joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mikeli järv

Mikeli järv (ka Mikkeli järv, Suur Mikkeli järv) on järv Võrumaal Rõuge vallas, Tika külas Missost 3 km kirde suunas.

Järv on ümara kujuga, 4,7 ha suur. Suurim sügavus 6,1 m. Kallas enamjaolt turbane. Idakaldal on liivane küngas.

Taimestik on liigivaene. Vees on enim väikest vesikuppu. Leidub ka üht haruldast jõgitakja liiki.

Kasutatud kirjandus
Aare Mäemets, "Eesti NSV järved ja nende kaitse", Tallinn 1977.

Välislingid
Mikeli järv Keskkonnaregistris

Rõuge valla järved
Andragoogika

Andragoogikat võidakse vaadelda kui iseseisvat teadusharu või ka kasvatusteaduste allharu, mille uurimisvaldkondadeks on täiskasvanud inimeste õpetamise ja õppimisega seotu. Andragoogika hõlmab kõrgkoolipedagoogikat, tootmispedagoogikat, sõjaväepedagoogikat jm. Kokkuleppeline definitsioon puudub. Andragoogika võib-olla ka mitmesugustes õppeasutustes peetav loengukursus.

Täiskasvanute õpetaja või täiskasvanute õppimist-õpetamist uuriv inimene on andragoog.

Andragoogika rajajaks peetakse tšehhi õpetajat ja kirjanikku Jan Amos Komenskýt. Terminit "andragoogika" kasutas esimest korda saksa gümnaasiumiõpetaja Alexander Kapp 1833. aastal Platoni haridusteooriat kirjeldavas raamatus "Platon's Erziehungslehre: Als Pädagogik Für Die Einzelnen und Als Staatspädagogik. Oder Dessen Praktische Philosophie". Teooriat arendas edasi Eugen Rosenstock-Huessy.

Eestis loodi E. Vilde nimelisse Tallinna Pedagoogilisse Instituuti andragoogika ja juhtimistöö kateeder 1986. aastal.

Kirjandus
 Larissa Jõgi, Merle Lõhmus, Talvi Märja (2003). "Andragoogika. Raamat õppimiseks ja õpetamiseks." Ilo. ISBN 998-5575121
 "Kes on kes andragoogikas"

Pedagoogika
Tõnda

Tõnda on linn Venemaal Amuuri oblastis, Tõnda rajooni halduskeskus ja "BAMi pealinn".

2010. aastal oli elanike arv 35 574.

Ajalugu
Aastatel 1907–1908 oli praeguse Tõnda asukohas moodustatud ümberasujate piirkond Tõndinski, 30 aastat hiljem sai piirkonnast alev. 1975. aastal sai Tõndinskist Tõnda linn.

Viited

Välislingid 

 Tõnda administratsiooni koduleht

Venemaa linnad
Amuuri oblast
Steve Jobs

Steve Jobs (ametlikult Steven Paul Jobs; 24. veebruar 1955 Mountain View, California – 5. oktoober 2011 Palo Alto, California) oli USA infotehnoloog ja ettevõtja, ettevõtte Apple Inc. üks asutajaid ja kauaaegne tegevjuht.

1970. aastate lõpus tootis Jobs koos ettevõtte Apple Inc. kaasasutaja Steve Wozniakiga esimese äriliselt eduka personaalarvuti. 1980. aastate alguses oli ta esimeste seas, kes pööras tähelepanu arvutihiire kasutamisele graafilises kasutajaliideses.

1986. aastal ostis Steve Jobs ettevõtte Pixar (tol ajal The Graphics Group) 10 miljoni USA dollari eest.

Jobs töötas Apple'i tegevjuhina peaaegu tasuta, kõigest 1 dollari eest aastas. Ta ei võtnud töö eest mingitki muud tasu, näiteks aktsiaoptsioone ega esinduskulusid. Kuid talle kuulus üle 5 miljoni Apple'i aktsia, mille väärtus oli üle 2 miljardi dollari. Pärast Pixari ülevõtmist kuulus talle ka 138 miljonit Disney aktsiat, mille väärtus oli üle 4 miljardi dollari. Forbesi hinnangul oli tema vara väärtus 2010. aastal 8,3 miljardit dollarit ning sellega oli ta USA rikkuselt 42. inimene.

Jobs taandus 24. augustil 2011 Apple'i tegevjuhi kohalt ettevõtte nõukogu esimeheks. Uueks tegevjuhiks sai Tim Cook.

5. oktoobril 2011 suri ta kõhunäärmevähki. Vähk diagnoositi tal 2003. aasta sügisel.

