Depressioon

Depressioon on psüühikahäire, mille puhul on häiritud peaaju funktsioon kontrollida meeleolu. Peamiseks tunnuseks on pikka aega kestev meeleolu langus, mis piirab haige teotahet, halvendab elukvaliteeti ning segab igapäevaste toimetuste tegemist.

Depressioon on tihedalt seotud ärevushäiretega. See on tihti hiiliva alguse ja raske kuluga pikaleveniv haigus (võib kesta kahest nädalast paljude aastateni), mis mõjutab ühest küljest haige tundeid, mõtteid ja kehalisi funktsioone ning teisest küljest haige suhteid ümbritsevate inimestega. Depressioonil on kalduvus hakata korduma.

Kuigi õiget ravi võib olla keeruline leida, pole depressioon siiski ravimatu haigus.

Vahel nimetatakse depressiooniks ekslikult ka meeleolu lühiajalist kerget langust ning stressitaseme tõusu, kuid sellist määratlust tuleks vältida. Lühiajaline meeleolu langus, kurbus, hirm, ahastus ja muud emotsionaalsed või afektiivsed seisundid on inimese igapäevase elu osad ning oleks ennatlik neid depressiooniks nimetada.

Sümptomid 
Depressiooni tundemärkide nimekiri võib olla pikk, kuid see on äärmiselt variatiivne haigus ning kõikidel haigetel ei pruugi kõik sümptomid avalduda. Mõned sümptomid on vanusespetsiifilised (nt käitumisprobleemid tekivad enamasti lastel, luulud on levinumad vanematel inimestel). Järgnevalt on nimetatud levinumad sümptomid, mis sageli esinevad kombinatsioonis ja üheaegselt.

Kehalised ehk somaatilised sümptomid 
69% depressiooni sümptomitest on kehalised. Need on inimesele endale kergemini märgatavad, mistõttu ei pruugi ta neid esialgu osata depressiooniga seostada. Arstile tuleks füüsiliste kaebuste kõrval kindlasti rääkida ka psüühilise tasakaalu muutustest. Kehalised sümptomid on järgmised:

 unehäired, sh nii unetus kui ka liigne unisus
 söömishäired, sh nii isutus kui ka õgimissööstud
 sõltuvushäired
 füüsiline ebamugavustunne ja pinge (sageli kaela piirkonnas)
 tähelepanu ja keskendumisvõime langus
 energiataseme langus, väsimus ja üldine kurnatus
 südamepekslemine
 püsivad (tihti ravile allumatud) valud, sagedamini pea-, selja- ja kõhuvalud
 iiveldus ja peapööritus
 seedehäired
 hingamisraskused ja surumistunne rinnus
 liigne higistamine
 libiido langus

Psüühilised sümptomid 
Psüühilised muutused on lähedastele inimestele (sõbrad, pereliikmed, kolleegid) tavaliselt üsna hästi märgatavad, mistõttu probleemid nendega suhtlemisel on kerged tekkima, kui ei osata käitumismuutuste taga näha haigust ning sellega toime tulla. Kuid vahel suudab inimene oma depressiooni teiste eest hästi varjata. Psüühilised sümptomid on järgmised:

 kurvameelsus, meeleheide, masendus, rusutud meeleolu
 võimetus tunda rõõmu (anhedoonia)
 madal enesehinnang, väärtusetuse tunne
 huvipuudus, apaatsus
 suhtlemisprobleemid
 süütunne
 ärevus
 negatiivne mõtlemine
 pessimistlik tulevikunägemus
 eneseusalduse puudumine
 kergesti ärrituvus, erutuvus, rahutus
 kergesti vallanduvad nutuhood
 luulud
 enesetapumõtted ja/või -katsed
 enesevigastamine

Lisaks kõigele muule valdab haiget tihti ka häbitunne oma haiguse pärast ja hirm saada stigmatiseeritud, mistõttu kardetakse sellest rääkida ja abi otsida. Abita jäämine aga süvendab haigust veelgi.

