joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dobrič

Dobrič on linn Bulgaaria kirdeosas, Dobriči piirkonna keskus. Asub Dobrudžas 30 km kaugusel Musta mere rannikust.

Ajalugu
Linn rajati 16. sajandil ja kandis 19. sajandi lõpuni oma asutaja järgi nime Hacıoğlu Pazarcık. 1913–1940 kuulus linn Rumeeniale nime all Bazargic. 1940 läks linn koos Lõuna-Dobrudžaga Bulgaariale. 1949–1991 kandis linn nime Tolbuhin nõukogude marssali Fjodor Tolbuhhini järgi.

Linna lähedal asub 146 m kõrgune Dobriči teletorn.

Välislingid 
Dobriči koduleht

Bulgaaria linnad
Arthur Lossmann

Arthur-Aleksander Lossmann VR I/2 (alates 1923 Artur Lossmann, 5. oktoober 1877 Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 1. august 1972 London, Suurbritannia) oli Eesti sanitaarkindralmajor ja meditsiinidoktor, kes juhtis Vabadussõja ajal Eesti vägede meditsiiniteenistust.

Elulugu
Arthur Lossmann lõpetas 1904. aastal Peterburi sõjaväe-meditsiiniakadeemia. Aastatel 1907–14 töötas ta Peterburis sõjaväemeditsiini alal. Osales sõjaväearstina Vene-Jaapani sõjas, Esimeses maailmasõjas ja Eesti Vabadussõjas. Teenete eest Vabadussõjas sai Lossmann kolmandiku Valtu mõisast, millest kujunes perekonna suvekodu.

Aastatel 1920–35 oli Arthur Lossmann Eesti Sõjavägede Tervishoiuvalitsuse ülem, aastast 1922 sanitaarkindralmajor. 

1935. aastal vabastati Artur Lossmann vanuse tõttu tegelikust kaitseväeteenistusest ja määrati palgata kaitseväe konsultandiks, uueks Kaitseväe Tervishoiuvalitsuse ülemaks sai Martin Jervan.

Ta oli a.-s. Estofilm juhatuse esimees.  

Teise maailmasõja ajal 1944. aastal põgenes ta Saksamaale ja aastast 1947 elas Inglismaal. 

29. aprillil 1964 valiti Artur Lossmann Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis auliikmeks  

14. novembril 1998 maeti 1972. aastal Londonis surnud Arthur Lossmann, tütar Nora-Vanda Morley Fletcheri algatusel ümber Vabadussõja kõrgemate juhtide memoriaali Tallinna Kaitseväe kalmistule, kuhu varem olid sängitatud ka Johan Unt (surnud 1930) ja Ernst Põdder (surnud 1932).

Teosed 
 Rahutus maailmas. Sõdades, revolutsioonides ja vaba Eesti õnnistuses. EMP, Stockholm, 1961.

Vaata ka 
 Kindral Lossmani auhind

Viited

Välislingid
Allar Viivik: Kindralmajor kodumulda, Õhtuleht, 16. november 1998
Ott Laido: Meie naine Inglismaal (Kindral Lossmani tütre Nora mälestusi), Eesti Naine, Jaanuar 2009
Isidor Brennsohn: Die Aerzte Estlands vom Beginn der historischen Zeit bis zur Gegenwart : ein biografisches Lexikon nebst einer historischen Einleitung über das Medizinalwesen Estlands, Hirschheydt, 1922 lk.475 

Eesti kindralmajorid
Eesti sõjaväearstid
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi I liigi 2. järgu kavalerid
Eestlased Suurbritannias
Sündinud 1877
Surnud 1972
Aleksander Pulk

Aleksander-Voldemar Pulk VR I/2 (29. september 1886 Tartu – 31. jaanuar 1942 Leningrad) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor).

Aleksander Pulk teenis 1919 aasta novembris teenis alamkapteni auastmes 1. Jalaväepolgus. Ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest kapteniks, vanusega 17. oktoober 1919.

Aastail 1919–1934, teenis ta 1. jalaväerügemendi ja hiljem ka Narva garnisoni ülem

Aastail 1934–1936, teenis ta  Pärnu-Viljandi sõjaväeringkonna ülem.

Aastail 1936–1939, teenis ta  1. Diviisi ülemana.

Tema lahkumise puhul tegelikust sõjaväeteenistusest kirjutas Vabariigi President Konstantin Päts oma käskkirjas: 

Ta mobiliseeriti nõukogude okupatsioonivõimude poolt, sai Leningradi viimisel auriku Sibir pardal haavata ja suri sõjaväehaiglas.

Viited

Kirjandus
 Sõjaväeteenistusest lahkuvad kindral-major A. Pulk, kindral-major V. Rieberg, kolonel J. Vende ja kolonel V. Trossi. Päevaleht, 10. november 1939, nr. 306, lk. 5.
Jaak Pihlak, "Viljandi kihelkond ja Vabaduse Risti vennad" Viljandi Muuseumi aastaraamat, 2008, lk 230-232

Välislingid
Ohvitseride andmebaas
Kohti vääjäämätöntä kohtaloa – Baltian johtajat uskoivat 1940, että miehitys jää väliaikaiseksi ja Saksa palauttaa niiden itsenäisyyden Helsingin Sanomat 23. veebruar 2005 (Foto aastast 1939)

Eesti kindralmajorid
1. Diviisi ülemad
Eesti sõjaväeringkondade ülemad
1. Jalaväerügemendi ülemad
Eesti filatelistid
Vabadussõja-aegsed sõjaväeosade ülemad
Vabadusristi I liigi 2. järgu kavalerid
Sündinud 1886
Surnud 1942
Karl Abraham Hunnius

Karl (Carl) Abraham Hunnius (23. juuli/3. august 1797 Tallinn – 28. aprill/10. mai 1851 Haapsalu) oli Eestimaa arst ja eesti kurortoloogia rajaja.

Õppis aastatel 1815–1819 Tartu Ülikoolis, meditsiinidoktor aastast 1821. Oli aastast 1820 Haapsalus abiarstiks, aastatel 1830–1851 oli Haapsalus kreisiarstiks. Analüüsis esimesena sealse lahe muda ja hakkas seda kasutama raviks. Asutas Haapsalu kuurordi: rajas aastal 1825 esimese ja aastal 1845 teise mudaravila. Hunniuse uurimused avaldati postuumselt: "Die Seebäder Hapsals", 1853.

Isiklikku 
Tema vend Konstantin Hunnius oli Narva Johannese koguduse õpetaja, vennapoeg Fromhold Hermann Hunnius oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, teine vennapoeg Carl Benoni Justinus Hunnius oli baltisaksa luuletaja, vaimulik ja ajakirjanik; vennatütar Monika Hunnius oli laulupedagoog, kes kirjutas mälestusteraamatu "Minu onu Hermann", mis on tema isa esimese abikaasa vennast Carl Hermann Hessest ja suvedest tema juures Paides.

Mälestuse jäädvustamine 
Haapsalus asub Karl Abraham Hunniuse monument.

Viited

Välislingid
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Karl Abraham
Haapsalu linnaelanikud
Eesti arstid
Kurortoloogid
Tallinna Toomkooli vilistlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1797
Surnud 1851
Haapsalu vanale kalmistule maetud
Hannes Astok

Hannes Astok (sündinud 25. septembril 1964 Tallinnas) on poliitik, ajakirjanik ja omavalitsustegelane.

Haridus
Hannes Astok on lõpetanud 1982. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1983. aastal Tallinna 2. Tehnikakooli sideoperaatori erialal ning 1990. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.

Töökäik ja tegevus ühingutes

Hannes Astok on E-Riigi Akadeemia arendusdirektor ja ekspert ning 2013-2020 Tartu Smart City Labi arendusjuht. 
 
