joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Maarja Nuut

Maarja Nuut (sündinud 11. veebruaril 1986 Rakveres) on eesti muusik. 

Ta on õppinud klassikalist viiulit Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias ja pärimusmuusikat Stockholmi Kuninglikus Muusikakõrgkoolis. Ta lõpetas 2011. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika eriala.

Looming
Maarja Nuut on viiuldaja ja laulja, kelle muusika loob kihilise helipildi ruumis, kus minimalism ja eksperimentaalne muusika kohtuvad traditsiooniliste tantsulugude, laulude, juttude ja live-luupimisega. 

Maarja on esimese Eesti artistina mänginud mainekate maailmamuusikafestivalide WOMEX, globalFEST ja WOMAD põhiprogrammis ning viimastel aastatel andnud kontserte Ameerikas, Kanadas ja mitmel pool Euroopas. 

Maarja Nuudilt on ilmunud kuus albumit: "Soolo" (2013), "Une meeles" (2016), "Muunduja" (2018) ja “World Invented” (2020) (mõlemad koostöös Hendrik Kaljujärvega (teise nimega RUUM)), “Fantasies for Violin & Guitar” (2020, koostöös Sun Araw’ga) ning “Hinged” (2021).

Albumi "Une meeles" pala "Õdangule" arranžeeritud versioon kõlas president Kersti Kaljulaidi 2016. aasta digitaalsel jõulukaardil.

Tunnustus
2015 stipendium "Ela ja sära"
2016 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (pärimusmuusika loova käsitlemise eest)
2017 võitis Maarja Nuut albumiga "Une meeles" Eesti Muusikaauhindadel parima etno/folk/rahvaliku albumi auhinna. Samuti võitis ta popmuusika auhinna Kuldne Plaat "Aasta naisartist 2017" kategoorias. Plaat "Muunduja" nimetati 2019. aastal Eesti Muusikaauhindadel parimaks alternatiiv/indie-albumi kategoorias.

Viited

Eesti muusikud
Eesti viiuldajad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1986
Maie Erik

Maie Erik (sündinud 1928) on looduskaitsja ning Eesti Rahvaluule Arhiivi kaastööline rahvapärimuse kogumise alal.

Maie Eriku isa oli politseinik Eesti Vabariigis, mis mõjutas tema haridus- ja töökäiku Nõukogude Eestis.

1946. aastal lõpetas Maie Erik Tartu III Keskkooli. Edasi astus ta TRÜ arstiteaduskonda, kuid kui pärast 1949. aasta küüditamisi selgus, et isa oli 1944. aastal saadetud Vorkuta vangilaagrisse, heideti ta ülikoolist välja. Edasi tulid eriliste valikuteta tööotsingud, abielu Ülo Erikuga ja sündisid poeg ja tütar.

Töökäik oli mitmekesine: vaktsinaator, pedagoog-kasvataja, kooliõpetaja, rahvamaja juhataja, raamatupidaja, traktoribrigaadi arvestaja, traktoribrigaadi brigadir-mehaanik, looduskaitse rajooniinspektor Suure-Jaani Metsamajandis alates 21. detsembrist 1967. Kui abikaasa Ülo 15. novembril 1969 Eesti Metsainstituudi direktoriks üle viidi, asus Maie Erik tööle metsandussüsteemi vastselt loodud looduskaitseinspektori ametisse Elva Metsamajandis, kus töötas pensionile siirdumiseni 1983. aastal.

Maie Erik korraldas ka Elva Metsamajandi koosseisus olnud Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal Taevaskoja külastajatele treppide, uute sildade, kaldakindlustuste jms rajamist.

Tunnustused
 2017 – Eesti Vabariigi presidendi rahvaluule kogumispreemia

Viited

Eesti looduskaitsjad
Eesti koduloolased
Rahvaluule kogumispreemia laureaadid
Sündinud 1928
Võta mind kaasa

Wõta mind kaasa oli 1915 Viljandis ilmunud ajakiri. Kirjastaja: Ernst Hunt. Ajakirja andsid välja Ernst Hunt ja Artur Sammul. Vastutav toimetaja oli A. Koffer. Ajakirja esimene number ilmus märtsis ja viimane ehk neljas number juunis. Ajakiri oli 16 leheküljeline ja maksis 10 kopikat. Ajakirja trükiti Viljandis "Ernst Hunti ja Artur Sammuli trükikojas".

Välislink 

 Digar - Võta mind kaasa

Viited

Eesti endised ajakirjad
Valge Raamat (ajakiri)

Valge Raamat (täispealkirjaga Valge Raamat : ajakiri näitelava tegelastele ja näitemängust osavõtjatele) oli 1917 ja 1919 Tallinnas ilmunud ajakiri. Ajakirja väljaandja ja vastutav toimetaja oli Karl Jungholz. Ajakirjast ilmus kokku kaks numbrit.

Viited

Eesti endised ajakirjad
Eesti teater
Visuaalteatrifestival Nuq Treff

Visuaalteatrifestival Nuq Treff (varem Tallinn Treff Festival ja Tallinn Teater Treff) on rahvusvaheline visuaal- ja nukuteatrifestival, mida korraldab Eesti Noorsooteater.  

Festival toimub alates 2007. aastast juuni alguses Tallinna vanalinna teatrisaalides. Kuni 2012. aastani oli festival seotud ka igal aastal juuni alguses toimuvate Tallinna vanalinna päevadega. Nime Nuq Treff kannab festival 2017. aastast ja samast aastast toimub festival ka üle aasta.

Aastatel 2009-2018 oli festivali kunstiline juht Vahur Keller, 2019. aastal oli festivali kunstiline juht Leino Rei.

Ajalugu 
Nuq Treff on välja kasvanud Eestis 1992. aastal alguse saanud Läänemere maade nukuteatrite festivalist ja 2007. aastal väikefestivalina alustanud festivalist Tallinn Teater Treff. Viimasest kujunes kiiresti mitmekülgse rahvusvahelise programmiga teatrisündmus. Aastatel 2008-2016 kandis festival nime Tallinn Treff Festival.

Aastate jooksul on festivalil olnud eriprogramme (nt kooliteatrite ja teatritudengite programm "Noor vaim" ja Rahvusvahelise Nukuteatrite Liidu (UNIMA) programm), ühele teemale keskendunud festivale (nt beebiteater aastal 2008), tasuta tänavaprogrammiga ja teistes linnades toimuvate kõrvalprogrammidega festivale.

Viited

Tallinna üritused
Eesti teatrifestivalid
Bernhard Riemann

Georg Friedrich Bernhard Riemann (17. septembril 1826 Breselenz, Hannoveri kuningriik – 20. juuli 1866 Verbania,  Itaalia kuningriik) oli saksa matemaatik, mitteeukleidilise geomeetria loojaid.

Ta oli 1857. aastast Göttingeni Ülikooli professor. Tema teedrajavad tööd diferentsiaalgeomeetrias (Riemanni geomeetria looja) said Albert Einsteini loodud üldrelatiivsusteoorias kõvera ruumi kirjeldamise aluseks. Riemann on andnud olulise panuse ka matemaatilise analüüsi, arvuteooria, kompleksmuutuja funktsioonide teooria, diferentsiaalvõrrandite teooria, matemaatilise füüsika, teoreetiline füüsika ja mehaanika (gaasidünaamika rajajaid) valdkonnas.

Haridus- ja töökäik 
1846. aastal astus ta Göttingeni Ülikooli, et õppida teoloogiat  ja filosoofiat. Carl Friedrich Gaussi loenguid kuulates lülitus ta ümber matemaatikale. Aastatel 1847–1849 õppis ta Berliini Ülikoolis, kus kuulas Carl Gustav Jacob Jacobi, Peter Gustav Lejeune Dirichlet', Jakob Steineri ja Gotthold Eisensteini loenguid. Siit sai ta ka bakalaureusekraadi. 1849. aastal naasis ta Göttingeni ülikooli, et töötada oma dissertatsiooni kallal. Göttingenis tutvus ta füüsik Wilhelm Eduard Weberiga, kelle käe all täiendas ta oma füüsikateadmisi.

