joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
1922. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste A-klass

1923. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste A-klass oli Eesti jalgpalli meistrivõistluste 2. hooaeg. Eesti meistriks tuli Tallinna VS Sport.

Hooaeg mängiti karikavõistluste formaadis. Eesti kõrgeim tase kandis nime A-klass, teine tase B-klass ning kolmas tase C-klass.

A-klass

A-klassi registreerus peale tiitlikaitsja Tallinna VS Spordi veel Tallinna Jalgpalli Klubi, Tallinna ESS Kalev ja Narva KS Võitleja. Kuna meistrivõistlused olid turniiri formaadis, siis toimus A-klassis vaid 3 mängu, kaks poolfinaali ja poolfinaali võitjad mängisid meistri selgitamiseks finaali.
Sport ja TJK mängu algas üllatusega, kui kõigest kolm minutit oli mängitud ja Emmu Põder tegi seisuks 0:1 TJK kasuks. VS Sport'il kulus üle 20 minuti, et mängu tagasi tulla, kuid poolajaks juhtisid tiitlikaitsjad juba 3:1, väravad lõi Vladimir Tell, Arnold Kuulman ja Heinrich Paal. Teisel poolajal domineeris VS Sport täielikult ja Oskar Üpraus (kaks) ja Heinrich Paal lõid veel kolm väravat.

Teises poolfinaalis oli Kalev raskustes KS Võitlejaga ning ei suutnud esimene poolaeg väravat lüüa. Kogenud Kalev lõi kaks väravat teisel poolajal ja kvalifitseerusid finaali Tallinna VS Spordi vastu.

Finaal mängiti 29. oktoobril ja mängupaigaks oli Sport'i väljak. Kodu meeskond üllatas Kalevit, vahetades rahvuskoondise väravavahi Rudolf Paali vaid 16 aastase Evald Tipneri vastu, kuid alguses tundus see olevat vale otsus. Kalevi staarründaja Eduard Ellmann-Eelma lõik kaks väravat viie minuti jooksul (25. ja 29.) ja poolajaks oli seis 0:2. Füüsiliselt tugev ja selgelt paremas vormis olevad Spordi mängijad hoidsid palli teisel poolajal enamus ajast Kalevi poolel, ning sisuliselt surusid 4 palli Lassi seljataha Kalevi väravasuil. Oskar Üpraus lõi kaks väravat ja tuli seega ka parimaks väravakütiks lüües meistrivõistlustel kokku neli väravat.

Poolfinaalid

Finaal

Parimad väravakütid

Märkus: 1 Kalevi väravalööja on teadmata.

B-klass

!colspan="3" align="center"|1. ring

|-
!colspan="3" align="center"|2. ring

|-
!colspan="3" align="center"|Poolfinaalid

|-
!colspan="3" align="center"|Finaal

|}
1Viljandi Spordiring võitis algselt 4:3, kuid diskvalifitseeriti hiljem.

C-klass

|-
!colspan="3" align="center"|1. ring

|-
!colspan="3" align="center"|Poolfinaalid

|-
!colspan="3" align="center"|Finaal

|}
1Tallinna Jalgpalli Klubi C pääses otse poolfinaali.

Vaata ka

Viited

Meistriliiga hooajad
1922. aasta Eestis
1922. aasta spordis
Ford Transit

Ford Transit on Fordi kaubik, mida on toodetud 4 põlvkonda. Transit on olnud Euroopas 40 aastat järjest suurima läbimüügiga kaubik.

Esimene põlvkond (1965) 
1965. aastal esitletud Transit oli esimene Fordi Suurbritannia (Ford of Britain) ja Lääne-Saksamaa (Ford Deutschland) kontsernide ühisprojekt nende ühinemisel Ford of Europe kontserniks 1967. aastal. Transit vahetas Briti Fordidest välja Ford Thames 400E ning Saksa Fordidest Ford Taunus Transiti.

Teine põlvkond (1986) 
2. põlvkonna esitlus toimus 1986. aasta jaanuaris. 

Esimene mudeliuuendus tehti Transitile 1992. aastal, mis oli üsna pinnapealne.

Teine mudeliuuendus tehti 1995. aastal, mille käigus täiendati mootorivalikut ning Transit sai uue armatuurlaua.

Kolmas põlvkond (2000) 
Esmakordselt oli Transit saadaval nii esi- kui ka tagarattaveoga.

Kolmas põlvkond sai mudeliuuenduse 2006. aasta augustis.

Neljas põlvkond (2013) 
4. põlvkond avalikustati 2013. aasta jaanuarikuus Põhja-Ameerika autonäitusel. 

Seda põlvkonda müüakse nüüd esmakordselt ka USAs, kus see vahetas välja alates 1961. aastast toodetud Ford E-seeria kaubiku ja väikebussi ning seal müüdavad Transitid on ainult taga- ja nelikveolised.

Viited

Transit
1923. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste A-klass

1923. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste A-klass oli Eesti jalgpalli meistrivõistluste 3. hooaeg. Eesti meistriks tuli Tallinna ESS Kalev.

Hooaeg mängiti karikasüsteemis. Eesti kõrgeim tase oli A-klass, teine tase B-klass ja kolmas tase C-klass.

A-klass

Eesti Jalgpalli Liidu korraldusega tõsteti Tartu ASK ja Türi SR kui maakondade meistrid A-klassi. Määratud tähtajaks, 20. augustiks, polnud Türi SR end meistrivõistlusteks registreerinud. 
Loosimisel tekkisid järgnevad paarid: Tallinna Jalgpalli Klubi – Narva KS Võitleja, Tallinna ESS Kalev – Tallinna VS Sport, Tartu ASK pidi mängima teise paari võitjaga, et selgitada finalist.

Esimesena pidid mängima TJK ja Võitleja, kuid EJL-iga tekkinud erimeelsuste tõttu loobus TJK meistrivõistluste osavõtust ning Narva KS Võitleja oleks finaalis mänginud. 
Siiski peagi pärast TJK loobumist otsustas ka Narva Võitleja loobuda, kuna meeskond ei olnud koos.
Seega toimusid A-klassi meistrivõistlustel vaid kaks mängu. ESS Kalev ja VS Sport mängisid omavahel poolfinaali ning otse finaali pääses Tartu ASK.

9. septembril vilistas Soome kohtunik Gunnar Sund poolfinaalmängu alanuks üle 5000 pealtvaataja ees Kalevi spordiplatsil. 11. minutil viis Ernst Joll Kalevi juhtima löögiga karistusala piirilt, mis jäi ka mängu ainsaks väravaks ja ESS Kalev pääses finaali kus mängiti Tartu ASK-ga.
Finaal, mis toimus kaks nädalat hiljem, oli väga ühepoolne. Kalev läks juba esimesel poolajal juhtima 4:0 ning mängu lõpuks oli seis 6:0. Kalev krooniti esmakordselt Eesti meistriks.

Poolfinaalid

Finaal

Parimad väravakütid

B-klass

!colspan="3" align="center"|1. ring
 

|-
!colspan="3" align="center"|Poolfinaalid

 
|-
!colspan="3" align="center"|Finaal

|}
1Pärast kahetunnilist mängu oli seis endiselt 1:1, ning mäng lõpetati pimeduse tõttu, koduskohtumine toimus järgmisel reedel, 31. augustil, mille võitis Tartu NS. (tulemus teadmata)
2Kalev mängis peaaegu terve mängu kümnekesi, kuna kesktormaja Anier oli vigastada saanud.

C-klass

Pärast Kalev C ja Sport C mängu esitas Sport jalgpalliliidule protesti, kus palus mängu tulemuse tühistada, ning Kalevi eemaldamist, kuna Kalevi meeskonna keskpoolkaitsja Bolbatov olevat Venemaa kodakondsusega ega tohiks meistrivõistlustest osa võtta. EJL leidis protesti põhjendatud olevat ja otsustas Kalevi meeskonna võistlustelt eemaldada, ühtlasi leidis aga, et ka nii Tallinna VS Sport C kui ka Tallinna Jalgpalli Klubi C ja Nõmme SS Kalju olid oma meeskonna kokkuseadmisel talitanud määrustevastaselt, ning tühistas kõik nendevaheliste mängude tulemused.

