joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
3. Suurtükiväepolk

3. Suurtükiväepolk (kuni 5. aprillini 1919 3. Raske-Välisuurtükiväe Divisjon) oli Eesti Rahvaväe suurtükiväeüksus.

Organisatsioon
Polgu koosseisu kuulus 1919. aprilli keskpaigas 6 suurtükipatareid, neist 3 rasked.

3. Suurtükiväepolgu baasiks oli Ülemjuhataja päevakäsuga 14. märtsist 1919. formeeritud 3. Raske Välja Suurtükiväe Divisjon ja selle komplekteerimiseks kasutati 1. ja 2. suurtükiväepolgust toodi üle 5 patareid. Divisjoni ülemaks määrati Suurtükiväe valitsuse Varustuse osakonna ülem polkovnik Martin Terras, kes asus väeosa vormeerimisele Tallinnas 16. märtsil.

3. Raske Välja Suurtükiväe divisjoni kuulusid:
1. patarei, alamleitnant Johannes Remmel, mis toodi üle 1. suurtükiväepolgust, 6. patarei 19. märtsil;
2. patarei, kapten Karl Aleksander Kool, mis formeeriti alates 15. märtsist;
3. patarei, leitnant Miller, mis toodi üle 2. suurtükiväepolgust, 3. patarei 19. märtsil;
4. patarei, leitnant Kaarel Einbund, mis toodi üle 2. suurtükiväepolgust, 7. patarei 19. märtsil;
5. patarei, leitnant Einer, mis toodi üle 2. suurtükiväepolgust, 1. patarei 23. märtsil.

3. Raske Välja Suurtükiväe Divisjon formeeriti ümber 3. Suurtükiväepolguks ja saadeti peale Vabadussõja lõppu laiali, kuid formeeriti 1921. aastal uuesti.

Tegevus rahuajal

1920–1921
Vabadussõja lõpus koosnes Eesti suurtükivägi 1., 2. ja 3. suurtükiväe polgust, 1. kindluse raskesuurtükiväe divisjon, 2. kindluse raskesuurtükiväe divisjon ja 3. kindluse raskesuurtükiväe divisjonist ja Kahurväe tagavaradivisjonist. 1920. aastaks suurtükiväe polgud formeeriti vastavalt 1. suurtükiväe divisjon, 2. suurtükiväe divisjon ja 3. suurtükiväe divisjoniks. 1. juuniks 1920. aastaks liideti Kindluse raskesuurtükiväe divisjonid, Kindluse suurtükiväe divisjoniks, mis aga 9. novembril 1920. aastal likvideeriti ja jagati kolme kindluse grupina suurtükiväe divisjonide vahel. 

1922. aastal toimus Vabariigi Valitsuse 1921. aasta 3. novembri "Seadluse muudatuste kohta kaitseväe organisatsioonis ja terminoloogias" alusel Eesti rahvaväe venepäraste väeosade nimetuste asendamine Lääne-Euroopas kasutatavate maa- ja mereväe sõjaväeosade nimetustega (roodud – kompaniideks ja polgud rügementideks.

15. märtsist 1924. aastal muudeti suurtükiväe organisatsioon järgmiseks: 1. diviisil oli 1. diviisi suurtükivägi, 2. diviisil 2. diviisi suurtükivägi ja 3. diviisil 3. suurtükiväe rügement. Mõlema diviisi suurtükiväed jagunesid kaheks grupiks. 1. augustil 1925. aastal loodi uus organisatsioon, kus suurtükivägi jagunes suurtükiväegruppideks: 1. diviisil oli 1. suurtükiväegrupp ja 2. suurtükiväegrupp; 2. diviisil 3. suurtükiväegrupp ja 4. suurtükiväegrupp ja 3. diviisil 5. suurtükiväegrupp.

Vaata ka
Eesti Rahvavägi
Suurtükivägi
3. Suurtükiväegrupp
Suurtükiväepataljon (Eesti kaitsevägi)

Viited

Kirjandus
Vabadussõja Ajaloo Komitee (1939/1997). Eesti Vabadussõda 1918–1920. 2. köide. Tallinn: Mats. ISBN 9985-51-029-1

Eesti suurtükivägi
Eesti Vabadussõda
Eesti endised väeüksused
Eesti Intellektuaalomandi ja Tehnoloogiasiirde Keskus

Eesti Intellektuaalomandi ja Tehnoloogiasiirde Keskus (EITK) on 2013. aasta jaanuari lõpus tegevust alustanud, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi ning Kaubandus-Tööstuskoja ühisel initsiatiivil loodud mittetulundusühing, mis osutas ettevõtetele suunatud intellektuaalomandit puudutavaid teenuseid (sh teostas endise Patendiinfo Keskuse tegevusi). MTÜ kustutati pärast 6 aastat tegutsemist (Kustutatud: 10.04.2019). Ühingu ülesanded anti edasi Ettevõtluse Arendamise Sihtasutusele (EAS).

EITK viimane juht oli Kaupo Reede. Oma 6 eluaasta jooksul tegi EITK MTÜ käivet 1,38 miljonit eurot ning jäi lõppkokkuvõttes 74 757 euroga kasumisse. Parimatel päevadel oli ettevõttes tööl 3 inimest (aastal 2018) ning kõige edukam aasta oli selle firma jaoks 2017, mil jäädi kasumisse 50 334 euroga. Viimasel eluaastal oli firma tegevusalaks märgitud "Muu mujal liigitamata kutse-, teadus- ja tehnikaalane tegevus". Ettevõtte juhatusest on erinevatel aegadel veel läbi käinud Tea Danilov, Merike Saks, Marika Popp, Mait Palts ja Sigrid Rajalo.

Eelkõige pakkus EITK intellektuaalomandi õiguskaitsealast nõustamist väikese- ja keskmise suurusega ettevõtetele. Keskus teostas erinevaid patendiuuringuid, kaubamärgi ja disainilahenduste otsinguid, aitamaks ettevõtjal teha õigeid otsuseid oma firma intellektuaalse vara loomisel ja arendamisel. Olemasoleva intellektuaalomandi portfelli hindamiseks pakkus ettevõtjatele intellektuaalomandi kliiniku ning väärtuse hindamise teenust, mis olid olulised abivahendid investeeringute kaasamisel. Lisaks eelnevale sai ettevõtja EITK-s ka abi oma intellektuaalomandi kaitsestrateegia loomisel ja intellektuaalomandi kaasamisel äriplaani.

EITK raamatukogus saavad asjast huvitatud tutvuda intellektuaalomandi õiguskaitset käsitlevate raamatute ja ajakirjadega. Üksikleiutaja saab esmast nõu, kuhu ja kas pöörduda oma patenditaotlusega ning kuidas leida oma leiutisele kaasfinantseerimist.

Eesti Intellektuaalomandi ja Tehnoloogiasiirde Keskusel on kavas täiendada intellektuaalomandialaseid teenuseid autoriõiguse valdkonda kaasates.

Jätkatakse patentidega seotud innovatsiooni toetavate teenuste pakkumist klientidele nende äritegevuse edendamiseks. Tugiteenuseid pakutakse nii leiutamise algfaasis kui ka kommertsialiseerimise etapis.

EITK tegi koostööd Euroopa Patentameti (EPO) ja Ülemaailmse Intellektuaalomandi Organisatsiooniga (WIPO). Koostööprojektide eesmärgiks oli rahvuslike intellektuaalomandi organisatsioonide kompetentside arendamine parendamaks ettevõtetele ja eraisikutele pakutavate teenuste taset.

Allikad 
 Eesti Intellektuaalomandi ja Tehnoloogiasiirde Keskus

Eesti majandus
Eesti õigus
Meeker

Meeker on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis, Rio Blanco maakonna halduskeskus ja suurim linn.

