joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ameerika karmiinleevike

Ameerika karmiinleevike (Haemorhous purpureus) on Põhja-Ameerikas elutsev vintlaste sugukonda kuuluv linnuliik.

Ta on lähedalt sugulane aed-karmiinleevikese ja männi-karmiinleevikesega, sarnanedes nendega välimuselt ja elades nendega osaliselt samas piirkonnas.

Alamliigid 
Ameerika karmiinleevikesel on kirjeldatud kahte alamliiki:
 H. p. purpureus (Baird, 1858)
 H. p. californicus (Gmelin, 1789)

Välimus 

Täiskasvanud ameerika karmiinleevikesed on 12–16 cm pikad, kaalult 18–32 g ja tiivaulatuselt 22–26 cm.

Isaslinnud on vaarikapunase peaga ja punakasvalge rinnaga. Nende seljapoolne sulestik on üldiselt pruunjas, kõhualune valge. Emaslindude sulestik on pigem pruunikas, kõhu- ja lõuaalune on valge-pruunivöödiline. Emaslindudele on omased ka valged silmatriibud.

Toitumine 
Nad toituvad peamiselt okaspuude, jalakate, hariliku tulbipuu ja vahtrapuu seemnetest, pungadest ja nektarist, viljadest ja marjadest. Samuti söövad nad putukaid, näiteks põrnikaid, tõuke, lehetäisid ja rohutirtse.

Levila ja ränne 

Ameerika karmiinleevike elutseb põhiliselt Põhja-Ameerikas, täpsemalt Kesk- ja Lõuna-Kanadas ning Ameerika Ühendriikide kirdeosas. Kanadas elutsevad linnud rändavad talvitumiseks Ameerika Ühendriikide kesk- ja idaossa, kuid USA kirdeosas ja Vaikse ookeani kaldal elutsevad linnud elavad seal üldiselt aastaringselt.

Nad eelistavaid niiskeid okaspuu- ja segametsi.

Pesitsemine 
Nende pesad on tavaliselt okaspuude oksadel, tüvest kaugel ja 0,7–18 meetri kõrgusel. Pesa ehitab 3–8 päevaga peaasjalikult emaslind, kasutades materjaliks väikseid oksi, rohukõrsi ja taimejuuri, ning vooderdab selle ääre loomakarvade, peenikese rohu ja samblikega. Valmis pesa on umbes 17,7 cm lai ja 10 cm kõrge.

Ameerika karmiinleevikesed pesitsevad 1–2 korda aastas. Kurnas on enamasti 2–7 muna ja haudeperiood kestab 12–13 päeva. Munad on valkjad, rohesinakat tooni, pruunide ja mustade tähnidega. Poegi toidavad mõlemad vanemad. Pojad lahkuvad pesast umbes 13–16 päeva pärast.

Seisund 
Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punase nimistu järgi on liik soodsas seisundis.

Viited

Välislingid 
 

Vintlased
Põhja-Ameerika linnud
1789
Kaul Nurm

Kaul Nurm (sündinud 27. märtsil 1951) on Eesti põllumajandustegelane ja poliitik.

Ta on lõpetanud Tõrva Keskkooli ja lõpetas 1975. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia maaparanduse erialal. 

1990–1992 oli ta Harju Taluliidu tegevjuht. Alates 1992. aastast kuni 2016. aastani oli ta Eestimaa Talupidajate Keskliidu peadirektor. Ta oli Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee liige aastatel 2005–2015 ning Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee põllumajanduse-, maaelu- ja keskkonnasektsiooni asepresident aastatel 2012–2015.

2015. aasta Riigikogu valimistel kogus ta valimisringkonnas nr. 11 (Võru-, Valga- ja Põlvamaa) Eesti Vabaerakonna nimekirjas 1315 häält, kuid ei osutunud valituks.

Alates 5. juunist 2018 oli Kaul Nurm Eesti Vabaerakonna aseesimees. 30. septembril 2018 valis Eesti Vabaerakonna erakorraline üldkogu Kaul Nurme Eesti Vabaerakonna esimeheks. Kaul Nurm oli Vabaerakonna esimees kuni 9. juunini 2019, mil erakonna üldkogu valis uueks esimeheks Heiki Lille.

2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Eesti Vabaerakonna nimekirjas valimisringkonnas nr. 11. Ta kogus 222 häält ja ei osutunud valituks.

Tunnustus
 2008 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
 Kaul Nurm: "EKRE tüssab maainimesi" ERR, 12. detsember 2019

Eesti põllumajandustegelased
Eesti poliitikud
Eesti Maaülikooli metsanduse ja maaparanduse teaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1951
Läänela

Lääne Maakonna Spordiliit Läänela on spordiliit Haapsalus.

Läänela ajalugu ulatub 1. augustisse 1928, kui asutati Haapsalu Spordiselts Läänela. Selts tegutses aastani 1940.

Läänela taaselustati 20. märtsil 1990, kui asutati Lääne Maakonna Spordiliit Läänela.

Viited

Välislingid
Liidu koduleht

Eesti spordiorganisatsioonid
Haapsalu
Bundesliga hooaeg 2018–2019

Bundesliga hooaeg 2018–2019 oli Saksamaa jalgpalli kõrgliiga Bundesliga 56. hooaeg. Hooaeg algas 24. augustil 2018 ja lõppes 18. mail 2019.

Tiitlit kaitses edukalt Müncheni Bayern, kes tuli Saksamaa meistriks 29. korda ja seitsmendat hooaega järjest. Kui eelmisel hooajal edestas Müncheni Bayern teise koha meeskonda 21 punktiga, siis sel hooajal edestati teiseks tulnud Dortmundi Borussiat vaid kahe punktiga.

Klubid 
Liiga hooajal osales 18 meeskonda: 16 klubi eelmisest hooajast ja kolm klubi eelmise aasta Saksamaa jalgpalli esiliigast 2. Bundesliga.

Esiliiga võitja Fortuna Düsseldorf mängis kõrgliigas viimati hooajal 2012–2013, mil jäädi 17. kohale ja langeti kõrgliigast välja.

Esiliiga teine klubi 1. FC Nürnberg mängis kõrgliigas viimati hooajal 2013–2014, mil saadi 17. koht ning langeti esiliigasse.

Bundesliga eelmise hooaja 16. koht meeskond Wolfsburg alistas üleminekumängudel esiliiga kolmanda klubi Holstein Kieli ning säilitas sellega koha kõrgliigas.

Fortuna Düsseldorf ja Nürnberg asendasid Bundesligast välja langenud Hamburger SV-d ja 1. FC Kölni. See oli esimene hooaeg Bundesliga ajaloos, mil Hamburger SV ei mängi kõrgliigas. Hamburger SV oli Saksamaa kõrgliigase kuulunud alates Esimese maailmasõja lõpust.

1. FC Nürnberg langes hooajal 2018–19 kõrgliigast välja, samuti langesid välja Hannover 96 (Bundesligas alates hooajast 2017–18) ja VfB Stuttgart (Bundesligas alates hooajast 2017–18), kes kaotas üleminekumängudel Saksamaa esiliiga kolmanda koha meeskonnale Union Berlin.

