joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ötztal

Ötztal on alpiorg Tiroolis, Austrias. Ötztaler Ache jõgi voolab läbi oru põhja suunas. Ötztal eraldab Stubai Alpe idas Ötztali Alpidest läänes. Org on 65 km pikk. Oru põhjapoolne ots on Ötztaler Ache jõe Inni suubumise kohas, 8 km Imstist idas ja 50 km Innsbruckist läänes. Oru ainus raudteejaam, Ötztali raudteejaam, asub siin ja ühendab Ötztali Arlbergi raudteega (Innsbruck-Bludenz) ja ka kiirteega A12 (E60).

Oru lõunapoolne ots, ka Gurglertaliks kutsutu, lõpeb Itaalia piiril. Oru moodustab Alpide peaahel, millel on palju liustikke ja kõrgeid tippe, sealhulgas Weißkugel ja Similaun. Obergurgli küla Ötztali lõuunapoolses otsas on kõrgeimal asuv kihelkond Austrias.

Ötztalis on 5 omavalitsust (põhjast lõunasse): Sautens, Oetz, Umhausen, Längenfeld ja Sölden. Peamine tegevusala orus on turism. Orgu ümbritsevad mäed on populaarsed nii alpinistide kui ka suusatajate hulgas. Oru ülemises otsas Söldenis, Hochsöldenis ja Hochgurglis on suusakeskused. Timmelsjochi mäekuru ühendab Ötztali Passeieri oru ja Meranoga Lõuna Tirooli provintsis, Itaalias.

Ötztali liustikutee on kõrgeimal asuv sillutatud tee Alpides. See on juurdepääsutee Söldenist Rettenbachi liustikule ja Tiefenbachferneri liustikule. Liustikutee kõrgeim punkt on suusatunneli lõunapoolses otsas.

Ajalugu 

Selle piirkonna vanimad tööriistaleiud, tõendid inimasustuse kohta on umbes tuhandeid aastaid vanad. Kuulsaim näide on hästi säilinud looduslik muumia mehest, kes elas umbes 3300 eKr, hüüdnimega Ötzi; teda nimetatakse ka Jäämeheks, Similauni meheks, Hauslabjochi meheks, Tirooli jäämeheks, Homo tyrolensiseks ja Hauslabjochi muumiaks. Ötzi leiti 1991. aastal lähedalasuvalt Schnalstali liustikult Fineilspitze ja Similauni lähedalt. Ötzi monument asub umbes tunnise jalutuskäigu kaugusel Similauni hütist.

Umhausen on vanim küla Ötztali piirkonnas.

Sölden, nagu me seda praegu teame, kasvas välja 20 hoonest 13. sajandil pKr. Üks neist hoonetest, mis on tänagi alles, on Berghof. Berghofi asukohas asuvat hoonet mainiti esmakordselt 1370. aastal. 1588. aastal mainiti Berghofi St. Petersbergi lossi arhivaalides ühe algse talukohana.

Hedwig von Trapp / Helisev muusika 

Hedwig von Trapp, Trappi perekonna liige, elas ja töötas pärast perekoori lagunemist Farstis, Umhauseni kohal. See töökoht, mis asub 1470 m kõrgusel merepinnast, oli mõeldud Hedwig von Trappi astma leevendamiseks. Hedwig von Trapp on tuntud muusikalist "Helisev muusika" ja samanimelisest filmist. Selles filmis on kujutatud Trappide perekonna tegemisi. Hedwig von Trapp on filmi tegelaskuju Brigitta prototüüp. Kool, kus Hedwig von Trapp töötas, on endiselt algses seisukorras.

Galerii
Warszowice

Warszowice (saksa keeles Warschowitz) on küla Poolas Sileesia vojevoodkonnas Pszczyna maakonnas Pawłowice vallas.

Sileesia vojevoodkonna külad
Rifflsee

Rifflsee on järv Tiroolis, Austrias. See on suurim järv Ötztali Alpides. Mägijärv asub Kaunergratis Pitztalist läänes ja on tüüpiline moreenveekogu. Järv täidab ulatusliku oru, liustiku hägune vesi näeb välja rohekas. Seda raamivad põhjas ja läänes Kaunergrati konarlikud tipud, eriti silmatorkavad on Seekogel ja Rostizkogel. Päikesepaistelise ja sooja ilmaga annavad märkimisväärse koguse sulavett Seekarles, Loch ja Rifflferner.

Alpiklubi hütt Rifflseehütte asub läheduses.

Pildid
Gurglbach

Gurglbach on jõgi Tiroolis, Austrias.

Gurglbach saab alguse Heiterwandi kaljult Nassereithi lähedal. See voolab läänest itta Tarrenzisse; ainus küla, mille jõgi täielikult läbib. Edasi voolab see lõunasse Imsti, kus see linnast 4 km kaugusel Inni suubub. Jõe pikkus on 25,2 km.

Jõgi on üks puhtaveelisemaid Tiroolis. See on rahulik, aeglaselt voolav oja.
Yann Sommer

Yann Sommer (sündinud 17. detsembril 1988 Morgesis) on Šveitsi jalgpallur, kes mängib väravavahina Saksamaa kõrgliiga klubis Mönchengladbachi Borussia ja Šveitsi jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Šveitsi klubis FC Basel. Hooajal 2007–08 debüteeris ta Šveitsi kõrgliigas FC Vaduzi meeskonnas, kus ta mängis Baselist laenul. Hooajal 2008–09 mängis ta Vaduziga Šveitsi kõrgliigas. Sama hooaja teises pooles sai ta võimaluse mängida Baseli meeskonnas, kuna klubi põhiväravavaht Franco Costanzo oli saanud vigastada. Hooajal 2009–10 mängis Sommer laenul Grasshopperis. Hooajal 2011–12 sai ta Baseli põhiväravavahiks. Hooaegadel 2010–11, 2011–12, 2012–13 ja 2013–14 tuli ta klubiga Šveitsi meistriks.

2014. aasta juulis liitus Sommer Mönchengladbachi Borussiaga. Ta saabus klubisse Barcelonaga liitunud Marc-André ter Stegeni asemele. Alates hooajast 2014–15 on Sommer olnud Mönchengladbachi Borussia põhiväravavaht.

Šveitsi jalgpallikoondises tegi Sommer debüüdi 30. mail 2012 sõprusmängus Rumeenia vastu. Ta on kuulunud Šveitsi koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused 
FC Vaduz
Šveitsi esiliiga: 2007–08
Liechtenstein: 2007–08
FC Basel
Šveitsi Super League: 2010–11, 2011–12, 2012–13, 2013–14
Šveitsi karikas: 2011–12

Välislingid 

Šveitsi jalgpallurid
FC Baseli jalgpallurid
Mönchengladbachi Borussia mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1988
Helena Dalli

Helena Dalli (sünninimega Abela; sündinud 29. september 1962) on Malta poliitik ja alates 1. detsembrist 2019 Euroopa komisjoni võrdsusvolinik von der Leyeni komisjonis.

Pärast 1996. aastal esimest korda Malta parlamenti valituks osutumist valiti ta tagasi ka viitel järgmistel valimistel. 2013–2017 oli Dalli sotsiaalse dialoogi, tarbijaõiguste ja kodanikuvabaduste minister. Tema juhtimise all võttis Malta valitsus vastu mitu seadust, mis tugevdasid võrdõiguslikkust ja inimõigusi ning laiendasid kaitset sooidentiteedi ja seksuaalse sättumuse põhise diskrimineerimise vastu.

Tal on doktorikraad poliitsotsioloogias Nottinghami ülikoolist ning ta on Malta ülikoolis pidanud loenguid majandus- ja poliitsotsioloogia, avaliku halduse ja õigussotsioloogia vallas.