Linn on nime saanud Nathan Meekeri järgi.

Rahvastik
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Meekeri linnas 2475 inimest, 919 leibkonda ja 605 perekonda.

Rahvastiku tihedus oli 297,5 in/km². 

Elamuühikuid (housing units) oli 1054 (keskmine tihedus 139,8/km²). 

Rassiline koosseis oli: 
valgeid 96,39%
põlisameeriklasi 0,71% 
aasialasi 0,18% 
teistest rassidest 1,92% 
kahest või enam rassist 0,80%

Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 4,73%.

Välislingid 
Meekeri kodulehekülg

Colorado linnad
Rio Blanco maakond
Rangely

Rangely on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis Rio Blanco maakonnas.

Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rangelys 2096 inimest, 749 leibkonda ja 546 perekonda.

Rahvastiku tihedus oli 200,3 in/km². 

Elamuühikuid (housing units) oli 899 (keskmine tihedus 85,9/km²). 

Rassiline koosseis oli: 
valgeid 94,42%
mustanahalisi 0,43%
põlisameeriklasi 1,05% 
aasialasi 0,43% 
teistest rassidest 1,62% 
kahest või enam rassist 2,05%

Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 5,20%.

Välislingid 
Rangely kodulehekülg

Colorado linnad
Rio Blanco maakond
Merle Talvik

Merle Talvik (sündinud 6. juunil 1954 Tallinnas) on eesti filmi- ja teatrinäitleja, varieteesolist ja kostümeerija.

Merle Talvik on mänginud 21 filmis ja vähemalt sadakonnas teatrilavastuses.

19-aastaselt alustas esinemist varieteesolistina hotell Viru varietees.

1978. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 8. lennu ja töötas näitlejana ühe hooaja Vanemuises. Seejärel töötas üle 20 aasta Vanalinnastuudios, kus tegi üle 50 rolli. 2001. aastal esines teatris Bel-Étage. Samuti on ta kaasa teinud Kaari Sillamaa Laste Kaunite Kunstide Kooli muusikalis "Jane Eyre" Mrs. Alice Fairfaxi osas.

Rolle

Filmirollid 
 „Päike, jälle päike!" ("Солнце, снова солнце", Mosfilm, kalur Tonja, 1977)
 "Surma hinda küsi surnutelt" (poemüüja, 1977)
 "Reigi õpetaja" (karjatüdruk, 1977)
 "Metskannikesed" (1980)
 "Pikk tee düünides" ("Ilgais ceļš kāpās", Riia Kinostuudio, Ilga, 1980)
 "Karge meri" (Katrina Leet, 1981)
 "Kaks päeva Viktor Kingissepa elust" (telefonineiude ülem, 1981)
 "Teisikud" (Tiina Salum, Heli Paal, 1981)
 "Kiirus" ("Скорость", Lenfilm, Krista Tammet, 1983)
 "Savoy ball" (Daisy, 1985)
 "Keskea rõõmud" (müüjanna, 1986)
 "Regina" (kooliõpetaja, 1989)
 "Vasha" (Clerk, 2009)

Teatrirollid

Isiklikku  
Merle Talvik on olnud kaks korda abielus. Esimene abikaasa oli Viljo Saldre, teisest abielust Margus Kappeliga on neil poeg Karl Olaf.

Viited

Välislingid

Vanalinnastuudio näitlejad
Eesti lauljad
Sündinud 1954
Eedo Karrisoo

Eedo Karrisoo (aastani 1936 Eduard Johannes Karlson; 11. oktoober 1907 Tammistu – 23. november 1982 Portland, USA) oli eesti laulja (tenor).

Ta õppis Tartu reaalkoolis, laulmist aastatel 1931–1935 Armanda degli Abbati juures ja aastatel 1935–1936 Tallinna Konservatooriumis (Aleksander Arderi ja Aino Tamme klassis).

Aastatel 1936–1944 oli ta (vaheaegadega) Estonia teatri solist. Aastatel 1938–1939 täiendas ta end Milanos E. Napoli juures. Sai Viinis rahvusvahelisel lauljate võistlusel hõbemedali, laulis seejärel Viini Riigiooperis ja Stockholmi Kuninglikus Ooperis.

1944. aastal põgenes ta Rootsi, kus esines kontserdilauljana. Oli Rootsi Eesti Ooperi üldorganiseerija. 1950. aastast elas ta USA-s ja töötas algul Chicago konservatooriumis laulupedagoogina, hiljem andis ta eratunde.

Tema poeg oli käsipallitreener Enno Karrisoo.

Kirjandus 
 Eesti muusika biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2008.
 Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000.

Eesti ooperilauljad
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1907
Surnud 1982
Summiti maakond (Colorado)

Summiti maakond (Summit County) on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°63' N, 106°10' W. 

Maakonna halduskeskus on Breckenridge. 

Maakonna pindala on 1604 km². Veepindala on 29 km².

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 27 994. Aastal 2000 oli elanikke 23 548. 

2014. aasta Journal of the American Medical Association ajakirja uuringu kohaselt oli Summiti maakond USA kõige kõrgeima keskmise eluaega maakond - 86.83 aastat; meestel 85.5 ja naistel 88.0 aastat. Läänes olev Eagle'i maakond oli keskmiselt eluealt kolmas.

Naabermaakonnad
Grandi maakond (põhjas)
Clear Creeki maakond (idas)
Parki maakond (kagus)
Lake'i maakond (edelas)
Eagle'i maakond (läänes)

Ajalugu
Summiti maakond loodi 1. novembril 1861 ja see on üks 17 algsest maakonnast Colorados.

Rahvastik

Asulad
Blue River
Breckenridge
Dillon
Dyersville
Frisco
Heeney
Keystone
Montezuma
Silverthorne

2000. aasta rahvaloenduse andmed
Summiti maakonnas oli 23 548 inimest, 9120 leibkonda ja 4769 perekonda.

Rahvastiku tihedus oli 15 in/km². 

Elamuüksusi oli 24 201 (keskmine tihedus 15/km²). 

Rassiline koosseis oli: 
valgeid 91,84%
mustanahalisi 0,68%
põlisameeriklasi 0,48% 
aasialasi 0,87% 
Vaikse ookeani saarte rassist 0,07% 
teistest rassidest 3,96% 
kahest või enam rassist 2,10%

Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 9,79%.  

9120 leibkonna seas oli 
24,00% neid, kus oli alla 18-aastasi lapsi 
44,00% koos elavad abielupaarid 
4,40% neid, kus oli ilma abikaasata naine 
47,70% neid, mis ei olnud perekonnad. 

21,60% kõigist leibkondadest koosnes üksikutest ja 
1,60% leibkondadest oli mõni üksi elav vähemalt 65-aastane inimene. 

Leibkonnas oli keskmiselt 2,48 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,86 inimest.

Elanikud jagunesid ealiselt nii: 
17,40% alla 18-aastased, 
15,70% 18–24-aastased, 
44,30% 25–44-aastased, 
19,40% 45–64-aastased, 
3,30% üle 65-aastased. 

Ea mediaan oli 31 aastat. 

Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 139,00 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 144,90 meest.

Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 56 587 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 66 914 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 33 741 dollarit, naistel 27 017 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 28 676 dollarit.  

9,00% elanikkonnast ja 3,10% perekondadest elasid allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 4,30% alla 18-aastasi ja 3,40% üle 65-aastasi.

Kaitsealad
White Riveri metsakaitseala
Eagles Nest Wilderness

Viited

Välislingid
Summiti maakonna koduleht (inglise keeles)

Colorado maakonnad
Raudkivi tee

Raudkivi tee on tänav Rae vallas Peetri alevikus.