Bundesligas mängisid hooajal 2018–19 järgmised 18 klubi:

Peatreenerid hooaja alguse seisuga

Tabel

Statistika

Suurimad väravakütid

Enim väravasööte

Kübaratrikid

5 Mängija lõi viis väravat

Meisterklubi meeskond 
Müncheni Bayerni meeskond hooajal 2018–19:

 Väravavahid: Manuel Neuer  (26/0); Sven Ulreich (9/0)
 Kaitsjad: Joshua Kimmich (34/2); David Alaba (31/3); Niklas Süle (31/2); Mats Hummels (21/1); Jérôme Boateng (20/0); Rafinha (16/1)
 Poolkaitsjad: Thomas Müller (32/6); Leon Goretzka (30/8); Thiago (30/2); Franck Ribéry (25/6); Kingsley Coman (21/6); Javi Martínez (21/3); James Rodríguez (20/7); Renato Sanches (17/1); Arjen Robben (12/4); Corentin Tolisso (2/1); Woo-Yeong Jeong (1/0); Meritan Shabani (1/0)
 Ründajad: Robert Lewandowski (33/22); Serge Gnabry (30/10); Alphonso Davies (6/1)
 Peatreenerid: Niko Kovač

* Sandro Wagner (7/0) lahkus klubist hooaja jooksul.

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 Bundesliga tulemused ja statistika Soccerway lehel

2018. aasta spordis
2019. aasta spordis
2018–2019
Kaassõdivus

Kaassõdivus on sõja läbiviimine ühise vaenuliku vaenlase vastu, ilma ametliku sõjalise alliansi lepinguta. Kaassõja ühendatud jõud võivad üksteist oluliselt toetada ja vahetada luureandmeid, seda isegi piiratud operatiivkoostöö puhul. Eesmärgid sõjas, milles kaassõdijad osalevad, võivad oluliselt erineda. Ühisvastutusega võitlus võib tähendada suhtepoolte, kultuuride, uskude, ideoloogiate või muu seesuguse kaugust vahekordades teineteisega. Allianss kui ametlik liitkond tähistab vastukaaluks samas jällegi vastavat üksteise lähedust.

Näited

Soome Vabariigi ja Kolmanda Riigi suhted Jätkusõjas
Näiteks Teise maailmasõja ajal oli Soome Vabariik de jure Natsi-Saksamaa kaassõdija Jätkusõjas, olles de facto viimase liitlane. Siiski tekkis Nõukogude Liidu survel nende vahel relvakonflikt Wehrmachti tagandamisel, mis päädis Lapi sõjaga. Esimene kuulutas teisele ametliku sõja 4. märtsil 1945, mil Kolmanda Riigi tingimusteta kapitulatsioon oli juba ette aimatav.

Vaata ka
Itaalia Kaasasõdiv armee – heitles Antanti poolel I maailmasõjas
Itaalia Kaasasõdiv õhujõud – heitles Antanti poolel I maailmasõjas
Itaalia Kaasasõdiv merevägi – heitles Antanti poolel I maailmasõjas
Bulgaaria Esimene armee – heitles Nõukogude Liiduga koos Viini lahingus II maailmasõjas
Rumeenia Esimene jalaväediviis ("Dacica") – heitles Nõukogude Liidu ja Rumeenia Neljanda territoriaalse armee korpusega koos Praha lahingus II maailmasõjas

Sõjandus
Soome Teises maailmasõjas
Itaalia Esimeses maailmasõjas
Miia Jõgiaas

Miia Jõgiaas (sündinud Miia Saviauk; 14. märtsil 1931 Tartus) on Eesti vabadusvõitleja, üks Tartus Raadi pargis asunud Nõukogude sõduritele püstitatud ausamba viiest õhkulaskjast 5. novembril 1949.

Ta kuulus Nõukogude okupatsioonivõimu vastasesse koolinoorte põrandaalusesse organisatsiooni Sini-Must-Valge (SMV).

Jõgiaas ja teised ausamba õhkulaskmisest osavõtnud SMV liikmed (kokku 38 inimest) arreteeriti 1950. aasta sügisel julgeolekutöötajate poolt – Jõgiaas oma Tartu kodus 19. novembri hilisõhtul. Vahi all hoiti Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Tartu osakonna maja keldri eeluurimisvanglas Pepleri ja Riia tänava nurgal (nn Hall maja), Ülikooli tänava vanglas ja lõpuks endises naistevanglas Veski tänaval.

9. juunil 1951 mõistis Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Erinõupidamine talle Vene NFSV Kriminaalkoodeksi paragrahvide 58-1a, 58-9, 58-10 alusel kümme aastat vabadusekaotust. Otsus tehti talle teatavaks 15. augustil 1951 Tartu Veski tänava vanglas. Septembris 1951 saadeti ta Tallinna ja Leningradi vanglate kaudu Vorkuta vangilaagri erilaagrisse Retšlag, mis oli mõeldud eriti ohtlikele vangidele. Laagris viibis ta koos oma lapsepõlvesõprade Elleni ja Ritaga, töötades algul raudteeliinide ehitusel ja seejärel tellisevabrikus. 11. mail 1956 otsustas NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi poliitiliste, ametialaste ja majanduskuritegude läbivaatamiskomisjon ta vanigstusest vabastada.  

Vabanes vangilaagrist 26. mail 1956. Sõitis juunis 1956 elama Tallinna ja abiellus samal aastal oma Sini-Must-Valge organisatsioonikaaslase Tõnis Jõgiaasaga ning asus tööle aednikuna.

1976. aastal lõpetas ta Räpina Sovhoostehnikumi aiandusagronoomina. Oli aastatel 1976-1986 Tartu sõjaväehaigla aednik ja Eesti Metsainstituudi puukool-katsemajandi tööline, alates 1986. aastast pensionär.

Teosed
"Minu nooruse vanglad". Hotpresss Kirjastus: Tartu, 2007. ISBN 9789985971673

Tunnustus 
Riigivapi V klassi teenetemärk (2007)

Isiklikku
Ta abiellus pärast vanglat ja Siberit kaasvõitleja Tõnis Jõgiaasaga.

Viited

Kirjandus
"Saatusekaaslased. Õpilasvastupanu 1944-1954. Eesti noored vabadusvõitluses 1944-1954". Koostanud Udo Josia. Endiste Õpilasvabadusvõitlejate Liit: Tartu-Tallinn, 2004

Eesti vabadusvõitlejad
Eesti represseeritud isikud
Riigivapi V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1931
Meie Tallinna Ajaleht

Meie Tallinna Ajaleht oli 1914-1915 Tallinnas ilmunud päevaleht. Ajalehe väljaandja ja vastutav toimetaja oli alguses Juhan Weidenstraucher, hiljem Karl Pinkowsky.

Ajalehe esimene number ilmus 24. mail 1914. 15. novembril 1914 ilmus ajalehe 146. number. Seejärel ilmus novembrist Meie Tallinna Ajalehe teine väljaanne, mille numeratsioon algas jälle ühest.

Viited

Tallinna ajalehed
Hrušaŭka

Hrušaŭka (vene keeles Gruševka, transkribeerituna Grušavka) on Minski linnaosa, mis asub linna keskosas Maskoŭski rajooni territooriumil. Hrušaŭka on ligi kolm kilomeetrit pikk ja kilomeeter lai. Linnaosas asub park, mis kannab aastast 2009 Hrušaŭski väljaku nime. Seal asub Minski metroo esimese liini  samanimeline metroojaam.

Hrušaŭka on üks piirkondadest, kus on säilinud Teise maailmasõja eelne puitarhitektuur ja vanad tööliselamud, kuigi osa sealse piirkonna individuaalelamutest on ka hilisemat päritolu. Kohati on säilinud ka tänavate vana munakivisillutis. Tänapäeval on sinna ehitatud ka uusi korterelamuid; need on valdavalt luksuskorteritega. Rajooni täitevkomitee on välja töötanud kava sealsed vanad majad lammutada ja nende asemele rajada uuselamud.

Ajalugu
Hrušaŭka kujunes Minski äärelinnana välja XX sajandi alguses. See oli piirkond, kuhu asusid elama raudteelased ja vaguniremonditehase töölised.  piirkondadest, kus on säilinud Teise maailmasõja eelne puitarhitektuur ja vanad tööliselamud, kuigi osa sealse piirkonna hoonetest on valminud ka Teise maailmasõja järel.