Vaata ka
 Silicon Valley piraadid

Viited

Kirjandus
 Walter Isaacson, „Steve Jobs”, tõlkinud Ülle Jälle, ISBN 9789949502080

Välislingid

 https://www.youtube.com/watch?v=SH1jKZwcS9Y youtube.com
 Steve Jobs showcases Macintosh, 24. jaanuar 1984
 Steve Jobs Interview 1990
 by Daniel Morrow, Smithsonian Institution, Excerpts from an Oral History Interview with Steve Jobs, Founder of NeXT Computer (eelmise viite sisu tekstina), 20. aprill 1995
 Apple – Remembering Steve Jobs Apple.com
 Apple 'visionary' Steve Jobs dies aged 56 BBC.co.uk
 Steven Paul Jobs, 1955-2011, Steve Jobs, Apple Co-Founder, Is Dead WSJ.com
 Kate Dailey, The cult of Steve Jobs, BBC News Magazine, 6. oktoober 2011
 Motor Yacht Venus (Project Aqua, hull 684) – a Feadship all-aluminium full custom vessel, superyacht

Apple
Ameerika Ühendriikide ettevõtjad
Sündinud 1955
Surnud 2011
Pitirim Sorokin

Pitirim Aleksandrovitš Sorokin (Питирим Александрович Сорокин; 21. jaanuar 1889 Arhangelski kubermang, Venemaa – 11. veebruar 1968 Winchester, Massachusetts, USA) oli komi-vene-ameerika sotsioloog, õppejõud ja poliitiline aktivist.

Pitirim Sorokin lõpetas 1914. aastal Peterburi ülikooli õigusteaduskonna. Ta oli tulihingeline kommunismivastane. Veebruarirevolutsiooni ajal kuulus ta esseeride parteisse ning oli Aleksandr Kerenski sekretär. Ta mõistis hukka bolševike riigipöörde ja tegutses aktiivselt selle vastu. Sorokin valiti esseeride nimekirjas Vologda kubermangust Asutava Kogu liikmeks. Bolševikud vahistasid teda korduvalt ja Lenin mõistis ta surma. Pärast kuuenädalast vangistust lasti ta siiski vabaks. 1918. aasta oktoobris teatas ta avalikult oma loobumisest poliitilisest tegevusest, lahkumisest esseeride parteist ja Asutavast Kogust. Seejärel pühendus ta teadus- ja õppetööle.

1920. aastal avaldas ta kaheköitelise teose "Sotsioloogiasüsteem" (Система социологии). Ometigi jätkusid võimude pretensioonid Sorokini vastu. Hävitati tema trükivalmis teos "Nälg kui faktor" (Голод как фактор), tema sotsioloogiaartikleid kritiseeris Lenin. 26. septembril 1922 saadeti ta GPU Kolleegiumi otsusega riigist välja.

Ta elas lühikest aega Berliinis, seejärel Prahas. 1923. aastal emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse. Aastatel 1924–1930 oli ta sotsioloogiaprofessor Minnesota Ülikoolis. 1930. aastal palus Harvardi Ülikooli president teda isiklikult, et ta sinna tööle asuks. Harvardis asutas ta sotsioloogiaosakonna. Ta oli oma kolleegi Talcott Parsonsi häälekas kriitik. Sorokin õpetas Harvardis 1959. aastani ja oli Ameerika Sotsioloogiaassotsiatsiooni 55. president.

Sorokin on tuntud peamiselt oma panusega sotsiaalse ringkäigu teooriasse.

Sõktõvkari Riiklikus Ülikoolis loodi 2009. aastal Pitirim Sorokini Keskus.

Teosed
Contemporary Sociological Theories., NY: Harper, 1928
Fads and Foibles in Modern Sociology and Related Sciences., Chicago, H. Regnery Co., 1956
The Ways and Power of Love: Types, Factors, and Techniques of Moral Transformation., Philadelphia: Templeton Foundation Press (1954). 2002. ISBN 978-1-890151-86-7
A Long Journey: the Autobiography of Pitrim A. Sorokin., College and University Press, 1963
Hunger As a Factor in Human Affairs., University Presses of Florida, 1975.

Vaata ka 
Sorokini armastusemudel

Viited

Kirjandus
A Long Journey: the Autobiography of Pitirim A. Sorokin. College and University Press, 1963.

Venemaa sotsioloogid
Ameerika Ühendriikide sotsioloogid
Komi inimesed
Sündinud 1889
Surnud 1968
Hugo Weaving

Hugo Wallace Weaving (sündinud 4. aprillil 1960 Nigeeria Oyo osariigis Ibadanis) on Briti-Austraalia filmi- ja teatrinäitleja.

Ta on mänginud muu hulgas filmides "Matrix" ja "Sõrmuste isand: Kuninga tagasitulek". Ta andis hääle ka ühele tegelasele filmis "Lustakad jalakesed".

Suurbritannia filminäitlejad
Austraalia filminäitlejad
Sündinud 1960
Winchester

Winchester (varasemad nimed Winton ja Wintonceastre) on linn Inglismaal Hampshire'is. 

Linnas asuvad Winchesteri katedraal, Winchesteri Ülikool ja Winchesteri kolledž. Samuti 11. sajandil rajatud Winchesteri linnus.

Suurbritannia linnad
Vana-Rooma asulad
Hampshire
Jupiler Pro League

Jupiler Pro League on Belgia jalgpalli kõrgeim liiga.

Liiga loodi 1895. aastal ning ajaloo jooksul on liigas mänginud 74 klubi. Kokku on Belgia meistriks tulnud 16 klubi. Kõige edukam klubi on RSC Anderlecht, kes on tulnud Belgia meistriks 34 korda, järgnevad Club Brugge KV (18), Union Saint-Gilloise (11) ja Standard Liège (10). 