Tänav saab alguse Tallinnast Tartu maanteelt ja lõpeb Peetri alevikus ristumisel Aruheina teega, olles ca 420 meetrit pikk, sellest ca 10 meetrit jääb Tallinna linna haldusalasse.

Tänava nimi on arvatavasti tuletatud suurest (ca 1,5m servadega) täringukujulisest raudkivist (graniitrahnust), mis paikneb tänava lõpuotsas lõunapoolsel küljel; raudkivi tahud on värviga illustreeritud täringulaadselt (tahkudele on peale joonistatud täringusilmad).

Pilte

Rae valla tänavad
Eesti tänavad
Golden (Colorado)

Golden on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis, Jeffersoni maakonna halduskeskus.

Linn asutati 16. juuni 1859 Colorado kullapalaviku ajal. Golden oli 1860-1861 Jeffersoni Territooriumi pealinn ja 1862-1867 Colorado Territooriumi pealinn. 1867 kolis pealinn Denver Citysse. Golden on nime saanud Georgia maavaraotsija Thomas L. Goldeni järgi.

Rahvastik 
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Goldenis 18 867 inimest, 7394 leibkonda ja 3985 perekonda.

Rahvastiku tihedus oli 809,7 in/km².

Elamuühikuid (housing units) oli 7748 (keskmine tihedus 332,5/km²).

Rassiline koosseis oli:
 valgeid 90,6%
 mustanahalisi 1,2%
 põlisameeriklasi 0,6%
 aasialasi 3,8%
 Vaikse ookeani saarte rassist 0,1%
 teistest rassidest 1,4%
 kahest või enam rassist 2,3%

Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 8,2%.

Viited

Välislingid 
 Goldeni kodulehekülg

Colorado linnad
Jeffersoni maakond (Colorado)
Sovetbek

Sovetbek on nõukogude päritolu kirgiisi nimi, mis moodustati vene laensõnast sovet ('nõukogu') traditsiooniliste kirgiisi nimede eeskujul.

Seda nime kannavad näiteks kirgiisi kirjanik ja publitsist Sovetbek Baigazijev (s. 1945) ja kirgiisi näitleja Sovetbek Žumadõlov (s. 1932).

Nimed
Nõukogude Liit
Kõrgõzstan
Leena Nivanka

Leena Päivikki Nivanka (sündinud 8. juulil 1944 Helsingis) on eesti-soome päritolu Soome teatritegelane.

Elu- ja töökäik
Ta elas aastatel 1951–1953 vanematega Pariisis, aastatel 1953–1958 Stockholmis, õppides sealses prantsuse gümnaasiumis. 1962. aastal astus ta Helsingi ülikooli, kus õppis sotsioloogiat ja sotsiaalpoliitikat, 1970. aastal kaitses ta magistrikraadi.

Ta töötas aastatel 1970–1976 Helsingi Linnateatris programmi koordineerijana. Aastatel 1976–2007 oli ta Soome Rahvusooperi pressiosakonna juhataja ja projektijuht.

1992. aastal avaldas ta raamatu koloratuursopranist "Lea Piltti". Ta on pidanud ettekandeid ja kirjutanud artikleid muusikast ja teatrist, eriti ooperist.

Tunnustus
2001 Valgetähe II klassi teenetemärk

Isiklikku 
Tema ema Erika Nivanka oli hõimusuhete edendaja ja Eesti Rahvusringhäälingu esimene naisdiktor ning isa Eino Nivanka oli raamatukogutöötaja. Õde Eevi Anniki Nivanka on keeleõpetaja ja tõlkija.

Viited

Kirjandus 
 "Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood." Vello Lään. Olion 2011

Eestlased Soomes
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1944
Nõo Põhikool

Nõo Põhikool on Tartu maakonnas Nõo vallas tegutsev põhikool.

Ajalugu 
Teadaolevalt on kooliharidust Nõos jagatud juba 1686. aastast. On ka teada, et 1688. aastal oli Nõo kihelkonnas kolm kooli – Nõos 22, Lukel 23 ja Rõhul 8 õpilasega. Põhjasõja (1700–1721) lõpus oli Nõos kool 14 õpilasega ja 1720. aastatel oli koolmeistriks Hire Hans.

Aastatel 1865–1883 juhatas Nõo kihelkonnakooli Johann(es) Kanswey, kelle näidendit “Mihkel ja Liisa ehk: Vaata, mis rikkuse ahnus võib teha” on mängitud ka Vanemuise teatri laval. Kanswey järel töötas koolijuhatajana aastatel 1883–1900 helilooja Aleksander Sprenk-Läte. Aastatel 1926–1930 töötas Nõo koolis õpetajana Eduard Tubin, kellele avati Nõo Muinsuskaitse Seltsi eestvedamisel mälestustahvel majal, kus Eduard Tubin Nõos õpetades elas. Vanal kihelkonnakoolimajal on mälestustahvel ka Aleksander Lättele. Aleksander Lättega samal ajal oli Nõos pastoriks Martin Lipp (1884–1923). Martin Lipu kalmul Nõo kalmistul asus varem pronksbüst, mis kavatsetakse taastada. Aleksander Läte ja Martin Lipu koostööst on sündinud mitmeid tuntud laule, näiteks “Kus Põhjalahe kohiseb”. Martin Lipu sõnadele on Enn Võrk kirjutanud lipulaulu “Eesti lipp”.

1953. aastal reorganiseeriti Teise maailmasõja järgne Nõo Mittetäielik Keskkool (seitsmeklassiline kool) keskkooliks. 1951. aastal sai kooli direktoriks noor ja energiline Kalju Aigro, kes jäi sellesse ametisse 31 aastaks. 1994/1995. õppeaastal lahutati Nõo Reaalgümnaasium kaheks eraldiseisvaks kooliks: munitsipaalkool Nõo Põhikool ja riigikool Nõo Reaalgümnaasium.

Tunnustus 

 2006 Bengt Gottfried Forseliuse medal

Viited

Välislingid 
 Nõo Põhikooli kodulehekülg

Tartu maakonna koolid
Nõo vald
Roman Ubakivi (1916–2000)

Roman Ubakivi (11. märts 1916 Petrograd – 2. aprill 2000 New York) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).

Ta lõpetas aastal 1937 Tartu õhtu-ühisgümnaasiumi. Aastatel 1940–1943 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (ei lõpetanud). Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Rotalia ridadesse.

Ta oli aastani 1940 kaadriallohvitser, seejärel saadeti erru. Aastatel 1940–1941 oli ta Tartu Kaubastu plaaniosakonna ametnik. Roman Ubakivi võitles 1941. aasta suvesõjas Tartu lahingutes partisanipataljonis rühmaülemana, oli Esimese Eesti Idapataljoni - 181. Eesti julgestusgrupi, hiljem 658. Idapataljon ja 658. Eesti Pataljoni 2. kompanii ülem.

Ta suri New Yorgis.

Isiklikku 
Tema isa oli sõjaväelane Roman Ubakivi.

Välislingid 
 Ohvitseride andmekogu
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti sõjaväelased
Eesti metsavennad
Korporatsioon Rotalia liikmed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1916
Surnud 2000
Petšatniki

Petšatniki on Moskva rajoon (munitsipaalringkond), mis kuulub Kagu haldusringkonda. Piirneb läänes Moskva jõega.

8. septembril 1999 toimus Petšatniki rajoonis Gurjanovi tänaval kortermaja plahvatus, milles hukkus 100 inimest.

Rajoonis asuvad Petšatniki metroopeatus ja Tekstilštšiki metroopeatus. Gurjanovi tänava äärde on kavas rajada Tallinna park.

