joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Margus Lember

Margus Lember (sündinud 12. detsembril 1960) on eesti arstiteadlane, Tartu Ülikooli sisehaiguste propedeutika professor.

Aastal 1985 lõpetas Lember Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna (cum laude).

Alates aastast 2000 on ta SA TÜ Kliinikumi sisekliiniku juhataja ning alates aastast 2016 ühtlasi ka Tartu Ülikooli meditsiinivaldkonna dekaan.  
 
Ta on ka Eesti Sisearstide Seltsi juhatuse esimees, ajakirja Eesti Arst toimetuskolleegiumi liige, sotsiaalministeeriumi erialanõunik sisehaiguste alal ja Tartu Ülikooli arstiteaduskonna nõukogu liige.

Tunnustus
 1995 – Eesti Vabariigi teaduspreemia

Välislingid

Eesti arstiteadlased
Tartu Ülikooli professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1960
Mart Loog

Mart Loog (sündinud 22. mail 1969) on eesti biokeemik, Tartu Ülikooli molekulaarse süsteemibioloogia professor.

Tunnustus
 2012 Eesti Vabariigi teaduspreemia

Välislingid
 

Eesti biokeemikud
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Sündinud 1969
Aleksandr Luštšik

Aleksandr Luštšik (sündinud 22. juunil 1952) on Eesti füüsik, Tartu Ülikooli tahkisefüüsika professor.

Välislingid

Eesti füüsikud
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna professorid
Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna professorid
Sündinud 1952
Marju Luts-Sootak

Marju Luts-Sootak (kuni 2007 Marju Luts; sündinud 3. märtsil 1966 Rakveres) on eesti õigusajaloolane, Tartu Ülikooli õiguse ajaloo õppetooli juhataja, professor. 

Alates 2014. aastast on ta Õpetatud Eesti Seltsi esimees.

Tunnustus
 1998 – Roman Herzogi stipendium 1998–2000
 2005 – Rektor von Ewersi auhind (Rektor von Ewers-Preis)
 2010 – Tartu Ülikooli aumärk

Isiklikku
Tema abikaasa on õigusteadlane Jaan Sootak.

Kirjandus
2005 – "Luts, Marju". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. II kd, Kj-M. Tallinn 2005. Lk 478

Välislingid

Eesti õigusteadlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna professorid
Õpetatud Eesti Seltsi esimehed
Nõo Reaalgümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1966
Reet Mändar

Reet Mändar (sündinud 10. juunil 1964) on eesti mikrobioloog, Tartu Ülikooli meditsiinilise mikroobiökoloogia professor.

Tunnustus
1994 Eesti Vabariigi teaduspreemia
2004, 2005, 2011 USA Prostatiidi Fondi aastapreemia väljapaistva teadussaavutuse eest
2014 Tartu Ülikooli aumärk

Välislingid

Eesti mikrobioloogid
Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Sündinud 1964
Tõnu Meidla

Tõnu Meidla (sündinud 13. aprillil 1959) on eesti geoloog, Tartu Ülikooli paleontoloogia ja stratigraafia professor.

Tunnustus
 1997 Eesti Vabariigi teaduspreemia
 2007 Eesti teaduse populariseerimise auhind

Välislingid

Eesti geoloogid
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Sündinud 1959
Andres Merits

Andres Merits (sündinud 9. märtsil 1967) on eesti viroloog, Tartu Ülikooli rakendusviroloogia professor.

Tal on doktorikraad Moskva Riiklikust Ülikoolist. Väitekirja teema oli "Taimede nanoviiruse genoomi keemilis-ensümaatiline süntees ja funktsionaalne iseloomustamine".

Ta on perioodil 2019–2021 Eesti Teaduste Akadeemia uurija-professor. 
2020–2021 oli ta ka Koroonaviiruse teadusnõukoja liige.

Tunnustused
 2015 Eesti Vabariigi teaduspreemia
 2020 Tartu Ülikooli suur medal

Viited

Välislingid

 "SUUR INTERVJUU ⟩ Professor Merits: kõigi testimine tekitab ainult infomüra" Postimees, 21. märts 2020

Eesti viroloogid
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna professorid
Moskva Riikliku Ülikooli vilistlased
Sündinud 1967
Vahur Ööpik

Vahur Ööpik (sündinud 21. juunil 1957) on eesti füsioloog ja sporditeadlane, Tartu Ülikooli spordifüsioloogia professor.

Ta lõpetas aastal 1975 Juuru Keskkooli. Aastal 1979 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna cum laude.

Aastatel 1998–2007 oli Ööpik Tartu Ülikooli Kehakultuuriteaduskonna dekaan.

Välislingid

Eesti sporditeadlased
Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna dekaanid
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Sündinud 1957
Teet Örd

Teet Örd (sündinud 18. juunil 1954) on eesti füüsik, Tartu Ülikooli kondensaine teooria professor.

Ta lõpetas aastal 1973 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1978 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna teoreetilise füüsika erialal.

Tunnustused
 2004 Eesti Vabariigi teaduspreemia
 2010 Tartu Ülikooli aumärk

Välislingid

Eesti füüsikud
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna professorid
Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna vilistlased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1954
Atropatene

Atropatene (kreeka: Ἀτροπατηνή) oli kuningriik Lõuna-Aserbaidžaanis Urmia järvest idas. Hõlmas tänapäeva Iraani põhjaosa, peamiselt Ida-ja Lääne-Aserbaidžaani ning Ardabili provintsi lõunaosa, samuti Kurdistani ja Sanjani provintsi põhjaosa ning Aserbaidžaani kaguosa (Talõši mäed ja Araksi jõe parem kallas).

Atropatene oli piirkonna muistne kreekakeelne nimi, 4. sajandil eKr seal valitsenud Ahhemeniidide satraabi ja hilisema Meedia asevalitseja Atropatese järgi. Selle hilisemaist muukeelseist vormidest (pärsia keeles Āzarbādgān, araabia keeles Azarbāigan) on tulnud nüüdne nimi Aserbaidžaan.

Atropatene elanikkonnast moodustasid enamuse iraani hõimud. Keskajal kujunes Atropatenes iraani keelte hulka kuuluv azeri keel, mida kõneldi 17. sajandini. 11. sajandist asendus see aegapidi turgi keelte hulka kuuluva aserbaidžaani keelega. Aseri keele järglaseks peetakse talõši keelt. Valitsev usund oli zoroastrism, antiikautorite järgi oli Atropatene zoroastrismi keskusi, piirkonnas oli üks kolmest suurest templist. Atropatene pealinn oli Gazaka (ka Qazaka, Urmiast kagus), teised suuremad linnad olid Fraspa, Fanaspa ja Aganzana.

Atropatenest põhja pool oli Albaania kuningriik.

Ajalugu
Atropatene alal oli 10.–7. sajandil eKr muistne Manna riik, seejärel kuulus Meedia ja aastast 550 Ahhemeniidide riiki Meedia satraapia osana. 

Aastast 331 kuulus Makedoonia Aleksandri suurriiki, tema pärandi jagamisel aastal 323 sai eraldi halduspiirkonnaks Media Atropatene, mida valitses Atropates (323–300). 

Seleukiidide riigi ajastul oli Atropatene sisuliselt iseseisev riik, mida valitsesid Atropatese järeltulijad (Atropatiidid). 3. sajandil sõditi Artavazd I-se (270–220) valitsemisajal korduvalt Seleukiididega. 

