joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Peetruse rist

Peetruse rist ehk  tagurpidi rist on kristlik sümbol. Väidetavalt löödi Peetrus risti pea alaspidi, sest ta ei pidanud end selle vääriliseks, et teda hukataks samal viisil kui Jeesust. Peetruse risti seostatakse alandlikkusega. Püha Peetrusele pühendatud kirikute tornid kannavad sageli Ladina risti asemel Peetruse risti. 

Tänapäeval seostatakse Peetruse risti mõnikord antikristuse ja satanismiga, kuna väidetavalt sümboliseerib tagurpidi rist kristluse põhitõdede pea peale pööramist. Peetruse risti selline tähendus pole kooskõlas kristliku traditsiooniga.

Vaata ka
Risti ümberpööramine

Ristid
Kristlus
Pavia

Pavia on linn Itaalias Lombardia maakonnas, Pavia provintsi halduskeskus. Pavia asub 35 km Milanost lõunas, Ticino jõe ääres. Paviast kagus ühineb Ticino jõgi Po jõega. Milanoga ühendab Paviat Naviglio kanal.

Ajalugu 

Vana-Rooma ajal oli Pavia nimi Ticinum (Ticino jõe järgi).

Pavia oli aastast 572 langobardide pealinn. Aastal 774 vallutas linna Karl Suur.

Pavia San Michele kirikus said kuulsa Lombardia raudse krooni pähe 9.–12. sajandi Itaalia kuningad. Seal krooniti ka Karl Suur (langobardide kuningaks; 774) ja Friedrich Barbarossa (1155). Oma tähtsuse säilitas Pavia ka siis, kui 1359 sai pealinnaks Milano.

Aastal 1359 läks ta Viscontide võimu alla.

Pavia lahingus (1525) lõi Saksa-Rooma keisri Karl V armee Prantsusmaa kuninga François I väge. François I langes vangi ja pidi Madridi rahu põhjal (1526) oma Itaalia-valdustest loobuma.

Aastast 1540 kuulus Pavia Hispaaniale, aastast 1714 Austriale ja aastast 1859 Piemontele.

Arhitektuurimälestised 

 Pavia kartuuslaste klooster (Certosa di Pavia) 8 km linnast põhja pool
 San Pietro in Ciel d'Oro kirik (12. sajand); endine katedraal
 Basilica di San Michele kirik (7. sajand), liivakivist dekoreeritud fassaad; mosaiigid 12. sajandist; freskod 15. sajandit. San Michele kirik oli langobardide kuningate kroonimiskirik.
 Pavia toomkirik ehitatud Rocchi ja Omodeo poolt 1488. aastal
 Santa Maria del Carmine kirik (1376), gooti stiil
 San Francesco kirik (1260), gooti stiil
 Santa Maria di Canepanova kirik (1492), Bramante projekteeritud kaheksanurkne kuppelkatusega kirik; siin asub Brunswicki hertsogi mausoleum
 San Teodoro kirik; langobardide perioodist
 San Marino kirik, algselt ehitatud kuningas Astolfo poolt
 San Lanfranco kirik (1237)
 Viscontide kastell Castello Visconteo (14.–15. sajand)
 Katusega renessanss-sild Ponte Coperto; algselt ehitatud 14. sajandil
 Borromeo kolledž
 Ghisleri kolledž

Pavia tornid 
Keskaegset Paviat tunti kui "saja torni linna". Mõned neist tornidest on siiani vanas linnasüdames säilinud; üks uhkeimaid neist, Torre Civica, kukkus 1989. aastal ootamatult kokku.

Kultuur 
Pavia ülikool (asutatud 1361) on üks Euroopa vanemaid ja auväärsemaid ülikoole. Praegu tegutseb see mitmesse klassitsistlikku õue avanevates hoonetes Strada Nuova ääres.

Pavias on sündinud esimene Canterbury peapiiskop Lanfranc (1005).

Köök 
Pavia köögi tuntuimad road on zuppa pavese ja Certosa di Pavia munkade looming risotto alla certosina. Pavias nagu kogu Lombardias eelistatakse riisitoite pastale.

Viited

Välislingid 
 Pavia valla koduleht (itaalia keeles)

Itaalia linnad
Moritz Moszkowski

Moritz Moszkowski (23. august 1854 Breslau – 4. märts 1925  Pariis) oli poola-saksa-juudi päritolu helilooja, pianist, viiuldaja, pedagoog ja dirigent. 

Muusikat õppis ta Berliinis asuvas Sterni konservatooriumis, sellest ajast on pärit 13-aastaselt loodud klaverikvintett. 19-aastaselt tegi ta debüüdi pianistina, mis oli triumfaalselt edukas. Hiljem õppis ta Theodor Kullaki akadeemias "Neue Akademie der Tonkunst", kus ta kogu hilisema elu ka õpetas. 

Pärast 20. sajandi algust tuli Moszkowski elukäiku sisse langus: muusikas hakkasid puhuma uued tuuled, tema populaarsus hakkas kahanema, tema abikaasa ja tütar hukkusid traagilises õnnetuses. Ta müüs oma muusika kirjastamisõiguse ja investeeris kogu oma varanduse Saksamaa ja Venemaa väärtpaberitesse, mis maailmasõja puhkedes muutusid väärtusetuteks. Ta haigestus kopsuvähki ning suri vaesena ja unustatuna Pariisis 4. märtsil 1925.

Looming
Moszkowski loomingu üheks tuntuimaks osaks on väikevormis klaveripalad, mis on komponeeritud ülimalt meisterlikult, võludes oma kontsentreeritud helikeele ja polüfoonia ulatusliku kasutusega. Siiski moodustavad kaalukama osa loomingust suuremavormilised teosed mitmest žanrist: 
ooper "Boabdil, viimane maurikuningas"
ballett "Laurin"
kaks klaverikontserti
viiulikontsert
sümfooniline poeem "Jeanne d'Arc"
orkestrisüidid
prelüüd ja fuuga keelpilliorkestrile
lavamuusika
kammermuusika 

Eestis on tema tuntuimateks teosteks 15 etüüdi op.72, samas on valdav tema loomingust unustatud.

Üheks eredaks näiteks on Klaverikontsert nr.2 E-duur op. 59 (1898), mis on pühendatud Moszkowski õpilasele Josef Hoffmannile. Teos on neljaosaline, esimese osa alguse teema naaseb viimase osa lõpus ning teise osa teema on põimitud ka kolmanda osa sisse, üleminek teisest osast kolmandasse toimub attacca. Helikeelelt on see teos paigutatav romantismiperioodi lõppu, kuid omab ka jooni 20. sajandi uutest väljendusvõtetest. Orkestratsioon on ülimalt värvikas, tihedalt komponeeritud, polüfooniline, nagu ka klaveripartii, mis nõuab esitajalt ülimat meisterlikkust. Domineerivad helgemad emotsioonid, mis 19. sajandi sünguselembuse taustal on küllaltki erandlik, kuid samas küllalt meeldiv.

Plaadistused
Collins - Moszkowski - Piano music vol 1, 2, 3
Naxos 8.553989 - Piano Concerto in E, From foreign lands
Naxos BIS-CD-1016 - Violin duets

Poola pianistid
Poola heliloojad
Sündinud 1854
Surnud 1925
Risti ümberpööramine

Risti ümberpööramine on sümboolne ja/või vandaalne tegevus, mille eesmärk on näidata oma suhtumist kristlikusse kirikusse ja Jeesusesse. Enamasti süüdistab ühiskond ja meedia ristide ümberpööramises kalmistutel sataniste ja antikristlasi, kuid vähemalt Eestis on politsei pea alati hiljem välja selgitanud, et tegu on alaealiste või joobes vandaalitsejatega, kes omavad väga vähest ülevaadet satanismi põhitõdedest ja eesmärkidest.