!colspan="3" align="center"|1. ring

|-
!colspan="3" align="center"|Poolfinaalid

 
|-
!colspan="3" align="center"|Finaal

|}

Vaata ka

Viited

Meistriliiga hooajad
1923. aasta Eestis
1923. aasta spordis
1924. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste 1. klass

1924. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste 1. klass oli Eesti jalgpalli meistrivõistluste kõrgeima taseme 4. hooaeg. Eesti meistriks tuli Tallinna VS Sport.

Esmakordselt mängiti "kaks-miinus" karikasüsteemil, mis tähendab seda, et meeskond kes saab kaks kaotust langeb välja. Klasside nimed muudeti tähtede asemel numbriteks. 

Eesti kõrgeim tase kandis nime 1. klass (endine A-klass), teine tase 2. klass (endine B-klass), kolmas tase 3. klass (endine C-klass) ning esmakordselt ka neljas tase 4. klass.

1. ring

VS Sport mängis 10-kesi, kuna Klaos oli haigestunud. Mõlemal poolajal lõi Sport 3 väravat, kokku Üpraus 5 ja Tell 1.

2. ring 

Võitleja ei ilmunud kohale, EJL määras mängu uueks toimumisajaks 21. september.

‡ESS Kalevi mängijad lahkusid platsilt pärast 65. minuti penaltit, võit Spordile.

Tallinna Jalgpalli Klubi sai loobumisvõidu. Narva Võitlejale on kahe kaotusega tsüklist eemaldatud.

3. ring

TJK jaoks oli tegu teise kaotusega, ning langesid tsüklist välja. Järelejäänud klubid Sport ja Kalev mängivad edasi kahe kaotuseni.

4. ring

Finaal

‡Kuna mäng peeti järjena eelnevale 1:1 viigile, siis ei tohtinud meeskonnad mängijaid vahetada ja seega pidi Sport mängima 10 mängijaga, kuna Vladimir Tell oli haigusega eemal.

Vaata ka
2. klass
3. klass
4. klass

Viited

Meistriliiga hooajad
1924. aasta Eestis
1924. aasta spordis
1926. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste 1. klass

1926. aasta Eesti jalgpalli meistrivõistluste 1. klass oli Eesti jalgpalli meistrivõistluste 6. hooaeg. Eesti meistriks tuli Tallinna Jalgpalli Klubi.

Hooaeg mängiti karikasüsteemil. Eesti kõrgeim tase kandis nime 1. klass, teine tase Ringkonnaklass

1. klass

Eelvooru mäng

Veerandfinaalid

SS Kalju mängija Mikker saadeti väljakult minema.

SS Tervis loobus, mängu võit määrati VS Sport-ile.

Poolfinaalid

Finaal

Parimad väravakütid
 Eduard Ellman-Eelma (Tallinna Jalgpalli Klubi) - 6 väravat
 Arnold Pihlak (Tallinna Jalgpalli Klubi) - 6 väravat

Ringkonnaklass

|-
!colspan="3" align="center"|Eelvoor

|-
!colspan="3" align="center"|Poolfinaalid

|-
!colspan="3" align="center"|Finaal

|}
1Tartu ASK loobus.

Vaata ka

Viited

Meistriliiga hooajad
1926. aasta Eestis
1926. aasta spordis
SS-21 Skarabeus

SS-21 Skarabeus (ka OTR-21 Totška, 9K79 Totška) on Nõukogude Liidus valmistatud taktikaline maa-maa tüüpi ballistiline lühimaarakett.

Relva väljatöötamist alustati vastavalt NLKP KK ja NSVL Ministrite Nõukogu 1968. aasta 4. märtsi määrusele nr 148-56.

Kirjeldus
OTR-21 on mobiilne 	raketi väljalaskmissüsteem. Kandursõiduk arendab maanteel kiirust kuni 60 km/h ja vees kuni 8 km/h. Süsteemi väljaarendamist alustati 1968. aastal. Loodud on kolm modifikatsiooni.

Skarabeus A  
Skarabeus A võeti Nõukogude armees kasutustele 1975. aastal. Raketile saab paigaldada kolme liiki lõhkepäid:
 485 kg tavalise suurejõulise lõhkeainega lõhkepea
 kildlõhkepea (surmav raadius üle 200 m)
 tuumalõhkepea
Vähim laskekaugus 15 km, suurim laskekaugus 70 km; võimalik kõrvalekalle sihtmärgist umbes 150 m.

Skarabeus B  
Täiustatud Skarabeus B (Totška-U) võeti kasutusele 1989. aastal. Parem raketikütus suurendas laskekaugust 120 kilomeetrini. Võimalik kõrvalekalle sihtmärgist 95 m.

Skarabeus C  
Skarabeus C arendati välja 1990-ndatel. Laskekaugus suurenes 185 kilomeetrini, võimalik kõrvalekalle sihtmärgist vähenes vähem kui 70 meetrile.

Kasutamine lahingutes 
Venemaa kasutas relva Teises Tšetšeenia sõjas.

2008. aasta Lõuna-Osseetia sõjas, vahemikus 8.–11. august, tulistasid VF relvajõud välja vähemalt 15 Totška raketti.

Väidetavalt on relva kasutatud ka 2014. aasta Donbassi sõjas.

2022 a. Vene-Ukraina sõjas tulistati 08. aprilli ennelõunal 2 Totška-U raketti Vene vägede poolt Kramatorski raudteejaama pihta. Sinna olid kogunenud sõja eest põgenevad tsiviilisikud (kuni 4000 inimest). Rakett tappis 50 isikut, nende hulgas 5 last, üle saja sai haavata.

Kasutajad 

 Vähemalt 8 raketiheitjat Totška-U
 3 raketiheitjat Totška-U koos 4 raketiga
 36
 18
 Teadmata arv
 220 raketiheitjat. Raketisüsteeme on moderniseeritud alates 2004. aastast (automatiseeritud juhtimissüsteemide väljavahetus)
 90
 Teadmata arv
 10
 Teadmata arv KN-02 variandi raketiheitjaid

Viited

Välislingid

Tochka-U Video
SS-21 Scarab (9K79 Tochka)
OTR Tochka
MissileThreat.com SS-21
Jane's Defence news on North Korean SS-21 test, April 2006

Venemaa relvad
Nõukogude Liidu relvad
Ballistilised raketid
Väärtpaberiinspektsioon

Väärtpaberiinspektsioon (lühend VPI) oli Rahandusministeeriumi alluvuses tegutsenud üksus (inspektsioon). Aastal 2002 ühendati VPI Finantsinspektsiooniga.

VPI eelkäija oli 1994. aastal loodud Väärtpaberiamet, mis 1996. aastal korraldati ümber Väärtpaberiinspektsiooniks.

Viited

Välislingid
VPIst Finantsinspektsiooni kodulehel

Eesti valitsusasutused
Avalik haldus
Rahandusministeerium
Adria Airways

Adria Airways (varem Inex-Adria Airways) oli Sloveenia suurim lennufirma. Selle kodulennujaam oli Ljubljana Jože Pučniki lennujaam.

Adria Airways opereeris lende 22 sihtkohta Euroopas. Aastast 2004 oli firma Star Alliance'i liige ning alates 1996. aastast Lufthansa partner. 30. septembril 2019 ettevõte pankrotistus ja tühistas kõik lennud.

Lennufirma peakorter asus Sloveenias Ljubljana lähistel Cerklje na Gorenjskemis, esindused olid nii Brüsselis, Moskvas, Frankfurdis kui ka Zürichis. Piletimüügikohad olid pea igas Euroopa riigis.