Alates hooajast 2020–21 mängib liigas 18 klubi (enne seda 16 klubi).

Klubid 
Hooajal 2022–23 mängivad liigas järgmised klubid:

Liigas mänginud Eesti jalgpallureid

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Jalgpalliliigad
Belgia jalgpall
Kaibaldi liivik

Kaibaldi liivik on kõige suurem liivik Eestis. See asub Kaibaldi nõmmel Hiiumaal. Liivik on Pihla-Kaibaldi looduskaitseala Kaibaldi sihtkaitsevööndi keskosaks.

Pilte

Kirjandus 
 Palo, Timo. 2016. Kaibaldi liivik, Eesti oma liivakõrb Eesti Loodus 11: 40-41

Välislingid 

Hiiumaa vald
Eesti geograafia
Vjatšeslav Šumski

Vjatšeslav Šumski (17. detsember 1921 – 23. jaanuar 2011) oli vene filmioperaator.

Filme 
"Meie aja kangelane" (1966)
"Elame esmaspäevani" (1968)
"Kuritöö ja karistus" (1969)
"Valge Bim Must kõrv" (1976)

Tunnustused 
Lenini preemia (1980)
NSV Liidu rahvakunstnik (1982)

Välislingid 
Biograafia kino-teatr.ru lehel

Venemaa filmitegijad
Filmioperaatorid
Sündinud 1921
Surnud 2011
Piimapukk

Piimapukk on tee ääres asuv astmetega pukk, millele 1960.–1980. aastail asetati maamajapidamistes piimanõud, kust piimaauto piima kogus. Piimapukid on olnud kasutusel Eestis, Soomes, Rootsis, Lätis, Norras, Islandil ja Taanis.

Piimapukid Eestis
1950. aastail Eestis piimapukke polnud, lehmapidajad viisid oma piima ise kogumispunktidesse. Piimapukid hakkasid Eesti maastikku ilmestama 1960. aastate lõpus (teistel andmetel 1970. aastate algul), mil oli maaperedes kombeks pidada üht-kaht lehma. Eralehmade piima kogusid maal kuni 200 kilomeetri pikkusi ringsõite tegevad piimaautod. Suvel koguti piima iga päev, talvel üle päeva. Et piim nõudes ei jäätuks, keerati nõude ümber kasukad ja kampsunid.

Ajapikku piimapukkide ehitus muutus. Algselt oli tegemist astmeteta puust pukiga, piimaautot juhtiva piimamehega kaasa sõitval laborandil oli oma kolme pulgaga redel kaasas. Hiljem hakati piimapukkidele lisama treppe, mis kergendasid piimanõude ülesvinnamist. Pärnumaal hakati tegema varjualustega pukke, Viljandimaal vintsiga ja mõnikord isegi mootoriga pukke. 1980. aastail valmistati pukke ka metallist. Olulised detailid olid ka refleksklaas puki märkamiseks pimedal ajal ja piimaraamatute kastike.

1990. aastate algusest hakkasid piimapukid kaduma, kuna piimatootmise ja sanitaarnõuete muutumise tõttu ei kogutud enam üksikute lehmade piima, tänapäeval on aga talunikel piimajahutid. Samas aitas mõnel pool piimapukkide säilimisele kaasa, et need täitsid muidki funktsioone: piimapukkide juures peatusid kauplusautod ja kohalikud bussid, neile kinnitati kuulutusi ning ka postkaste. Puki juures kohtuti ja vahetati uudiseid.

Piimapukid kui kultuuripärand
26. augustil 2011 avati Kiidi turismitalus Võrumaal toimunud sõirapäeva käigus pidulikult uus piimapukk, mille ehitasid talus vabatahtlikena töötanud noored Lätist, Türgist, Venemaalt, Iisraelist ja Prantsusmaalt. Pukilt pidas esimese kõne põllumajandusminister Helir-Valdor Seeder, kes tegi ettepaneku piimapukid muinsuskaitse alla võtta: "Piimapukid iseloomustavad Eestis maaelu ja põllumajanduse ühte ajajärku ning need on olnud muuhulgas maastikuarhitektuuri üks osa."

Piimapukkide uurimist on naljatamisi nimetatud pukoloogiaks.

Piimapuki järgi sai nime Piimapuki bussipeatus Aruvalla–Jägala teel Harjumaal.

Vaata ka 
Meierei
Piim

Viited

Välislingid

 "Piimapukk" Teeaeg, Eesti Maanteemuuseum, 30.04.2010
 Allar Viivik ""Hüvasti, Eestimaa viimane piimapukk!"" Õhtuleht, 12. juuli 2003
 Annika Haas & Helen Sooväli "Piimapuki-lood" Fotobrigaad/Eesti Ekspress, 11.10.2001
 Vesta Reest 14 "Ühe piimapuki elu" Luup (97), 12. juuli 1999

Maaehitised
Bulava

Bulava on Venemaal välja töötatud ja katsetamisjärgus olev ballistiline rakett, mis võib kanda ka tuumalõhkepäid. Neid peaksid hakkama kandma uue, Borei-klassi tuumaallveelaevad, mille esimene esindaja on allveelaev Juri Dolgoruki.
Venemaa relvajõud katsetasid edukalt 2022. aasta 3. novembril Bulava ballistilist raketti. Rakett tulistati välja allveelaevalt Valge mere vetes ja lendas üle suure osa Venemaa territooriumist. Rakett startis allveelaevalt Generalissimus Suvorov ja tabas plaanipäraselt Kura polügoonirongi Kaug-Ida piirkonnas.