Malta poliitikud
sündinud 1962
Euroopa Komisjoni volinikud
Elmar Vesman

Elmar Vesman (27. oktoober 1932 – 23. veebruar 2019) oli eesti füüsik.

Elulugu
Elmar Vesman lõpetas Tartu I Keskkooli kuldmedaliga 1951. aastal ja TRÜ füüsikaosakonna 1958. aastal. 1958. aastal oli ta TRÜ Maa tehiskaaslaste vaatlusjaama asejuhataja ning 1959–1961 TRÜ arvutuskeskuse vaneminsener. Alates 1961. aastast kuni pensioneerumiseni kuulus ta Füüsika Instituudi töötajate hulka: oli teoreetilise füüsika sektori noorem- ja vanemteadur, arvutusmatemaatika sektori juhataja 1975–1983, hiljem taas teoreetilise füüsika labori vanem- ja juhtivteadur. Oma kandidaaditöö teema sai Elmar Vesman Dubna Tuumauuringute Instituudist, kellega koostööd vahendas Harry Õiglane. Väitekirja „Mõningad mesomolekulaarsed protsessid deuteeriumis” kaitses ta 1968. aastal.

Teadustöö
Töö kõige silmapaistvam tulemus oli müü-molekulaarse iooni tekkekiiruse temperatuurisõltuvuse teoreetiline seletamine  resonantsmehhanismi abil, mis avaldati artiklina ZhETF-i kirjades (1967) ja hiljem osutus NSVL avastuse vääriliseks (autorite kollektiiv, 1988). Eesti Vabariigi teaduspreemia pälvis Elmar Vesman 1991. aastal. Huvitava seigana võib mainida, et 1990. a ehk veel NSVL ajal tuli kaheks semestriks tema juurde Tartusse müükatalüüsi alast diplomitööd tegema rootsi üliõpilane Göteborgi Chalmersi tehnikaülikoolist.

Teoseid
Olles aastail 1998–2008 füüsikainstituudi insener-konsultant, koostas Elmar Vesman täpse ja faktirohke  „Tartu Ülikooli Füüsika Instituudi kroonika 1946–2006”, mis on võrguteavikuna leitav TÜFI kodulehel.

ERR arhiivis võib kuulata kaht ammu salvestatud, ent sisult küllaltki kaasaegselt kõlavat vestlusringi, kus fundamentaalfüüsikast räägivad Tartu teoreetikud Harry Õiglane, Elmar Vesman, Jaak Lõhmus ja Ain Ainsaar:
Kristall-66/6 Elementaarosakeste füüsika;
Kristall-68 Universaalne füüsikateoreetik Lev Landau.

Viited

Eesti füüsikud
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1932
Surnud 2019
Priit Veebel

Priit Veebel (aastani 1937 Friedrich Webel; 12. september 1910 Tallinn – 24. juuli 1944 Tallinn) oli eesti pianist, helilooja, arranžeerija ja dirigent.  

Õppis Tallinna poeglaste reaalgümnaasiumis ja aastatel 1924–1928 (teistel andmetel 1923–1927) Tallinna Konservatooriumis Peeter Ramuli klaveriklassis.

1926. moodustati Tallinna reaalgümnaasiumis üheksaliikmelin Vivo Band, mis kahanes peagi septetiks. Veebel mängis seal klaverit. Trumme mängis Gustav Ernesaks, viiulit Ernesaksa tädipoeg Eevalt Turgan. 

Pärast seda mängis Veebel lühikest aega orkestris Red Hot Ramblers. Majanduslikel põhjustel sai temast kutseline pianist Raymond Micheli ansamblites Five Royalty, mis töötas restoranis Marcelle ja seejärel Six Rhythm Boys restoranis Küba.

Kui Kurt Strobel asus 1930. aastal oma orkestriga restorani Dancing Palace Gloria lavale, mängis selles Veebel, kes jäi kuni Strobeli Saksamaale lahkumiseni 1939. aastal. 1937. aastal kinnitas haridusministeerium viie Strobeli orkestri muusiku, sealhulgas Veebeli kutseliseks muusikuks registreerimise.

24. novembril 1936 korraldati Estonia kontserdisaalis Veebeli korraldamisel Eesti esimese džässikontsert. Mitmed kavas olnud lood olid Veebeli arranžeeritud.

1930 osales pillimehe rollis Eesti esimeses plaadile salvestatud heliga filmis "Kuldämblik" (režissöör Boris Jaanikosk, operaator Konstantin Märska).

1942. aastast töötas Veebel Estonia teatris – algul kontsertmeister-repetiitorina, seejärel kuni oma surmani ka balletidirigendina, juhatades Eduard Tubina "Kratti". “Krati” dirigendipuldis oli ta ka 9. märtsil 1944, kui teater sai pommitabamuse. Higine Veebel pääses põlevast majas vaid frakis ja lakk-kingades. Tookord saadud külmetus põhjustaski tema haiguse ägenemise ja peatse surma.

Tuntumaid laule 

 "Õhturahu" ("Vaikinud õhtuks on rahutu meri", 1936) – sõnad Otto Roots
 „Kalevite kants” – (1938) sõnad Paul Kuusik
 „Vana jahilugu” (1938) –  sõnad Jüri Remmelgas, Otto Roots
 „Nooruse laul” (1939) – sõnad Jüri Remmelgas
 "Eesti leegionäride laul" (1943) – sõnad Gert Helbemäe

Viited 

Eesti dirigendid
Eesti muusikud
Eesti heliloojad
Eesti pianistid
Sündinud 1910
Surnud 1944
Golasowice

Golasowice (saksa keeles Gollasowitz) on küla Poolas Sileesia vojevoodkonnas Pszczyna maakonnas Pawłowice vallas. Golasowice asub Tšehhi piirist ligi 8 km kaugusel. 

Sileesia vojevoodkonna külad
Ötztaler Ache

Ötztaler Ache on jõgi Imsti ringkonnas, Tiroolis, Austrias, Inni parempoolne lisajõgi.

Ötztaler Ache voolab läbi Ötztali oru, mis on Inntali lõunapoolne haru. Koos lähtejõgede Venter Ache ja Rofenachega on see 66,5 km pikk. Rofenache on Hintereisferneri liustiku äravool Weißkugeli jalamil Ötztali Alpides. Ventis Söldeni lähedal ühineb see Niedertalbachiga ja nimeks saab Venter Ache. Ühinemisel Gurgler Acheega Zwieselsteinis Söldenis moodustub Ötztaler Ache. See voolab läbi Söldeni, Längenfeldi, Umhauseni ja Oetzi, enne kui 8 km Imstist idas Inni suubub. Jõgi on üks selle suuremaid lisajõgesid.
Acherkogel

Acherkogel on mägi Austria Alpides, 3008 m kõrguse tipuga merepinnast. See on põhjapoolseim kolmetuhandene tipp Tiroolis. See domineerib Oetzi külas Ötztaler Ache jõe alumises orus, kus kõrged kaljuseinad kerkivad loodesse ja edelasse. Läänes viib terav seljandik alla Achplatte (2423 m) ja Habicher Wandi (2176 m) juurde, teine seljandik kulgeb kirdes 2894 m kõrguse Maningkogelini. Veel üks terav seljandik suundub kagus 2954 m kõrge Wechnerkogelini. Põhiliselt on Acherkogel kaljune tipp, ainult põhjas ja idas on väikesed lumeväljad.

Esimest korda ronis selle tippu 24. augustil 1881 Ludwig Purtscheller kagu- ja lõunaseljandiku marsruudil, mida pole hiljem kasutatud. Tema ronimiskaaslane, mägikitsekütt Franz Schnaiter Kühtaist jäi lõunaharjale maha, kui ronimine muutus väga kaitsetuks.

