joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Marcus Berg

Marcus Berg (sündinud 17. augustil 1986 Torsbys) on Rootsi jalgpallikoondise ja Rootsi kõrgliiga klubis IFK Göteborg ründaja. Tema vanem vend Jonatan Berg on samuti jalgpallur.

Klubikarjäär

IFK Göteborg

Pärast noorjalgpallurikarjääri veetmist IFK Veleni ja Torsby IF-i klubides liitus Marcus Berg 17-aastaselt IFK Göteborgiga (2003. aastal). Debüüdi Rootsi kõrgliigas Allsvenskanis tegi ta 2005. aastal 19-aastaselt võõrsil mängus Malmö FF-i vastu, kus Berg vahetati sisse kohtumise üleajal. Oma esimese värava Allsvenskanis lõi Berg samuti samal hooajal võõrsil kohtumises Helsingborgs IF-i vastu.

Läbimurde saavutas Berg 2007. aastal, kui ta lõi 17 Allsvenskani mängus 14 väravat. Tema tabamustel oli suur roll IFK Göteborgi meistriks tulemises 2007. aasta sügisel. Berg ise hooaega Rootsi liigas lõpuni aga ei mänginudki, sest 2007. aasta augustis müüdi ta 38 miljoni Rootsi krooni eest Hollandi kõrgliiga klubile FC Groningen. Bergi viimane mäng IFK Göteborgis oli võõrsil kohtumine Kalmar FF-ga, mille Göteborg võitis 5 : 0.

FC Groningen

Ka Hollandi kõrgliigas suutis Bergi kiiresti kohaneda ja luua endale väravaküti kuulsuse. Juba teisel liigamatšis AFC Ajaxi vastu lõi ta kaks väravat. 20. detsembril 2008 lõi ta Roda JC vastu ühes kohtumises koguni neli väravat.

Hamburger SV

17. juulil 2009 sõlmis Berg lepingu Saksa kõrgliiga Bundesliga klubiga Hamburger SV. FC Groningen ja Hamburger SV üleminekusummat ei avaldanud, kuid meedias kõneldi 10 miljonist eurost. Bergi leping klubiga kehtis 2014. aasta suveni.

Koondisekarjäär

Rootsi koondises tegi Berg debüüdi 6. veebruaril 2008 võõrsil peetud treeningkohtumises Türgi vastu. Oma esimese värava rahvusmeeskonnas lõi ta 2009. aasta kevadel MM-valiksarja kohtumises Malta vastu.

Berg kuulus ka 2009. aasta juunis Rootsis peetud U21 Euroopa meistrivõistlustel Rootsi koondisse. Rootsi esimeses alagrupimängus Valgevene vastu lõi Berg kolm väravat, andes suure panuse 5 : 1 võitu. Kaks väravat lisas ta 3 : 1 võidumängus Serbia vastu. Poolfinaalis Inglismaa vastu lõi ta veel kaks väravat, kuid eksis pärast 3 : 3 lõppenud normaal- ja lisaaega peetud penaltiseerias. Kokku lõi Berg U21 Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril seitse väravat, püstitades uue meistrivõistluste rekordi. Esituste eest anti Bergile nii meistrivõistluste parima mängija kui ka Adidas Golden Booti (kuldse saapa) auhind.

Koondisekarjääri lõpetamisest teatas ta 2021. aasta juulis. Kokku mängis ta Rootsi koondises 90 korda ja lõi 24 väravat. Rootsi koondisega osales ta kolmel suurturniiril.

Saavutused
IFK Göteborg
 Rootsi meistriliiga suurim väravakütt 2007 (14 väravat, jagas esikohta Razak Omotoyossiga)
 Rootsi meister 2007
Panathinaikόs
Kreeka karikas: 2013–14
Al Ain
UAE Pro-League: 2017–18
UAE President's Cup: 2017–18
Rootsi U-21
 U21 EM-i parim mängija 2009

Rootsi jalgpallurid
FC Groningeni mängijad
Hamburger SV mängijad
PSV Eindhoveni mängijad
PAE Panathinaikόse jalgpallurid
Bundesliga mängijad
Sündinud 1986
Jüri Dreimann

Jüri Dreimann (ametlikult Georgi Dreimann; 1. detsember 1861 Jaagupi küla, Häädemeeste vald – 15. juuli 1916 Tallinn) oli eesti raamatukaupmees ja kirjastaja. 

15-aastaselt põdes ta rõugeid, mille tagajärjel jäi pimedaks.

Kodukandis oli ta tuntud hüüdnimega Pime-Jüri.

Dreimann kirjastas nii eesti algupärandeid kui ka tõlkeid rootsi, saksa ja vene keelest. 

Ta on maetud Tallinna Siselinna kalmistule.

Kirjandus 

Aarne Vinkel, "Kui rändraamatukaupmees kippus kirjanduslukku", Keel ja Kirjandus 1962, 3, lk 168–175.
Aldo Kals, "Pime kirjastaja Jüri Dreimann (1861–1916)", Emakeele Seltsi Aastaraamat 33, Tallinn 1989, lk 102–113.

Eesti kirjastajad
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1861
Surnud 1916
Johan Afzelius

Johan Afzelius (1753 Larv, Västergötland – 20. mai 1837) oli rootsi keemik, botaanik Adam Afzeliuse ja Per von Afzeliuse vend. Ta oli 1784–1820 Uppsala ülikooli keemia, metallurgia ja farmaatsia professor.

Aastal 1776 sai ta Torbern Bergmani juhendamisel Uppsala ülikoolist magistrikraadi ning huvitus orgaaniliste ühendite uurimisest. Aastal 1777 sai ta dotsendiks. Ta teenis mõnda aega Mäekolleegiumis. Aastal 1780 sai ta Uppsala ülikooli adjunktiks ja laboraatoriks, 1784 professoriks.

Ta tegi mineraalide analüüse (näiteks baariumseleniidi kohta). Tema hinnaline mineraalide kogu on tähtis osa Uppsala ülikooli rikkalikust mineraalide kabinetist.

Ta isoleeris sipelgatest sipelghappe ning näitas, et sipelghape on erinev karboksüülhappest ja äädikhappest.

Samuti uuris ta nikli ja oksaalhappe keemiat.

Peale keemiateadmiste oli tal laialdane üldine eruditsioon.

Ta on tuntud eelkõige Jöns Jacob Berzeliuse doktoritöö juhendajana.

Tunnustused
1801 Kuningliku Teaduste Akadeemia liige nr 303

Viited

Rootsi keemikud
Uppsala Ülikooli professorid
Sündinud 1753
Surnud 1837
Stockholmi staadion

Stockholmi staadion (rootsi keeles Stockholms stadion, Stockholms Olympiastadion või igapäevakõnes Stadion) on multifunktsionaalne spordiväljak Rootsi pealinnas Stockholmis Põhja-Djurgårdenil.

Ajalugu
Staadion ehitati aastatel 1910–1912 Rootsi spordikeskliidu eestvõttel Stockholmi suveolümpiamängudeks 1912. aastal. Staadion asendas seni samal kohal asunud Indrottsparkeni spordiväljakut. Samuti sellel alal asunud Tennispaviljongen koliti mujale. Rahvusromantilises stiilis ehitatud staadioni arhitektiks on Torben Grut. Staadioni rajamist alustati 23. novembril 1910 ning avatseremoonia peeti 1. juunil 1912. Staadioni vastupidavust testiti aga sama aasta 31. mail, kus teiste seas olid tribüünidel ka sõjaväelased. Staadion läks maksma 1,25 miljonit Rootsi krooni.

Lisaks 1912. aasta olümpiamängudele peeti Stockholmi staadionil ka 1956. aasta Melbourne’i olümpia ratsutamisvõistlused. Praegu on staadion ehitismälestis ning võimalused selle ümberehituseks on piiratud. Staadion mahutab 14 417 pealtvaatajat (kõik istekohad).

