene keeles Егор Эдуардович Проффен) (13. juuli (vkj) 1847 Tallinn − ?) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (admiraliteedi kindralmajor).

Elulugu
Hariduse omandas mereväe kadetikorpuses, mille lõpetas 1869. aastal. Teenis Venemaa mereväes alates 1864. aastast. Aastatel 1867−1873 teenis mitmel sõjalaeval, seejärel piirivalves. 1873−1884 oli ta ristleja "Nõrok" komandör. Alates 1885. aastast teenis laevastikus ja oli kuni 1886. aastani laeva "Sertš" vanemohvitser. Seejärel oli 3. laevastikuekipaaži komandöri abi. 1888. aastal nimetati Kroonlinna sadamakapteni noorem- ja 1897. aastal vanemabiks. Erustus 1900. aastal.

Auastmed

Autasud
 Püha Stanislavi ordeni III klass (1877)
 Püha Anna ordeni III klass (1883)
 Püha Vladimiri ordeni IV klass koos lindiga (1884)
 Püha Stanislavi ordeni II klass (1890)

Perekond
Sündis õuenõunik Eduard Alexander von Proffeni (1802 Tallinn – 1880 Paide) ja Julie Elisabeth Homanni pojana. Tema lell oli viitseadmiral Albert Leopold von Proffen (1812–1893) ning lellepoeg kindralleitnant Karl von Proffen (1847–1911)

Oli abielus Alice Marie Büttneriga (1857 Tallinn – 1912 Haapsalu). Abielust sündisid:
Georg Heinrich von Proffen (sündis 1878)
Roman Albert von Proffen (sündis 1879)
Ellinor Leontine von Proffen (sündis 1883)

Sugupuu

Vaata ka
Proffen

Kirjandus
Sissekanne Erik Amburgeri andmebaasis
Genealoogiline info Georg Albert von Proffeni kohta. Geni.com

Välislingid
Georg Albert von Proffeni teenistuskäik

Venemaa keisririigi sõjaväelased
Püha Stanislavi ordeni kavalerid
Püha Anna ordeni kavalerid
Püha Vladimiri ordeni kavalerid
Baltisakslased
Proffenid
Sündinud 1847
Micheál Martin

Micheál Martin (sündinud 1. augustil 1960 Corkis) on iiri poliitik, Fianna Fáili partei juht aastast 2011 ja alates 27. juunist 2020 Iirimaa peaminister (Taoiseach).

2008–2011 oli ta Iiri välisminister ja 2000–2004 tervishoiuminister. Tervishoiuministrina keelustas ta 2004. aastal suitsetamise kõigis avalikes asutustes. 1992–1993 oli ta Corki lordmeer ning 1997–2000 Iirimaa haridus- ja teadusminister. 2020. aasta Iirimaa parlamendivalimistel sai tema juhitud Fianna Fáil parima tulemuse ning 38 kohta parlamendis. Tulemus oli ühe võrra parem 37 kohta saanud Sinn Féinist. 27. juunil 2020 asus ta peaministrina Fine Gaeli ja Roheliste parteiga moodustatud koalitsioonivalitsuse etteotsa.

Iirimaa poliitikud
Sündinud 1960
Käteräti päev

Käteräti päev on austusavaldusena kirjanik Douglas Adamsile tema fännide poolt ülemaailmselt tähistatav tähtpäev.

Adamsi loomingu austajad kannavad tunnustuse märgiks autori ja tema loomingu vastu sel päeval avalikult endiga käterätti, nagu seda on kirjeldatud Adamsi 1979. aastal ilmunud teoses „Pöidlaküüdi reisijuht Galaktikas“.

Esimene mälestuspäev toimus 2001. aasta 25. mail, kaks nädalat pärast Adamsi surma 2001. aasta 11. mail.

Viited
Johannes Valk

Johannes Valk (sündinud 13. märtsil 1945) on eesti põllumajandus- ja aiandusettevõtja.

Ta lõpetas 1964. aastal Kohtla-Järve 1. Keskkooli ja 1975. aastal kaugõppes Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse ökonoomika ja organiseerimise erialal. 

Ta oli aastatel 1966‒1981 sovhoosides tööline ja ökonomist, hiljem metsavaht; 1981‒1985 Kohtla-Järve kutselise tuletõrjes tuletõrjuja, 1985‒1989 Kiviõli Aianduse ja Mesinduse Seltsi kaubatundja. Ühtlasi tegeles ta (tolleaegsetes Eesti NSV tingimustes kohati ka mitteametlikult) aiasaaduste ja eriti lillede kasvatamise ning müügiga.