Marsruudid tippu 

 Põhja poolt (UIAA II) tuli esimest korda Otto Melzer 1893. aastal ja seda peetakse tänapäeval tavapäraseks marsruudiks. Bielefelder Hütte on tavaline baaslaager.
 Kirdeseljandik (UIAA III, K. Holzhammer, 1924) viib Acherkogeli ja Maningkogeli vaheliselt seljandikult tippu ja on kõige atraktiivsem tõus. Seda marsruuti kasutatakse tavaliselt Maningkogelit ületades, tulles Mittertalist. Selle marsruudi alguspunktiks on tavaliselt Kühtai või Mittergrathütte.
 Lõunaharja (UIAA II, F. Hörtnagl/H. Schmotzer, 1899) alustatakse tavaliselt Dortmunder Hüttest. Esimeste mägironijate poolt tipu vallutamiseks kasutatud marsruut kulgeb läheduses, kuid pole enam läbitav.
 Edelapoolne külg (UIAA II, F. Gstrein/F. Lantschner/M. Pfaundler 1891) oli varem tavaline marsruut, kuid nüüd kasutatakse seda harva.

Harvemad marsruudid on:

 kagupoolne külg (UIAA V-, P. Schillfahrt/N. Raich, 1975)
 lääneseljandik (UIAA III, F. Lantschner, 1893)
 loodekülg lääneseljandikule (F. Lantschner, 1921)

Galerii
Aprikoosikollane

Aprikoosikollane või aprikoosioranž, ka aprikoosikarva on kergelt murtud oranž värvitoon, mis sarnaneb küpse või kuivatatud aprikoosi värvusele.

Pildid

Variatsioonid 
Pantone värvitoon Pantone 15-1153 Apricot on oranži pole kalduv tumekollane .

Veebivärv Apricot on soojatooniline roosakas, mis sarnaneb virsikuroosaga 

Jaapani traditsiooniliste värvide hulgas on aprikoosivärv anzu-iro (杏色) pastelne oranžikasroosa .

Kasutamine 
Värvinimetust kasutatakse enamasti tekstiilide värvuse iseloomustamiseks moe ja sisekujunduse kontekstis.

Aprikoosivärvi õitega on roosisordid "Alchymist", "Barock", "Papi Delbard", "Apricola", "Augusta Luise", "Capri" jt.

Karvavärvusena 
Aprikoosivärvi karv on üks mopsi karvkatte värvusi, selgelt kollakas-oranžikas soojatooniline helepruun

Vaata ka 
 virsikuroosa
 melonikollane

Viited 

Oranžid värvitoonid
Karvavärvused
Ruvim Pergament

Ruvim Pergament (vene keeles Рувим Самуилович Пергамент; 12. september (vkj 30. august) 1906 Petroskoi – 6. märts 1965 Petroskoi) oli Karjala helilooja, Karjala ANSV rahvakunstnik (1959)  .

Ta õppis Peterburi (Leningradi) konservatooriumis viiulit (lõpetas 1926), tegeles iseseisvalt heliloominguga, käies sel alal konsulteerimas Rudolf Merwolfiga. 

1926. aastast töötas Petroskois viiuldajana, oli mitme kohaliku teatri muusikajuht, esines dirigendina raadios. Pergamendi elus sai oluliseks kohtumine rahvamuusika uurija Viktor Gudkoviga, kes suunas teda Põhja-Venemaa, Pomoori, Karjala ja Vepsa folkloori juurde. Sellest ajast alates kasutas Pergament oma loomingus sageli rahvamuusikatöötlusi. Koos Gudkoviga taaselustas helilooja huvi Karjala rahvapilli kantele vastu ja kirjutas mitu teost neist pillidest koosnevatele ansamblitele.

Pergamendi esimene suurem teos oli sümfooniline poeem "Aino" (1936) orkestrile ja solistile (sopranile). See valmis eepose "Kalevala" esimese väljaande ilmumise sajandaks aastapäevaks. Teos põhineb Karjala pulmalaulul "Lendas kotkas" ja selle variatsioonidel. "Aino" ja kaks aastat hiljem kirjutatud "Karjala süit" on Karjala muusikaajaloo esimesed suuremad orkestriteosed. 1940. aastatel kirjutas Pergament Karjala rahvuslikel ainetel paar ooperit – koomilise "Kumoha" (1944–1946, toimetatud variant 1959) ja heroilise "Kolm venda" (1948–1949), mis algselt said süüdistuse formalismis. Nii jõudis "Kumoha" teatrilavale muudetud kujul alles 1959. aastal, kui Moskvas toimus Karjala ANSV kultuuri ja kirjanduse dekaad. "Kolm venda", mis kandis algul tööpealkirja "Ilmarinen", pole aga tänaseni lavale jõudnud.

Aastatel 1937–1948 oli Pergament Karjala heliloojate liidu esimene esimees. Ta oli ka Karjala-Soome NSV Ülemnõukogu saadik.

Viited 
Peterburi konservatooriumi vilistlased
Venemaa heliloojad
Surnud 1965
Sündinud 1906

Karjalased
Rahvaste Sõpruse täht

Rahvaste Sõpruse täht (Stern der Völkerfreundschaft), Saksa DV orden, asutatud 20. augustil 1959. Jagunes kolmeks klassiks: Rahvaste Sõpruse suurtäht kullas, Rahvaste Sõpruse täht kullas, Rahvaste Sõpruse täht hõbedas.

Annetati vähemalt 163 korral, sealhulgas:

1963: Eva Schmidt-Kolmer
1964: Manfred Gerlach
1965: Josip Broz Tito
1967: Hermann Matern
1968: Lothar Bolz
1969: Ernst Goldenbaum, Paul Scholz, Emil Fuchs
1970: Franz Dahlem, Anna Seghers, Paul Wandel
1972: Greta Kuckhoff, Dmitri Šostakovitš
1974: Albert Norden, Carlos Contreras Labarca
1975: Otto Winzer, reisilaeva Völkerfreundschaft meeskond
1976: Paul Scholz, Hermann Budzislawski
1976: Walter Hollitscher
1977: Franz Dahlem, Karl Mewis, Erwin Kramer, Harry Thürk
1978: Willy Rumpf, Kurt Seibt
1979: Jürgen Kuczynski, Albert Norden, Paul Dessau, Hans Pischner
1980: Käthe Kern
1981: Heinz Oelzner
1982: Hilde Benjamin, Harald Hauser, Arnold Zimmermann
1983: Kurt Seibt, Erich Arendt, Paul Roscher, Wolfgang Vogel
1984: Walter Bartel, Wolfgang Junker, Arthur Ploog, Alexander Schalck-Golodkowski, Erich Rost
1985: Peter Florin, Alfred Lemmnitz, Kurt Liebknecht, Dean Reed, Patricio Bunster, Viktor Kulikov
1986: Eberhard Heinrich, Paul Verner, Dr. Klaus Löblich
1986: Otto Prokop, Petar Tanchev, Aleksi Ivanov, Angel Dimitrov
1987: Klaus Gysi, Karl Kleinjung, Walter Heynowski, Otmar Suitner, Annelie Löblich
1988: Paula Acker, Lotte Ulbricht, Heinz Galinski, Birgit Fischer, Lutz Heßlich, Martin Flämig, Nelson Mandela
1989: Theo Adam, Peter Schreier, Arthur Ploog
Pariisi börs

Pariisi börs, ametliku nimega Euronext Paris, on Prantsusmaa väärtpaberibörs, mis tegutseb Pariisis. Börsi operaatorettevõte on Euronext N.V. ja see on osa Euronexti börsist.

Pariisi börsil saab kaubelda seal noteeritud aktsiate, börsil kaubeldavate fondidega (ETF), garantiide, optsioonide, futuuride ja võlakirjadega. Börsil kaubeldakse eurodes.