Adria Airways opereeris ka tšarterlende, peamiselt suviti Vahemere-äärsetesse linnadesse. Ainukesed tšartersihtkohad, kuhu lennati aasta läbi, on Sharm el Sheikh ja Hurghada.

Novembrist 2015 toimusid Nordic Aviation Groupi lennud Adria Airwaysi platvormi ja kaubamärgi all.

Viited

Sloveenia ettevõtted
Sloveenia lennundus
Euroopa lennufirmad
Kummistu kalmistu

Kummistu kalmistu on kalmistu Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kerema külas, Heltermaa–Kärdla maantee Suuremõisa teeharust umbes 200 meetrit Kärdla pool, kirde suunda jäävas metsas. Kalmistu pindala on 0,56 ha.

Kummistu kalmistul on kaks väravat: üks ida- ja teine lääneküljel. Väravapostid on laotud paekivist, väravad puuduvad. Kalmistut ümbritseb pinnasega toetatud kiviaed. 

Kalmistu on rajatud pärast Vene Keisririigi Senati 1772. aasta ukaasi, mis keelas matused kirikutesse ja kirikute ümbrusse. Vaatamata sellele sängitasid "saksad" (mõisnikud ja pastorid) oma pereliikmeid edasi Pühalepa kiriku juurde. Kummistu kalmistu ja Pühalepa kirikukalmistu matustel on omapärane seos – kui Kummistu kalmistule maeti peamiselt vaid talupoegi, siis paremale järjele jõudnud kohalikud (laevakaptenid, mõisarahvas) maeti edaspidigi kiriku juurde. Sakstest on Kummistu kalmistule maetud vaid kolm pastor Alexander von Sengbuschiga seotud naist: abikaasa Juliane Wilhelmine von Sengbush (sünd. von Nolcken; 1802–1875), vanim tütar Maria von Sengbusch (1828–1855) ning Pühalepa pastoraadi seltsidaam / õpetajanna mademoiselle Luise Catharina Krellenberg (16.10.1820 Pärnus – 20.05.1854 Pühalepa pastoraadis). Hauad asuvad maanteepoolsest väravast sisenedes vasakus nurgas ning on piiratud jämeda raudketiga.

Kalmistu keskel kõrgub ainulaadne, nelja meetri kõrgune raudteerööbastest rist. Mälestusrist oli kingitus Pühalepa kiriku kauaaegse (1822–1877) pastori Alexander von Sengbuschi pojale, Peterburi tehnikakooli direktorile Johannes von Sengbuschile. Mälestusristi kinkisid Peterburi tehnikakooli õpilased.

Kokku on kalmistul läbi viidud umbes 1400–1500 matust. Kalmistule matmine lõpetati 20. sajandi alguses ruumi puudusel. Vanim säilinud hauatähis pärineb 1851. aastast ja on püstitatud Ingel Baiole (Pajule) ning viimane säilinud daatumiga hauatähis kuulub Ann Liigile ja pärineb 1924. aastast.

Aastatel 1998–2000 puhastati maanteelt kalmistule viiv tee ning kalmistu ise võsast ja risust.

Praegu on kalmistu hooldamata.

Viited

Välislingid

Pühalepa kihelkonna kalmistud
Hiiumaa vald
Hiiu maakonna kalmistud
Hiiu maakonna kultuurimälestised
Pühalepa kirikuaed

Pühalepa kirikuaed on Pühalepa kirikut ümbritsev ala. Pühalepa kirik ja kirikukalmistu asuvad Pühalepa külas kümmekonna meetri kaugusel Heltermaa–Käina maanteest.

Koos Pühalepa kiriku ehitusega 13. sajandi keskpaigas hakati ka kirikuaias matuseid pidama.

Kirikuaia pindala on 0,9 ha.

Kirikuaeda piirab lõhestamata graniitkividest sideaineta piirdemüür 3–4-realise laudmiskihiga (laius 1–1,3 m, kõrgus 0,9–1,3 m). Edelanurgas on kalmistu piirdeks Ungern-Stenbergi perekonna hauaplats, mis on piiratud malmist piirdeaiaga. Kirikuaia lääneküljel paikneb ainuke väravakoht, mille moodustavad kaks püstiselt paigaldatud piklikku graniitrahnu, mille vahele on sobitatud puitvõred.

Lisaks Pühalepa kirikule paikneb kirikaias veel krahvinna Ebba Margaretha von Stenbocki matusekabel. Kuna pärast Vene Keisririigi Senati 1772. aasta ukaasi keelati matused kirikutesse ja kirikute ümbrusse, rajati 1775. aastal surnud mõisaproua matmiseks eraldiseisev hauakabel. Kabel oma ristkülikukujulise põhiplaani, krohvitud seinte, ümmarguste akende, kalasabalaudisega kaetud kahepoolsete ustega ning S-kivi katendiga telkkatusega on suurepärane näide barokiperioodi arhitektuuri väikevormidest.

Säilinud on 63 hauatähist. Hauatähiste väiksest arvust olenemata on kirikuaias esindatud kõik Eesti kalmistukultuuris 17.–20. sajandini esinevad hauatähiste liigid ja põhitüübid (välja arvatud hauaskulptuur). Enamasti asetsevad hauad korrapäratult, suurem osa neist asub kalmistu lõunapoolses osas. Unikaalseimateks hauatähisteks võib pidada 17. sajandisse dateeritud kahte ratasristi fragmenti ja ainulaadset ketasristi, mis on pinnasest leitud kalmistu korrastamisel 1979. aastal.

Vanemad kui II maailmasõja lõpp (kuni 1945. aastani) hauatähised ja piirded: metallhauatähiseid – 26, sh sepisristid – 6; sepisaiad – 1; kivist hauatähised – 33, sh 12 hauakatteplaati.

Pühalepa kirikuaeda maeti kuni 1940. aastateni. Matuste arv vähenes tunduvalt 19. sajandi lõpus, kui kirikust 1 km põhja pool rajati uus Pühalepa kalmistu. 

Kirikuaed, kirikuaia piirdemüür ja kabel on arvele võetud kultuurimälestistena.

Viited

Välislingid

Pühalepa kihelkonna kalmistud
Hiiumaa vald
Hiiu maakonna kalmistud
Hiiu maakonna kultuurimälestised
Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus

Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus (ka: Tallinna Eesti Kirjastusühisus; lühend T.E.K.-Ü. või Tall. E. Kirj. üh.) oli aastatel 1908–1940 tegutsenud ettevõte, mis kirjastas ja trükkis perioodilisi väljaandeid ja raamatuid.

1908. aastal, kui Päevalehe seisukord halvenes, asutati Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus. Asutamiskoosolekul osales 51 isikut, enamik neist olid tuntud avaliku elu tegelased, kes kõik tegid 200-rublase sissemakse. Ühisus ostis välja Päevalehe ja hakkas välja andma korraga kolme ajalehte: Päevaleht (mis ilmus iga päev), Aeg (ilmus kolm korda nädalas) ja Koit (kaks korda nädalas). Ärijuhiks valiti Bernhard Mäns ja vastutavaks toimetajaks sai Georg Eduard Luiga. Hiljem hakkas ühisus välja andma veel kultuuriajakirja Agu, noorteajakirja Vikerkaar ja lasteajakirja Laste Rõõm. Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisuse trükikoda asus Tallinnas, Pikk tänav 2 ja hiljem Voorimehe tänav 1.

1922. aastal valmis ühisusel selleaegne moodsaim trükikojahoone, Voorimehe tänav 1, mille juures tegutsesid litograafia- ja tsinkograafiatöökojad ning köitekoda, kus peale oma ühisuse väljaantavate trükiste väljaandmise trükiti ka teiste kirjastuste raamatuid ja ajakirjandusväljaandeid. Ühisusel oli ka 2 oma raamatukauplust ja kirjastusladu. 1940. aastal ühisus natsionaliseeriti ja aastatel 1940–1941 oli trükikoja nimeks Trükikoda Kommunist. Sõja ajal ilmusid kirjastusühisuselt ajalehed Eesti Sõna, Maa Sõna ja Teataja.