Jalgpalliväljaku suurus on 105 x 68 meetrit. Jooksuringi pikkus on 400 meetrit ja laius 8 rada.

Jalgpall
Meeskonnad, kelle koduväljakuks Stockholmi staadion on olnud:
 AIK (1912–1936)
 Djurgårdens IF (1936– ) – alates 1936. aastast on Stockholmi staadion Djurgårdens IF-i jalgpallimeeskonna koduväljak. Lisaks sellele mängis kodukohtumisi seal kuni 1970. aastani Djurgårdeni jääpallimeeskond. Lauatennise mängupaigana kasutati aastatel 1947–1951 staadioni kellatorni ja poksijad kasutasid 1917–1922 torni Drottning Sofias vägi ääres. 1950. aastatel oli klubi jalgrattasektsiooni kontor staadioni ruumides, 1959–1971 treenisid vehklejad tollase seisutribüüni all ja 1922–1962 mängis Djurgården staadionil ka jäähokit. 
 FC Cafe Opera (?–2003)
 IF Brommapojkarna (muuhulgas aastad 2005, 2007) – perioodidel, kui Grimsta IP ei vastanud nõuetele või seda ehitati ümber
 Rootsi jalgpallikoondis

Lisaks sellele on Stockholmi staadionil peetud terve rida näidis- ja reklaamkohtumisi.

Muud üritused
Stockholmi staadionil on 50 korral peetud Rootsi jääpalli meistrivõistluste finaalkohtumisi. Jääpallistaadionina on väljakut kasutanud koguni kümme klubi (Hammarby, AIK, Djurgårdens IF, Reymersholms IK, IFK Stockholm, IK Göta, IK Mode, Sundbybergs IK, Råsunda IS ja Mälarhöjdens IK). Pärast hooaega 1970–1971 suleti staadion lõplikult jääpallile.

Igal aastal peetakse staadionil rahvusvahelist kergejõustikuvõistlust DN-Galan. Ühtlasi on Stockholmi staadion üks enim maailmarekordi sünde näinud areen maailmas – kokku on püstitatud seal 83 maailmarekordit. 

Stockholmi maratoni start on staadioni juures ja finiš staadionil.

Staadionil on peetud ka rohkelt suuremaid kontserte: teiste seas on seal esinenud Michael Jackson, Rolling Stones, Kiss, Iron Maiden, Kent, Depeche Mode, Muse, Sugarplum Fairy, Metallica, Rod Stewart, Bruce Springsteen.

Staadionid
Stockholm
Michael Moore

Michael Francis Moore (sündinud 23. aprillil 1954 Flintis, Michiganis) on Oscariga pärjatud Ameerika Ühendriikide filmilooja, publitsist ja vasakliberaalne poliitikakommentaator. Ta on filmide "Bowling for Columbine" (2002), "Fahrenheit 9/11" (2004) ja "Sicko" (2007) produtsent ja režissöör.

Moore sündis Flinti linnas. Tema isa Frank oli autotehase liinitööline ja ema Veronica sekretär. Mõlemad töötasid General Motorsis. Tema onu oli ametiühingutegelane, kes aitas korraldada streike.

22-aastaselt asutas ta oma ajakirja Flint Voice, mille nimeks sai varsti Michigan Voice, et kajastada mitte ainult linna, vaid kogu osariigi sündmusi. Aastal 1986 kutsuti ta ajakirja Mother Jones toimetajaks. Ta kolis Californiasse ja Michigan Voice suleti. Nelja kuu pärast vallandati ta töölt, kui ta keeldus avaldamast artiklit inimõiguste rikkumise kohta Nicaraguas. Moore'i sõnul tegi ta seda artikli tugeva erapoolikuse tõttu: näiteks polnud seal mainitud, et USA on Nicaraguaga viimased viis aastat sõjas. Moore kaebas ajakirja kohtusse ja sai kahjutasu 58 000 USA dollarit, millega rahastas oma esimese dokumentaalfilmi.

Sellest ajast teeb Moore mängufilme, milles on USA valitsuse suhtes sageli kriitiline.

2016. aasta juulis kirjutas Moore oma blogis, miks ta arvas, et Donald Trump võidab 2016. aasta presidendivalimised. Üks tema ennustus, et sarnaselt Põhja- ja Kesk-Inglismaa allakäinud tööstuslinnadega, mis hääletasid suuresti Brexiti poolt, võidab Trump nn. "Roostevöö" piirkonnas Pennsylvania, Michigani, Ohio ja Wisconsini osariikides, mis siiamaani olid Demokraatliku Partei poolt hääletanud, osutus tõeseks.

Moore ei ole enda väitel poliitiline aktivist, kuid sellegipoolest propageerib ta agaralt oma poliitilisi vaateid. Enda väitel on ta roomakatoliiklane, kuid astub avalikult välja katoliku kiriku vastu abordi ja samasooliste abielu küsimuses.

Ajakiri Time valis ta 2005. aastal maailma saja mõjukaima inimese hulka.

Alates 1990. aastast on Moore abielus produtsent Kathleen Glynniga, kellega tal on kasutütar Natalie.

Teosed 

Ta on raamatute "Downsize This!", "Lollid valged mehed" ("Stupid White Men"; eesti keelde tõlkinud Tõnis Leemets) ja "Dude, Where's My Country?" autor.

Viited

Välislingid 
Michael Moore'i koduleht

Ameerika Ühendriikide filmilavastajad
Ameerika Ühendriikide ajakirjanikud
Sündinud 1954
Caldey Island

Caldey Island (inglise keeles Caldey Island ehk Caldy Island, kõmri keeles Ynys Bŷr) on saar Bristoli lahes.  Saar asub Suurbritannias (Walesis), 1-2 kilomeetrit mandrist eemal. Kuulub seal asuvale kloostrile, Pembrokeshire krahvkonnale. Peamine sissetulek saarel on turism, koos parfüümi ja šokolaadi tootmisega. Peamised vaatamisväärsusde on Normani kabel ja 1828. aastal ehitatud Caldey tuletorn.

Saare nimi "Caldey" pärineb viikingite nimetusest Keld-Eye, mis tähendab "külm saar".

Suurbritannia saared
Mark B

Medium Tank Mark B oli Suurbritannias Esimese maailmasõja ajal välja töötatud ja toodetud keskmine tank.

Eellugu 
Mark B väljatöötamisega hakati tegelema juulis 1917 ja töid juhtis W. G. Wilson. Uuel mudelil üritati vältida Mark A Whippetil esinenud vigu. Toota plaaniti nii emaseid kui ka isaseid tanke. Disainiga saadi valmis juba 1917. aasta lõpus, kuid tellimus anti alles 1918. aasta keskel. Esimesed masinad valmisid alles septembris 1918. Teised allikad väidavad, et septembris valmis alles prototüüp. Esialgsed hinnangud tankile olid positiivsed ja tank plaaniti 1919. aasta suureks pealetungiks kasutusele võtta.

Kirjeldus 
Kuigi Mark B pidi funktsionaalselt täitma samu ülesandeid, nagu Mark A Whipet, sarnanes see kujult pigem vanemate tankidega. Et parandada võimet takistusi ületada, disainis Wilson tanki rombikujuliseks. Tank suutis ületada kuni 2,59 m laiusi kraave, mis oli rohkem kui Mark A vastav näitaja. 

Soomus oli 6–14 mm, mis oli praktiliselt sama nagu Mark A-l (Mark A-l oli soomus kõige õhemast kohast siiski 5 mm). Emase tanki relvastusse pidi kuuluma 4 kuulipildujat 7500 padruniga ja isase tanki relvastusse pidi kuuluma 40 mm kahur pöörlevas tornis. Ühtegi isast tanki ei valmistatud. Kaks kuulipildujat paiknesid tornis ja kaks külgedel miniatuurseid sponsoone meenutavate uste sees.