1851. aastal kaitses ta Göttingenis doktorikraadi kompleksmuutuja funktsioonide teooria aluseid käsitleva väitekirjaga "Grundlagen für eine allgemeine Theorie der Funktionen einer veränderlichen complexen Größe". Selles töös käsitleti mõistet, mis hiljem sai tuntuks Riemanni pinnana. Doktoritöö juhendajaks oli Gauss.

1852. sai ta Gaussi soovitusel Göttingeni ülikooli eradotsendiks.

1853. aasta detsembris esitas ta habilitatsioonitöö "Funktsiooni esitatavusest trigonomeetrilise rea abil", mis etendas reaalmuutujate funktsioonide teooria arengus olulist osa. Selles töös on toodud ka tulemus, mis hiljem saab tuntuks Riemanni teoreemina. Habilitatsioonitööle järgnes prooviloeng.
10. juunil 1854 esineski ta professorite ees (üks neist oli Gauss) geomeetria alushüpoteese käsitleva ettekandega "Über die Hypothesen, welche der Geometrie zu Grunde liegen". Gauss oli sellest vaimustuses. See oli diferentsiaalgeomeetrias epohhi loonud ettekanne.

Erakorraliseks professoriks sai Riemann 1857. aastal ja pärast Dirichlet' surma määrati ta 1859. aastal korraliseks professoriks.

1862. aastal haigestus ta tuberkuloosi ja suri 39 aasta vanuses 1866. aastal Itaalias.

Tunnustus

Valitud teadusakadeemiate liikmeks 
 1859 – Kuninglik Preisi Teaduste Akadeemia
 1859 – valiti Baieri Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
 1866 – Prantsuse Teaduste Akadeemia
 1866 – Londoni Kuninglik Selts

Ta oli valitud ka Göttingeni Teaduste Akadeemia liikmeks.

Viited

Välislingid 

 Bernhard Riemann. britannica.com
 Bernhard Riemann. storyofmathematics.com
 Bernhard Riemann. groups.dcs.st-and.ac.uk

Saksamaa matemaatikud
 
Sündinud 1826
Surnud 1866
Mustafa paša sild

Mustafa paša sild (bulgaaria keeles Мост на Мустафа паша, ka Старият мост 'vana sild') on Maritsa jõge ületav kaarsild Lõuna-Bulgaarias Svilengradis.

Sild ehitati 16. sajandil Osmanite riigi vesiiri ja beilerbei Mustafa Paša tellimusel. Sild kuulus koos karavanseraide, mošee, basaari ja hammamiga vesiiri vakufi (fondi) omanduses oleva ehituskompleksi koosseisu. Sõidukitele ja jalakäijatele mõeldud sild oli Osmanite riigi õukonnaarhitekti ja ehitusinseneri Mimar Sinani esimene tähelepanuväärne teos. Ehitust rahastas sultani vesiir Damad Mustafa Paša. Vesiiri vakufi rajatistest on tänaseks täielikult säilinud sild ja aurusaun (hammam).

Mustafa paša sild on rajatud 706-st peaaegu ühesuurusest tahumata kivist, kummalgi poolel 353 tükki. Silla pikkus on 259 m ja laius umbes 6 m ning selle 20 (ka 21) kaart ja rinnatis on kaetud siledaks tahutud kividega. Peaaegu horisontaalse ja laia sõiduteega kaarsild on oma aja sillaehituse tähelepanuväärne saavutus ja sellisena parimaid ajaloolisi esindajaid Kagu-Euroopas. Tänapäeva Bulgaaria, Kreeka ja Türgi piiri kokkupuutepunkti vahetus läheduses paiknev sild lõi ühenduse üle laia Maritsa jõe Balkani, Euroopa ja Lähis-Ida tähtsamate kaubateedega.

Mustafa Paša rajatud ehitiste ümber hiljem tekkinud uusasundus ja asula kandis nime Cisr-i Mustafapaşa kuni 1912. aastani, mil see nimetati ümber Svilengradiks. Tänutäheks kohalikele elanikele tehtud heateo ja töö eest on silla keskkohta 6 m kõrgusele asetatud reljeefne marmorplaat ülistusega "sultanitest suurima Selim Khani poja Suleiman Khani kalifaadi vesiirile Mustafa Pašale tema igavesti kestva heateo eest". Silla ehitusaasta järel on kaks viimast sõna: Hasana Abadie 'igavene hea töö'.

Mustafa paša sild on 2003. aastast Bulgaaria rahvuslik kultuurimälestis.

See Svilengradi sümbol ja atraktiivne turismimagnet restaureeriti hiljuti. Ajaloolise ehitise saneerimise käigus eemaldati muuhulgas vees olevate sammaste ümber ja müüritisel kasvavad puud ja põõsad, tehti aurupuhastus silla fassaadile ning biotsiidipuhastus sammalt, samblikku ja seeni täis kavanud kividele. 5–20 cm paksune vana ja kulunud asfalt eemaldati ning 500-aastane sild sai uue katte. 2016. aasta detsembris lõpetatud restaureerimistööd kestsid 21 kuud ja nende kogumaksumus oli 1 036 568,46 eurot.

Viited

Välislingid 
 Мостът на Мустафа паша – Свиленград [Mustafa paša sild –Svilengrad], Opoznai.bg (Опознай.bg)

Bulgaaria ehitised
Bulgaaria kultuurimälestised
Sillad
Tööliste Sõna

Tööliste Sõna oli 1914 Narvas ilmunud ajakiri. Ajakirja väljaandja oli Alide Sakkeus ja vastutav toimetaja Ida Karus. Ajakirjast ilmus kaks numbrit.

Viited

Eesti endised ajakirjad
Ektoopiline kilpnääre

Ektoopiline kilpnääre ehk kilpnäärme ektoopia ehk väärasetsev kilpnääre (ka ektoopiline kilpnäärmekude) on osadel loomadel, sh inimestel, esineda võiv kilpnäärme arenguhäire, mille korral kilpnäärmekude paikneb kehas väljaspool normaalseks peetavat isthmus glandulae thyreoideae piirkonda. Selle põhjuseid ei teata.

Normaalne kilpnäärme asend

Inimesel paikneb paaritu kilpnääre kaela eespinnal kilpkõhre ja esimeste hingetoru kõhrede kohal ning kõri ees ja külgedel.

Ektoopilise kilpnäärme asend

Ektoopiline kilpnäärme paikneb sagedasti keeles, prelarüngeaalses või sublingvaalses piirkonnas ja harvemini keskseinandis, südames, söögitorus, diafragmas aga võib paikneda ka aordis, neerupealistes, kõhunäärmes, sapipõies, nahas, lümfisõlmedes jm.

Ektoopilise kilpnäärme patoloogia

Ektoopiline kilpnääre allub samadele patoloogilistele muutustele nagu kilpnääre, esineda võib nii põletikku, hüperplaasiat kui ka tumorigeneesi (ektoopiline kilpnäärme vähk).

Ektoopiline kilpnääre on osade allikate kohaselt kilpnäärme düsgeneesi sünonüüm ning moodustab 48–61% kilpnäärme düsgeneesi juhtumitest. Selle häire esinemissageduseks on teatatud 1 juhtum 100 000 – 300 000 inimese kohta ja see esineb ühel 4000–8000 kilpnäärme haigusega inimesest, 65–80%-l juhtumitest oli tegu naispatsientidega. Ektoopiline kilpnääre võib esineda koos struumaga ja seda võidakse seostada kliiniliselt oluliste kilpnäärme haigusseisunditega, kas kaasasündinud kilpnäärme hüpotüreoosi või hüpertüreoosiga.