Juulis 2013 rajati sinna Valgevene esimene kolmetasandiline ristmik.

Viited

Minski linnaosad
Michałova

Michałova (vene keeles Mihhalovo, transkribeerituna Mihhalova) on Minski linnaosa, mis asub linna keskosas Maskoŭski rajooni territooriumil.  Seal asub Minski metroo esimese liini samanimeline metroojaam, seda läbivad ka trollid ja bussid. Aastast 2010 on linnaosal oma kool.

Michałova koosneb kahest mikrorajoonist.

Ajalugu
Michałova rajati uuselamupiirkonnaga endise samanimelise küla asemele.

Minski linnaosad
Paŭdniovy Zachad

Paŭdniovy Zachad (vene keeles Jugo-Zapad, transkribeerituna Pavdnjovõ Zahhad) on Minski linnaosa, mis asub linna edelaosas Maskoŭski rajooni territooriumil. Linnaosa läbivad bussid ja trollid.

Paŭdniovy Zachad koosneb neljast mikrorajoonist; lisaks on veel neli mikrorajooni, mida osad loevad kuuluvat selle linnaosa koosseisu, aga teised jällegi peavad neid Malinaŭka osaks. Seal asub üks kino, sinna on rajatud ka Johannes Rau nime kandev rahvusvaheline hariduskeskus.

Ajalugu

Piirkonna varasemast asustusest annavad tunnistust XI sajandist pärit kurgaan ja kaks muinasasulat, mis avastati aastal 1986. Esimene neist oli kasutusel X-XII sajandil, teine X-XIII sajandil.

Piirkond liideti Minskiga aastal 1976, järgmisel aastal algasid ka ehitustööd, mis kestsid XX sajandi kaheksakümnendate aastate teise pooleni.

Viited

Minski linnaosad
Indrek Vainu

Indrek Vainu (sündinud 18. detsembril 1980) on eesti keskkonnaaktivist. 

Ta juhib sihtasutust Keskkonnateabe Ühendus. 

Ta on korraldanud metsade ja randade prügist koristamist, metsakaitse protestiaktsioone ja meeleavalduskontserti "Meeleavardus", looduskaitselisi koosviibimisi, arutelusid, seminare, konverentse ning korraldab "Metsalaulupidu" Soomaa rahvuspargis.

Välislingid
 Hommik Anuga, Perekond Vainu ETV, 4. oktoober 2020
 Merle Rallmann. Vainu: lihtne elu teeb õnnelikuks Pärnu Postimees, 26. september 2020
 Gerd Eston Sepp. Lendoravaid ohustab Eestis väljasuremine Postimees, 28. november 2019
 Mari Kartau. Metsaaktivist Indrek Vainu metsaonn pälvis keskkonnainspektsiooni tähelepanu Maaleht, 20. november 2018
 Argo Ideon. Metsaaktivist Indrek Vainu: ma ei tahtnud ministritele hirmu nahka ajada, soovisin vaid küsimustele vastuseid saada Maaleht, 11. november 2018
Erik Moora "„Käpiknukk“ Janek Mäggi elu kohutavaim koosolek: metsakaitsja šokeeris nii ministrit kui kogenud riigiametnikke" Eesti Ekspress, 31. oktoober 2018
 Hans Alla. Miks jäeti neljapäevasel metsa arengukava töökoosolekul lõviosa metsakaitsjaid ukse taha? Postimees, 14. september 2018
 Kristjan Väli. Looduskaitsja on nördinud: kas tõesti ei sobi RMK-l MTÜ koordinaatoriga ühes raadiosaates osaleda? Õhtuleht, 15. veebruar 2018
 Indrek Vainu „Pealtnägijas“: RMK puidutarneleping lõhnab sama halvasti nagu tselluloos Õhtuleht, 31. jaanuar 2018
"Metsamees Indrek Vainu: mootorsaag teeb häält ja võtab bensiini" ETV "Maahommik", 14. oktoober 2017
 Maahommiku lood: Kui mets kutsub

Eesti looduskaitsjad
Eesti ettevõtjad
Sündinud 1980
Brylevičy

Brylevičy (vene keeles Brilevitši, transkribeerituna Brõlevitsõ) on Minski linnaosa, mis asub linna lõunaosas Maskoŭski rajooni territooriumil. Linnaosa läbivad bussid ja trollid, seal asub ka esimese metrooliini Malinaŭka peatus ja raudteel Kurasoŭščyna raudteepeatus.

Brylevičy koosneb kolmest mikrorajoonist. Haridust annavad kaks keskkooli, seal on ka üks raamatukogu.

Ajalugu

Brylevičy eraldati Ryłaŭščyna külast 1577. aastal, mil sellest sai iseseisev maavaldus. Hiljem kujunes see taas Ryłaŭščyna küla osaks, mis hakkas 1964. aastal kandma nime Družba.

1989. aastal arvati Družba küla Minski koosseisu. 2005. aastal hakati uut linnaosa rajama; ühtlasi kavandati ka vanade külahoonete lammutamist, mis lõpetati 2015. aastal.

Algul plaaniti uus linnaosa nimetada Družbaks, ent 2006. aastal võeti Minski linnanõukogus vastu otsus, et uue linnaosa nimeks saab Brylevičy.

Viited

Minski linnaosad
Malinaŭka

Malinaŭka (vene keeles Malinovka, transkribeerituna Malinavka) on Minski linnaosa, mis asub linna edelaosas Maskoŭski rajooni territooriumil. Linnaosa läbivad bussid ja trollid, Brylevičy piiril asub ka aastal 2014 avatud Minski metroo 29. jaam -  Malinaŭka metroojaam.

Malinaŭka koosneb viiest mikrorajoonist; lisaks on veel neli mikrorajooni, mida osad loevad kuuluvat selle linnaosa koosseisu, aga teised jällegi peavad neid Paŭdniovy Zachadi osaks. Minski ümberringtee ääres asub garaažide piirkond. Linnaosas tegutsevad kümme kooli, neist neli on gümnaasiumid.

Ajalugu
Piirkonna varasemast asustusest annavad tunnistust XI sajandist pärit kurgaan ja üks muinasasulat, mis avastati aastal 1986. See oli kasutusel X-XII sajandil.

Linnaosa asuti rajama XX sajandi kaheksakümnendatel aastatel. Pärast aastat 1986 asus sinna elama massiliselt Tšornobõli katastroofi järel ümberasustatud inimesi.

Viited

Minski linnaosad
Čyžoŭka

Čyžoŭka (vene keeles Tšižovka, transkribeerituna Tšõžovka) on Minski linnaosa, mis asub linna lõunaosas Zavodski rajooni territooriumil Čyžoŭka veehoidla kaldal. Linnaosa läbivad bussid ja trollid. 

Haridust annavad viis keskkooli ja gümnaasium, lisaks asub seal Minski kõrgem lennunduskolledž. Linnaosas on kino ja kaks raamatukogu. Čyžoŭka koosneb seitsmest mikrorajoonist, Čyžoŭka veehoidla kaldal asub 33,4 ha suurune park, seal asub ka linnaosa põhjaosas Minski loomaaed.

Ajalugu

Linnaosa kohal asus varem Čyžoŭka küla, mis liideti Minskiga aastal 1967. Küla hooned lammutati ja nende asemele rajati Čyžoŭka viies mikrorajoon. Ehitustöid oli seal alustatud juba aastal 1964. Peamiselt rajati sinna korterelamuid; tegemist on ühe esimese Minskisse kavandatud magalarajooniga. Erandiks on seitsmes mikrorajoon, kuhu ehitati individuaalelamud. Linnaosa rajati minski suurtehaste - traktoritehase, autotehase ja mootoritehase tööliste tarbeks. Algselt oli see üks Minski kuritegelikumaid piirkondi.

