Djatlovi kuru intsident

Djatlovi kuru intsidendiks nimetatakse üheksa suusamatkaja hukkumist teadmata põhjustel Põhja-Uuralis 2. veebruaril 1959. Hukkumiskoht nimetati hiljem matkajate rühmajuhi järgi Djatlovi kuruks (vene keeles Перевал Дятлова).

Igor Djatlovi juhitud kaugmatkajate rühm põgenes ööbimise ajal seletamata põhjusel telgist ja hukkus sellest kuni 1,5 kilomeetri kaugusel temperatuuril –30 °C. Mõnel surnukehal leiti kolju- ja roidemurde. Juurdluse andmetel teisi inimesi ümbruskonnas ei olnud. Juhtumi seletamiseks on esitatud mitmesuguseid teooriaid (laviin, põgenenud vangide kallaletung, manside rünnak nende pühal mäel viibijaile, sõjaväe eriüksuse rünnak, relvakatsetuspiirkonda sattumine, mõrvamine välisriigi luurajate poolt, keravälk, lumeinimese rünnak, metslooma (näiteks karu) rünnak, infraheli, ülitugev magnetväli, üleloomulik või maaväline jõud). 

Enamik rühma liikmeid oli Uurali Polütehnilise Instituudi (praegu Uurali Riiklik Tehnikaülikool) üliõpilased või vilistlased.

Rühma koosseis 
Igor Djatlov, sündinud 13. jaanuaril 1936, raadiotehnika 5. kursuse üliõpilane;
Zinaida Kolmogorova, sündinud 12. jaanuaril 1937, raadiotehnika 5. kursuse üliõpilane; 
Ljudmilla Dubinina, sündinud 12. mail 1938, ehitusteaduskonna 4. kursuse üliõpilane;
Aleksandr Kolevatov, sündinud 16. novembril 1934, füüsilise tehnoloogia 4. kursuse üliõpilane;
Rustem Slobodin, sündinud 11. jaanuaril 1936, mehaanikateaduskonna vilistlane (1958), kombinaadi nr 817 insener Tšeljabinsk-40-s;
Georgi Krivoništšenko (hüüdnimi Juri), sündinud 7. veebruaril 1935, ehitusteaduskonna vilistlane (1957), kombinaadi nr 817 insener Tšeljabinsk-40-s;
Juri Dorošenko, sündinud 29. jaanuaril 1938, raadiotehnika 4. kursuse üliõpilane;
Nikolai Thibeaux-Brignolles, sündinud 5. juulil 1935, ehitusteaduskonna vilistlane (1958), insener; (Tema isa oli Prantsuse kommunist, kes tapeti Stalini ajal);
Semjon Zolotarjov (hüüdnimi Saša, selle järgi on vahel eesnimena antud Aleksandr); sündinud 2. veebruaril 1921, Valgevene NSV kehakultuuriinstituudi vilistlane (1950), Kourovski turismibaasi instruktor;
Juri Judin, sündinud 19. juulil 1937, inseneri- ja majandusteaduskonna 4. kursuse üliõpilane; katkestas matka haigestumise (radikuliit) tõttu 28. jaanuaril ja jäi eemalviibijana grupist ainsana ellu, suri 27. aprillil 2013.

Juurdluse tulemused 
Kuus grupi liiget surid alajahtumise tõttu ja kolm grupi liiget vigastuste tõttu
Ümbruskonnas ei viibinud teisi inimesi
Telk lõigati katki seestpoolt
Ohvrid surid 6 kuni 8 tundi pärast viimast söögikorda
Kõik grupi liikmed lahkusid telgist ise omal jalal
Vigastustesse surnute vigastused olid sellised, et neid ei saanud tekitada teised inimesed
Mõnede hukkunute riietel leiti jälgi radioaktiivsest saastusest.
Dubininal ja Zolotarjovil puudusid silmad, Dubininal oli ka puudu keel ja terve suu limaskest.

Mälestuse jäädvustamine 

 Renny Harlini käe all valmis 2013. aastal Inglismaa-USA-Venemaa koostöös mängufilm "Djatlovi kuru intsident" (tõlgitud ka "Juhtum Uuralites"; inglise "The Dyatlov Pass Incident", USA-s kandis film pealkirja "Devil's Pass"; vene "Тайна перевала Дятлова")
 Alan Baker on kirjutanud romaani "Djatlovi kuru" (2013) 
 Poola videomänguarendaja IMGN.PRO on valmistanud videoõudusmängu "Kholat" (2015)
 Aarne Ruben on kirjutanud romaani "Talvehommiku härmas kindakirjad: mõistatuslik lugu Djatlovi kurust" (2016)

Vaata ka
Tšivruai kuru intsident

Viited

Kirjandus
Alan Baker. Djatlovi kuru. Inglise keelest tõlkinud Maia Planhof. [Tallinn] : Ersen, 2013. – 375 lk. ISBN 9789949254705
Aarne Ruben. Talvehommiku härmas kindakirjad : mõistatuslik lugu Djatlovi kurust. Tartu : Fantaasia, 2016. – 126 lk. ISBN 9789949578115

Välislingid 
 Katrin Pauts: "Djatlovi kuru mõistatus: kas üheksa noort matkajat langesid relvakatsetuste ohvriks?" Õhtuleht, 31. august 2013
Vene prokuratuur: Djatlovi kuru õnnetuse põhjustasid loodusnähtused err.ee, 1. veebruar 2019
Djatlovi kuru müstlilise intsidendi uurimine avati uuesti Postimees, 2. veebruar 2019

1959
Õnnetused