Häbitunde ja hirmu põhjuseks on enamasti ühiskonna vähene teadlikkus haigusest ja levinud uskumus, et tegemist on lihtsalt laiskuse, halva tuju, iseloomunäitamise, otsitud vabanduse vm tahtlikuga. Tihti ei peeta depressiooni piisavaks põhjuseks, et võtta haigusleht ja end ravida.

Põhjused 
Uuringud on näidanud, et depressiooni põhjustavad peamiselt, 60–70% ulatuses, keskkondlikud tegurid ning geenide ja keskkonna koosmõju.

Peamisteks keskkonnast tulenevateks põhjustajateks on suhteprobleemid, rahamured, töökaotus, lähedase kaotus, terviseprobleemid, konfliktid, aga ka harjumuspärasest keskkonnast lahkumine ja kohanematus uutes oludes.

Ka lapsepõlvetraumad ja läbielamised ning ebasobiv kasvukeskkond (turvalise täiskasvanu ja positiivse tagasiside puudumine, hooletussejätmine, halvad suhted vanematega jms) tekitavad ajus muutusi, mis mõjutavad inimese vaimset tervist ja aju funktsioneerimist nii lapse-, nooruki- kui ka täiskasvanueas kuni elu lõpuni. Sama teevad ka täiskasvanueas kogetud tugevad stressorid.

Kuid ka pärilikkust ei saa päris kõrvale jätta. Tervelt 30–40% ulatuses nähakse süüd just halvas geenikombinatsioonis. Riskirühma kuuluvad inimesed, kelle vereliinis on esinenud depressiooni, suitsiidi(katseid), söömishäireid või alkoholismi. Samuti on depressioonile vastuvõtlikumad neurootilised, tundlikud, paindumatud, raskeloomulised ja kohusetundlikud inimesed. Seega on depressioonil mingi pärilikkuse komponent täiesti olemas, kuid muidugi ei tähenda see, et vanema(te)l avaldunud depressioon kindlasti ka lastel vallandub.

On uuritud ka kultuurilisi eelsoodumusi ning leitud, et depressiooni levimus on riigiti erinev. Näiteks Jaapanis saab elu jooksul depressioonidiagnoosi 3% elanikkonnast, samal ajal kui USAs on sama näitaja 16,9%.

Teadusuuringute käigus on täheldatud, et kasvajate ja C-hepatiidi raviks kasutatava tsütokiinidel põhineva immuunteraapia kõrvalmõjuna tekivad patsientidel sageli depressioonilaadsed kaebused, mis alluvad antidepressantravile. See on viinud teadlased oletusele, et tsütokiinidel võib olla depressiooni tekkimise juures oluline roll. Paraku on aga uurimistulemused olnud vastuolulised.

Mitmed teadusuuringud on leidnud statistilise korrelatsiooni ka depressiooni ja mõnede põllumajanduslike pestitsiidide kasutamise vahel.

Mõju füüsilisele tervisele 
On teada, et inimese psüühiline ja füüsiline tervis on teineteisest sõltuvad. Depressiooni võib esile kutsuda mõni raske füüsiline haigus, aga samuti võivad asjad kulgeda vastupidi – depressioon võib olla hoopis mõne füüsilise haiguse põhjustajaks.

Depressiooniga kaasnevate neurohormonaalsete muutuste tõttu langeb immuunsüsteemi vastupanuvõime haigustele. Negatiivsed emotsioonid ja depressioon on seotud varasema suremusega südame- ja veresoonkonnahaigustesse. Immuunsüsteemi, kesknärvisüsteemi ja depressiooni omavahelisi mõjusid ja seoseid on palju uuritud ning enamik uuringutest on näidanud, et negatiivsed emotsioonid nõrgestavad organismi vastupanuvõimet füüsiliste haiguste tekitajatele. On leitud seoseid vähi tekke ja arenguga, HIV, südamehaiguste ja autoimmuunhaigustega. Elu jooksul rasket või korduvat depressiooni põdenud inimestel on ka kaks korda suurem risk jääda vanaduses dementseks ja haigestuda Alzheimeri tõppe.