Viited

Välislingid 

http://www.pe4atniki.ru
http://www.vmo-pechatniki.ru

Moskva rajoonid
Udo Väljaots

Udo Väljaots (4. aprill 1916 Tartu – 30. mai 1979 Krasnojarsk) oli eesti teatrilavastaja ja koreograaf.

1934–1961 töötas ta Vanemuises, Vanemuise balleti algusaastatel oli ta Velda Otsuse kõrval üks teatri esitantsijaist. 1961. aastal sai temast RAT Estonia pealavastaja, 1977 peanäitejuht. Estonias töötas ta 1979. aastani.

Väljaots oli Eduard Tubina ooperi "Barbara von Tisenhusen" esmalavastaja. Ta kirjutas libreto Heino Jürisalu lühiballetile "Tänav", mis esietendus Estonias 9. detsembril 1963. 1972 oli ta muusikafilmi "Kontsertprogramm "Colas Breugnon"" režissöör.

1966 anti Väljaotsale Eesti NSV teenelise kunstitegelase aunimetus.

Viited

Kirjandus
 Helga Aumere, "Udo Väljaots". Tallinn: Eesti Raamat, 1985 (208 lk)

Eesti teatrilavastajad
Eesti koreograafid
Sündinud 1916
Surnud 1979
Ahti Bachblum

Ahti Bachblum (sündinud 8. mail 1976 Haljalas) on Eesti pianist, laulja, helilooja, dirigent, organist ja vaimulik.

1995. aastal lõpetas ta Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli klaveri erialal. Ta on õppinud ka klassikalist laulu Eesti Muusikaakadeemias Teo Maiste juures ning džässklaverit Viljandi kultuurikolledžis. 2007. aastal asus ta õppima Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 3. juulil 2010 diakoniks.

Ta on laulnud Vanemuise kooris, kooris HaleBopp Singers ning teinud klaverisaatjana koostööd paljude kooride ja ansamblitega.

2016. aastast on ta meeskoori Rakvere abidirigent ja klaverisaatja.

Ahti Bachblum on tulnud 4 korral Raimond Valgre laulufestivali ja 5 korral Alo Mattiiseni muusikapäevade laureaadiks.

Ta on Haljala ja Käsmu koguduse organist ning on diakon Kunda ja Viru-Nigula koguduses.

Muusik Toomas Lunge on tema nõbu.

Välislingid
 Ahti Bachblumi koduleht
 Margus Eek "Ahti Bachblum: Olen oma eluga rahul" Virumaa Nädalaleht, 7. aprill 2006
 Ahti Bachblum "Kundas on erilaadne pühakoda seisnud 85 aastat" Eesti Kirik, 16. jaanuar 2013 
 Merje Talvik "Diakon Ahti Bachblum teenib Viru kogudusi" Eesti Kirik, 10. august 2013

Eesti pianistid
Eesti lauljad
Eesti dirigendid
Eesti heliloojad
Kunda koguduse vaimulikud
Viru-Nigula koguduse vaimulikud
Sündinud 1976
Hotell Pallas

Hotell Pallas on hotell Tartus aadressil Riia 4. Hotell avati 1999. aasta kevadel.

Pallas on saanud nime asukoha järgi, enne Teist maailmasõda paiknes samal krundil kunstikool Pallas. Praegune hoone on ehitatud ümber Nõukogude-aegsest Tartu teenindusmajast.

Hotellis on 62 numbrituba, neist: 
 55 standardtuba, 
 4 double de luxe tuba,
 1 double de luxe tuba saunaga,
 2 sviiti.

Viited

Välislingid
 Koduleht

Tartu hotellid
Aksel Kallas

Aksel Kallas (7. august 1910 Tartu – 19. juuli 1975 Tartu) oli näitleja, lavastaja ja teatritegelane, alates 1951. aastast Eesti NSV Teatriühingu liige.

Elukäik 
Pärit vabrikutöölise perekonnast. Õppis Tartu õhtugümnaasiumis, mille lõpetas 1929. aastal.

Näitlejana alustas harrastusteatris 1930. aastal.

Töötas 1940–1948 Tartus Vanemuises näitleja ja dekoratsiooniala juhatajana. 1948–1966 oli Vanemuise lavastusala juhataja. Hiljem töötas Tartu maakonna haridusosakonnas.

Oli pikka aega seotud Eduard Vilde nimelise Tartu Rahvateatriga, kus tegutses lavastajana ning aastatel 1959–1968 oli teatri kunstiline juht. Teda võib pidada üheks tänapäeval populaarsete vabaõhulavastuste traditsiooni algatajaks.

Tegi kaastööd ajalehe Edasi huumorinurgale "Herilane".

Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.

Osatäitmisi
 Aleksandr Korneitšuki "Laevastiku hukk" (1940)
 August Kitzbergi "Libahunt" (Margus; 1941)
 Eduard Tubina "Kratt" (Kurat; 1943)
 Aleksis Kivi "Nõmmekingsepad" (Esko; 1943)
 Sigmund Rombergi "Kõrbelaul" (Ali ben Ali; 1948)
 Vsevolod Višnevski "Unustamatu 1919" (Voronov; 1951)

Lavastusi
Eduard Vilde nimelises Tartu Rahvateatris:
 Anton Tšehhovi "Karu" (1960)
 Venta Vīgante "Igavesti haljad palmid" (1961)
 Eduard Vilde ja Paul Rummo "Mahtra sõda" (1964)

Kirjandus
 "Eesti teatri biograafiline leksikon" (koostajad Heino Aassalu, Kalju Haan ja Vilma Paalma) Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2000, lk 175–176.

Eesti näitlejad
Eesti lavastajad
Eesti teatritegelased
Raadi kalmistule maetud
Sündinud 1910
Surnud 1975
Umm al-Qurá Ülikool

Umm al-Qurá Ülikool on ülikool Saudi Araabias Mekas.

Ülikool on asutatud aastal 1981 Saudi Araabia esimese, 1949. aastal rajatud kõrgkooli baasil.

Ülikoolis on umbes 2300 õppejõudu ja 40 000 tudengit.

Saudi Araabia ülikoolid
Greeley

Greeley on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis, Weldi maakonna halduskeskus ja suurim linn. 

Linn asutati 1869. aastal. Greeley on nime saanud ajalehe toimetaja Horace Greeley järgi.

Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Greeley linnas 76 930 inimest.

Rahvastiku tihedus oli 993,4 in/km². 

Rassiline koosseis oli: 
valgeid 80,4%
mustanahalisi 0,87%
põlisameeriklasi 0,93% 
aasialasi 1,15% 
Vaikse ookeani saarte rassist 0,14% 
teistest rassidest 13,77% 
kahest või enam rassist 2,84%

Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 29,49%.

Välislingid 
Greeley kodulehekülg

Colorado linnad
Weldi maakond
Richard Griffiths

Richard Griffiths (31. juuli 1947 – 28. märts 2013 Coventry) oli inglise teatri-, tele- ja filminäitleja.

Ta sai tuntuks Harry Potteri filmides Vernon Dursleyd mängides.

Enne neid filme esines ta näiteks filmis "Legend peata ratsanikust" ja kultuslikus mängufilmis "Withnail and I".

Suurbritannia filminäitlejad
Suurbritannia teatrinäitlejad
Sündinud 1947
Surnud 2013
Piateda

Piateda on vald Itaalias Lombardias Sondrio provintsis Adda jõe ääres. 

Piateda asub merepinnast keskmiselt 304 meetri kõrgusel. Asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

Viited

Välislingid
 Koduleht

Itaalia vallad
Itaalia asulad
Lombardia
Buckskin Joe

Buckskin Joe (ka Laurette või Lauret) on kummituslinn USA-s Colorado osariigis.

Buckskin Joe oli minevikus kaevanduslinn ja Parki maakonna halduskeskus.