Ektoopilise kilpnäärme kliiniline pilt on varieeruv ja sõltub kilpnäärmekoe paikmest, tuleks alati teha eristusdiagnoos, välistamaks kilpnäärmevähi metastaase.

Ektoopilise kilpnäärme kahtluse korral võidakse teha kilpnäärme stsintigraafia näiteks veenisisese steriilse naatrium[99mTc]pertehnetaadi lahusega, et mõõta kilpnäärme sidumisvõimet või asendit (asukohta, kuhu märkaine koguneb) ja funktsiooni (enamikul hüpotüreoos).

Viited

Kirjandus
 George Noussios, Panagiotis Anagnostis, Dimitrios G Goulis, , Dimitrios Lappas ja Konstantinos Natsis, Ectopic thyroid tissue: anatomical, clinical, and surgical implications of a rare entity, European Journal of Endocrinology (2011) 165 375–382 ISSN 0804-4643
Nasiru Akamnu Ibrahim, Idowu Olusegun Fadeyibi, Ectopic thyroid: etiology, pathology and management, HORMONES 2011, 10(4):261-269
 Klubo-Gwiezdzinska J, Manes RP, Chia SH, Burman KD, Stathatos NA, Deeb ZE, Wartofsky L., Clinical review: Ectopic cervical thyroid carcinoma—review of the literature with illustrative case series. Lühikokkuvõte., J Clin Endocrinol Metab. september 2011;96(9):2684-91. doi: 10.1210/jc.2011-0611.
 Peeter Müürsepp, Ene Kivirüüt, Mart Kull, Heleri Konik, Valeri Tiganik, Küllike Hallik, Ektoopiline kilpnääre keeles, Eesti Arst 2005; 84 (6):423-425

Veebiallikad

 Hisashi Ohnishi, Hirokazu Sato, Hiromasa Noda, Hiroaki Inomata, Nozomu Sasaki, Color Doppler Ultrasonography: Diagnosis of Ectopic Thyroid Gland in Patients with Congenital Hypothyroidism Caused by Thyroid Dysgenesis, J Clin Endocrinol Metab (2003) 88 (11): 5145-5149. DOI:https://doi.org/10.1210/jc.2003-030743

Kilpnäärmehaigused
Põlispuu

Põlispuu on erakordselt suurte mõõtmetega või liigile omasest keskmisest kõrgema vanusega või bioloogilise ja/või kultuuriloolise tähtsusega nii kodumaist päritolu kui ka võõrliigist puu, mis on paiga peamine side minevikuga.

Eestis on 2019. aasta alguse seisuga kaitstavate looduse üksikobjektide hulgas 604 üksikpuud ja puuderühma. Kõiki neid iseloomustab suur esteetiline, ajalooline või kultuurilooline väärtus.

Vaata ka 
 Hiiepuu
 Pühapuu
 Ristipuu

Viited 

Puud
Sisian

Sisian (armeenia keeles: Սիսիան) on linn Lõuna-Armeenias Sjunikhi maakonnas. Linn asub Vorotani jõe ääres 217 km kaugusel Jerevanist ja 115 km kaugusel maakonna keskusest Kapanist.

Välislingid
 15 pilti Sisianist., alamy
 Sisian., Eurasia travel. (inglise keeles)
 Armeenia riiklik põllumajanduse akadeemia, Sisiani filiaal. (en:Armenian National Agrarian University, Sisian branch.), (inglise keeles)

Armeenia linnad
August Kaljukosk

August Kaljukosk (kuni 1940. aastani August Kerts/Kõrts) (23. september 1921 Tallinn – 2. detsember 2003 Tallinn) oli eesti õigeusu vaimulik (ülempreester) ja õigeusu kirikuloo uurija.

Elulugu
Ta sündis Aleksander ja Helena Kõrtsi peres. Ta õppis Tallinna 17. algkoolis aastatel 1929–1935 ja Tallinna Poeglaste Kommertskoolis aastatel 1935–1939.

Ta töötas raamatupidajana Eesti Siidis ja Franz Krullis.

Ta mobiliseeriti Saksa sõjaväkke 1943. aastal, oli sõjavang Ida-Karjalas aastatel 1943–1946 ja 1947–1953.

Pärast esmakordset vabanemist 1946. aastal elas Haapsalus ja hiljem uuesti vabanedes töötas Haapsalus lihttöölisena aastatel 1953–1967.

Ülempreester August Kaljukosk maeti 10. detsembril 2003 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.

Vaimulik tegevus

Vaimulikupühitsused
pühitseti diakoniks Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kirikus Tallinna ja Eesti metropoliidi Aleksiuse poolt
pühitseti preestriks Moskva Issanda Rüü Asetamise kirikus 15. veebruaril 1974 Tallinna ja Eesti metropoliidi Aleksius II poolt

Tunnustused
kamilavka 1976
ülendati ülempreestriks Saatse Püha Paraskeva kirikus 7. mail 1986 Tallinna ja Eesti metropoliidi Aleksius II poolt
palitsa 1990

Teenistuskäik metropoliidi abilisena ja köstrina
Tallinna ja kogu Eesti metropoliidi Aleksandri abiline 1935
Haapsalu Maria-Magdaleena koguduses 1958–1964
Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise koguduses 1964–1967
Tallinna ja Eesti metropoliidi Aleksiuse abiline 1964–1967

Teenistuskäik diakonina
Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise koguduses 1967
Tallinna Püha Neeva-Aleksandri koguduses 1967–1974

Teenistuskäik preestrina
üpr Saatse Püha Paraskeva koguduses 1974–1986
üpr Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese koguduses 1974–1991
üpr Värska Georgiuse koguduses 1974 (kogudust hooldav)

Õigeusu kirikuloo uurijana
Tema isikufond Rahvusarhiivis on fond nr 5437 ("﻿August Kaljukosk, õigeusu kiriku vaimulik ja﻿ kirikuloo uurija"), piirdaatumitega 1892–2004.

Vaata ka
Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kirik
Haapsalu Maria-Magdaleena kirik
Saatse kirik

Viited

Eesti õigeusu vaimulikud
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1921
Surnud 2003
Agu Uudelepp

Agu Uudelepp (30. juuli 1974 Tallinn – 4. veebruar 2020 Pariis) oli eesti ajakirjanik ja kommunikatsiooniekspert.

Elulugu 
Ta lõpetas 1998 Tallinna Tehnikaülikooli humanitaar- ja sotsiaalteaduste instituudi halduskorralduse erialal cum laude. 1999. aastal kaitses ta Tallinna Tehnikaülikoolis sotsiaalteaduste magistri kraadi tööga "Üliõpilaskonna poliitilised hoiakud Eesti Riigikogu IX koosseisu valimiste ajal".

Ta töötas 1998–2002 Eesti Raadios uudisteajakirjanikuna, 2002–2007 Eestimaa Rahvaliidu teabejuhina ja järgnevatel aastatel üritusturundusagentuuris Spring ning aitas asutada suhtekorraldusagentuuri Meta Advisory Group.

2008. aastal sai Uudelepp Tallinna Ülikoolist filosoofiadoktori kraadi riigi- ja poliitikateaduste alal. Väitekirja teemaks oli "Propagandainstrumendid poliitilistes ja poliitikavälistes telereklaamides". Tööd juhendas Georg Sootla.

Aastast 2008 kuulus talle suhtekorraldusbüroo Claro Consulting. 

Aastatel 2015–2020 oli ta NATO Strateegilise Kommunikatsiooni Kompetentsikeskuse teadusajakirja Defence Strategic Communications toimetuskolleegiumi liige.

