joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tiiu Valgemäe

Tiiu Valgemäe (aastani 1971 Tiiu Tomson; sündinud 17. märts 1947 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja ja iluuisutamistreener.

Ta lõpetas aastal 1965 Tallinna 7. Keskkooli ja aastal 1970 Minski Kehakultuuri Instituudi.

Ta tuli aastatel 1964 ja 1965 Eesti meistriks üksiksõidus ning aastatel 1966 ja 1967 Valgevene meistriks üksiksõidus.

Ta töötas aastatel 1970–1991 iluuisutamise peatreenerina Dünamos, aastatel 1990–2009 treenerina Soomes (Heinolas, Helsingis, Turus) ja aastast 2009 omanimelises uisukoolis Eestis.

Tema õpilastest on paljud uisutanud ja uisutavad siiani maailmatasemel. Tuntumaid õpilasi: Olga Vassiljeva (sai 21. koha 1992. aasta Albertville'i olümpiamängudel), Margus Hernits, Gerli Liinamäe (tuli 2010. aastal Eesti meistriks naiste üksiksõidus); Soomes Elina Kettunen, Ari-Pekka Nurmenkari, Sasha Palomäki.

Tunnustus 
Parim treener 1983, 1992 ja 2011.

Viited

Välislingid 
 

Eesti iluuisutajad
Eesti iluuisutamistreenerid
Sündinud 1947
Kaja (kino)

Kaja oli kino Tallinnas Mustamäel II mikrorajoonis aadressil Eduard Vilde tee 118. 

1964. aastal avatud 400 istekohaga kino projekteeris arhitekt Raul-Levroit Kivi ja rekonstruktsiooniprojekti tegi arhitekt Irina Raud. Kino Kaja lõpetas tegevuse 1997. aastal. Pikka aega tühjalt seisnud hoonesse asus 2001. aastal Mustamäe Kultuurikeskus Kaja.

Endine kinohoone lammutati märtsis-aprillis 2018. Kinohoone asemele ehitatakse Mustamäe Kultuurikeskus Kaja ja Mustamäe linnaosavalitsuse tarbeks uus mitmeotstarbeline keskusehoone, mis valmib 2019. aasta kevadel.

Analoogse projekti järgi rajatud kinohooned asuvad Tartus (Ekraan), Pääskülas, Võrus, Kohtla-Järvel ja Madonas (Läti).

Viited

Välislingid
Mustamäe Kultuurikeskus Kaja koduleht
Munitsipaalettevõtte Kino "Kaja" lõpetamine. Tallinna Linnavolikogu 02.10.1997 otsus number 168

Mustamäe linnaosa ehitised
Tallinna kinod
Eesti kinohooned
Anna Faris

Anna Kay Faris (sündinud 29. novembril 1976 Baltimore'is Marylandi osariigis) on USA näitleja ja laulja.

Filmograafia

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1976
Karel Rachůnek

Karel Rachůnek (27. august 1979 Gottwaldov – 7. september 2011 Jaroslavli lähedal) oli Tšehhi jäähokimängija, kaitsja.

Rachůnek mängis alates 1999. aastast 8 hooaega NHLi klubides Ottawa Senators, New York Rangers ja New Jersey Devils. 2002, 2004–2006 ning alates 2010 mängis ta KHLi klubis Jaroslavli Lokomotiv, olles viimasel aastal selle kapten.

Ta mängis ka Tšehhi jäähokikoondises. 2009. aasta MM-il Šveitsis andis ta 7 kohtumises 4 resultatiivset söötu ja tšehhid lõpetasid 6. kohal, kaotades veerandfinaalis Rootsi jäähokikoondisele 1:3.

2010. aasta MM-il Saksamaal tulid tšehhid maailmameistriks, võites veerandfinaalis bullititega Soome jäähokikoondise, poolfinaalis bullititega Rootsi ja finaalis 2:1 Venemaa jäähokikoondise. Sealjuures lõi Rachůnek poolfinaalis viigivärava 7½ sekundit enne normaalaja lõppu ja finaalis andis ta 38. minuti alguses resultatiivse söödu, aidates tšehhid 2:0 juhtima.

2011. aasta MM-il Slovakkias osales Rachůnek kõigis 9 mängus, lõi ühe värava (alagrupis Saksamaa jäähokikoondise vastu 5:2 võidetud mängus seisuks 3:1) ja andis 2 resultatiivset söötu, sealhulgas veerandfinaalis USA jäähokikoondise vastu 4:0 võidetud mängus seisuks 2:0. Poolfinaalis kaotasid tšehhid Rootsile 2:5 ja võitsid pronksimängus Venemaa 7:4.

Rachůnek hukkus Jaroslavli lennuõnnetuses. Tšehhi koondislastest said samas surma veel Jan Marek ja Josef Vašíček.

Karel Rachůnek oli abielus ja kahe lapse isa. Nii naise kui tütre nimi oli Kateřina, poja nimi oli Matej. Vennad Ivan (sündis 1981) ja Tomáš (1991) mängisid mõlemad Tšehhi kõrgliigas hokit.

Välislingid 

http://www.hockeydb.com/ihdb/stats/pdisplay.php?pid=36973

Tšehhi jäähokimängijad
Ottawa Senatorsi mängijad
New York Rangersi mängijad
New Jersey Devilsi mängijad
Jaroslavli Lokomotivi mängijad
HK Moskva Dinamo mängijad
Sündinud 1979
Surnud 2011
Francesco Orsi

Francesco Orsi (sündinud 20. septembril 1980) on Itaalia päritolu Eesti filosoof (metaeetik), Tartu Ülikooli praktilise filosoofia kaasprofessor, muusik ja laulja.

2004. aastal kaitses Orsi magistrikraadi (MA, Laurea Specialistica) La Sapienza ülikoolis Roomas väitekirjaga "The Distinction between Agent-relative and Agent-neutral Value", 2006. aastal Suurbritannias Readingi Ülikoolis MPhil kraadi filosoofias ning 2007. aastal doktorikraadi filosoofias teemal "Value and normativity" Pisas Scuola Normale Superiores. 2008. aastast on ta töötanud filosoofialektori, tõlkija ja toimetajana.

2010. aastal on Orsi järeldoktorantuuris Tartu Ülikooli filosoofia osakonnas. 2013.-2020. on olnud praktilise filosoofia vanemteadur. Alates 2021. praktilise filosoofia kaasprofessor.

Orsi töö põhisuunad on väärtuse analüüs, metaeetika, moraalipsühholoogia, eetika ajalugu.

Isiklikku
Francesco Orsi mängis Tartu rahvusvaheliste tudengite rokkbändis Ka Moosiga.

Viited

Valitud publikatsioone
 Orsi, F. (2021) (ed.) The Modern Guise of the Good. Special issue of Philosophical Explorations 24 (1). 
Orsi, F. (2021) Perverse Reasons. Philosophy 96 (3).
Orsi, Francesco & Garcia, Andrés G. (2021). The explanatory objection to the fitting attitude analysis of value. Philosophical Studies 178 (4):1207-1221.
Orsi, Francesco (2021). Mill’s proof and the guise of the good. Philosophical Explorations 24 (1):93-105.
Orsi, Francesco (2020). Hume and the Guise of the Bad. Journal of Scottish Philosophy 18 (1):39-56.
Orsi, Francesco (2019). Seks, surm ja perverssus [Sex, Death and Perversion]. Akadeemia 7:1301−1312.
 Orsi, Francesco (2015). Value Theory. London: Bloomsbury.