Viited

Minski linnaosad
Anharskaja

Anharskaja (vene keeles Angarskaja, transkribeerituna Angarskaja) on Minski linnaosa, mis asub linna kaguosas Zavodski rajooni territooriumil.  

Linnaosa läbivad bussid ja trollid, selle lõunaservas asub ka Mahiloŭskaja metroojaam. 

Anharskaja koosneb viiest mikrorajoonist. Haridust annavad viis keskkooli, internatkool ja gümnaasium. Linnaosas on kaks raamatukogu. 

Linnaosa on nime saanud Angara jõe järgi. Paljud linnaosa tänavad on nime saanud Siberi paikade järgi.

Ajalugu

Linnaosa kohal asus varem Małoje Scikleva küla. See liideti Minskiga aastal 1931, ent aastal 1934 liideti küla maad taas Minski rajooniga. Uuesti liideti küla Minskiga aastal 1981. 

Anharskaja esimeses mikrorajoonis algasid ehitustööd aastal 1965 ja lõppesid aastal 1970; hiljem rajati sinna veel individuaalelamute kvartal. Teine mikrorajoon rajati aastatel 1974–1981. Kolmas ja neljas mikrorajoon ehitati aastatel 1982–1989. Viimasena rajatud viies mikrorajoon valmis XX sajandi lõpus ja XXI sajandi alguses. Sinna rajati 6–12-korruselisi individuaalprojektide järgi ehitatud telliskivihooneid.

Viited

Minski linnaosad
Aleksandr Komarovski

Aleksandr Nikolajevitš Komarovski (vene keeles Александр Николаевич Комаровский; 20. mai (vkj 7. mai) 1906 Peterburi, Venemaa Keisririik – 19. november 1973 Moskva, Nõukogude Liit) oli Vene sõjaväelane (armeekindral). 

1963. aastast oli ta NSV Liidu kaitseministri asetäitja ehituse ja vägede majutamise alal. Ühtlasi oli ta 1958. aastast kuni surmani Moskva ehitusinseneride instituudi kateedrijuhataja ja professor. Tehnikadoktori kraadi kaitses ta 1956. aastal. Komarovski oli ainus Nõukogude armee sõjaväeinsener, kes ülendati armeekindraliks.

1940. aastate teisel poolel oli Komarovski seotud NSV Liidu aatomiprojektiga. Kaks kuud pärast nõukogude aatomipommi katsetust, 29. oktoobril 1949, sai ta NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi kinnise seadlusega erakordsete teenete eest eriülesande täitmisel sotsialistliku töö kangelase aunimetuse.

Haridus ja töökäik
Komarovski lõpetas Moskvas 1923. aastal Nanseni-nimelise näidiskooli ja 1928. aastal Dzeržinski-nimelise Moskva Transpordiinseneride Instituudi. Pärast lõpetamist projekteeris ta hüdrotehnilisi ehitisi Alam-Sviri hüdroelektrijaama ehitusele. Ta tegeles ka teadustööga – 1930. aastatel avaldas mitu uurimust jää mõjust hüdrotehnilistele ehitistele. 1931. aastal saadeti ta NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Ühendatud Riikliku Poliitvalitsuse töötajana Moskva-nimelisele kanalile. 1937. aasta mais määrati ta kanali ekspluatatsioonivalitsuse ülemaks ja kanali peainseneriks. Pärast Moskva-nimelise kanali ehituse käikuandmist määrati ta 1937. aasta septembris Kuibõševi hüdrosõlme peainseneri esimeseks asetäitjaks. 1939. aasta mais määrati Komarovski NSV Liidu merelaevastiku rahvakomissari asetäitjaks ehituse ja sadamate mehhaniseerimise alal. Sama aasta septembris sai ta uue määramise – NSV Liidu sõjalaevastiku rahvakomissari asetäitjaks ehituse alal, kus tema vastutusalaks jäi mereväebaaside ja hüdrotehniliste ehitiste ehitamine. 

Suures Isamaasõjas juhatas Komarovski sapööriarmeed (1941. aasta oktoobrist 1942. aasta jaanuarini); seejärel juhtis ta NKVD Tšeljabmetallurgstroid, mille ülesanne oli lühikese ajaga rajada Tšeljabinski piirkonnas metallurgiakombinaat (Tšeljabinski metallurgiakombinaat). Ühtlasi oli ta NKVD parandusliku töö laagri valitsuse ülem. 1944. aasta mais määrati Komarovski NKVD tööstusehituse laagrite peavalitsuse ülemaks. Aastatel 1948–1953 juhtis ta Moskva Riikliku Ülikooli kompleksi väljaehitamist.

Sõjaväelised auastmed
1. järgu sõjaväeinsener (28. juuni 1938)
brigaadiinsener (1939)
insenertehnilise teenistuse kindralmajor (22. veebruar 1943)
kindralleitnant (1963)
insenertehnilise teenistuse kindralpolkovnik (1965)
armeekindral (1972)

Viited

Nõukogude Liidu armeekindralid
Venemaa tehnikateadlased
Sündinud 1906
Surnud 1973
Šabany

Šabany (vene keeles Šabanõ, transkribeerituna Šabanõ) on Minski linnaosa, mis asub linna kaguosas Zavodski rajooni territooriumil. Linnaosa jääb väljapoole Minski ringteed.

Linnaosa on osaliselt tööstusrajoon, osaliselt aga korterelamute rajoon. Sinna rajati aastal 1965 Minski heitveepuhastusjaam, seal on ka linna prügikäitluskeskus. Uuematest ettevõtetest asub seal külmkapitehas Atlant, mis hakkas  tegutsema aastal 2006. Elumajade piirkond koosneb kahest mikrorajoonist. Piirkond oli varem suhteliselt kuritegelik,, seal olid levinud ka autovargused. Linnaosas on probleeme heakorraga ja sealne elukeskkond on halb. Vastavalt on sealsed elamispinnad ka ühed odavaimad Minskis.

Minski südalinnaga ühendavad linnaosa bussid, seal asub ka Šabany raudteejaam.

Ajalugu
Šabany on rajatud samanimelise küla kohale, mille asemele aastal 1965 rajati Minski heitvete aereerimise jaam. Teise maailmasõja ajal jäi linnaosa territooriumile Mały Traścianieci koonduslaager. Pärast aastat 1986 asus sinna elama massiliselt Tšornobõli katastroofi järel ümberasustatud inimesi.

Viited

Minski linnaosad
Koffiefontein

Koffiefontein on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas, Letsemengi valla halduskeskus.

Koffiefontein on asutatud 1892. aastal.

1870. aastatel rajatud Koffiefonteini teemandikaevandus lõpetas tegevuse 2006. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Koffiefonteini elanikest mustanahalisi aafriklasi 74,00%, värvilisi 20,36%, valgeid 4,69%, India või Aasia päritolu inimesi 0,34% ja teisi 0,61%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 63,07% inimesi, sotho keelt 14,15%, koosa keelt 12,08%, tsvana keelt 7,00% ja inglise keelt 1,28%.

Viited

Free State'i provintsi linnad
Sosny

Sosny (vene keeles Sosnõ, transkribeerituna Sosnõ) on alevik ja Minski linnaosa, mis asub linna kaguosas Zavodski rajooni territooriumil. Linnaosa jääb väljapoole Minski ringteed.

Linnaosa on osaliselt tööstusrajoon, endise sõjaväeosa territooriumil toodetakse karastusjooke. Seal asub töötav tuumareaktor; ka on seal tuumajäätmete hoidla. Sosny on osaliselt jäänud ka sõjaväelinnakuks, seal asuvad kaks Valgevene piirivalvevägede üksust. 