2. sajandi alguses saavutas Atropatene suurima geograafilise ulatuse, hõlvates Araksi põhjakalda ja ulatudes Kaspia ääres Kura jõeni (hõlmas ka tänapäeva Nahhitševani). 2. sajandil eKr sõditi Partia, Rooma ja Armeeniaga, mille tulemusel oldi sunnitud loovutama põhjapoolsed alad.

Aserbaidžaani ajalugu
Iraani ajalugu
Iraani ajaloolised piirkonnad
Peter Matthiessen

Peter Matthiessen (22. mai 1927 New York – 5. aprill 2014 Sagaponack, New Yorgi osariik) oli Ameerika Ühendriikide looduskirjanik ja keskkonnaaktivist.

Teosed
1978 "Snow Leopard"

Eesti keeles
1995. "Lumeleopard" (tõlkija Olev Luhaveer)

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Looduskirjanikud
Sündinud 1927
Surnud 2014
Jaan Lellep

Jaan Lellep (sündinud 25. juunil 1945) on eesti matemaatik ja mehaanikateadlane, Tartu Ülikooli teoreetilise mehaanika professor.

Haridus
Lellep lõpetas Nõo Keskkooli ja seejärel 1968. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna.

1972. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi tööga "К изгибу пластических элементов конструкций, имеющих пределы текучести при растяжении и сжатии", 1990. aastal Läti Teaduste Akadeemia Polümeeride Mehaanika Instituudis füüsika-matemaatikadoktori kraadi tööga geomeetriliselt mittelineaarsete plastsete konstruktsioonide optimeerimisest ("Оптимизация пластических геометрически нелинейных элементов конструкций").

Töökäik
Lellep oli 1968−1971 Tartu Ülikoolis aspirant, 1971−1972 töötas assistendina, 1972−1978 vanemõpetajana, 1978−1990 dotsendina. Alates 1991. aastast on ta Tartu Ülikooli teoreetilise mehaanika korraline professor.

Tema teadustöö põhisuunad on plastsete konstruktsioonide dünaamika, mitteelastsete konstruktsioonide optimeerimine ning konstruktsioonide purunemine.

Tunnustus
 2005 Tartu Ülikooli medal

Monograafiaid ja õpikuid
 Kõrgem matemaatika. Diferentsiaalvõrrandid ja read. Tartu: Tartu Riiklik Ülikool, 1977.
 Основы математической теории оптимального управления. Тарту: Тартуский государственный университет, 1981.
 Optimization of plastic structures. Tartu: Tartu Ülikool, 1991.
 Süsteemide optimeerimine. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2013.

Viited

Välislingid

Eesti matemaatikud
Eesti mehaanikateadlased
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna vilistlased
Nõo Reaalgümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1945
Suurtükitorn

Suurtükitorn on liikuva sõjavahendi (nt tanki, sõjalaeva) või liikumatu sõjavahendi (näiteks kaitserajatise) soomustatud tarind, kus saab viibida sõjavahendi isikkoosseis, asuvad vaatlusseadmed ning mis pakub neile ja suurtükile kaitset. Enamikku suurtükitornidest saab pöörata 360°.

Vaata ka
basteitorn
punker
rondeel

Militaarehitised
Relvad
Juhan Sedman

Juhan Sedman (sündinud 7. detsembril 1958) on eesti biokeemik. 

Ta lõpetas 1977. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina. 

Ta on alates 2016. aastast Tartu Ülikooli üldise ja mikroobibiokeemia professor.

Välislingid
ETIS

Eesti biokeemikud
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1958
Teet Seene

Teet Seene (sündinud 15. juulil 1940 Pärnus) on eesti spordifüsioloog ja -pedagoog, Tartu Ülikooli emeriitprofessor.

Ta lõpetas 1958 Tallinna Meditsiinikeskkooli ja 1966 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 1974. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis bioloogiakandidaadi kraadi ja 1988. aastal Leningradi Ülikoolis bioloogiadoktori kraadi (kinnitatud 1989).

Ta oli 1966–1974 Tartu kuulmishäiretega laste eriinternaatkooli ravikehakultuuri õpetaja, ühtlasi 1966–1971 Tartu Riikliku Ülikooli veespordi kateedri (aastast 1969 raskejõustiku ja veespordi kateedri) õppejõud sõudmise alal, 1974–1978 lihastalitluse hormonaalregulatsiooni labori vanemteadur, 1978–1983 labori juhataja, 1983–1989 spordifüsioloogia kateedri dotsent, 1989–1992 professor, 1993. aastast spordibioloogia instituudi funktsionaalse morfoloogia professor ja instituudi juhataja, 1993–1998 Tartu Ülikooli õppeprorektor, 1998–2001 Tartu Ülikooli avatud ülikooli prorektor, 2002–2005 spordibioloogia ja füsioteraapia instituudi funktsionaalse morfoloogia professor; aastast 2005 emeriitprofessor.

Peamised uurimisvaldkonnad: lihasvalkude transformatsioon, skeletilihaste regeneratsioon, hormonaalmüopaatiad ja valgu ainevahetuse hormonaalregulatsioon lihaskoes. Avaldanud üle 350 teadustöö.

Eesti Olümpiaakadeemia asutajaliige ja SA Ülikoolide Keskus Saaremaal nõukogu esimees.

Tunnustus
 2008 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid

Eesti spordifüsioloogid
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1940
Ursel Soomets

Ursel Soomets (18. juuli 1962 – 15. jaanuar 2022) oli eesti biokeemik.

Ta lõpetas 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemikuna bioorgaanilise ja biokeemia eriprogrammi alusel. 1994. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistrikraadi ja 2000. aastal Stockholmi Ülikoolis doktorikraadi.

Ta on töötanud Tartu Ülikoolis stažöör-uurija, inseneri, vanemassistendi, vaneminseneri, dotsendi ja vanemteadurina. Aastail 2008–2013 oli ta külalislektor Londoni Ülikooli King's College'i psühhiaatriainstituudis. Aastast 2010 oli ta Tartu Ülikooli üldise biokeemia vanemteadur ja meditsiinilise metaboloomika  professor.

Tunnustus
 2008 – Tartu Ülikooli aumärk
 2009 – Eesti Vabariigi teaduspreemia
 2010 – Tartu Ülikooli Kliinikumi teadustööpreemia
 2012 – Tartu Ülikooli väike medal

Välislingid

Eesti biokeemikud
Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1962
Surnud 2022
Bekir Bozdağ

Bekir Bozdağ (sündinud 1. aprillil 1965 Akdağmadenis Yozgati provintsis) on Türgi teoloog, jurist ja poliitik, Õigluse ja Arengu Partei liige, Türgi asepeaminister. Ta oli Türgi asepeaminister ka 6. juulist 2011 kuni 25. detsembrini 2013. 26. detsembrist 2013 19. juulini 2017 oli ta Türgi justiitsminister.

Ta sündis aastal 1965 Akdağmadenis Yozgati provintsis. Ta on lõpetanud Bursas Uludaği ülikooli kristliku teoloogia alal; ta kaitses samas ülikoolis magistri väitekirja kristliku teoloogia ajaloo alal. Hiljem lõpetas ta Konyas (Konya provintsis) asuva Selçuki ülikooli juristina. Enne poliitikasse asumist töötas ta juristina.

