Põhjamaade seitsmeaastane sõda

Põhjamaade seitsmeaastane sõda (rootsi Nordiska sjuårskriget, taani Den Nordiske Syvårskrig, poola I wojna północna (Esimene Põhjasõda)) oli 1563–1570 toimunud sõda. Sõja vastaspoolteks olid ühelt poolt liitlased Taani-Norra, Rzeczpospolita ja Lübecki vabalinn ning teiselt poolt Rootsi.

Sõja põhjused
Liivi sõja lõpul toimunud territoriaalsete muudatuste käigus kannatasid seni Liivimaal valdusi omanud suurriigid: Taani-Norra, Poola kuningriik ning ka Liivi sõja käigus uusi vabamaid kaubandusõigusi saanud Lübecki vabalinn.
1561. aastal Tallinna ja Põhja-Eesti rüütelkonna usaldusvande vastu võtnud Rootsi kuningas omastas sellega ka Taani kuninga Christian III poja hertsog Magnuse omandatud Tallinna piiskopkonna, samuti oli lahendamata Taani kuninga ja Rootsi kuninga vahel tekkinud nn kolmekrooni tüli, milles kolm krooni riigivapil tähistasid Skandinaavia riikide seas ülemvõimu deklareerimist Taani, Norra ja Rootsi riigi valduse üle, samuti oli hõivanud Rootsi laevastik osa Taani sõjalaevastikust;
Poola kuningas Zygmunt II August oli aga kaotanud oma liitlase 1563. aastal, Rootsis Rootsi kuninga Erik XIV venna Soome hertsogi Johan III ja tema abikaasa Katarzyna Jagiellonka vangistamisega ning samuti kandnud isiklikku solvangut oma õe vangistamisega. Johan III, kes valitses Soomet, ei täitnud Rootsi kuninga korraldust asuda tema poolel sõtta Poolaga ning anda valdus Liivimaal asuvate losside üle Rootsi kuninga vägedele, et vältida nende sattumist Liivimaal toimunud Liivi sõja käigus vene vägede kätte. Johan käskis Erik XIV saadikud vangistada ja nõudis Soome aadlikelt usaldusvannet talle isiklikult, pärast Rootsi vägede poolset Turu piiramist Johan III vahistati ja toimetati Stockholmi.
Lübecki vabalinn esitas Rootsile pretensioone 1562. aastal, pärast nelipühi Soome lahel Narvast saabunud Lübecki kaupmeeste laevade kinnipidamise ja konfiskeerimise eest Rootsi riigi kasuks. Rootsi kuningas oli konfiskeerimist õigustanud sellega, et Tallinna linna oma kaitse alla võtmisega oli ta ka kohustunud kaitsma Tallinna laokohaõigusi ning selle alusel ei olnud välismaa kaupmeestel õigust kaubelda teiste linnadega kui Tallinnaga.

Põhjamaade seitsmeaastane sõda Eesti- ja Liivimaal
1563. aastal määrati Rootsi sõjaväe ülemjuhatajaks Liivimaal Åke Bengtsson Färla ja Eestimaal Henrik Klasson Horn.

1563. aasta puhkes sõda Taani ja Rootsi vahel, rootslased vallutasid Läänemaa ja ka pool Saaremaast, endised Maasilinna foogtkonna alad, septembris vallutasid rootslased kogu Hiiu saare.

1565. aastal vallutasid aga Poola teenistuses olnud Liivimaa mõisamehed Pärnu ja peagi said taanlased tagasi ka Lihula.

Oluline pööre sõjas toimus 1568. aastal, kui Rootsi troonile tõusis Poola-sõbralik Johan III.

1569. aastal juulis saabus Tallinna lahte Peder Munki (1534–1623) juhtimisel Taani laevastik, millega ühines 6 Lübecki laeva, ning pommitas Tallinna reidilt linna 13 päeva jooksul ägedalt. Liitlased riisusid Tallinna sadama täiesti tühjaks ja said sõjasaagiks enam kui 30 kaubalaeva, samuti 1564. aastal rootslastele kaotatud 56 kahuriga sõjalaeva Skotska Pincka (taani Skotske Pink) ja 4 Poola korsaari.

1570. aastal lõpetati sõda ning Johan III sõlmis rahu Taani kuningriigiga, Põhjamaade seitsmeaastase sõja tulemusena läks Taani käest Rootsi valdusesse Lääne-Eesti, kuid Saaremaa jäi Taani valdusse kuni Brömsebro rahuni.

Vene tsaaririik, kellele Erik XIV oli sõjalise abi eest koguni Põhja-Eestit lubanud, alustas pärast Põhjamaade Seitsmeaastast sõda Rootsiga Vene-Rootsi sõda ehk Kahekümneviieaastane sõda (1570–1595).

Vaata ka
Kahekümneviieaastane sõda

Viited

Kirjandus
Mati Laur. Eesti ajalugu varasel uusajal 1550–1800. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1999.

Välislingid
Enn Küng: Eesti lugu. Põhjamaade seitsmeaastane sõda

 
Rootsi uusaeg
16. sajand Poolas
Taani ajalugu