Risti ümberpööramist on laialdaselt kasutatud ka filmides ("The Omen", "The Exorcist" jt), kus see sümboliseerib saatanlike või deemonlike jõudude kohalviibimist ning sügavamat huvi kas koha või seal viibivate isikute vastu.

Vaata ka
Tagurpidi rist

Kristlus
Maakonna õigustega linn

{{See artikkel|räägib Hiina haldusüksusest; Lõuna-
Maakonna õigustega linn on Hiinas linn, millel on maakonna õigused, või maakond, mis halduslikult samastatakse linnaga, kus asub selle halduskeskus.

Hiina Rahvavabariik

Hiina Rahvavabariigis (Mandri-Hiinas) on maakonna õigustega linnad (县级市, xianjishi (xiànjíshì), xianjishi (xiànjí shì)) maakondadega samal hierarhiatasemel olevad 3. järgu haldusüksused, kuhu kuulub nii linna- kui ka maapiirkondi (linnu, külasid ja põllumajanduslikku maad). Maapiirkonnad hõlmavad tavaliselt  suurema territooriumi kui linnapiirkonnad. Et eristada maakonna õigustega linnu tavalistest linnadest, kasutatakse esimeste kohta terminit 市区  'linnaala' (shiqu (shìqū)). 

Tavaliselt alluvad nad 2. järgu haldusüksustele (näiteks ringkondadele), mõnikord ka otse 1. järgu haldusüksustele (näiteks provintsidele).  

Enamik maakonna õigustega linnu loodi 1980. ja 1990. aastatel   maakondadest. See praktika lõppes 1997. 

On olemas ka allringkonna õigustega linnad. Need on maakonna õigustega linnad, mille õigused lähenevad ringkonna õigustega linnade õigustele. Sellised on näiteks Jiyuan (Henani provints), Xiantao  (Hubei) ja Golmud (Qinghai).

Taiwan ja varasem Hiina
Taiwanis kannavad maakonnaõigusega linnad ehk provintsialluvusega linnad nimetust 省轄市 shengxiashi (shěngxiáshì) ehk 省管市. 

Nad on ühe astme võrra madalamal provintsiõigustega linnadest (otsealluvusega linnadest). Nad on provintside otsealluvuses. 

20. sajandi alguses nõuti Linnamoodustamise Seaduste (市組織法) järgi provintsialluvusega linnaks saavalt linnalt, et ta oleks provintsi halduskeskus ning seal elaks vähemalt 200 000 elanikku. Juhul kui linnal oli eriline poliitiline, majanduslik või kultuuriline tähtsus, siis piisas 100 000 elanikust.

Vaata ka
Hiina haldusjaotus
Taiwani haldusjaotus

Hiina haldusjaotus
Sari Essayah

Sari Miriam Essayah (sündinud 21. veebruaril 1967 Haukivuori vallas) on Soome poliitik ja endine kergejõustiklane (käija), maailmameister (1993) 10 km käimises. Alates 2015. aasta augustist on ta Soome Kristlike Demokraatide partei esimees.

Sportlikud saavutused 
1991 – kuldmedal universiaadil ja pronksmedal Tokyo maailmameistrivõistlustel
1992 – 4. koht Barcelona olümpiamängudel
1993 – hõbemedal maailmakarikavõistlustel Mexicos ja maailmameister Stuttgardi maailmameistrivõistlustel
1994 – Euroopa meister
 1993 ja 1994 – Soome parim naissportlane

Poliitikukarjäär
2003. aastal valiti Sari Essayah Soome Kristlike Demokraatide esindajana Eduskunna liikmeks. 2007. aasta valimisel ei õnnestunud tal enam parlamenti pääseda. Sügisest 2007 kuni Euroopa Parlamenti valimiseni 2009. aastal oli ta partei peasekretär.

2009. aasta valimistel valiti Sari Essayah Euroopa Parlamenti.

Ta oli Soome Kristlike Demokraatide kandidaat 2012. aasta Soome presidendivalimistel ja kogus 1. voorus 2,5% häältest.

2015. aasta parlamendivalimistel valiti ta uuesti Eduskunna liikmeks ja augustis valiti ta partei esimeheks.

Isiklikku 
Sari Essayah on 162 cm pikk ja kaalub 58 kg. Sari isa on pärit Marokost, sealt pärineb ka tema võõrapärane perekonnanimi. Sportimist alustas ta algklassides kooli spordiklubis. Algul harrastas ta pikamaajooksu ja suusatamist. Käimisega hakkas Sari tegelema 15-aastaselt, kui tulemas olid noorte EM-võistlused ja talle soovitati seda ala proovida. Ta otsustas katsetada ning tegi kohe kiireid edusamme. Suurest spordist lahkus ta pärast Atlanta olümpiamänge 1996. aastal.

1991. aastal abiellus Sari Essayah Robert Matti Hiskias Knappiga, neil on kaks last, Noora (1998) ja Nea (2001).

Välislingid 

Sari Essayah

Soome poliitikud
Soome kergejõustiklased
Soomest valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Sündinud 1967
Etruria kuningriik

Etruria kuningriik oli 1801–1807 Itaalias eksisteerinud Prantsusmaa vasallkuningriik, mis moodustati prantslaste poolt Toscana suurhertsogiriigi asemele. 1807. aasta lõpus kuningriik likvideeriti ja tema alad liideti Prantsuse keisririigiga.

Kuningriigi pealinn oli Firenze.

Kuningriik loodi 21. märtsil 1801 allkirjastatud Aranjuezi lepinguga. Et parandada Napoleoni Prantsusmaa ja Hispaania-vahelisi suhteid, kompenseeriti Bourbonitele nende kaotused Põhja-Itaalias (piirkond oli olnud prantslaste okupatsiooni all alates 1796. aastast). Ferdinand, Parma hertsog, loovutas oma hertsogkonna Prantsusmaale, vastutasuks sai tema poeg, Louis I Etruria kuningaks. Et Bourbonite uuele riigile ruumi teha, tuli kaotada Toscana suurhertsogkond, Habsburg Ferdinand III sai kompensatsiooniks Salzburgi elektoraadi.

Etruria kuningad
 Louis I 1801–1803
 Karl Louis 1803–1807

Vaata ka
 Etruria

Itaalia ajaloolised riigid‎
19. sajand Itaalias
Napoleoni sõjad
Tavavahelik

Tavavahelik (Paxillus involutus) on vahelikuliste sugukonda vaheliku perekonda kuuluv seeneliik.

Kirjeldus
Viljakehad on lihakad, noorelt sügavalt sisserullunud kübaraservaga. Erinevalt puravikest ei ole kübara all svammi meenutavat torukeste kihti, vaid eoslehed.

Viljakehad on hallikas-, kollakas- või oliivpruunid, eoslehekesed värvuvad vajutamisel kohe tumepruuniks. Kübara läbimõõt võib olla kuni 25 cm.

Jalg on pruunikas, sametjas, vahel veidi ekstsentriline, kuiv, 5 x 2 cm.

Kasvukoht
Eestis väga sagedane seen juunist novembrini. Tavavahelik on nii okas- kui ka lehtpuu-mükoriisaseen. Lisaks metsadele leidub teda ka inimmõjuga kohtades (aedades, parkides). Eriti palju leidub kuival suvel ja sügisel.

Mürgisus
Pikka aega peeti tavavahelikku söögiseeneks. Nüüd on tõestatud tavavaheliku mürgisus. Vahelikumürgistus tekib tavavahelikus leiduvate kehavõõraste antigeenide toimel. Antigeenid võivad põhjustada immuunkehade teket ja raskeid immuunpatoloogilisi muutusi inimkehas. Mõnedel andmetel sisaldab tavavahelik veel ka mürgist muskariini.