Ta on osutunud neljal korral valitud Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks: 2002, 2007, 2011 ja 2015. aasta Türgi erakorralistel parlamendivalimistel. 6. juulist 2011 kuni 25. detsembrini 2013 oli ta Türgi asepeaminister. 26. detsembrist 2013 kuni 19. juulini 2017 oli ta Türgi justiitsminister. 19. juulist 2017 on ta uuesti Türgi asepeaminister.

Isiklikku 
Ta on abielus ning on kolme lapse isa. Usutunnistuselt on ta sunni muslim.

Türgi poliitikud
Sündinud 1965
Joel Starkopf

Joel Starkopf (sündinud 8. veebruaril 1966 Tallinnas) on eesti arst ja arstiteadlane, Tartu Ülikooli anestesioloogia ja intensiivravi professor.

Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 43. Keskkooli ja 1991. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ravi erialal. Aastail 1991–1992 oli ta anestesioloogia internatuuris. 1997. aastal kaitses ta doktorikraadi tööga "Oxidative stress and ischaemia-reperfusion of the heart: a clinical and experimental study".

Ta oli aastatel 2009–2015 Tartu Ülikooli  arstiteaduskonna dekaan. 

TÜ kliinilise meditsiini instituudi juhataja 2004–2021, Tartu Ülikooli anestesioloogia ja intensiivravi professor alates 2001 ja Tartu Ülikooli anestesioloogia ja intensiivravi kliiniku juhataja 2000–2021. 

Tema põhilised uurimisteemad on olnud oksüdatiivne stress ja südamelihase isheemia-reperfusioon, hüperoksia kardioprotektiivne toime, gastrointestinaalne puudulikkus ja intra-abdominaalne hüpertensioon intensiivravi haigetel, taaselustamise kaugtulemused ja elukvaliteet, antibiootikumide farmakokineetika intensiivravi haigetel.

Ta on Eesti Anestesioloogide Seltsi liige.

Isiklikku 
Tema vanaisa oli skulptor Anton Starkopf, skulptor oli ka ta vend Hannes Starkopf.

Tunnustus 
 2018 – Eesti riigi teaduspreemia

Viited

Välislingid

Joel Starkopf: COVID-19 võib ohustada igaüht, meie noorim patsient on juba kõigest 8-aastane, Delfi, 23. märts 2021

Eesti arstiteadlased
Eesti anestesioloogid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna dekaanid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1966
Agu Tamm

Agu Tamm (sündinud 25. märtsil 1942) on eesti arstiteadlane.

Ta sai Tartu Ülikoolist meditsiinikandidaadi kraadi 1972. aastal väitekirjaga "Uriini lenduvad fenoolid ja nende diagnostiline tähendus" ning meditsiinidoktori kraadi 1993. aastal tööga "On metabolic action of intestinal microflora: clinical aspects".

Ta on Tartu Ülikooli laboratoorse meditsiini professor.

Tunnustused
 1994 Eesti Perearstide Seltsi auliige
 1994 Eesti Vabariigi teaduspreemia (koos prof. K. Villakoga)
 2009 Soome Kliinilise Keemia Seltsi auliige
 2012 Balti Laborimeditsiini Ühingu auliige

Välislingid

Eesti arstiteadlased
Tartu Ülikooli professorid
Sündinud 1942
Tiit Tammaru

Tiit Tammaru (sündinud 4. veebruaril 1972) on eesti geograaf, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2018).

Elukäik 
1994. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna geograafia erialal ja kaitses 1996. aastal samas teadusmagistri kraadi. Pärast doktorantuuri lõpetamist Tartu ülikooli juures kaitses ta 2001. aastal doktoriväitekirja “Linnastumine ja linnade kasv Eestis nõukogude aastatel”. 

Alates 1997. aastast on Tiit Tammaru töötanud Tartu ülikooli geograafia instituudis teadurina, alates 2002. aastast vanemteadurina. Alates 2012. aastast on ta Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduse instituudi linna- ja rahvastikugeograafia professor, alates 2018. aastast inimgeograafia ja regionaalplaneerimise õppetooli juhataja. 

Ta on töötanud külalisteadurina Utah' ülikoolis (USA) ja Umeå ülikoolis (Rootsi) ja külalisprofessorina Delfti tehnoloogiaülikoolis (Holland). 

2003. aastal valiti ta Tartu ülikooli Välis-Eesti uuringute keskuse (VEUK), mis 2012. aastal muudeti Taru ülikooli rände- ja linnauuringute keskuseks (CMUS) ning mida ta juhtis kuni 2016. aastani. 

Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti ta 2018. aastal inimgeograafia alal. Ta kuulub akadeemia bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda. 2021. aastal valis Eesti teaduste akadeemia Tiit Tammaru uurija-professoriks.

Teadustöö 
Tiit Tammaru teadustöö põhisuundadeks on ränne ja segregatsioon. Tema viimaste aastate teadustööde põhiline sisu on selgitada, millised muutused toimuvad Euroopa linnades segregatsioonis ning mis on selle põhjused ja tagajärjed. Ta on osalenud nii mahukates rahvusvahelistes kui ka Eesti-sisestes teadusprojektides. Ta on rahvastiku teadusliku uurimise rahvusvahelise ühingu (IUSSP), Euroopa rahvastiku-uuringute ühenduse (EAPS) ja linnauuringutega tegeleva teadlaste võrgustiku (CAT) liige.

Tartu ülikoolis vastutab Tiit Tammaru inimgeograafia ainekava eest nii bakalaureuse-, magistri- kui doktoriõppes. Tema juhendamisel on kaitstud bakalaureuse- ja magistritöid ning kaheksa doktoritööd. 

Tiit Tammaru on üks kõige enam publikatsioone avaldanud ja tsiteeritud sotsiaalteadlasi Eestis (v.a. psühholoogia). Ta on avaldanud üle 70 kõrgetasemelist teaduspublikatsiooni (WoS) kõige olulisemates geograafia, demograafia ja linnauuringute ajakirjades.

Töid 

 Venelased Eestis: ränne ja kohanemine / Tiit Tammaru. Tallinn, 1999, 92 lk. ISBN 9985670574
 Valglinnastuv Tallinn: neli arengustsenaariumit / Külliki Tafel, Tiit Tammaru, Erik Terk. Tallinn, 2007, 55 lk. 
 Eesti rändeajastul / Eesti Koostöö Kogu ; peatoimetaja Tiit Tammaru. Tallinn, 2017, 261 lk.

Tunnustus
 2011 – Eesti Vabariigi teaduspreemia sotsiaalteaduste alal uurimuste tsükli “Rahvastikurühmade linnastumine, eeslinnastumine ja vastulinnastumine Eestis” eest
 2021 – Balti teaduste akadeemiate medal

Viited

Välislingid

 Tiit Tammaru Eesti Teaduste Akadeemia kodulehel

Eesti geograafid
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Eesti Teaduste Akadeemia liikmed
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1972
Peeter Tenjes

Peeter Tenjes (sündinud 14. juulil 1955 Türil) on eesti astrofüüsik.

Ta lõpetas aastal 1978 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikuna.

Ta sai doktorikraadi 1993. aastal Tartu Ülikoolis tööga "Models of Regular Galaxies" (juhendaja Jaan Einasto).