Buckskin Joe asub 3 kilomeetri kaugusel läänes vähem kui 200 elanikuga Alma külast, 3280 meetri kõrgusel merepinnast.

Ajalugu

Buckskin Joe asutati 1859. aastal Pike's Peaki kullapalaviku ajal, kui Mosquito aheliku idanõlval Buckskini oja ääres avastati kulda. Asutamise ajal kuulus see piirkond Kansase territooriumi alla. Ametnikud tunnustasid asulat 1860 ja selle nimeks sai Laurette, mis oli lühend asula rajamises osalenud mõlema naise eesnimest. Sellegipoolest hakati asulat algusest peale kutsuma Buckskin Joeks. See nimi tuli Joseph Higginbottomi järgi, aga Higginbottomi kohta pole õigupoolest midagi muud teada. Mõne allika järgi olnud Higginbottom neeger, teiste kuulujuttude järgi olnud ta esimene, kes sealkandis kulda leidis.

1861 likvideeriti Kansase territoorium. Selle idaosast moodustati Kansase osariik ja lääneosa põhjal moodustati Colorado territoorium. Buckskin Joe jäi Coloradosse. Samal aastal avati Buckskin Joes / Laurette'is postkontor, 2 võõrastemaja, 14 kauplust ja pank. 7. jaanuaril 1862 kolis Tarryallist sinna maakonnakeskus ja Tarryall muutus seepeale kummituslinnaks. Tippajal oli linnas umbes 5000 elanikku, kuid ajaloolane Robert Brown arvab, et neid oli vähem.

Kullasooned Buckskin Joes olid küll puhtad, aga ammendusid kiiresti. Juba 1866. aastal nimetati linna mahajäetuks. Linna kohtuhoone võeti koost lahti ja viidi orgupidi alla uude maakonnakeskusse Fairplaysse, mis asutati 1872. Fairplay on maakonnakeskus tänapäevani.

1950. aastate lõpus võeti ka Horace Tabori üldkauplus koost lahti, viidi 110 km kaugusel olevasse Metsiku Lääne teemaparki, mis sai samuti nimeks Buckskin Joe, ja pandi seal uuesti kokku. Teemapark on tänapäevani turismisihtpunkt, ühtlasi on seal vändatud hulgaliselt vesterne.

Viited

Ameerika Ühendriikide kummituslinnad
Colorado asulad
Belleville (California)

Belleville on endine kullakaevandus ning buumilinn Californias San Bernardino maakonnas San Bernardino mägedes.

Belleville kasvas kiiresti üles pärast kulla avastamist, esimesena leidis William F. Holcomb Holcombi orust 1860. aastate alguses. Belleville sai nime esimesena linnas sündinud lapse järgi. Belleville oli kaevanduslinn kümme aastat, enne 19. sajandi lõppu jäeti linn maha. Praegu on see kummituslinn.

Välislingid
 Belleville kummituslinn

Ameerika Ühendriikide kummituslinnad
California asulad
Tammelehe tänav

Tammelehe tänav on tänav Tartus Tammelinnas. See saab alguse kvartalist Raudtee, Tammetõru, Tammeoksa ja Räägu tänava ning Tamme puiestee vahel ning kulgeb põhjaloodesse, ristub Räägu ja Vindi tänavaga ning lõpeb Leevikese tänaval.

Tartu tänavad
Tammelinn
Badeni kuurvürstkond

Badeni kuurvürstkond oli Saksa-Rooma riiki kuuluva Badeni markkrahvkonna lühiajaline ja mitteametlik nimetus aastatel 1803 kuni 1806, kui Karl Friedrich oli kuurvürst. Napoleon I kinkis talle Saksa-Rooma riigi kuurvürsti ameti aastal 1803, kuid Saksa-Rooma keiser Franz II lõpetas keisririigi aastal 1806. Hüvituseks tehti Karl Friedrichist suurhertsog ja Badenist suurhertsogiriik.

Ajalugu 

Prantsuse revolutsiooni puhkedes ühendas markkrahv Karl Friedrich Badeni markkrahvkonna, kuid see ei moodustanud kompaktset territooriumi. Selle kogupindala oli vaid umbes 3500 km2. Kuna see koosnes arvukatest eraldatud kreisidest Reini ülemjooksu mõlemal kaldal, võttis Karl Friedrich eesmärgiks omandada vahepealsed maa-alad ja anda nii oma riigile territoriaalne ühtsus. Tema võimalus territoriaalseks laienemiseks tuli Prantsuse revolutsioonisõdade ajal. Kui aastal 1792 puhkes sõda Prantsuse esimese vabariigi ja Habsburgide monarhia vahel, võitles Badeni markkrahvkond Habsburgide poolel; nende riik laastati ja aastal 1796 pidi markkrahv valuraha maksma ning loovutama oma territooriume Reini vasakkaldal Prantsuse esimesele vabariigile. Varsti aga õnn pöördus. Aastal 1803 sai Karl Friedrich Saksamaa mediatisatsiooni käigus ja Aleksander I suure toetusega endale Konstanzi piiskopkonna, osa Pfalzi kuurvürstkonnast ja muid väikseid kreise, samuti kuurvürsti tiitli. Vahetades aastal 1805 poolt, võitles ta Napoleoni poolel, mille tulemusena sai samal aastal Pressburgi rahuga Breisgau ja muid territooriume Austria keisririigi arvelt (vaata Ees-Austria). Aastal 1806 ühines kuurvürstkond Reini Liiduga. Toetudes Saksa-Rooma riigi lõpetamisele, kuulutas Karl Friedrich välja suveräänsuse, tema maadest sai Badeni suurhertsogiriik ja sellele lisandus veel territooriume.

Saksamaa ajaloolised riigid
Trans Europ Express

Trans Europ Express ehk Trans-Europe Express (TEE) oli Euroopa rahvusvahelise rongiliikluse kaubamärk aastail 1957–1995. Oma tippajal 1974. aastal koosnes Trans Europ Expressi võrgustik 45 rongist, mis ühendasid 130 linna.

Algupära
Trans Europ Expressi võrgustik rajati 1957. aastal tollase Hollandi riikliku raudteefirma presidendi F.Q. den Hollanderi idee järgi. Seda opereerisid koostöös Lääne-Saksamaa, Prantsusmaa, Šveitsi, Itaalia ja Hollandi raudteefirmad. Kuigi mõned rongid sõitsid algusest peale läbi Belgia, liitus sealne raudteeoperaator võrgustikuga alles 1964. aastal. Luksemburgi ja Hispaania rahvuslikud raudteefirmad liitusid samuti hiljem.
Idee oli rajada kiirete ja mugavate rahvusvaheliste rongide võrgustik, mis oleks atraktiivne ärimeestele ja teistele tihti reisivatele inimestele. Kõik rongid koosnesid ainult esimese klassi vagunitest. Kui võimalik, tehti TEE sõiduplaanid sellised, mis võimaldasid edasi-tagasi reisi ühe päeva jooksul, jättes aega ka tegevusteks sihtkohas. Kõikidel rongidel oli oma nimi ning kõik olid ekspressid, peatudes ainult suuremates linnades. Mõned rongid olid olemas juba enne TEE rajamist ja nimetati lihtsalt Trans Europ Expressideks ümber.

Veerem
Võrgustiku rajamise alguses kasutati ainult diiselronge ja diiselveduri veetavaid ronge. Kuna raudteede elektrivõrgustikud olid eri riikides erinevate tehniliste spetsifikatsioonidega, arvati, et diiselmootorite kasutamine kiirendab oluliselt piiriületusi. Lisaks polnud tollal paljud piirialade raudteed veel elektrifitseeritud.
Siiski andis üleeuroopalise võrgustiku rajamine tõuke kahe ja enama erineva pingega sõitvate elektrirongide ja -vedurite arendamiseks.