Tavavaheliku mürgistused on põhjustanud Euroopas mitmeid surmajuhtumeid. Tavavaheliku mürk moodustab inimese veres antikehi, mis hävitavad punaliblesid. See immuunhemolüütiline aneemia on võrreldav allergiaga. Tavavaheliku mürgistuse peiteaeg on tunnist kuni paari aastani. Tavavaheliku muudab ohtlikuks see, et mürgid ei eraldu väljaheidetena, vaid need kogunevad organismi. Tavavahelik ei ole tegelikult mürgine, vaid põhjustab vereliblede kokkukleepumist. Inimesed võivad seenele reageerida erinevalt. Söömine võib lõppeda surmaga. Kupatamine ei muuda tavavahelikku ohutuks.

Vaata ka
Seente loend

Viited

Välislingid
Salakaval seen kleebib verelibled kokku EP 24.10.2006

Vahelikulised
Eesti seened
Mürgised seened
Castello Visconteo

Castello Visconteo on Pavia Viscontide kastell Põhja-Itaalias Lombardia maakonnas Pavia linnas.  

Kindluse ehitamist alustas 1360. aastal Galeazzo II Visconti. Hiljem täiendasid ehitist Sforzad.

Kontrastina kastelli karmile välisilmele olid siseruumid vägagi luksuslikud. Paraku paiknes enamik uhketest siseruumidest kindluse Milano-poolses küljes, mille prantslased 1527. aastal maani maha lõhkusid. 

Kindluse allesjäänud ruumid ja õu olid sõjaväe kasarmutena kasutusel kuni aastani 1921.

Museo Civico

Tänapäeval on kastelli säilinud ruumid restaureeritud ning neis asub muuseum (Museo Civico). Eksponeeritud on peotäis Veneetsia kunstnike maale, arheoloogiakollektsioon ning Pavia hävinud kirikute säilinud skulptuure, fragmente ja mosaiike (neist tähelepanuväärseimad on 11. ja 12. sajandist pärinevad rekonstrueeritud portaalid).

Välislingid

Muuseumi itaaliakeelne koduleht

Itaalia ehitised
Pavia
Kriit

See artikkel on kivimist; geokronoloogilise üksuse kohta vaata artiklit Kriit (ajastu); kirjutusvahendi kohta vaata artiklit Kriit (kirjutusvahend).

Kriit on peeneteraline poorne pehme lubjakivi. Nagu muudki lubjakivid, koosneb ka kriit valdavalt kaltsiidist (CaCO3). 

Kriit on moodustunud peamiselt mikroskoopiliste mereloomade, eelkõige foraminifeeride kodadest. Kriidi peamine komponent on kaltsiidist toesega kuldvetikate (kokkolitoforiidid; tänapäeval valdavad meredes perekonna Emiliana esindajad) jäänused. 

Suured kriidilademed tekkisid keskaegkonnas ja eriti kriidiajastul, millest tuleneb ka ajastu nimi. Siis oli kliima tänasest tunduvalt soojem ning tingimused lubikojaga mereloomadele sobivamad. 

Tuntud kriidipaljandid on Doveri valged kaljud Inglismaa lõunarannikul, Møni klint Taani samanimelisel saarel ja arvukad pangad Rügeni saarel Saksamaal.

Kriit kui eriti poorne lubjakivi on hea mahuti naftale ja gaasile. Kriidist koosnevad Põhjamere alused kivimid ning Araabia poolsaare naftat ja gaasi sisaldavad kivimid.

Vaata ka

Kriit kirjutus- ja joonistusvahendina on valmistatud peenestatud ja kokkupressitud kriidist ja kipsist.
Kaltsium
Settekivimid
Materjalid
Anorgaanilised pigmendid
Cremona

Cremona on linn Itaalias Lombardia maakonnas, Cremona provintsi halduskeskus. 

Cremona asetseb Po madaliku keskmes Po jõe ääres.

Ajalugu
Cremona oli algselt gallide asula; aastast 218 eKr Rooma koloonia. Tänaseni on vanalinnas säilinud vihjeid roomaaegsest tänavaplaanist.

Aastal 69 toimus linna lähedal kaks suurt lahingut. 14. aprillil purustas Vitellius Bedriacumi lahingus Rooma keisri Otho, kes seejärel tappis enda. Oktoobris sai keiser Vitellius ise Vespasianuselt lüüa, kes kogu linna purustas; Vitellius tappis enese ja Vespasianus sai keisriks.

Aastal 603 vallutasid Cremona langobardid.

1098 sai Cremonast vabalinn ning alates 1167. aastast, pärast pikaajalist Friedrich Barbarossa poliitika toetamist sai linnast Lombardia Liiga liige. Lombardia Liigas olles osales Cremona samal aastal ka Legano lahingus. Järgnenud majandusliku ja poliitilise õitsengu aastatel ehitati Cremonas palju, sealhulgas linna keskväljakut (Piazza dei Comunale) ümbritsevad hooned ning linnamüür 1169–1187).

Aastal 1334 vallutasid linna Viscontid ning aastast 1420 kuulus Cremona Milano hertsogiriiki. 

Aastatel 1525–1702 oli linn Hispaania ja seejärel 1859. aastani vaheaegadega Austria valduses.

Arhitektuurimälestised

Linna keskväljak on Piazza del Comune, mille ümber asuvad toomkiriku kompleks ja mitu palatsot.

Kultuur

16.–18. sajandil töötasid Cremonas kuulsad viiulimeistrite suguvõsad Amati, Stradivari (sealhulgas Antonio Stradivari) ja Guarneri.

Cremonas sündis helilooja Claudio Monteverdi. Linnas on keskkooli lõpetanud levilaulja Mina.

Viited

Välislingid

Cremona valla ametlik koduleht itaalia keeles
Cremona turismilehed inglise keeles

Itaalia linnad
Lombardia
Liguuria

Liguuria (itaalia keeles Liguria) on maakond Itaalias (Põhja-Itaalias).

Liguuria on kitsas rannikuriba mägede jalamil. Läänepoolne Liguuria Riviera Ponente nime all tuntud rannik ulatub kitsa lauge rannaribaga välja kuni Prantsusmaa piirini, Riviera Levante on aga metsikum ja järsemate kallastega. Nende kahe piirkonna vahel asub maakonna keskus Genova.

Haldus 

Liguuria jaguneb città metropolitanaks ja kolmeks provintsiks:
 Città metropolitana di Genova
 Imperia provints
 La Spezia provints
 Savona provints

Rahvastik

Suuremad linnad 
Genova, Imperia, La Spezia, Savona, Sanremo, Portofino, Rapallo

Majandus

Transport 
Prantsusmaa piirist Toscanani kulgeb piki rannikut kiirtee A10, mis Genovast alates muutub A12–ks. Raudteeühendus on Torino ning Milanoga. Juurdepääs Liguuria sisemaale on mägede tõttu raskendatud.

Liguuria köök 

Liguuria kööki nimetatakse cucina del ritorno ehk "kojusaabumise köögiks" pidades silmas meremehi, kes peale kuudepikkust merelolemist siin korralikult ja koduselt süüa said. Ka väljendab see Liguuria köögi armastust kohalike toorainete vastu. Palju süüakse kala ja mereande, värskeid köögivilju ning ürte, tänu meremeeste panusele ehk ka rohkem vürtse kui itaallastel üldiselt kombeks.

Liguuria köögi kuulsus on pesto, basiilikust, oliiviõlist, piiniaseemnetest ning juustust hõõrutud kaste.

Liguuria kliima sobib ideaalselt oliivikasvatuseks, ning siinsed oliiviõlid võistlevad edukalt Toscana omadega.

Vein 
Liguuria veinipiirkonnad: Cinqueterre (DOC), Cinqueterre Sciacchetra (DOC), Rossese di Dolceaqua (DOC), Riviera Ligure di Ponente (DOC).