Astok on töötanud Postimehe uudistetoimetajana 1989–1991, Tartu Linnavalitsuse pressisekretärina 1990–1991, Reklaamibüroo Age-Tartu direktorina 1991–1993, Q-Raadio direktorina 1993–1995, Getz Eesti arendusjuhina 1995–1996, Marketron Konsultatsioonide juhtivkonsultandina 1996–1997, Tartu abilinnapeana 1997–2005 ning E-riigi Akadeemia kohaliku e-valitsemise programmi direktorina 2005–2007. Astok tegutseb e-riigi alastes koolitus-, arendus- ja koostööprojektides nii Eestis kui ka paljudes siirderiikides.

Ta on SA Teaduskeskus AHHAA nõukogu liige ja MTÜ Tartu Rotary Klubi liige.

Astok on Kuku Raadio arvamussaate "Keskpäevatund" pikaajaline saatejuht ja saates osaleja.

Poliitiline tegevus
Astok on Eesti Reformierakonna liige alates 1996. aastast. Ta on olnud Tartu Linnavolikogu liige 1996–1997 ja 2011–2013 ning aseesimees 2005–2007 ning Tartu abilinnapea 1997–2005. Ta oli XI Riigikogu liige 2007–2011.

Tunnustus
2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema isa oli okeanoloog Villu Astok.

Viited

Välislingid
Lühitutvustus Riigikogu lehel

Eesti ajakirjanikud
Eesti suhtekorraldajad
XI Riigikogu liikmed
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1964
Eyre'i järv

Eyre'i järv asub Lõuna-Austraalias, see on Austraalia suurim järv ja ühtlasi madalaim punkt (15 m alla merepinna). 

Eyre'i järv asub suure  keskmes. Järv jääb umbes 700 km Adelaide'i linnast põhja.

Austraalia järved
German Gref

German Gref (vene keeles Герман Оскарович Греф; saksa keeles Hermann Gräf; sündinud 8. veebruaril 1964 Panfilovos Pavlodari oblastis) on Vene poliitik ja majandustegelane, päritolult volgasakslane Kasahstanist, Sberbanki president alates 2007. aasta novembrist. Ta oli Venemaa majandusarengu ja kaubandusminister 2000–2007. Ministrina edendas ta maksureformi ja algatas stabilisatsioonifondi loomise.

Ta on sündinud Kasahstani küüditatud volgasakslaste peres. Lõpetas 1990 Omski ülikooli õigusteaduskonna. 1991. aastast töötas linnaametnikuna Peterburis. 1997 valiti Peterburi asekuberneriks. 1998 asus tööle Venemaa riigivaraministri esimese asetäitjana.

German Gref on Gazpromi nõukogu liige.

Gref on teist korda abielus. Tema teine abikaasa Jana on disainer. Nende abielu sõlmiti 2004. aastal Peterhofi lossi kolmiksaalis.  2006. aastal sündis abielust tütar. Esimesest abielust on Grefil poeg, kes 2004. aastal lõpetas Moskva Riikliku Ülikooli.

Viited

Välislingid 

Foto ja CV Sberbanki lehel

Venemaa poliitikud
Sündinud 1964
Harri Õunapuu

Harri Õunapuu (sündinud 2. veebruaril 1947 Sangastes) on Eesti poliitik.

Haridus 

Harri Õunapuu on lõpetanud 1961. aastal Tartu 3. Keskkooli, 1966. aastal Räpina Aiandustehnikumi aiandusagronoomina ning 1971. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina 1971.

Töökäik ja tegevus ühingutes 

Õunapuu on töötanud Aianduse Peavalitsuses peaagronoomina 1974–1975, Mitšurini-nimelises sovhoosis peaagronoomina 1971–1974 ja asedirektorina 1975–1978, Mahtra sovhoosi direktorina 1978–1981, Rapla Agrotööstuskoondise esimehena 1981–1989, EÜ Maaettevõtluse Fondis projektijuhina 1992–1993, Eesti Hoiupanga direktorina 1993–1996, Eesti Kindlustuse direktorina 1996–1998 ning ettevõtjana 1998–1999.

Ta on olnud Eesti Panga nõukogu liige.

Poliitiline tegevus 

Harri Õunapuu on olnud Rapla maavanem 1989–1991. Ta oli Rapla Vallavolikogu liige 1996–2002, IX (1999–2002) ja X Riigikogu liige ning ta on XI Riigikogu liige.

Ta oli põllumajandusminister Edgar Savisaare valitsuses 1991–1992 ning rahandusminister Siim Kallase valitsuses 2002–2003.

Aastatel 1971–1990 kuulus ta NLKP-sse. Õunapuu oli Eesti Keskerakonna liige 1994–2004 ning alates 2006 on Eesti Reformierakonna liige.

Tunnustus 
 2002 – Riigivapi IV klassi teenetemärk
 2006 – Riigivapi III klassi teenetemärk
 2007 – Bulgaaria parlamendi aumedal

Viited

Välislingid 
 Lühitutvustus Riigikogu lehel
 Riigikogulane tegeles salakaevurlusega

IX Riigikogu liikmed
X Riigikogu liikmed
XI Riigikogu liikmed
Eesti rahandusministrid
Rapla maavanemad
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Riigivapi III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1947
Filtri tee

Filtri tee on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosa Juhkentali asumis, Ülemiste järve lähedal.

Filtri tee algab Juhkentali tänavalt Odra tänava lõpust. Filtri tee ristub Võistluse tänava ja Toonela teega.

Filtri tee lõpeb umbes 650 meetri pärast, kui algab Tehnika tänav.

Hoonestus 
Enne I maailmasõda paiknes Juhkentalis mitu sõjaväelinnakut ja Filtri teel asuvad 20. sajandi alguse sõjaväearhitektuuri huvitava näidetena:

Filtri tee 5 (endine Aafrika tänav) kasarmuhoone,
Eesti Vabariigi ajal 10. Üksik Jalaväepataljon, kasarm nimetati 1923. aasta septembris Uueks kasarmuks ehk Maneeži kasarmuks,
NSV Liidu okupatsiooni ajal asusid hoonetes 1944. aastal Nõukogude tööpataljonid ja hiljem Nõukogude armee väeosad,
Filtri tee 8, viiekorruseline korterelamu,
Filtri tee 10 asus tsaariaegne kasarm.

Filtri tee 12 asusid:
Vene keiserliku armee 23. jalaväediviisi 91. Dvinski (Daugavpils, saksa keeles Dünaburg) jalaväepolgu Dünaburgi kasarmud
Eesti kaitseväe sidepataljon, kasarmud nimetati 1923. aasta septembris Ülemiste kasarmuteks,
NSV Liidu relvajõudude Eestis asunud NSV Liidu õhukaitsevägede 6. üksiku punalipulise õhukaitsearmee 14. õhukaitsediviisi staap,
hoonetes asuvad Eesti kaitseväe staabi- ja sidepataljon.
Filtri tee 14 (Tehnika tn 173) – Kaitseväe kalmistu.
Filtri tee 16 – Veski posti raudteejaam.

Ajalugu 
Filtri teega ristuval tänapäeva Võistluse tänaval (Võistluse 8), asus Eesti Vabariigi ajal Auto-Tanki rügemendi Liiva kasarm (tollal Roosi tänav 4). 

Mäe kasarmutes, endises Suharka kasarmus) (tollal Aafrika 2), tänapäeval Juhkentali 18 (endine Liivalaia 60) asus Eesti Vabariigi ajal Auto-Tanki rügemendi õppekompanii.  

Endisel Polgu tänaval asus Jõe kasarmus Politsei ratsareserv.