Ülejäänud Minskiga ühendavad linnaosa bussid ja marsruuttaksod.

Ajalugu
Sosny rajati XX sajandi viiekümnendatel aastatel seoses tuumaenergeetikainstituudi rajamisega. Seal töötati välja esimene mobiilne aatomielektrijaam Nõukogude Liidus. Hiljem rajati selle juurde NSV Liidu Sõjalaevastiku väeosade hooned, mis aastal 1998 läksid Sosny koosseisu. Varem oli tegemist kinnise linnaga, kuid tänapäeval töötab sealse reaktori juures rahvusvaheline teadlaste rühm.

Viited

Minski linnaosad
Mały Traścianiec

Mały Traścianiec (vene keeles Malõi Trostenets, transkribeerituna Malõ Trastsjanets) on Minski linnaosa, mis asub linna kaguosas Zavodski rajooni territooriumil. Linnaosa jääb väljapoole Minski ringteed.

Ajalugu
Mały Traścianiec on kujunenud endise samanimelise küla kohale. Küla oli üks NKVD ohvrite mahalaskmispaiku. Aastal 1940 oli see üks Katõni viidavate Poola ohvitseride kinnipidamispaiku.

Aastal 1941 rajasid piirkonna hõivanud Saksa väed sealsesse kolhoosikeskusse Nõukogude sõjavangide laagri. Järgmise aasta mais alustati seal juutide hukkamist, sinna rajati Mały Traścianieci koonduslaager. Yad Vashemi hinnangul hukati seal vähemalt 65 000 juuti, sealsetest massihaudadest on leitud 201 500 surnukeha. Kuna aga surnukehad olid põletatud, oli säilmete eristamine raske; ka puudus sealsel surmalaagril aruandlus. Nii on seal hukkunute täpne hulk teadmata, mõnedel hinnangutel hukati seal 330 000 inimest.

Viited

Minski linnaosad
Pink Friday

"Pink Friday" on Ameerika päritolu naisräppari Nicki Minaj debüütalbum. 

Album anti välja 22. novembril 2010. Nicki lisas albumisse põhiliselt hiphopstiilis laule, kuid lisatud on ka R&B ja popmuusika elemente. 

Albumit reklaamiti kaheksa singliga, mille hulgas on ülemaailmselt edukas "Super Bass". Minaj reklaamis albumit ka viie kontserdiga oma kontserditurneel 2010. aasta oktoobris.

Peale pikaaegset ootamist (ning tänu Nicki suurtele kaastöödele külalisartistina teiste artistide lauludel), "Pink Friday" jõudis teisele kohale USA Billboard 200-l, müües 375 000 albumit esimese nädalaga.  Album lõpuks jõudis esikohale ning oli siis 73 nädalat järjest edetabelis. 
2018. aasta veebruari seisuga on albumit Ameerika Ühendriikides müüdud 2 miljonit eksemplari.

"Pink Friday" nomineeriti aastal 2012 parima räppalbumi kategoorias Grammy auhinnale.

Laulud
 "I'm The Best"
 "Roman's Revenge" feat. Eminem
 "Did It On 'Em"
 "Right Thru Me"
 "Fly" feat. Rihanna
 "Save Me"
 "Moment 4 Life" feat. Drake
 "Check It Out" feat. Will.I.Am
 "Blazin" feat. Kanye West
 "Here I Am"
 "Dead Old Nicki"
 "Your Love"
 "Last Chance" feat. Natasha Bedingfield

Deluxe-versioon

14. "Super Bass"

15. "Blow Ya Mind"

16. "Muny"

Albumil on RIAA kolmekordse plaatinaalbumi auhind.

Viited
Indiaani Jõe Vabariik

Indiaani Jõe Vabariik (ingl. keeles Republic of Indian Stream) oli 9.juulist 1832 kuni 5. augustini 1835 Põhja-Ameerika New Hampshire`i osariigi ja Kanada Quebeci provintsi tänapäevasel piiril asuv tunnustamata põhiseaduslik vabariik. Piirkond nimetati Indiaani Jõe Vabariigiks riigist läbi voolava jõe (Indian Stream) järgi. 

Indiaani Jõe Vabariigi pindala oli 731 km² ja rahvaarv 300.

Ajalugu
Piirkond asutati esmakordselt eurooplaste poolt maatoetusena, mida ei andnud mitte Suurbritannia kuningas vaid kuningas Philip pärast oma edukaid rünnakuid Uus-Inglismaal 1670ndatel.

Toetus müüdi edasi maa-spekulatsiooni ettevõttele, samal ajal kui sellesama indiaani hõimu teine osa rahvast kinnitas uuele ettevõttele, et nende pealik on ametist kõrvaldatud ning neil on voli toetus neile anda.
Peale Ameerika Iseseisvussõda vaatasid mõlemad osapooled territooriumi üle ja tõstatasid oma enda maatoetused uusasukatele, mis sageli kattusid üksteisega. Peale 1812. aasta sõda olid mõlemad osapooled rahalistes raskustes ning lõpuks liitusid.

Indiaani Jõe Vabariik tekkis ebaselgete piiride jagamise tulemusena 1783. aasta Pariisi rahulepingus Põhja-Ameerika koloonia (hiljem Ameerika Ühendriigid) ja Suurbritannia vahel. Connecticuti jõe põhjapoolsemat asukohta tõlgendati kolme eri moodi.

Ebaselge lepingu tulemuseks oli see, et kolme lisajõe, mis suubusid Connecticuti jõkke, vahele ja ümber jääv maa-ala ei kuulunud ei Põhja-Ameerikale ega ka Kanadale (moodustatud 1791).

1830. aastad
19. sajand Ameerika Ühendriikides
Alytuse rajoon

Alytuse rajoon  on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus  endise Alytuse maakonna aladel.

Rajooni pindala on 1396 km². 2017. aasta seisuga elas seal 26 570 inimest.

Rajoon moodustati 1950. aastal, tänapäevastes piiridest on aastast 1999. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Alytuse, Alovė, Butrimonysi, Daugai, Krokialaukise, Miroslavase, Nemunaitise, Pivašiūnai, Punia, Raitininkai ja Simnase vald.

Halduskeskus on Alytuse linn, mis aga rajooni koosseisu ei kuulu. Tähtsamad asulad on Simnase ja Daugai linnad ning Butrimonysi, Krokialaukise ja Nemunaitise alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 97,29% leedulased, 0,71% poolakad, 0,63 % tatarlased, 0,55% venelased, 0,1% ukrainlased, 0,09% valgevenelased, 0,06% sakslased ja 0,53% oli teistest rahvustest.

Rajooni suurimad jõed on Nemunas ja selle lisajõed Varėnė ning Peršėkė. Rajooni idaosa jääb Dzūkija kõrgustikule. Seal on 70 järve, millest suurimad on Simnase järv, Žuvintas, Giluitis, Didžiulis ja Obelija. Rajooni territoorium jääb osaliselt Nemunase loogete regionaalpargi territooriumile, osaliselt aga Meteliai regionaalparki. Osa rajoonist kuulub ka Dzūkija rahvusparki, rajoonis asub Žuvintase biosfäärikaitseala.

Välislingid 

 Rajooni koduleht (leedu keeles)

Leedu omavalitsused
Brandfort

Brandfort on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Lejweleputswa ringkonnas Masilonyana vallas.

Brandfort on asutatud 1866. aastal, linnaõigused sai 1874. aastal.

Teise buuri sõja ajal aastatel 1901–1902 asus Brandfordi lähedal kaks Briti võimude loodud tsiviilelanikkonna koonduslaagrit.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Brandfordi elanikest mustanahalisi aafriklasi 52,27%, valgeid 45,05%, värvilisi 1,88%, India või Aasia päritolu inimesi 0,67% ja teisi 0,10%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 49,05% inimesi, sotho keelt 33,32%, koosa keelt 6,64%, tsvana keelt 4,10% ja inglise keelt 2,90%.