Uudelepp õpetas alates ülikooli lõpetamisest Tallinna Tehnikaülikoolis avalikku haldust ning väljendus- ja vaidlusõpetust. Uudelepp oli hinnatud õppejõud ning tudengite poolt valitud mitmel korral parimaks õppejõuks. 

Alates 2012. aastast töötas ta dotsendina Estonian Business Schoolis, kus juhatas aastatel 2014–2016 ka magistri tasemeõppe nõukogu. 

Aastatel 2014–2016 oli Uudelepp Eesti Kunstiakadeemia külalisõppejõud, õpetades argumenteerimist ja retoorikat. Aastatel 2012–2017 oli ta Ringhäälingunõukogu esimees ja 2017. aastast RHN liige.

Tunnustus
 2018 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 1999 TTÜ väike teenetemedal Mente et Manu ülikooli aasta parima magistriväitekirja eest

Isiklikku 

Agu Uudelepp oli abielus Annika Uudelepaga. Neil on kaks last.

Ta põdes kopsuvähki, olles mittesuitsetaja.

Teoseid

Propaganda ei kao kuhugi. // Riigikogu Toimetised 8 (2003); 
Propaganda Aristotelesest tänapäevani. // Riigikogu Toimetised 11 (2005); 
Propaganda instruments in contemporary campaigns: comparison of Estonian political TV advertisements and modern TV commercials. // Review of European and Russian Affairs (RERA) 3 (2007).

Viited

Välislingid

 
 "Agu Uudelepa ränk võitlus vähiga" Eesti Ekspress
 "Agu Uudelepp: kui oleksin jäänud Eesti meditsiini kuluefektiivsuse peale, istuks siin keegi teine" ERR menu, 28. aprill 2018
 "Lahkus Agu Uudelepp" ERR, 4. veebruar 2020
 Rein Veidemann "In memoriam Agu Uudelepp" ERR, 5. veebruar 2020 

Eesti ajakirjanikud
Eesti politoloogid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1974
Surnud 2020
Anton Laar

Anton Laar (13. juuni 1885 Võisiku vald, Leie – 23. veebruar 1933 Tartu) oli eesti õigeusu vaimulik: köster-kooliõpetaja, diakon, preester, ülempreester, EAÕK kirikuvalitsuse liige, Asutava Kogu Kristliku Rahvaerakonna liige, samuti pedagoog-usuõpetaja, ajaloolane, ajakirjanik.

Eluloolisi andmeid 
Ta sündis 13. juunil 1885 Viljandimaal Võisiku vallas Leie külas mölder Tõnis (Dionissi) Laari ja Ann Laari peres. Anton Laar suri Tartus 23. veebruaril 1933 ja maeti Tartu Aleksander Nevski kalmistule. Tema hauasammas pühitseti 2. veebruaril 1935 Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksandri poolt.

Hariduskäik
 Kolga-Jaani kihelkonnakool  1895–1896
 Riia vaimulik kool 1896–1900
 Riia Vaimulik Seminar 1900–1903 (lõpetas kooli eksternina ja omandas köster-kooliõpetaja kutse)
 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskond 1923–1930

Vaimulikupühitsused 
 pühitseti diakoniks 29. augustil 1909 Tallinna Aleksander Nevski peakirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Agafangeli poolt
 pühitseti preestriks 30. augustil 1909 Tallinna Aleksander Nevski peakirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Agafangeli poolt
 pühitseti ülempreestriks 15. mail 1921 Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna kirikus Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksandri poolt

Autasud
 puusaehe (nabedrennik)
 teenistusmüts
 kamilavka
 rinnarist

Teenistuskäik köster-kooliõpetajana
 Karula Jumalaema kaitsmise kogudus 1904–1905
 Ilmjärve Jumalailmumise kogudus 1905–1908
 Häädemeeste Issandamuutmise kogudus 1908-1909

Teenistuskäik preestrina
 pr Laimjala Vassilius Suure koguduses 1909–1913
 pr Penuja Kõikide Pühakute koguduses 1913
 pr Võnnu-Kärsa Kristuse sündimise koguduses 1913–1920
 pr Tartu Pühade Aleksandrite koguduses 28. oktoober 1913 – 26. september 1915 (oli koguduse esimene preester)
 pr/üpr Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna koguduses 1920–1927
 eestseisja Tallinna Issanda Muutmise Peakiriku koguduses 1920–1927 
 pr/üpr Tartu Pühade Aleksandrite koguduses 1928–1933

Muud tegevused 
 Tartu Pühade Aleksandrite koguduse ja kihelkonnakooli asutaja 1913
 Tartu Püha Aleksandri kiriku ehituskomitee liige 1914–1915
 Riia piiskopkonna nõukogu liige 1917–1919
 EAÕK sinodi liige 1918–1920; 1920–1924
 ajakirja Usk ja Elu toimetaja 1918–1932
 Asutava Kogu Kristliku Rahvaerakonna liige 1919–1920
 EAÕK sinodi Sise-komisjoni Seltsi abiesimees 1925–1927
 Tallinns heategevusliku seltsi Kalju asutaja ja esimees 1925–1927
 usuõpetaja Tartu koolides 1920; 1927–1933

Avaldatud teoseid
 "Eesti Apostliku-Õigeusu kiriku lauluraamat", Tartu: 1922
 "Keskaeg. Üldajaloo õpik", Tartu: 1932

Ta avaldas artikleid Postimehes, Tallinna Teatajas, Stockholmi Teatajas, väljaannetes Usk ja Elu, Uus Elu, Vaba Maa.

Isiklikku 
Anton Laari pere: abikaasa Akilina Laar, nende lapsed: Nadežda, Valentin.

Viited 

Eesti õigeusu vaimulikud
Asutava Kogu liikmed
Tartu Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1885
Surnud 1933
Ahto Orav

Ahto Orav (sündinud 20. augustil 1969 Põltsamaal) on eesti endine sportlane (indiaca-mängija) ning sporditegelane ja koolijuht.

Haridus
Ta lõpetas 1987. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1994. aastal Eesti Põllumajandusülikooli veemajanduse insenerina. Ta sai 2001. aastal Tartu Ülikoolist kutsemagistri kraadi (MBA) ärijuhtimises.

Sportlasena
Ta mängis alates 1983. aastast võrkpalli (treener Toivo Uusna, hiljem on teda juhendanud Jaan Pagel ja Andres Toode). 

Indiaca't on ta mänginud alates 1997. aastast. Ta on tulnud aastatel 1999–2015 indiaca's kokku 21 korda erinevate võistkondade ja liikide Eesti meistriks. Ta tuli 2004. aastal indiaca's Eesti segavõistkonna koosseisus maailmameistriks.

Treeneri ja sporditegelasena
Ta oli Rahvusvahelise Indiaca Assotsiatsiooni (IIA) ning Eesti Indiaca Liidu (EEIL) asutajaid ja aastatel 1999–2007 viimase president. Oli ka Tartu Indiaca Klubi asutajaid ja aastatel 1999–2002 selle president, alates 2004. aastast Indiacaklubi Reval juhatuse liige. 

Ta töötas aastatel 1997–1999 Eesti Telefoni spordiklubis, aastatel 1999–2001 Tartu Indiaca Klubis ja aastatel 2002–2004 Indiacaklubis Reval indiaca-treenerina. On tegutsenud ka indiaca-kohtunikuna (2001 rahvusvaheline kategooria).

Töökäik
Aastast 2005 on ta Audentese juhatuse esimees. Ta on ka Audentese Erakooli direktor.

Tunnustused
2000 Eesti parim indiaca meesmängija ja treener
2006 Eesti parim indiaca-kohtunik

Viited

Välislingid

Ahto Orava sporditulemused
Audentese kõneisikud

Eesti sportlased
Eesti koolijuhid
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Eesti Maaülikooli maainseneriteaduskonna vilistlased‎
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1969
Tiina Allik

Tiina Allik (sündinud 3. aprillil 1949) on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku koorijuht.