Ta on töötanud Tartu Ülikoolis assistendi, teaduri, vanemteaduri ja dotsendina. Alates 2012. aastast on ta Tartu Ülikooli astrofüüsikaprofessor.

Tema teadustöö põhiteemad on galaktikate fotomeetria, tähesüsteemide fotomeetrilised ja kinemaatilised mudelid, galaktikate allsüsteemide struktuur, kaugete galaktikate struktuur ja formeerumine, galaktikate struktuur erinevas keskkonnas, tähesüsteemide dünaamika.

Tunnustus
 2020 – Tartu Ülikooli aumärk

Välislingid

Eesti astrofüüsikud
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Eesti vabamüürlased
Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1955
Tanel Tenson

Tanel Tenson (sündinud 5. augustil 1970 Tallinnas) on eesti biokeemik, Tartu Ülikooli antimikroobsete ainete tehnoloogia professor.

Ta lõpetas 1988. aastal Tallinna 3. Keskkooli ning 1992. aastal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna cum laude biokeemikuna. Magistrikraadi sai ta Tartu Ülikoolis 1994. aastal tööga "Mõnda Escherichia coli ribosoomide biosünteesist" ning doktorikraadi 1997. aastal tööga "Ribosomes, peptides and antibiotic resistance".

Aastail 1994–1996 oli ta külalisteadur Illinoisi Ülikoolis Chicagos, 1997–1998 vanemteadur Eesti Biokeskuses, 1998–2007 vanemteadur Tartu Ülikoolis, 2001. aastal külalisteadur Uppsala Ülikoolis. 2007. aastast on ta Tartu Ülikooli professor.

Tema teadustöö põhiteemaks on valkude biosünteesi mehhanismid, antibiootikumid ja antibiootikumiresistentsus.

Tunnustus 
 2018 Eesti riigi teaduspreemia

Viited

Välislingid

Eesti biokeemikud
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1970
Rodrigo Duterte

Rodrigo "Rody" Roa Duterte (sündinud 28. märtsil 1945 Maasinis) on Filipiinide poliitik, president 2016–2022.

Ta sündis aastal 1945 Maasinis Habagatang Leyte provintsis Ida-Visayase regioonis.

Duterte esimene välispoliitiline avaldus oli väljakutseks Malaisiale, sest ta nõudis tagasi Sabahi osariiki. Rodrigo Duterte hinnangul kuulub Sabah tegelikult Sulu sultanaadile ning seda valitsenud Kirami dünastiale.

Oktoobris 2021 teatas Rodrigo Duterte, et ei kandideeri 2022. aastal asepresidendiks ja lahkub poliitilisest elust.

Viited 

Filipiinide presidendid
Sündinud 1944
Vallo Tillmann

Vallo Tillmann (sündinud 28. augustil 1963) on eesti arst (pediaater) ja arstiteadlane.

Ta lõpetas 1988. aastal cum laude Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ning sai 1989. aastal internatuuridiplomi pediaatrias. 

2000. aastal kaitses ta Manchesteri Ülikoolis väitekirja "Methodological, biochemical and clinical aspects of short-term growth in children" ning sai meditsiinidoktori kraadi.

Ta on alates 2003. aastast Tartu Ülikooli pediaatriaprofessor ja Tartu Ülikooli Kliinikumi lastekliiniku juhataja.

Tunnustus
 2015 – Eesti Vabariigi teaduspreemia

Välislingid

Eesti arstiteadlased
Eesti lastearstid
Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1963
Jaak Truu

Jaak Truu (sündinud 3. juunil 1967) on eesti mikrobioloog.

Ta lõpetas Tartu Ülikooli 1991. aastal mikrobioloogia erialal ning sai magistrikraadi 1994. aastal hüdrobioloogia erialal. 2004. aastal sai ta Tartu Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi mikrobioloogia alal tööga "Oil shale industry wastewater: impact on river microbial community and possibilities for bioremediation".

Ta on Tartu Ülikooli keskkonnatehnoloogia professor.

Välislingid

Eesti mikrobioloogid
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Sündinud 1967
Kulno Türk

Kulno Türk (sündinud 25. septembril 1954) on eesti majandusteadlane ja Tartu Ülikooli personalijuhtimise professor.

Haridustee 

Kulno Türk lõpetas 1973. aastal Tartu 1. Keskkooli ning 1977. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna. Aastatel 1979–1983 oli ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonna aspirantuuris ning kaitses 1986. aastal majandusteaduste kandidaadi kraadi Leningradi Finants-Majandusinstituudis teemal "Püsiva kaubanduskaadri kujundamise sotsiaal majanduslikud alused" töö-ökonoomika valdkonnas.

Töökäik 

Kulno Türk oli aastatel 1977-2011 Tartu Ülikooli (TÜ) juhtimise ja turunduse ning ettevõttemajanduse instituutide dotsent. Alates 2011. aastast TÜ majandusteaduskonna personalijuhtimise professor. Aastatel 2006-2017 oli ta ärijuhtimise magistriõppe programmijuht ning 2017. aastast on Türk turunduse ja finantsjuhtimise magistriõppe programmijuht.

Teadustegevus 

Kulno Türk peamised uurimisteemad on personali valik, töötajate hindamine, arendamine ja töötasustamine, töösoorituse ja tulemuslikkuse juhtimine, juhtimisstiilid ja eestvedamine, grupicoaching jt. 

1995-2005 avaldas Kulno Türk kümme kõrgkooli originaalõpikut personali juhtimise, eestvedamise ja inimressursi juhtimise teemadel ning juhtimise aluste õpiku koostöös Aino Siimoniga. 2005. aastal avaldas Türk kõrgkooli originaalõpiku "Inimressursi juhtimine“. Ta on välja töötanud ettevõtete ja asutuste personali valiku, hindamise, töötasustamise, arendamise, eestvedamise ja grupicoachingu uurimise metoodikad ning avaldanud üle saja teaduspublikatsiooni. Türk on juhendanud kaitsmiseni üle 80 magistritöö ja juhendanud(b) viit doktoritööd. 

Kulno Türk on osalenud ligi kümnes teadusprojektis põhitäitjana ning juhtinud ja olnud põhitäitja neljas rakenduslikus projektis: Üldharidus- ja kutsekoolide tulemuslikkus ja seda mõjutavad tegurid (2011); Eesti finantssektori inimvara seisund, tulevikuvajadused ja arendamine (2014); Naiste roll ja selle suurendamise võimalused Eesti IKT sektoris (2015); Töö efektiivsuse hindamise digitaalse küsimustiku välja töötamine (2020).

Isiklikku 

Isa Vambola Türk (1928-2016, Tartu Ülikool, majandusteadlane, professor), ema Koidula Türk (1932-2008), abikaasa Maarika Türk (s 1952), tütar Helen McLennan (s 1978), poeg Tambet Türk (s 1983), neli lapselast.

Viited

Välislingid 

Kulno Türk ResearchGate lehekülg

Loeng teemal "Tagasisidestamine ja coaching"

Eesti majandusteadlased
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna vilistlased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1954
Kadri Ukrainski

Kadri Ukrainski (sündinud 10. oktoobril 1974) on eesti majandusteadlane, Tartu Ülikooli teadus- ja innovatsioonipoliitika professor.

Tema peamised uurimisteemad on teadus- ja innovatsioonipoliitika. Ta on toetanud oma uuringutega teaduspoliitika kujundamist nii Eestis kui ka rahvusvahelistes organisatsioonides. Ukrainski on avaldanud üle 80 teaduspublikatsiooni ja uuringuraporti.