Pariisi börsile teostab järelevalvet The French Prudential Supervisory Authority (prantsuse keeles: Autorité de Contrôle Prudentiel ehk ACP).

Ajalugu 

 24. septembril 1724 andis Prantsuse Kuninglik Nõukogu (inglise keeles: Royal Council of State) korralduse börsi loomiseks. 
 1793. aasta septembris oli börs ajutiselt suletud Prantsuse revolutsiooni tõttu.
 2000. aastal liitusid Pariisi börs, Brüsseli börs ja Amsterdami börs Euronexti börsiks.
 Perioodil 2007–2014 oli börs New Yorgi börsi osa. Euronext eraldus, kui Intercontinental Exchange võttis üle New Yorgi börsi.

Pariisi börsi suurus 
2020. aasta detsembris tehti Pariisi börsil päevas tehinguid keskmiselt 4,6 miljardi euro väärtuses ning börsil noteeritud ettevõtete koguväärtus (turuosa) oli 2,5 trillionit eurot. See moodustab umbes 54% Eurnexti börsil tekkivast päevasest käibe mahust ja 56% Euronexti börsi turuosast. Aastaga on Pariisi börsi turuosa vähenenud 3,8%. Tegemist on suurima Euronexti sisebörsiga.  

2020. aasta 31. detsembri seisuga oli Pariisi börsi reguleeritud turul noteeritud 449 ettevõtte aktsiad ja Euronext Growthi turul 218 ettevõtte aktsiad, 103 investeerimisfondi osakud, 554 ETFi osakud ja 3542 võlakirja.

Aktsiate hinnaliikumisi iseloomustavad indeksid 
CAC 40 – hõlmab sajast suurima turuosaga ettevõttest Pariisi börsil 40 olulisima ettevõtte aktsia hinnaliikumisi. Indeks on kasutusel alates 31. detsember 1987. Indeksi baasväärtus on 1000. Indeksis olevaid ettevõtteid vaadatakse üle 4 korda aastas.

2020. aastal vähenes indeksi väärtus aasta alguse 5978,06 punktilt aasta lõpu 5551,41 punktini (–7,1%). Indeksi väärtus oli 2020. aasta kõrgeim 19. veebruaril, mil indeksi väärtus oli 6111,41 punkti ja madalaim 18. märtsil, mil indeksi väärtus oli 3632,06 punkti.

Enim kaubeldud aktsiad 
2020. aastal kaubeldi börsil enim järgmiste ettevõtete aktsiatega (käibe alusel, enim kaubeldud aktsia on toodud esimesena):

 TOTAL (kauplemise aktiivsuselt Euronexti börsi 2. aktsia)
 LVMH (kauplemise aktiivsuselt Euronexti börsi 4. aktsia)
 SANOFI (kauplemise aktiivsuselt Euronexti börsi 6. aktsia)
 AIRBUS
 BNP PARIBAS ACT.A
 AXA

Vaata ka 
Euroopa börside loend
Euronext

Viited

Välislingid 
Euronext – Pariis

Börsid
Prantsusmaa ettevõtted
Lõuna tänav (Rakvere)

Lõuna tänav on tänav Rakveres, paiknedes linna kaguosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennul mõõdetuna on 1,2–1,5 km.

Tänav on 349 meetrit pikk, umbes 10,5 meetrit lai ning asub Seminari linnaosas. Lõuna tänav saab alguse Piiri tänavalt ja on suunaga kagu poole, olles paralleelne Vabaduse tänavaga ning lõpeb Lõuna põigust lõunas. Tänav ristub lääne poolt Kagu ja Päeva tänavaga.

Tänava ääres paiknevad ühepereelamud koos abihoonetega, hooned on rajatud 20. sajandi teises pooles. Tänava lõpus
(Lõuna põik 1) asub Rakvere Haigla AS-le kuuluv kinnistu (4,6 ha) ning hoonete kompleks, mille uus peahoone avati 1986. aastal ja selle moodne juurdeehitus 2013. aastal.

Viited 

Rakvere tänavad
Kastanpruun

Kastanpruun ehk kastanikarva on üks pruunidest värvitoonidest, kastani või hobukastani viljade värvi punakas pruun värvus.

Sõna kasutatakse sageli juuksevärvuse või juuksevärvi tooni kirjeldamisel.

Pildid

Variatsioonid 
E. F. Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." nimetab kastanpruuni (Kastanienbraun) puhtaimaks pruuniks ja toob värvuse näitemineraaliks egiptuse jaspise (Aegyptische Jaspis).

Loodusteadlaste ja linnuvaatlejate tarbeks koostatud värviõpik, 1886. aastal ilmunud "A nomenclature of colors for naturalists..." õpetab punakat kastanpruuni (Maroon) segama lillast krapplakist, karmiinlakist ja kinaverist ja pruunimat kastanpruuni (Chestnut) põletatud umbrast ja kinaverist.

RAL Classic värvikaardi tooni RAL 8015 Kastanienbraun värvus on sügav lillakaspruun.

Pantone värvitoon 18-1619 TCX Maroon on murtud punakasviolett, 19-1118 TCX Chestnut on sügav jahe tumepruun.

Veebivärv Maroon on üks kuueteistkümnest eeldefineeritud värvist sRGB värviruumis, mida tunnevad kõik veebisirvijad. See saadakse, kui punase lähtevärvuse küllastatus (value) on pool võimalikust.

Vaata ka 
 Šatään
 Pähkelpruun
 Kirsipruun
 Bordoopunane
 Mooruspuuvärv (heraldika)

Viited 

Pruunid värvitoonid
Juuksevärvused
Bukas

Bukas on küla (mazciems) Lätis Sigulda piirkonna Mālpilsi vallas. Küla jääb Riiast 61 kilomeetri kaugusele Suda jõe kaldale.

Küla on tekkinud endise Bukase mõisa juurde. Seal asub Bukase tiik. Mõisakompleks on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. Külast põhjas asub Mālpilsi lennuväli; külas asub Bukase bussipeatus.

Aastal 2006 oli külas 40 elanikku.

Viited

Sigulda piirkonna külad
Koingnaas

Koingnaas on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Namakwa ringkonnas Kamiesbergi vallas.

Koingnaas asutati teemandikaevanduse asulana 1970. aastal. Vahepeal elas asulas umbes 1000 inimest, piirkonnas teemendikaevandamise lõpetamise järel on enamus elanikke lahkunud.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Koingnaasi elanikest värvilisi 63,81%, valgeid 31,43%, India või Aasia päritolu inimesi 0,95% ja teisi 3,81%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 99,05% inimesi ja inglise keelt 0,95%.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Ebenhaeser

Ebenhaeser (ka Ebenhaezer) on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis West Coasti ringkonnas Matzikama vallas.

Ebenhaeser on rajatud 1831. aastal misjonijaamana.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ebenhaeseri elanikest värvilisi 99,16%, India või Aasia päritolu inimesi 0,38%, mustanahalisi aafriklasi 0,31% ja valgeid 0,15%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 97,47% inimesi, inglise keelt 1,99% ja tsvana keelt 0,38%.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Kühtai

Kühtai on talispordiküla Stubai Alpides Kühtaisatteli kurus Nedertali oru (läänes) ja Sellraini oru (idas) vahel. See kuulub Silzi valda Imsti ringkonnas Austria Tirooli liidumaal.

Asukoht ja rahvastik 

Küla asub merepinnast umbes 2020 m kõrgusel ja on üks kõrgemaid suusakeskusi Austrias.