Kahanemine ja lõpp
Alates 1970ndate lõpust asendati järjest enam Trans Europ Expressi ronge sellistega, kus oli ka teine klass. Ärireisijad kasutasid järjest enam lennukeid. Lääne-Saksamaa Deutsche Bundesbahn restruktureeris 1979. aastal oma raudteevõrgustiku, luues siseriikliku InterCity rongivõrgustiku. TGV asutamine Prantsusmaal 1981. aastal koos teiste riikide kiirraudteede rajamisega viis selleni, et järjest enam TEE ronge asendati riigisiseste kiirrongidega. 
1984. aastaks oli suurem osa Trans Europ Expresse käigust maha võetud. 1987. aastal alustas tegevust EuroCity rahvusvaheline raudteevõrgustik, mille rongides on nii esimene kui teine klass.
Taani Filmikool

Taani Filmikool (taani keeles Den Danske Filmskole) on 1966. aastal rajatud filmikool Taanis, mis asub Holmenis Kopenhaageni sadamas. Kool tegutseb Taani Kultuuriministeeriumi alluvuses.

Ajalugu
Taani Filmikool asutati 1966. aastal Taani Filmi Instituudi toel. Selle eestvedajad olid Theodor Christensen ja Jens Christian Lauritzen; viimasest sai hiljem kooli esimene direktor. 1988. aastal sai koolist sõltumatu institutsioon ja samal aastal kolis kool oma praegusesse asukohta Holmenis, olles osa Taani kunstihariduskeskusest.

Kursused
Koolis on neli õppeprogrammi: film, televisioon, stsenaarium ja animatsioon. Õpilasi on 96: 60 filmi, 18 televisiooni, 6 stsenaristika ja 12 animatsiooni erialal. Kõik kursused on 4-aastased, välja arvatud stsenaristi eriala, mis kestab 3 aastat.

Sisseastumiseksamil peab õpilane lahendama praktilisi ülesandeid ja võtma osa intervjuust. Õppeprogramm koosneb teoreetilistest ja praktilistest osadest, sealhulgas ka lavastustest. Õpilaste lõputööks on professionaalsel tasemel loodud film, mida näidatakse rahvustelevisioonis. 

Režissöör Poul Nesgaard on olnud kooli direktor alates 1992. aastast. Töötajaid on umbes 50, sealhulgas õpetajad, tehnikud ja halduspersonal. Suur hulk külalisõpetajaid on ajutiselt palgatud. Kool korraldab kursusi ja seminare ka muudest riikidest pärit filmi- ja televisiooniinimestele.

Rektorid

Vilistlasi
 Bille August (operaator, 1973)
 Krass Clement (fotograaf, 1978)
 Rumle Hammerich (1979)
 Åke Sandgren (1976–1979)
 Lars von Trier (1982)
 Lone Scherfig (1984)
 Susanne Bier (1987)
 Niels Arden Oplev (1987)
 Anthony Dod Mantle (1985–1989)
 Thomas Vinterberg (1993)
 Per Fly (1993)
 Peter Flinth (1993)
 Ole Christian Madsen (1993)
 Reza Parsa (1991–1995)
 Dagur Kári, (režissöör, 1999)
 Pernille Fischer Christensen (1999)
 Christoffer Boe, (režissöör, 2001)
 Daniel Espinosa, (režissöör, 2001)
 Eva Mulvad, (režissöör, 2001)
 Anders Morgenthaler, (animatsioonirežissöör)
 Anders August, (stsenarist, 2007)

Viited

Välislingid
National Film School of Denmark – ametlik koduleht

Taani koolid
Wolf Hole

Wolf Hole on kummituslinn Mohave maakonnas Arizonas Ameerika Ühendriikides. 

Väidetavalt olevat Wolf Hole'is elanud kirjanik Edward Abbey. 

Wolf Hole'is tegeleti pealmiselt loomakasvatuse ja põlluharimisega. Wolf Hole'is oli postkontor aastatel 1918–1927. 

Ameerika Ühendriikide kummituslinnad
Arizona asulad
Marju Mikiver

Marju Mikiver (sündinud Marju Mägiste; 15. detsember 1928 – 22. veebruar 2013) oli eesti raamatukogutegelane ja Lõuna-Rootsi Eesti Maja juhatuse esimees.

Ta oli Julius Mägiste tütar. Ta saabus koos vanematega Saksamaa kaudu Rootsi ja jätkas seal haridust Stockholmi Eesti Gümnaasiumis, mille lõpetas Rootsi üliõpilaseksamiga 1948. aastal. Seejärel õppis raamatukoguhoidjaks Lundis, kus ta vanemad elasid.

1954. aastal abiellus ta kunstnik Olev Mikiveriga ja asus elama Malmösse ning tööle sealses raamatukogus, kus ta oli kuni pensionile jäämiseni muusikaosakonna juhataja.

Marju Mikiver oli aktiivne organisaator Lõuna-Rootsi eesti organisatsioonides, sealhulgas Eesti Pensionäride Ühingu juhataja. Aastail 2002–2011 oli ta AB Lõuna-Rootsi Eesti Maja juhatuse esimees.

Viited

Raamatukogundustegelased
Eestlased Rootsis
EYS Veljesto liikmed
Sündinud 1928
Surnud 2013
Grandi maakond (Utah)

Grandi maakond (Grand County) on maakond USA-s Utah' osariigis.

Maakonna halduskeskus on Moab.

Maakonna pindala on 9568 km². Veepindala on 32 km².

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 9225. Aastal 2000 oli elanikke 8485.

Naabermaakonnad 
 Uintah' maakond (põhjas)
 Garfieldi maakond (kirdes)
 Mesa maakond (idas)
 San Juani maakond (lõunas)
 Emery maakond (läänes)
 Carboni maakond (kirdes)

Ajalugu 
Maakond moodustati 1890. aastal. Maakond on nime saanud Colorado jõe järgi, mis oli varem tuntud kui Grandi jõgi.

Rahvastik

Linnad ja alevid 
 Castle Valley
 Moab
 Cisco (kummituslinn)
 Crescent Junction
 Thompson Springs

2000. aasta rahvaloenduse andmed 
Grandi maakonnas oli 8485 inimest, 3434 leibkonda ja 2170 perekonda.

Rahvastiku tihedus oli 1 in/km².

Elamuühikuid (housing units) oli 4062 (keskmine tihedus 0/km²).

Rassiline koosseis oli järgmine:
 valgeid 92,65%
 mustanahalisi 0,25%
 põlisameeriklasi 3,85%
 aasialasi 0,22%
 Vaikse ookeani saarte rassist 0,05%
 teistest rassidest 1,66%
 kahest või enam rassist 1,32%

Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 5,55%.

3434 leibkonna seas oli
 29,80% neid, kus oli alla 18-aastasi lapsi;
 48,60% koos elavaid abielupaare;
 10,70% neid, kus oli ilma abikaasata naine;
 36,80% neid, mis ei olnud perekonnad.

 29,50% kõigist leibkondadest koosnes üksikutest ja
 9,50% leibkondadest oli mõni üksi elav vähemalt 65-aastane inimene.

Leibkonnas oli keskmiselt 2,44 inimest ja perekonnas keskmiselt 3,06 inimest.

Elanikud jagunesid ealiselt nii:
 26,90% alla 18-aastasi;
 8,20% 18–24-aastasi;
 27,90% 25–44-aastasi;
 24,50% 45–64-aastasi;
 12,50% üle 65-aastasi.

Ea mediaan oli 37 aastat.

Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 96,30 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 95,10 meest.

Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 32 387 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 39 095 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 31 000 dollarit, naistel 21 769 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 17 356 dollarit.