Vaata ka 
 Liguuria vabariik

Viited

Välislingid 

 Liguuria maakonna ametlik koduleht itaalia keeles

Itaalia maakonnad
Rashīd Ramzī

Rashīd Ramzī (رشيد رمزي; sündinud 17. juulil 1980 Khoulas (Maroko)) on Maroko päritolu Bahreini kergejõustiklane (800 m ja 1500 m jooksja). Ta on kahekordne maailmameister (2005).

Bahreini esindav marokolane Rashīd Ramzī tegi Helsingi MM-il seda, mis viimati õnnestus tiitlivõistlustel legendaarsel uusmeremaalasel Peter Snellil: ta võitis ühel võistlusel nii 1500 m kui ka 800 m jooksu.

2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis jäi ta vahele dopinguga ning talt võeti ära kuldmedal.

Maailmameistrivõistlustel 

 2005  Helsingis
  maailmameister 800 m jooksus 1. 44,24
  maailmameister 1500 m jooksus 3.37,88

Sisemaailmameistrivõistlustel  

 2004  Budapestis
 hõbemedal 800 m jooksus 1.46,15

Isiklikku 

Rashīd Ramzī on 175 cm pikk ja kaalub 58 kg.

Välislingid 
 
 Olümpiavõitja Ramzī põrus dopingukontrollis

Maroko jooksjad
Bahreini kergejõustiklased
Sündinud 1980
Sigismund (Tirooli hertsog)

Sigismund von Habsburg (1427–1496) oli Tirooli hertsog 1439–1490, ertshertsog alates 1477. Ta oli hertsog Friedrich IV poeg.

Sigismund valitses lisaks Tiroolile ka mõningaid alasid Švaabimaal (Elsassis) ja Šveitsi lähedal, enamasti resideeris ta aga ikkagi Innsbruckis. Kuni 1446. aastani oli ta oma nõo, hilisema Saksa-Rooma keisri Friedrichi eestkoste all. Seejärel sai ta aga Tirooli ainuvalitsejaks ja et Friedrich oli püüdnud talt tema valdusi kätte saada (või seal vähemalt oma ülemvõimu kehtestada), siis isoleeris Sigismund end muudest Habsburgidest. Ta oli kaks korda abielus, kuid järglasi tal polnud. 

1469 pantis või müüs Sigismund oma valdused Elsassis Burgundia hertsogile Charles Südile, ilmselt seetõttu, et need oleks Vana Šveitsi Konföderatsiooni eest paremini kaitstud. 1474 muutis ta meelt ning ostis oma valdused tagasi, liitudes Šveitsi Konföderatsiooniga võitluses Charles Südi vastu.

Sigismund alustas ka uute rahade müntimist, millest hiljem kujunes välja taaler. Esialgu sai Tirool äärmiselt jõukaks, kuid hiljem hakkas Sigismund pillavalt elama, lisandus ka sõda Veneetsiaga, mis lõppes 1487 eriliste tulemusteta. 

Rahulolematus rahva seas kasvas ja nii pidi Sigismund 1490. aastal Tiroolist ja Kaugemast Austriast oma nõo,  keiser Friedrichi poja  Saksa kuninga Maximilian I kasuks. Sellega taasühendas Maximilian I kõik Habsburgide maad oma võimu alla. Aastal 1500 omandas Maximilian I ka ülejäänud Gorizia (Görz) territooriumid Lienzi ja Pusteri oru ümbruses.

Vaata ka
Tirooli krahvkond
Austria hertsogkond
Habsburgid
Sündinud 1427
Surnud 1496
Austria ertshertsogkond
Sünehhism

Sünehhism (inglise keeles synechism) on filosoofiline positsioon, mille kohaselt kõik on pidev.

Termini võttis oma seisukoha nimetusena kasutusele Charles Sanders Peirce artiklis "Vaimu seadus" ("The Law of Mind"), mis ilmus 1892. Selles artiklis räägib ta pikalt oma pidevusekontseptsioonist ning defineerib sünehhismi nii: 

Aastast 1893 pärinevas kirjutises "Surematus sünehhismi valguses" ("Immortality on the Light of Synechism" kirjutab ta: 

Filosoofia
Ajafilosoofia
Alessandro Volta

Alessandro Giuseppe Antonio Anastasio Volta (18. veebruar 1745 Lombardia, Como – 5. märts 1827 Como) oli itaalia füüsik, kes tegi mitmeid avastusi elektri alal. Tema järgi sai nime pingeühik volt.

Eluloost

Alessandro Volta sai hariduse Comos. Aastal 1779 sai temast 25 aastaks Pavia ülikooli professor.

Aastal 1810 tõstis Napoleon ta krahviseisusesse.

Teadustegevus

Volta leiutas elektrofoori (1775), tundliku elektroskoobi (1781) ja elektromeetri.

Aastal 1799 ehitas ta esimese galvaanielemendi ning koostas neist patarei (Volta sammas).

Ta avastas kontaktelektri (1795) ja järjestas metallid kontaktpotensiaalide vahe järgi (1801). Volta avastas ka metaani (1776 aastal).

Muu
Alessandro Volta järgi nimetati Tallinnas 1900. aastal tegevust alustanud Volta tehas ja selle järgi Volta tänav.

Välislingid 
Vapp

Itaalia füüsikud
Sündinud 1745
Surnud 1827
Brera pinakoteek

Brera pinakoteek (itaalia Pinacoteca di Brera) on kunstimuuseum Milanos, kus on üks Itaalia suuremaid kunstikogusid. Muuseum asub 17. sajandist pärit Palazzo di Brera's.

18. sajandil asutati seal Kunstiakadeemia (Accademia di Belle Arti), mille juurde tekkis aegamööda kunstikogu.

Breras asub üks paremaid Itaalia renessanss- ja barokkmaali kollektsioone maailmas. Leidub ka Itaalia kuulsate nüüdisaegsete kunstnike teoseid. Mitte-Itaalia kunstnikest on esindatud El Greco, Rembrandt, Rubens, van Dyck. 

Kunstikogusid eksponeeritakse 38 saalis. Teosed on pärit kirikutest ja kloostritest üle Euroopa, hiljem on kogu pidevalt täiendatud ostude toel.

Kaaristutega õuel seisab Napoleoni pronkskuju. Tema muutis Brera rahvusgaleriiks, konfiskeerides eksponaate kirikult ja ülikutelt. 

Kuulsamate Breras esindatud kunstnike seas on Piero della Francesca, Giovanni Bellini (kaks maali Madonnast lapsega), Gentile Bellini, Raffael, Andrea Mantegna, Francesco Filippini (Il Maglio, La Strigliatura della canapa), Tintoretto ("Püha Markuse surnukeha leidmine"), Paolo Veronese ("Jeesus aias") ja Caravaggio.

Aadress
Via Brera 28, Milano

Välislingid

Brera Pinakoteegi ametlik kodulehekülg

Itaalia kunstimuuseumid
Milano
Benjamin Limo

Benjamin Limo (sündinud 23. augustil 1974 Kaptagetis) on Keenia kergejõustiklane (5000 m jooksja). Maailmameister 5000 m jooksus (2005).

Ta võistleb ka muudel jooksudistantsidel 1500 meetrist kuni 10 000 meetrini.

Saavutused 

1999 hõbemedal maailmameistrivõistlustel 5000 m jooksus (12.58,72)
2002 hõbemedal Briti Ühenduse mängudel 5000 m jooksus (13.13,57) 
2005 maailmameister 5000 m jooksus (13.32,55)

Välislingid 

Keenia jooksjad
Sündinud 1974
Jaouad Gharib

Jaouad Gharib (sündinud 22. mail 1972 Khenifras) on Maroko kergejõustiklane (5000 m, 10 000 m ja maraton). Kahekordne maailmameister maratonis (2003 ja 2005).