Tanki mootor oli neljasilindriline 100 hj Ricardo bensiinimootor, mis oli vähendatud versioon kuuesilindrisest ja 150 hj Ricardo mootorist. Mootor paiknes masina tagaosas eraldi ruumis ja sellele oli väljastpoolt läbi luugi võimalik ligi pääseda. Tank suutis arendada kiirust kuni 9,8 km/h ja 386-liitrine kütusepaak andis tegevusraadiuseks 105 km. Mõlemad näitajad olid kehvemad kui eelkäijal Mark A-l ja paralleelselt arendataval Mark C Hornetil. Tänu mootori eraldatusele jõudis meeskonnaruumi vähem müra ja heitgaase, kuid mootoriruum oli kitsas ja mootorile oli raske juurde pääseda. See tähendas, et ka kõige lihtsamateks remonditöödeks tuli mootor tihti maha tõsta.

Meeskond oli neljaliikmeline: ülem, juht ja kaks kuulipildurit. Juht paiknes ees keskel. Ülema jaoks ei olnud tankis eraldi vaatlustorni, mis tegi tanki juhtimise keeruliseks ja kaks kuulipildurit pidid ühe kuulipilduja juurest teise juurde jooksma, mis oli samuti ebamugav.

Tankil oli ka algeline vahend suitsu tekitamiseks: kuumade heitgaaside sisse tilgutati väävlishapet.

Kasutamine 
Algselt telliti Metropolitan Carrige, Wagon and Finance Co'lt 450 tanki, kuid sõja lõpuks oli kasutusse võetud ainult 45 tanki. Sõja lõpu ja ilmnenud vigade tõttu ülejäänud tellimus tühistati. Esimeses maailmasõjas see tank osaleda ei jõudnud, kuna meeskondade väljaõpetamine võttis aega.

Kolm tanki saadeti augustis 1919 Arhangelskisse, kus need osalesid Vene kodusõjas. Üks neist langes bolševike kätte ja kaks jõudsid Läti sõjaväe kätte.

Viited

Kirjandus 
Christopher Chant. World Encyclopedia of the Tank. Second edition. Inglismaa Sutton Publishing 2002 ISBN 0750931477 Inglise k.

Välislingid 
 Eugene Sautin British Mk B Tank (inglise keeles)

Suurbritannia tankid
Ukraina kirjandus

Ukraina kirjandus on ukraina keeles kirjutatud ilukirjandus.

Ukraina kirjanikke
Juri Andruhhovitš
Bogdan-Igor Antonõtš
Oless Berdnik
Ivan Dratš
Ivan Franko
Mõkola Hvõljovõi
Olga Kobõljanska
Lina Kostenko
Ivan Kotljarevski
Mõhhailo Kotsjubõnski
Panteleimon Kuliš
Jevgen Malanjuk
Panas Mõrnõi
Vsevolod Nestaiko
Ivan Netšui-Levõtski
Dmõtro Pavlõtško
Maksõm Rõlski
Ulass Samtšuk
Olena Stepova
Vassõl Stuss
Vassõl Sõmonenko
Tarass Ševtšenko
Pavlo Zagrebelnõi
Mõkola Zerov
Marusja Tšurai
Pavlo Tõtšina
Lesja Ukrainka
Ivan Võšenski
Ostap Võšnja

Vaata ka 
 Ukraina keele arengu takistamine

Välislingid 
"Tauno Vahteri soovitused Ukraina kirjandusest: Gogol, Kurkov, Lewycka jt" ERR kultuur, 5. märts 2022
Uilleam Blacker: "What Ukrainian Literature Has Always Understood About Russia" The Atlantic, 10. märts 2022

Kirjandus keeleti
Ukraina kirjandus
Kuressaare vald

Kuressaare vald oli vald Saare maakonnas.

Ajalugu 
Kuressaare vald moodustati 1992. aasta 12. märtsil.

1999. aasta oktoobris ühinesid Kuressaare ja Kaarma vald. Ühinenud omavalitsuse nimeks sai Kaarma vald.

Edasi liitus Kaarma vald 2014. aasta detsembris Kärla ja Lümanda vallaga Lääne-Saare vallaks, mis omakorda liitus 2017.aasta omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi teiste Saaremaa valdadega Saaremaa vallaks.

Vaata ka
Kaarma vald
Lääne-Saare vald
Saaremaa vald
Kuressaare
Saare maakond

Viited 

Eesti endised vallad
Raul Vinni

Raul Vinni (sündinud 15. septembril 1977 Tallinnas) on eesti ajakirjanik. 

Ta on lõpetanud 1996. aastal Kuressaare Gümnaasiumi, õppinud aastatel 1997–2000 Tallinna Pedagoogikaülikoolis rekreatsioonikorraldust (diplomitöö: "Saaremaa kui Läänemere ja Eesti arvestatava turismipiirkonna rakendustulemused ja perspektiivid") ja omandanud 2022. aastal magistrikraadi Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja kommunikatsiooni õppekaval (magistritöö "Vaatlus kui meetod kirjutavas ajakirjanduses").

Raul Vinni on töötanud Kuressaare Noorte Huvikeskuses projektijuhi ja Salme Põhikoolis kehalise kasvatuse õpetajana.

2007. aastast töötab ta ajalehe Saarte Hääl ajakirjanikuna.

Raul Vinni kirjutatud arvamuslugu pealkirjaga "Suure väina sild kui prohvet Maltsveti valge laev" tunnistati 2014. aasta veebruari lõpus toimunud Eesti ajakirjanduspreemiate jagamisel parimaks maakonnalehes ilmunud arvamuslooks. 2018. aastal tunnistati arvamuslugu "Kuidas saada abi? Tuleb petta metoodilist juhendit" Eesti ajakirjanduspreemiate jagamisel parimaks maakonnalehes ilmunud arvamuslooks.

Ta on 2017. aastal moodustatud Rõuge valla ja 2014–2017 eksisteerinud Lääne-Saare valla sümboolika autor.

Liikmesus ja hobid
Ta tegeleb lohesurfiga.

Isiklikku
Raul Vinni on vaegkuulja. 2021. aastal saavutas ta e-etteütluse kirjutamisel vaegkuuljate kategoorias III koha.

Tema peres kasvab kaks tütart.

Viited

Välislingid
 Eve Tuisk Elu pärast KGd: Raul Vinni Nooruse Meridiaan, 25. november 2019
 "Kohvilaud". Külaliseks Raul Vinni. Raadio Kadi, 04. jaanuar 2020

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1977
Pertti Pyhtilä

Pertti Juhani Pyhtilä (sündinud 15. mail 1961 Soomes Oulu läänis Saloinenis) on Tartus elav soome päritolu estofiil.

Pertti Pyhtilä on Soome kunstniku Paavo Pyhtilä poeg. Alates 1989. aastast on Pertti Pyhtilä elanud põhiliselt Tartus. Teda on nimetatud maailma tuntuimaks tartusoomlaseks.

Haridus
Pyhtilä lõpetas 1980 Raahe keskkooli (soome keeles Raahen lukio) ja asus õppima Helsingi ülikoolis soome keelt. Aastatel 1989 ja 1991 stažeeris ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis, 1991. ja 2003. aastal Tartu Ülikoolis. Filosoofiamagistri kraadi omandas ta Jyväskylä Ülikoolist 2008. aastal kunstihariduse erialal.

Ta valdab soome, eesti, inglise ja rootsi, vähemal määral saksa, ladina ja vene keelt.

Töökohad Eestis
Eestis töötas Pyhtilä Soome suursaatkonnas Tallinnas (1991–1992) ja Tartus (1992-1993) ning kultuurisekretärina Soome Instituudis Tartus (1994–2001, 2003–2006; juhataja kohusetäitjana Tallinnas 1993–1994).