14,80% elanikkonnast ja 10,90% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 21,20% alla 18-aastasi ja 8,40% üle 65-aastasi.

Kaitsealad 
 Canyonlandsi rahvuspark
 Manti-La Sali metsakaitseala
 McInnis Canyons National Conservation Area
 Võlvide rahvuspark

Viited

Välislingid 
 Grandi maakonna koduleht (inglise keeles)

Utah' maakonnad
Castle Valley

Castle Valley on linn Ameerika Ühendriikides Utah' osariigis Grandi maakonna kaguosas.

Castle Valleys elas 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 349 inimest. Rahvastiku tihedus oli 16,7 /km ².

Castle Valley asub Moabi ning Võlviderahvuspargi lähedal.

Utah' linnad
Grandi maakond

Grandi maakond (Grand County) on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 40°10' N, 106°12' W. 

Maakonna halduskeskus on Hot Sulphur Springs. Suurim linn on Granby.

Maakonna pindala on 4800 km². Veepindala on 60 km².

Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 15 717. Aastal 2010 oli elanikke 14 843 ja 2000. aastal 12 442.

Naabermaakonnad
Larimeri maakond (kirdes)
Gilpini maakond (idas)
Boulderi maakond (idas)
Clear Creeki maakond (kagus)
Summiti maakond (lõunas)
Eagle'i maakond (edelas)
Jacksoni maakond (loodes)
Routti maakond (loodes)

Ajalugu
Grandi maakond moodustati 2. veebruaril 1874 Summiti maakonna osadest. Pärast Routti maakonna moodustamist 1877. jaanuaris vähenes Grandi maakonna läänepiir.

Rahvastik

Linnad 
Fraser (1402 elanikku 2020. aasta seisuga)
Granby (2079 elanikku)
Grand Lake (410 elanikku)
Hot Sulphur Springs (753 elanikku)
Kremmling (1578 elanikku)
Winter Park (1033 elanikku)

Muud asulad 
 Lulu City
 Parshall
 Tabernash
 Radium

2000. aasta rahvaloenduse andmed
Grandi maakonnas oli 12 442 inimest, 5075 leibkonda ja 3217 perekonda.

Rahvastikutihedus oli 3 in/km². 

Elamuüksusi oli 10 894 (keskmine tihedus 2/km²). 

Rassiline koosseis oli: 
valgeid 95,15%
mustanahalisi 0,48%
põlisameeriklasi 0,43% 
aasialasi 0,68% 
Vaikse ookeani saarte rassist 0,10% 
teistest rassidest 2,00% (millest sakslased 23,8%, iirlased 12,6%, inglased 10,0%)
kahest või enam rassist 1,15%

Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 4,36%.  

5 075 leibkonna seas oli 
28,10% neid, kus oli alla 18-aastasi lapsi; 
54,70% koos elavaid abielupaare; 
5,20% neid, kus oli ilma abikaasata naine; 
36,60% neid, mis ei olnud perekonnad. 

24,80% kõigist leibkondadest koosnes üksikutest ja 
4,80% leibkondadest oli mõni üksi elav vähemalt 65-aastane inimene. 

Leibkonnas oli keskmiselt 2,37 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,85 inimest.

Elanikud jagunesid ealiselt nii: 
21,80% alla 18-aastasi; 
9,00% 18–24-aastasi; 
34,70% 25–44-aastasi; 
26,80% 45–64-aastasi; 
7,80% üle 65-aastasi. 

Ea mediaan oli 37 aastat. 

Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 112,70 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 115,70 meest.

Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 47 759 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 55 217 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 34 681 dollarit, naistel 26 445 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 25 198 dollarit.  

7,30% elanikkonnast ja 5,40% perekondadest elasid allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 7,90% alla 18-aastasi ja 6,10% üle 65-aastasi.

Kaitsealad
Kaljumäestiku rahvuspark
Arapaho National Recreation Area
Arapaho metsakaitseala
Routti metsakaitseala
Byers Peak Wilderness
Indian Peaks Wilderness
Never Summer Wilderness
Ptarmigan Peak Wilderness
Sarvis Creek Wilderness
Vasquez Peak Wilderness

Maanteed 
  U.S. Route 34
  U.S. Route 40
  State Highway 9
  State Highway 125
  State Highway 134

Välislingid
Grandi maakonna koduleht (inglise keeles)

Colorado maakonnad
Ellen Frey

Ellen Xenia Frey (5. jaanuar 1892 Moskva – 1980 Bad Godesberg / Bonn) oli Eesti arst ja iluuisutaja.

Haridus
Ta lõpetas 1909. aastal Moskva Peeter-Pauli Koguduse Tütarlaste Kooli ja 1919. aastal Moskva F. F. Mansbachi Tütarlaste Eragümnaasiumi. Samal aastal astus ta Moskva Ülikooli arstiteaduskonda, kuid 1920. aastal katkestas õpingud ja opteerus perekonnaga Eestisse, kus astus samal aastal Tartu Ülikooli, mille lõpetas 1925. aastal cum laude arsti astme väärilisena.

Töö arstina Venemaal ja Eestis
Juba Moskvas olles töötas ta Moskva linna ambulantsis ja Eesti Punases Ristis. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta algul Tartu Ülikooli sisehaiguste kliinikus. Ta registreeriti veebruaris 1926 kutseõiguslikuks arstiks ja töötas aastatel 1926–1928 Tartu Ülikooli operatiivse kirurgia kabineti arstina. 

Aastatel 1928–1936 oli ta Põltsamaal eraarst sise- ja lastehaiguste erialal. 

1936. aastal naasis Tartusse ja töötas 1939. aastani Tartu Tiisikuse Vastu Võitlemise Seltsi nõuandepunktis arstina.

Sport 
Ta oli kahekordne Eesti meister naiste iluuisutamises (aastatel 1926 ja 1927) ning kolmekordne Eesti meister iluuisutamise paarissõidus (aastatel 1922, 1926 ja 1927, partneriks Aleksander Reeder). 

Põltsamaal elades mängis ta ka tennist ja osales tenniseväljaku rajamises Põltsamaale, olles ühtlasi tennisekohtunik. Ta võistles ka suusatamises.

Töö arstina Saksamaal
Aastal 1939 lahkus ta Saksamaale. Saksamaal olles töötas ta juba sõja ajal Rudolf Virchowi haiglas (hiljem oli see haigla Berliini Vaba Ülikooli kliinikuks), elades üle kõik Berliini pommitamised. Ta töötas seal aastani 1970. Seejärel töötas ta kuni pensionile minekuni Maini-äärses Frankfurdis laste tuberkuloosikliiniku juhatajana. Pensionieas kolis ta Bonni Bad Godesbergi linnaossa. Bad Godesbergis ta suri ja sinna on ta ka maetud.

Isiklikku 
Nii tema isa Oskar Frey kui ka vend Erik Frey olid Eesti luterlikud vaimulikud.

Kirjandus 
 Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 60.

Välislingid 
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Arstide Koja liikmed
Eesti arstid
Eesti iluuisutajad
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Baltisakslased
Sündinud 1892
Surnud 1980
Velda Otsus

Velda Otsus (24. august 1913 Tartu – 16. august 2006 Tallinn) oli eesti näitleja ja baleriin. 

Velda Otsus lõpetas 1932. aastal Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi.  

Olles kooli kõrvalt õppinud Tiina Kapperi tantsustuudios, sai temast juba 1932. aastal vanemuislane. Ta oli 1950. aastateni Vanemuise teatri esibaleriin. Tema partner oli Udo Väljaots ja lavastaja Ida Urbel.  

Üleminek draamarollidele läks tantsimisega paralleelselt 1940. ja 1950. aastatel. Aastatel 1961–1982 töötas ta Eesti Draamateatris.