Aastatel 1942–1944 oli trükikoja nimedeks Eesti Omavalitsuse:
 Majandus- ja Transpordidirektooriumi trükikäitiste trükikoda
 Haridus- ja Rahandusdirektooriumi trükikäitiste trükikoda
 Majandus- ja Rahandusdirektooriumi trükikäitiste trükikoda

Viited

Välislingid

Eesti kirjastused
Tallinna endised ettevõtted
Liinjärv

Liinjärv on järv Rõuge vallas. Selle pindala on 3,7 ha. See on külmaveeline järv ja seega ujumis-

kõlbmatu oma temperatuuri tõttu.

Viited

Rõuge valla järved
Skaut

Skaut on poiss või tüdruk (ka gaid) enamasti vanuses 11–18, kes osaleb ülemaailmses skaudiliikumises. Eestis kuuluvad skaudid Eesti Skautide Ühingusse. Eestis nimetatakse 7–9-aastast skauti sõnaga hundu.

Skaudiliikumine 
Skaudiliikumise, mis sai alguse Inglismaalt, loojaks on Bi-Pi (Robert Baden-Powell), kes lisas skautlusele maailmavaatelist ja ideoloogilist alust. 

Eesti skautlus sai alguse Pärnus, kus Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi õpilased moodustasid esimese salga ja mil Tallinna reaalkooli õpetaja Anton Õunapuu organiseeris esimesed eesti skautrühmad Tallinnas 1917.

Vaata ka
Eesti skaudiliikumine
Gaid
Noored Kotkad ja Kodutütred

Viited

Skaudiliikumine
Žabinka rajoon

Žabinka rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 684 km². 2009. aasta seisuga elas seal 25 031 inimest.

Rajoon moodustati aastal 1940, aga kaotati aastal 1959. Rajoon moodustati taas aastal 1966.

Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Aziaty, Chmieleva, Kryŭlany, Leninski, Rakitnica, Ściapanki ja Žabinka külanõukogu. Halduskeskus on Žabinka linn.

Rajooni lõunaosa asub Polesje madalikul, kõrgused ulatuvad valdavalt 150-160 meetrit üle merepinna. Põhjaosa on kõrgem, ulatudes kuni 200 meetrit üle merepinna. Suurim jõgi on Muchaviec.

2009. aasta seisuga olid elanikest 88,6% valgevenelased, 5,52% venelased, 4,31% ukrainlased ja 1,57% oli teistest rahvustest. 53,33% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 43,55% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 15,11% elanikke, vene keelt aga 81,34%.

Välislingid 

http://zhabinka.brest-region.gov.by/index.php?option=com_content&view=category&layout=blog&id=109&Itemid=89&lang=ru Rajooni täitevkomitee kodulehekülg] (vene keeles)
Žabinka rajoon

Bresti oblasti rajoonid
Loja (Läti)

Loja on küla (vidējciems) Lätis Saulkrasti piirkonnas, Sēja valla halduskeskus. Asub Loja jõe ääres, merepinnast 55 meetri kõrgusel. Küla lähistel asub 69 meetri kõrgune küngas Jēņu kalns.

Loja kohal asus XIII sajandil liivlaste küla  Ennistele. Tänapäeval asuvad Lojas lisaks piirkonna administratsioonile veel raamatukogu ja kultuurimaja. Külas asuvad Ģibi ja Loja bussipeatused.

Aastal 2015 oli külas 333 elanikku. Aastal 2018 oli elanikke 378, nagu ka aastal 2019.

Viited

Saulkrasti piirkonna külad
Vecpiebalga

Vecpiebalga on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas, Vecpiebalga valla halduskeskus.  Küla asub Vidzeme kõrgustikul, merepinnast 215 meetri kõrgusel.

Vecpiebalgas asub Piebalga linnamägi. XIV sajandil asus külas Riia peapiiskopile kuulunud Piebalga loss, hiljem aga Vecpiebalga mõis (Alt-Pebalg). Aastail 2009-20021 oli seal Vecpiebalga piirkonna halduskeskus.

Lisaks valla administratsioonile asuvad külas veel luteri kirik (1839-1845), kultuurimaja ja raamatukogu. Külas asub ka kunstnik Antons Austriņši muuseum. Külas asuvad Vecpiebalga ja Vecpiebalgas vidusskola bussipeatused.

Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all kirjanik Antons Austriņši elupaik, Vana-Pebalgi piiskopilinnus ja Vecpiebalga linnamägi ehk Griška mägi. Kohaliku kaitse all on  Vecpiebalga kiriku keskaegne kalmistu.

Aastal 2015 oli külas 554 elanikku, aastal 2019 aga 480 elanikku.

Viited

Cēsise piirkonna külad
Mērsrags

Mērsrags (saksa keeles Markgrafen) on küla (lielciems) Lätis, Talsi piirkonna Mērsragsi valla halduskeskus.  Küla asub Liivi lahe kaldal, merepinnast 4 meetri kõrgusel.

Mērsragsile on nime andnud samanimeline neem, mille varjus asub praegusel ajal puidu väljaveole spetsialiseerunud Mērsragsi sadam. Küla läbib ka Engure järvest väljuv Mērsragsi kanal. Seal asuvad Laudgaļi, Bērnudārzsi, Mērsraga skola ja Mērsragsi bussipeatused..

Asulat on esmakordselt mainitud XV sajandil. Kuramaa hertsogiriigi ajal toodeti seal seepi. Aastal 1809 valmis sealne puidust kirik, mis on üks vanemait puitkirikuid Lätis. Asula hakkas kasvama XIX sajandi lõpus, mil sinna rajati majakas ja seal hakati ehitama laevu. Aastal 1926 sai asula raudteeühenduse, järgmisel aastal süvendati sadamat. Aastail 2009–2010 kuulus küla Roja piirkonda, aastail 2010-2021 asus seal aga Mērsragsi piirkonna halduskeskus.

Tänapäeval annavad elanikele peale sadama elatist kalapüük ja suitsukalade  tootmine, külas on ka kämping. Lisaks piirkonnavalitsusele asuvad külas  ka kultuurikeskus, vabaõhulava, raamatukogu ja piirkonna muuseum.

Kaitse all on Rozu iela 12 sanglepad ja veel üks nimetu sanglepp, üks pärn, üks saar ja seitseteist mändi. Mērsragsi tuletorni juurde jääb kaks looduskaitsealust põlist tamme, kaks vahtrapuud ja üks hobukastan. Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Mērsragsi tuletorn. Kohaliku kaitse all on Mērsragsi kirik koos sealse oreliga.

Aastal 2007 oli külas 1692 elanikku, aastal 2015 oli elanikke 1532.

Viited

Talsi piirkonna külad
Małaryta

Małaryta (transkribeerituna Malarõta) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Małaryta rajooni halduskeskus. Poola keeles Małoryta. Linna läbib raudteeliin Brest–Kovel. Linn asub Małaryta jõe kaldal, merepinnast 151 meetri kõrgusel.

Haridust annavad kaks keskkooli ja gümnaasium. ja muusikakool. Linnas antakse välja rajoonilehte «Голас часу». Małarytas on toiduainetetööstus.

Vaatamisväärsuseks on aastal 1908 ehitatud õigeusu kirik. Linnas toimub igal aastal rahvusvaheline Małaryta maraton.

Ajalugu 

Małarytat mainitakse esimest korda aastal 1546. Algselt kandis küla nime Małaja Ryta (Малая Рыта). Administratiivse reformi järel kuulus küla Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. 

XVIII sajandil rajati külasse metallurgiatööstus, kus toodeti vaske ja rauda (aastal 1780 oli tehases 180 töölist ja tehas andis 180 puuda rauda). Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Małaryta hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Aastast 1975 anti seni riigile allunud küla Nikolai Lanskile.