Orsi, F. (2008). Obligations of Nearness. The Journal of Value Inquiry, 42(1), 1 - 21.
 Orsi, F. (2008). The Dualism of the Practical Reason: Some Interpretations and Responses. Etica & Politica / Ethics & Politics, X(2), 19 - 41.
 Orsi, F. (2008). I concetti dell'etica: verso una teoria delle relazioni tra valutativo e normativo. Ragion Pratica, 30, 171 - 190.
 Orsi, F. (2007). Value and Normativity. (Doktoritöö, Scuola Normale Superiore, Pisa, Italy) Scuola Normale Superiore
 Orsi, Francesco (2006). Naturalism and the Buck-Passing View of Value. Philosophical Writings, 32, 58 - 77.

Välislingid 
 Francesco Orsi kodulehekülg
 
 Francesco Orsi "A Year in Tartu", kokkuvõte esimesest Tartu-aastast Tartu Ülikooli blogis, 20. september 2011
 Annes Aus "Itaallase aasta Eestis: talv nagu postkaardil ja traadita internet rongis" Tartu Ekspress, 13.10.2011 (intervjuu)

Eesti eetikud
Eesti filosoofid
Itaalia filosoofid
Sündinud 1980
Michiru Nagatsu

Michiru Nagatsu (sündinud 31. augustil 1978 Niigatas, Jaapanis) on jaapani teadusfilosoof, endine Tartu Ülikooli õppejõud.

Nagatsu on õppinud õigusteadust (BA) ja avalikku haldust (MA) Tokyo Ülikoolis ning filosoofiat Londoni Majanduskoolis (MSc), Exeteri Ülikoolis (PhD, väitekiri "Psychologizing Economic Man: Foundational Problems in Economics and Cognitive Science", juhendajad Francesco Guala ja John Dupré) ja Manchesteri Ülikoolis (järeldoktorantuur 2009–10). Ta on pidanud loenguid Tartu Ülikoolis, Tallinna Ülikoolis, Eesti Kunstiakadeemias ja Exeteri Ülikoolis ning on üks filosoofiaportaali Philpapers valdkonnatoimetajaist (sotsiaalteaduste filosoofia).

Nagatsu uurimistöö keskendub sotsiaalteaduste filosoofiale, eriti eksperimentaalse majandusteaduse metodoloogiale. Eesti filosoofia aastakonverentsil 2011. aastal esines ta ettekandega "Experimental Philosophy of Science and Scientiﬁc Pluralism".

Tunnustus
 2008 sihtasutuse Archimedes stipendium
 2007–2008 Centre for International Mobility stipendium (Soome)
 2007–2008 Matsushita International Foundationi uurimisgrant (Jaapan)
 2007 Jonathan Youngi stipendium (UK)

Viited

Publikatsioone
 Nagatsu, M. (2011). Review of Philosophy of the Social Sciences: Philosophical Theory and Scientific Practice, edited by C. Mantzavinos. Cambridge University Press, 2009. ix 333 pages. Economics and Philosophy, 27(1), 75 – 83.
 (2011). The limits of unification for theory appraisal: a case of economics and psychology. Synthese
 Nagatsu, M. (2010). Testing a Model of Team Reasoning in Social Dilemmas. Conference on Collective Intentionality VII, University of Basel, Switzerland. 2010.
 Nagatsu, M. (2010) "Beyond Circularity and Normativity: Measurement and Progress in Behavioural Economics", Philosophy of the Social Sciences 40(2): 265–290.
 Nagatsu, M. (2010) "Function and Mechanism: The Metaphysics of Neuroeconomics", Journal of Economic Methodology 17(2): 197–205.
 Nagatsu, M. (2009). The Functional Stance: The Metaphysic of Decision Science. Metaphysics of Science Conference, University of Nottingham, UK. 2009.
 Nagatsu, M. (2008). Behavioural Economics Beyond Ptolemaic Science. the6th International Network for Economic Methodology (INEM) Conference, UNED, Madrid, Spain. 2008.
 Nagatsu, M. (2007). The Progress of Intentional Psychology. The First London-Amsterdam-Lausanne Graduate Workshop in Decisions, Games and Logic, London School of Economics, UK. 2007.

Välislingid 
 Michiru Nagatsu CV
 Michiru Nagatsu kodulehekülg Manchesteri Ülikoolis
 Michiru Nagatsu CV Aasiamoodul.ee-s
 Michiru Nagatsu Philpapersis
 

Teadusfilosoofid
Jaapani inimesed
Sündinud 1978
Kamar

Kamar on tihedasti koos kasvavaist rohumaataimedest moodustuv läbipõimunud kiht. 

Mõnikord eristatakse rohukamarat (kamara maapealne osa) ja juurekamarat (maapinna ülemises kihis kujunev rohkete juurtega läbipõimunud tallamiskindel kiht).

Vaata ka
Kamardumine
Tallamine
Õõtsik (õõtskamar)

Viited

Kasutatud kirjandus 
Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus

Taimeökoloogia
Plasmoodium

Plasmoodium (Plasmodium) on rakusiseste parasiitsete protistide perekond.  

Plasmoodiumitega nakatumist nimetatakse malaariaks. Inimestele siirutavad malaariat kahetiivalised, kes on ise nakatunud plasmoodiumitest.

Perekonna kirjeldasid 1885. aastal esmakordselt Ettore Marchiafava ja Angelo Celli.

Klassikaliselt on neid käsitletud polüfüleetilises eosloomade rühmas.

Plasmoodiumi perekonda kuuluvad järgmised  alamperekonnad:
Asiamoeba Telford 1988
Bennettinia Valkiūnas 1997
Carinamoeba Garnham 1966
Giovannolaia Corradetti, Garnham & Laird 1963 
Haemamoeba Grassi & Feletti 1890
Huffia Garnham & Laird 1963
Lacertaemoba Telford 1988
Laverania Bray 1958
Novyella Corradetti, Garnham & Laird 1963
Nyssorhynchus Poinar 2005
Ophidiella Garnham 1966
Papernaia Landau et al 2010
Paraplasmodium Telford 1988
Plasmodium (alamperekond) Bray 1963 emend. Garnham 1964
Sauramoeba Garnham 1966
Vinckeia Garnham 1964.

Liigid 
Tänapäeval on sellest perekonnast teada üle 200 liigi.

Madusid nakatavad, vektorite vahendusel, Plasmodium pessoai (näiteks Spilotes pullatus ja Lachesis muta), Plasmodium tomodoni (Tomodon dorsatus) Plasmodium wenyoni (Thamnodynastes pallidus).

Viited

Kirjandus
 Weimin Liu, Yingying Li, Gerald H. Learn, Rebecca S. Rudicell, Origin of the human malaria parasite Plasmodium falciparum in gorillas, Nature. 23. september 2010 ; 467(7314): 420–425., doi:  10.1038/nature09442, PMCID: PMC2997044, NIHMSID: NIHMS253525
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Plasmodium seisuga 24.04.2015.

Vereeoselised
Kookon

Kookon on paljude selgrootute loomade mune (munakookon) või nukke (nukukookon) ümbritsev kest. 

Munakookonit eritavad nt tigudel suguelundite lisanäärmed, vihmaussidel ja kaanidel vöö näärmerakud, ämblikel võrgunäärmed.  

Nukukookoni tekitavad paljud putukad enne nukkumist.

Siidiliblika ja mõnede teiste liblikate kookoni võrgendist saadakse looduslikku siidi.

Viited

Kasutatud kirjandus 
EE 5. köide, 1990.

Zooloogia

ms:Pupa#Kokun
en:Pupa#Cocoon
Konsument

Konsumendid ehk tarbijad on organismid, kes otse või kaudselt (teiste tarbijate vahendusel) toituvad muudest elusatest või surnud taimedest või loomadest. Konsumentidele vastanduvad produtsendid ehk tootjad.

Kõik heterotroofsed organismid on konsumendid.