Ajalugu 

Algselt oli siin schwaighof, Chutay ("lehmade alp"). Seda on esmakordselt mainitud 1280. aasta paiku Tirooli krahvide urbariumis. 1497. aastal anti hilisemale keisrile Maximilian I-le Kühtai piirkonnas jahipidamise õigus. 1622. aastal muutis ertshertsog Leopold V schwaighofi jahimajaks ja 1624. aastal ehitati Sellrainist sinna tee. Keiser Franz Joseph I ostis jahimaja 1893. aastal tagasi ja kasutas seda baasina alpi ümisejate küttimiseks. Valdus läks tema lapselapse Hedwigi kaudu Stolberg-Stolbergi krahvidele, kes tegid sellest talispordi hotelli. Uued omanikud renoveerisid seda 2016. aastal.

Juba 1930. aastatel peatusid Kühtais mägironijad ja suvitajad. Jahimaja muudeti 19. sajandil schloss-hotelliks. 20. sajandi alguses kasvav suusatajate arv jõudis peagi Austria-Ungarisse ja koos sellega Kühtaisse. Keiserlik-kuningliku Töö- ja põllumajandusministeeriumi (Arbeits- und Ackerbauministerium) juhtimisel avati paik 1909. aastal suusakeskusena. Pärast Teist maailmasõda kasvas Kühtai kiiresti hotellkülaks ning on täna populaarne matka- ja suusapiirkond. 1976.–1977. aastal ehitati kirik.

2012. aasta noorte taliolümpiamängude raames võõrustas küla lumelauasõidu ja vabatehnika võistlusi. 2014. aasta detsembri lõpus toimus siin esimest korda naiste 2014.–2015. aasta maailma karikasari mäesuusatamises (asendusena tühistatud võistlusele Semmeringis).

Kultuur ja vaatamisväärsused 

 Kühtai kirik: Expositurkirche Kühtai
 Kühtai jahimaja (Jagdschloss Kühtai) ja Kühtai kabel (Hofkapelle Kühtai)

Välislingid 

 Kühtai koduleht
Louisvale

Louisvale on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis ZF Mgcawu ringkonnas Dawid Kruiperi vallas. Louisvale asub Oranje jõe paremal kaldal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Louisvale elanikest värvilisi 85,17%, mustanahalisi aafriklasi 7,63%, India või Aasia päritolu inimesi 1,39%, valgeid 0,95% ja teisi 4,86%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 92,93% inimesi, tsvana keelt 2,65%, venda keelt 0,88%, inglise keelt 0,63% ja pedi keelt 0,63%.

Viited 

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Mequinenza muuseumid

Mequinenza muuseumid on kolm muuseumiruumi, mis leiti Mequinenzast (Aragon, Hispaania).

Need koosnevad kaevanduse muuseumist, Mequinenza ajaloo muuseumist ja eelajaloolise mineviku muuseumist. Nende eesmärk on levitada linna, eriti aga Ribarroja veehoidla ehitamise järel Ebro jõe alt kadunud vanalinna Mequinenza kaevandus- ja ajaloolist pärandit. Selle asukoht on 1927. aastal ehitatud María Quintana koolirühmas.

Arhitektuur 
Hoonel, kus asub Mequinenza ajaloo muuseum, on pikliku keskosaga E-kujuline plaan, mis ulatub esifassaadile kahe külgmise ja teise silmapaistvama keskosaga. Algselt oli selle külgedel kaks sissepääsu, mis eraldasid poiste koolitsooni esimesel korrusel ja tüdrukuid esimesel korrusel. Selle taha ehitati veel üks väike hoone, kus asusid kooli kohvik ja lasteaed.

Hoone on valmistatud ruudukujulisest kivist, araabia plaatidest võlvkatusega ja puidust räästaga, mis on esile tõstetud Aragoonia renessansiaegsete paleede stiilis. Selle aknad on ristkülikukujulised, välja arvatud mõned ülemisel korrusel, mille ülaosas on langetatud kaar. Välise väljanägemise tõttu puutub see kokku 20. sajandi esimese kolmandiku regionaalsete arhitektuurivooludega.

Tunnustus 
Mequinenza muuseumid on alates 2017. aastast olnud osa Pürenee geomineerimisruumide võrgustikust, kirjandusruumide ühendusest Espais Escrits ja alates 2020. aastast UNESCO veemuuseumide võrgustikust.

Välislingid 
 Mequinenza muuseumide veebisait
Priežlejas

Priežlejas (ka Priežulejas või Zundagi) on küla (mazciems) Lätis Ropaži piirkonna  Garkalne vallas. Küla asub valla loodeosas,  merepinnast 5 meetri kõrgusel Riia ja Carnikava valla vahele jäävas metsaribas. Priežlejas jääb valla keskusest  Berģist 11 ja Riia keskusest 17 kilomeetri kaugusele.

Küla moodustus XX sajandi viiekümnendatel aastatel ja kuuekümnendate alguses. Ametliku küla staatuse sai Priežlejas aastal 2003.

Aastal 2007 oli külas 38 elanikku, aastal 2020 oli seal aga 42 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Bukulti (Garkalne piirkond)

Bukulti on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna  Garkalne vallas. Küla asub Riia linna kirdepiiril, ulatudes Ādaži piirkonna piirini; merepinnast 4 meetri kõrgusel Lielais Baltezersi ja Jugla kanali läänekaldal. Bukulti jääb valla keskusest Berģist 3,4 ja Riia keskusest 15 kilomeetri kaugusele.

Bukultit mainiti esmakordselt aastal 1297 seoses Ādaži ordulinnuse ehitamisega.

XX sajandi alguses oli Bukulti väike küla Jugla kanali kaldal, ülejäänud küla aladel olid erinevad talud ja Ādaži kihelkonna kirikuõpetaja majapidamine. Külas olid pood, postkontor ja telegraafijaam. XX sajandi viiekümnendatel ja kuuekümnendatel aastatel alustati kanali äärde Riia elanike tarbeks korterelamute rajamist. Aastal 1986 eraldati praeguse küla keskossa maad aianduskooperatiivide Baltezers ja Dārznieks-2 tarbeks, kokku eraldati seal 386 suvilakrunti. Juba üheksakümnendatel aastatel hakati neile kruntidele aga suvilate asemel elumaju rajama.

Külas on Ādažu iela ja Bukulti bussipeatused.

Aastal 2018 oli külas 977 elanikku, aastal 2020 oli seal aga 1123 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Priedkalne

Priedkalne on küla (vidējciems) Lätis  Ropaži piirkonna  Garkalne vallas. Küla asub Riia linna kirdepiiril, merepinnast 5 meetri kõrgusel Lielais Baltezersi lõunakaldal ja Jugla kanali idakaldal. Priedkalne jääb valla keskusest Berģist 2,4 ja Riia keskusest 14 kilomeetri kaugusele.

XX sajandi üheksakümnendate aastateni asusid küla alal üksikud talud, pioneerilaager, velotrekk ja Priedkalne spordibaas. Esimesi individuaalelamuid hakati sinna ehitama juba kaheksakümnendate lõpuaastatel, ent intensiivne ehitustöö algas seal üheksakümnendate aastate keskpaigas.

Aastal 2007 oli külas 225 elanikku, aastal 2020 oli seal aga 276 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Baltezers (Garkalne piirkond)

Baltezers on küla (vidējciems) Lätis Ropaži piirkonna  Garkalne vallas. Küla asub merepinnast 6 meetri kõrgusel Lielais Baltezersi idakaldal, selle territooriumile jäävad ka Mazais Baltezersi kagukaldal olevad Alderi naabruses asuvad elamud. Baltezers jääb valla keskusest Berģist 3,8 ja Riia keskusest 15 kilomeetri kaugusele.

Külast läheb läbi maantee A1. Seal asuvad Sūkņu stacija, Mežsargsi ja Baltezera sanatorija bussipeatused. Külas on laste rehabilitatsioonihaigla Baltezers, tervisekeskus Baltezers ja võõrastemaja.