Välislingid
 "Venemaa seekordne Bulava-test õnnestus" Postimees, 27.08.2011
 11. august 2015, Vladimir Voronov, Tegelikkus Vene relvastuse seisust: lennuvõimetu rakett Bulava ja tuumarong, tõlge artiklist 28.06.2015 14:21, Владимир Воронов, Танки для парада, Радио Свобода 2015 RFE/RL

Ballistilised raketid
Udo Parikas

Udo Parikas (sündinud 1956 Saltsjöbadenis) on eesti ajakirjanik. Ta on töötanud pikka aega Rootsi Raadios, ka eestikeelsete saadete toimetuses.

Isiklikku
Udo Parikas on tuntud eesti fotograafi Peeter Parika tütrepoeg.

Sündinud 1956
Eesti ajakirjanikud
Ternei

Ternei on alev Venemaal Primorje krais, Ternei rajooni keskus. 

Ternei asub Jaapani mere Ternei lahe kaldal, Serebrjanka jõe suudme ääres. Alevist läände jääb Sihhote-Alin. Vladivostokini on teed pidi 665 km ja Habarovskini 640 km.

Kliima 
Alevis on parasvöötme mussoonkliima. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on –11,6 ja augusti keskmine õhutemperatuur on 18,5 kraadi. Õhutemperatuuri absoluutseks miinimumiks on –30,2 ja maksimumiks 38,1 kraadi. Sademeid on umbes 815 mm aastas.

Viited

Välislingid 
 Ternei kodulehekülg

Venemaa alevid
Primorje krai
Ernst Säga

Ernst Säga (30. august 1899 Haaslava vald, Tartumaa – 27. august 1975) oli eesti arst.

Ta õppis Tartu Ülikoolis 1920–1925 (lõpetas) arstiteadust ja 1925–1927 õigusteadust, Dr. med. 1940 (veremuutusist vähktõbiseil raadiumravi puhul). Korporatsiooni Ugala vilistlane.

Osales Vabadussõjas. 

Ta oli aastatel 1924–1925 Tartu Linna Poeglaste Gümnaasiumi, aastatel 1924–1926 ja 1927–1936 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi ning aastatel 1927–1932 Tartu Õpetajate Seminari võimlemisõpetaja. Alates 1927. aastast oli ta Tartu Üldhaigekassa arst ja Tartu ülikooli naistekliiniku assistent. Alates 1928. aastast oli ta kindlustusseltside Eesti ja Oma, ja alates 1929. aastast EEKS-Maja usaldusarst. Tartus tegutsenud Pikkade Meeste Klubi juhatuse liige ja klubi usaldusarst (1934).

Arreteeriti NKVD poolt 1950. aastal.

Hiljem oli ta Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi günekoloogiaosakonna juhataja. Ta oli Tallinna Akušööride-Günekoloogide Teadusliku Seltsi juhatuse esimees. Ta maeti 30. augustil 1975 Rahumäe kalmistule.

Viited

Kirjandus
Album Academicum Universitatis Tartuensis II. Tartu 1994. Lk 63

Eesti arstid
Eesti õpetajad
Arstide Koja liikmed
Vabadussõja veteranid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Ugala liikmed
Eesti represseeritud isikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1899
Surnud 1975
Tiiu Hallap

Tiiu Hallap (sündinud 14. juunil 1960) on Eesti filosoof ja tõlkija. Tema peamine uurimisvaldkond on analüütiline vaimufilosoofia.

2000. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritöö filosoofias "Teadvuseteaduse võimalikkuse probleem" (juhendaja Eero Loone, oponent Valdar Parve). Ta on pidanud Tartu Ülikoolis loenguid vaimufilosoofiast.

Hiljem on ta olnud tegev füüsikaleksikon.ee arendusjuhina.

Publikatsioone
 Rein Vihalemm, J. E. Earley, Tiiu Hallap (Eds.) Studia Philosophica IV, Special Issue: Proceedings of the 7th Summer Symposium of the International Society for the Philosophy of Chemistry (Tartu, 16–20 August, 2003). Tartu: Tartu University Press, 2004
 "Estonian media discourse on the genetic database project: science communication and science policy", Trames: Journal of the Humanities and Social Sciences, 8(1/2)/2004, 217–240.
 "Mõtteid filosoofiaesseede kirjutamisest" – Rmt: Mare Oja (koost, toim) Filosoofia õpetamisest. Tallinn: Riiklik Eksami- ja Kvalifikatsioonikeskus, Argo, 2006, lk 14–16
 "Gaudeamus: aritmeetiline fantaasia.", Vikerkaar, 3/2007
 "Traktaadi tapmine", Postimees, 10.04.2011
 "Paeti küsimus", Postimees, 6.10.2012