Toiduahelas moodustavad konsumendid teise lüli ja sellele järgnevad lülid.

Vaata ka
Produtsendid (tootjad)
Redutsendid (lagundajad)

Viited

Kasutatud kirjandus
Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus

Ökoloogia
Noore kultuuritegelase preemia

Noore kultuuritegelase preemia on sihtasutuse Vabariigi Presidendi kultuurirahastu poolt noortele Eesti kultuuritegelastele antav preemia.

Noore kultuuritegelase preemia antakse 35-aastasele või nooremale Eesti päritolu kultuuritegelasele, kelle kunstilised saavutused on leidnud laialdast tunnustust või kelle looming ja kunstiline tegevus on oluliselt kaasa aidanud Eesti ja tema kultuuri tutvustamisele maailmas. Preemia saajaid võib ühel aastal olla mitu.

Preemiat antakse välja kord aastas kevadel ning selle suurus on 5000 eurot (kuni 2010 75 000 krooni, 2011. aastal 4793 eurot). 
Aastatel 2002–2011 on rahastanud preemiat Toomas Luman, 2012–2017 Indrek Neivelt ja 2018–2021 Enn Kunila.

Noore kultuuritegelase preemia laureaadid

 2002 – helilooja Tõnu Kõrvits, kultuurirahastu preemia – rahvamuusik Krista Sildoja
 2003 – kirjanduskriitik Jan Kaus
 2004 – dirigent Anu Tali
 2005 – lavastaja ja näitleja Jaanus Rohumaa
 2006 – helilooja Helena Tulve
 2007 – baleriin Luana Georg
 2008 – luuletaja Kristiina Ehin
 2009 – näitleja, lavastaja ja tõlkija Marius Peterson
 2010 – saatesarja "Ööülikool" toimetaja Jaan Tootsen
 2011 – dirigent Risto Joost, eripreemia – poeet, esseist, tõlkija ja eelarvamustest vabama ühiskonna kujundaja Igor Kotjuh
 2012 – ehtekunstnik Tanel Veenre
 2013 – pianist Mihkel Poll
 2014 – dramaturg Eero Epner
 2015 – folkmuusik Jalmar Vabarna
 2016 – helilooja ja koorijuht Pärt Uusberg
 2017 – kunstnik Katja Novitskova
 2018 – kunstnik Kris Lemsalu
 2019 – džässmuusik Kadri Voorand
 2020 – arvutimänguloojad Robert Kurvitz ja Aleksander Rostov
 2021 – helilooja ja dirigent Rasmus Puur

Välislingid
 Noore kultuuritegelase preemia statuut ja laureaadid

Eesti auhinnad
Rahvaluule kogumispreemia

Rahvaluule kogumispreemia on sihtasutuse Vabariigi Presidendi kultuurirahastu poolt parimatele rahvaluulekogujatele antav preemia.

Riigipea autasu parimatele rahvaluulekogujatele anti aastatel 1935–1940 enam kui sajale Eesti Rahvaluule Arhiivi kaastöölisele. Preemia taastati 1993. aastal Eesti Kirjandusmuuseumi algatusel ja presidendi kultuurirahastu toel, esimesed preemiad anti 1994. Rahalise autasu üldsuuruse määrab president Kirjandusmuuseumi vastava ettepaneku alusel. Autasud antakse üle pidulikul aktusel Kirjandusmuuseumis Vabariigi Presidendi või tema esindaja poolt.

Välislingid
 Rahvaluule kogumispreemia tutvustus ja laureaadid

Eesti auhinnad
Saehammaslaine

Saehammaslaine ehk saehammas ehk saehammassignaal (inglise keeles sawtooth) on perioodiline mittesinusoidaalne lainekuju. Osahelide tugevus kahaneb proportsionaalselt nende sageduse kasvamisega. Saehammaslaine on üks põhilainekujudest.

Saehamba lainekujus on teisel osahelil võrreldes esimesega kahekordne sagedus ja poole väiksem intensiivsus, kolmandal osahelil võrreldes esimesega kolmekordne sagedus ja kolm korda väiksem intensiivsus jne.

Saehammaslaine esitatuna lõpmatu Fourier' reana

 

Heli
Kolmnurklaine

Kolmnurklaine (inglise keeles triangle wave) on harmooniline liitheli, mis koosneb ainult paarituarvulistest osahelidest, mille intensiivsus kahaneb suhtes helisageduse kasvamisega pöördvõrdeliselt 1/n².

Kolmnurklaine on üks põhilainekujudest. 

Kolmnurklaine valem on 

milles  on ringsagedus.

Heli
Rinnatis

Rinnatis ehk parapett (prantsuse keeles parapet < itaalia keeles parapetto (parare 'katma, kaitsma' + petto 'rind')) on katust, silda, kaldapealset vms piirav madal sein.

Samasuguse etümoloogiaga on rinnatise saksakeelne nimetus Brustwehr.

Algselt kasutati rinnatisi hoonete kaitseks sõjalise rünnaku vastu, tänapäeval täidavad need peamiselt tule leviku tõkestamise ülesannet.

Rinnatised on väga tavalised Londonis, kus 1707. aasta ehitusseadusega keelati puidust katuseräästaste ehitamine ja nõuti selle asemel poole meetri kõrguste tellistest rinnatiste püstitamist. 

Rinnatised sildadel ja teistel kõrgetel ehitistel kaitsevad kasutajaid allakukkumise eest. Need võivad täita ka vaate piiramise ülesannet, takistada prügi allaloopimist ja olla müraseinaks. Kuna sillarinnatised ei pea toimima tuletõkkena, siis tohib neid teha ükskõik millisest materjalist, aga kõige levinumad materjalid on profiilteras, alumiinium, puit ja terasbetoon.

Euroopa Standardikomitee arvab rinnatised sõidukite või jalakäijate liikluse piirdesüsteemide hulka.

Rinnatiseks nimetatakse ka paisu, tammi, muuli või muu ehitise harjal olevat märja (ehk ülemise bjefiga külgneva) nõlva poolses servas paiknevat seina, mis kaitseb harja lainete mõju eest.

Viited 

Kaitseehitised
Piirded
Vassili Nemirovitš-Dantšenko

Vassili Nemirovitš-Dantšenko (16. märts 1887 Peterburi – surmaaeg ja -koht teadmata) oli Vene päritolu Eesti tehnikateadlane.

Elulugu
1904. aastal lõpetas Nemirovitš-Dantšenko Peterburis kadetikorpuse, õppis 1906–14 samas Teedeinstituudis ning 1915–16 inseneride ja sõjaväe tehnikakoolis.

Nemirovitš-Dantšenko töötas 1905–06 Peterburis trammiliinide ehitusel, 1907 Bartangi jõe reguleerimisprojekti koostamisel ning 1909–12 Lääne ja Orjoli–Narva raudtee projekteerimisel. Ta oli Venemaa insenerivägede koosseisus Esimeses maailmasõjas, 1920–25 Eesti teedeministeeriumis Paldiski vabasadama ja uue raudtee projekteerimisel, 1925–38 vaneminsener ja maanteede inspektor, 1938. aastast ka raudteede tegevuse ratsionaliseerimise komisjoni liige. Töö kõrvalt õppis ta ühtlasi Tallinna Tehnikumis, mille lõpetas 1936 ehitusinseneri erialal, hiljem täiendas end Saksamaal ja Tšehhoslovakkias.

Teadustöö
Vassili Nemirovitš-Dantšenko uuris uute tee-ehitusainete sobivust ja nende kasutamise majanduslikku otstarbekust. Ta oli 1928–1930 avaldatud Eesti raudteedekaartide koostaja. Eesti Inseneride Ühingu ja aastast 1936 Insenerikoja liige ning ekspert, Eesti Teedeinseneride Ühingu ja Teedeehituse Uurimise Seltsi liige.