Viited

Välislingid 

Kesklinna linnaosa tänavad
Changchun

Changchun (Chángchūn 'igavene kevad'; haldusüksusena 长春市 Changchun Shi) on Jilini provintsi pealinn Kirde-Hiinas.

Ajalugu
Changchun oli ainult väike kaubanduskeskus Mandžuurias, kuid 1900. aastate alguses hakkas see kiiresti arenema Jaapani Lõuna-Mandžuuria raudtee ja Venemaa põhjaraudtee sõlmpunktina.

1932. aastal sai Changchunist Mandžukuo nukuvalitsuse pealinn. Teises maailmasõjas sai Changchun kõvasti kannatada. Nõukogude Liidu väed vallutasid linna 1945 ja rüüstasid selle.

Kuomintang vallutas linna 1946. aastal, kuid ei suutnud seda oma käes hoida. Hiina rahva vabastusarmeel õnnestus saada Changchun enda valdusesse viiekuulise piiramisrõnga järel. Selle tulemusel puhkes linnas näljahäda, mille tulemusel sai surma 100 000–300 000 inimest.

Changchunis on toimunud 2006. ja 2007. aastal murdmaasuusatamise maailmakarikavõistluste etapid. Seal peeti 2007. aastal VI Aasia Talimängud.

Haldusjaotus
Chaoyangi linnarajoon (朝阳区), 379 km², 740 000 elanikku, halduskeskus
Nanguani linnarajoon (南关区), 497 km², 610 000 elanikku
Kuanchengi linnarajoon (宽城区), 877 km², 470 000 elanikku
Erdao linnarajoon (二道区), 965 km², 390 000 elanikku
Lüyuani linnarajoon (绿园区), 301 km², 570 000 elanikku
Shuangyangi linnarajoon  (双阳区), 1663 km², 380 000 elanikku
Nong'ani maakond (农安县), 5221 km², 1,12 miljonit elanikku
Dehui (德惠市), 3096 km², 920 000 elanikku
Jiutai (九台市), 2875 km², 830 000 elanikku
Yushu (榆树市), 4691 km², 1,23 miljonit elanikku

Sõpruslinnad
 Birmingham, Suurbritannia
 Flint, USA
 Novi Sad, Serbia
  Québec, Kanada
 Ulsan, Lõuna-Korea 
 Windsor, Kanada

Välislingid
Changchuni koduleht

Jilin
Mandžuuria
Hiina ringkonna õigustega linnad
Katadroomne leht

Katadroomsed lehed on sellised sõnajalgtaimede lehed, mille külgharudel on vahelduvate leheroodude (või lehekeste) puhul esimene (kõige pearoole kõige lähem) suunatud alla (lehe aluse suunas).

Termini võttis kasutusele sõnajalgtaimede uurija Georg Mettenius aastal 1858.

Enamasti on sõnajalalehe külgharude leherood ja lehekesed  vahelduvad, nii et see mõiste on kasutatav. Tegu on sageli liigiomase tunnusega. Et tunnus on kergesti nähtav, on ta vahel kasutatav määramisel.

Vaata ka
Anadroomne leht

Leht
Kurtna maastikukaitseala

Kurtna maastikukaitseala on kaitseala Ida-Virumaal Alutaguse vallas. Selle suurus on 2820 hektarit. 

Kaitseala loodi 1987. aastal, kaitsmaks Kurtna järvestiku järvi ja Kurtna mõhnastikku. Sealses piirkonnas kasvab mitu looduskaitsealust liiki: näiteks järv-lahnarohtu (II kategooria). 

Maastikukaitsealal on ka oluline osa puhkealana.

Välislingid 
Kurtna maastikukaitseala kaitse-eeskiri

Eesti maastikukaitsealad
Alutaguse vald
Gabriella Paruzzi

Gabriella Paruzzi (sündinud 21. juunil 1969 Udines) on Itaalia endine murdmaasuusataja. Olümpiavõitja (2002).

Paruzzi suusatas maailmatasemel aastatel 1991–2006, osales paljudel tippvõistlustel ning sai mitu hõbe- ja pronksmedalit Itaalia teatevõistkonnas. Ainsa individuaalse medali, olümpiakulla, sai Paruzzi 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys 30 km klassikalises stiilis. Algselt tuli võitjaks Larissa Lazutina, kuid paar tundi pärast lilletseremooniat tegi ROK-i peadirektor François Carrard teatavaks Lazutina positiivse dopinguproovi ja võitjaks kuulutati Paruzzi.

Paruzzi võitis 2004. aastal maailmakarikavõistluste üldkarika.

Saavutused

Olümpiamängudel 

 1992  Albertville'is
  pronksmedal 4×5 km teatesõidus
 1994  Lillehammeris
  pronksmedal 4×5 km teatesõidus
 1998  Nagano
  pronksmedal 4×5 km teatesõidus
 2002  Salt Lake Citys 
  olümpiavõitja 30 km klassikalisesstiilis
 2006  Torinos
  pronksmedal 4×5 km teatesõidus

Maailmameistrivõistlustel 

 1991  Val di Fiemmes 
  hõbemedal 4×5 km teatesõidus
 1993  Falunis
  hõbemedal 4×5 km teatesõidus
 1999  Ramsaus
  hõbemedal 4×5 km teatesõidus
 2001  Lahtis
  pronksmedal 4×5 km teatesõidus
 2005  Oberstdorfis
  pronksmedal 4×5 km teatesõidus

Maailmakarikavõistlustel

Maailma karikas 

 Üldkarikas
 1. koht: 2004
 3. koht: 2003
 Tavakarikas
 2. koht: 2004
 Sprindikarikas
 2. koht: 2004

Maailmakarikavõistluste etapivõidud  

Gabriella Paruzzi osales karjääri jooksul 202 maailmakarikavõistluste etapil ja jõudis poodiumile 18 korda, millest 4 korral kõige kõrgemale astmele.

Välislingid

 Gabriella Paruzzi koduleht
 

 
Itaalia murdmaasuusatajad
Sündinud 1969
Muraka looduskaitseala

Muraka looduskaitseala on kaitstav piirkond, mis asub Ida-Virumaal, piirnedes Alutaguse ja Lüganuse vallaga. 17. juunist 1997 on Muraka looduskaitseala arvatud Ramsari-alade hulka. Kaitseala pindala on 14058,7 hektarit.

Muraka looduskaitseala on üks Eesti suurimaid loodusmaastikukomplekse. Kuulub Alutaguse rahvusparki.

Ajalugu 

Kaitseala ajalugu ulatub 1938. aastasse, mil tükike Muraka soostikust (Ratva raba reservaat) arvati kaitse alla, kuna seal pesitses kaljukotkas. Tollase pindalaga 1100 hektarit oli see Eesti suurim. Aastal 1957 asutati Muraka raba botaanilis-zooloogiline keeluala. Enamiku praeguse looduskaitseala piirid ja staatus kinnitati 1997. aastal (pindala 13 059 hektarit), 2007. aastal uuendati looduskaitseala eeskirjad, mistõttu suurenes pisut ka pindala.

Loodus 
Kaitsealal on erilist tähelepanu pööratud Muraka-Ratva soostiku ja selle bioloogilise mitmekesisuse säilimiseks, kaasa arvatud viimaste elupaigad, samuti kaitstakse sealseid loodusmetsi. Sealsel territooriumil elab I kategooria kaitsealuseid liike, näiteks lendorav, must-toonekurg jt. Kõige esinduslikum ongi sealse linnustiku koosseis.

Looduskaitsealal on eristatud 18 sihtkaitse- ja 6 piiranguvööndit.

Looduskaitseala heaolu eest seisavad Keskkonnaministeeriumi Ida-Virumaa keskkonnateenistus ja Riiklik Looduskaitsekeskus, kes vastutab peaasjalikult kaitse korraldamise eest.