Tõlkeid
 Daniel Bell, "Murrangud kolmes maailmavaates", Akadeemia 3–4/1990, 686–701
 Bertrand Russell, "Uurimus tähendusest ja tõest", Hortus Litterarum, 1995
 Thomas Nagel, "Mis tunne on olla nahkhiir?", Akadeemia 10/1996, lk 2090–2109.
 Charles Sanders Peirce, "Kuidas muuta meie ideid selgeks?", Akadeemia 8/1997, lk 1679–1702
 Joseph Margolis, "Objektivism ja relativism", Akadeemia 1997, lk 808–832
 Arthur C. Danto, "Ühendused maailmaga", Hortus Litterarum, 2000
 Pascal Engel, "Analüütiline filosoofia ja kognitiivsed normid", Akadeemia 3/2001, lk 520–540
 Jaroslav Pelikan, "Klassikaline kultuur ja kristlik teoloogia", Akadeemia 9/2001, 1967–1995
 Georg Henrik von Wright, "Filosoofia, loogika ja normid" (osa artikleid), Vagabund, 2001
 Hans-Joachim Klimkeit, "Mani ja manilus", Akadeemia 4/2002, lk 795–831
 Jonathan Wolff, "Sissejuhatus poliitikafilosoofiasse", Tartu Ülikooli Kirjastus, 2005
 Louis P. Pojman, "Eetika. Õiget ja väära avastamas", Eesti Keele Sihtasutus, 2005
 E. J. Lowe, "Sissejuhatus vaimufilosoofiasse", Tartu Ülikooli Kirjastus, 2008
 Bernard Williams, "Moraal: sissejuhatus eetikasse", Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2012
 Carl R. Rogers, "Saada iseendaks: terapeudi vaade psühhoteraapiale", Eesti Transpersonaalne Assotsiatsioon, 2014
 Carl G. Hempel, "Loodusteaduse filosoofia", Tartu Ülikooli Kirjastus, 2014
 P. F. Strawson, "Analüüs ja metafüüsika: sissejuhatus filosoofiasse", Tartu Ülikooli Kirjastus, 2016

Pere
Tema ema oli tõlkija Tatjana Hallap.

Viited

Eesti filosoofid
Eesti tõlkijad
Sündinud 1960
Marek Järvik

Marek Järvik (sündinud 26. veebruaril 1977) on Eesti filosoof. Tema peamine uurimisvaldkond on eetika, sealhulgas keskkonnaeetika.

2001. aastal kaitses Marek Järvik Tartu Ülikooli filosoofia osakonnas magistriväitekirja "Õigused õiguse alusena: moraalikriitiline õiguse põhjendamine" (juhendajad Eero Loone ja Margit Sutrop).

Ta on pidanud Tartu Ülikoolis loenguid sotsiaal- ja poliitilisest filosoofiast.

Publikatsioone
 "Is Williams's internalism/externalism distinction logical?" Rmt: "Ethics: Interdisciplinary approaches. Eetika: Interdistsiplinaarsed lähenemised" Tartu Ülikooli eetikakeskus (2001-2006). Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2006, lk 139-144
 "Terrorism - kas see on moraalselt õigustatud?" Akadeemia, 10/2005, lk 2085-2104
 "Sallivus - kas ideaal?" Haridus, 10/2005, lk 22-24
 Marek Järvik, K. Oudekki Loone ja Eero Loone "Suveräänsus, seadus, immigratsioon" Atlex, 2004
 "Vabadusest tugeva demokraatiani" Eesti Ekspress, 10.06.2004
 "Kas võrdsus toob meile kahju?" Eesti Ekspress, 20.11.2003
 "Unistus ühiskondlikust lepingust" Eesti Ekspress. 18.09.2003
 "Riigi võimalused moraali kujundamisel" Eesti Ekspress, 14.08.2003
 Ahto Oja, Külli Keerus, Marek Järvik jt "Keskkonnaeetikast säästva ühiskonna eetikani: inimese ja looduse vaheline tasakaal kui jätkusuutlikkuse aluspõhimõte" Tallinn: Säästva Eesti Instituut, 2003
 "Valitsuse erapooletus sõidusoodustuste kaotamisel" Postimees, 30.10.1996

Välislingid
 

Eesti filosoofid
Sündinud 1977
Andrus Tool

Andrus Tool (sündinud 5. detsembril 1960) on Eesti filosoof ja tõlkija. Tema peamised uurimisvaldkonnad on filosoofia ajalugu ja ajaloofilosoofia.

1979–1984 õppis Tool filosoofiat Moskva Riiklikus Ülikoolis ning 1984–1991 Tartu Ülikoolis. 1991. aastal kaitses Andrus Tool Tartu Ülikooli filosoofia osakonnas magistriväitekirja "J.G. Droyseni metahistoriograafiline kontseptsioon" (juhendaja Eero Loone).

1984. aastast on Tool Tartu Ülikooli filosoofialektor. Ta on pidanud loenguid filosoofia ajaloost: antiikfilosoofiast, kesk- ja uusaja filosoofiast, saksa klassikalisest filosoofiast, hermeneutikast ja fenomenoloogiast.