Tunnustus
 Valgetähe teenetemärk
 Leedu Gediminase teenetemärk

Teoseid
 Tsementmakadam-teekatte ehitustööd Tõrva linnas Valga-Viljandi maanteel. // Tehnika Ajakiri (1934) 5/6
 Eestis 1925–1936.a. ehitatud tsement-betoon ja tsementmakadamteede majanduslikkusest. // VII teedepäeva referaadid. Tallinn, 1937
 Jõuvankrite liiniliikluse korrastamisest Leedus ja Lätis. // Tehnika Ajakiri (1937) 9

Viited

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
 Eesti riigi-, avaliku- ja kultuurielu tegelased 1918–1938. Tallinn, 1939, 178

Eesti tehnikateadlased
Insenerikoja tegevliikmed
Tallinna kõrgema tehnikumi vilistlased
Sündinud 1887
Surmaaeg puudub
Hillar Kareva

Hillar Kareva (8. detsember 1931 Tallinn – 17. juuni 1992 Tallinn) oli eesti helilooja.

Elukäik
Hillar Kareva lõpetas 1951. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1956. aastal Eugen Kapi õpilasena Tallinna Riikliku Konservatooriumi kompositsiooni erialal. Ta oli 1955–1966 Eesti NSV Kunstide Valitsuse inspektor, töötas 1962–1967 Tallinna Muusikakoolis ja 1966–1982 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis muusikateoreetiliste ainete õppejõuna.

Looming
Kareva on kirjutanud sümfoonilist, vokaalsümfoonilist ja eelkõige kammermuusikat. Mitme teose jaoks on ta saanud inspiratsiooni vanakreeka mütoloogiast (nt süit-sonaat "Aiolose paun" ("Neli tuult"), 1964; kontserttriptühhon "Parise kiusatus" klaverile ja altsaksofonile, 1984). 

Ta on kirjutanud muusikat teiste hulgas Anna Haava, Ain Kaalepi, Aino Kallase, Doris Kareva, Heljo Männi, Ellen Niidu ja Marie Underi sõnadele.

Isiklikku
Hillar Kareva tütar on luuletaja Doris Kareva.

Viited

Kirjandus 
Ines Rannap. Hillar Kareva. – Tiina Vabrit (koostaja). Eesti tänase muusika loojaid. Tallinn: Eesti Raamat, 1985.

Välislingid 
 Kontserdistuudio: Hillar Kareva Neli laulu bassile ja klaverile ERR videoarhiiv
 Hillar Kareva edition49 kodulehel (tutvustus, teosed, pilt, noodinäited)
 Hillar Kareva multimeedialeksikonis "Eesti muusika" (lühitutvustus, teosed, pildid)
 Doris Kareva. Õrn sõda. Eleegia, Sirp, 2. detsember 2011

Eesti heliloojad
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1931
Surnud 1992
Tallinna Reaalkooli vilistlased
David de Gea

David de Gea Quintana (sündinud 7. novembril 1990 Madridis) on hispaania jalgpallur, väravavaht. Ta mängib alates 2011. aastast Inglismaa Premier League'i klubis Manchester United.

Klubikarjäär

David de Gea mängib Manchester Unitedis alates hooajast 2011–2012. Varem mängis ta La Liga klubis Madridi Atlético.

Hispaanias sai ta kiiresti klubi põhiväravavahiks ja aitas Atléticol võita UEFA Euroopa Liiga hooajal 2009–2010.

De Gea kolis Inglismaale 2011. aasta juunis. Ta vahetas välja klubi endise põhiväravavahi Edwin van der Sari, kes lõpetas jalgpallurikarjääri.

Hooajal 2012–2013 tuli ta Manchester Unitediga Inglismaa meistriks.

Hooaegadel 2012/2013, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017 ja 2017/2018 on ta valitud Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu. Hooaegadel 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016 ja 2017/2018 on ta valitud fännide poolt Manchester Unitedi aasta parimaks mängijaks.

Koondisekarjäär
De Gea tuli Hispaania noortekoondistega 2007. aastal Euroopa alla 17-aastaste meistriks ning 2011. ja 2013. aastal Euroopa alla 21-aastaste meistriks.

Hispaania jalgpallikoondises tegi De Gea debüüdi 8. juunil 2014 sõprusmängus El Salvadori vastu.

De Gea valiti Hispaania koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlusteks, kuid üheski mängus ta platsile ei pääsenud.

2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel oli ta Hispaania põhiväravavaht.

De Gea kuulus 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril Hispaania olümpiakoondisse.

Saavutused
Madridi Atlético
UEFA Euroopa Liiga (1): 2009–2010
UEFA superkarikas (1): 2010
Manchester United
Inglismaa meister (1): 2012–13
FA Cup (1): 2015–16
EFL Cup: 2016–17
FA Community Shield (3): 2011, 2013, 2016
UEFA Euroopa Liiga (1): 2016–17

Isiklikku
Alates 2010. aastast on tema elukaaslane lauljatar Edurne.

Välislingid 

 Profiil Manchester Unitedi kodulehel

Hispaania jalgpallurid
Madridi Atlético mängijad
Manchester United FC mängijad
Sündinud 1990
Birger Nerman

Birger Nerman (6. oktoober 1888 Norrköping – 22. august 1971 Stockholm) oli Rootsi arheoloog ja saagauurija.

Elulugu
Birger Nerman õppis Uppsala Ülikoolis ja omandas seal 1913 filosoofiadoktori kraadi ning oli hiljem samas dotsent. 1923–1925 töötas ta Tartu Ülikoolis Eesti ja Põhjamaade muinasteaduse professori ning arheoloogia kabineti ja muuseumi juhatajana, seejärel taas Uppsala Ülikooli õppejõuna. 1938–1954 oli ta Stockholmis Riikliku Ajaloomuuseumi direktor. 

Teise maailmasõja ajal ja sõjajärgseil aastail esines Nerman pidevalt okupeeritud Baltimaade kaitsjana ja tegi tihedat koostööd siit lähtunud põgenikega. Samuti oli ta 1943 asutatud Balti Komitee esimees.

Teadustöö
Birger Nermani uurimistöös etendas olulist osa saagade tõlgendamine ajalooallikaina, arheoloogina uuris ta eriti Ojamaa muistiseid. Eestis korraldas Nerman 1924 väiksemad arheoloogilised kaevamised Irboska linnamäel ja paaril Setumaa kääbaskalmistul, suuremas ulatuses kaevas 1929. ja 1930. aastal kaht 7.–8. saj kalmistut Lätis Liepāja lähedal Grobiņas; üht neist olid matmiseks kasutanud Kesk-Rootsist, teist Ojamaalt pärit siirdlased. 1930. aastail võttis osa mitmest Baltimaadel toimunud arheoloogiaüritusest ja avaldas siinsetes väljaannetes teadusartikleid.

Nerman oli Õpetatud Eesti Seltsi auliige (1938), Rootsi ja Soome Teaduste Akadeemia liige.