Viited

Välislingid 
Muraka looduskaitseala kaitse-eeskiri

Eesti looduskaitsealad
Lüganuse vald
Alutaguse vald
Emmanuel-Joseph Sieyès

Emmanuel-Joseph Sieyès (tuntud kui abbé Sieyès; 3. mai 1748 – 20. juuni 1836) oli prantsuse poliitik, kes oli tegev Prantsuse revolutsiooni ajal. Ametilt oli ta vaimulik, ent juba Generaalstaatidesse (Seisuste Kogu) valiti ta 1795. aastal kolmanda seisuse ridades. Tema ettepanekul kuulutasidki kolmanda seisuse esindajad end Rahvuskoguks, millest sai peagi Asutav Kogu. Ta oli Inimese ja kodaniku õiguste deklaratsiooni ja esimese konstitutsiooni üks autoreid. Ta vältis kõiki poliitilisi klubisid.

1799. aastal valmistas ta ette ning aitas läbi viia 18. brümääri riigipööret (9. november 1799). Oli poliitiliselt aktiivne terve Napoléoni valitsemisaja ning põgenes restauratsiooni ajaks Brüsselisse. Prantsusmaale naasis alles 1830. aastal, kui võimule tuli Louis-Philippe I.

Küsimusele, mida ta tegi Terrori ajal, vastas: "Jäin ellu." (J’ai vécu.)

Prantsusmaa poliitikud
Prantsuse Akadeemia liikmed
Sündinud 1748
Surnud 1836
Johannes Herm

Johannes Herm VR I/2 ja II/3 (2/14. jaanuar 1893 Kolga vald, Harjumaa – 1. jaanuar 1926 Saue) oli Eesti sõjaväelane (mereväekapten).

1914. aastal lõpetas Herm Käsmu merekooli 2. klassi ja 1915. aastal Narva merekooli 3. klassi. Samal aastal sooritas ta Kroonlinnas eksternina mereväe lipniku eksamid.

Esimeses maailmasõjas 1. maist 1915 kuni 15. juulini 1918 teenis Johannes Herm Venemaa laevastikus. Herm osales lahingutes bulgaaria vägede vastu Rumeenia rindel (4. jaanuar – 8. detsember 1917), kus ta määrati pataljonikomandöriks. Jaanuaris 1917 lõi Herm bulgaarlaste rünnaku tagasi ja purustas terve nende väeosa. Selle eest anti talle Püha Georgi 4. järgu orden. 

Vene mereväest lahkudes oli Johannes Herm mereväe leitnandi auastmes.

Tegevus Eesti Vabadussõjas
Kui algas Eesti Vabadussõda, määrati ta suurtükipaat Lembitu dessantroodu ülemaks. Herm võttis osa kõigist Vabadussõja dessantidest, mis toimusid ajavahemikus detsembrist 1918 kuni jaanuarini 1919. 

1918. aasta 11. jaanuaril, staabikapten Karl Aleksander Pauluse haavamise järel, juhtis Herm tervet dessanti Kundas, kus ta juhatas umbes 300-mehelist üksust ja lõi vaenlase taganema. 18. jaanuaril Utria dessandis määrati ta vabastatud Narva-Jõesuu komandandiks ning aitas vabastada Narvat. 

1. veebruaril 1919 määrati Herm Rannavalve, Side ja Päästejaamade ülemaks. 28. novembril 1919 aga juba Eesti Merejõudude juhatajaks. 

Vabadussõjas osalemise eest autasustati Johannes Hermi I liigi 2. järgu ja II liigi 3. järgu Vabadusristiga. Samuti sai ta talumaa Sauel.

Tegevus Merejõudude juhatajana
Merejõudude juhataja oli Herm 28. novembrist 1919 kuni 1. märtsini 1925.
 
1920. aastal ülendati Herm II järgu kapteniks (1922. aastast kaptenleitnant) kiiduväärt teenistuse eest.

1920. aastatel viis Herm Merejõudude organisatsiooni üle rahuaegsele tegevusele, tegi korda merekindlused ja tänu oma järjekindlusele hankis Eestile miiniristlejad Lennuk ja Vambola. Samuti alustas Herm mereväelaste koolitamist Suurbritannias ning tegi Sõjaministeeriumile koos Hermann Salzaga ettekande, mida oleks Mereväes vaja muuta. Esmatähtsaks pidas Herm allveelaevade hankimist.

1923. aastal ülendati Herm mereväekapteniks.

Johannes Hermi tervis halvenes kiiresti, tal oli tuberkuloos. Juba 1924. aastast ei suutnud ta oma kohustustega toime tulla ja käis pidevalt ravil, kuid see ei aidanud. 

1925. aasta märtsist määrati Johannes Herm reservi ja uueks Merejõudude juhatajaks sai Hermann Salza.

Mereväekapten Johannes Herm suri 1. jaanuaril 1926 oma kodus Sauel.

Vabadusristi I liigi 2. järgu kavalerid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Merejõudude juhatajad
Eesti mereväekaptenid
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1893
Surnud 1926
Püha Georgi ordeni kavalerid
Marika Tuus-Laul

Marika Tuus-Laul (neiupõlvenimi Lenk; sündinud 12. mail 1951 Tallinnas) on Eesti poliitik ja ajakirjanik.

Haridus
Marika Tuus-Laul on lõpetanud Tallinna 39. Keskkooli 1970, Tallinna Pedagoogilise Instituudi klubitöötaja, näitejuhi erialal 1976 ning Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal 1986.

Töökäik ja tegevus ühingutes
Tuus-Laul on töötanud TK Junor TTOs vaneminsenerina ja töökodade juhatajana 1970–1972, ENSV Riikliku Filharmoonia ansambli Vana Toomas helirežissöörina 1972–1978, Harju Rajooni Täitevkomitee kultuuriosakonnas metoodikuna 1978–1985, ENSV Riikliku Kinokomitee vaneminspektorina 1985–1987, Eesti Televisioonis saatejuhina, toimetajana, peatoimetajana ja produtsendina 1987–2002 ning sotsiaalministri avalike suhete nõunikuna 1997–1999.

Ta on Eesti Rahvusringhäälingu nõukogu liige alates 8. maist 2007 ja Tallinna Eluasemefondi liige ning kuulub TALO juhatusse.

Poliitiline tegevus
Marika Tuus-Laul oli Tallinna Linnavolikogu aseesimees 2002–2003. Ta oli X ja XI Riigikogu liige ning on valitud XII Riigikogu liikmeks. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel, sai 2976 häält ja osutus valituks.

Ta on Eesti Keskerakonna liige alates 2003 ning Keskerakonna juhatuse liige.

Isiklikku
Ta jäi Raja Teele rollist filmis "Kevade" ilma, kuna oli liialt nääpsuke.

Marika Tuus-Laulu vend on Heimar Lenk. Ta oli aastani 2005 abielus laulja Rein Tuusiga (Rein Tuusi surmani).

2011. aastal abiellus ta Uuno Lauluga.

Viited

Välislingid

Lühitutvustus Riigikogu lehel

Eesti ajakirjanikud
Eesti Keskerakonna poliitikud
X Riigikogu liikmed
XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Tallinna Ülikooli vilistlased
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1951
Dinaari mäestik

Dinaari mäestik ehk Dinaari mäed (horvaadi ja serbia keeles Dinara ja Dinarsko gorje; sloveeni keeles Dinarsko gorovje) on mäestik Kagu-Euroopas, mis hõlmab Balkani poolsaare lääneosa.

Mäestik kulgeb Aadria mere kirdekaldal loode-kagu suunas Sloveenia, Horvaatia, Bosnia ja Hertsegoviina, Serbia, Montenegro ning Albaania territooriumil.