Publikatsioone
 "Hans-Georg Gadamer". (lk 407–427); "Wilhelm Dilthey" (lk 385–403); "Hermeneutika" (lk 379–382); "Elufilosoofia" (lk 33–39). Rmt: Annus, E. (toim) "20.sajandi mõttevoolud" Tartu: Tartu Ülikooli kirjastus, 2009
 "Wilhelm Dilthey on the Objectivity of knowledge in human sciences". Trames: Journal of the Humanities and Social Sciences, 11(1)/2007, lk 3–14
 "Filosoofiline refleksioon humantaarteaduste loomuse üle ja teaduspoliitika" Studia Philosophica, 5/2006, lk 90–102
 "Wilhelm Dilthey elufilosoofia ja hermeneutika" Akadeemia 2006, lk 1798–1833
 "Mäng ja kõnelus looduvas traditsioonis", 2002
 "Hans-Georg Gadameri filosoofiliste tekstide teaduslik kommenteeritud tõlge", 2002
 "Uuskantiaanlus kui teadusajastu kultuurifilosoofia" Akadeemia, 4/1993, lk 769–802

Tõlkeid
 Wilhelm Dilthey "Teiste isikute ja nende eluavalduste mõistmine" Akadeemia, 2006, lk 1779–1796
 Hans-Georg Gadamer "Hermeneutika universaalsus: valik esseid ja intervjuusid" Tartu: Ilmamaa, 2002
 Friedrich Schleiermacher, Wilhelm Dilthey, Martin Heidegger, Hans-Georg Gadamer "Filosoofilise hermeneutika klassikat" Tartu: Ilmamaa, 1997

Välislingid
 

Eesti filosoofid
Eesti tõlkijad
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1960
Riin Sirkel

Riin Sirkel (sündinud 4. mail 1979) on eesti filosoof, Vermonti Ülikooli dotsent. Tema peamised uurimisvaldkonnad on vanakreeka filosoofia ja metafüüsika.

1997–2005 õppis Sirkel Tartu Ülikoolis filosoofiat, kaitstes 2002. aastal bakalaureusekraadi ning 2005. aastal magistriväitekirja "Küsimus olemuse järele: Aristoteles, Avicenna ja Aquino Thomas" (juhendajad Andrus Tool ja Henrik Lagerlund). 2004–2005 oli ta külalismagistrant Uppsala Ülikoolis. 2006–2010 oli Sirkel doktoriõppes Lääne-Ontario Ülikoolis, kus kaitses 2010. aastal doktoriväitekirja "The Problem of Katholou (Universals) in Aristotle" ("Universaalide (katholou) probleem Aristotelese filosoofias"; juhendajad Henrik Lagerlund ja Devin Henry).

2004–2006 oli Riin Sirkel Eesti Autismiühingu tugiisik. 2004–2006 töötas ta Tallinna Ülikoolis lektorina ning 2005–2007 Tartu Ülikoolis õppejõu, koordinaatori ja erakorralise teadurina. 2007–2010 oli Sirkel assistent ja lektor Western Ontario Ülikoolis, 2010–2012 oli ta järeldoktorantuuris Alberta Ülikoolis. 2012–2018 töötas ta lektorina Vermonti Ülikoolis Ameerika Ühendriikides, alates 2018 samas dotsent.

2005–2007 kuulus Sirkel filosoofia ainenõukokku. 2004. aastast on ta Eesti Filosoofiaõpetajate Seltsi ja 2009. aastast Ameerika Filosoofilise Ühingu liige. Riin Sirkel kuulub ka filosoofilisse grupeeringusse "Frontisterion" ("Taipla").

Tunnustus
 2005 – Gustav Teichmülleri stipendium

Publikatsioone
Philoponus: On Aristotle’s Categories 1–5 (2015). Translated, with notes, by Riin Sirkel, Martin Tweedale, and John Harris. The Ancient Commentators on Aristotle. New York, London: Bloomsbury.
Sirkel, Riin (2011). Alexander of Aphrodisias's Account of Universals and its Problems. Journal of the History of Philosophy 49(3): 297–314.
 Sirkel, Riin (2010). The Problem of Katholou (Universals) in Aristotle. University of Western Ontario Electronic Thesis and Dissertation Repository (Paper 62): University of Western Ontario.
 Sirkel, Riin (2010). Knowledge of Particulars in Aristotle. Newsletter of the Society for Ancient Greek Philosophy (17–26). Department of Philosophy, Binghamton University.
 Sirkel, Riin (2009). Review of Galluzzo, Gabriele; Mariani, Mauro (2006), Aristotle's Metaphysics Book Z: The Contemporary Debate. Studia Humaniora Tartuensia. 10 (R.4)
 Sirkel, Riin (2008). Aristotle and Other Platonists – By Lloyd P. Gerson. Theoria: A Swedish Journal of Philosophy 74(1): 91–95.
 Lott, T.; Lõuk, K.; Parhomenko, E.; Sirkel, R.; Traks, K.; Veskimets, E. (Toim.) (2003). Tõtt-öelda. Ettekandeid seminaridelt "Keel ja filosoofia" (Madsa 2002) ning "Millest kõneldakse siis, kui kõneldakse EESTI FILOSOOFIAST" (Valgemetsa 2000). Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus.