Viited

Free State'i provintsi linnad
Adamántios Koraís

Adamántios Koraís või Koraïs (kreeka keeles Ἀδαμάντιος Κοραῆς, ladina keeles Adamantius Coræs; prantsuse keeles Adamance Coray; 27. aprill 1748 – 6. aprill 1833) oli kreeka õpetlane, keda on peetud kaasaegse kreeka kirjanduse alusepanijaks ja Kreeka valgustuse juhtfiguuriks. Tema tegevus sillutas teed Kreeka Vabadussõjale ja puhastatud kreeka keelele, mida tuntakse katharévousa'na. Tema mõju tänapäeva kreeka keelele ja kultuurile on võrreldud itaallase Dante Alighieri ja sakslase Martin Lutheri mõjuga oma rahva keelele ja kultuurile.

Elulugu
Koraís sündis 1748. aastal Smirnis (İzmir), mis oli tollal kreeklastega asustatud rannikulinn Egeuse mere ääres Osmanite riigis.

Ta suundus pärast õpinguid kohalikus Evangeelses Koolis Prantsusmaale, kus õppis Montpellier' Ülikoolis aastatel 1782–1787 meditsiini. Edasi elas ta pagenduses Pariisis ning vaimustus valgustusajastu hariduslikust poolest ja Prantsuse revolutsiooni vaadetest seoses liberalismiga. Ta imetles Ameerika riigimeest Thomas Jeffersoni ning pidas temaga kirjavahetust.

Koraís suri 84-aastasena Pariisis, kuid tema säilmed saadeti matmiseks kodumaale Kreekasse.

Kreeka filosoofid
Valgustusajastu filosoofid
Filoloogid
Sündinud 1748
Surnud 1833
Richard Truly

Richard Harrison Truly (sündinud 12. novembril 1937) Ameerika Ühendriikide endine mereväelane, õhuväe ja NASA astronaut ning NASA kaheksas peadirektor. Ta oli esimene endine astronaut, kes sai NASA peadirektoriks.

Ta astus mereväkke 1960. aastal. 1965. aastal valiti ta õhuväe Manned Orbiting Laboratory (MOL) programmi. 1969. aastal MOL tühistati ja Truly viidi üle NASA-sse. NASA-s töötas ta lennujuhina ja oli Skylabi mehitatud missioonide ajal sideohvitser. Hiljem osales ta Space Shuttle'i missioonidel STS-2 ja STS-8. 

1989. aastal lahkus Truly mereväest admirali auastmes ning sama aasta mais nimetati ta NASA peadirektoriks. Truly vallandati NASA-st 1992. aastal.

Viited

Ameerika Ühendriikide astronaudid
Sündinud 1937
Piibe Tammemäe

Piibe Tammemäe (sündinud 17. jaanuaril 1990) on eesti orienteeruja, õpetaja ja treener.

Õppis Hagudi Põhikoolis. 2008. aastal lõpetas Tallinna Nõmme Gümnaasiumi. 2012. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli kehalise kasvatuse ja spordi eriala.

Aastatel 2012–2019 töötas ta Kajamaa Põhikoolis kehalise kasvatuse õpetajana.

2019.aasta sügisest töötab Audentese erakoolis ja tegutseb orienteerumistreenerina Audentese Spordiklubis.

2007. aastal tuli ta OK Orvand/NewBalance võistkonnas Jüriööjooksu võitjaks.

2008. ja 2009. aastal osales ta orienteerumisjooksu juunioride maailmameistrivõistlustel.

Aastatel 2009–2018 on ta Eesti meistrivõistlustelt orienteerumises erinevatel orienteerumisaladel võitnud 1 kulla (2009. aastal suusaorienteerumise sprindis), 6 hõbedat ja 13 pronksi.

2017. aasta rogaini maailmameistrivõistlustel Lätis Razna rahvuspargis sai ta koos Eleri Hirvega naiskondade arvestuses 4. koha. 2018. aasta rogaini Euroopa meistrivõistlustel Ukrainas Karpaatide mäestikus tuli ta naiskondade arvestuses koos Eleri Hirvega Euroopa meistriks. 2019. aasta rogaini MM-il Hispaanias Püreneede mäestikus võitis ta koos Eleri Hirvega naiskondade arvestuses hõbeda. Rogaini Euroopa meistrivõistlustel 2020 Lätis Tukumsi lähedal ja 2021 Eestis Otepääl võitis ta naiskondade arvestuses kulla koos Hannula-Katrin Pandisega. 2022. aasta rogaini MM-il Tšehhis Paprsekis võitis ta koos Reeda Tuula-Fjodoroviga naiskondade arvestuses hõbeda.

2015. ja 2016. aastal võitis ta Eesti meistrivõistlustel aerutamises meremaratoni distantsil kahesüstal koos Mariann Sulega naiskondade arvestuses hõbeda.

Tunnustused
2009 Juuru valla spordipreemia

Isiklikku
Tema vennad Timmo ja Lauri Tammemäe on samuti orienteerujad.

Viited

Eesti orienteerujad
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Eesti kehalise kasvatuse õpetajad
Sündinud 1990
Jagersfontein

Jagersfontein on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas Kopanongi vallas.

Jagersfontein asutati farmina 1852. aastal.

1870. aastal leiti piirkonnas teemante ja algas nende kaevandamine. Linnaõigused sai Jagersfontein 1871. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Jagersfonteini elanikest mustanahalisi aafriklasi 80,9%, värvilisi 12,5%, valgeid 5,6%, India või Aasia päritolu inimesi 0,5% ja teisi 0,5%. Sotho keelt pidas emakeeleks 51,8% inimesi, afrikaani keelt 25,3%, koosa keelt 11,2%, tsvana keelt 6,5% ja teisi keeli 5,2%.,

Viited

Free State'i provintsi linnad
Nemunaitis

Nemunaitis on alev (endine linn) Leedus Alytuse rajoonis, Nemunaitise valla halduskeskus. Alev asub Nemunase jõe kaldal.

Nemunaitises on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Alevi lähistel asub Nemunaitise paljand. Vaatamisväärsusteks on linnamägi ja sealne aastal 1904 valminud katoliku kirik.

Ajalugu  

Sealne linnamägi on 50 meetri kõrgune, selle pindala on 12x5 meetrit. Linnamägi oli kasutusel XIV sajandil.

Kirjalikes allikates on sealset linnust ja asulat esmakordselt mainitud aastal 1384, aastal 1387 sai sealsest külast alev. Algselt oli alev  metsatööliste asulaks. Aastal 1549 andis Zygmunt II August alevi Barbara Radziwillile. 

Aastal 1792 sai Nemunaitis linnaõigused. Neid kinnitasid algselt ka vene võimud, kuid XIX sajandi keskpaigas muudeti linn taas aleviks. XIX sajandil kujunes Nemunaitis kuurordiks, kuna selle juurest avastati mineraalveeallikad. Asula venekeelne nimekuju oli tsaariajal Нѣмонайце või Немонайце. Aastal 1886 oli seal 692 elanikku, neist 415 olid juudid.

Nõukogude perioodil oli alev kohaliku kolhoosi keskasulaks, seal tegutses ka rajooni pioneerilaager.

Viited

Välislingid 

Alev Poola geograafilises sõnastikus
Alev portaalis vietoves.Lt

Alytuse rajoon
Leedu alevid
Valter Martma

Valter Martma (kuni 1936 Valter Martinson; 4. märts 1891 Valguta vald, Tartumaa – 13. jaanuar 1943 NorilLag, Krasnojarski krai) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1931).