Teoseid
 Die Ältere Eisenzeit Gotlands (kaasautor O. Almgren). Stockholm, 1923
 Det svenska rikets uppkomst. Stockholm, 1925
 Die Verbindungen zwischen Skandinavien und dem Ostbaltikum in der jüngeren Eisenzeit. Stockholm, 1929
 Die Völkerwanderungszeit Gotlands. Stockholm, 1935
 Einige auf Gotland gefundene ostbaltische Gegenstände der jüngeren Eisenzeit. // Õpetatud Eesti Seltsi Toimetised XXX. Tartu, 1938
 Zur Frage der Entstehung der estnischen Steinpflasterungsgräberfelder. // Senatne un Māksla 1. Riga, 1938
 Grobin–Seeburg. Stockholm 1958
 Die Vendelzeit Gotlands. Stockholm, 1969

Viited

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
 Eesti biograafiline leksikon. Täiendusköide. Tartu, Tallinn, 1940, 216
 Birger Nermans tryckta skrifter 1908–1965. Förtekning sammanställd av Marie-Louise Bachmann. Stockholm, 1965
 Kokla, J. Suurim Balti rahvaste ja vabaduse eest võitleja. // Eesti Päevaleht (1971) 22. VIII (Stockholm)
 Horm, A. Prof. Birger Nerman surnud. // Teataja (1971) 4. IX (Stockholm)

Rootsi teadlased
Arheoloogid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Õpetatud Eesti Seltsi auliikmed
Sündinud 1888
Surnud 1971
Arheoparasitoloogia

Arheoparasitoloogia on paleopatoloogia haru, mis uurib muistseid parasiite ja nende jäänuseid.

Arheoparasitoloogia uurib eriti muinasaja inimeste ja tolle aja parasiitide vastastikust mõju, keskendudes eriti parasiitide põhjustatud haigustele.

Vaata ka
Parasitoloogia

Kasutatud kirjandus
TEA entsüklopeedia 2. köide, 2009.

Parasitoloogia
Amööbliikumine

Amööbliikumine ehk amöboidne liikumine on kõige algelisem loomse raku liikumise vorm, mille korral elusolend liigub raku kehas olevast tsütoplasmast moodustunud sagar- või juurkulendite abil.

Amööbliikumist on täheldatud amööbloomadel, mõnedel protistide (nt limaeoslaste) teatud arengujärgul (amöboidne faas), hulkraksete vedelkoe mõnedel osadel (nt fagotsüteeriv leukotsüüt).

Viited

Kasutatud kirjandus
TEA entsüklopeedia 2. köide, 2009.

Rakubioloogia
Vernalisatsioon

Vernalisatsioon ehk jarovisatsioon on õite moodustumise esilekutsumine ja kiirendamine madala positiivse (alla 8 oC) temperatuuri toimel. 

Vernalisatsioon võib toimuda ka looduslikult, kui taime mõjutab madal talvine temperatuur. 

Vernalisatsioon tehti kindlaks USA-s.

Vernalisatsiooni kui agrotehnilist võtet rakendas laialdaselt Trofim Lõssenko.

Viited

Kasutatud kirjandus
EE 10. köide, 1998.

Taimefüsioloogia
Biolingvistika

Biolingvistika (inglise biolinguistics) on keeleteaduse haru, mis uurib inimkeele arengut ja kasutust seoses inimorganismi bioloogiliste eeldustega. 

Biolingvistid uurivad nt geneetiliste tegurite ja keele omandamise seost, väikelaste keelelist arengut.

Vaata ka
biosemiootika

Viited

Kasutatud kirjandus
TEA entsüklopeedia 2. köide, 2009.

Keeleteadus
Biosemiootika
Härmel Nestra

Härmel Nestra (sündinud 19. märtsil 1974 Tartus) on eesti matemaatik ja informaatikateadlane.

Elulugu
Härmel Nestra on tööliste poeg.

1992. aastal lõpetas Nestra Tartu 12. Keskkooli ja 1996 Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna. 1998. aastal kaitses ta TÜ-s magistrikraadi informaatikas väitekirjaga "Polütüüpne funktsionaalne programmeerimine: kategooriateoreetilistest alustest praktikasse" (Tartu, 1998) ja 2006. aastal doktorikraadi informaatikas väitekirjaga "Iteratively defined transfinite trace semantics and program slicing with respect to them" (Tartu, 2006). 

Nestra oli 2002–2003 TÜ arvutiteaduse instituudi assistent, 2003–2009 teadur ja 2009. aastast lektor; 2003 oli ta ka Trieri Ülikooli teadur.

Teadustöö
Härmel Nestra peamised uurimisvaldkonnad on loogika arvutiteaduses, funktsionaalprogrammeerimine, programmianalüüs ja slitseerimine. Ta on olnud Eesti koolinoorte matemaatikaolümpiaadi žürii liige, aastast 2004 esimees ning kuni 2014. aastani Eesti õpilasvõistkonna liider rahvusvahelistel matemaatikaolümpiaadidel. Nestra on avaldanud 10 teadustrükist.

Tunnustused
 2013 Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal

Teoseid
 A framework for studying substitution. // Acta Cybernetica 15 (2002) 4
 Transfinite corecursion. // Nordic Journal of Computing 12 (2005) 2
 Transfinite semantics in program slicing. // Proceedings of the Estonian Academy of Sciences. Engineering 11 (2005) 4

Viited

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Välislingid
 

Eesti informaatikud
Eesti matemaatikud
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1974
Hosta

Hosta (Hosta), ka funkia, on taimeperekond liilialiste sugukonnas.

Kirjeldus
Mullasisesteks organiteks on lühikesed risoomid, millel arenevad lihakad juured. Lehed võivad olla kitsassüstjad kuni laimunajad või peaaegu ümmargused, kaarroodsed, enamasti pikarootsulised. Lehed paiknevad taimel juurmise kodarikuna. Õied on lehterjad, valged või helelillad, asetsevad ühekülgses varre tipus olevas kobaras. Õiekate on lihtne, kuue perigoonilehega. Viljaks on kupar

Levila ja kasvukoht
1960. aastatel kirjeldati umbes 40 hosta liiki, tänapäeval ulatub tuntud liikide arv juba 50-ni. Looduslikult kasvavad Hiinas, Koreas ja Jaapanis.

Hostad on külmakindlad ja väga hea kohanemisvõimega. Nad kasvavad hästi nii mõõduka kliimaga piirkondades kui ka lähistroopikas, kuid vajavad talvist puhkeperioodi, kus temperatuur oleks alla +4,5 °C vähemalt 3-4 nädalat aastas. Hostad vajavad toitaineterikast ja vett hästi läbilaskvat mulda.

Ajalugu
Hostad on pärit Jaapani Honshū saare varjulistest mägimetsadest. Kuna Jaapan oli eurooplastele palju aastaid suletud, siis esmakordselt nägid nad hostat alles pärast 1600. aastat. Esimest korda mainiti hostat 1712. aastal Hollandis. Sellele taimeperekonnale on nimi antud Austria arsti ja botaaniku N. T. Nosti auks. Taim ise aga jõudis Euroopasse hoopiski aastaid hiljem. Teelehine hosta toodi Pariisi aastatel 1784–1789 ja laiuv hosta 1790. aastal. Tänu suurtele, lumivalgetele, eksootiliselt lõhnavatele õitele sai teelehisest hostast peagi populaarne haljastustaim, mida kasutati eelkõige Prantsusmaa parkides. Sealt edasi levis ta üle kogu Euroopa.

Jaapani hostad hakkasid Euroopasse ilmuma mitukümmend aastat hiljem. 1829. aastal saatis Hollandi arst ja botaanikahuviline Philipp Franz von Siebold Euroopasse hostasid ja mitmeid muid Jaapani taimi. Neid kasvatati esmalt Sieboldi puukoolis Gentis, kuid sealt jagati neid ka botaanikaaedadele ja huvilistele. Nii jõudsid mõned liigid ka Ameerikasse.

Ameerikasse emigreerunud puukooli pidaja Thomas Hoggi marssalist poeg saatis Jaapanis olles koju isale mitmeid kirjulehelisi hostasid.

Algselt arvasid botaanikud, et kõik Läände saabunud hostad on looduslikud liigid, ka kirjulehised. Hiljem selgus, et kollektsionäärid ei kogunud päris kõiki taimi loodusest, vaid hoopiski aedadest, peamiselt templiaedadest. Seega suurem osa kirjulehistest hostadest kujutasid endast Jaapani aednike valitud hübriide, keda oli aastasadu kultiveeritud.