Ta alustas 1989. aastal Harju rajoonis Kurkse külas Laheotsa talu rajamist ja oli aastatel 1989‒2008 selle peremees. Ta on pärast selle talu müüki töötanud edasi põllumajanduse ja aianduse alal.

Tunnustused
2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk
2003 Aasta põllumees
Harjumaa teenetemärk

Viited

Välislingid
Peeter Raidla. "ENSV rikkad | Kuidas teenekas põllumees klaaspurkidesse topitud tuhandeid rublasid roosipeenardesse mattis". ärileht.ee, 28. juuni 2020

Eesti ettevõtjad
Eesti Maaülikooli majandusteaduskonna vilistlased‎
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1945
Morąg

Morąg (saksa Mohrungen) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Ostróda maakonnas, Morągi valla halduskeskus. Morąg asub Olsztynist umbes 40 km lääneloodes ja Ostródast ligikaudu 25 km põhjas.

Ristirüütlite loss ehitati 1280. aasta paiku. Asula sai linnaõigused 1327. aastal. Poola-Rootsi sõjale 17. sajandi keskpaiku järgnes majanduse langus. Raudteeühenduse sai Mohrungen 1882. aastal, see mõjutas soodsalt linna majanduse arengut. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa (Ida-Preisimaa) koosseisus.

Morągis on sündinud saksa kirjanik ja filosoof Johann Gottfried von Herder.

Linna lähedal toimus 25. jaanuaril 1807 Vene ja Prantsuse vägede vahel Mohrungeni lahing.

Viited

Warmia-Masuuria vojevoodkonna linnad
Vereja

Vereja on linn Venemaal Moskva oblastis Naro-Fominski linnaringkonnas. Asub Protva jõe paremal kaldal, Moskvast umbes 95 km edela pool.

Verejat on mainitud esmakordselt 1371. aastal seoses Leedu suurvürsti Algirdase sõjakäiguga.

2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 5088.

Viited

Välislingid

Moskva oblasti linnad
Andrea Amati

Andrea Amati (umbes 1505 Cremona – detsember 1577 Cremona) oli Itaalia viiulimeister, Amati viiulimeistrite dünastia esimene liige.

Elulugu

Andrea Amati elust on vähe teada. Arvatavasti sündis ta mõni aasta varem kui 1505. Tema isa oli käsitööline. Pole teada, kus õppis Andrea Amati viiuleid tegema. Juba 1525. aastal töötas ta lauto- või viiulimeistrina ja 1539. aastal oli Andrea Amati iseseisev käsitööline. Teda teati kui viiulimeistrit aastal 1576, kui tal oli tollal ainuke Cremona viiulite töökoda. Andrea Amati rajas Cremona viiulimeistrite koolkonna. Tema pojad Antonio Amati ja Girolamo Amati töötasid koos Andrea Amatiga tema töökojas. Andrea Amati töökoda teati ka väljaspool Itaaliat. Prantsuse kuningas Charles IX tellis Amatilt 68 keelpilli, ühel neist on aastaarv 1564. Andrea Amati maeti 24. detsembril 1577 San Domenico kirikusse Cremona kesklinnas. See kirik ei ole tänaseni säilinud. 

Andrea Amati andis viiulile tänapäevase kuju. Tema töökojas kujunesid järgijate poolt aktsepteeritud viiuli mõõtmed, proportsioonid ja materjali valik – puit, värvid, lakid. Varasemad viiulilaadsed pillid olid kolme keelega, Amati lisas neljanda keele.

Andrea Amati töökojas valminud keelpille on säilinud tänaseni. Kindlalt on teada vähem kui 10 viiulit, 2 vioolat, üks tšello. Kõige paremini säilinud Andrea Amati viiul on Dakota muusikamuuseumis USA-s. Seal on veel ka teine viiul ja üks tšello. Veel on üks viiul USA-s New Yorgi Metropolitani muuseumis. Euroopas on kaks viiulit Inglismaal, üks Pariisis ja üks Cremonas.

Viited

Viiulimeistrid
Surnud 1577
Todd Cantwell

Todd Owen Cantwell (sündinud 27. veebruaril 1998 Derehamis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa esiliigaklubis Norwich City.