Tunnustused
Pertti Pyhtilä sai 6. veebruaril 2008 Maarjamaa Risti V klassi teenetemärgi kui Eesti-Soome kultuurisuhete edendaja.

Rahvusvahelisel muuseumipäeval 18. mail 2007 andis Eesti Muuseumiühing esmakordselt välja tiitli Eesti Muuseumide Sõber, mille sai Pertti Pyhtilä: "Eesti kultuuri tõsise huvilise ja aktiivse vahendajana on Pyhtilä aidanud kaasa Eesti ja Soome muuseumide koostööle ning, õppides Jyväskylä Ülikoolis museoloogiat, korraldanud mitmeid muuseumiteemalisi koolitusi. /---/".

Vabariigi aastapäeval 24. veebruaril 2007 pälvis Pyhtilä Tartu maavanema Esta Tamme käest Tartumaa kuldse tammeoksa (nr 9): "Tänu Pertti Pyhtilä innustunud ja aktiivsele tegevusele on Soome ja Tartumaa sidemed paljudes valdkondades arenenud ja tugevnenud."

Tartu Ülikooli rektor Jaak Aaviksoo andis Pyhtiläle 8. novembril 2006 järgneva sisuga tänukirja: "Tänan Teid Tartu Ülikooli ja Soome akadeemiliste sidemete arendamise eest. Soome Instituudi kultuurisekretärina vahendasite, toetasite ja korraldasite meie koostööd suurepäraselt."

Eesti kultuuriminister Signe Kivi andis Pyhtiläle 22. augustil 2001 tänukirja järgneva sisuga: "Te olete Eestis heade mõtete inimene, loovate ideede teoks tegija, meie abimees ja sõber. Tänu selle eest, edu Teile edasiseks."

Lisaks on Pertti Pyhtilä mälestusmedali "Wastne Testament 1686" laureaat (nr 66).

Viited

Välislingid
 Pertti Pyhtilä CV tema kodulehel
 Pertti Pyhtilä "Minu eesti keele õppimise lugu" Koolielu, 19. märts 2009  
 "Kehra jaamahoones Pertti Pyhtilä näitus " Sõnumitooja, 06.07.2011
 "Pertti Pyhtilä suosittelee: SUOMALAISKOHTEET TARTOSSA"

Eesti fotograafid
Eesti tõlkijad
Estofiilid
Maarjamaa Risti V klassi teenetemärgi kavalerid
Soome diplomaadid
Soome tõlkijad
Eesti soomlased
Tartu inimesed
Sündinud 1961
Tanel Aavakivi

Tanel Aavakivi (sündinud 19. juunil 1977 Tartus) on eesti trompetist.

Lõpetanud Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli trompeti eriala (1996) ja Eesti Muusikaakadeemia (2002).

Töötanud Elva Muusikakoolis vaskpilliõpetajana ja teatris Vanemuine orkestrandina.

Alates 2008. aastast Tartu I Muusikakooli õpetaja ja sümfooniaorkestri dirigent. Õpetaja H.Elleri nim. Tartu Muusikakoolis

Mängib ansamblites
Estraadiraadio,
Cassa Nova,
Roheline Raamat, 
Duo Aavakivi & Laanekask, 
Bonzo Unelmate orkester,
Äge Brass,
Tartu Levimuusikaorkester,
Tartu Vaskpilliansambel,
Von Kuusk,
Impromachine.

Tanel Aavakivi on RainbowJazz 2003 laureaat.

Eesti trompetistid
Sündinud 1977
Harilik tungaltera

Harilik tungaltera (Claviceps purpurea) on seeneliik, mis kuulub perekonda tungaltera (Claviceps) ja sugukonda tungalteralised (Clavicipitaceae).

Iseloomustus 
Seen parasiteerib enamikul kõrrelistel, kaasa arvatud kõikidel teraviljadel. Kasvu soodustavad niisked ilmad. Tungaltera eristub seemnetest tumedama värvuse ja suuremate mõõtmete poolest. Mahakukkunud tungalterast arenevad kevadel kotteosed, mis nakatavad kõrreliste õisi. Nakatunud õis hakkab eritama nektarit, mis meelitab kohale kärbsed. Kärbsed kannavad eostega nakatunud vedelikku teistele taimedele. Nakatunud õitest kasvavad suve lõpuks tungalterad (sklerootsiumid), mis talvituvad.

Kasvukoht 
Levib rukkipõldudel, harva nisupõldudel, peamiselt põllu servades.

Toime 
Talupoegade viljakvaliteet oli mõisnike omast madalam ja vili võis sisaldada tungalteri. Tungalteradega nakatunud teravilja tarbimisel on oht haigestuda ergotismi, mis põhjustab hallutsinatsioone, krampe ja gangreeni. Haiguse põhjustajaks on ergotamiin, mis hävitab vererakke. Tungaltera peetakse libahuntide nägemise põhjuseks talupoegade seas.  

Veel 20. sajandil on märgitud mürgistuspuhanguid. Kuivatatud teravilja hoiustamisega tungaltera mõju väheneb ja aastaga kaob peaaegu täielikult. Praegu kasutatakse tungaltera ravimite valmistamiseks (sünnitust esile kutsuvad) ja see on ravimtaimede registris. LSD (lüsergiid) sünteesiti tungaltera alusel esmakordselt 1943.

Välislingid 
 

Helekottseenelaadsed
Eesti seened
Hallutsinogeensed taimed ja seened
Mürgised seened
Parasiitseened
Kõbajalaid

Kõbajalaid (ka Kõbaja Suurlaid) on 10,3 hektari suurune laid Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Suures väinas, suurim Kõbajatest. Laiu rannajoone pikkus on 2,2 kilomeetrit.

Laid on pikliku kujuga, edelaosas asub maasäär. Laiul leidub rannaniitu ja võsa.

Laid kuulub Puhtu-Laelatu looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.

Välislingid 
 

Väinamere saared
Pärnu maakonna saared
Lääneranna vald
Pakker Avio

AS Pakker Avio on Eesti lennu- ja koolitusfirma.

Lennukipark

Viited

Välislingid 
 Pakker Avio koduleht
 Lennuameti veeb: Eesti lennuettevõtjad

Eesti lennufirmad
Lennundusvaldkonnas tegutsevad Eesti ettevõtted ja organisatsioonid
Jussi S. Jauhiainen

Jussi Sakari Jauhiainen (sündinud 13. oktoobril 1963 Helsingis) on soome  geograaf, Turu Ülikooli geograafiaprofessor ning Tartu Ülikooli linnageograafia dotsent.

Jauhiainen on olnud professor Oulu Ülikoolis (geograafia ja regionaalplaneerimine, 2002–2009) ja Helsingi Ülikoolis (1999–2002, linnageograafia) ning dotsent Tartu Ülikoolis (1995–2000, inimgeograafia). Samuti ta on olnud mitme ülikooli külalisteadur, viimati (2008) University of Namibias ja Universidad de Buenos Aireses.

Tema peamised uurimishuvid on linn, regionaalne areng, regionaalpoliitika, innovatsioonipoliitika ning inimgeograafia teooria, samuti regionaal- ja linnaplaneerimise poliitikad ja areng, urbanistika, Euroopa Liidu regionaalpoliitika, Euroopa, Läänemere piirkond, Balti riigid, Eesti, Soome.

Koos Are Kontiga on ta kooliõpiku "Loodus- ja inimgeograafia põhikoolile III osa" autor.

Teosed
Linnad ja linnauurimus. Linnageograafia modernismist postmodernismini. Tallinn, EKA, 2005.