Tüübid 
Depressiooni liigitatakse vastavalt raskusastmele kergeks, mõõdukaks või raskekujuliseks. Sümptomitest ja põhjustest lähtuvalt esineb väga palju erinevaid alajaotusi. Siinkohal on toodud Harvard Medical Schooli kodulehel olev põhiliigitus.

 Klassikaline depressioon (major depression) on kõige laiemalt levinud depressiooni vorm, mille jooksul inimene tunneb end pidevalt (kaks nädalat või kauem) halvasti. Piltlikult öeldes on inimese emotsioonid heaolu teljel alati miinuspoole peal. Seda nimetatakse ka unipolaarseks depressiooniks.
 Düstüümia ehk püsiv depressiivne häire (persistent depressive disorder). Kerge kuid püsiv meeleolulangus, mis kestab vähemalt kaks aastat ning mille ajal inimene ei kaota oma teovõimet, tuleb oma igapäevaeluga rahuldavalt toime, kuid tunneb end seejuures siiski enamasti rõõmutu ja kurvameelsena. Sageli kaasnevad ka une- ja toitumishäired, madal enesehinnang ja energiatase ning lootusetusetunne.
 Bipolaarne häire (bipolar disorder), varem tuntud ka kui maniakaal-depressiivne häire. Selle häirega inimesel vahelduvad sügavad depressioonihood äärmuslikult suurte energiasööstudega. Emotsioonid käivad seinast seina. Ühel perioodil avalduvad kõige drastilisemad depressiooniilmingud ja teisel perioodil on kõik täpselt vastupidi – grandioossed ideed, ebarealistlikult kõrge enesehinnang, vähenenud unevajadus, üliaktiivsus, suurenenud sugutung ja vajadus naudingute järele, riskialtisus ja laristamine. Maaniahood võivad olla meeldivad, kuid need ei kesta kaua, kuna kutsuvad esile mõtlematut ja enesehävituslikku käitumist, misjärel leiab inimene end (taas kord) sügavast depressioonist. Piltlikult öeldes lainetavad inimese emotsioonid heaolu teljel äärmusest äärmusse üles-alla.
 Sesoonne depressioon (seasonal affective disorder (SAD)), tuntud ka kui talvedepressioon või sügismasendus. See häire esineb tavaliselt sügistalvisel perioodil ja on seotud päeva lühenemise ja valguse vähenemisega. Vähene valgus alandab serotoniini ja melatoniini taset ning viib keha loomuliku rütmi tasakaalust välja. Raviks kasutatakse põhiliselt valgusteraapiat, aga psühhoteraapiast ja antidepressantidest võib samuti abi olla.
 Sünnitusjärgne depressioon (perinatal depression) esineb vaid naistel raseduse ajal ja kuni aasta pärast sünnitust. See esineb igal seitsmendal rasedal või äsjasünnitanud naisel ning sel on laastav mõju nii naisele endale, beebile kui ka kogu perele. Ravitakse tavaliselt nõustamise ja medikamentidega. 
 Premenstruaalse düsfooria häire (premenstrual dysphoric disorder (PMDD)) on premenstruaalse sündroomi raskem vorm. Sümptomid ilmnevad vahetult enne ovulatsiooni ja kaovad menstruatsiooni alates. Võib alluda medikamentoossele ravile.

Diagnoosimine ja ravi 
Depressioon on haigus, mis ei möödu iseenesest ja enamasti ei saa inimene selle ravimisega üksi hakkama. Lähedaste mõistev suhtumine, igakülgne tugi ja abi on paranemisprotsessis väga olulise tähtsusega. Siiski jäävad aga isegi hästi arenenud riikides pea pooled juhtumitest ravimata, mis kergitab raskete ja korduvjuhtumite ning suitsiidide arvu.

Depressioonil on palju erinevaid alavorme ja kulge. Selle eest pole kaitstud ei lapsed, noorukid, täiskasvanud ega vanurid. Sümptomid erinevad arvu, ajalise jaotuse, raskusastme ja püsivuse osas. Sellest tulenevalt on ka ravivajadused erinevad.