Aastal 1886 rajati külast poole kilomeetri kaugusele raudteejaam (tänapäeval asub linna piirides), mille juurde tekkis samuti Małaryta nime kandev asula. Toona oli külas tellisetehas, seal asusid kaks saekaatrit ja tuulik, lisaks asus seal 20 töölisega liiprivabrik.

Aastast 1921 oli asula Poola koosseisus. 1939. aastal liideti linn Valgevene NSV-ga, aastast 1940 oli Małaryta rajoonikeskus. Małarytast sai linn aastal 1970.

Välislingid 

 Linn YouTube'is
 Małaryta
 Linna kodulehekülg
 Linna mitteametlik kodulehekülg
 Infot linna kohta
 Linn Valgevene fotoentsüklopeedias

Małaryta
Eesti Superkarikas 2014

Eesti Superkarikas 2014 oli 19. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2013 võitja Tallinna FC Levadia ja Eesti karikas 2013 võitja Tallinna FC Flora.

Mängu eel
Levadia on Florat võitnud viimases kaheksas ametlikus omavahelises kohtumises järjest, lisaks jäi Levadia peale ka kuu aega tagasi toimunud hooajaeelses halliturniiri mängus. Floral on seetõttu eriti palju tahtmist oma rivaali lõpuks ometi võita.
Superkarikafinaalis on Levadia ja Flora varem kokku saanud kuuel korral. Neli korda on parem olnud FC Flora (sealhulgas kaks korda penaltiseeria abil) ja kaks korda Levadia.
Kui antud meeskonnad esmakordselt superkarikafinaalis kohtusid (aastal 1999), mängis praegune Levadia peatreener Marko Kristal Flora särgis ja sai 73. minutil punase kaardi.
Kokkuvõttes on Flora võitnud seitse ja Levadia viis superkarikat, kõik teised klubid kokku on teeninud superkarikaid kuus.

Mäng

Detailid

Peale mängu
Superkarikafinaalis florakate protokollis oli pingile märgitud noor keskkaitsja Gerdo Juhkam, keda ei olnud aga mängupäevaks veel sellel hooajal ühtegi meeskonda registreeritud. Kuna Juhkam väljakul ei käinud, jääb florakate väljakul kätte võideldud võit siiski jõusse ning tulemust ei tühistata. Küll sai aga klubi jalgpalliliidult rahatrahvi. "Flora sai vastavalt juhendile 100 eurot trahvi" kinnitas vutiliidu avalike suhete juht Mihkel Uiboleht Soccernet.ee-le.

Vaata ka
Meistriliiga 2014
Eesti karikas 2014/15

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel
Levadia - Flora superkarika mäng täispikkuses, sport.err.ee järelvaatamine

Superkarikas
2014. aasta Eesti spordis
Łobez

Łobez (, ) (saksa Labes) on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas, Łobezi maakonna ja Łobezi valla keskus. Linn asub 90 km kaugusel Szczecinist.

Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.

Linn kuulub 1999. aastast Łobezi maakonda, aastatel 1975–1998 kuulus Szczecini vojevoodkonda.

Ajalugu 

Lobez on esmakordselt mainitud dokument 1271, vastavalt rüütli nimega Borko omanik linna. Aastal 1295 sai linnaõigused Lobez. Alates 1946. aastast on linna ametlikuks nimeks Lobez.

Monumendid

Geograafia

Kliima

Demograafia

Rahvastikuajalugu

Linnapead

Kuulsaid inimesi 
 Franz Andreas von Borcke (1693–1766), üldine
 Ferdinand Nemitz (1805–1886), kohtunik ja poliitik
 Felix Genzmer (1856–1929), arhitekt
 Otto Puchstein (1856–1911), arheoloog
 Walter Goehtz (1878–1946), poliitik
 Fritz Puchstein (1893–1968), näitleja,
 Kazimierz Obuchowski, (1931–2014), psühholoog,
 Andrzej Gudański (1979), maalikunstnik
 Zygmunt (Karol) Gryczyński (1958), füüsik,
 Ignacy Gryczyński (1948), bioloog,
 Zbigniew Harbuz (1932), ajaloolane.

Viited

Välislingid 

 Łobez linna koduleht (poola keeles)

Lääne-Pomorze vojevoodkonna linnad
Gruberi auhind

Gruberi auhind on Peter ja Patricia Gruberi sihtasutuse auhind.

Peter ja Patricia Gruberi sihtasutus on Ameerika Ühendriikides tegutsev mittetulunduslik organisatsioon,  mis on asutatud USA Neitsisaartel, kuid tema kontorid paiknevad New Yorgis.

Kokku annab sihtasutus välja 5 auhinda: 

Gruberi kosmoloogiaauhind, asutatud 2000.
Gruberi geneetikaauhind, asutatud 2001.
Gruberi õigluse auhind, asutatud 2001.
Gruberi auhind naiste õiguste valdkonnas, asutatud 2003.
Gruberi neuroteaduse auhind, asutatud 2004.

Auhinnad
Zdravljica

Zdravljica ("Toost") on Sloveenia riigihümn. 

Žive naj vsi narodi,
ki hrepene dočakat' dan,

Da koder sonce hodi,
prepir iz sveta bo pregnan,

Da rojak,
prost bo vsak,

Ne vrag, 
le sosed bo mejak!

Da rojak,
prost bo vsak,

Ne vrag,
le sosed bo mejak!

Riigihümnid
Sloveenia sümboolika
Surnud 22. augustil

Siin loetletakse 22. augustil surnud tuntud isikuid.

1461 – Charles VII, Prantsusmaa kuningas
1485 – Richard III, Inglismaa kuningas
1806 – Jean-Honoré Fragonard, prantsuse kunstnik
1850 – Nikolaus Lenau, austria luuletaja
1891 – Jan Neruda, tšehhi kirjanik
1892 – Raphajel Patkanjan, armeenia luuletaja
1894 – Friedrich Bidder, baltisaksa füsioloog ja anatoom
1903 – Robert Gascoyne-Cecil, Suurbritannia riigimees
1920 – Anders Zorn, rootsi kunstnik
1925 – Zigfrīds Anna Meierovics, Läti poliitik ja riigitegelane
1928 – Toomas Tondu, eesti näitleja
1937 – Artur Salf, Eesti sõjaväelane, -teadlane ja -ajaloolane
1943 – Vidrik Sibul, Eesti sõjaväelane
1947 – Eduard Mässo, eesti maalikunstnik 
1950 – Richard Roht, eesti kirjanik
1958 – Roger Martin du Gard, prantsuse kirjanik
1960 – Eduard Pütsep, eesti maadleja
1961 – Ossian Skiöld, rootsi vasaraheitja
1971 – Arnold Peets, eesti ajakirjanik
1972 – Gustav Matto, eesti pedagoog ja kodu-uurija 
1975 – Voldemar Alev, eesti näitleja 
1976 – Juscelino Kubitschek, Brasiilia poliitik ja arst
1978 – Jomo Kenyatta, Keenia poliitik
1986 – Kaarel Vilbaste, eesti bioloog
1991 – Boriss Pugo, läti päritolu Nõukogude Liidu poliitik ja riigiametnik
1999 – Aleksandr Demjanenko, vene näitleja
1999 – Nikolai Samohvalov, Eesti laulja
2000 – Əbülfəz Elçibəy, Aserbaidžaani poliitikategelane
 2000 – August Pähklimägi, eesti ajakirjanik 
2001 – Jyri Kork, eesti luuletaja ja eesti päritolu USA aeronautikainsener
 2001 – Raimond Isok, eesti spordipedagoog
2005 – Mati Unt, eesti kirjanik ja lavastaja
2006 – Eve Lokk, eesti metallikunstnik
2007 – Grace Paley, USA kirjanik ja ühiskonnategelane
2007 – Heino Luik, eesti looduskaitsja
2008 – Gladys Powers, viimane Kanada Esimese maailmasõja veteran
2008 – Ralph Young, USA laulja
2008 – Bogusław Stachura, poola politseikindral
2008 – Heino Lind, eesti purjetaja, spordijuht ja tehnikateadlane
2008 – Robert Pintenat, prantsuse jalgpallur
2008 – Jeff MacKay, USA näitleja
2008 – Frank Cornish, USA jalgpallur
2009 – Muriel Duckworth, Kanada feminist
2009 – Beryl Wayne Sprinkel, USA majandusteadlane
2009 – Elmer Kelton, USA kirjanik
2009 – José Morais e Castro, Portugali näitleja ja poliitik
2009 – Adrien Zeller, Prantsusmaa poliitik
2009 – Erkki Laine, soome jäähokimängija
2009 – Iftikhar Ali Khan, Pakistani kindral
2011 – Jerry Leiber, USA laululooja
2011 – Nick Ashford, USA laululooja
2011 – Jesper Klein, taani näitleja
2011 – Jack Layton, Kanada poliitik
2012 – Nikolai Kormašov, Eesti maalikunstnik 
2013 – Jetty Paerl, hollandi laulja
2014 – Mõkola Zelenets, Ukraina ettevõtja, Leedu Vabariigi aukonsul Luhanskis
2015 – Tatu Vanhanen, soome politoloog
 2015 – Ieng Thirith, Kambodža riigitegelane
2016 – Sellapan Ramanathan, Singapuri poliitik
2017 – John Abercrombie, USA džäss- ja rokk-kitarrist
2018 – Tullio Ilomets, eesti keemik, teadusajaloolane ja muinsuskaitsja
 2018 – Aita Lumiste-Eek, eesti alpinist
2020 – Priit Peets, eesti majandusteadlane