Mäestiku pikkus on 650 km, laius 60 kuni 230 km. Kõrgeim tipp on 2692 meetri kõrgune Jezercë.

Euroopa mäestikud
Horvaatia geograafia
Bosnia ja Hertsegoviina geograafia
Montenegro geograafia
Põhja-Makedoonia geograafia
Gaza

Gaza on linn Lähis-Idas Palestiinas Gaza tsoonis.

Gaza on Palestiina  pealinn ja ühtlasi kõige suurem linn.

Vaata ka
Gaza Islamiülikool

Viited

Palestiina linnad
Jezercë

Jezercë on Albaania Alpide ja kogu Dinaari mäestiku kõrgeim tipp (2692 m). Koosneb lubjakivist. 

Albaania mäed
Kahetuhandelised
Uddevalla

Uddevalla on linn Rootsis Västra Götalandi läänis Uddevalla vallas. 

Uddevalla sai linnaõigused 1498. aastal. Linnas on olnud kolm korda suured tulekahjud aastatel 1564, 1690 ja 1806. Linna nimi oli varem Oddevold, mis olevat tulnud sõnadest "odden på vallen". Teise teooria järgi on nimi tulnud hoopis jumal  Odini nimest.

Tööstus

Linna oli rajatud laevatehas Uddevallavarvet 1800. aastatel suure majanduskasvu ajal. Veel 1960. aastani oli see Bohusläni suurim tööandja. 1970. aastatel saabunud majanduskriis haaras ka Uddevalla laevatehast, mis 1985. aastal põhjustas selle sulgemise. Selle järel on Volvo ehitanud sinna uue tehase, kus praegu valmistatakse Volvo C70 seeria autosid. Volvo on tehase omanik koos itaallaste Pininfarinaga.

Viited

Välislingid
 Uddevalla kodulehekülg

Allikad

Rootsi linnad
Västra Götalandi lään
Meenikunno

Meenikunno on mitme Eesti loodusobjekti ja ala nimetus:

Meenikunno maastikukaitseala
Meenikunno raba
Envisat

Envisat on Euroopa Kosmoseagentuuris (ESA) loodud Maa seire satelliit. See on märtsis 2008 suurim Euroopa kosmoseaparaat kogukaaluga 8211 kg. Envisat viidi päikesesünkroonsele polaarorbiidile 1. märtsil 2002, orbiidi kõrgus 790 km, mõõtmisintervall oli algselt 35 päeva, alates novembrist 2010 muudeti orbiiti ja uueks kordustsükli pikkuseks sai 30 päeva. 

8. aprillil 2012 kaotati side Envisatiga. Kuu aega kestnud katsed taaselustada satelliit ei andnud tulemusi ja 9. mail 2012 kuulutas ESA missiooni lõppenuks.
 
Envisatil on üheksa mõõteseadet maa, veekogude, jää ja atmosfääri uurimiseks
 ASAR – sünteetilise apertuuriga radar (maa)pinna kõrguste mõõtmiseks sub-millimeetrise täpsusega
 MERIS – keskmise lahutusega spektromeeter peegeldumisspektrite mõõtmiseks, 15 spektraalset kanalit spektripiirkonnas 390-1040 nm
 AATS – radiomeeter ookeani pinna temperatuuri mõõtmiseks
 RA-2 – radar-kõrgusemõõtja 
 MWR – mikrolaine-radiomeeter atmosfääri veeauru sisalduse mõõtmiseks
 DORIS – mõõteriist orbiidi kõrguse mõõtmiseks 10 cm täpsusega
 GOMOS – atmosfääri osooni vertikaalsete profiilide mõõduriist
 MIPAS – Michelsoni interferomeeter atmosfääri sondeerimiseks
 SCIAMACHY – skaneeriv kujutise spektromeeter valguse atmosfääris neeldumise kaardistamiseks

Kümne aastaga edastati maale rohkem kui tuhat terabaiti infot.

Välislingid 
Euroopa kosmoseagentuur kaotas kontakti suurima satelliidiga, Postimees, 13. aprill 2012

Tehiskaaslased
Transdutsiin

Transdutsiin (ka Gt) on heterotrimeerne G-valk, mis esineb selgroogsete võrkkesta fotoretseptor-rakkudes (kepikestes ja kolvikestes). Ta täidab olulist osa fototransduktsioonis.  

Igas rakutüübis on erineva struktuuriga transdutsiin (ekspresseerub erinev geen). 

Heterotrimeerse transdutsiini (alaühikud α, β ja γ) aktiveerib konformatsioonimuutus rodopsiini või jodopsiini valgustundlikus osas retinaalis footoni neeldumise tõttu. Aktivatsiooni tõttu vahetub  α-alaühikuga seotud guanosiindifosfaat (GDP) lahusest võetud guanosiintrifosfaadiga (GTP) ning α-alaühik eraldub β- ja γ-alaühikust. Aktiivne transdutsiin-α suurendab siis tsüklilise GMP fosfodiesteraasi (PDE) aktiivsust: ta lõhustab selle, sidudes end PDE inaktiveeriva γ-alaühikuga; järele jäänud PDE kompleks muutub ensümaatiliselt aktiivseks. Seetõttu väheneb rakusisese signaalaine (second messenger) tsüklilise guanosiinmonofosfaadi (cGMP) kontsentratsioon. See omakorda viib cGMP poolt avatava ioonikanali sulgumiseni ning raku hüperpolarisatsioonini. Seda signaalsündmuste ahelat nimetatakse ka selgroogsete fototransduktsioonikaskaadiks.  

Transdutsiin regenereerub mõne aja pärast iseenesest ning kaotab aktiivsuse: (aktiivne) GTP-ga seotud transdutsiini α-alaühik  hüdrolüüsub väikese GTPaasi toimel transdutsiin-GDP-ks (GTP hüdrolüüsub GDP-ks). Seda protsessi kiirendab kompleks, mis koosneb G-valgu signaali regulaatorist (RGS) ja efektori γ-alaühikust tsüklilisest fosfodiesteraasist.  Transdutsiini  α-alaühiku kompleks γ-PDE-ga laguneb ning α-alaühik ühineb jälle β-γ-alaühikuga. 

Transdutsiin osaleb ka silma adaptatsioonis valguse intensiivsusega. Tavaliselt paikneb see valk koos rodopsiini või jodopsiiniga fotoretseptor-raku välissegmendis. Ent kui võrkkest on pikemat aega valgusele eksponeeritud, suundub transdutsiin fotoretseptor-raku sisesegmenti. Transpordimehhanism pole veel selge.

Geenid
GNAT1
GNAT2
GNAT3
Lutreola

Lutreola on sihtasutus, mille peaeesmärgiks on bioloogilise mitmekesisuse kaitse ja populariseerimine ning euroopa naaritsa taasasustamine ja in situ (looduslik) kaitse Eestis. Naaritsa kaitse on heaks kiitnud ka Maailma Looduskaitseliidu Liigikaitse Komisjoni Pisikiskjate Spetsialistide Grupp.

Asutus loodi 1999. aastal Tallinna linnavalitsuse poolt ning kuulub Tallinna Loomaaia juurde. Lutreolat võib pidada likvideeritud Euroopa Naaritsa Elumistamise Ühingu õigusjärglaseks. 

Sihtasutust juhib Tiit Maran.

Välislingid 
Lutreola kodulehekülg

Eesti sihtasutused
Eesti keskkonnakaitseorganisatsioonid
Kolme katku vahel

"Kolme katku vahel" on Jaan Krossi romaan, mis kujutab XVI sajandil tegutsenud Liivimaa kroonika autori, Tallinna eestlasest pastori Balthasar Russowi elukäiku ja teda ümbritsenud keskaegset linnamiljööd. Teost läbib teema, milliseid kompromisse tuleb teha selleks, et võõra võimu all oma põhimõtetest ja moraalist mitte loobuda.