1905. aastal kinnitati rahvusvahelisel botaanikakongressil Viinis hosta nimetus.

Kasutamine
Hosta on ka Eesti iluaianduses levinud, enamasti lehtdekoratiivse taimena kasvatatav püsilill. Tuntuimad haljastuses kasutatavad liigid on
 Hosta crispula – kähar hosta
 Hosta fortunei – Fortune'i hosta
 Hosta lancifolia – süstjalehine hosta
 Hosta minor – kääbushosta 
 Hosta plantaginea – teelehine hosta
 Hosta sieboldiana – sinihall hosta
 Hosta undulata – lainjas hosta
 Hosta ventricosa – laiuv hosta

Viited

Välislingid
 http://www.e-ope.ee/repositoorium

Liilialised
Erna Neufeld

Erna Neufeld (1942. aastani Erna Hersov; 4. juuli 1916 Vara vald, Tartumaa – 7. juuni 1999 Tartu) oli Eesti keemik ja farmatseut.

Elulugu
Erna Neufeld on talupidaja tütar.

Ta lõpetas 1934. aastal Võrumaa Rahvahariduse Seltsi ühisgümnaasiumi ja 1941 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. 1963. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis farmaatsiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Parkainete kvantitatiivse määramise meetoditest". Ta täiendas end 1969 Leningradi Tehnoloogiainstituudis analüütilises keemias.

Neufeld oli 1948–60 Tartu Riikliku Ülikooli analüütilise keemia kateedri assistent, 1960–72 Eesti Põllumajanduse Akadeemia keemiakateedri assistent, 1971–79 dotsent.

Teadustöö
Erna Neufeld on uurinud põlevkivi germaaniumisisaldust, põllumajandusloomade söötade ja toitainete kvaliteedi määramist ning parkainete määramise meetodeid. Ta on avaldanud ligi 20 teadustrükist ja koostanud õppevahendeid.

Viited

Teoseid
 Raskemetallide soolade kasutamisest parkainete kvantitatiivseks määramiseks. // Tartu Ülikooli Toimetised 74 (1959)
 Laboratoorseid töid kvantitatiivses keemilises analüüsis (kaasautor H. Jalviste). Tartu, 1969; 2. trükk 1971

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
 Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu, 1987, 296
 Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Tartu, 1981, 172

Eesti farmatseudid
Eesti keemikud
Eesti Maaülikooli õppejõud
Maarja kalmistule maetud
Sündinud 1916
Surnud 1999
Peep Pahv

Peep Pahv (sündinud 25. märtsil 1970 Tallinnas) on eesti spordiajakirjanik, korvpallitreener ja Delfi sporditoimetuse juhataja.

Välislingid
 

Eesti spordiajakirjanikud
Sündinud 1970
Baltika

Baltika Grupp (ärinimega Baltika AS) on Eesti rõivakaubandusettevõte.

Baltika Grupp on rõivakaubandusettevõte, mis tegutseb Baltikumi, Kesk- ja Ida-Euroopa turgudel. Grupp haldab ja arendab rõivabrände Monton, Baltman ja Ivo Nikkolo. Grupp kasutab vertikaalselt integreeritud ärimudelit, mis ühendab rõivakollektsioonide loomise, hankeahela juhtimise, logistika ning hulgi- ja jaekaubanduse.

1997. aastast on Baltika Grupi aktsiad noteeritud Tallinna Börsi põhinimekirjas.

Ajalugu

Ettevõtte ajalugu 
 1928 – asutati Tallinnas vihmamantlite tootmise ettevõte Gentleman.
 1940 – ettevõte natsionaliseeriti Nõukogude võimu poolt.
 1959 – ettevõte restruktureeriti ja selle nimeks sai Baltika. Firma tootis meeste ülikondi.
 1988 – ettevõte hakkas tootma naisterõivaid.
 1991 – Eesti Vabariigi Ülemnõukogu otsusega Baltika erastati oma töötajatest moodustatud aktsiaseltsile. Baltika lõi esimese meesterõivaste kollektsiooni Baltman.
 1993 – ettevõte avas esimese kaupluse Leedus.
 1994 – ettevõte avas esimese kaupluse Venemaal.
 1996 – ettevõte avas esimese kaupluse Lätis.
 1997 – noteeriti ettevõte Tallinna Börsil.
 2000 – ettevõte avas esimese kaupluse Ukrainas ja Poolas.
 2002 – algas strateegiline pööre vertikaalselt integreeritud ärimudeliga rõivakaubandusettevõtteks. Baltika viis Montoni rõivabrändi viiele turule.
 2005 – ettevõtte omanikeringist lahkus pikaajaline strateegiline aktsionär, juhatusest sai suurim aktsionär.
 2005 – lõppes strateegiline pööre, mis algas 2002. aastal.
 2006 – 1993. aastal asutatud jaekontseptsiooni Christine Collection (CHR) ja 1995. aastal asutatud Evermani nimi muudeti Mosaiciks. Baltika omandas Eesti tuntud kaubamärgi Ivo Nikkolo.
 2008 – Baltika tähistas oma 80. tegevusaastat. Baltika hulgimüüki laiendati Lääne-Euroopasse, ettevõte sõlmis lepingu Euroopa juhtiva kaubamajade ketiga Peek & Cloppenburg.
 2009 – Baltika lõi disaini- ja loovettevõtteid koondava Baltika Kvartali. Baltika Kvartalis avati uudse kontseptsiooniga Moetänava kauplus, kus olid esmakordselt esindatud ettevõtte kõik neli kaubamärki.
 2013 – Baltika omandas Bastioni kaubamärgi. Valmisid uute kontseptsioonidega Montoni, Mosaici ja Baltmani kauplused Baltikumis. Baltika Grupp tähistas 85. tegevusaastat.
 2019 – märtsis teatas ettevõte tootmise lõpetamisest Eestis ja mitmete brändide ühendamisest, samuti sellega kaasnevast suurkoondamisest; juuni lõpul lahkus ametist ettevõtet alates selle erastamisest juhtinud Meelis Milder.

Tootmishoone ajalugu 

Veerenni 24 asutati 1928. aastal Haim Karshensteini eestvõttel vihmakuubede töökoda, mis kandis kuni 1940. aastani nime Gentleman. Aastatel 1940–1946 kandis nime Moela. 1946 ühendati see õmblusettevõttega Rõivastus ja Tallinna Rõivastuskombinaadiga. 1950. aastate algul pandi tööle esimesed konveierliinid. 1960. aastal ühendati ettevõttega Tallinna Õmblusvabriku 1. tsehh ja Veerenni tänaval alustas tööd uus tootmishoone. Aastatel kandis nime 1946–1960 Tallinna Õmbluskombinaat, aastatel 1960–1970 Õmblusvabrik Baltika ja aastatel 1970–1991 Õmblustootmiskoondis Baltika.

Viited

Välislingid 
Baltika koduleht

Eesti kaubandusettevõtted
Tallinna börsil noteeritud ettevõtted
Valerija Novodvorskaja

Valerija Novodvorskaja (; 17. mai 1950 Baranavičy, Valgevene – 12. juuli 2014 Moskva) oli Venemaa liberaalne poliitik, inimõiguslane, ajakirjanik, publitsist ja endine Nõukogude dissident. Ta oli erakonna Demokraatlik Liit asutaja ja selle kesknõukogu esimees.

Ta oli ajakirja The New Times kolumnist.

Valerija Novodvorskaja oli tuntud Vladimir Putini aktiivse kriitikuna.