Haridustee 

Kadri Ukrainski lõpetas 1996. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna, 1998. aastal kaitses sealsamas magistrikraadi tööga "Varjatud tööpuudus Eestis" ning 2008. aastal kaitses Tartu Ülikoolis doktorikraadi teemal "Sources of Knowledge Used in Innovation: An Example of Estonian Wood Industries" ("Innovatsiooniteadmuse allikad Eesti puidusektori näitel"), juhendajad prof George Nicholas von Tunzelmann ja prof Janno Reiljan.

Töökäik 

Doktorantuuri ajal, alates 2001. aastast, on Kadri Ukrainski töötanud Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas erinevatel ametikohtadel. 2008. aastal, peale doktorikraadi kaitsmist, töötas ta vanemteadurina, 2015. aastal valiti Ukrainski teadus- ja innovatsioonipoliitika professoriks.  

Alates 2013. aastast on Kadri Ukrainski majandusteaduskonna riigimajanduse ja majanduspoliitika õppetooli juhataja. Aastatel 2014-2016 on ta töötanud majandusteadukskonna teadusprodekaanina ja asejuhatajana teaduse alal ning alates 2019. aastast on ta majandusteaduskonna juhataja. Ta on majandusteaduskonna (aastast 2013) ja Johan Skytte instituudi (aastast 2018) nõukogu liige.

Teadusorganisatsiooniline tegevus 

Ukrainski on 2003. aastast Eesti Majandusteaduse Seltsi liige ning 2014. aastast Horizon 2020 programmikomitee ekspert.  Aastatel 2015-2019 oli ta Eesti teaduspoliitika komisjoni liige ning 2020. aastal valitsuse majandusarengu komisjoni juurde loodud ekspertkogu ning Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi ning Haridus- ja Teadusministeeriumi poolt kokkukutsutud nutika spetsialiseerumise ekspertkogu liige.

Viited

Välislingid

 Kadri Ukrainski Google Scholar lehekülg

 Kadri Ukrainski ResearchGate lehekülg

Eesti majandusteadlased
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1974
Eero Vainikko

Eero Vainikko (sündinud 28. juulil 1963) on eesti matemaatik ja informaatik, Tartu Ülikooli hajussüsteemide professor.

Ta lõpetas 1981. aastal Tartu 2. Keskkooli ning 1986. aastal Tartu Riikliku Ülikooli rakendusmatemaatikuna. Aastail 1987–1990 oli ta aspirantuuris Moskva Juhtimisprobleemide Instituudis, 1990. aastal kaitses ta seal füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi tööga "Вынужденные периодические колебания в управляемых системах с обратными связями, зависящими от производных". 1997. aastal kaitses ta Norras Bergeni Ülikoolis doktorikraadi tööga "Robust Additive Schwarz Methods – Parallel Implementations and Applications".

Ta on töötanud Tartu Ülikoolis lektori, teaduri, vanemteaduri ja erakorralise professorina. Alates 2008. aastast on ta korraline professor.

Isiklikku
Tema isa on akadeemik, Tartu Ülikooli arvutusmatemaatika emeriitprofessor Gennadi Vainikko, ema oli matemaatik ja mehaanikateadlane Ivi Vainikko.

Välislingid

Eesti matemaatikud
Eesti informaatikud
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna vilistlased
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1963
Zdeněk Mlynář

Zdeněk Mlynář (kuni 1945. aastani Zdeněk Müller; 22. juuni 1930 Vysoké Mýto – 15. aprill 1997 Viin) oli Tšehhoslovakkia ja Tšehhi poliitik. 

Mlynář oli Praha kevade üks liidreid, inimnäolise sotsialismi üks ideolooge. 

Aastatel 1968–1970 oli ta Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei sekretär. 
Jaanuaris 1977 kirjutas ta koos mõttekaaslastega, nende hulgas ka hilisem Tšehhi president Václav Havel, alla manifestile Harta 77. Seejärel emigreerus ta Austriasse, kus tegeles politoloogiauuringutega. 

Pärast Sametrevolutsiooni 1989. aasta detsembris pöördus tagasi Tšehhoslovakkiasse, kus liitus vasakjõududega, kuid oli mõistmatuse tõttu inimnäolise sotsialismi ideedesse sunnitud taas Austriasse emigreeruma. 

Ta sündis aastal 1930 Vysoké Mýtos (praeguse haldusjaotuse järgi Ústí nad Orlicí ringkonnas Pardubice maakonnas Tšehhis) ohvitseri perekonnas. Ta astus 16-aastasena Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei liikmeks. Aastal 1955 lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Üliõpilasaastail tutvus ta Mihhail Gorbatšoviga, nad olid ühiselamus naabrid. Nad olid head sõbrad ka siis, kui Mihhail Gorbatšov oli NLKP KK peasekretär ja NSV Liidu president. 

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Tšehhoslovakkia Teaduste Akadeemias Riigi ja Õiguse Instituudis. 1960. aastate keskpaigas algas Tšehhoslovakkia ühiskonnas piiratud liberaliseerimine. Mlynář kui teadustöötaja lülitati Kommunistliku Partei juhtkonna referentide gruppi. Aastatel 1964–1968 juhtis ta Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei Keskkomitee juures olevat õiguskomisjoni.

Tšehhoslovakkia poliitikud
Tšehhi poliitikud
Politoloogid
Sündinud 1930
Surnud 1997
Kalmistu tänav (Narva)

Kalmistu tänav on tänav Narvas Sutthoffi linnaosas. Tänav algab Rahu tänavalt, kulgeb põhja poole Laastu tänavast lääne pool ja lõpeb Karjamaa tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 685 meetrit.

Oletatavasti sai tänav oma nime selle järgi, et see viib Siivertsi kalmistule.

Narva tänavad
Lančiūnava mõis

Lančiūnava mõis (leedu Lančiūnavos dvaras) on endine mõis Leedus Kėdainiai rajoonis Vilainiai valla Lančiūnava külas.

Ajalugu

Lančiūnava mõis tekkis XVI sajandi lõpus, mil Zygmunt II August andis osa sealsetest maadest sõjaliste teenete eest Kognovickiste suguvõsale. Tema poeg abiellus naabermõisa omaniku tütrega ja ühendas kõik hilisemad mõisa maad (kolm varasemat mõisa) oma valdustega. On oletatud, et sellest tuleb ka mõisa nimi (poola keeles tähendab łączenie ühendamist, liitmist). 

XIX sajandil jagunes mõis kolme omaniku vahel, moodustades kolm iseseisvat valdust. Peahoone lasid Kognovickid ehitada sajandi lõpus, aga ehitustööd jätkusid veel XX sajandi alguses.

Mõisakompleks 

Mõisakompleksist on säilinud uusklassitsistlik peahoone. Selle keskses osas asub kahekorruseline portikus, mõlemal hoone küljel on aga ühekorruselised tiibhooned. Portikust liigendavad kaks sammast. Aastal 1940 võõrandati mõis selle omanikelt. Juba enne võõrandamist tegutses mõisas kohalik kool, pärast võõrandamist jäi hoone vaid põllumajanduskooli käsutusse. Aastal 1958 hakkas senise põllumajanduskooli asemel hoones tegutsema tehnikum, tänapäeval on hoones taas põllumajanduskool.