Romaani peaprobleemiks on Russowi asend kahe sotsiaalse, kultuurilise ja rahvusliku maailma – saksa ülikute ja eestlastest alamrahva – vahel. Ta võitleb end olusid trotsides ülemklassi, kuid jääb hingeliselt seotuks maarahvaga. Seetõttu tuleb tal pidevalt laveerida ja kompromisse teha.

Teos ilmus neljaköitelisena aastatel 1970, 1972, 1977 ja 1980. Kordustrükk ilmus üheköitelisena 1985. aastal, kahes köites 1989. aastal, kolmes köites 1997–1998 ning üheköitelisena 2008. ja 2020. aastal.

Teose põhjal on tehtud samanimeline film (Eesti Telefilm 1970, stsenaarist Jaan Kross, režissöör Virve Aruoja, Balthasar Russowi osas Georg Ots).

Tõlked

Viited

Välislingid 
 Jaan Undusk. Jaan Kross "Kolme katku vahel". Eesti Päevaleht, 21. november 2008

Eesti romaanid
Jaan Krossi teosed
Teosed Eesti uusajast
Jöran Persson

Jöran Persson (ka Göran Persson; umbes 1530 – 1568) oli Rootsi riigitegelane, kuningas Erik XIV riigikantsler aastatel 1560–1568.

Persson sai hariduse Saksamaal ning töötas 1550. aastatel Rootsis riigiametnikuna. 

Ta sattus vastuollu kuningas Gustav I-ga ning pages tema poja, kroonprints Eriku õukonda Kalmaris. Seal tõusis ta kiiresti tolle soosikuks ning kui Erik kuningaks sai, nimetas ta Perssoni riigikantsleriks. Persson oli äärmiselt osav ning pragmaatiline mees, kuid paraku sattus ta peagi vastuollu Rootsi kõrgaadliga, kes hakkasid just temas nägema põhisüüdlast Erik XIV aegsete aadlivastaste ettevõtmiste taga. 1560. aastate teisel poolel süüdistused ägenesid, seda enam, et kuningas Erik ilmutas selgeid vaimuhaiguse märke. Kui kuningas kukutati, lasi kuningaks saanud Johan III Perssoni hukata.

Rootsi poliitikud
Surnud 1568
Sündinud 16. sajandil
Lagrits (loom)

Lagrits ehk oravhiir ehk aedunilane (Eliomys quercinus) on unilaste sugukonda kuuluv väike näriline.

Lagritsa kehapikkus on 10–15 cm, kaal 60–140 g. Karvastik on punakaspruun, kõhupool valge. Silmade ja kõrvade ümbrus on must. Kõrvad on suured.

Lagritsad on öise eluviisiga. Nad toituvad suurematest putukatest, tigudest, linnu- ja hiirepoegadest, munadest, marjadest ja pähklitest. Septembrist aprillini magab talveund.

Eestis on lagritsa levila põhjapiir ja ta on siin üliharuldane.

Vahemere saartel elab mitmeid alamliike, nt sitsiilia lagrits (E. q. dichrurus) ja sardiinia lagrits (E. q. sardus). Lääne-Aasia ja Põhja-Aafrika asurkonnad on hiljuti tunnistatud eraldi liigiks Eliomys melanurus.

Viited

Välislingid
 

http://bio.edu.ee/loomad/Imetajad/ELIQUE2.htm
Lagrits Eesti postmargil ja esimese päeva ümbrikul (2010)
s:Zooloogia muuseum ostab oravhiire perekonna

Unilased
Eesti imetajad
Emmanuel Le Roy Ladurie

Emmanuel Le Roy Ladurie (sündinud 19. juulil 1929) on prantsuse ajaloolane, kes on tuntuks saanud ühena mikroajaloo kui uurimissuuna algatajatest.

Le Roy Ladurie kuulsaim teos on "Montaillou, Prantsuse küla 1294–1324" (Montaillou, village occitan de 1294 à 1324), 14. sajandi kataritest talupoegi ja inkvisitsiooni vaatlev teos, mis ilmus 1975. aastal. 1996. aastal avaldati ka selle eestikeelne tõlge. Le Roy Ladurie teised teosed käsitlevad enamasti samuti talupojakultuuri.

Tunnustus
Emmanuel Le Roy Ladurie on valitud 16 ülikooli (sealhulgas 1993. aastal Oxfordi Ülikooli) audoktoriks.

Valitud teadusakadeemia või õpetatud seltsi liikmeks
USA Rahvuslik Teaduste Akadeemia (1974)
Ameerika Filosoofiaselts (1979)
Academia Europaea
Filosoofia- ja Poliitikateaduste Akadeemia (1993)
Jaapani Akadeemia (2006)

Prantsusmaa ajaloolased 
Sündinud 1929
Amy Lee

Amy Lynn Hartzler (neiupõlvenimega Amy Lynn Lee; 13. detsembril 1981 Riverside'is California osariigis), tuntud kui Amy Lee, on USA laulja ja klassikaliselt koolitatud pianist. 

Amy Lee on rokkansambli Evanescence asutajaliige ja laulja. 

Amy enda sõnul on tema loomingut mõjutanud tuntud muusikud alates Mozartist ja lõpetades selliste tänapäeva artistidega nagu Björk, Tori Amos, Danny Elfman ja Plumb.

Isiklikku 
Amy Lee sündis Californias Riverside’is John Lee ja Sara Cargilli tütrena. Leel on üks vend ja kolm õde, üks õdedest suri 1988. aastal (Bonnie Lee suri kolmeaastasena). Lee on tema kohta kirjutanud kaks laulu, „Hello“ ja „Like You“. 

Leede pere kolis palju ringi – enne kui nad end Little Rockis (Arkansas) sisse seadsid, elasid nad ka Floridas ja Illinoisis. Lee lõpetas Pulaski Akadeemia (erakooli,mis asub Little Rockis) 2000. aastal. Mõnda aega õppis ta ülikoolis muusika teooriat ja kompositsiooni, kuid jättis ülikooli pooleli, et Evanescence’ile keskenduda. Lee käis üheksa aastat klaveritundides.

Amy Lee ütles intervjuus AOL Musicule, et ühed esimesed laulud, mille ta kirjutas, olid „Eternity of the Remorse“ ja „A Single Tear“. Esimese kirjutas ta 11-aastasena, kui ta soovis saada heliloojaks, teise kirjutas ta kaheksandas klassis koolist antud ülesande jaoks.

Amy Lee abiellus 2007. aastal John Hartzleriga. 2014. aastal sündis nende esimene laps, Jack Lion Hartzler.

Viited

Välislingid 

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1981
Lissaboni leping

Lissaboni leping ehk reformileping on leping, mis kirjutati alla 2007. aasta 13. detsembril Lissabonis Euroopa Liidu tippkohtumisel. Leping muutis Euroopa Liidu lepingut ning Euroopa Ühenduse asutamislepingut "eesmärgiga suurendada laienenud liidu tõhusust ja demokraatlikku legitiimsust ning liidu välistegevuse sidusust" ning jõustus 1. detsembril 2009, kui selle olid ratifitseerinud kõik Euroopa Liidu liikmesriigid.

Kõigis Euroopa Liidu liikmesriikides peale Iirimaa tegid ratifitseerimisotsuse parlamendid. Iirimaal tuleb põhiseadusega potentsiaalselt konfliktsed välislepingute ratifitseerimiseks luba saada rahvahääletuselt. 2008. aasta 12. juunil toimunud referendumil hääletas 53,4% Iirimaa valijatest leppe vastu. Teist korda toimus referendum 2. oktoobril 2009 ja siis kiideti lepe 67% häältega heaks.