Välislingid
Jussi S. Jauhiaineni foto

Geograafid
Soome teadlased
Turu ülikooli professorid
Eesti soomlased
Helsingi ülikooli professorid
Sündinud 1963
Daniel Goldhagen

Daniel Jonah Goldhagen (sündinud 1959) on juudi päritolu USA politoloog ning endine Harvardi ülikooli politoloogiaõppejõud. Sai rahvusvaheliselt tuntuks vaidlusi tekitanud raamatutega "Hitler's Willing Executioners" (1996) ja "A Moral Reckoning" (2002).

Teosed

"Hitler's Willing Executioners"

Raamatus "Hitler's Willing Executioners" üritas Goldhagen tõestada, et tavaliselt sakslased mitte ainult ei teadnud, vaid toetasid holokausti, sest nende identiteedis oli ainulaadne ja nakatamisvõimeline kõrvaldamisele suunatud ("eliminationist") antisemitism, mis oli kujunenud eelnevate sajandite käigus. See raamat põhineb Goldhageni doktoritööl., mis võitis 1994. aastal American Political Science Associationi Gabriel A. Almondi võrdleva poliitika auhinna.

Pärast avaldamist kritiseeriti raamatut Saksamaal ühekülgsuse ja vähese uurimistöö pärast.

Viited 

Ameerika Ühendriikide politoloogid
Sündinud 1959
Tiia Järg

Leida-Tiia Järg (sündinud 27. augustil 1943 Tallinnas) on eesti muusikateadlane ja pedagoog.

Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna Reaalkooli, 1965. aastal Tallinna Muusikakooli ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (TRK) ning 1976 Moskva konservatooriumi aspirantuuri.

Aastatel 1965–1970 oli Järg Kärdla Lastemuusikakooli direktor, 1970–1973 Tallinna 21. Keskkooli muusikaõpetaja ja aastatel 1972–1973 ühtlasi ka Teatri- ja Muusikamuuseumi teadur. Aastatel 1976–1997 oli ta Tallinna Muusikakeskkoolis muusikaajaloo õppejõud ja 1976. aastast alates töötab õppejõuna Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.

Tunnustus
 2008 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (pedagoogilise tegevuse ja Klassikaraadio saatesarjade eest)
 2010 Heino Elleri nimeline muusikapreemia
 2013 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia
 2015 Valgetähe V klassi teenetemärk
2019 Eesti Rahvuskultuuri Fondi eristipendium

Viited

Eesti muusikateadlased
Eesti muusikapedagoogid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1943
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Kabaree

Kabaree on meelelahutusvorm, mis kujunes välja 19. sajandi lõpu Pariisis. 

Esimene kabaree oli 1881 avatud Le Chat Noir ('must kass'), mille peremees oli Rodolphe Salis. Koht oli populaarne, loomeinimesed ja boheemlased käisid seal tihti koos ning veetsid lõbusalt aega. Programm algses kabarees puudus, selle eest hoolitsesid külastajad ise: poeedid lugesid ette oma värskeid teoseid, muusikud laulsid ja esitasid klaveripalu (Erik Satie alustas oma karjääri kabareedes), kõik soovijad võisid tantsida ja oma etteaste teha. Säärast keskkonda pakub veel kabaree Lapin Agile Pariisis Montmartre'i künkal. 
  
Säärase asutuse populaarsus oli nii inspireeriv, et järgmise kümne aasta jooksul ilmus Rochechouarti bulvarile ja Montmartre'i kanti kabareesid nagu seeni pärast vihma. 1889 avati siiani tegutsev Moulin Rouge. Tänapäeva kabareede programm on aga viimseni paika timmitud ja teenib jõuka keskklassi meelelahutuslikke huve. Kuigi alguses tantsis kankaani lihtrahvas ja sel puudus igasugune koreograafia, on sellest nüüd saanud eriline tants, mille vaatamise eest kliendid mitusada eurot välja peavad käima.
  
Kuni Esimese maailmasõjani olid kuulsaimad kabareed just Pariisis Montmartre'il, sõja järel hakkas see nähtus Pariisis alla käima. Kuulsaks said hoopis Berliini kabareed, mille õitseaeg oli kahe maailmasõja vahel. Berliini kabareemaailmas toimub ka muusikali "Kabaree" tegevustik, mille põhjal valmis 1972 samanimeline film Liza Minnelliga peaosas.

Meelelahutus
Panteleimon

Püha Panteleimon (kreeka keeles Παντελεήμων; tuntud ka nimedega Pantaleon ja Pantoleon; umbes 275 – 303 või 305) oli Ees-Aasias tegutsenud kristlasest arst ja tervendaja, kes hukati oma religioossete veendumuste pärast.

Legendi järgi olevat Panteleimon sündinud antiikmütoloogiasse uskuva isa ja kristlasest ema lapsena. Ta olevat õppinud arstiks ja ravinud inimesi tasuta. Seepeale olevat teised arstid, kelle sissetulekut ta vähendas, tema peale keiser Maximianusele kaevanud, et too olevat kristlane. Maximianus olevat lasknud Panteleimoni enda ette tuua ja palunud tal kaebus ümber lükata, aga Panteleimon olevat end kristlaseks tunnistanud. Seepeale olevat Maximianus lasknud teda piinata ja pärast mõõgaga pea maha raiuda.

Panteleimoni austatakse pühakuna õigeusu, katoliku ja anglikaani kirikus, samuti mitmetes vanades idakirikutes. Nii õigeusu kui katoliku kirikus on tema mälestuspäev 27. juulil. Õigeusu kirikus kannab ta tiitlit püha suurmärter ja tervendaja Panteleimon.

Õigeusu ikonograafias kujutatakse Panteleimoni habemetu noormehena, tavaliselt tervendajaile omases riietuses – sinises särgis ja punases või punakaspruunis rüüs. Paremas käes hoiab ta tavaliselt märtriristi, vasakus käes karbikest arstimitega.

Eestis on Panteleimonile pühendatud 2003. aastal rajatud Paldiski Suurmärter Panteleimoni kirik, mida kasutab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kogudus.

Pühakud
Õigeusu pühakud
Sündinud 270. aastatel
Surnud 303

zh:圣庞塔莱翁
Elikónas

Helikon (uuskreeka Elikónas) on mäestik Lääne-Boiootias. Selle suurim kõrgus on 1748 m, üle 1000 m kõrguseid mäetippe on 16.

Muistse Helikoniga samastatakse sageli vaid mäestiku idapoolset tippu (Zagarás). Vanakreeka mütoloogias oli see  tuntud kui muusade asupaik. Seal paiknes ka Hippokrene allikas, milles muusad armastasid supelda. Müüdi järgi tekkis allikas Pegasose kabjalöögist.

Vanakreeka mütoloogia
Kreeka mäed
Cegléd

Cegléd on linn Ungaris Pesti komitaadis. Asub Budapestist 74 km kagus.

Viited

Välislingid 

 Ceglédi koduleht 

Ungari linnad
Pesti komitaat
Kohanimi

Kohanimi ehk toponüüm on geograafilise objekti (asula, soo, mere, jõe vm) nimi. 

Tihtipeale koos võimu vahetusega muutuvad ka kohanimed. Sellis protsessi kohta kasutatakse terminit "toponüümiline puhastus", mis on üsna kiire ja odav viis mõjutada kohalike elanike meelsust. Näiteks Eestis nimetati Kuressaare linn 1952. aastal sealt pärit bolševiku Viktor Kingissepa järgi Kingissepaks ja Nõukogude aja perioodi lõppedes võeti taas kasutusele uus (endine) nimi, mille abil püüti uut võimu konsolideerida ning näidata, et nõukogude periood on lõppenud. 

Kohanimesid käsitleb onomastika haru toponüümika.