Saavutused 

 2003 maailmameister maratonis (2:08.31) 
 2005 maailmameister maratonis (2:10.10)
 2008 olümpia hõbemedal maratonis (2:07.16)

Gharibile oli 2003. aasta MM-start alles teine kord maratonis võistelda. Marokolane debüteeris sama aasta aprillis Rotterdami maratonil, kus sai kuuenda koha. Kulla saatus otsustati Pariisi maailmameistrivõistlustel staadioni tunnelis, kus Gharib kiirendas ja tegi hispaanlase Julio Reyga paarikümnemeetrise vahe sisse. Viimane ring staadionil enam midagi ei muutnud ja lõpujoone ületas omaaegse kuulsuse Brahim Boutayebi juhendamisel harjutav Gharib seitse sekundit enne Reyd.

Vaid kaks aastat tagasi tõsisemalt maratoniga tegelema hakanud Jaouad Gharib võitis ka Helsingi maailmameistrivõistlustel maratoni ja on nüüd kahekordne maailmameister.

Välislingid 
 

Maroko jooksjad
Sündinud 1972
Ladji Doucouré

Ladji Doucouré (sündinud 28. märtsil 1983 Juvisy-sur-Orge'is) on Prantsusmaa kergejõustiklane (110 m tõkkejooks), maailmameister (2005).

Saavutused

Maailmameistrivõistlustel 

 2005 Helsingi 
maailmameister 110 m tõkkejooksus 13.07 
maailmameister 4x100 m 38.08 (Ladji Doucouré, Ronald Pognon, Eddy de Lépine ja Lueyi Dovy).

Välislingid 
kodulehekülg
 

Prantsusmaa kergejõustiklased
Sündinud 1983
Kreisivaba linn

Kreisivaba linn (kreisfreie Stadt) on Saksamaa Liitvabariigis 3. järgu haldusüksus, kreisiga võrdsustatud linn. 

Baden-Württembergis nimetatakse neid linnkreisideks (Stadtkreis).  

Kreisivaba linn on kommunaalne territoriaalne korporatsioon, millel on Saksamaa omavalitsusõiguse järgi kindlad pädevused. 

Enamik kreisivabu linnu on suurlinnad (üle 100 000 elanikuga linnad) või suuremad keskmise suurusega linnad. Ent Baden-Württembergis, Alam-Saksis ja Nordrhein-Westfalenis on ka suurlinnu, mis ei ole kreisivabad, näiteks Hildesheim, Moers, Neuss, Recklinghausen, Reutlingen ja  Witten. Teiselt poolt on Baieris ja  Rheinland-Pfalzis kreisivabasid linnu, kus on alla 50 000 elaniku.  

Kõige väiksem kreisivaba linn on Rheinland-Pfalzis asuv Zweibrücken, kus 2008. aasta lõpus oli umbes 34 500 elanikku. Suurim kreisivaba linn on Baieri liidumaa pealinn München (1,3 miljonit elanikku).  Berliin ja Hamburg on küll suuremad linnad, kuid nad ei ole kreisivabad linnad, vaid linn-liidumaad. Linn-liidumaa Bremen koosneb koguni kahest linnkreisist, nimelt  Bremeni linn ja umbes 60 km põhja pool asuv mereäärne linn Bremerhaven.

Lüchow-Dannenbergi kreisis on kaalutud tolle 17 vallaga kreisi muutmist kreisivabaks vallaks. Sellist haldusüksust ei ole Saksamaa Liitvabariigis seni olnud.

Vaata ka
Kreislinn
Linnriik
Linnmaakond
Vabariikliku alluvusega linn
Maakonna õigustega linn
Ringkonnaalluvusega linn
Provintsialluvusega linn
Sõltumatu linn
Statutaarlinn
 
Saksamaa geograafia
Haldusüksused
Tugipiilar

Tugipiilar ehk tugipiit ehk kontraforss on gooti arhitektuurile omane piilaritaoline seinatugi võlvide külgsurve tasakaalustamiseks (võlvikandade toetamiseks). Tavaliselt astmeliselt aheneva profiiliga tugipiilarid paiknevad reeglina seinamüüri välisküljel (harvemini ka siseküljel).

Tugipiilarid esinevad juba Bütsantsi arhitektuuris, edasi romaanikas ja gootikas; kasutatakse üksikutel juhtudel tänapäevani.

Tugipiilariteks nimetatakse ka Eesti arhitektuuris mitte leiduvaid, kuid Lääne-Euroopa gootikas kasutatud tugikaari toetavaid piilareid, mis asuvad hooneseinast eemal.

Tugipiilarite paiknemise variandid seina suhtes

Pildid

Kirjandus
Peatoimetaja H. Arman, "Eesti arhitektuuri ajalugu", kirjastus Eesti Raamat, Tallinn, 1965

Välislingid 
Paar tugipiilarite näidet

Tugi (arhitektuur)
Curaçao

Curaçao (hollandi; papiamento Kòrsou) on saar Kariibi meres Venezuela ranniku lähedal. 

Saar moodustab koos Klein Curaçao saarega Madalmaade Kuningriigi koosseisus oleva Hollandi Antillide omavalitsusliku osa (saareala), mille halduskeskus on Willemstad. 

Saare pindala on 444 km² ja seal oli 2010. aastal 142 200 elanikku. 2003. aastal oli saarel 133 600 elanikku.

Saar on pindalalt ja rahvaarvult niinimetatud ABC saarte (Aruba, Bonaire ja Curaçao) seas suurim. 

Curaçao avastasid konkistadoor Alonso de Ojeda ja Amerigo Vespucci 1499. aastal, misjärel Hispaania koloniseeris saare. 1634. aastal okupeeris saare Hollandi Lääne-India Kompanii Johannes van Walbeecki juhtimisel. Saarest sai orjakaubanduse keskus. Napoleoni sõdade ajal kuulus saar kahel lühikesel perioodil Suurbritanniale, kuid Pariisi rahulepinguga 1815. aastal tagastati saar Hollandile.

Kariibi mere saared
Naltšik

Naltšik (vene ja karatšai-balkaari keeles Нальчик, kabardi-tšerkessi keeles Налшык) on Venemaa Kabardi-Balkaari Vabariigi pealinn.  

See asub Suur-Kaukasuse eelmäestike jalamil Naltšiki jõel.

Linna läbib oluline Rostovi–Bakuu maantee.

Rahvastik 
Elanikke on 282 900 (2005). 2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Naltšiki elanikest kabarde 47,3%, venelasi 31,8%, balkaare 11,4%, osseete 1,9%, ukrainlasi 1,0%, juute 0,4% ja muudest rahvustest inimesi 6,2%.

Ajalugu 
Linn asutati 1817 Venemaa Kaukaasia kaitsevööndi kindlustusena, mille juurde 1838 rajati sõjaväelaste asula. 1871. aastal sai temast slobodaa ja Tereki oblasti Naltšiki ringkonna keskus.

21. märtsist kuni 7. oktoobrini 1918 ning novembrist 1918 jaanuarini 1919 oli Naltšikis võim bolševike käes. Edasi kuni 24. märtsini 1920 oli Naltšik Denikini vägede valduses.

1. septembrist 1921, kui Naltšik sai Kabardiini autonoomse oblasti keskuseks, on Naltšik ka linn. 16. jaanuarist 1922 oli see Kabardi-Balkaari autonoomse oblasti keskus, 1936–1944 ja 1957–1991 Kabardiini-Balkaari ANSV ning 1944–1957 Kabardiini ANSV pealinn.

25. oktoobrist 1942 3. jaanuarini 1943 okupeerisid linna Saksa väed.

Kultuur ja haridus 
Linnas asub 1957. aastal asutatud Kabardi-Balkaaria Riiklik Ülikool.

Sport 
Linna jalgpalliklubi Naltšiki Spartak mängib Venemaa kõrgliigas.