Baltezers tekkis esimese maailmasõja aastatel kui suvilapiirkond. Algselt moodustas see ühise asula  Ādaži piirkonnas asuva Baltezersi külaga, ent aastal 1949 hakkas neid eraldama külanõukogude vaheline piir.

Intensiivsem ehitustöö leidis seal aset XX sajandi viiekümnendatel ja kuuekümnendatel aastatel, kui osade suvilate asemele rajati laste tuberkuloosisanatoorium, sellest edelas asuvale kõrgemale alale eraldati aga krundid individuaalelamutele.

Baltezersis kasvavad männid (ümbermõõdud 2,63 m, 2,51 m, 2,52 m, 2,5 m ja 2,53 m) on looduskaitse all.

Aastal 2007 oli külas 397 elanikku, aastal 2020 oli seal aga 630 elanikku.

Vaata ka
Baltezersi raudteepeatus

Viited

Ropaži piirkonna külad
Langstiņi

Langstiņi on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna  Garkalne vallas. Küla asub valla keskosas merepinnast 11 meetri kõrgusel Langstiņi järve kaldal. Langstiņi jääb valla keskusest Berģist 5,4 ja Riia keskusest 17 kilomeetri kaugusele.

Küla tekkis esimese maailmasõja eel suvilapiirkonnana Langstiņi järve lõuna- ja kagukaldale. Teise maailmasõja järel rajati järvest 700 meetrit lõunasse nõukogude armee baas, kus paiknes õhujõudude sidejuhtimiskeskus. XX sajandi kuuekümnendatel aastatel oli külas ligi 40 maja, seal asusid pood, lasteaed ja pioneerilaager. Asula hakkas kasvama XX sajandi lõpus ja XXI sajandi alguses, mil see kujunes prestiižikaks elamupiirkonnaks.

Külas on lasteaed ja kasarmute asemele rajatud spordisaal, seal asuvad Mediku iela, Krievupes iela ja Langstiņi bussipeatused.

Aastal 2008 oli külas 601 elanikku, aastal 2020 oli seal aga 799 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Coghlan

Coghlan on küla Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Chris Hani ringkonnas Engcobo vallas.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Coghlani elanikest 100% mustanahalisi aafriklasi. Koosa keelt pidas emakeeleks 99,42% inimesi ja pedi keelt 0,58%.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Valdezia

Valdezia on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis Vhembe ringkonnas Makhado vallas.

Valdezia on saanud nime 1875. aastal rajatud misjonijaama järgi.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Valdezia elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,88%, värvilisi 0,08% ja India või Aasia päritolu inimesi 0,04%. Tsonga keelt pidas emakeeleks 87,91%, venda keelt 10,23% ja inglise keelt 0,43%.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Skuķīši

Skuķīši (ka VEF Ozoli) on küla (vidējciems) Lätis  Ropaži piirkonna  Garkalne vallas. Küla asub valla kaguosas merepinnast 14 meetri kõrgusel Tumšupe jõe kaldal. Skuķīši jääb valla keskusest Berģist 16 ja Riia keskusest 28 kilomeetri kaugusele.

Makstenieki tekkis XX sajandi kaheksakümnendatel aastatel, mil sinna rajati VEF Ozoli nimeline aianduskooperatiiv. Küla territooriumile jääb ka endine Nõukogude armee sõjaväebaas. Küla idaosas asub Tumšupe jõel Skuķīši tiik.

Külas asuvad Skuķīši ja D.B. Ozoli bussipeatused.

Skuķīšis kasvavad männid (ümbermõõdud 2,9 ja 2,54 m) on looduskaitse all.

Aastal 2007 oli külas 107 elanikku, aastal 2020 oli seal aga 239 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Nafta- ja gaasikaev

Nafta- ja gaasikaev on mõiste kaevu kohta, mida puuritakse või mis on maapinnalt või merepõhjast puuritud, et toota naftat ja gaasi. Tavaliselt toodetakse paralleelselt naftaga ka naftagaasi. Kaevu, mis on ette nähtud peamiselt või ainult gaasi tootmiseks, nimetatakse gaasikaevuks.

Kaevu puurimine ja valmimine

Kaevu liigid

Nafta- ja gaasikaevusid saab liigitada eesmärgi järgi:
 Tootmiskaevudes toodetakse gaasi või naftat.
 Hindamiskaevudes määratakse kindlaks nafta- ja gaasimaardla akumulatsiooni omadused.
 Uurimiskaevudes uuritakse uut naftat ja gaasi.
 Otsingukaevude abil uuritakse piirkondi, mis pole teadaolevate gaasi- või naftaväljade läheduses.
 Madalad kaevud on kivimi omaduste kohta teabe hankimiseks või geotehniliste uuringute läbiviimiseks.
Upesciems

Upesciems (ka Berģi või Atvari) on küla (lielciems) Lätis  Ropaži piirkonna  Garkalne vallas. Küla asub valla lõunaosas merepinnast 5 meetri kõrgusel  maantee A4 ja Lielā Jugla jõe vahel. Upesciems jääb valla keskusest Berģist 5 ja Riia keskusest 18 kilomeetri kaugusele.

Küla on tekkinud endise Berģi mõisa (Bergshof) keskuse juurde. Aastal 1922 kolis mõisa häärberisse aastal 1870 asutatud Berģi kool. XX sajandi kuuekümnendatel aastatel asuti kooli juurde rajama kalakasvatusmajandi Upesciems keskasulat. Külale on allutatud ka mitmed endistest suvilakooperatiividest tekkinud asundused nagu Dumbrāji, Padebeši, Silezers ja Ziemeļnieki. Külas on autosporditrass, puhkepaik, raamatukogu ja Berģi muusika- ning kunstikool.

Külas asuvad Šoseja, Apvedceļši, Lapsukalni, Ziemeļnieki ja Upesciemsi bussipeatused.

Upesciemsis kasvavad tammed (ümbermõõdud 4,1 m, 4,18 m ja 4,24 m, ning läänepärnad ümbermõõtudega 2,8 m, 2,83 m ja 2,92 m) on looduskaitse all.

Aastal 2015 oli külas 1209 elanikku, aastal 2020 oli seal aga 1239 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Juri Kovaltšuk

Juri Kovaltšuk (Ю́рий Валенти́нович Ковальчу́к, sündinud 25. juulil 1951) on Venemaa miljardär, keda on nimetatud Venemaa presidendi Vladimir Putini "isiklikuks pankuriks", Rossija Banki juhatuse esimees ja suurim aktsionär.

Elukäik ja tegevus 
Sündis Leningradis (praegune Peterburi) ukraina päritolu ajaloolase Valentin Kovaltšuki (1916-2013) perekonnas. 1974 lõpetas Leningradi Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna, füüsika-matemaatika doktor (1985). 
1987-1991 NSVL Teaduste Akadeemia A. Joffe nimelise Tehnilise Füüsika Instituudi direktori esimene asetäitja. Alates 1991. aasta veebruarist - Peterburi ühisettevõtete assotsiatsiooni juhatuse aseesimees (asepresident). 1991. aastal sai temast kõrgtehnoloogiate arenduskeskuse president. 

1990ndatel lähenes Vladimir Putinile, kellega koos asutas 1996. aastal Karjala maakitsusel Priozerski rajoonis suvilakooperatiivi "Ozero". 

Alates 2000. aasta novembrist Peterburi sihtasutuse "Loode-Euroopa strateegiliste uuringute keskus" juhatuse esimees; juunist 2005 kuni juunini 2012 - Bank Rossija direktorite nõukogu esimees. 

2008. aastal loodi Kovaltšuki osavõtul meediakontsern NMG, kuhu kuuluvad REN TV, Esimene kanal, Viies kanal, Izvestija jmt. 