August, 22.
Surnud 26. augustil

Siin loetletakse 26. augustil surnud tuntud isikuid.

 1666 – Frans Hals, hollandi maalikunstnik
 1723 – Antoni van Leuwenhoek, hollandi optik ja bioloog
 1795 – Alessandro Cagliostro, itaalia müstifikaator, okultist, avantürist ja šarlatan
 1850 – Louis-Philippe I, Prantsusmaa kuningas
 1910 – William James, USA filosoof ja psühholoogia
 1921 – Sándor Wekerle, ungari poliitik
 1926 – Bernhard-Gotfried Palmberg, eesti näitleja ja laulja
 1930 – Dmitri Tsvetkov, vadja päritolu Vene ja Eesti pedagoog ja keeleteadlane
 1934 – Hermann Ammende, Pärnu suurkaupmees
 1938 – Karl Tikk, eesti rahvusest Venemaa ja Nõukogude Liidu sõjaväelane 
 1941 – Eduard Püttsepp, eesti pedagoog, koolijuht, karskustegelane ja kultuuritegelane
 1944 – Hans Leesment, eesti sõjaväelane, sanitaarkindralmajor, Eesti Punase Risti president 1919-40
 1945 – Franz Werfel, Austria kirjanik
 1945 – Pauls Kalniņš, läti poliitik
 1948 – Bernhard Steinberg, eesti vaimulik
 1958 – Ralph Vaughan Williams, inglise helilooja
 1959 – Ernst Kramm, eesti sõjaväelane
 1963 – Eduard Martinson, eesti biokeemik
 1968 – Kay Francis, USA näitlejanna
 1974 – Charles Lindbergh, USA lendur
 1976 – Lotte Lehmann, saksa laulja (sopran)
 1979 – Mika Waltari, soome kirjanik
 1980 – Miliza Korjus, eesti-poola päritolu laulja (koloratuursopran) ja näitleja
 1980 – Rosa Albach-Retty, austria näitleja
 1985 – Marie Motlová, tšehhi näitleja
 1986 – Kurt Matson, Eesti sõjaväelane
 1987 – Georg Wittig, saksa keemik
 1989 – Irving Stone, USA kirjanik
 1990 – Ilmar Palias, Eesti poliitik
 1991 – Ülo Habicht, eesti kujunduskunstnik
 1991 – Nikolai Krutšina, nõukogude parteifuntsionär
 1993 – Karl Bewerunge, saksa poliitik
 1998 – Frederick Reines, USA füüsik
 1998 – Ryūichi Tamura, jaapani luuletaja, esseist ja tõlkija
 2002 – Thomas Gordon, USA psühholoog
 2004 – Laura Branigan, USA laulja ja näitleja
 2006 – Yosef Hadar, Iisraeli helilooja
 2006 – Rainer Barzel, Saksamaa poliitik
 2007 – Gaston Thorn, Luksemburgi poliitik ja diplomaat, peaminister 1974–1979, Euroopa Komisjoni president 1981–1985
 2008 – Mieczysław Klimowicz, poola kirjandusajaloolane
 2008 – Fernand Icart, Prantsusmaa poliitik
 2008 – Christian Geissler, saksa kirjanik
 2008 – Dori Edson, Brasiilia laulja
 2008 – Roza Lallemand, prantsuse maletaja
 2008 – Pierre Colas, saksa antropoloog
 2009 – Zélia Ferreira Salgado, Brasiilia kunstnik
 2009 – Sadie Corre, Briti näitleja
 2009 – Melanie Kaarma, eesti kostüümikunstnik
 2009 – Dominick Dunne, USA kirjanik ja ajakirjanik
 2009 – Per Christensen, norra näitleja
 2009 – Ellie Greenwich, USA laulukirjutaja
 2009 – ‘Abd al-‘Azīz al-Ḩakīm, Iraagi poliitik
 2009 – Ott Ernesaks, eesti allveesporditreener
 2010 – Michel Montignac, prantsuse dietoloog
 2013 – Krzysztof Wilmanski, poola füüsik
 2014 – Chūsei Sone, jaapani filmilavastaja
 2016 – Jānis Reinis, läti näitleja
 2018 – Toomas Kreen, eesti näitleja
 2020 – Jüri Alperten, Eesti dirigent, pianist ja muusikapedagoog
 2021 – Eha Vain, eesti kultuuritegelane ja tõlkija
 2022 – Olav Anton, Eesti põllumajanduse elektriinsener ja poliitik

August, 26.
Tarvastu mõisa kalmistu

Tarvastu mõisa kalmistu on kalmistu Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Sooviku külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Kalmistu jääb Tarvastu mõisa südamest linnulennult 700 m kaugusele idakirdesse.

Kalmistu rajati tõenäoliselt millalgi 1820. aastate algupoolel Tarvastu linnuse eeslinnuse alale, sest siis ostsid mõisa Mensenkampffid. 1825. aastal suri Jakob von Mensenkampff ning tema jaoks rajati kalmistule kabel, mis on praegu eraldi kultuurimälestis. Kalmistule maetute üldarv ei ole teada.

Kalmistule maetud
1825 – Jakob von Mensenkampff (1779–1825)
1861 – tema abikaasa Charlotte Luise von Mensenkampff (sündinud von Buhrmeister; 1782–1861)
1878 – tema poeg Karl von Mensenkampff (1808–1878)
1895 – Karli abikaasa Johanna von Mensenkampff (sündinud von Krüdener; 1814–1895)

Vaata ka
Kultuurimälestis nr 14674 "Tarvastu mõisa kabel, 1825.a."
Kultuurimälestis nr 14673 "Tarvastu ordulinnuse varemed, 14.-15.saj."

Viited

Kirjandus
Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002

Välislingid
Tarvastu mõisa kalmistu Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
Tarvastu mõisa kalmistu Jaan Vali kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
Tarvastu mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis
Tarvastu mõisa kalmistu. Viljandimaa kalmistute bibliograafia
Tarvastu mõisnik sai mälestusmärgi. Sakala, 8. oktoober 2005

Tarvastu kihelkonna kalmistud
Viljandi vald
Eesti mõisakalmistud
Juuru kirikuaed

Juuru kirikuaed on Rapla maakonnas Rapla vallas Juuru alevikus Juuru kirikut ümbritsev kirikuaed.