Pilte

Viited

Välislingid 

 http://www.adm-nalchik.ru
 http://www.nalnet.ru/

Venemaa linnad
Kabardi-Balkaaria
Harold Pinter

Harold Pinter (10. oktoober 1930 – 24. detsember 2008) oli juudi päritolu Briti näitekirjanik.

Harold Pinter oli 2005. aasta Nobeli kirjandusauhinna laureaat.

2009. aasta 14. oktoobril anti välja esimene Pinteri kirjandusauhind, millele võivad kandideerida ainult britid või Suurbritannias tegutsevad kirjanikud.

Tunnustus
 1973 – Austria riiklik Euroopa kirjanduse auhind
 2005 – Nobeli kirjandusauhind, Franz Kafka auhind

Looming 
"Tuba" (1957; näidend) 
"Sünnipäevapidu" (1957; eesti keeles 1970; tõlkija Joel Sang)
"Tumm teener" (1957; näidend)
"Majahoidja" (1959; näidend)
"Kojutulek" ("Homecoming", 1964; näidend) 

Samuti on Harold Pinter kirjutanud luulet (esimene kogu ilmus 1950. aastal), proosat, stsenaariume filmidele jm.

Pinteri looming Eesti teatris 
"Kojutulek" (Tallinna Linnateater; lavastaja Andres Noormets; esietendus 6. märtsil 1999)
"Majahoidja" (lavastaja Evald Hermaküla; 1987)
"Majahoidja" (Rakvere teater; lavastaja Mati Unt; 2001)

Isiklikku 
Aastail 1956–1980 oli ta abielus Briti filminäitleja Vivien Merchantiga. Nende poeg Daniel sündis 1958. aastal. 

1980. aasta lõpust kuni surmani oli abielus ajaloolase ja kirjaniku Antonia Fraseriga.

Välislingid
 "Suri nobelist Harold Pinter", EPL, 3. jaanuar 2009
 "Asutati Pinteri kirjandusauhind", EPL, 24. juuli 2009

Inglise kirjanikud
Näitekirjanikud
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1930
Surnud 2008
Rostov Doni ääres

Rostov Doni ääres (ka Doni-äärne Rostov) on linn Lõuna-Venemaal. Ta on Rostovi oblasti ja Lõuna föderaalringkonna keskus. 

Linn asub Doni jõe alamjooksul selle suudme lähedal Aasovi merre.

Ajalugu
Aastal 1749 asutati Temerniki jõe suudmesse tollipunkt. Selle kaitseks rajati 1761 kindlus, mille ümber kujunes asula. Rostov Doni ääres on linn aastast 1807.

Vaata ka
 FK Rostov
 Rostovi oblasti kujutava kunsti muuseum

Viited

Välislingid

Linna duuma ja administratsiooni lehekülg
Linn Nõukogude topograafilisel kaardil (1:100 000)

Rostovi oblasti linnad
Gian Galeazzo Visconti

Gian Galeazzo Visconti (ka Giangaleazzo Visconti) (1351 – 3. september 1402) oli esimene Milano hertsog, kardetud ja vihatud türann, kes valitses Milanos vararenessansi ajajärgul aastatel 1386–1402. 

1360 abiellus Gian Galeazzo Prantsuse kuninga Jean II tütre Isabellaga (1348–1372); sellest abielust sündis tütar Valentina Visconti. Oma onutütre Katharina Viscontiga (?–1404) oli tal poeg Filippo Maria Visconti

1378 suri Gian Galeazzo isa Galeazzo II Visconti ja pärandas pojale Milano läänepoolse osa. Idapoolne Viscontide Milano-valdus jäi Bernabò Visconti valitseda.

Võimu haaramine Milanos

Gian Galeazzo pääses kogu Milanos võimule pärast oma onu Bernabò Visconti vangistamist. Bernabò suri mõni kuu pärast vangistamist arvatavasti kas nälja või mürgitamise läbi. Viscontide kohta on öeldud, et nad "kasutasid mürki rohkem kui soola" ja Gian Galeazzo oli kahtlemata intriigides ja võimuvõitluses vahendeid mitte valiv vastane. 

1395. aastal ostis ta endale keisri käest 100 000 floriini eest päritava Milano hertsogi tiitli. 1399. aastal nimetati ta Pavia krahviks.

Valduste laiendamine

Varsti peärast Milano enda kätte saamist haaras ta oma valdusse ka Verona, Treviso, Vicenza ja Pavia omandades seeläbi kontrolli pea kogu Po jõe oru üle. 

Gian Galeazzo unistuseks oli liita kogu Põhja-Itaalia oma võimu alla ühiseks riigiks. Suurimaks takistuseks selle unistuse täideviimisel olid Bologna ja Firenze. 1399 vallutas ta Pisa ning Siena, Perugia ja teised Umbria linnad langesid Visconti valdusse 1400.

1394 läks Galeazzo Bologna ja Firenze vastu sõjakäigule. Sõjapidamine oli kurnav mõlemale poolele; vägesid laastasid haigused, nälg ja vaesus. Kuid üldiseks arvamuseks oli, et peale jäävad milanolased. 1395 langeski Bologna ning Galeazzo alustas otsustava rünnakuga Firenze vastu. 1402 võitis ta teisegi lahingu Bologna vastu (Casalecchio lahing 26. juunil 1402).

Kuid Gian Galeazzo unistused purunesid: paar kuud hiljem jäi ta palavikku ja suri 3. septembril 1402 Milano lähedal Melegnanos katku. Rünnak Firenze vastu luhtus ning peagi killustusid tema valdused järglaste vahelises kisklemises.

Mõju kunstipatroonina

Gian Galeazzo võimu ajal alustati Milano toomkiriku ja Certosa di Pavia ehitamist. 

Milano hertsogid
Viscontid
Sündinud 1351
Surnud 1402
Kemikaal

Kemikaal on kindla puhtusastmega keemiatoode, mida kasutatakse laboratoorsel või tööstuslikul otstarbel. Kemikaal võib olla nii liht-, liitaine kui ka ainete segu.

Päritolult võib kemikaal olla looduslik või toodetud. 

Eestis reguleerib kemikaalide käitlemist ja käitlemisega seotud majandustegevust kemikaaliseadus.

Vaata ka 
Keemiline aine
Reaktiiv

Viited

Kasutatud kirjandus 
Eesti keele seletav sõnaraamat

Välislingid
Kemikaaliseadus
Kemikaalide Teabekeskus

Keemia
Ained
Karjala-Soome NSV lipp

Karjala-Soome NSV lipp oli NSV Liidu haldusüksuse Karjala-Soome NSV lipp.

Esimene lipp, 1940 – 1953 oli punane, mille vardapoolses ülanurgas oli soomekeelne kiri "Karjalais-Suomalainen SNT", selle all aga venekeelne kiri "Карело-Финская ССР" ning nende kohal kuldsed ristatud sirp ja vasar.

1. september 1953 võeti kasutusele uus lipp, mis oli punane, alaservas aga horisontaalsed laiud - sinine ja roheline. Vardapoolses ülanurgas olid ristatud kuldsed sirbi ja vasara kujutised, nende kohal punane kuldse äärisega viisnurk. Lipp oli kasutusel 1956. aastani, mil Karjala-Soome NSV muudeti Karjala ANSV-ks.

Vaata ka 
Karjala-Soome NSV vapp
Karjala ANSV lipp
Karjala Vabariigi lipp

Nõukogude Liidu lipud
Karjala
Merlene Ottey

Merlene Joyce Ottey (sündinud 10. mail 1960 Cold Springis) on Jamaica kergejõustiklane (100 m ja 200 m jooksja). Ta on kuuekordne maailmameister ning võitnud palju suurvõistluste medaleid.