Säilinud on ka mitmed kõrvalhooned: ladu, ait, laut, jääkelder, sepikoda, kõrts ja elektrijaam. 

Mõisa ümber asub korrapärase planeeringuga park. Pargist viib pärnaallee endise karjamõisani Stasinė külas.

Lančiūnava kirik 

Üks mõisa omanikest, Zigmantas Kognovickis, asus aastal 1863 vana puidust kiriku asemele uut tellistest hoonet ehitama, aga samal aastal alanud ülestõus sundis teda töid katkestama. Alles aastal 1874 sai ta loa ehitada sinna kivist kabelihoone. See hoone valmis aastal 1880. Eksituse tõttu lubas Kovno kubermangu kuberner vanast kirikust kirikuvarad kabelisse üle viia ja seal jumalateenistusi jätkata (seega kujunes hoone sisuliselt kirikuks), kuid peagi parandas ta oma vea ja lõpetas sealsed jumalateenistused. Rahvas käis seal palvetamas aastani 1885, mil ka see keelustati. Aastal 1886 lubati siseministeeriumi korraldusega kabelis kaks korda aastas (4. märts ja 2. mai) jumalateenistusi pidada, samuti olid ka lubatud mälestusteenistused surnutele, igasugune muu tegevus oli keelatud.

Pärast teist maailmasõda kirik suleti. See avati taas aastal 1991. 

Hoone on klassitsistlik nelinurkse põhiplaaniga ilma apsiidita hoone. Hoone on ehitatud tellistest.

Kiriku juures asub lohukivi. Kohaliku uskumuse kohaselt oli lohku kogunenud vesi püha.

Viited

Välislingid

Sissekanne Leedu mõisate saidil; skeem (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Video Lančiūnava mõisast
Fotoreportaaž Lančiūnava mõisast (leedu keeles)

Kėdainiai rajooni mõisad
Attaliidide dünastia

Attaliidide dünastia (kreeka keeles Δυναστεία των Ατταλιδών) oli aastatel 282−133 eKr Väike-Aasias Pergamonis valitsenud hellenistlik valitsejasugu.

Päritolu

Dünastia rajajaks oli Musta mere äärsest Tieioni linnast pärit Philetairos (u 343−263), kes oli Aleksander Suure väepealiku Lysimachose ohvitser. Tema isa Attalose järgi said Attaliidid oma nime.

Attaliidid ja Pergamoni kuningriik

Lysimachose teenistusest deserteerunud Philetairos kehtestas end 282. aastal Pergamonis. Alludes küll ametlikult Seleukiididele, oli ta tegelikult iseseisev valitseja. Kuna ta oli eunuhh ja tal seetõttu järglasi ei olnud, päris Pergamoni vennapoeg Eumenes I (suri 241; valitses 263−241). Viimane oli ilmselt samuti lastetu ja dünastia meesliin jätkus Philetairose noorema venna Attalose järeltulijatega. Attalos I Soter (269−197; valitses 241−197) saavutas galaatide üle võidu ja kuulutas end 230. aastatel kuningaks. Tema pojapoeg Attalos III Philometor Euergetes (u 170−133; kuningas 138−133) pärandas kuningriigi Rooma vabariigile ja sellest moodustati Asia provints.

Pergamoni altar

Pergamoni altaril on friis, millel on kujutatud Heraklese poja Telephose elukäiku. Attaliidid seostasid viimast Pergamoni linnaga ja väitsid end tema kaudu põlvnevat Olümpose jumalatest.

Attaliidide sugupuu

</table>

Vaata ka
Pergamoni kuningriik

Pergamon
Dünastiad
Dotnuva

Dotnuva on alev (endine linn) Leedus Kėdainiai rajoonis, Dotnuva valla halduskeskus. Saksa keeles kasutati asula kohta vanasti nimekuju Dotnau, žemaidikeelne nimekuju on Duotnova. Alev asub merepinnast 48 meetri kõrgusel Dotnuvėlė jõe kaldal, mille järgi on ka nime saanud. Dotnuva on kõige kuivem paik Leedus, sealne aastane keskmine sademete hulk on vaid 572 mm. 

Dotnuvas on põhikool. Vaatamisväärsusteks on XVIII sajandil ehitatud hollandi tuulik, aastal 1810 valminud katoliku kirik ja selle juures asuv kaputsiinlaste kloostri hoonetekompleks.

Alevi järgi on nimetatud Birštonase kihistu Dotnuva kihistik.

Ajalugu 

Dotnuvat mainitakse esimest korda kirjalikult aastal 1382 (Datinen). Taas on sealset küla mainitud aastal 1568.

Aastal 1582 sai Dotnuvast alev. Aastal 1636 ehitati alevisse esimene kirik, aga juba järgmisel aastal sai Dotnuvast linn. Aastal 1701 rajati alevisse klooster (algselt kuulus see bernardiinidele). Algselt peeti linnas kaks korda aastas laata, aga aastal 1777 sai see õiguse pidada laata aastas neli korda.

Aastal 1707 läks Dotnuva mõisale kuulunud linn Brzostowskitelt Sczyttide valdusse. Sajandi lõpus said Dotnuva omanikeks Chrapowickid.

Aastail 1773–1810 ehitati kloostri juurde uus kirik. Aastal 1796 hakkas selle juures tegutsema ka kool. Kuna kloostriasukad osalesid ülestõusudes tsaarivõimude vastu, siis aastal 1864 klooster suleti ja kaks selle asukat viidi Siberisse sunnitööle.

Aastail 1821, 1833, 1896 ja 1911 Dotnuva põles. XIX sajandi teisel poolel rajati asula lähedusse Liibavi–Romno raudtee. Tsaariajal kasutati Dotnuva kohta vene keeles nimekujusid Датновъ, Датново, Датнов. Leedu keeles oli aastani 1925 kasutusel ka nimekuju Dotnava.

Pärast Teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Dotnuva kohaliku kolhoosi keskasulaks. Sealne kolhoos asutati 26. veebruaril 1947 ja see oli esimene kolhoos Leedus. Kolhoos tegutses aastani 1992.

28. detsembril 1956 sai vahepeal alevi staatuses olnud Dotnuvast taas linn. Linnaõigused kaotas see aastal 1996. Aastal 1990 alustas endise bernhardiinide kloostri ruumides tegevust kaputsiinide klooster.

Pilte

Tuntud elanikke 

Bronisław Żongołłowicz – Leedu vaimulik ja poliitik
Mihhail Hvatsev – Vene pedagoog
Icchak Rubinstein – juudi rabi

Viited

Välislingid 

Alev portaalis vietoves.Lt

Kėdainiai rajoon
Leedu alevid
Ba riik

Ba (hiina keeles 巴) oli vanaajal riik tänapäeva Hiina Sichuani provintsi idaosas. Algselt oli Ba pealinn Yicheng (tänapäeva Enshi linn Hubeis). Aastal 316 eKr vallutas Qin Ba. Tänapäeva thutsjad on väidetavalt Ba elanike kauged järeltulijad.

Ba oli suhteliselt nõrgalt seotud omavalitsuste liit, mis tunnustasid kõik ühte kuningat. Ba hõimud erinesid üksteisest üsna palju nii keele kui kultuuri poolest. Arheoloogilised leiud näitavad, et balased elatusid peamiselt kalapüügist ja jahist, põllumajandusel polnud suurt tähtsust, niisutust ei kasutatud.