Välislingid
 

Eesti filosoofid
Sündinud 1979
Yoshihiko Noda

Yoshihiko Noda (jaapani keeles 野田 佳彦; sündinud 20. mail 1957 Chiba prefektuuris Funabashis) on Jaapani poliitik.

Ta oli 2. septembrist 2011 kuni 26. detsembrini 2012 Jaapani peaminister.

Ta on lõpetanud Waseda Ülikooli.

Juunis 2010 sai ta Naoto Kani valitsuse rahandusministriks. 26. augustil 2011 valiti ta Jaapani Demokraatliku Partei esimeheks.

30. augustil 2011 valis Jaapani parlamendi alamkoda Yoshihiko Noda peaministriks.

Pärast kaotust 2012. aasta parlamendivalimistel astus Yoshihiko Noda partei esimehe kohalt tagasi.

Jaapani poliitikud
Jaapani peaministrid
Sündinud 1957
Toomas Lott

Toomas Lott (sündinud 18. juunil 1979) on Eesti filosoof, kelle peamine uurimisvaldkond on antiikfilosoofia (eriti Platon).

Haridus
Aastatel 1986–1997 õppis Lott Tallinna Laagna Gümnaasiumis. 1997–2001 oli ta Tartu Ülikoolis filosoofia bakalaureuseõppes, 2001–2004 magistrantuuris, kaitses magistriväitekirja "Häälestatud mõtlemine Martin Heideggeri "Lisandusis filosoofiale (Omanemisest)"" (juhendaja Tõnu Luik). 2012. aasta septembris kaitses ta sealsamas väitekirja "Plato on Belief (doxa). Theaetetus 184B-187A" (juhendajad Roomet Jakapi ja Ülo Matjus).

Töö
Aastatel 2004–2005 oli Toomas Lott õppeülesande täitja Tallinna Ülikoolis. 2006–2008 oli ta Tartu Ülikooli keeleteaduse ja -tehnoloogia doktorikooli erakorraline teadur, alates 2009. aastast on ta teadur Tartu Ülikooli filosoofia osakonnas. Ta on lühikest aega õppinud ja teinud uurimistööd Freiburgi ülikoolis, Pariisi I ülikoolis (Pantheon-Sorbonne), Cornelli ülikoolis ja Konstanzi ülikoolis.     

Aastatel 2005–2006 oli Lott Eesti Filosoofiaõpetajate Seltsi liige ning 1999–2006 kuulus ta filosoofiaühendusse Frontisterion.

Tunnustus
 2001 – Eesti Rahvuskultuuri Fondi stipendium

Artikleid
 "Vahatahvel ja eksitus Theaitetoses". Vikerkaar, 10-11/2009, lk 84–92.
 "Walter Benjamin" Rmt: Annus, E. (toim) 20. sajandi mõttevoolud. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2009, lk 569–598
 "Plato on the Rationality of Belief". Trames, 2011, vol. 15 (4), lk 339–364.

Viited

Välislingid
 

Eesti filosoofid
Sündinud 1979
Kaitseliidu Valgamaa malev

Kaitseliidu Valgamaa malev on Kaitseliidu territoriaalne üksus, mis tegutseb Valga maakonnas.

Koosseis 

Valgamaa malev koosneb 
Valga üksikkompaniist, 
Otepää üksikkompaniist ja 
Helme üksikkompaniist.

Ajalugu 
Kaitseliit asutati 11. novembril 1918. Organisatsiooni esialgne nimetus oli Eesti Kaitse Liit ning kontor asus Tallinnas Brokusmäel majas nr 8. Organisatsiooni esmaülesandeks sai sisejulgeoleku tagamine. 11. novembri õhtul Laevanduse" kontoris toimunud koosolekul loobuti Saksa okupatsiooniaegsest bürgerwehrist ja uus organisatsioon nimetati kaitseliiduks. Uue kaitseliidu juhtimise võttis endale Ernst Põdder. Ilmus päevakäsk nr. 1 järgneva sisuga: 1. Alates tänasest päevast võtan E. K. L. juhatuse endale. Alla kirjutanud kaitseliidu juhataja Põdder. Maakondade korralduste ülemaiks nimetan endised Eesti sõjaväe ohvitserid: Harju maakonna ja Tallinna ülem on Kann. Wiru maakonna ja Rakwere Reek. Tartu maakonna ja Tartu Kurvits. Järwa maakonna ja Paide Puskar. Wiljandi maakonna ja Wiljandi Kubu. Läänemaakonna ja Haapsalu Rõuk. Pärnumaakonna ja Pärnu Tannbaum. Wõru maakonna ja Wõru Vreemann. Walga linna Irw. Saare-, Hiiu- ja Muhumaa Poopuu.

Salk Valgas asunud ohvitsere tuli 18. novembril kokku, nimelt Eduard Ahman, E. Juul, Karl Kornel, Leo Orgussaar, Paul Vassil ja Otto Tief, ja seitsmendana vabatahtlik F. Jänes. Koosolek otsustas: Valka tuleks luua kaitseväelaste kogunemispunkt. Organiseerimist raskendasid asjaolud, et  kapten Anton Irv  ei ole jõudnud Valgasse, 2) kohalike asutuste ülevõtmist takistas Saksa soldatite nõukogu ja 3) lätlased ei toetanud Eesti väeosa asutamist.

