Carlo Maderna

Carlo Maderna (1556 – 30. jaanuar 1629) oli 17. sajandi tuntumaid varabarokki ja hilisrenessanssi Itaalia arhitekte ning Püha Peetruse basiilika fassaadi kavandi autor ja elluviija.. Maderna oli pärit Lombardiast.

Elukäik
Seda ei ole teada, millisest perest ta pärines. Maderna alustas oma karjääri marmoritöötlejana. 1588. aastal kolis ta koos oma nelja vennaga Rooma  Domenico Fontana juurde, kes oli nende sugulane ja ning samuti arhitekt. Hiljem sai Madernast onu assistent. Fontana andis talle õpetusi skulptuuri osas, kuid hiljem pühendus Maderna ennast arhitektuurile. Roomas olles aitas ta ka oma onu mitmete projektide juures nagu näiteks Lateraani palee, Moosese purskkaev ja Püha Peetri kiriku väljaku obelisk. Nende projektide juures tulid kasuks tema inseneriteadmised. 
1592. aastal kolis Domenico Fontana Napolisse kuid Maderna ei läinud temaga kaasa ning pidi ise elatist teenima hakkama. Ta oli selleks ajaks juba hinnatud arhitekt mida näitab see, et tema esialgse klientuuri moodustasid Rooma piiskopid ja paavst ning hiljem ka aadlikud.
Maderna õpilane ja lähedane sõber oli üks kuulsamaid barokkarhitekte Francesco Borromini.

Looming

Santa Susanna

Maderna esimeseks töök,s mida võib pidada barokklikuks oli Santa Susanna kiriku fassaad, mis valmis aastal 1603. Seda peetakse ka üheks esimeseks barokkfassaadiks. Kiriku projekti lähipunktiks on selle haruldane fassaadiehitus, mis paikneb Caravaggio kavandatud Via Piaga paralleelselt ja on praeguse Via Torinogaga diagonaalne. Nii piki- kui diagonaalvaadetele kohandas Maderna kaasajal ebatavalise ilmeka kujunduse. Projekteeritud hoone vastab tervenisti graafikale ning on ka arvesse võetud akadeemilis-klassikalisele arhitektuurisuunale, mille esindajateks olid Flaminio Ponzio ja tema õpilane Giovanni Vasanzio. Lisaks fassaadile kujundas Maderna ka siseruumi struktuuri, kuhu kuulusid kesklööv ja külglööv. Fassaadi ruumilise sügavuse saavutas ta keskosasse koondatud ornamentidega. Basiilika mõjub suursuguselt tänu kolmele vahelduvale sammaste ja pilastrite sektsioonile, mida neutraliseerib dekoratiivne ornamentika.  
  

Santa Susanna fassaadi välimusel on Maderna inspiratsiooni ammutanud eelkõige oma Põhja-Itaalia päritolust ning Vignola disainidest, mis omakorda kooskõlastuvad Rooma antiigi- ja renessansiaegse arhitektuuriga. Kiriku fassaad järgib Vignola eeskujul kolmeastmelise tasandiga karkassi põhimõtet, toetudes madalaimal astmel kuuele sambale, kuid erinevalt Fausto Rughesi raskepärasest sambaasetusest ja ebakõlalisusest on Maderna visioon orienteeritud fassaadi raamimisele ja seeläbi mõjuvad tema lahendused täiejõuliselt.

Rooma Peetri kiriku fassaad

Tänu Santa Susanna kiriku heale vastuvõtule, sai Maderna 1603. aastal oma järgmiseks ametikohaks Rooma Püha Peetruse basiilika uue fassaadi kavandamise. Töid alustati 1607. aastal ja teda abistas tema  onu Giovanni Fontana. Töö tellis temalt tollane paavst Paulus V.   
Uuenduste käigus laiendati fassaadi, hoone pikkuseks sai 112 meetrit ja kõrguseks 44 meetrit. Lisandus veel kaheksa 27 meetri pikkust sammast. Nende kohal laiuvad talastikega balustraadid koos portaale ületava kaarega. Sellel on kujutatud kujudena Kristust ja 12 apostlit, mis on 5-7 meetrit pikad. Kunagi olid kellatornidele toestuseks mõeldud nurgakivid, mille eemaldamine tänapaeval nüüd seda fassaadi nõrgestanud on. 
Maderna püüdis lisaks Michelangelo Kreeka risti keskset disaini muuta ladina ristiks ühes pikkade löövide ja kabeliga. Antud basiilika laiendus oli praktilisest küljest vajalik, kuid see ei arvestanud Michelangelo poolt loodud kontseptsiooniga ja asendas selle vähem efektsega. Suurt kuplit ei olnud võimalik näha igast vaatenurgast. Lõpuks pidi Maderna kujundama fassaadi, mis ei varjaks kuplit ja oleks oma paigutuse vääriline ning sisaldaks ka Õnnistamise lodža, mis tooks nähtavale paavsti, kui ta rahva ette ilmub. Antud nõuded Maderna täitis, üritades luua tüüpilist Rooma palee fassaadi. Ühes kaunistavate elementidega Michelangelo tööst. Kirik õnnistati sisse 18. november 1626.

Teisi töid
1608. aastal alustas Maderna uut projekti seoses Sant’Andrea della Valle kirikuga. Fassaad lõpetati 1665 Carlo Rainaldi poolt. Kirikul on teine suurim kuppel Roomas.  
Aastal 1626 sai Carlo Maderna Barberini palee tellimuse, kus ta töötas koos Gian Lorenzo Bernini, Borromini ja Pietro da Cortonaga. Algselt kavandati traditsioonilise nelinurkse põhiplaaniga palee, kuid see polnud päris sobiv lahendus. Hoonet planeeriti ehitada olemasoleva villa varemetele künkaharjal. Arhitekt töötas välja uue kavandi, mis lähtus Villa Farnesinast. Maderno rõhutas projekteerimisel visuaalsete orderite ja ruumi struktuurile, rõhudes eriti lodžadega fassaadi ülesehitamisel. Eriline käsitlus on ehitisel akende ja seinte puhul, kus torkab silma perspektiiv ja plastilisus. 1629 Maderna suri ja hoone peaarhitektiks sai Bernini.

Tema joonistusi, millest küll vähesed on säilinud, kirjeldatakse kui „tühju ja mehaanilisi“ ja tema stiili pedantlikuks.

Tähtsus kunstiajaloos
Carlo Maderna oli üks viimaseid renessanssi arhitekte, keda saab nimetada juba esimeseks baroki arhitektiks. Kunstiajaloolane Howard Hibbard seostab Madernat rohkem cinquecento traditsiooniga ning nimetab teda arhitektuuri kontekstis konservatiivsemaks ja vanamoeliseste hoiakutega arhitektiks. Santa Susanna fassaad näitab teadlikku tagasipöördumist Il Gesu kiriku fassaadi juurde. Maderna on nimetatud ka oma ajastu lõpetajaks, koos Sant’Andrea della Valle kirikuga, mida ta alustas Santa Susanna kirikuga. Teda on nimetatud ka barokkarhitektuuri isaks.

Galerii

Viited

Välislingid
https://www.britannica.com/biography/Carlo-Maderno
https://biography.yourdictionary.com/carlo-maderno
https://www.archinform.net/arch/6515.htm

Itaalia arhitektid
Sündinud 1556
Surnud 1629