Merlene Ottey osales 44-aastaselt oma seitsmendatel olümpiamängudel 2004. aastal Ateenas. Kuus korda esindas ta olümpiamängudel sünnimaad Jamaicat ja seejärel hakkas esindama Sloveeniat. Ottey sai Sloveenia kodakondsuse 2002. aastal.

Aastal 2010 jooksis ta 50-aastaselt 100 m ajaga 11,67 s. Samal aastal osales ta Euroopa meistrivõistlustel Sloveenia 4×100 m teatejooksu võistkonnas.

Saavutused

Olümpiamängudel 

Moskva 1980 
pronksmedal 200 m jooksus (22,20)
Los Angeles 1984 
pronksmedal 100 m jooksus (11,16)
pronksmedal 200 m jooksus (22,09)
Barcelona 1992 
pronksmedal 200 m jooksus (22,09)
Atlanta 1996 
hõbemedal 100 m jooksus (10,94)
hõbemedal 200 m jooksus (22,24)
pronksmedal 4x100 m teatejooksus (42,24)
Sydney 2000 
hõbemedal 4x100 m teatejooksus (42,13)

Maailmameistrivõistlustel 

Helsingi 1983 
hõbemedal 200 m jooksus (22,19)
pronksmedal 4x100 m teatejooksus (42,73)
Rooma 1987 
pronksmedal 100 m jooksus (11,04)
pronksmedal 200 m jooksus (22,06)
Tōkyō 1991
maailmameister 4x100 m teatejooksus (41,94)
pronksmedal 100 m jooksus (11,06)
pronksmedal 200 m jooksus (22,21)
Stuttgart 1993 
maailmameister 200 m jooksus (21,98)
hõbemedal 100 m jooksus (10,82)
pronksmedal 4x100 m teatejooksus (41,94)
Göteborg 1995 
maailmameister 200 m jooksus (22,12)
hõbemedal 100 m jooksus (10,94)
hõbemedal 4x100 m teatejooksus (42,25)
Ateena 1997 
pronksmedal 200 m jooksus (22,40)

Sisemaailmameistrivõistlustel 

Indianapolis 1987 
hõbemedal 200 m jooksus (22,66) 
Budapest 1989 
maailmameister 200 m jooksus (22,34) 
pronksmedal 60 m jooksus (7,10) 
Sevilla 1991 
maailmameister 200 m jooksus (22,24)
hõbemedal 60 m jooksus  
Barcelona 1995 
maailmameister 60 m jooksus (6,97)

Isiklikud rekordid 

100 m jooks – 10,74 (1996)
200 m jooks – 21,64 (1992)

Isiklikku 

Merlene Ottey on 175 cm pikk ja kaalub 62 kg.

Viited

Välislingid 
 
Pilte Merlene Otteyst
Minu jooksus on rõõmu! (SL Õhtuleht)
Merlene Ottey raiutakse taas ajalooraamatusse, Eesti Päevaleht, 31. juuli 2010

Jamaica jooksjad
Sloveenia kergejõustiklased
Sündinud 1960
Karjala-Soome NSV vapp

Karjala-Soome NSV vapp oli NSV Liidu haldusüksuse Karjala-Soome NSV vapp.

1940. aastal moodustatud Karjala-Soome NSV sai endale vapi 8. juulil 1940, sellel oli kujutatud mägede, metsade ja järvede tagant tõusvat päikest, mille kiirtes olid ristatud kuldsed sirp ja vasar. Figuure ümbritsesid männiokstest ja viljapeadest pärg, mis olid mõlemalt poolt seotud kahe lindiga, üks oli punane ja teine rahvuslikku ornamente kujutav lint, alt olid aga lindid ühendatud. Külgmistel punastel lintidel oli ühel pool soomekeelne ja teisel venekeelne deviis "Kõigi maade proletaarlased, ühinege!". Alumisel aga soome keeles "KARJALAIS-SUOMALAINEN SNT" ja vene keeles "КАРЕЛО-ФИНСКАЯ ССР". Vapi kohal oli punane kuldse äärisega viisnurkne täht. 20. augustil 1956 muudeti Karjala-Soome NSV Karjala ANSV-ks ja see vapp kõrvaldati käibelt.

Nõukogude Liidu vapid
Karjala
Mati Laur

Mati Laur (sündinud 17. juunil 1955 Abja-Paluojal) on eesti ajaloolane.

Hariduskäik
1973 Abja Keskkool
1978 Tartu Riiklik Ülikool ajaloo erialal
1987 ajalookandidaat (Tartu Riiklik Ülikool), väitekiri: "Управление Прибалтийскими губерниями в период просвещенного абсолютизма"
2000 filosoofiadoktor (Tartu Ülikool), väitekiri: "Eesti ala valitsemine 18. sajandil"

Töökäik
1978–1979 Põltsamaa Keskkooli ja Jõgeva Kaugõppekeskkooli Põltsamaa konsultatsioonipunkti ajalooõpetaja 
1979. aastast Tartu Ülikooli õppejõud 
1994–1995 Greifswaldi ülikooli külalisõppejõud  
1999 üldajaloo õppetooli (hiljem osakonna) juhataja 
2003 Tartu Ülikooli üldajaloo ja uusaja professor
2010 Helsingi Ülikooli külalisprofessor
2013 Göttingeni Ülikooli külalisprofessor

Alates 2006. aastast on Mati Laur koos Karsten Brüggemanniga ajalooajakirja Forschungen zur baltischen Geschichte väljaandja.

Uurimisvaldkonnad
Valgustatud absolutism (despotisme éclairé)
Baltikum Vene keisririigi koosseisus 18. sajandil
Bauernbefreiung ja väikemaaomanduse genees Baltikumis
Abielu ja seksuaalsus modernismieelses Baltikumis

Teoseid
Ta on avaldanud peamiselt Liivimaa varauusaega käsitlevaid teoseid, samuti on ta paarikümne kooliõpiku kaasautor ja konsultant.

"Eesti ajalugu IV: Põhjasõjast pärisorjuse kaotamiseni"; koos Tõnu Tannbergi ja Helmut Piirimäega, peatoimetaja Sulev Vahtre. Tartu, 2003.
"Eesti ajalugu. V, Pärisorjuse kaotamisest Vabadussõjani"; koos Andres Andreseni, Ea Janseni, Toomas Karjahärmi, Mart Laari, Lea Leppiku, Aadu Musta, Tiit Rosenbergi, Tõnu Tannbergi ja Sulev Vahtrega. Tartu, 2010.
"Eesti ajalugu varajasel uusajal 1550–1800". Tallinn, 1999
"Eesti ala valitsemine 18. sajandil (1710–1783)". Tartu, 2000.
"Eesti ajalugu: kronoloogia", 3. trükk; koos: Ain Mäesalu, Sulev Vahtre, Tiit Rosenbergi, Allan Liimi, Ago Pajuri, Tõnu Tannbergiga. Tallinn: Tänapäev, 2015.
"Eesti kihelkonnakirikud", Tallinn: Avita, 2018.
"Maailma ajalugu. II, Keskaeg. Varauusaeg", koos Anti Selartiga. Tallinn, 2016.
"Talude päriseksostmine: Pärnumaa andmestiku põhjal"; koos Kersti Lusti, Priit Pirsko ja Ülle Tarkiaineniga. Tallinn, 2014.
"Tsaaride aeg: Venemaa ajaloost 1917. aastani". Tallinn, 2002.