Territoorium
Algselt oli Ba aladel ka Hani jõe org, pealinn oli Yicheng; hiljem olid balased sunnitud tänu Chu riigi laienemisele läände, Sichuani jõgikonna juurde liikuma. Chu laienemine sundis balasi mitmetel kordadel ka pealinna vahetama. Neljanda sajandi eKr kroonikate andmetel oli Bal mitmeid administratiivseid pealinnu, Jiangzhou (Chongqing Shi), Dianjiang ja Pingdu, lõpuks jäi pealinnaks Langzhong. Sõdivate riikide ajastul piirnesid kõik võimsamad riigid, Qin, Chu ja Shu Baga.

Hiina ajalugu
Aasia ajaloolised riigid
Tuuli Aule

Tuuli Aule (sündinud 2. augustil 1981) on eesti disainer. 

2005. aastal lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia graafilise disaini eriala.

2006. aastal võitis ta Eesti Muusikaauhindade galal Aasta Albumikujunduse auhinna Helena Tulve CD-albumi "Sula" kujunduse eest.

2016. aastal valiti tema kujundatud raamat "Juhan Kuus. Inimlikkuse mõõt. 45 aastat dokumentaalfotograafiat Lõuna-Aafrikas" 25 kauneima Eesti raamatu hulka.

Tunnustus 

 2009 Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia (projekti "Eesti helisalvestised 1939" meeskond: Urve Lippus, Kadri Steinbach, Ilvi Rauna, Anu Sõõro, Tuuli Aule, Claus Byrith, Morten Hein (eesti muusikaloo kuuldavaks tegemise eest))
 2015 stipendium "Ela ja sära"

Viited 

Eesti disainerid
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1981
Dotnuva mõis

Dotnuva mõis (leedu Dotnuvos dvaras) on endine mõis Leedus Kėdainiai rajoonis Dotnuva valla Akademija alevis.

Ajalugu

Dotnuva mõisa mainitakse esimest korda kirjalikult aastal 1545. Toona kuulus see Izakauskitele. XVII sajandil läks see Mlečkate valdusse. Järgmisteks omanikeks olid Brzostowskid, kes lasid lähedal asuvasse Dotnuva linna rajada kloostri.

Aastal 1707 läks Dotnuva mõisale kuulunud linn Brzostowskitelt Sczyttide valdusse. Sajandi lõpus said Dotnuva omanikeks Chrapowickid.
Jaanuariülestõusu järel konfiskeeriti mõis Chrapowickitelt. Aastal 1867 läks see Šuvalovite valdusse, aga aastal 1869 ostsid selle Kreutzid.

Järgmiseks omanikuks sai Pjotr Stolõpin. Aastal 1911 avas ta mõisas keskharidust andva põllumajanduskooli; selle tarbeks lasi ta ka rajada uue peahoone.. Aastal 1918 sai mõisa omanikuks Leedu maaviljeleja ja agrokeemik Viktoras Ruokis, kelle eestvedamisel jätkati mõisas põllumajandushariduse andmist. 1922 avati seal esimene taimede sordiaretusjaam Leedu aladel. Aastal 1923 osales kolm sealset õpilast Klaipėda ülestõusus ja Väike-Leedu alade Leedu külge liitmises.

Aastail 1924–1945 tegutses alevis põllumajanduskoolist välja kasvanud Leedu Põllumajanduse Akadeemia, nüüdne Aleksandras Stulginskise Ülikool. Kooli järgi sai alev ka omale nime. Hiljem oli see sunnitud Kaunasesse asuma, aga aastast 1956 tegutseb mõisas Leedu Maaviljelusinstituut,

Mõisakompleks 

XIX sajandi alguses kuulus mõisakompleksi lisaks peahoonele veel administratiivhoone, puidust ait, koolimaja, tall, meierei ja pruulikoda, mis oli kasutusel ka saunana. Sellest perioodist on säilinud vaid peahoone.

Mõisakompleksist on säilinud kaks peahoonet  – vana ja uus. Vana klassitsistlik peahoone püstitati XIX sajandil ja see on kolmekorruseline nelinurkse põhiplaaniga hoone. Hoone keskel on risaliit. Selle tagaküljel asub paisjärv.

Uues peahoones asub Leedu maaviljelusinstituut, ent see ehitati akadeemia eesmärke silmas pidades. Hoones on õpperuumid, auditooriumid, laboratooriumid, raamatukogu, lugemissaalid, õpilasseltside ruumid, ruumid õpilaste toitlustamiseks. Hoone põles Teise maailmasõja ajal praktiliselt maha, hävis ka sealne raamatukogu. See taastati aastal 1961. 

Hoonekompleksi kuuluvad veel õppehoone, kaks ühiselamut, haigla, esimese selektsioonijaama hoone, Dionizas Rudzinskase ja Stasys Nacevičiuse laboratooriumid.

Viited

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; skeem (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Video Dotnuva mõisast
Fotoreportaaž Dotnuva mõisast (leedu keeles)

Kėdainiai rajooni mõisad
Georg Dertinger

Georg Dertinger (25. detsember 1902 Berliin – 21. jaanuar 1968 Leipzig) oli Saksa ajakirjanik ja poliitik ning Saksa DV riigitegelane.

Georg Dertinger oli pärit kaupmehe perekonnast. Ta õppis reaalgümnaasiumis ja kadetikooolis. 1922–1924 õppis ta Berliinis õigusteadust ja majandust, kuid ülikool jäi lõpetamata. 1923–1927 töötas Dertinger ajalehtede Mageburgische Zeitung ja Stahlhelm toimetuses. 1928–1930 oli ta mitmete kohalike ajalehtede Berliini korrespondent. 1930–1933 töötas ta pressiagentuuris Dienst nationaler Tageszeitungen. Georg Dertinger oli Saksa Rahvusliku Rahvapartei liige, mille natsionaalsotsialistid 1933. aastal laiali saatsid.

1934–1935 ja 1938–1945 töötas Georg Dertinger toimetajana pressiagentuuris Dienst aus Deutschaland.

1945. aastal oli Georg Dertinger üks Kristlik-Demokraatliku Liitu asutajatest Nõukogude okupatsioonitsoonis. 1946. aasta jaanuarist kuni 1949. aasta oktoobrini oli ta Kristlik-Demokraatliku Liidu peasekretär Nõukogude okupatsioonitsoonis. 1948–1949 oli ta Saksa Majanduskomisjoni (Saksa DV valitsuse eelkäija) ja Saksa Rahvusnõukogu liige. 1949–1950 oli ta Ajutise Rahvakoja ja 1950–1953 Rahvakoja (parlamendi) liige.

12. oktoobrist 1949 kuni 23. jaanuarini 1953 oli Georg Dertinger Saksa DV välisminister.

Georg Dertinger vahistati Stasi poolt 15. jaanuaril 1953. Teda hoiti 17 kuud eeluurimisvangistuses. 8. juunil 1954 mõisteti Dertinger süüdi vandenõus ja Saksa DV võimu kukutamise kavatsuses ning teda karistati 15-aastase vabaduskaotusega. 6. oktoobril 1964 vabanes Georg Dertinger amnestiaga vangistusest.