Kohanimede liike
hüdronüümid – veeobjektide (jõgede, järvede, merede, lahtede, väinade jt) nimed
oikonüümid – asulate nimed
oronüümid – positiivsete pinnavormide (mäestike, mäeahelike, mäetippude, küngaste) nimed

Vaata ka
Kohanimeloend

Viited 
Kartograafia
Onomastika
Issey Miyake

Issey Miyake (jaapani keeles 三宅 一生 Miyake Issei; 22. aprill 1938 Hiroshima – 5. august 2022) oli jaapani moelooja.

Issey Miyake sündis Hiroshimas ja elas 7-aastasena üle tuumapommiplahvatuse. Tema ema sai tugevalt kiiritada ja suri 4 aastat hiljem.

Ta õppis graafilist disaini Tama kunstiülikoolis Tōkyōs. Seejärel töötas ta Pariisis ja New Yorgis ning asutas 1970 Jaapanisse naastes oma disainistuudio. Järgmisel aastal ilmus müüki esimene rõivakollektsioon, mida ta esitles New Yorgis. 1980ndate lõpus hakkas ta katsetama uute plisseerimismeetoditega, mis viisid uue plisseerimistehnika leiutamiseni.

Issey Miyake kaubamärgi all toodetakse meeste- ja naisterõivaid, kelli ning parfüüme.

Tunnustus
Praemium Imperiale (2005)
Kyōto auhind (2006)

Välislingid
http://www.isseymiyake.com/ 

Jaapani kunstnikud
Moeloojad
Sündinud 1938
Surnud 2022
Parnassos

Parnassos on mägi Kesk-Kreekas. Selle edelanõlval asus Delfi ja kuulus Apolloni pühamu. Mütoloogias oli seal ka muusade asukoht (teine oli Helikoni mägi). Parnassost peetakse luulekunsti sümboliks.

Vaata ka
Parnassi liikumine

Kreeka mäed
Simon Wiesenthal

Simon Wiesenthal (31. detsember 1908 Butšatš, Austria-Ungari – 20. september 2005 Viin, Austria) oli juudi päritolu Austria arhitekt, kes elas üle holokausti ning sai pärast teist maailmasõda tuntuks natsionaalsotsialistliku Saksamaa sõjakurjategijate jälitajana.

Teda on süüdistatud valetamises.

Tunnustus
1992 – Erasmuse preemia

Vaata ka
Simon Wiesenthali keskus
Adolf Eichmann

Viited

Välislingid 
Briti uurija: Simon Wiesenthal oli suur valetaja
Guy Walters. The head Nazi-hunter’s trail of lies. The Sunday Times, 19. juuli 2009
Famous Nazi-hunter was a Mossad agent, reveals Tom Segev´s new book "Wiesenthal - the Biography", www.haaretz.com, 2. september 2010

Austria inimesed
Arhitektid\
Sündinud 1908
Surnud 2005
Arnold Ravel

Arnold Ravel (6. august 1925 – 28. juuli 2009) oli eesti tõlkija ja toimetaja. Tema töö tulemusel on eesti keeles kättesaadavad kümned rootsi kirjanduse tippteosed.

Ravel omandas kõigepealt Tihemetsa metsatehnilises tehnikumis metsandushariduse, hiljem õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis, kus omandas eesti filoloogi kutse.

Aastatel 1954–2000 töötas ta Eesti Riiklikus Kirjastuses ja hiljem selle baasil asutatud kirjastuses Eesti Raamat toimetajana, tehes paralleelselt tõlketööd. Kokku tõlkis ta 46 aasta kestel vene ja rootsi keelest umbes 40 raamatut.

Toimetajana oli tema esimeseks tööks taani kirjaniku Martin Andersen Nexø romaani "Vallutaja Pelle" tõlke toimetamine. Raamat ilmus eesti keeles 1954. aastal. Hiljem toimetas Ravel näiteks raamatusarjades "Nobeli laureaadid" ja "Põhjamaade romaan" ilmunud Skandinaavia autorite teoseid.

Tõlkijana oli tema esimene suurem töö Arnold Alšvangi biograafilise uurimuse "Beethoven" eestindamine. Raamat ilmus eesti keeles 1957. aastal. Ta on tõlkinud eesti keelde järgmiste nimekate rootsi autorite teoseid: Kerstin Ekman, Lennart Frick, Artur Lundkvist, Vilhelm Moberg, Pär Lagerkvist, August Strindberg, Hjalmar Söderberg jpt. Raveli viimaseks trükis ilmunud tõlkeks jäi 2004. aastal ilmunud Carl Jonas Love Almquisti teos "Sobib küll".

1970. aastast oli Arnold Ravel Eesti Kirjanike Liidu liige.

Arnold Ravel maeti 8. augustil 2009 Metsakalmistule.

Tunnustus
1980 Rootsi Akadeemia suur tõlkeauhind
1987 Juhan Smuuli kirjanduspreemia (P. G. Evanderi "Ängi eluasemed" ja P. Lagerkvisti "Püha maa" eestindus)
1996 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (töö eest Põhjamaade kirjanduse tõlkimisel ja toimetamisel)
2001 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Kirjandus
Arnold Ravel : [nekroloog]. – Sirp, 7. august 2009, lk 20.

Eesti toimetajad
Eesti tõlkijad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1925
Surnud 2009
Patrick Buchanan

Patrick Joseph Buchanan (sündinud 2. novembril 1938 Washingtonis) on USA konservatiivne poliitik ja kommentaator.

Buchanan on vastu multikultuursusele ja abordile. Teda peetakse tihti paleokonservatiiviks.

Alates külma sõja lõpust on Buchanan järjekindlalt toetanud seisukohta, et USA ei peaks sõjaliselt teiste riikide probleemidesse sekkuma.

Teda on süüdistatud holokausti eitamises – 1990. aastal väitis ta New York Posti arvamusloos, et 850 000 juuti ei olnud võimalik tappa Treblinka gaasikambris diiselmootori heitgaasidega. Ta väitis ka, et Treblinka ei olnud "surmalaager", vaid transiitlaager.

Kui 1992. aasta Los Angelese rahutusteni viinud videolõik Rodney Kingi peksmisest Los Angelese politseinike poolt tuli avalikus, karjus Buchanan CNN saates "Crossfire", kus ta osales parempoolse kommentaatorina, saatekülalise, video teinud George Holliday peale: "Kas sa ei saa aru, miks politseinikud seda tegid?" ("Can’t you understand why they [the police] did what they did?")

USA presidendivalimised 

Buchanan on kandideerinud kolm korda USA presidendiks.

1992 kandideeris ta Vabariiklikus Parteis, kui esitas väljakutse valitsevale presidendile George Bush vanemale, kelle populaarsus kahanes. Buchanan võitis esimesed eelvalimised New Hampshire'is 38%-ga häältest, kuid teistes osariikides läks asi kehvemini ja ta kaotas Bushile.

1996 ootas Bill Clinton tagasivalimist ja tal polnud oma erakonnas tõsist rivaali. Tema peamine vastaskandidaat vabariiklaste seas oli Robert Dole. Buchanan võitis eelvalimistel teda Alaskal, Louisianas ja Iowas, kuid lõpuks pidi tunnistama Dole'i paremust. Ta aga teatas, et kui Dole nimetab oma asepresidendikandidaadiks abordi pooldaja, kavatseb ta kandideerida USA Maksumaksjate Partei (nüüd Konstitutsioonipartei) kandidaadina. Kui Dole nimetas asepresidendikandidaadiks Jack Kempi, toetas Buchanan teda.

1999 lahkus Buchanan Vabariiklikust Parteist ja kandideeris 2000. aasta presidendivalimistel Reformiparteis, mille põhiline rahastaja Ross Perot seekord ei soovinud kandideerida. Sellegipoolest jäi ta märgatavalt maha Perot' eelmiste valimiste tulemusest ega saanud isegi kolmandat kohta, vaid alles neljanda koha 0,4%-ga.