10. oktoobril 2009 kirjutas lepingule alla Poola president Lech Kaczyński. Viimasena ratifitseeris lepingu Tšehhi Vabariik, mille president Václav Klaus soovis lepingut enne allakirjutamist täiendada lisaklausliga sudeedisakslaste varaliste nõuete osas. 3. novembril kirjutas ta lepingule alla.

Lissaboni lepinguga loodi Euroopa Ülemkogu alalise eesistuja (keda on nimetatud ka Euroopa Liidu presidendiks) ja Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja (keda on nimetatud ka Euroopa Liidu välisministriks) ametikohad.

Samaaegselt jõustus Euroopa Liidu põhiõiguste harta.

Välislingid
 Lissaboni lepingust Euroopa Liidu kodulehel
 Lissaboni lepingu koduleht

Euroopa Liidu õigusaktid
Rahvusvahelised lepingud
Lissabon
2009
Eesti välislepingud
Louis XVIII

Louis XVIII (17. november 1755 – 16. september 1824) oli Prantsusmaa kuningas 6. aprillist 1814 kuni 20. märtsini 1815 ning 8. juulist 1815 kuni 16. septembrini 1824. Louis XVIII oli eelviimane kuningas Bourbonide dünastiast Prantsuse troonil.

Louis XVIII on Louis XVI noorem ja Charles X vanem vend, kes asub Prantsusmaa troonile pärast Napoleoni esimest troonist loobumist, pannes aluse Bourbonide restauratsioonile, on seejärel sunnitud pealt vaatama Napoleoni naasmist Pariisi ning nägema, kuidas Napoleonile vastu saadetud sõjavägi oma endise juhi poole üle läheb. 18. juunil 1815 kaotas Napoleon Waterloo lahingu ning oli sunnitud teist korda troonist loobuma. Siis alustas Louis XVIII teist korda Bourbonide restauratsiooni. Napoleoni saja päeva eest määrati Prantsusmaale erakordselt rängad reparatsioonid (osade hinnangute kohaselt hullemad kui Versailles' rahu tingimused Saksamaale), mis jahutasid mõneti Napoleoni populaarsust, ent ei tõstnud eriti Louis XVIII oma.

Louis XVIII oli tüse ja haiglane, üsna sarnane oma vanema vennaga, keda rahvas hea sõnaga ei meenutanud. Kuigi Louis ei muutnud alguses eriti Napoleoni loodud riigisüsteemi, ei andnud see tema populaarsusele ka midagi juurde. Hiljem langes Louis XVIII ultratagurlike rojalistide mõju alla ning tema maine rahva silmis langes veelgi. Ometi võlgneb Prantsusmaa Louis XVIII palju, kuna just tema oli see, kes aitas Prantsusmaal üle saada Napoleoni viimaste sõdade ja reparatsioonide tekitatud sügavast kriisist. Ent pigem mäletas rahvas siiski seda, et Louis XVIII oli kogu revolutsiooni, Napoleoni valitsemisaja ja Napoleoni sada päeva veetnud eksiilis, et ta oli võimule tulnud võõrvägede abiga ja nende otsusel.

Kui Louis XVIII 1824. aastal suri, leinas rahvas (ja eriti uuem põlvkond) pigem Napoleoni, kelle hiilgus ja populaarsus oli saanud uut jõudu tema surma läbi kolm aastat varem. Louis XVIII meenutas rahvale pigem vana ja tagurlikku režiimi. Üsna pea pärast Napoleoni surma tekkis müüt (kahtlus) tema mürgitamise kohta ning teadagi, kelle poole rahvas näpuga näitas. 

Kui Louis XVIII sai võimule suhteliselt eakalt, siis tema järel troonile tõusnud noorem vend Charles X oli oma vanemast vennast kõigest kaks aastat noorem. 

Prantsusmaa monarhid
Andorra vürstid
Sündinud 1755
Surnud 1824
Bourbonid
Musta Kotka ordeni kavalerid
Eesti olümpiamängudel

1918. aastal iseseisvunud Eesti riik osales esmakordselt oma koondisega juba 1920. aasta suveolümpiamängudel, kuigi Eesti Olümpia Komitee asutati alles 1923. aastal. Esimeseks taliolümpiaks olid 1924. aasta taliolümpiamängud. Eesti sportlased võtsid osa olümpiamängudest kuni Nõukogude Liit okupeeris Eesti 1940. aastal. 1980. aasta suveolümpiamängude purjetamine toimus okupeeritud Eesti pealinnas Tallinnas. Pärast taasiseseisvumist 1991. aastal on Eesti osalenud kõigil olümpiamängudel. Eesti on kõige rohkem medaleid võitnud maadluses (11), suusatamises (7), tõstmises (7) ja kergejõustikus (6).

Eesti suveolümpiamängudel

Kokkuvõte 

Viimatiste suveolümpiamängude (2016) kavas olnud spordialadest ei ole Eesti sportlased kunagi osalenud golfis, käsipallis, maahokis, ragbis ning ratsutamises. Lisaks ei ole osaletud veespordi alade sekka kuuluvates kujundujumises ja vettehüpetes.

Aerutamine

Jalgpall

Jalgrattasport

Judo

Kergejõustik

Korvpall

Laskmine

Lauatennis

Maadlus

Moodne viievõistlus

Poks

Purjetamine

Sulgpall

Sõudmine

Tennis

Triatlon

Tõstmine

Ujumine

Veepall

Vehklemine

Vibulaskmine

Võimlemine

Võrkpall

Eesti taliolümpiamängudel

Kokkuvõte 

Viimatiste taliolümpiamängude (2018) kavas olnud 15 spordialast ei ole Eesti sportlased kunagi osalenud bobisõidus, curlingus, jäähokis, lumelauasõidus, lühirajauisutamises, skeletonis ja vigursuusatamises.

Iluuisutamine

Kahevõistlus

Kelgutamine

Kiiruisutamine

Laskesuusatamine

Murdmaasuusatamine

Mäesuusatamine

Suusahüpped

Vaata ka
 Eesti sportlaste olümpiamedalivõidud
 Eesti lipukandjad olümpiamängudel

Välislingid
 Olümpiamängud – Eesti Olümpiakomitee
 Eestiga seotud sportlased olümpiamängudel eok.ee

 
Rahvuskoondised olümpiamängudel
Oskar Luppe

Oskar Luppe (23. mai 1894 Vana-Tänassilma vald, Viljandimaa – 6. mai 1967 Nõmme) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Oskar Luppe teenis Eesti Vabadussõja ajal Tallinna 1. kaitsepataljonis staabikaptenina ja  alamkaptenina 3. roodu ülemana. Seejärel 8. jalaväepolgus  alamkaptenina kuni	25.07.1919. aastal ohvitseride reservi üleviimiseni.

15.01.1920 viidi üle teenistust jätkama Eesti Merejõudude Mereväe ekipaaži 1. roodu komandöriks. 21.04.1920 ülendati alamkaptenist kapteniks. 22.02.1924 ülendati kaptenist majoriks, teenistuse jätkamisega Eesti Merejõudude Staabis. 24.02.1929. aastal nimetati ta Mereväe ekipaaži ülemaks.

01.04.1934. aastal suunati ta Kaitsevägede staabist 7. Jalaväerügemendi pataljoniülema kt. 16.11.1936. aastal nimetati ta Tallinna garnisoni, komandantuuri ja vahipataljoni ülema abi kt.

29.06.1941 mobiliseeriti kolonelleitnant Oskar Luppe Punaarmeesse, kuid 30.06.1941 läks Saksa poolele üle ning viibis kuni 1942. aastani saksa sõjavangis.