Vanglast vabanemise järel töötas Georg Dertinger aastatel 1964–1967 Leipzigis katoliiklikus kirjastuses St. Benno Verlag lektorina. 1967–1968 töötas ta Leipzigis heategevusorganisatsioonis Caritas administraatorina.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV välisministrid
Saksamaa ajakirjanikud
Sündinud 1902
Surnud 1968
Tallinna maja

Tallinna maja on 2–3-korruseline kivitrepikojaga puidust üürimajatüüp, mida ehitati Tallinnas alates 1920. aastatest kuni Teise maailmasõjani.

Tallinna maja tüüpi, keskse kivitrepikojaga puitelamuid ehitati 1920–30. aastatel Eesti Vabariigi ajal massiliselt just pealinnas, sellest ka majatüübi nimi Tallinna maja.

Tallinna maja oli Lenderi maja edasiarendus. Selliseid maju projekteerisid mitmed arhitektid ja neid ehitati palju Tallinna eeslinnadesse. Valdavalt oli Tallinna maja 2-korruseline ärklikorrusega hoone, harva 3-korruseline. Tallinna majade keldrikorrustele rajati tihti eraldi sissepääsud ning sinna olid kavandatud kõikvõimalikud äripinnad. 

Näited: Amandus Adamsoni tänav 5a, 24, Kungla tänav 21, Kungla tänav 22 / Leigeri tänav 1, Telliskivi tänav 52 ja 54, Uus-Kalamaja tänav 3, Heina ja Taime tänava nurgal - Taime tänav 1 ja  Kibuvitsa tänaval on võimalik vaadelda kõige pikemat Tallinna majade terviklikku rivi Tallinnas.

Galerii

Vaata ka 
Lenderi maja
Ra-Ko maja, Pel-Ra-Ko maja

Viited

Välislingid
Ester Vaitmaa, Tallinna maja, forte.ee, 30.09.2016

Tallinna ehitised
Eesti arhitektuur
20. sajand Tallinnas
Leipuri

Leipuri, ka leiseil (holl lijzeil), raapurje kõrvale juurdevõetav nelinurkne lisapuri. Leipurje kasutati 19. sajandil peamiselt klipritel pooltagant- ja taganttuule korral. Leipurjed kinnitati fokk- ja grootmasti raadelt väljanihutatavate peelte külge. Fokk - või grootleipuri paiknes vastavalt fokk- või grootpurje kõrval, marssleipuri asetses ühekordse marsspurje või topelt-marsspurjede kõrval, praamleipuri paiknes praampurje kõrval.

Viited 

Purjestus
Bakuu khaaniriik

Bakuu khaaniriik (pärsia keeles: خانات باکو‎‎) oli autonoomne muslimi khaaniriik, mille üle oli Pärsial süseräänsus; riik eksisteeris aastatel 1747–1806. Bakuu khaaniriik asus tänapäeva Aserbaidžaani aladel.

Ajalugu
Vene-Pärsia sõja (1722–1723) ajal okupeeris Venemaa keisririik Bakuu, mis oli seni kuulunud Safaviidide riigi alla. Kuid kui venelased kuulsid Nadir-šahhi sõjalisest edust Pärsias ja potentsiaalsest ohust, mida ta Venemaa keisririigile kujutada võis, nõustusid nad aastal 1735 Bakuust loobuma. Šahh määras Bakuu esimeseks khaaniks Mirza Muhammad Khaan I. Nendel aegadel oli Bakuu khaaniriik nii de facto kui de jure Pärsia vasallriik.

Khaaniriik sai iseseisvaks 1747. aastal, kui Mirza Muhammad pärast Nadiri surma Afšariididele vastu hakkas. Kuna impeerium oli šahhi surmast ikka alles toibumas, läks ülestõus võrdlemisi kergelt ning kuigi Bakuu jäi de jure Iraani šahhide vasalliks, sai khaan de facto praktiliselt iseseisvaks otsuste langetamisel.

Aserbaidžaani ajaloolised riigid
Kaukaasia ajalugu
Aserbaidžaani ajalugu
Betšuaanamaa protektoraat

Betšuaanamaa protektoraat oli protektoraat, mille asutas Lõuna-Aafrikasse 31. märtsil 1885 Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik. Betšuaanamaast sai 30. septembril 1966 Botswana vabariik.

Ajalugu
Šoti misjonär John Mackenzie, kes elas aastatel 1862–1876 Shoshongi linnas, uskus, et mangwatosid ja teisi Aafrika rahvaid, kellega ta töötas, ohustasid nende aladele lõunast tungivad buuri rüüstajad. 

Ta soovitas brittidel asutada protektoraat, mida juhitaks otse Suurbritanniast. Mackenzie ideedest mõjutatuna otsustas Briti valitsus saata jaanuaris 1885 Lõuna-Aafrikasse sõjalise ekspeditsiooni, et kehtestada regioonis Suurbritannia võim. Sir Charles Warren juhtis 4000-mehelist väesalka Kaplinnast põhja poole. Olles varem sõlminud leppeid kohalike pealikega, kuulutas Warren märtsis 1885 välja Betšuaanamaa protektoraadi. 

Betšuaanamaa tähendas tsvanade maad ning administratiivsetel põhjustel jaotati see kaheks osaks. Põhjapoolset osa nimetati Betšuaanamaa protektoraadiks, lõunapoolset Briti Betšuaanamaa kolooniaks. Briti Betšuaanamaa liideti 1895. aastal Kapimaa kolooniaga ning moodustab nüüd osa Lõuna-Aafrika vabariigist.

Vaata ka
Botswana

Botswana ajalugu
Väeliik

Väeliik on relvajõudude põhiosis, mis on ette nähtud talleomaseks lahingutegevuseks kindlas geograafilises keskkonnas: maal, merel, õhus, küberruumis, kosmoses.

Jagunemine 
Eristatakse kolme klassikalist väeliiki (põhiväeliiki): 
maavägi, 
merevägi,
õhuvägi.

Tehnika ja sõjakunsti areng on kaasa toonud ka uute ebatraditsiooniliste, kuid oluliste (geograafia-üleste) üleüldiste ja keskalluvusega väeliikide tekke nagu: 
tagalavägi,
sidevägi ja selle edasiaendus kübervägi.
kosmosevägi

Väeliigid koosnevad üldjuhul relvaliikidest.

Viited

Sõjandus
Eskadron

Eskadron (prantsuse sõnast escadron) on endisaegne ratsaväeüksus. See üksus oli võrdne jalaväekompaniiga.

Suurbritannia ja Prantsusmaa relvajõududes tähendab eskadron (prantsuse ja inglise keeles escadron) tanki- ja luureallüksust.

Vaata ka
Eskadrill (inglise escadron)

Viited

Ratsavägi
Väeüksused
Lauri Luud

Lauri Luud (25. august 1933 – 12. mai 1989) oli eesti astrofüüsik.

Ta lõpetas aastal 1962 Tartu Riikliku Ülikooli. Aastal 1981 kaitses ta füüsika-matemaatikadoktori väitekirja. Aastal 1986 sai ta professoriks.

Pärast ülikooli lõpetamist asus ta tööle Füüsika ja Astronoomia Instituuti. Aastatel 1971–1989 oli ta Füüsika ja Astronoomia Instituudi (aastast Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi) teadusdirektor.

Tal on uurimusi mittestatsionaarsete tähtede füüsika alalt.

Eesti astrofüüsikud
Sündinud 1933
Surnud 1989