Eluloolisi andmeid 
Tiina Allik sündis 3. aprillil 1949 Tartus ülempreester Ermil Alliku ja salmilaulja Lydia Alliku (Alt) peres. Ta omandas koorijuhi kutse 1968. aastal Tartu Muusikakoolis Roland Laasmäe õpilasena ning jätkas seejärel õpinguid koorijuhtimise erialal Tallinna Riiklikus Konservatooriumis aastatel 1968–1972.

Teenistuskäik koorijuhina 
 Tallinna Issanda Muutmise Peakiriku koguduses 1972–1975
 Tallinna Jumalaema Kaasani Pühakuju koguduses 1976–1994
 Tallinna Issanda Muutmise Peakiriku koguduses 1994–2016

Tunnustus
Platoni ordeni III klass, 2003

Isiklikku 
Tiina Alliku isa oli Ermil Allik, ema Lydia Allik, noorem vend Paul Allik; tema vanem vend on Georg Allik ning lapsed on Erik ja Maarja.

Vaata ka 
 Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik
 Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kogudus
 Tartu Muusikakool
 Roland Laasmäe

Viited

Eesti koorijuhid
Püha Piiskop Platoni ordeni kavalerid
Sündinud 1949
Ermil Allik

Ermil Allik (29. jaanuar 1917 Kaarepere – 22. aprill 2003) oli eesti õigeusu vaimulik (ülempreester).

Elulugu 
Ta sündis 29. jaanuaril 1917 Tartumaal Kaareperes talupidaja Augustin Alliku ja Armilde Pauline Alliku (sündinud Klarmann) peres, lõpetas Tartu ühiskommertsgümnaasiumi 1936. aastal, õppis aastatel 1937–1941 Tartu Ülikooli veterinaaria osakonnas, astus 1938. aastal korporatsiooni Fraternitas Tartuensis liikmeks, sooritas 1943. aastal vaimuliku kutseeksami.

Ülempreester Ermil Allik suri 22. aprillil 2003 ja maeti Kaarepere kalmistule.

Vaimulikupühitsused 
 pühitseti diakoniks ja kohe seejärel preestriks 2. aprillil 1943 Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirikus Tallinna ja kogu Eesti metropoliidi Aleksandri poolt

 ülendati ülempreestriks Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirikus Tallinna ja kogu Eesti metropoliidi Aleksiuse poolt.

Teenistuskäik preestrina
 pr/üpr Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria koguduses 2. aprillist 1943 kuni 23. aprillini 2003

 pr/üpr Kärkna-Lähte Kõikide Pühakute koguduses 1945–1974 (oli koguduse viimane preester)

 pr Laiuse Jumalaema Sündimise koguduses 1951–1955 (oli koguduse viimane preester)

 pr/üpr Saduküla Vaga Joosepi koguduses 1955–1965 (oli koguduse viimane preester)

 üpr Kolga-Jaani Püha Nikolai koguduses 1975–2003

Tunnustused
 puusaehe (nabedrennik)
 peaehe
 mitra kandmise õigus
 Valgetähe III klassi teenetemärk 1997
 Püha Piiskop Platoni orden III jrk 9. jaanuaril 2003

Isiklikku 
Ermil Alliku abikaasa oli Lydia Allik (sündinud Alt), nende lapsed Georg Allik, Paul Allik ja Tiina Allik.

Vaata ka 
 Kaarepere vald
 Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirik
 Laiuse Jumalaema Sündimise Kirik

Viited 

Eesti õigeusu vaimulikud
Korporatsioon Fraternitas Tartuensise liikmed
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Püha Piiskop Platoni ordeni kavalerid
Kaarepere kalmistule maetud
Sündinud 1917
Surnud 2003
Aleksander Klaas

Aleksander (Andres) Klaas (1868–1935) oli eesti õigeusu vaimulik: köster-kooliõpetaja, diakon, preester, ülempreester.

Eluloolisi andmeid 
Ta sündis 8. septembril 1868 Muhus Hellamaal köster Andrei Klaasi ja Maria Klaasi (sünd Holmberg) peres, õppis Leisi õigeusu kihelkonnakoolis, lõpetas Riia Vaimuliku Kooli ja Seminari 1890. aastal ning omandas köster-kooliõpetaja kutse. Aleksander Klaas oli Saaremaa eesnike misjoni nõukogu liige aastatel 1913–1918; Põide Haridusseltsi liige, Pöide Tarvitajate Ühingu esimees aastatel 1907–1910; sama asutuse raamatupidaja-laekur aastatel 1920–1922; töötas koolijuhatajana Uuemõisa (Kõrkvere) algkoolis aastatel 1923–1927.

Ülempreester Aleksander Klaas suri 31. juulil 1935 Tornimäel ja maeti Tornimäe kalmistule.

Vaimulikupühitsused 
 pühitseti diakoniks 21. septembril 1895 Kihnu Püha Nikolai kirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Arseni (Brjantsev) poolt
 pühitseti preestriks 24. septembril 1895 Kihnu Püha Nikolai kirikus Riia ja Miitavi ülempiiskop Arseni (Brjantsev) poolt 24. septembril 1895
 pühitseti ülempreestriks 19. augustil 1929 Tornimäe Neitsi Maarja Kaitsmise Kirikus Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksandri (Paulus) poolt

Autasud 
 puusaehe (nabedrennik) 1898
 peaehe 1904
 kamilavka 1910
 Sinodi rinnarist 1915

Teenistuskäik köster-kooliõpetajana 
 Ööriku Püha Kolmainu koguduses 1890–1894
 Tiirimetsa Kristuse Sündimise koguduses 1894–1895

Teenistuskäik preestrina 
 pr Kihnu Püha Nikolai koguduses 1895–1899
 pr/üpr Tornimäe Neitsi Maarja kaitsmise koguduses 1. novembrist 1899 kuni 1. maini 1935
 erus alates 1. maist 1935

Isiklikku 
Aleksader (Andrei) Klaasi pere: abikaasa Raissa Klaas, nende lapsed: Valentin (sünd 1896); Nikolai (sünd 1898); Antonina (sünd 1899); Ljubov (sünd 1902); Natalia (sünd 1904); Andrei (sünd 1908); Aleksander (sünd 1914); Elena (sünd 1917).

Vaata ka 
 Pöide kihelkond
 Ööriku Püha Kolmainu kirik
 Laimjala Vassilius Suure kirik

Viited 

Eesti õigeusu vaimulikud
Sündinud 1868
Surnud 1935
Peeter Kulbusch

Peeter (Pjotr) Kulbusch (sündis 12. augustil 1843 Olustvere vallas, surmaaeg teadmata) oli eesti õigeusu köster-kooliõpetaja.

Eluloolisi andmeid 
Ta sündis 12. augustil 1843 Viljandimaal Suure-Jaani kihelkonnas Olustvere vallas Turro talus Jüri (Georgi) Kulbuschi ja Tio (Tatjana) Kulbuschi (sünd Tammekivi) peres. .

Peeter Kulbuschi surma aeg ja koht on teadmata.

Teenistuskäik köster-kooliõpetajana 
 Põltsamaa Pühavaimu kogudus 1861–1864
 Penuja Kõikide Pühakute kogudus 1864–1865
 Pootsi-Kõpu Püha Kolmainu kogudus 1868–1870
 Arussaare Issanda Taevaminemise kogudus 1870–1871

Isiklikku 
Peeter Kulbuschi abikaasa oli Natalia Kulbusch (sünd Fridolina). Nende poeg oli esimene eestlasest piiskop, õigeusu märter ja pühak Platon (Kulbusch). Nende teised lapsed: Nikolai Kulbusch; Aleksandra Saar.