Teenetemärk 
Kotkaristi teenetemärgi IV klass (20. veebruar 1935)

Viited

Välislingid 
 Oskar Luppe, EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940

7. Jalaväerügemendi koosseis
8. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1894
Surnud 1967
Roland Tiiroja

Roland Tiiroja (sündinud 25. novembril 1987) on Eesti trummar.

Isiklikku
Roland on pärit Põltsamaalt. 2005. aastal kolis Tallinna ja hakkas Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis õppima löökpille.

Muusikaline tegevus
Tegutses pikemalt ansamblis Kristjan Kasearu & Paradise Crew. Mängib veel ansamblites Mait Seger, The Mary ja trios Freddy Tomingas and The Riff. 

Eesti trummarid
Sündinud 1987
Vladimir Velman

Vladimir Velman (sündinud 25. septembril 1945 Tallinnas) on Eesti poliitik ja ajakirjanik.

Elulugu
Velmani eestlasest isa Nikolai sündis 1907. aastal Peterburi kubermangus Oranienbaumis ja oli Friedrich Robert Faehlmanni venna Carl Friedrich Philippi järeltulija.

Velman lõpetas Tallinna 23. Keskkooli 1963. aastal ja Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstus- ja tsiviilehituse erialal 1970. aastal.

Velman on töötanud RPI Tööstusprojektis tehnikuna 1966, Tallinna Mererajooni komsomolikomitee koolide osakonna juhatajana 1967, ENSV Varumisministeeriumis vaneminsenerina 1970 ja 1972, ajalehe Molodjož Estonii ajakirjanikuna ja osakonnajuhatajana 1972–1975, uudisteagentuuri APN Eesti korrespondendina 1976–1980, venekeelse "Aktuaalse kaamera" toimetajana, vanemtoimetajana ja Eesti Televisiooni venekeelsete saadete peatoimetajana 1980–1995 ning ajalehe Estonija toimetajana ja peatoimetajana 1995–1999.

Poliitiline tegevus
Velman oli aastail 1990–1992 Eesti Kongressi liige (üks 43 Eesti Vabariigi kodakondsuse taotlejate seast valitud sõnaõiguslikust liikmest).

Ta kuulub 1994. aastast Eesti Keskerakonda.

Ta oli aastail 1993–2005 Tallinna Linnavolikogu liige.

Velman oli 1995. aastast VIII Riigikogu liige ning hiljem oli ta ka IX ja X Riigikogu liige. Aastail 2007–2011 oli ta XI Riigikogu liige ja Eesti-Iisraeli parlamendirühma esimees. Ta kandideeris ka 2011. aasta Riigikogu valimistel, sai 2016 häält ja osutus valituks XII Riigikokku. 2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 1294 häält ja osutus ringkonnamandaadiga valituks XIII Riigikogu liikmeks.

Isiklikku 
Vladimir Velman on abielus, tal on kaks poega ja tütar.

Viited

Välislingid 

 Lühitutvustus Riigikogu lehel
 Ilmar Palli: "Faehlmanni järeltulija: Minu isa töötas koos Johannes Käbiniga, onu oli Nikolai Karotamme abi" Maaleht, 5. november 2009
 Raimo Poom, Joosep Värk: "Keskerakonna riigikogulane Vladimir Velman võtab Jakunini raha, et semmida Moskvas Ukraina anastajatega" Eesti Päevaleht, 11. detsember 2014
 Velman: orjalik Eesti teenib uut suverääni USA-d, ERR, 15.02.2018

Eesti ajakirjanikud
Eesti Keskerakonna poliitikud
Eesti Kongressi liikmed
VIII Riigikogu liikmed
IX Riigikogu liikmed
X Riigikogu liikmed
XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
Sündinud 1945
Abba Dorotheos

Abba Dorotheos (ka Dorotheos Gazast; oletatavad eluaastad 505–620) oli Palestiina aladel tegutsenud kristlik munk, keda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 5. juunil.

Elulugu

Konkreetseid fakte on tema elust teada vähe. Ta oli pärit Ashqelonist ja sai hea hariduse; oma sõnul näitas ta algul õppimise vastu üles ülimat vastumeelsust, kuid tegi seejärel läbi meelemuutuse ja edaspidi lausa neelas raamatuid, veetes kogu oma vaba aja lugedes. Seetõttu tundis ta hästi nii paganlike kui ka kristlike autorite loomingut. Ka on esile tõstetud tema võimeid kõnemehena.

Millal ja miks ta täpselt kloostrisse läks, ei ole teada, kuid tema teoste põhjal võib järeldada, et eelkõige motiveeris teda soov elada täiuslikult evangeeliumi nõuetele vastavat kristlikku elu.

Ta liitus Abba Seridose kloostriga Gazas, kus elasid ka tulevased pühakud Barsonophios Suur ja Johannes Prohvet. Nende munkade käest oli Dorotheos juba varem õpetust saanud ja ilmselt just nende mõjul liitus ta selle kloostriga.

Kloostris sai Johannes Prohvetist tema vaimulik juhendaja. Umbes kümme aastat elas Dorotheos kuuletujana temaga samas kongis. Esialgu oli Dorotheose vastutusalaks kloostri külaliste eest hoolitsemine, hiljem aga kloostri haigla juhatamine.

Pärast vaga Seridose ja Johannes Prohveti surma asutas ta oma senise elupaiga lähedale uue kloostri. Oletatakse, et see sündmus toimus umbes aastal 540. Uue kloostri ülemaks jäi ta kuni oma surmani.

Tema enda esimeseks õpilaseks oli Dositheos Gazast, keda austatakse samuti pühakuna.

Õpetused

Abba Dorotheos jättis endast maha 21 õpetust oma munkadele, mis on tuntud täispika pealkirja all "Meie vaga isa Abba Dorotheose südantkosutavad õpetused oma õpilastele". 

Lisaks neile õpetustele moodustavad tema pärandi veel kümme lühikest läkitust ning tema küsimused pühadele Barsonophiosele ja Johannesele. Viimaste hulka kuulub 87 küsimust koos tema vaimulike juhendajate vastustega.

Need teosed moodustavad osa klassikalisest kristliku askeetika varamust ning kuuluvad ka tänapäeval õigeusu munkade ja ilmikute poolt hinnatud lugemisvara hulka.

Kasutatud kirjandus

Преподобный Авва Дорофей. Душеполезные поучения. Москва : Издательство Сретенского Монастыря, 2004.

Välislingid

Душеполезные поучения Аввы Дорофея (Dorotheose õpetuste venekeelse tõlke täistekst 2000. aasta väljaandes)
Pravoslavie.ru: Преподобный авва Дорофей (venekeelne elulugu)

Dorotheos Gazast
Sündinud 505
Surnud 620
Bodrum

Bodrum (nimetatud Petroniumi järgi; endine Halikarnassos (türgi keeles Halikarnas, vanakreeka keeles ῾Αλικαρνασσός)) on sadamalinn Türgi edelaosas Muğla provintsis Bodrumi poolsaare lõunaküljel Kreeka saare Kosi vastas.

Ajalugu 
Linna asutasid arvatavasti doorlased 7. sajandil eKr. Kuulus Kaaria riigi koosseisu.

Vaatamisväärsused
 Selles linnas asus Halikarnassose mausoleum. Praegu varemetes.

 Bodrumi kindlus, ehitatud viieteistkümnendal sajandil ristirüütlite poolt

Kirjandus 
 Bodream, Jean-Pierre Thiollet, Anagramme Ed., 2010.ISBN 978 2 35035 279 4

Välislingid 

Information about Bodrum 
Bodrum photos with explanations
Map of Turkey - Bodrum area road map

Bodrum
Sadamalinnad

la:Halicarnassus