Liikmesus 

Balti Ajaloo Komisjoni tegevliige
Õpetatud Eesti Seltsi liige  
Akadeemilise Ajalooseltsi liige
Eesti Üliõpilaste Seltsi liige

Tunnustus
 2002 – Valgetähe teenetemärgi IV klass 
 2004 – Eesti Vabariigi teaduspreemia humanitaarteaduste valdkonnas
 2012 – Läti Vabariigi Teenete Orden (Atzinības krusts: virsnieks)
 2009 – Poola hõbedane teenetemärk (Srebrny Krzyż Zasługi)

Välislingid
CV TÜ ajaloo ja arheoloogia instituudi kodulehel

Ülevaade Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu kodulehel (arhiiviversioon 23. august 2011)
Mati Laur. Riigieksamite kaitseks. Postimees, 3. september 2009

Eesti ajaloolased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna professorid
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi õpetajad
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1955
Ain Mäesalu

Ain Mäesalu (sündinud 23. veebruaril 1955 Pärnumaal Emmu-Arukülas Mäe-Jüri talus) on Eesti arheoloog ja Tartu Ülikooli õppejõud. On avaldanud Euroopa keskaja relvastust puudutavaid teoseid, sealhulgas välja töötanud ammunoolte tüpoloogia, mis on leidnud tunnustust üle Euroopa.

Hariduskäik ja ametikohad
Tarva 8-klassiline kool, 1962–1970
Pärnu-Jaagupi keskkool, 1970–1973 
Tartu Riiklik Ülikool, ajalooteaduskond 1973–1978
Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Muuseumide ja Kultuurimälestiste Teaduslik Metoodilise Nõukogu arheoloogia osakonna vanemteadur, 1978–1981
Tartu Riikliku Ülikooli aspirant, 1981–1984
Tartu Riikliku Ülikooli NSV Liidu ajaloo kateedri õpetaja, 1984–1989
Tartu Ülikooli Eesti ajaloo kateedri õpetaja, 1989–1992
Magistritöö "Relvastuse arengust Otepää linnuse leidude põhjal (8.–14. saj.)" (1992)
Tartu Ülikooli arheoloogia õppetooli lektor (0,5 kohta) ja doktorant, 1992–1996
Tartu Ülikooli arheoloogia õppetooli hoidja, 1997–1999
Tartu Ülikooli arheoloogia õppetooli lektor alates aastast 1999

Uurimisvaldkonnad 

Muinas- ja keskaegsed linnused 
Muinas- ja keskaegne Tartu 
Muinas- ja keskaegne relvastus 
Mehhaanilised laskerelvad muinas- ja keskaegses Eestis (9.–16. sajand).

Liikmesus
Eesti Muinsuskaitse Seltsi asutajaliige 1987
Eesti Arheoloogia Seltsi liige 1988
Akadeemilise Ajaloo Seltsi liige 1999
Õpetatud Eesti Seltsi liige 2002
Tartu Ülikooli ajaloo osakonna nõukogu liige
Tartu Linnamuuseumi teadusliku nõukogu liige

Tunnustus
Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste konkursil valitud 2000. aastal parimaks õppejõuks.
2012 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Ain Mäesalu teadusportaalis ETIS

Eesti arheoloogid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna õppejõud
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1955
Arūnas Norvaišas

Arūnas Norvaišas (sündinud 15. oktoobril 1963) on Leedu kabetaja, suurmeister Vene kabes. Tema suurimaks saavutuseks on NSV Liidu meistrivõistluste võitmine 1985. aastal.

Norvaišas, Arunas
Norvaišas, Arunas
Krokodill Gena

Krokodill Gena (vene keeles Крокодил Гена) on vene lastekirjaniku Eduard Uspenski loodud tegelane.

Esimest korda astub ta üles raamatus "Krokodill Gena ja sõbrad" (vene keeles "Крокодил Гена и его друзья") 1966. aastal.

Gena on 50 aastat noor intelligentne Aafrika krokodill ja töötab linna loomaaias krokodillina. Tema ülesanne on graafiku alusel basseini ääres ennast külastajatele eksponeerida. Gena mingil põhjusel ei saa tööle minna või vajab asendust, siis dubleerib teda teine krokodill Valera.

Gena lugu
Töövälisel ajal armastas Gena oma väikeses korteris ajalehti lugeda, piipu tõmmata ja iseendaga trips-traps-trulli mängida. Kord, kui ta oli mänginud endaga nelikümmend matši järjest, läks ta meel väga kurvaks ja ta otsustas endale sõpru muretseda. Nii riputas ta linna üles kuulutused, et otsib sõpru. Kuulutustele reageerisid väike tõsine tüdruk Galja ja äsja linna kolinud teadusele tundmatu loom Potsataja. Saavadki kokku raamatu kangelased – Gena, pioneer Galja ja Potsataja – ning otsustavad asutada Sõpruse Maja, et viia kokku neid, kes otsivad sõpru. Potsatajale, Genale ja Galjale loobivad kaikaid kodaraisse õel vanatädi Kübaramoor ja tema tige rott Larissa.

Gena multifilmides
Krokodill Gena seiklustest on valminud neli multifilmi:

 "Krokodill Gena" "Крокодил Гена" (1969) 
 "Potsataja" "Чебурашка" (1971) 
 "Kübaramoor" "Шапокляк" (1974) 
 "Potsataja läheb kooli" "Чебурашка идёт в школу" (1983)

 Filmistuudio Sojuzmultfilm
 Stsenaristid Roman Katšanov, Eduard Uspenski 
 Režissöör Roman Katšanov 
 Kunstnik Leonid Švartsman 
 Helilooja Vladimir Šainski
 Gena osas Vassili Livanov (eestikeelse dublaaži tegi Väino Aren)

Vaata ka
Onu Teodor, kass ja koer
Garantiimehikesed

Vene kirjandus
Kirjandusteoste tegelased
Mardus

Mardus (ka marras, mardajus, marras) tähendas Eesti rahvausundis algselt surnut, siis surnu kehast eraldunud hinge või surmahaldjat, hiljem kindlat surmaennet. 

Mardus oli sellisena tuntud peamiselt Põhja-Eestis, Lääne-Eestis tähendas ta ka õnnetust või häda. Ta ilmus looma, linnu või inimese kujul, aga ka nime hüüdva hääle või helinana. Kui hõigatu vastas, siis ta suri. Kuna surnute hingi arvati minevat putukate sisse, siis mardusega seoses on mardika nimetus.      

Sõna võib olla etümoloogiliselt seotud iraani tüvega marta-, mis tähendas surelikku. Samast tüvest võib pärineda ka marrasknahk - surmale määratud nahk. Novembrikuu (kooljakuu) kannab soomlastel "marraskuu" nime, ilmselt hingedeaja tõttu.

Eepos
Eesti rahvuseeposes "Kalevipoeg" mõistetakse marduse all erilist surnut, kes hauas rahu ei saa . Temast on juttu eepose Sissejuhatuses:
Kuulin Mardust kiljatamas,
Laane nurgas nuttemassa,
Metsa kaisus kaebemassa.
Mardus leinab langu verda,
Langu verda, häda härda,

Rahvausund
Mardus ilmub ikka sinna, kus keegi inimene on surmale määratud. Aga ka kohal, kus keegi õnnetult surma saanud ja maha maetud, on täheldatud marda sagedast ilmumist. Leitakse mahamaetud ehk maast välja tulnud kondid ja maetakse surnuaiale maha, kaovad marda ilmumised.
Tavaliselt näitab mardus inimese kujul, harva loomana. Ent looma kujul käib marda meel ja mõte tavaliselt ikka kurja peale.
Mardus on surma käskjalg. Mardus sünnitab majades ja majade ümber viirastusi. Mõnikord ei tähenda marda ilmumine peatset surma, vaid surma koguni alles pika aja pärast. Tihti ei näita marras end, vaid kuulutab oma ligiolekut kolistamise, müristamise, oigamise või käimisega.

Viited

Välislink

 Mardus. Kristjan Raud. Eesti Kunstimuuseum
 Haldjad ja mardused Juhan Kunder
 Surmahaldjas Marduse kodupaik Maaleht 24.07.2010

Kirjandus
Matthias Johann Eisen. Eesti mütoloogia.

Kalevipoeg
Eesti mütoloogia