Viited 

Eesti õigeusu vaimulikud
Sündinud 1843
Surmaaeg puudub
Rigasche Zeitung

Rigasche Zeitung oli ajaleht, mis ilmus1778–1889 ja 1907–1915 Riias.  Aastatel 1890–1906 ajaleht ei ilmunud. Aastast  1778 kuni arvatavasti 1808. aastani andis seda välja Georg Ludwig Zachariae.

Ajalehe lisad:
Baltische Blätter für Musik 1907-1915
Blätter für Stadt und Land 1840-1847
Börsen- und Handels-Nachrichten 1866-1869
Landwirtschaftliche Beilage 1877-1889
Sport 1907-1914
Rigasche Börsen- und Handels-Zeitung 1870-1889

Viited

Riia
Läti ajalehed
Mihkel Poska

Mihkel Poska (ka Mihhail Poska; 1860–1892) oli eesti õigeusu kiriku- ja haridustegelane.

Eluloolisi andmeid: 
Ta sündis 7. novembril 1860 Tartumaal Laiuse kihelkonnas  köster Jaan Joann Poska ja Anna (Ann) Poska (sünd Tikker) peres, õppis Laiuse kihelkonnakoolis, Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris 1871-1881 ning omandas köster-kooliõpetaja kutse, õppis Tartu Ülikooli filoloogiaosakonnas (vene keel) aastatel 1884-1885, töötas kooli-inspektorina Saaremaal ja Harjumaa Rapla jaoskonna Talurahvaasjade komissarina Tallinnas aastatel 1890-1891.

Mihkel (Mihhail) Poska suri Tallinnas 1892. aastal.

Teenistuskäik köster-kooliõpetajana: 
 Tartu Jumalaema uinumise koguduses 1883-1887

 vabastati vaimuliku tööst piiskopkonnas 1887

Isiklikku 
Mihkel Poska pere: abikaasa Apollinaria Poska (sünd Žemtšužina) (1867-1926), nende lapsed: Liidia Poska-Teiss (1888-1956); Nadezda Poska (sünd 1889); Mihhail Poska (sünd 1890)

Vaata ka 
 Laiuse kihelkond
 Jaan Poska
 Nikolai Poska
 Paul Poska

Eesti haridustegelased
Sündinud 1860
Surnud 1892
Artjom Jurov

Artjom Valerianovitš Jurov (vene keeles Артём Валерианович Юров; sündinud 20. mail 1962 Kaliningradis) on vene füüsik.

Ta töötab 2007. aastast Immanuel Kanti nimelises Balti Föderaalülikooli teoreetilise füüsika kateedris professorina. Tema peamised teadushuvid on seotud kosmoloogiaga, braanidega, tumeenergiaga, Darboux' teisendusega ja supersümmeetriaga. Tema teadustöö tähtsamad uurimisteemad on Friedmanni võrrandite täpsed lahendid, braaniteooria, Darboux' teisendus mitmemõõtmelistes integreeruvates süsteemides ja supersümmeetriline kvantmehaanika. Tema loodud relativistliku kosmoloogia töörühm uurib tumeenergia fenomeni.

Ta tegeleb edukalt fundamentaalteaduse populariseerimisega. Esineb lektorina. Raadios juhib autorisaadet.

Haridus ja töökäik
Ta lõpetas 1985. aastal Kaliningradi Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna ja 1992. aastal aspirantuuri sama teaduskonna juures. Ta sai 2007. aastal Peterburi Riiklikus Ülikoolis füüsika-matemaatikadoktori kraadi kosmoloogia-alase väitekirjaga "Исследование космологий скалярной материи методом спектрального дизайна".

1989. aastast töötab ta Kaliningradi ülikoolis assistendi, dotsendi (1993–2007) ja 2007. aastast professorina. Aastatel 2013–2016 töötas ta ülikooli prorektorina teadustöö alal. Aastast 2016 on ta Kaliningradi ülikooli füüsika-matemaatika ja infotehnoloogiainstituudi direktor.

Publikatsioone
2005: A. V. Yurov, V. A. Yurov, "The nonsingular brane solutions via the Darboux transformation", Phys. Rev. D, 72, 026003
2006: A. V. Yurov, P. M. Moruno, P. F. Gonzalez-Diaz, "New "Bigs" in cosmology", Nucl. Phys. B, 759, 320–341
2008: A. V. Yurov, A. V. Astashenok, P. F. Gonzalez-Diaz, "Astronomical bound on a future big freeze singularity", Gravitation and Cosmology, 14:3, 205–212
2009: А. В. Юров, А. В. Асташенок, "Метод линеаризации и новые точные решения в космологии", Теоретическая и математическая физика, 158:2, 312–320
2010: A. V. Yurov, "Brane-like singularities with no brane", Physics Letters B, no. 689, 1–7

Viited

Välislingid
Артём Юров «Космологическая инфляция и тёмная энергия Вселенной. youtube.com

Venemaa füüsikud
Sündinud 1962
Aulin Rimm

Aulin Rimm (27. juulil 1930 Vana-Antsla vald, Urvaste kihelkond, Võrumaa – 21. september 1999 Tartu) oli eesti kunstnik (karikaturist ja skulptor). 

Pärast Valga 1. Keskkooli lõpetamist 1949. aastal alustas ta õpinguid Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. Ta lõpetas kooli (juba Tallinna viidud Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudina) 1955. aastal skulptorina.

Looming
Rimm töötas peamiselt Tartus. Ta oli tuntud eelkõige portretistina, kuid joonistas ka karikatuure, mida avaldati ajalehe Edasi naljanurgas "Herilane". Rimm on teinud mitu mälestusmärki ja hauatähist, eelkõige Tartu kalmistutele.

Teoseid
1983 Kanavere lahingu mälestusmärgi bareljeef (pronks, graniit; mälestusmärk püstitati 1985). Kanavere küla, Kose vald, Harju maakond
1987 Oskar Lutsu mälestusmärk. Kaasautor arhitekt Allan Murdmaa. Pronks, graniit. Tartu
1989 Jakob Hurda mälestusmärk. Kaasautor arhitekt Andres Mänd. Pronks, graniit. Põlva
Krahv Friedrich Georg Magnus von Bergi kipsbüst. Rukkikrahvi pronksbüstiga mälestussammas avati 2. juulil 2005 Sangaste lossi ees.

Liikmesus
1956 Eesti NSV Kunstnike Liit, kuulus pikka aega Tartu Kunstnike Liidu juhatusse.

Viited

Kirjandus 
Toivo Toomemets. "Rimm, Aulin, kujur". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 441–442
"Aulin Rimm 27. VII 1930 - 21. IX 1999". Nekroloog. Sirp, 24. september 1999. Lk 20

Välislingid
"Aulin Rimm". Eesti Kunstimuuseum, EKM j 54743 FK 33
Haud Tartu Pauluse kalmistul

Eesti kunstnikud
Eesti karikaturistid
Eesti skulptorid
Sündinud 1930
Surnud 1999
Pauluse kalmistule maetud
Paul James

Paul James (sündinud 10. novembril 1963) on Kanada endine jalgpallur ja jalgpallitreener.

Kanada jalgpallurid
Sündinud 1963
Silvi Tenjes

Silvi Tenjes on eesti keeleteadlane ja multimodaalse suhtluse uurija.

Ta lõpetas aastal 1991 Tartu Ülikooli filoloogina, eesti keele ja kirjanduse õpetajana.  

Ta sai doktorikraadi 2001. aastal Tartu Ülikoolis tööga "Nonverbal Means as Regulators in Communication: Sociocultural Perspectives" (juhendaja Haldur Õim). 

Ta on töötanud Tartu Ülikoolis teadurina, vanemteadurina ja dotsendina. 