20. märtsil 2014 kehtestati Kovaltšukile, kui Venemaa poolt Krimmi annekteerimist toetanud isikule USA finants- ja viisasanktsioonid. USA rahandusministeeriumi esindaja mainis, et Kovaltšuk on Putini "siseringis" ja on tema "isiklik kassapidaja". Sanktsioonide alla kuulus ka Kovaltšuki kontrollitav pank Rossija, saades ainsaks juriidiliseks isikuks, kes on sanktsioonide loetelus selgelt nimetatud. 

2015. aastal moodustasid Kovaltšuki NMG ja USA telekanal Discovery meediagrupi National Alliance, millest NMG-le kuulub 80 %. Samal aastal omandas Kovaltšuk õigused Ted Turneri Venemaa varadele, sealhulgas CNNi venekeelsele versioonile, Cartoon Networkile ja Boomerangile. Müügi põhjus põhines Venemaa meediaomandiseadusel, mis piirab välismaalaste omandit Venemaa meedias. National Alliance´ile kuulub 11 Ameerika teleringhäälingu Discovery telekanalit (sh Discovery Channel, TLC, Animal Planet ja Eurosport), 12 Viasati telekanalite venekeelset versiooni ja 3 Turneri grupi telekanalit. 

Kovaltšuk on olulisim investor Venemaa poolt okupeeritud Krimmis.

Tema poeg Boris Kovaltšuk on Venemaa monopoolse elektrienergia eksport-import ettevõtte "Inter RAO" juhatuse esimees.

Viited 

Sündinud 1951
Jääsinine

Jääsinine on sinise ja rohelise vahel asuv värvitoon, rohekas hele sinine, mis sarnaneb läbi paksu jääpanga kumava valguse värvusega. Sõna on kasutatud türkiissinise sünonüümina. Teise definitsiooni järgi on jääsinine külm hele sinine.

Jääsinine (Eisblau) on Ostwaldi värvisüsteemis üks kaheksast põhivärvusest, selle komplementaarvärvus on oranž.

Värvinimetust on kasutatud silmavärvuse iseloomustamiseks, pigem negatiivses seoses.

Pildid

Variatsioonid 
ISCC-NBS-i värvide tähistamise süsteemi värvinimede käsiraamatus "Color: universal language and dictionary of names" puudub jääsinine (Ice Blue), kuid jääroheline (Ice Green) võib olla kas väga hele roheline, väga kahvatu roheline või väga hele sinakasroheline; värv Iceland blue on väga kahvatu sinine.

Prantsuse keeles esinev värvinimetus "bleu givré" sõnast givre 'härmatis', mida kasutatakse moesõnavaras tekstiilide värvuse iseloomustamiseks, tähistab värvitoonide vahemikku, mis sarnaneb suures osas Ostwaldi jääsinisele.

Eesti ajaloolise arhitektuuri jaoks soovitatud voodrilaua värvivalikus (Becker Acroma värvid) on jääsinine (NCS COLOR S 1005-R90B9) väga hele hallikassinine.

Veebivärv Ice Blue on kahvatu helesinine (heledam variant RGB-sekundaarvärvist Cyan), veebivärv Ice Cold on rohekas helesinine.

Vaata ka 
 Lõunameresinine
 Türkiissinine
 Akvamariinsinine
 Pardisinine

Viited 

Sinised värvitoonid
Rohelised värvitoonid
Garci Lasso de la Vega

Garci Lasso de la Vega (sündis aastate 1498–1503 vahemikus Toledos ja suri 14. oktoobril 1536 Nice'i linnas Savoia hertsogkonnas), paremini tuntud kui Garcilaso de la Vega, oli Hispaania luuletaja ja sõdur. Ta aitas tuua Hispaaniasse Itaalia renessanssluule vorme, tehnikaid ja teemasid.

Tema luuletused avaldas 1543. aastal Juan Boscán Almogáver.

Hispaania luuletajad
Surnud 1536
Sunīši (Garkalne piirkond)

Sunīši on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna  Garkalne vallas. Küla asub valla lõunaosas merepinnast 8 meetri kõrgusel Sunīši järve kaldal, maantee A4 ja Lielā Jugla jõe vahel. Sunīši jääb valla keskusest Berģist 10 ja Riia keskusest 21 kilomeetri kaugusele.

Küla tekkis aastal 2002, mil müüki pandi 70 Sunīši järve kaldal metsas asunud krunti. Küla kujunes järve ümber, selle keskus asub järve idakaldal.

Sunīši keskaegne kalmistu on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.

Külas asuvad Mucenieki, Ferrum Agro ja Sunīši bussipeatused. 

Aastal 2007 oli külas 355 elanikku, aastal 2020 oli seal aga 842 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Dmitri Kisseljov

Dmitri Konstantinovitš Kisseljov (vene keeles Дмитрий Константинович Киселёв; sündinud 26. aprillil 1954) on Venemaa ajakirjanik ja esipropagandist, Venemaa riikliku uudisteagentuuri Rossija Segodnja tegevjuht.

Elukäik ja tegevus 
Ta sündis Moskvas, õppis muusikakoolis kitarri ja lõpetas prantsuse keele süvaõppega erikeskkooli Moskvas ning seejärel meditsiinikooli. 1973. aastal astus Leningradi Riiklikku Ülikooli õppima norra keelt, lõpetas ülikooli skandinavistina 1978. aastal. Alates 1978. aastast Gosteleradio poola ja norra raadiosaadete toimetaja ning kommentaator. Aastatel 1988–1991 NSV Liidu Kesktelevisiooni uudistesaate "Vremja" korrespondent ja erikorrespondent Norras. 1991–1992 Saksamaa telekanalite ARD ja RTL ning Jaapani telekanali NHK kaastöötaja. 1992–1994 Venemaa telekompanii Ostankino (hilisem ORT) Põhja-Euroopa ja Beneluxi maade regionaalbüroo juhataja. 1994–1996 ORT telesaate "Aken Euroopasse" autor ja saatejuht. 1997-2003 telesaate "Rahvuslik huvi" autor ja saatejuht. 1999–2000 Venemaa telekanali TV-Tsentr telesaate "Sündmuste keskel" autor ja saatejuht. Aastatel 2000–2004 oli Kisseljov Ukraina telekanali ICTV infoteenistuse peatoimetaja, telesaate "Faktid" saatejuht. 26. novembril 2004 avaldasid telekanali ajakirjanikud kohtumisel ICTV tegevjuhi Aleksander Bogutskiga Kisseljovile umbusaldust, väites, et ta moonutas uudistesaateid. Kolm päeva hiljem teatas peadirektor Kisseljovi taandamisest telekompanii pressiteadete juhtkonnast. Ukraina presidendivalimistel 2004. aastal oli Kisseljov aktiivselt Kremli-meelse Regioonide Partei kandidaadi Viktor Janukovõtši poolt, kes omakorda oli lojaalne ICTV omanikule Viktor Pintšukile. Pärast Viktor Juštšenko võitu valimistel jätkas Kisseljov telekanalis tööd kuni lepingu lõppemiseni 2006. aasta märtsis. 2003. aastast oli Kisseljov tööl Venemaa telekanalis Rossija: 2003–2004 töötas telesaadetes "Hommikuvestlus" ja "Autoriteet", 2005–2008 igapäevase analüütilise uudistesaate "Vesti+" saatejuht, 2006–2012 ühiskondlik-poliitilise vestlussaate "Rahvuslik huvi" saatejuht. 2008- Ülevenemaalise Riikliku Ringhäälingukompanii (VGRTK) peadirektori asetäitja.