2. Suurtükiväegrupi koosseis
Eesti soomusronglased
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1891
Surnud 1943
Karin Kneissl

Karin Kneissl (sündinud 18. jaanuaril 1965 Viinis) on Austria poliitik. Ta oli alates 18. detsembrist 2017 kuni 3. juunini 2019 Austria välisminister.

Elulugu 
Ta sündis aastal 1965 Viinis, kuid kasvas üles Ammanis, kus tema isa töötas kuningas Ḩusayni piloodina (samuti andis ta isa panuse Royal Jordanian Airlinesi arengusse), ema töötas stjuardessina. 

Aastatel 1983–1987 õppis ta Viini Ülikoolis õigusteadust ja ida keeli. Seejärel jätkas ta haridusteed Juudi Ülikoolis Jeruusalemmas ja Jordaania Ülikoolis Ammanis. Aastatel 1991–1992 õppis ta École nationale d'administration'is Prantsusmaal.

Ta sai 18. detsembrist 2017 Austria välisministriks.

Isiklikku 
Ta elas kuni abiellumiseni Seibersdorfis Alam-Austrias, kus tal oli talumajapidamine. 18. augustil 2018 abiellus ta ettevõtja Wolfgang Meilingeriga Gamlitzis Leibnitzi ringkonnas Steiermargi liidumaal, Sloveenia piiri lähedal. Nende pulmakülaliseks oli Vladimir Putin.

Lisaks emakeelele, milleks on saksa keel, valdab ta araabia, inglise, prantsuse ja hispaania keelt; veel on ta võimeline suhtlema heebrea, ungari ja itaalia keeles.

Välislingid 

 Isiklik koduleht

Austria välisministrid
Sündinud 1965
Eduard Artna

Eduard Artna (kuni 1936 Bergmann; 17. juuni 1905 Tartumaa – 16. detsember 1975 Hamilton, Ontario, Kanada) oli Eesti sõjaväelane (vanemallohvitser) ja laskesportlane ning Kanada laskesportlane.

Lõpetas 1928. aastal allohvitseride kooli, seal õppides hakkas ka harrastama laskmist. Tuli 1938. aastal vabapüssist 3 × 40 lasku 300 m pealt Üleajateenijate Laskespordi Keskühingu meeskonnas Eesti meistriks. Teenis Ratsarügemendis Tartus.

Põgenes 1944. aastal Rootsi, 1949. aastal läks elama Kanadasse. Tuli 1951. aastal sõjapüssiharjutuses Kanada meistriks. Asutas 1951. aastal Hamiltoni Eesti Seltsi Laskurklubi, oli USA ja Kanada eestlaste korrespondentslaskevõistluse algatajaid. Kuulus Toronto Eesti Püssi- ja Püstoliklubisse.

Tema osalemist laskmise maailmameistrivõistlustel pole mõnes allikas kajastatud.

Isiklikku
Tema tütar oli Kanada ja USA tuumafüüsik Agda Artna-Cohen ja poeg on Kanada endine laskur Tõnu Artna.

Viited

Välislingid
TLÜAR väliseesti isikud

Eduard Artna sporditulemused

Eesti laskurid
Kanada laskurid
Eesti ratsaväeosade koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Kanadas
Sündinud 1905
Surnud 1975
Suurbritannia kaitseministeerium

Suurbritannia kaitseministeerium (Ministry of Defence) on Suurbritannia valitsusasutus, mis vastutab Tema Majesteedi valitsuse poolt kehtestatud kaitsepoliitika rakendamisega ja on Briti relvajõudude peakorter. 

Suurbritannia kaitseministeeriumi põhimõtteline eesmärk on kaitsta Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriiki ja selle huve ning tugevdada rahvusvahelist rahu ja stabiilsust. Peale Nõukogude Liidu kokkuvarisemist ja külma sõja lõppu ei näe Suurbritannia kaitseministeerium ette mingit lühiajalist konventsionaalset sõjalist ohtu; pigem on see tuvastanud massihävitusrelvi, rahvusvahelist terrorismi ning ebaõnnestunud ja ebaõnnestumas olevaid riike, kui ohtu Suurbritannia huvedel. Suurbritannia kaitseministeerium juhib ka relvajõudude igapäevast juhtimist, sõjaliste situatsioonideplaneerimist ja kaitsealaste hangete korraldamist.

Suurbritannia valitsusasutused
Kansallis-Osake-Pankki

Kansallis-Osake-Pankki (lühendatult KOP) oli Soome pank, mis tegutses 1889-1995. Pank asutati vastukaaluks pangale Yhdyspankki (asutatud 1862). 1995 need kaks panka ühinesid ja moodustasid panga Merita.

KOP oli esimene välispank, mis 1992 alustas Eesti krooni konverteerimist.

Pangad
Soome majandus
Tantō

Tantō on traditsiooniline jaapani pistoda (nihontō). Tantōde põhiliseks kasutajaks olid samuraid, kohati kandsid neid enesekaitseks ka kaupmehed.

Tantō on traditsioonilselt kuni 30 cm (1 shaku), tavapäraselt umbes 26 cm pikkune. Erinevalt lühimõõgast wakizashist ei ole tantōl käekaitset.

Edo ajastul kujunes välja tantō kasutamisele pühendatud võitluskunst tantōjutsu.

Viited

Kirjandus 
 Deal, William E. (2007) Handbook to Life in Medieval and Early Modern Japan. Oxford University Press. ISBN 9780195331264
 Nagayama, Kōkan (1997) The Connoisseur's Book of Japanese Swords. Kodansha International. ISBN 9784770020710

Välislingid 
 

Külmrelvad
Jaapani ajalugu
Kadrioru tennisehall

Kadrioru tennisehall on tenniseväljakutega spordihoone Tallinnas aadressil Roheline aas 13. 

Hall valmis 1937.

1947 taastas halli spordiselts Dünamo.

2002 hall renoveeriti.

Viited

Tallinna sport
Tallinna spordiehitised
Eesti tennis
Kadriorg
Agda Artna-Cohen

Agda Artna-Cohen (kuni 1936 Agda Bergmann; kuni 10. märts 1967 Agda Artna; 19. oktoober 1930 Tartu – 22. november 2014 Alexandria, Virginia osariik, Ameerika Ühendriigid) oli eesti päritolu Kanada ja Ameerika Ühendriikide füüsik.

Ta õppis Tartu Õpetajate Seminari algkoolis. 

Pere põgenes 1944. aastal Rootsi. Ta lõpetas 1949. aastal Göteborgis keskkooli.

Pere läks 1949. aastal edasi Kanadasse. Ta töötas algul Hamiltonis sanatooriumis, siis lõpetas 1953. aastal Ontario provintsis keskkooli ja astus McMasteri Ülikooli, mille lõpetas 1957. aastal B.Sc kraadiga.

Ta kaitses 1961. aastal samas doktorikraadi tuumafüüsikas väitekirjaga "The Decay of Neutron-Activated Erbium Isotopes". Ta oli esimesi naisi Kanadas, kes sai tuumafüüsika alal doktorikraadi.

Ta töötas edaspidi kuni pensionile minekuni mitmel pool Ameerika Ühendriikides, sealhulgas mereväe uurimisasutustes Washingtonis.

Isiklikku
Tema isa oli sõjaväelane ja laskesportlane Eduard Artna ning vend oli Kanada laskesportlane Tõnu Artna.