Tema teadustöö põhiteemad on keel, suhtluslikud kehaliigutused (nt Kristiina Jokineni, Silvi Tenjese ja Ingrid Rummo artikkel "Embodied interaction and semiotic categorization: communicative gestures of a girl with Patau syndrome", artikkel "Gestures and spatial relationships in Estonian" või artikkel "Gestures as pre-positions in communication"), õppimis- ja juhtimisprotsessid, semantika (nt raamat "Semantika" või artikkel "Spatial suffixes and their metaphorical uses: concept HAND"), biokäitumuslikud ja sotsiokultuurilised protsessid liigutustes ja suhtluses (nt artikkel "Mitmeviisiline suhtlus ja teiste käitumise mõistmine sõjaväelistel juhtidel" või Dmitri Kulakovi ja Silvi Tenjese artikkel "Multimodaalse suhtlusakti struktuur ja tähenduse kujunemine mitme osalejaga suhtlussituatsioonis").

Tunnustus 
1995 – Eesti Teaduste Akadeemia I preemia magistritöö "Žestid eestikeelses dialoogis" eest.

Välislingid 
Silvi Tenjes Eesti Teadusinfosüsteemis

Teaduse populariseerimine 
On avaldanud populaarteaduslikke artikleid, nt "Kaugeltki mitte kogu teadlik teadmine pole sõnaline", "Kuidas mõjub meile teise inimese puudutus?" või "Suhelda saab vaid multimodaalselt".

Viited 
Eesti keeleteadlased
Sündinud 1958
Herbert Haljaspõld

Herbert Haljaspõld (kuni 1921. aastani Herbert Grünfeldt; 7. veebruar 1896 – 5. mai 1963) oli eesti keeleteadlane. "Entsüklopeedilise võõrsõnastiku" autor.

Viited

Korporatsioon Vironia liikmed
Korporatsioon Ugala liikmed
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1896
Surnud 1963
Eeva Ahven

Eeva Ahven (kuni 1935 Bachmann; 1935. aastal Randalu; kuni 1953 Kurve; 2. veebruar 1924 Tartu – 28. oktoober 2009) oli eesti keeleteadlane.

Ta lõpetas 1949. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele eriala. 1953. aastal kaitses ta kandidaadiväitekirja "Eesti kirjakeele arenemine aastail 1900–1917", mis ilmus 1958. aastal monograafiana.

1948–1992 töötas ta Eesti TA Keele ja Kirjanduse Instituudis (teadussekretärina 1953–1968), teadusdirektorina 1968–1989 ning vanemteadurina 1989–1992. Ta on uurinud eesti kirjakeele ajalugu.

Töid
2007 Keele ja Kirjanduse Instituudi 50. aastapäevaks ülevaade "Pilk paberpeeglisse. Keele ja Kirjanduse Instituudi kroonika 1947–1993"

Tunnustus
2003 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema isa oli Eesti endine poliitik Adam Randalu ning poolvennad olid õigusteadlane Hillar Aleksander Randalu ja muusik Ivalo Randalu.

Viited

Kirjandus 
Hille Pajupuu, Peeter Päll. In memoriam Eeva Ahven (2. II 1924–28. X 2009). Keel ja Kirjandus 1/ 2010. Lk 78–79

Välislingid
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti keeleteadlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1924
Surnud 2009
Mari Must

Mari Must (11. november 1920 – 20. veebruar 2008) oli eesti keeleteadlane.

Oli Keele ja Kirjanduse Instituudi ning 1993. aastal selle põhjal moodustatud Eesti Keele Instituudi kauaaegne töötaja, muuhulgas 1956–1976 instituudi keeleuurimise sektori, hilisema nimetusega murdesektori juhataja. Instituudis vastutas "Eesti murrete sõnaraamatu" ja peatoimetajana "Eesti murdetekstide" koostamise eest.

Tegutses Emakeele Seltsis, oli nii murdevõistluste žüriis (esimees 1964–1988) kui ka murdetoimkonnas (vanem 1962–1988).

Ta oli Kalevala Seltsi välisliige aastast 1966. ja Soome-Ugri Seltsi välisliige 1968. aastast. Soome Kirjanduse Seltsi kirjavahetajaliige aastast 1974 ning Emakeele Seltsi auliige 1990. aastast alates.

Tunnustus
 1998 Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhind
 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk
 2003 Eesti Vabariigi teaduspreemia raamatute "Vene laensõnad eesti murretes" ja "Põhjaeesti keskmurre: häälikulisi ja morfoloogilisi peajooni" eest

Viited 

Eesti keeleteadlased
Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhinna laureaadid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1920
Surnud 2008
Venemaa loodusteaduste akadeemia

Ülevenemaaline Ühiskondlik Organisatsioon "Venemaa Loodusteaduste Akadeemia", lühemalt Venemaa loodusteaduste akadeemia, akronüüm RAEN (vene keeles Общероссийская общественная организация "Российская академия естественных наук") on Venemaa mitteriiklik organisatsioon, ühiskondlik teadusakadeemia, mis ühendab loodus- humanitaar- ja tehnikateadlasi. Akadeemia ülesandeks on teaduse, hariduse ja kultuuri edendamine.

Akadeemia asutati 31. augustil 1990 Moskvas teadlaste grupi poolt. Asutajate hulgas oli nimekaid teadlasi: Dmitri Lihhatšov, Vitali Goldanski, Georgi Fljorov, Aleksandr Janšin ja nobelist Aleksandr Prohhorov. Akadeemia koosseisu kuuluvad tänapäeval regionaalsed osakonnad, teaduskeskused, assotsiatsioonid ja väikeinstituudid. Akadeemiat juhib 1993. aastast Moskva Riikliku Ülikooli geofüüsikaliste meetodite ja maakoore uuringute kateedri professor Oleg Kuznetsov.

Liikmeskond
Akadeemia valib liikmeteks nii üksikisikuid (sealhulgas välisliikmeid) kui ka juriidilisi isikuid. Noorteadlaste kaasamiseks akadeemiasse on kehtestatud adjunktliikme staatus.

Liikmete nimekirja ega liikmete arvu RAEN-i koduleht ei avalda.

Kriitika
Venemaa loodusteaduste akadeemia tegevust on kritiseeritud. Peamine etteheide seisneb selles, et RAEN-i liikmeskonda kuulub üksikuid liikmeid, kellel ei ole teadusega mingit pistmist (Ramzan Kadõrov) või kes on pseudoteaduslike uurimissuundade esindajad. Tuuakse näiteks Anatoli Akimovit ja Gennadi Šipovit (torsioonvälja teooria arendajad), Anri Ruhadzet (Uue kronoloogia ajalookäsitluse ja torsioonvälja teooria toetaja), kelmuse eest vangis istunud Viktor Petrikut (mitme pseudoteadusliku idee autor) ja Grigori Grabovoid (uususundi looja, kes väidab, et suudab teleporteeruda, ravida AIDS-i ja vähki ning elustada inimesi).

Ühiskondlikud akadeemiad
RAEN-i loomine osutus katalüsaatoriks enam kui 70 ühiskondliku akadeemia tekkimisele Venemaal (Mäeakadeemia, Mineraalse tooraine ressursside akadeemia, Infotehnoloogia akadeemia, kõrgkooli rahvusvaheline teaduskadeemia, Teadusavastuste- ja leiutiste rahvusvaheline akadeemia, Venemaa Inseneriakadeemia, Elektrotehnika akadeemia ja paljud teised).

RAEN-i eestvedamisel asutati 2002. aastal Hannoveris Euroopa Loodusteaduste Akadeemia, kelle koduleht on ükskeelne (venekeelne).