Elulugu 
Tema vanavanaisa oli vene revolutsionäär, kes asutas esimese sotsiaaldemokraatliku trükikoja Smolenskis. Novodvorskaja vanaisa sündis Siberis asumisel ja võitles Semjon Budjonnõi juhitud 1. Ratsaarmees.

1968. aastal lõpetas ta keskkooli, seejärel õppis Moskva Maurice Thorezi nimelises võõrkeelte instituudis prantsuse keele osakonnas tõlgi ja pedagoogi erialal.

1969. aastal lõi ta põrandaaluse tudengite rühmituse, mis soovis kukutada kommunistlikku režiimi, hiljem osales omakirjastuslike väljaannete (nn samizdat) levitamises ning korraldas nõukogudevastaseid demonstratsioone. Võimukriitiliste lendlehtede jagamise eest sundis KGB toona vaid 19aastase Novodvorskaja erihaiglatesse psühhiaatrilisele sundravile.

Aastatel 1973–1975 töötas ta pedagoogina lastesanatooriumis.

Ta lõpetas 1977. aastal Krupskaja-nimelise Moskva oblasti pedagoogilise instituudi.

Aastatel 1978, 1985 ja 1986 oli Novodvorskaja dissidendina tegutsemise eest kohtu all.

Aastatel 1975–1990 töötas ta Pirogovi-nimelises Moskva 2. Riiklikus Meditsiiniinstituudis meditsiinikirjanduse tõlkijana.

Valdas vabalt inglise ja prantsuse keelt.

Tunnustus 
Aastal 2008 pälvis ta Leedu Suurvürst Gediminase ordeni rüütliristi.

Raamatud 
 Мой Карфаген обязан быть разрушен ("Minu Kartaago tuleb hävitada")
 Валерия Новодворская. По ту сторону отчаяния ("Sealpool meeleheidet"
 Валерия Новодворская. Над пропастью во лжи ("Valede kuristiku kohal").
 Валерия Новодворская. Прощание славянки (''"Slaavitari hüvastijätt"') Zahharov, 2009
 Валерия Новодворская. Поэты и цари ("Poeedid ja tsaarid") AST, 2009. ISBN 9785170559428

Välislingid 
 Valerija Novodvorskaja blogi
 "Need pole valimised, vaid KGBlaste erioperatsioon!" Õhtuleht, 11. märts 2004
 Valeria Novodvorskaja: "August 1991 on käest lastud unelm" Õhtuleht, 30. august 2006
 Запрещенное интервью Валерии Новодворской (29.08.2008), youtube.com
 Vene arvamusliider Valeria Novodvorskaja saabub homme Eestisse Õhtuleht, 27. aprill 2010
 Vene teisitimõtleja: suhetes Venemaaga ei tohi olla illusioone Õhtuleht, 30. aprill 2010
 Novodvorskaja: Eesti ärimehed hoidku Venemaast eemale Eesti Päevaleht, 3. mai 2010

Venemaa dissidendid
Venemaa ajakirjanikud
Venemaa inimõiguslased
Sündinud 1950
Surnud 2014
Tõlkijad
Jekaterina II (laev)

Jekaterina II (vene keeles: Екатерина II, varem Estonija) on Mihhail Kalinini klassi seitsmes reisilaev, mis on ehitatud VEB Mathias-Thesen-Werft Wismari laevatehases Wismaris Saksa Demokraatlikus Vabariigis Nõukogude Liidu tellimusel 1960. aastal kruiisideks Leningradist.

Laeva kasutati NSV Liidu ja Venemaa lipu all kuni 1997. aastani, kui see müüdi Türki Aliagasse, kus asub üks maailma suurimaid laevade kalmistuid. 2003. aastani oli Jekaterina II näha kai ääres Novorossiiskis ja Odessas.

Laeval oli 313 reisija majutamiseks kokku 87 kuue erineva klassiga reisijakajutit, sealhulgas üks kahekohaline luksuskajut. Laeval oli ka kokku kuus restorani, salongi ja baari kokku umbes 235 kohaga. Peamasinad olid firmalt MAN.

Ajalugu 
Laev ehitati Saksa Demokraatlikus Vabariigis Wismaris VEB Mathias Thesen Werftis aastatel 1959–1960 (eeldatavalt reparatsiooni raames) ja hakkas kuuluma Nõukogude Liidu Balti merelaevandusele kodusadamaga Leningrad.

Laev toetas muuhulgas nõukogude Arktika ekspeditsioone, sooritades selleks sinna nõukogude reisilaevadest kõige enam reise.

1993. aastal sai laeva nimeks Jekaterina II ja uueks kodusadamaks Novorossiiski. Laeva haldas seal esmalt firma Korvet ja alates 1996 firma Gals-T.

2003. aastal lõigati reisilaev vanarauaks.

Vaata ka 
 Estonia (laev 1912)

Viited

Välislingid 
fleetphoto.ru
Laeva andmed (inglise keeles)

Reisilaevad
Venemaa laevad
Dmitri Nevedrov

Dmitri Nevedrov (sündinud 15. novembril 1973 Leningradis) on Eesti füüsik.

Elulugu
Dmitri Nevedrov on inseneri poeg.

1990. aastal lõpetas Nevedrov Kohtla-Järve 13. Keskkooli ja 1994 Tartu Ülikooli. 1996. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistrikraadi teoreetilises füüsikas ja 1999. aastal doktorikraadi tahkisefüüsikas väitekirjaga "Nonlinear effects in quantum lattices". 2003. aastal kaitses ta magistrikraadi arvutiteaduses Colorado Ülikoolis Denveris.

Nevedrov töötas 1996–1997 teadurina Saksamaal Cottbusi Tehnikaülikoolis ja 1996 DESY-s (Hamburg), 1998–1999 Niels Bohri Instituudis Kopenhaagenis, 1999–2003 Wayne'i Ülikoolis (Detroit, USA), aastast 2003 Zenodata Corp. (Louisville, USA) vaneminsener programmeerimise alal.

Teadustöö
Dmitri Nevedrov on avaldanud töid tahkisefüüsikast, sh võre mittelineaarse kõrgtemperatuurilise ülijuhtivuse, Tomonaga-Luttingeri mudeli ja kvantfluktuatsioonide (tugevates väljades) kohta. Ta on ajakirja Journal of Physics Condensed Matter retsensent-referent 1997. aastast, Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia noorliige (1997) ja Londoni Füüsika Instituudi liige (2001).

Teoseid
 Hawking process in solids: quantum generation of phonon bursts by a string excitated mode (kaasautor V. Hižnjakov). // Pure and Applied Chemistry 69 (1997)
 Stepwise quantum decay of self-localized solitons (kaasautor V. Hižnjakov). // Physics Review B 56 (1997)
 Anisotropy of the superconducting gap in the presence of electron-phonon and Columb interactions (kaasautor). // Journal of Superconductivity 10 (1997)
 Transport of vibrational excitations in anharmonic lattices. // Journal of Luminescence 76/77 (1998)
 Anharmonic cap modes in alkali halides (kaasautor). // NATO Science Series 2: Mathematics, Physics, Chemistry 39 (2002)

Viited

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide

Välislingid
 
 Dmitri Nevedrov TLÜ akadeemilise raamatukogu kodulehel

Eesti füüsikud
Sündinud 1973
Mihkel Neumann

Mihkel Neumann (15. märts (ukj 28. märts) 1866 Ambla, Järvamaa – 6. mai 1941 Tallinn) oli Eesti leksikograaf, kooliõpetaja ja ajakirjanik.

Elulugu
Mihkel Neumann oli talupidaja poeg.

Alghariduse omandas Neumann kodus, 1884–86 õppis Kuuda Õpetajate Seminaris.