Viited

Kirjandus 
"Eesti naisdokfor aafomfüüsika alal". Välis-Eesti nr 33, 2. september 1961. Lk 2

Välislingid
TLÜAR väliseesti isikud

Kanada füüsikud
Ameerika Ühendriikide füüsikud
Tuumafüüsikud
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Kanadas
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1930
Surnud 2014
West Randi ringkond

West Randi ringkond on Lõuna-Aafrika Vabariigi Gautengi provintsis asuv 2. järgu haldusüksus.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli West Randi ringkonna elanikest mustanahalisi aafriklasi 79,19%, valgeid 16,69%, värvilisi 2,50%, India või Aasia päritolu inimesi 1,15% ja teisi 0,47%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 27,33%, afrikaani keelt 16,93%, koosa keelt 14,92%, sotho keelt 10,80%, suulu keelt 9,04%, inglise keelt 6,65%, tsonga keelt 5,22% ja pedi keelt 3,07%.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi ringkonnad
Makniūnai

Makniūnai on küla Leedus Alytuse rajoonis, Raitininkai valla halduskeskus. Külas on põhikool ja raamatukogu.

Leedu vabadussõja ajal toimusid küla all mitmed kokkupõrked Leedu partisanide ja Poola vähede vahel. Aastal 1926 asutati külla algkool. Nõukogude perioodil oli Makniūnai kohaliku kolhoosi keskasula.

Viited

Välislingid 

Küla portaalis vietoves.Lt

Alytuse rajoon
Leedu külad
Miklusėnai

Miklusėnai on küla Leedus Alytuse rajoonis, Alytuse valla halduskeskus. Küla on Alytuse eeslinn. Seal on algkool ja raamatukogu.

Kirjalikes allikates on küla esmakordselt mainitud 1744. aastal. 

Nõukogude perioodil asus seal Luksnėnai aiandussovhoosi osakonnakeskus. 

Küla hakkas kasvama pärast Leedu taasiseseisvumist (1989. aastal oli seal 477 elanikku, 2008. aastal 1021 elanikku) ja kujunes 2009. aastal Alytuse valla halduskeskuseks. 2010. aastal rajati sinna veevärk ja kanalisatsioon.

Viited

Välislingid 
Küla portaalis vietoves.Lt

Alytuse rajoon
Leedu külad
Krokialaukis

Krokialaukis on alev Leedus Alytuse rajoonis, Krokialaukise valla halduskeskus. Alev asub Peršėkė jõe kaldal; jõel on alevi juures 1978. aastal rajatud 0,75 km² suurune Krokialaukise paisjärv

Krokialaukises on keskkool, postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu. Kooli juures tegutseb etnograafiamuuseum, vaatamisväärsuseks on sealne aastal 1872 valminud katoliku kirik.

Ajalugu 

Asulat on esmakordselt mainitud XVI sajandil, sama sajandi teisel poolel rajati sinna ka Krokialaukise mõis. Seal tegeleti hobuste tõuaretusega ja kasvatati Leedu sõjaväe tarbeks ratsahobuseid. Aastal 1755 ehitati sinna esimene kirik, neli aastat hiljem sai Krokialaukisest kohaliku kihelkonna keskus. Aastal 1819 hakkas seal tegutsema kihelkonnakool.

Kahe maailmasõja vahel kandis asula nime Kriokialaukis. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude võimud küüditasid 31 Krokialaukise elanikku. Nõukogude ajal oli alev kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1978 rajati asula juurde paisjärv.

Viited

Välislingid 

Alev portaalis vietoves.Lt

Alytuse rajoon
Leedu alevid
Miroslavas

Miroslavas on küla (endine alev) Leedus Alytuse rajoonis, Miroslavase valla halduskeskus. Külas on keskkool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1847 valminud katoliku kirik ja Olakalnise hiiemägi seal asuva kabeliga.

Ajalugu 

Asula tekkis XVII sajandi lõpus. Algselt kandis see nime Slabada ja kuulus Bendriai mõisale. Aastal 1710 sai Slabadast alev. Sealsed elanikud olid ametlikult vabad, kuid neil oli mõisa ees teokohustus. Aastal 1719 ehitati sinna esimene kirik ja asula sai kohaliku kihelkonna keskuseks. Aast1l 1744 ehitati vana kiriku asemele uus; samal aastal sai alev mõisa omanike Mirosławskite järgi tänapäevase nime.

Aastal 1781 rajasid mariaanid alevisse oma kloostri, mille juures aastast 1781 tegutses ka kool. Aastal 1847 ehitasid nad ka vana kiriku asemele uue. Jaanuariülestõusu järel sealne klooster suleti. Tsaariaja lõpuaastatel oli Miroslavasest saanud küla.

8. augustil 1941 küüditasid saksa okupatsiooniväed sealsed juudid Alytusesse. Ka nõukogude võimud küüditaid 29 Miroslavase elanikku. Teise maailmasõja järel tegutsesid küla ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil sai Miroslavasest kohaliku kolhoosi keskasula.

Viited

Välislingid 

Küla portaalis vietoves.Lt

Alytuse rajoon
Leedu külad
Johannes Uik

Johannes Uik (kuni 10. maini 1935 Kichlefeldt; 23. november 1901 Tallinn – 24. juuni 1981 Järvakandi) oli Eesti sportlane, jalgpallur.

Välislingid
 
 Johannes Kichlefeldt-Uik jalgpall.ee
 Kihlefeldt, Johannes national-football-teams.com
 Football PLAYER: Johannes Kihlefeldt eu-football.info, statistika (inglise, vene ja tšehhi keeles)

Eesti jalgpallurid
Tallinnast pärit sportlased
Eesti politseinikud
Eesti sõjaväelased
Eestistatud nimega inimesed
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1901
Surnud 1981
Laisaba-padulind

Laisaba-padulind (Schoenicola brevirostris) on ritsiklindlaste sugukonda ja padulinnu perekonda kuuluv linnuliik, kes elutseb põhiliselt Sahara-taguses Aafrikas.

Laisaba-padulinnud on tavaliselt 16–17 cm pikad ja kaaluvad 14–17 g.

Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punase nimistu järgi on liik soodsas seisundis.

Alaliigid 
Laisaba-padulinnul on kaks alaliiki:
 S. b. alexinae (Heuglin, 1863) – Sierra Leone, Guinea, Nigeeria, Kamerun, Gabon, Kongo, Kongo DV, Angola, Sambia, Malawi, Lõuna-Sudaan, Etioopia, Uganda, Keenia ja Tansaania
 S. b. brevirostris (Sundevall, 1850) – Malawi, Mosambiik, Lõuna-Aafrika Vabariik, Svaasimaa, Lesotho

Viited

Välislingid 
 

Värvulised
Aafrika linnud
1850
Žuvintas

Žuvintas on järv Leedus Alytuse rajoonis. Järv asub Simnasest kaheksa kilomeetrit põhja pool ja kuulub koos enamiku teiste selle piirkonna suurtest järvedega Dovinė vesikonda. Järve kaldad on soostunud; aastal 1948 loodi järve ja selle ümbruse soode kaitseks Žuvintase biosfäärikaitseala.

Järve kaldajoone pikkus on 16,5 km. Selle lõunaosas on kaks saart, mille kogupindala on 0,09 km². Enamik järvest on äärmiselt madal, sügavam on vaid selle kaguosa. Selle põhja katab lubjarikas sapropeel, mis on enamasti 2,3 meetri, kohati aga 3,7 meetri paksune.

Pea kogu järve pinda katab veetaimestik, seal kasvab 138 liiki veetaimi. Veetaimestikust moodustuvad seal vahel ajutised ujuvad saared. Valdavad on pilliroog, penikeeled, hundinuiad, vesiroosid ja vesikupud.

Kaladest elavad järves haug, särg, koger, latikas, ahven, nurg ja roosärg. Järve ümbritsevad roostikud on tähtis rändlindude peatuspaik.

Järv on oma nime saanud kalade (leedu žuvis) järgi.

Viited

Leedu järved
Alytuse rajoon