Tunnustus
1955 Eesti NSV teeneline kunstnik
1989 Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind
1993 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind
1999 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Velda Otsuse hõbepeeker

Viited

Välislingid

Meelis Kapstas, Velda Otsus 85 Eesti Päevaleht, 24. august 1998
Piret Kruuspere, Velda Otsus, võrratu näitlejanna, Eesti Päevaleht, 23. august 2003
Velda Otsus 24. VIII 1913 – 16. VIII 2006, Sirp, 5. august 2006

Eesti näitlejad
Eesti balletitantsijad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1913
Surnud 2006
Valeri Zolotuhhin

Valeri Sergejevitš Zolotuhhin (21. juuni 1941 – 30. märts 2013) oli vene näitleja.

Ta alustas oma näitlejakarjääri 1964. aastal Taganka teatris, filmis sai tema läbimurdeks 1971. aastal teleekraanidele jõudnud muusikaline komöödia "Bumbaraš". Kokku on Zolotuhhini filmograafias sadakond rolli, neist viimased näiteks vampiir "Öises vahtkonnas" (2004) või Bossoi "Meistris ja Margaritas". 

Tema rokktrummarist kasupoeg Sergei Zolotuhhin poos end 3. juulil 2007 üles.

Tunnustused
1987 Vene NFSV rahvakunstnik

Välislingid

Suri vene näitleja Valeri Zolotuhhin, err.ee, 30. märts 2013

Venemaa näitlejad
Nõukogude Liidu näitlejad
Sündinud 1941
Surnud 2013
Lastemuuseum Miiamilla

Lastemuuseum Miiamilla on Tallinna Linnamuuseumi allasutus, lastele mõeldud harumuuseum.

Muuseum on suunatud peamiselt 3–11-aastastele lastele, kes saavad muuseumi ekspositsiooni katsuda ja sellega mängida. 

Muuseum asub Kadriorus aadressil Koidula 21c. Hoone, milles muuseum asub, ehitati aastatel 1936–1937 Alar Kotli ja Villem Seidra projekti järgi Kadrioru Lastepargi peahooneks. Hoone võeti 2003. aastal muinsuskaitse alla ning renoveeriti aastatel 2007–2009 muuseumi tarbeks.

Ajalugu

Lastemuuseum Miiamilla asub majas, mis ehitati aastatel 1936–1937 Alar Kotli ja Villem Seidra projekti järgi Kadrioru Lastepargi peahooneks.

Oma aja kohta väga uuendusliku laste vaba aja kompleksi rajas Riigiparkide Valitsus, mille juhatajaks oli toonase riigivanema Konstantin Pätsi vend Peeter Päts. Eesti Spordi Keskliidu eestvedamisel said lapsed seal asjatundlike juhendajate käe all sisukalt vaba aega veeta. Peahoone ees asunud basseinides viidi läbi ujumistreeninguid, mänguväljakutel tegeldi pallimängude ning rütmikaga. Lisaks said lapsed osaleda laulutundides ning õppida tundma loodust ja kodumaa ajalugu. Aeg-ajalt võeti ette matkasid Tallinna lähiümbrusse. Peahoone suures einelauasaalis oli üles seatud hinnaline kinoaparatuur. Hoones paiknesid veel riietus- ja pesemisruumid, mängude ja spordivahendite panipaigad, töökabinetid ning ametikorterid.

Nõukogude ajal kasutas sealseid ruume spordikool. Jalgrattasõit, ujumine, pallimängud, iluvõimlemine, suusatamine – see on vaid väike loetelu aladest, mida lapsed seal läbi aegade on harrastanud.

Aastatel 1953–1962 asus selles majas ka Tallinna Linna Mererajooni TSN TK IV Raamatukogu, mille käsutuses oli väike, vaid 14 m² suurune tuba.

Hoone oli Reet Kriegeri 1978. aastal loodud legendaarse sporttantsuklubi Palestra kauaaegne treeningupaik.

Aja jooksul Lastepargi rajatised amortiseerusid. Kõrvalhooned, basseinid ja tribüünid lammutati. Kaalumisel oli ka peahoone lammutamine. Suure miljöö- ja arhitektuuriväärtusega hoone võeti siiski 2003. aastal muinsuskaitse alla.

2007. aastal alustati Tallinna Kultuuriväärtuste Ameti toetusel hoone renoveerimist. 25. septembril 2009 avati seal Tallinna Linnamuuseumi uus filiaal, Muuseum Miia-Milla-Manda. Muuseum sai nime lasteraamatu "Miia-Milla-Manda" ja selle peategelase järgi.

15. juunist 2014 oli muuseumi nimi Kadrioru lastemuuseum Miiamilla.

2018. aastast on muuseumi nimi Lastemuuseum Miiamilla.

Viited

Välislingid
Koduleht

Tallinna muuseumid
Kadriorg
Mahachulalongkornrajavidyalaya Ülikool

Mahachulalongkornrajavidyalaya Ülikool (MCU) on budistliku suunitlusega kõrgharidust pakkuv õppeasutus, mis on asutatud Tai kuninga Rama V poolt ja tegutseb alates 8. novembrist 1890 (BE 2432). 

Ülikool võimaldab rahvusvahelise kõrghariduse omandamist nii BA, MA kui ka PhD tasemel. 

Mahachulalongkornrajavdyalaya Ülikoolis on võimalik omandada rahvusvahelist kraadi järgmistel erialadel:
paali keel, budism, filosoofia ja dhamma, psühholoogia, kommunikatsioon ja Tai meedia.

Enamik õppuritest on ordineeritud mungad ja nunnad, kuid ülikoolis saavad õppida ka ordineerimata inimesed.

MCU pakub stipendiume alates 25 000 Bt (PhD) kuni 200 000 Bt (mõeldud eeskätt BA õppuritele).

Aastal 2012 õppis MCU ülikoolis enam kui kümnest riigist üliõpilasi, sh Eestist, Austraaliast, Ameerika Ühendriikidest, Indiast, Laosest, Vietnamist, Kambodžast, Birmast jm.

Välislingid
 Koduleht

Tai ülikoolid
Gammel Dok

Gammel Dok on endine laohoone, mis asub Christianshavni veepiiril Taanis Kopenhaageni piirkonnas. Tänapäeval asub seal Taani Arhitektuurikeskus ja tegutsevad rahvusvahelised kunstitöötoad.

Ajalugu

Oma nime on Gammel Dok saanud Taani esimeselt kuivdokilt Gammel Dok ( taani k. Vana dokk),  mis paiknes Christianshavnis aastatel 1739-1919. Algselt kahekordne hoone ehitati 1882 a. arhitekt H. C. Scharlingi jooniste järgi aktsiaseltsile De Forenede Oplagspladser og Værfter i Kjøbenhavn. 1920. aastal sai hoone kolmanda korruse ja kõrge kelpkatuse, mis mahutas veel kolme korruse jagu laoruumi. Algselt oli hoone kasutusel viljalaona, keldrikorrusel hoiti Islandilt tulevaid kaupu, näiteks Atlandi heeringat. Hilisematel aastatel kasutati hoonet mööblilaona, alumisel korrusel paiknes mööblipood. 

1979. aastal ostis hoone Taani riik. 1985. aastal see restaureeriti ja kohandati näituseruumideks Jens Fredslundi poolt Erik Møller Arkitekterist.

Gammel Dok tänapäeval
Gammel Doki veega kokku puutuvas hooneosas asub Taani Arhitektuurikeskus. Hoone teises otsas asub Strandgade, rahvusvahelised kunstitöötoad (taani keeles Statens Værksteder for Kunst).

Viited

Taani ehitised