Eestis kasutatakse haiguste diagnoosimisel Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) rahvusvahelise haiguste klassifikatsiooni 10. versiooni ehk RHK-10. Et arst saaks määrata õige tüübi ja sellele vastava ravi, tuleb talle kõikidest normaalsusest kõrvalekalletest üksikasjalikult rääkida.

Neurootilist, reaktiivset ja kerget depressiooni näiteks ravitakse peamiselt psühhoteraapiaga, somaatilist ja psühhootilist depressiooni medikamentoosselt antidepressantidega. Sageli vajab patsient aga mõlemat. Luululist depressiooni põdevad inimesed vajavad peaaegu alati statsionaarset psühhiaatrilist haiglaravi ja eriti rasketel juhtudel, kui inimene on potentsiaalselt ohtlik iseendale või teistele, kasutatakse ka elekterkrampravi.

WHO ei soovita antidepressante lastele ega täiskasvanutele kerge depressiooni raviks, samuti mitte eritähelepanu vajavatele täiskasvanutele.

Epidemioloogia 

WHO andmetel on depressioon kogu maailmas vaimse tervise haigustest esikohal. Igal aastal kannatab üle 300 miljoni inimese depressiooni all ja pea 800 000 neist teeb seetõttu enesetapu. 15–29aastaste inimeste seas on suitsiid surma põhjustest teisel kohal.

Enamikus maades on 8–12% elanikkonnast elu kestel vähemalt korra depressiooni põdenud.

Umbes 10–15%-l maailma täiskasvanuist on diagnoositud kerge depressioon, 5% kannatab sügava depressiooni all. WHO andmetel oli depressiooni levimus Euroopas 2017. aastal keskmiselt 5,0%, Eestis 5,9%, kuid spetsialistide hinnangul on depressioon Eestis aladiagnoositud.

Kuigi viimasel ajal tehakse hoolega teavitustööd ja ennetuskampaaniaid ning on märgatud edusammegi, on kurvad statistikanumbrid siiski veel tõusuteel. Prognoositakse, et 2030. aastaks on depressioonist saanud üldse kõige sagedamini diagnoositud haigus maailmas.

Juba praegu on raske depressioon naiste seas kõige enam levinud haigus. 2010. aastal olid globaalsed näitajad naiste ja meeste depressiooni haigestumuse osas vastavalt 5,5% ja 3,2%. Kõige ohustatumad on noored naised vanuses 14–25 aastat.

Ajalugu 

Kuigi depressiooni peetakse tihti moodsa aja haiguseks, diagnoositi seda juba antiikajal. Hippokrates tegi oma kirjutistes vahet lihtsalt kurbusel ja depressiivsel häirel. Kurvameelsust peeti loomulikuks reaktsiooniks kaotusele, häirele viidati aga siis, kui meeleolulanguse põhjust ei õnnestunud välja selgitada, kui see oli ebaproportsionaalselt tugev või kestis ebanormaalselt kaua.

Esimest korda püüti depressiooni alamliike kategoriseerida 17. sajandil.

Läbi ajaloo on depressiooni rahvasuus nimetatud muu seas ka järgmiste nimetustega: kurvameelsus, masendus, meeleolu langus, nukrus koos tusameelsusega, melanhoolia, spliin.

Vaata ka
Depressiivne realism
Bipolaarne häire
Ärevushäire
Ülemaailmne vaimse tervise päev

Viited

Kirjandus 
 Richards, C. Steven & O'hara, Michael W. (2014). The Oxford Handbook of Depression and Comorbidity. Oxford University Press. ISBN 9780199797042

Välislingid

 http://peaasi.ee
 http://saeioleyksi.net.ee/
 https://ifightdepression.com/et/start (mh ka eesti keeles)
 Dr. John Preston – Kuidas jagu saada depressioonist
 "Depressioon kahandab aju" Novaator, 6. juuli 2011
 Anne Kleinberg, Peeter Jaanson, Andres Lehtmets, Anu Aluoja, Veiko Vasar, Kadri Suija, Pille Ööpik, Depressiooni ravijuhend perearstidele, Eesti Arst 2011; 90(9):431–446, veebiversioon (vaadatud 13.11.2014)

Psüühika- ja käitumishäired