Neumann oli 1886–96 vallakooli õpetaja Riisiperes, Alaveres, Kodasool ja Vohnjas, 1896–98 töötas Tartus Postimehe toimetuses. Ta oli aktiivne karskusliikumise tegelane, 1897–98 Eesti Karskuse Seltsi aastaraamatu toimetaja. 1898 ostis Neumann ajalehe Virmaline, andis seda 1900–05 välja Tallinnas nime all Uus Aeg. 1905. aasta revolutsiooniliste sündmustega seoses ajaleht suleti, 1907–09 oli väljaandja Peterburis vangis.

Mihkel Neumann avaldas rohkesti vene, soome, saksa ja inglise keele õppe- ning sõnaraamatuid, samuti populaarteaduslikke raamatuid haridusest, tervishoiust, ketserikohtutest, maadlemisest, fakiiridest jms. Lisaks kirjutas ta mitu luulekogu.

Teoseid
 Lühike soome keele grammatika. Tallinn, 1903
 Praktische Lehrbuch der Estnischen Sprache für der Selbstunterricht. Tallinn, 1903, ³1926
 Ajalehelugeja sõnaraamat. Tallinn, 1903
 Inglise keele õpetus. Tallinn, 1907, 2. trükk 1926
 Inglise-eesti sõnaraamat. Tallinn, 1909, 2. trükk 1923
 Tervishoiu sõnaraamat. Tallinn, 1909
 Saksa keele õpetus. Tallinn, 1910
 Eesti-saksa sõnaraamat. Tallinn, 1910
 Soome-eesti sõnaraamat. Tallinn, 1911
 Saksa-eesti sõnaraamat. Tallinn, 1913, 2. trükk 1927
 Eesti-inglise sõnaraamat. Tallinn, 1924
 Sistematikaline eesti-vene sõnaraamat. Tallinn, 1925
 Vene-eesti sõnaraamat. Tallinn, 1929
 Kuuda Seminar ja tema kasvandikud. Tallinn, 1928
 Vene-eesti sõnaraamat. Tallinn, 1929

Viited

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
 Eesti biograafiline leksikon. Tartu, 1926–1929, 336–337
 Eesti biograafiline leksikon. Täiendusköide. Tartu, Tallinn, 1940, 217
 Eesti avalikud tegelased. Tartu, 1932, 209
 Eesti kooli biograafiline leksikon. Tallinn, 1996, 161–162

Eesti ajakirjanikud
Eesti õpetajad
Eesti leksikograafid
Eesti luuletajad
Kuuda õpetajate seminari vilistlased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1866
Surnud 1941
Aleksandr Povetkin

Aleksandr Vladimirovitš Povetkin (sündinud 2. septembril 1979 Kurskis) on Venemaa poksija, praegune WBO raskekaalu maailmameister.

Povetkin võitis 2004. aasta Ateena olümpiamängude poksivõistlustel üliraskekaalus (üle 91 kg) kuldmedali.

Venemaa poksijad
Sündinud 1979
Osalusareng

Osalusareng (inglise participatory development) on arengufilosoofia, mis julgustab arendatavate kogukondade liikmeid andma isiklikku panust arenguprojektidesse. 

See lähenemine vastandub otseselt elitaarsetele ülalt-alla riiklikele ja rahvusvahelistele arengusuundadele, kus välised organisatsioonid ja isikud otsustavad, mis on kohalike jaoks kõige parem. Samas on osalusarengus ka ülalt-alla juhtimist, olgugi varjatumalt, ning oluliseks muutuvad kohalikud võimusuhted, sh näiteks sugude- või earühmadevaheline ebavõrdsus.

Vaata ka 
 Arenguplaneerimine 
 Kogukonnaarengu projekt
 Osalusdemokraatia
 Sooline võrdsus

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 4.12.2011)

Jätkusuutlik areng
Ökosüsteemi taastamiskulu

Ökosüsteemi taastamiskulu (inglise ecosystem restoration cost) on ökoloogilisest tasakaalust välja viidud keskkonnaobjekti taastamiskulu.

Vaata ka 
 ökoloogiline taastamine

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 4.12.2011)

Jätkusuutlik areng
Heitgaas

Heitgaas (inglise exhaust gas, waste gas) on atmosfääri lenduv kütuse põlemise või tootmise gaasiline jääk- või kõrvalsaadus, mis sisaldab kahjulikke aineid ja vajab puhastamist. Heitgaasid võivad olla ka looduslikku päritolu (tekivad nt äikese, vulkaanilise tegevuse ja mikrobioloogiliste protsesside tagajärjel). 

Heitgaasid kahjustavad ökosüsteeme ja elusolendite (sh inimese) tervist, põhjustavad happevihmu ja kasvuhoonenähtust.

Heitgaaside tekkimine

Kütuste põlemisel
Kütused sisaldavad enamasti 30–90% süsinikku, vähem vesinikku, lämmastikku, hapniku ja väävlit. Lisaks sellele on enamikus kütustes ka suurem või väiksem mineraalosa. Kütuste põlemisel tekib enamasti CO2, H2O, CO, SO2, NO, mitmesuguseid süsivesinikke (sh vähktõbe põhjustavat bensopüreeni) ja tuhka. Tuha koostisosadeks on peaaegu kõik perioodilisussüsteemi elemendid, nende hulgas ka väga haruldasi ja isegi radioaktiivseid ühendeid. Peene tuhk võib tuulega levida kilomeetreid eemale ja katta väga suuri alasid.

Looduslikud saasteallikad
Saasteaineid satub õhke vulkaanidest või põlemisprotsesside, hingamise, mädanemise, kõdunemise ja mitmesuguste bakteriaalsete protsesside käigus. Äikese tõttu tekib õhku lämmastikoksiide, vulkaanidest eraldub SO2. Paljude bioloogiliste protsesside käigus tekivad H2S, CO, CO2 ja NH3.

Levinumaid heitgaase

Vääveldioksiid (SO2) 

Vääveldioksiid on terava lõhnaga mürgine gaas, mis tekib kütuste põletamisel. SO2 tekitab bronhiiti, hingeldust ja silmapõletikke. Vääveldioksiid lagundab taimedes klorofülli, mille tagajärjel muutuvad taimed pruuniks ja hukkuvad. Lämmastikdioksiidi või osooni mõjul oksüdeerub see vääveltrioksiidiks (SO3), millest veega moodustuvad happesademete põhikomponendid.

Süsinik(mono)oksiid ehk vingugaas (CO)

Vingugaas on väga mürgine põlev gaas, mis tekib kütuste põlemisel mootorites ja hapnikuvaestes kohtades (nt tulekahju korral tarbitakse kinnises ruumis kiiresti enamus hapnikku ära). Sissehingamisel tekitab süsinikoksiid vingumürgistust (CO moodustab väga püsiva ühendi vere hemoglobiiniga, mis kaotab seejärel võime hapnikku siduda). Mürgistusega kaasneb peavalu ja -pööritus ning teadvuse kadu. Esmaabiks on värske õhk.

Divesiniksulfiid (H2S)

Divesiniksulfiid on mädamunalõhnaga äärmiselt mürgine gaas, mis tekib vulkaanides ja veekogudes mikroorganismide elutegevuse ning orgaanilise aine lagunemise käigus. Puhas divesiniksulfiid tapab silmapilkselt, lõhustades vere hemoglobiini.

Lämmastikoksiidid N2O, NO ja NO2
NO moodustub sisepõlemismootorites ja ühineb iseeneslikult õhuhapnikuga, andes NO2. NO2 tekib ka äikese tulemusena. N2O tekib lämmastikväetistest. NO2 reageerimisel õhuniiskuse või vihmaveega tekib samuti happesademete põhikomponente.

Vaata ka
Õhusaasteained
Transport
Sudu

Viited 

Saastumine