Veel 2001. aastal osales Buchanan Reformipartei kongressil, kuid 2004 teatas enne presidendivalimisi, et ta tunneb end jälle vabariiklasena, kuid ei soovi enam kunagi presidendiks kandideerida.

Viited

Välislingid
 Patrick Buchanan: Kas mitmekesisus hävitab meid?

Ameerika Ühendriikide poliitikud
Sündinud 1938
Rae vald (1939)

Rae vald oli vald Harjumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Vaskjala külas.

Rae vald 1939. aasta vallareformiga senise Rae valla,  Kuivajõe valla aladest. 

Rae vald moodustati maa-alaga: a) senise Rae valla maa-alast; b) senise Kuivajõe valla põhjapiiril asuvate lahus-heinamaatükkide maa-aladest.

1939. aastal oli vallas 3014 elanikku, territooriumi suurus oli 17 586,61 ha.

Esimene vallavanem oli Jaan Selks. Tema asemele valiti Ants Kibuvits. 

1939. aastal kuulusid Rae valla koosseisu: Assaka, Vaskjala, Pajupa, Limu ja Seli külad, Rae asundus ning Jüri kirikla, Lagedi asundus, Veneküla, Metsaküla, Ülejõe, Kadaka, Kopli ja Soodevahe külad, Aruküla asundus ja Sambomäe asundused, Kulli, Järsi, Metsa, Kangla, Mõisaaseme ja Sarapiku küla, Aruküla aedlinn, Aruvalla asundus, Metsküla, Korjuse küla, Vaida-Vanaküla, Uusküla, Patika küla ja Kautjala mõis.

2. septembril 1941 nimetas Harju maavanem vallavanemaks Ants Kibuvitsa, kes 3. septembril asjaajamise ja kassa valla täitevkomitee esimehelt Jaan Rekkilt üle võttis.

Vald kuulus Riigivolikogu 18. valimisringkonda, kust valiti Kustav Kurg, ning Tallinna põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.

Vallas on sündinud Ants Ainsoo, Hilja Iher ja Merle Karusoo.

Viited

Eesti vallad 1939
Harju maakonna endised vallad
Gustav Reimann

Gustav Ludvig Reimann (27. juuni 1876 Vesneri vald, Tartumaa – 10. veebruar 1946 Tartu) oli eesti arst.

Õppis Tartu ülikooli arstiteaduskonnas 1895–1900 (lõpetas), Eesti Üliõpilaste Seltsi liige alates 1895, korporatsioon Fraternitas Estica asutajavilistlane, alates 1927 auvilistlane.

Isa Haava mõisa rentnik Jaan Reimann, ema Marie neiuna Brinkmann. Oli praktiseeriv arst Pihkvas 1901, siis haiglas ordinaator 1901-1903. Arst Vene-Jaapani sõjas 1904-1906 ja Esimeses maailmasõjas. Tallinna sõjaväe haigemaja ülemarst 1918–1919, vangimajade peaarst Tallinnas 1919-1936. Pensioneerituna elas Tartus, hiljem alates 1944 Viljandis.

Maetud 14. veebruaril 1946 Tartu Maarja kalmistule.

Vend vandeadvokaat Hugo Reimann.

Eesti arstid
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Maarja kalmistule maetud
Sündinud 1876
Surnud 1946
Gustav Oskar Reimann

Gustav Oskar Reimann VR I/2 (5. november 1883 Taevere vald, Suure-Jaani kihelkond, Viljandimaa – 31. mai 1941 Vanaveski talu, Kõpu vald, Viljandimaa) oli Eesti arst ja sõjaväelane (sanitaarmajor, 1934)

2. Jalaväepolgu, Pääsküla vangilaagri, 3. Diviisi, Viljandi garnisoni, alates 1940 4. Diviisi arst.

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

Eesti sõjaväearstid
2. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
4. Diviisi juhatus
Vabadusristi I liigi 2. järgu kavalerid
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1883
Surnud 1941
Gustave Doré

Paul Gustave Doré (6. jaanuar 1832 Strasbourg – 23. jaanuar 1883 Pariis) oli prantsuse graafik ja maalikunstnik. Ta sai tuntuks raamatuillustraatorina.

Teoseid 
 Püha Venemaa. Odamees, 1923 nr. 2, lk. 74–76  – 1924, nr. 3, lk. 87–88  (9 osa).
 Jumala Püha Sõna. Suur Piibel. Välja antud eestikeelse piibli 200 aasta juubeli tähistamiseks. Sisaldab Wana ja Uue Testamendi ning Apokriiwa raamatud. Kaunististena 226 gravüüri G. Dorè'lt ja värvipilte teistelt suurmeistritelt. Keeleliseks aluseks eestikeelse piibli 15. trükk. [Redigeerinud J. V. Veski, U. Masing, H. Põld; esi- ja tiitellehtede ning algustähtede joonised: R. Kivit; eessõna: H. B. Rahamägi]. Tartu; Tallinn: Loodus, 1938-1940

Prantsusmaa maalikunstnikud
Sündinud 1832
Surnud 1883
Prantsuse graafikud
Otto Karell

Otto Karell (27. november 1893 Rae vald, Harjumaa – 3. jaanuar 1946 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Ta lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi 1914 ja Pauli Sõjakooli Peterburis 1915. aastal. Õppis aastatel 1921–1923 Tartu Ülikoolis õigusteaduskonnas kaubandust. Läbis Sõjakooli alalisväeohvitseride kursuste inseneriväe klassi 1927. 

Osales Esimeses maailmasõjas ja sai seal haavata. Teenis Tartu Tagavarapataljonis. Vabadussõjas oli 4. Jalaväepolgu, Kalevlaste Maleva ja hiljem 3. Diviisi staabi ning Inseneriväe Valitsuse koosseisus. Sai haavata taandumislahingutes detsembri algul 1918. 

Rahu ajal tegeles  eranditult sõjaväe sidealal, kus leidis tunnustust kui suurte kogemustega eriteadlane. Määrati Sidepataljoni ülemaks 1939. Kolonelleitnandi auaste anti 1940.

Tunnustus
1935 Kotkaristi IV klassi teenetemärk 
1939 Soome Valge Roosi Rüütliordu

Välislingid
Ohvitseride andmebaas

Sidepataljoni ülemad
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Pirita uuele kalmistule maetud
Sündinud 1893
Surnud 1946
Basskitarristide loend

Siin loetletakse basskitarriste.

A
Antti Anatomy
Triin Anni
Tom Araya

B
Jack Bruce
Cliff Burton

C
Johnny Christ
Adam Clayton

D
Jeremy Davis
John Deacon
Mike Dirnt
Dennis Drew
Donald Dunn

E
John Entwistle
Ivo Etti

F
Dave Farrell

G
Jonathan Gallant
Roger Glover
Marshall Grant
Steve Gustafson

H
Tiit Haagma
Steve Harris
Silver Haugas
Peter Hook
Mark Hoppus
Niko Hurme

J
Tarvo Jaaksoo
John Paul Jones

K
Henno Kelp
Lemmy Kilmister
Veiko Kittask
Maarja Kivi
Tõnis Kivisild 
Sten Kivistik
Priit Kuulberg

L
Rivo Laasi
Mai Leisz
Tony Levin
Georg Listing

M
Margus Martmaa
Joe B. Mauldin
Mike Mills
Mihkel Mälgand

N
Samer el Nahhal
Jason Newsted
Krist Novoselic
Inga Nõlvak

P
Raivo Piirsalu
Dougie Poynter

R
Villem Rootalu
Demis Roussos
Raul Ruutu 
Raivo Rätte

S
Meelik Samel
Gabe Saporta
Jørn Stubberud

T
Kalle Tetsmann
Robert Trujillo
Konstantin Tsõbulevski
Tõnis Tüür

U
Mihkel Uba
Andrus Uutsalu

W
Jon Walker
Roger Waters
Mikey Way
Mikey Welsh
Pete Wentz
Sami Wolking

Õ
Ando Õispuu

 
Muusikute loendid
Toomas Meritam

Toomas Meritam (kuni 1936. aastani Friedrich Kikelbach; 21. juuli 1901 Narva – 2. mai 1948 Kirovi oblast) oli Eesti sõjaväelane (major).