Kirikuaeda on maetud inimesi tõenäoliselt juba muinasajal. Kirikuaeda maeti lihtrahvast 18. sajandi lõpuni, seejärel jäi see kohalike mõisnike ja vaimulike matmispaigaks. Lihtrahvas maeti kirikust mõnesaja meetri kaugusele rajatud Juuru kalmistule.

19. sajandil oli kirikaias veel kaks kabelit: kirikukabel ja Maydellide perekonnakabel. Viimane lammutati kiriku ümberehituse käigus. Kirikukabel, mis oli jaotatud kohalike aadlike perekondade vahel, lammutati osaliselt ja jäi seejärel kõigi lahkunute matusetalituse eelseks hoidmiskohaks. Kirikuaia lõunaväravas asub päikesekell, millega moodustab kirik koos pastoraadiga (18. sajand) ühtse ansambli.

Säilinud on viis kivist rõngasristi. Kaks neist, mis pärinevad 17. sajandist ja kannavad eestikeelseid raidkirju, on kuulunud ilmselt eesti vabatalupoegadele. Ühel on tekst "Sihn maggab Paia Jost üx auwus vannamees kes ellas Waggaste hincka ussko sees Anno 1687". Vanim säilinud hauatähis on 1652. aastast pärinev maltarist.

Kirikuaias asuvad endise aadelkonna ja kirikuõpetajate matusepaigad. Teiste hulgas on siin Mahtra sõja aegse mõisaomaniku Constantin von Helffreichi haud, mida tähistab suur malmist rist ja esimese Vene lipu all ümbermaailmasõitja admiral Adam Johann von Krusensterni onu perekonna matusepaik. Kirikuaeda on maetud kirikuõpetajad Friedrich Gustav Knüpffer, Samuel Christian Kettler, August Anton Kettler, Carl Paul Martin Hasselblatt, Jüri Bärg ning köstrid Juhan Tedder ja Gustav Liima.

Nii kirik, kirikuaed kui ka kirikuaeda piirav piirdemüür on arvele võetud kultuurimälestistena. Kultuurimälestisteks on arvatud ka kirikuaia mitmed objektid:
Värav, 19. saj. (raud)
Rist, 1652 (paas)
Ratasrist, 17. saj. (paas)
Ratasrist (katke), 17. saj. (paas)
Ratasrist, 17. saj. (paas)
Ratasrist, 17. saj. (paas)
Ratasrist (katke), 17. saj. (paas)
Juuru kirikuaia piirdemüür värava ja päikesekellaga
Juuru kirikuaia kabel.

Kirikuaias on mälestuspingid pastoritele Johann Georg Bergile ja Jüri Bärgile ning organistile ja koorijuhile Hella Tedderile.

Viited

Välislingid

Juuru kihelkonna kalmistud
Rapla vald
Rapla maakonna kalmistud
Rapla maakonna kultuurimälestised
Surnud 6. juulil

Siin loetletakse 6. juulil surnud tuntud isikuid.

 1189 – Henry II, Inglismaa kuningas
 1553 – Edward VI, Inglismaa ja Iirimaa kuningas
 1854 – Georg Simon Ohm, saksa füüsik
 1890 – Alexander Georg von Bunge, baltisaksa botaanik ja arstiteadlane
 1902 – Andrejs Pumpurs, läti kirjanik, läti rahvuseepose "Lāčplēsis" ("Karutapja") autor.
 1918 – Wilhelm von Mirbach-Harff, Saksamaa keisririigi poliitik ja diplomaat
 1932 – Kenneth Grahame, šoti kirjanik
   1932   – Ferdinand Lambert, Tartu Ülikooli sekretär
 1941 – Carl Prima, eesti arst
 1952 – Marie Koppel, eesti ajakirjanik, publitsist
 1962 – William Faulkner, ameerika kirjanik
 1971 – Louis Armstrong, ameerika džässmuusik
 1973 – Edmund-Aleksander Laansalu, eesti vaimulik
 1975 – Otto Skorzeny, Relva-SS-i ohvitser
 1975 – Richard Mölder, eesti trompetist ja dirigent
 1976 – Zhu De, Hiina sõjaväelane, kommunistlik poliitik ja revolutsionäär
 1980 – Mart Raud, eesti luuletaja, prosaist ja näitekirjanik
 1983 – Gerhard Kõrb, Eesti riigiametnik
 1989 – János Kádár, Ungari kommunistlik poliitik ja riigitegelane
 1992 – Vsevolod Safonov, vene näitleja
 1999 – Joaquín Rodrigo, hispaania helilooja
 2002 – John Frankenheimer, USA filmirežissöör
 2002 – Roland Pikhof, eesti keelpillimängija
 2004 – Thomas Klestil, Austria riigitegelane ja diplomaat, president 1992–2004
 2005 – Claude Simon, prantsuse kirjanik
 2005 – Juri Anduganov, mari keeleteadlane
 2006 – Juan de Ávalos, hispaania skulptor
 2006 – Tom Weir, šoti mägironija ja kirjanik
 2006 – Kasey Rogers, USA näitlejanna
 2006 – Juan Pablo Rebella, Uruguay filmirežissöör ja stsenarist
 2007 – Kaarel Kotsar, eesti haridustegelane
 2007 – Villem Õunapuu, eesti viiuldaja
 2008 – Nonna Mordjukova, vene filminäitleja
 2008 – Pierre Haab, Šveitsi psühholoog
 2008 – Ethne Rudd, Suurbritannia jurist
 2008 – Karel Hála, tšehhi laulja
 2008 – George Tibbits, Austraalia arhitekt ja helilooja
 2008 – Bobby Durham, USA muusik
 2008 – Guy Lardreau, prantsuse filosoof
 2008 – Cynthia Owen, USA näitleja
 2008 – Diana O'Brien, Kanada modell
 2009 – Oscar G. Mayer, USA ärijuht
 2009 – Robert McNamara, USA poliitik ja ärijuht
 2009 – Endel Aaver, eesti loomaarstiteadlane
 2009 – Vassili Aksjonov, vene kirjanik
 2009 – Jim Reid, Briti muusik 
 2009 – Johnny Collins, Briti laulja
 2010 – Kristofer Leirdal, norra skulptor
 2011 – Lembit Roosimölder, eesti insener ja tehnikateadlane
 2014 – Helmi Puur, eesti baleriin
 2015 – Robert Looga, eesti arstiteadlane
 2016 – Jüri Renter, eesti arhitekt
 2018 – Vlatko Ilievski, makedoonia laulja ja näitleja
 2018 – Shōkō Asahara, jaapani sektiliider ja kurjategija
 2020 – Ennio Morricone, itaalia helilooja ja dirigent
 2020 – Ivika Sillar, eesti teatriteadlane ja ‑pedagoog

Juuli, 06.
Iolanda Balaș

Iolanda Balaș (abielus Iolanda Soter; 12. detsember 1936 Timișoara – 11. märts 2016 Bukarest) oli ungarlasest Rumeenia kergejõustiklane, kõrgushüppaja, kahekordne olümpiavõitja.

Balaș tuli olümpiavõitjaks 1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas ja 1964. aasta olümpiamängudel Tōkyōs. Kummalgi võistlusel alistatud kõrgused (1.85 ja 1.90) olid uued kõrgushüppe olümpiarekordid. 

Tema nimel on enim kõrgushüppe maailmarekordi parandusi, kokku 14. Võrdluseks Valeri Brumeli nimel on kuus rekordit ja Rosemarie Ackermannil seitse. Esimest korda parandas ta rekordit 19-aastasena, kui alistas kõrguse 1.75. Viimane tema nimel olev maailmarekord 1.91 püsis 10 aastat (16. juuli 1961 – 4. september 1971), seni kuni Ilona Gusenbauer alistas kõrguse 1.92. 

Balaș oli enim ühel alal järjestikuseid võite saanud kergejõustiklane (150 võitu aastail 1956–1967).

Aastail 1988–2005 oli ta Rumeenia Kergejõustiku Föderatsiooni president.

Balaș on arvatud IAAFi kuulsuste halli liikmeks.