Norwichi põhimeeskonnas debüteeris ta 2018. aasta jaanuaris karikamängus Chelsea vastu. Seejärel suundus ta ülejäänud hooajaks laenule Hollandi esiliiga klubisse Fortuna Sittard, kus lõi 10 mänguga kaks väravat.

Inglismaa esiliigas debüteeris ta Norwichi meeskonnas 2018. aasta septembris mängus Readingi vastu. Esimese värava lõi ta 2018. aasta detsembris mängus Rotherham Unitedi vastu. Inglismaa kõrgliigas lõi Cantwell esimese värava 24. augustil 2019 mängus Chelsea vastu. Hooaja 2021/22 teises pooles mängis ta Norwich Cityst laenul Inglismaa esiliigaklubis AFC Bournemouth.

Cantwell mängis Inglismaa kuni 17-aastaste ja kuni 21-aastaste koondistes.

Saavutused 
Norwich City
EFL Championship: 2018–19, 2020–21
AFC Bournemouth
Championship: Teine koht 2021–22

Inglismaa jalgpallurid
Norwich City FC jalgpallurid
AFC Bournemouthi mängijad
Premier League'i mängijad
The Championshipi mängijad
Sündinud 1998
Peregriin

Peregriin (peregrinus) ehk Rooma riigi territooriumil elanud isik, kes ei olnud Rooma kodanik. 

Peregriin tuleb ladina sõnadest per + ager – 'need, kes elavad väljaspool Rooma linna ümbritsevat territooriumi, ager Romanust'. Nende õiguslik seisund oli siiski parem kui tingimusteta alistatud rahvastel, dediticius'tel. Peregriinidel oli ka Rooma riigi elanike hulka kuuludes lubatud edasi kasutada oma õigust ja tavasid, v.a suhetes roomlastega. Roomlaste ja peregriinide vahelisi vaidlusi lahendas neile määratud erimagistraat – praetor peregrinus spetsiaalse õiguse, ius gentiumi (rahvaste õigus) kohaselt. Praetor peregrinus'e ametikoht loodi aastal 242 eKr. Peregriinide preetori ediktid sisaldasid laialdaselt Rooma riigi aladel elavate mittekodanike endi õiguspõhimõtteid ja instituute ning kujundasid sellega ius gentiumit.

Rooma ius gentium ehk rahvaste õigus laiemas tähenduses kehtis Rooma juristide arusaama kohaselt kõigi inimeste suhtes hoolimata nende rahvusest või kodakondsusest. Rooma ius gentium järgis rahvusvahelise kaubanduse vajadusi ning selles ei pidanud tegema vormelitega tehingud, selle asemel piisas sageli vormivabast kokkuleppest. Kuigi ius gentium kasvas välja ius naturale’st, loomuõigusest, leidus Rooma ius gentium'is ka norme, mis olid küll inimloomuse vastased, ent sellest hoolimata kehtisid paljude rahvaste juures (nagu orjapidamine).

Rahvaste õiguse kasutamise eesmärk oli Rooma kodanikke kaitsta nende eraõiguslikes suhetes mittekodanikega. Ius gentium kehtis vaid Rooma riigi territooriumil.

Vaata ka 
 Formulaarprotsess
 Testamendijärgne pärimine

Viited
100 meetri jooksu Eesti rekordi areng

100 meetri jooksu Eesti rekordi areng.

Mehed

Naised

   
           
Rekordid
Eesti kergejõustik
Eesti statistika
Alex Azar

Alex Michael Azar II (sündinud 17. juunil 1967 Johnstownis) on Ameerika Ühendriikide jurist ja poliitik, Donald Trumpi administratsioonis tervishoiu- ja sotsiaalteenuste minister.

Ta lõpetas aastal 1988 Dartmouth College'i; seejärel lõpetas ta Yale'i Ülikooli õigusteaduskonna (Yale Law School). 

Aastatel 2005–2007 oli ta George W. Bushi valitsuses Ameerika Ühendriikide tervishoiu- ja sotsiaalteenuste minister.

29. jaanuarist 2018 26. veebruarini 2020 oli ta Ameerika Ühendriikide tervishoiu- ja sotsiaalteenuste minister.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe lapse isa. Tema isa Alex Azar oli silmaarst, vanaisa emigreerus USA-sse 20. sajandi alguses Liibanonist. Usu poolest on ta Antiookia Õigeusu Kiriku liige.

Ameerika Ühendriikide tervishoiu- ja teenindusministrid
Donald Trumpi valitsuskabineti liikmed
Ameerika Ühendriikide poliitikud
Sündinud 1967