Viited

Välislingid
Koduleht. raen.info

 Venemaa teadusakadeemiad
Koirova

Koirova ehk Finskoje Koirovo (ka Suomen Koirova, Koiroi, vene Финское Койрово, Чухонское Коерово, Большое Коерово) on endine ingerisoome küla ajaloolises Tuutari kihelkonnas Kesk-Ingerimaal Peterburi linnast lõunas Gorelovo ja Pulkovo vahel. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb ala Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni Villozi valla territooriumile. 

Nimi tuleb arvatavasti soomekeelsest sõnast koira ehk koer.

Küla kuulus ajalooliselt samanimelise mõisa alla, mille territooriumil oli teisigi Koirovo-nimelisi külasid, mida eristati üksteisest täiendsõnadega nagu Finskoje Koirovo, Russkoje Koirovo, Nižneje Koirovo, Verhneje Koirovo, Novoje Koirovo ja Staroje Koirovo. Finskoje Koirovo, mida rahvasuus kutsuti ka lihtsalt Koirovaks, oli nendest küladest vanim ja suurim.

 1711 – küla kuulus (nimega Koera) Pulkova mõisale. 
 1792 – küla oli Alexander Wilbrechti koostatud Peterburi kubermangu kaardil kirjas kui Koerovo (Коерово) küla.
 1817 – külas (nimega Бол. Койровa) oli 24 talu.
 1831 – külas (nimega Бол. Коeровo или Чухонское) oli 28 talu. 
 1838 – külas (nimega Чухонское Коерово) elas 151 inimest, sh 68 meest ja 83 naist.
 1848 – külas (nimega Koiroa) elas 135 ingerisoomlast, kellest 116 olid äyrämöised ja 19 savakod.
 1856 – külas (nimega Койерово Чух.) oli 7 talu 58 meeshingega.
 1860 – külas (nimega Бол. Коeровo (Чухонской)) oli 26 talu. 
 1880.–1990. aastatel oli külas 32 talu. 
 1913 – külas (nimega Чухонское Койерово) oli 44 talu. 

Küla hävis Teises maailmasõjas seal toimunud lahingutegevuse tõttu. Leningradi piiramise ajal asus külas kolm aastat Saksa kindlustatud tugipunkt, mis õnnestus Vene vägedel tagasi vallutada 1944. aasta jaanuaris. Kaasajal on kunagise küla territooriumil lao- ja tööstushooned.

Viited

Välislingid 
 Soome Koirova. Wikimapia.org

Ingeri külad
Venemaa endised asulad
Lumme Erilt

Lumme Erilt on eesti keeleteadlane.

Lumme Erilt lõpetas Tartu Ülikooli 1994. aastal inglise keele ja kirjanduse erialal.

Ta on Korporatsioon Filiae Patriae vilistlane. 2015. aastal sai ta Filiae Patriae 95. aastapäeva puhul aumärgi.

Publikatsioone
Nimed ja nimisõnad. – Keelteoskus kui kultuuri osa, TPÜ Kirjastus 2001, lk 58–67.

Viited

Eesti keeleteadlased
Sünniaeg puudub
Kai Adamson

Kai Adamson (sündinud 1955) on eesti keeleteadlane. 

Ta töötab Riigikogu Kantselei stenogrammi- ja tõlkeosakonna vanemtoimetajana.

Kai Adamson on Tallinna Reaalkooli Vilistlaskogu liige, olles vilistlaskogu kirjatoimetaja. 

2009. aastal avaldas Eesti Keele Sihtasutus mälestusraamatu "Keeleuurija ja sõnaseadja Elli Riikoja", mille Adamson on koostanud ja kaastoimetanud.

Viited 

Eesti keeleteadlased
Sündinud 1955
Toomas Help

Toomas Help (sündinud 29. augustil 1961) on eesti keeleteadlane. 

2004. aastal kaitses ta doktoriväitekirja "Sõnakeskne keelemudel: eesti regulaarne ja irregulaarne verb"

Help ja võru keel

Isa poolt Võrumaa juurtega Toomas Help tegi 1989. aastal radikaalseid ettepanekuid võru kirjakeele arendamiseks ja oli esimene, kes hakkas võru keeles kasutama võru keeles tänini pruugitavat q-tähte kõrisulghääliku tähistamiseks.

Viited 

Eesti keeleteadlased

Sündinud 1961
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Venemaa Teaduste Akadeemia professor

Venemaa Teaduste Akadeemia professor, lühemalt Venemaa TA professor, ka RAN-i professor, on aunimetus Venemaal, mida Venemaa Teaduste Akadeemia (RAN) annab alla 50 aasta vanustele Venemaa kodakondsusega teadlastele teadussaavutuste eest, samuti aktiivse osavõtu eest Venemaa Teaduste Akadeemia ees seisvate ülesannete realiseerimisel. 

RAN-i professori aunimetus asutati 2015. aastal. Aunimetust ei anta Venemaa TA liikmetele. Aunimetuse andmisel nõutakse 10-aastast teadus-pedagoogilist staaži, doktorikraadi, samuti eeldatakse, et kandidaadi uurimistöö efektiivsus on kõrgem kui keskmisel ülikooliprofessoril. Tiitel on eluaegne. Erinevalt akadeemikutest ja korrespondentliikmetest, ei kaasne RAN-i professori tiitliga lisatasu. RAN-i professoreid peetakse Venemaa TA liikmeskonna kaadrireserviks. Mõnes mõttes on nad nagu teadusakadeemia assotsieerunud liikmed.

RAN-i professorite valimised
RAN-i professoreid valitakse iga 2–3 aasta tagant. Seni on valimised toimunud kolm korda (2015-2016, 2018 ja 2022). Nüüd on Akadeemial 715 professorit, neist 55% elab ja töötab Moskvas. RAN-i professoriks valiti kaks Venemaa kodakondsust omavat teadlast, kes oma uurimistööd teostavad välismaal. 

Venemaa TA 2016. aasta ja 2019. aasta ja 2022. aasta valimistel valiti 163 RAN-i professorit Venemaa TA korrespondentliikmeks, 16 RAN-i professorit Venemaa TA akadeemikut.

RAN-i professoreid
Dmitri Gorbunov 
Aleksei Gromõko (2015)
Aleksandr Markov
Dmitri Novikov
Tatjana Pinegina
Sergei Popov
Nikolai Šapiro
Pjotr Zavjalov
Fjodor Voitolovski (2015)

Vaata ka
Venemaa Teaduste Akadeemia auprofessor

Viited

Välislingid
Информационный портал профессоров РАН. prof-ras.ru
ПРОФЕССОРСКИЙ ЛИФТ. ДЛЯ РАН ГОТОВЯТ ПОПОЛНЕНИЕ. poisknews.ru

Venemaa aunimetused
Professorid
Don't Play Your Rock 'n' Roll to Me

"Don't Play Your Rock 'n' Roll to Me" on Briti glämmroki ansambli Smokie laul. Laulu autorid on Mike Chapmani ja Nicky Chinn. Singel anti välja septembris 1975 ja hiljem albumil "Changing All the Time".

"Don't Play Your Rock 'n' Roll to Me" jõudis Briti singlite edetabelis UK Singles Chart kaheksandale kohale.

Singli B-poolel oleva laulu "Talking Her Around" autoriks on Uttley. 

Laulu on hiljem teiste seas kaverdanud Chris Norman (albumil "Full Circle", 1999) Laulust on avaldanud saksakeelse versiooni Tanja Berg ("Denk Nicht, Ich Sei Ein Teil Von Dir", 1976) ja prantsuskeelse versiooni Johnny Hallyday ("Joue Pas De Rock'n'Roll Pour Moi", 1976).

"Don't Play Your Rock 'n' Roll to Me" on aastaid hiljem avaldatud mitmete albumite CD-versioonidel, näiteks "Gold - 1975-2015" (2015).

Viited

1975. aasta laulud
1975. aasta singlid