Rumeenia kergejõustiklased
Kõrgushüppajad
Sündinud 1936
Surnud 2016
Damačava

Damačava (transkribeerituna Damatšava) on alev Valgevenes Bresti oblastis Bresti rajoonis, Damačava külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles Domaczewo. Alev asub Bugi jõe ääres, asulas on piiripunkt. Alev asub kolme kilomeetri kaugusel Damačava raudteejaamast raudteeliinil Brest-Tamašoŭka.

Damačavas on keskkool ja muusikakool. Tegutsevad kultuurimaja, kino ja raamatukogu. Alevis on toiduainete tööstus. 

Damačava vaatamisväärsusteks on kaks kirikut: katoliiklik kirik XIX sajandist ja aastal 1905 ehitatud õigeusu kirik.

Ajalugu 
Asulat on kirjalikult esmakordselt mainitud XVIII sajandil, toona kuulus see Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. Aastast 1795 (pärast kolmandat Poola jagamist) oli asula Venemaa Keisririigi koosseisus. Aastal 1860 läks Hrodna kubermangu kuulunud asula Wittgensteinide valdusse. XIX sajandi teisel poolel rajatud raudtee aitas asula kasvule kaasa. XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses oli seal olędrzy rahva koloonia. 1919–1939 kuulus Damačava Poolale, 1939–1991 Nőukogude Liidu koosseisu. Aastast 1940 alev.

Pilte

Tuntud elanikke 
 Piotar Tatarynovič – Valgevene religioonitegelane
 Anton Savaniuk – Valgevene sõjakurjategija

Viited

Välislingid 

 Alevi koduleht

Valgevene alevid
Bresti rajoon
Ville-Markus Kell

Ville-Markus Kell (28. juuli 1960 – 18. september 2014) oli eesti helilooja ja pedagoog. 

Kell on lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli muusikateooria erialal 1978. aastal ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi kompositsiooni erialal Lepo Sumera õpilasena 1983. aastal ning on sellest ajast peale pidanud muusikaõpetaja ning kooli- ja kultuurijuhi ametit. 

Kell on töötanud Eesti Raadios helirežissöörina (1980–1984), õpetajana Nõmme Lastemuusikakoolis (1983–1985), Tallinna Muusikakeskkoolis (1987–1989), Raasiku Põhikoolis (2003–2004), Lasila ja Võsu Põhikoolis (2004–2005). 

Ta on olnud Tallinna Polütehnilise Instituudi Üliõpilasklubi kontsertmeister (1987–1989), Eesti Raadio segakoori direktor (1989–1993), Orkester Akademie Hamburg projektijuht (1989), Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri direktor (1994–1998), Kõrvemaa Muusikakooli direktor (1999–2001) ja Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli direktor (2001–2003), Loksa kultuurikeskuse juhataja (2004–2005), Väike-Maarja valla rahvamaja direktor (2005–2011) ning aastast 2012 oli ta Mustvee Kultuurikeskuse juhataja.

Kella loomingusse kuuluvad kaks sümfooniat, instrumentaalkontserte, kaks saksofonikvartetti, tromboonikvartett, vokaalkammermuusikat ja koorilaule. 
Tema teoseid on esitanud Noorte Filharmoonia, Jaan Tamme nimeline kvintett, pianistid Risto Laur ja Marrit Gerretz. Tema muusika on kõlanud festivalil "Eesti muusika päevad".

Välislingid
 Lahkus helilooja Ville-Markus Kell
 Nekroloog ERSO kodulehel

Eesti heliloojad
Eesti muusikapedagoogid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1960
Surnud 2014
Sophie Turner

Sophie Turner (sündinud 21. veebruaril 1996) on Briti näitleja.

Isiklikku
Sophie sündis Northamptonis ja kolis Warwicki, kui ta oli kaheaastane. Turner on olnud teatrifirma Playbox Theatre Company liige alates kolmandast eluaastast. Pärast "Troonide mängu" esimese hooaja lõppu võttis Sophie enda juurde elama koer Zunni, kes mängis sarjas ja oli tihedalt seotud tema tegelaskujuga.

Karjäär
Turner saavutas laiema tuntuse 2011. aastal, kui ta valiti üheks sarja "Troonide mäng" osatäitjaks. Ta kehastab sarjas noort aadlipreilit Sansa Starki.

Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1996
Čarnaŭčycy

Čarnaŭčycy (valgevene keeles Чарнаўчыцы, transkribeerituna Tšarnavtšõtsõ, poola keeles Czarnawczyc, ka Czernawczyce või Czerniawczyce) on küla (varem linn ja alev) Valgevenes Bresti oblasti Bresti rajoonis, Čarnaŭčycy külanõukogu halduskeskus.  Aastal 2005 oli seal 2402 elanikku.

Čarnaŭčycys on keskkool, raamatukogu ja klubi. Vaatamisväärsusteks on endine kreekakatoliku, praegune õigeusu kirik aastast 1733, samuti katoliku kirik (1585-1595).

Ajalugu 

Esimest korda mainiti Čarnaŭčycyt XV sajandil, mil küla oli Wawczkiewiczite valdus. XV sajandi lõpus vahetasid Wawczkiewiczid Iliniczitega valdusi ja omanikke vahetas ka Čarnaŭčycy. XVI sajandi alguseks olid Iliniczid kogunud endale Bresti ümbrusesse suured valdused, mille keskuseks oli  Čarnaŭčycy. Aastal 1521 sai külast alev.

Aastal 1566 said alevi omanikeks Radziwillid. Alevist sai selle suguvõsa residents ja krahvkonna keskus. Alevis oli Radziwillide loss, samuti ehitas see suguvõsa sinna katoliku kiriku, milles gooti stiili elemendid põimuvad renessansi omadega. Alevit läbis suur Lublini ja Vilniuse vaheline kaubatee, mis avati aastal 1609. Alevit läbisid ka mitmed kohaliku tähtsusega teed. 

Aastal 1718 andis Poola kuningas August II Čarnaŭčycyle linnaõigused. Aastal 1777 rajati linna 11 vesirattaga vesiveski. 

Poola jagamisel aastal 1795 läks  Čarnaŭčycy Venemaa Keisririigi koosseisu. Ühtlasi läks asula Grabowskite valdusesse. Seoses Poola ülestõusuga aastal 1831 arreteeriti kohalik vaimulik, ühtlasi anti sealne katoliku kirik Moskva patriarhaadile üle.

1919–1939 kuulus Čarnaŭčycy Poolale. 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu, ühtlasi tõi see üleminek kaasa alevi muutmise külaks. Aastal 1987 taastati tulekahjus hävinud endine kreekakatoliku kirik, ühtlasi võeti see kasutusele õigeusu kirikuna.

Pilte

Viited

Välislingid 

Čarnaŭčycy

Valgevene asulad
Bresti rajoon
Peter von Bagh

Kari Peter Conrad von Bagh (29. august 1943 Helsingi – 17. september 2014) oli soome filmiajaloolane, lavastaja, stsenarist, publitsist ja ajakirjanik.

Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Välislingid
 Järelehüüe ajalehes Helsingin Sanomat
 

Soome ajakirjanikud
Soome stsenaristid
Soome ajaloolased
Hietaniemi kalmistule maetud
Sündinud 1943
Surnud 2014
Eugen Tanner

Eugen Tanner (kuni 1939 Eugen Reinhold Tannebaum; 16. detsember 1892 Tauria kubermang – 16. juuli 1960 Tallinn) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas Pärnu Gümnaasiumi. Aastal 1911 õppis ta Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, aastatel 1912–1916 usuteaduskonnas. Ordineeriti 16. novembril 1919 õpetajaks.

Aastatel 1919–1933 oli ta Noarootsi koguduse pastor ning aastatel 1923–1933 Saarte-Lääne praost.

Viited

Välislingid
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Noarootsi Püha Katariina koguduse vaimulikud
Saarte-Lääne praostid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1892
Surnud 1960