9. detsembrist 2013 on Kisseljov Venemaa uue uudisteagentuuri Rossija Segodnja tegevjuht. Venemaa presidendi dekreedi kohaselt on selle peamine ülesanne "kajastada Venemaa Föderatsiooni riiklikku poliitikat ja Venemaa avalikku elu välismaal". Kisseljovi sõnul on tema organisatsiooni missiooniks "taastada õiglane suhtumine Venemaasse kui heade kavatsustega tähtsasse riiki".

Ta on telekanali Rossija Kremlimeelse analüütilise uudistesaate "Vesti Nedeli" saatejuht.

Sanktsioonid 
Märtsist 2014 kehtivad tema suhtes Euroopa Liidu viisa- ja finantssanktsioonid, mis on tingitud Krimmi okupeerimise toetamisest Venemaa poolt. Augustist 2014 kehtib talle Ukrainasse sissesõidukeeld. Veebruaris 2015 lisas Kanada ta oma ebasoovitavate isikute nimekirja. Märtsist 2015 on ta Moldaavias persona non grata. Kevadel 2015 esitas ta Euroopa Liidu Kohtule Luksemburgis taotluse oma sanktsioonide kaotamise kohta, mille kohus 2017. a. juunis tagasi lükkas.

Viited 

Venemaa ajakirjanikud
Sündinud 1954
Berģi (Garkalne piirkond)

Berģi on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna  Garkalne vallas. Küla asub Riia piiril ja jääb valla keskusest Berģist 3 ning Riia keskusest 14 kilomeetri kaugusele.

Külas asub Autoservissi bussipeatus, enamik küla teenindavatest peatustest jäävad aga Riia linna aladele, asudes kahe asula piiriks oleval Riia tänaval (Upesciema iela). 

Aastal 2020 oli külas 1337 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Markus Kärner

Markus Kärner (sündinud 25. juunil 1990) on Eesti riigiametnik.

2009–2012 õppis Kärner Tartu Ülikoolis õigusteaduskonnas ning omandas sotsiaalteaduste bakalaureuse. 2012–2014 omandas ta õigusmagistri samas ülikoolis. Alates 2019. aastast õpib Tartu Ülikooli doktorantuuris. Ta on seal ka karistusõiguse õppejõud.

8. augustil 2013 nimetati ta riigiprokuratuuri järelevalveosakonna konsultandiks. 1. oktoobrist 2014 töötab ta Justiitsministeeriumis. Kuni 31. oktoobrini 2019 oli Kärner kriminaalpoliitika osakonnas karistusõiguse ja menetluse talituse nõunik. 1. novembrist 2019 kuni 11. oktoobrini 2020 oli ta sama struktuuriüksuse juhataja.

10. augustist 2020 täitis ta kriminaalpoliitika asekantsleri ülesandeid ning 12. oktoobrist nimetati ta sellele ametikohale viieks aastaks. Justiitsministeeriumi kriminaalpoliitika asekantsleri põhiülesanneteks on tõhusa ja inimkeskse kriminaalpoliitika arendamine, mis põhineb andmetel ja analüüsil. Asekantsleri ülesandeks on ka prokuratuuri ja kohtuekspertiisi instituudi tegevuse koordineerimine ja teenistusliku järelevalve teostamine. Justiitsminister Raivo Aeg ütles ametisse nimetamisel, et uue asekantsleri peamiseks väljakutseks saab olema digitaalsele menetlusele üleminek kogu süüteomenetluse ahelas.

Markus Kärner on avaldanud mitmeid teadusartikleid karistusõiguse ja kriminaalmenetluse valdkonnas Eesti õigusajakirjas Juridica.

Viited 

Eesti juristid
Eesti riigiametnikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1990
Kai Härmand

Kai Härmand (sündinud 5. jaanuaril 1972) on Eesti jurist ja kohtunik.

Aastatel 1990–1995 õppis Härmand Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas bakalaureuseõppes ja 2000–2006 magistriõppes.

1995–1999 oli ta Tallinna linnakohtus konsultant ja kohtunikuameti ettevalmistusteenistuses. 14. detsembril 1999 nimetas Vabariigi President Lennart Meri Riigikohtu üldkogu ettepanekul Härmandi kohtunikuks Tallinna linnakohtusse.

2012. aasta 15. oktoobrist töötas Härmand justiitsministeeriumis õiguspoliitika asekantslerina. Tema viimane tööpäev sel ametikohal oli 15. oktoober 2020. Kuni 8. novembrini 2020 oli ta ministeeriumi nõunik, pärast seda töötab taas kohtunikuna Harju Maakohtus.

Ta on Eesti Kohtunike Ühingu liige.

Viited 

Eesti juristid
Eesti kohtunikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1972
Heinrich Schneider

Heinrich Schneider (11. juuni 1925 Vandu küla, Undla vald, Virumaa – 4. juuni 2013) oli Eesti õigusteadlane.

22. novembril 1943 astus Soome sõjaväkke. Sai väljaõppe algul Porokyläs, hiljem Taavetti allohvitserikoolis. 9. veebruaril 1944 moodustati eesti vabatahtlikest, nn soomepoistest 200. jalaväerügement. Schneider arvati selle 6. kompaniisse. Osales tõrjelahinguis Viiburi lahel ja Vuoksel. Naasis Eestisse 19. augustil 1944 ning sai väljaõppe Kehra õppelaagris. Pärast sõda varjas end metsas.

1946. aastal lõpetas Rakvere keskkooli ja 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Töötas ajalehe Edasi toimetuses, õppis aspirantuuris. 1956. aastast teaduste kandidaat, 1990. aastast õigusteaduste doktor. Osales Põhiseaduse Assamblee töös. 1993. aastast sai temast nõunik Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumis. Schneider oli ka Eesti Agraarökonoomika Instituudi juhtteadur. Ta oli ka Eesti valitsuse moodustatud põhiseaduse juriidilise ekspertiisi komisjoni liige 1996–1998. Elas Tartus.

Heinrich Schneider on maetud Tallinnas Metsakalmistule soomepoiste matmispaika.

Tunnustus 
1999 Riigivapi III klassi teenetemärk
2006 Valgetähe II klassi teenetemärk

Viited 

Eesti õigusteadlased
Soome 200. jalaväerügemendi koosseis
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Riigivapi III klassi teenetemärgi kavalerid
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1925
Surnud 2013
Alo Heinsalu

Alo Heinsalu (sündinud 27. juulil 1958) on Eesti riigiametnik.

Hariduskäik 
1965–1976 Rapla Keskkool
1976–1981 Tartu Riiklik Ülikool, geograafia
1989 Valgevene Teaduste Akadeemia mullateaduse ja agrokeemia teadusliku uurimise instituut, teaduste kandidaadi kraad

Teenistuskäik  
11/1981–11/1992     Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse TUI, teadur
11/1992–11/1993     Riigikantselei, kohaliku omavalitsuse ja regionaalarengu osakonna konsultant
11/1993–12/1993     Riigi Kohaliku Omavalitsuse ja Regionaalse Arengu Amet, konsultant
01/1994–05/1995     Riigikogu Kantselei, valimiste osakonna nõunik
05/1995–04/2000     Riigikogu Kantselei, valimiste osakonna juhataja (samaaegselt Vabariigi Valimiskomisjoni sekretariaadi juhataja)
05/2000–04/2003     Riigikogu Kantselei, asedirektor, haldusdirektor
04/2003–04/2005     Riigikantselei, peaministri nõunik, peaministri büroo juhataja
05/2005–04/2015     Õiguskantsleri Kantselei, direktor
04/2015–10/2016 Vabariigi Presidendi Kantselei, direktor

Tunnustus
 2008 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
Ühinemise tegevjuhist sai kõrgeima palgaga ametnik. Saarte Hääl, 9. märts 2017

Eesti juristid
Eesti riigiametnikud
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased‎
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1958