Tal oli lõpetamata kõrgharidus.

Juulis 1941 ta arreteeriti ja saadeti sunniviisiliselt Venemaale.

Arst Toomas Meritam oli tema poeg.

Välislingid
Ohvitseride andmebaas

Sõjavägede Staabi koosseis
3. Suurtükiväegrupi koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1901
Surnud 1948
Carl Hacker

Carl Eduard Friedrich Hacker (aastast 1936 Kaarel Haling; 19. veebruar 1878 – 1948; maetud 24. jaanuar 1949) oli eesti luuletaja Marie Underi esimene abikaasa.

Carl Hacker oli pärit Hiiumaalt. Marie Under kirjeldas teda Ants Laikmaale kui ilusat meest: mustad põlevad silmad, must juus ja kahvatu pale. Carli isa oli pottsepp. 

Carl Hacker ja Marie Under tutvusid 20. sajandi alguses Tallinnas. Carl töötas sel ajal õllevabrikus ekspediitorina, Marie ajalehes Teataja. Nad laulatati 10. veebruaril 1902 Tallinnas Jaani kirikus. 

Peatselt pärast abiellumist kolis noorpaar Moskvasse. Carl leidis raamatupidaja koha Singeri vabriku esinduses. 1. septembril 1902 sündis neil tütar, kes sai nimeks Dagmar.

Peagi koliti Moskvast linna lähistele Kutšinosse Rjabušinski mõisa, kus Carl sai majandusülema koha.

Viited

Kirjandus
 Hinrikus, R., Kronberg, J., Olesk, S., Tepandi, T. 2003. "Marie Under"

Eesti kirjanike abikaasad
Eestimaa inimesed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1878
Surnud 1948
Trummar

Trummar ehk trummimängija on instrumentalist, kes kasutab muusika esitamiseks trummikomplekti või teisi trumme.

Trummareid
Jaak Ahelik
Reigo Ahven
John Bonham
Bob Burns
Kjetil Haraldstad
Grant Hart
Peeter Jõgioja
Kaspar Kalluste
Oliver Koit
Henri Kuusk
Paap Kõlar
Raido Lilleberg
Andrus Lillepea
Rainer Meinart
Dmitri Nikolajevski
Sami Osala
Priidu Peegel
Martin Petermann
Zbigniew Robert Promiński
Raul Saaremets
Christoph Schneider
Roland Sutt
Darrell Sweet
Phil Taylor
Silver Ulvik
Tré Cool
Andrus Vaht
Ivo Varts
Aleksander Vilipere
Encore

Encore (prantsuse ’uuesti’) on etendusest või solisti esinemisest vaimustatud publiku hüüatus, mis esitab nõude kuuldud muusikanumbrit korrata.

See vaimustuseavalduse komme on olnud kasutusel juba ooperiajaloo algaastatest 17. sajandist. Mozarti "Figaro pulma" esietendusel Viini linnateatris (Wiener Burgtheater) 1. mail 1786 tulid mitmed muusikalood sedavõrd palju kordamisele, et kogu etendus läks poole pikemaks. Seetõttu kehtestas keiser Joseph II nädal aega hiljem lugude kordamise kindla korra.

Itaalias on publik läbi aegade olnud nii innukas nõudma lugude kordamist, et Milano La Scala juhtkond keelas kordused 1921. aastal. Seda suuresti nimeka dirigendi Arturo Toscanini nõudmisel, kes oli teinud endale nime sellega, et ei võtnud publiku kordamissoove kuulda, vaid jätkas etendust ka tormilise aplausi ajal. Ka New Yorgi Metropolitan Opera kollektiiv ei soosi keset etendusi lugude kordamist. Itaalia publik kasutab oma heameele väljendamiseks rohkem hüüdeid bravo (meeste puhul), brava (naiste puhul) ja bravi (koori või ansambli puhul).

Inglismaa publik on olnud palju vaoshoitum. Plaksutatakse või hüütakse bis. Inglaste ooperikeskuses Londonis on kõige rohkem lastud uuesti esitada inglise populaarse helilooja Arthur Sullivani operettide (Savoy ooperite) lugusid. D’Oyly Carte Opera Company, Sullivani operette ette kandnud trupp, nägi võimalikud kordamiskohad ette. Need olid partituuri ära märgitud, et näitlejad teaksid valmis olla.

Pärast Teist maailmasõda on tulnud Londoni populaarses ooperimajas Covent Garden eriti tormilisi kordamisi ette kaks korda. Maria Callas ja Ebe Stignani laulsid publiku tungival nõudmisel teist korda Norma ja Adalgisa dueti „Mira, o Norma” Vincenzo Bellini "Norma" etendusel. Korrata on lastud ka Malatesta ja Don Pasquale buffo duetti „Cheti, cheti, immantinente” Donizetti ooperist "Don Pasquale".

Pikim encore on teada 1792. aastal Viinis toimunud Domenico Cimarosa "Il matrimonio segreto" esietenduselt. Keiser Leopold II-le meeldis tükk niivõrd, et ta serveeris kõigepealt näitlejatele õhtusöögi ja pärast selle lõpetamist tuli terve ooper kordamisele. Ühel 1903. aasta etendusel Rio de Janeiros pidi Enrico Caruso laulma Mantua hertsogi bravuurset aariat „La donna é mobile” Verdi "Rigolettost" viis korda. 1951. aastal soovis Firenze publik, et tervet ühte Verdi "Othello" stseeni esitataks veel kord. Mehhiko päritolu prantsuse tenor Rolando Villazón pidi ühel 2005. aasta Viini Riigiooperi etendusel esitama Nemorino romanssi "Una furtiva lagrima" Donizetti ooperist "Armujook" kolm korda. Oli ka üks juhus, kus Parma publik soovis tenori üllatuseks, et ta laulaks oma aariat nii mitu korda, kuni publik jõudis veendumusele, et see on tal nüüd selge ja ta suudab seda esitada nõutaval tasemel.

Muusika
Koit Kelder

Koit Kelder on tuntud Saaremaa ühiskonnategelane ning ettevõtja, Saarte Koostöökogu juhatuse esimees.

Saaremaa Ühisgümnaasiumis õppides oli ta 1996. aastal kooli kultuuriauhinna laureaat. Ta lõpetas Tartu Ülikooli filosoofia eriala 2002. aastal, tema bakalaureusetöö teema oli "Äri- ja majanduseetika filosoofiline käsitlus ja praktiline rakendus Eestis".

Ta on töötanud Keila valla abivallavanemana.

2009. aastast tegutseb ta Saarte Koostöökogu juhina.

Ta on olnud Reformierakonna liige ning 2015. aasta Riigikogu valimistel sa ta 5. valimisringkonnas 529 häält.

Koit Kelder on erakonna Eesti 200 liige ning kandideerib 2019. aasta Riigikogu valimistel Saare,-Hiiu ja Lääne piirkonnas erakonna esinumbrina.

Tegevus ühiskonnategelasena 
On Saarte Koostöökogu juhatuse esimees alates 2018. aastast.

Tegevus ettevõtjana 
On Pöide Pruulikoja asutaja.

Tegevus muusikuna 
1997. aastal liitus ta TTÜ Kammerkooriga, kus laulis bassi. 

Ta on ansambli Onud liige.

Viited

Välislingid
Koit Keldri veebisait

Eesti poliitikud
Eesti muusikud
Eesti 200 poliitikud
Sündinud 1978