Välislingid 
 Kaitseliidu Valgamaa maleva koduleht

Kaitseliidu malevad
Herluf Bidstrup

Christian Hans Herluf Bidstrup (10. september 1912 Berliin – 26. detsember 1988 Allerødi vald, Taani) oli Taani kunstnik ja karikaturist. 

1930. aastatel sai ta viljakaks karikaturistiks. Ta oli omal ajal väga populaarne  Saksa Demokraatlikus Vabariigis ja  Nõukogude Liidus. Lisaks poliitilistele karikatuuridele leidis tema loomingus kajastamist inimese igapäevaelu ja inimlikud nõrkused, mis ilmusid naljapildisarjadena. 

Bidstrup on tänapäeval läänes peaaegu unustatud.

Perekond ja kunstiharidus
Tema isa oli taanlane, kes elas Saksamaal, teenides elatist kunstnik-dekoraatorina. Bidstrupi ema oli sakslanna. 1917. aastal kolis Bidstrupide pere Taani. 

Ta omandas aastail 1931–1935 kunstihariduse Kopenhaagenis asuvas Kuninglikus Taani Kunstiakadeemias.

Elu ja looming
Esimene karikatuur avaldati 1932. aastal. Aastail 1936–1945 töötas ta ajalehe Socialdemokraten kaastöölisena. Sõjaeelses Taanis sai ta populaarseks raamatuillustraatoriks. Üksikuid töid oli tal ka teatrikunstnikuna. 

Bidstrup oli Taani Kommunistliku Partei liige. Alates 1945. aastast töötas ta kommunistlikus ajalehes Land og Folk. 

Bidstrupi kui kunstniku looming jaguneb kahte loomeperioodi. Esimeses perioodis olid ülekaalus poliitilised karikatuurid, mida iseloomustab üldsõnalisus ja probleemide lihtsustamine. Teises loomeperioodis, mil ta esines humoristlike lühiseriaalidega, kerkis tema omanäolisus eriti esile ja alles siin lõi tema anne särama.

Tunnustused
1964 – Rahvusvaheline Lenini rahupreemia 
1974 – valiti NSV Liidu Kunstiakadeemia auliikmeks

Viited

Kirjandus
Huumorit ja satiiri / Herluf Bidstrup; [koostanud J. Jensen] Tallinn : Eesti NSV Kunst, 1959, 160 lk
Huumorit ja satiiri / Herluf Bidstrup; [koostanud J. Jensen] Tallinn : Eesti NSV Kunst, 1963, 104 lk
Huumorit ja satiiri = Сатира и юмор / Herluf Bidstrup; Tallinn : Elimelto, 1993, 136 lk

Välislingid
Herluf Bidstrupi naljapildisarjad  (vene)
Herluf Bidstrupi foto
 Ants Juske, "Kommunist Herluf Bidstrup" (Juske pildiveerg) – Eesti Päevaleht 6. jaanuar 2007, lk 22  

Karikaturistid
Taani kunstnikud
Sündinud 1912
Surnud 1988
Orianthi

Orianthi (Pärisnimega Orianthi Panagaris; sündinud 22. jaanuaril 1985) on Austraalia naismuusik, laulja, muusikakirjutaja ja kitarrist. Teda teatakse kõige paremini vist Michael Jacksoni peakitarristina kontsertide seerial This Is It. Tema debüütsingel According to you tuli Jaapani edetabelites 3. kohale, Austraalias 8. kohale ja USAs 17. kohale. Tema teine album, Believe, ilmus 2009. aasta lõpus.

Elu ja karjäär
Orianthi Panagaris sündis Adelaides, Austraalias ja on Austraalia ning Kreeka päritolu. Kolmeaastasena hakkas Orianthi klaverit õppima ning kuueaastasena hakkas ta kitarrimängu õppima. Kuueselt õppis ta mängima akustilist kitarri ja üheteistkümneselt hakkas ta oma isa julgustamise peale elektrikitarri mängimist õppima. 15-aastasena pani ta rohkem rõhku laulude kirjutamisele ja sellega alustas ta oma karjääri. Ta on mänginud bändides alates 14. eluaastast Inglismaal ja Prantsusmaal ning andis oma esimese kontserdi 15-aastaselt Steve Vaile. Kui Orianthi oli 18, kohtus ta Carlos Santanaga ning hakkas temaga muusikat tegema. Carlos kutsus Orianthi endaga muusikat tegema heliproovi jaoks ning hiljem kutsus ta endaga lavale esinema ta Adelaide kontserdil, Memorial Drive'l, 30. märtsil 2003. 

Austraalia muusikud
Northwood

Northwood on paikkond Londoni Hillingdoni linnaosas.

Elanikke oli 2008. aastal 11 068. 

Paikkonda on ürikutes mainitud esmakordselt 1435. aastal.

Northwood sai endale raudtee 1887. aastal.

1902. aastal oli elanikke 2500.

Northwoodi nimega on seotud Northwood Headquarters – Briti relvajõudude (British Armed Forces ) peakorteri rajatised Hertfordshire'i krahvkonnas Eastburys, mis asub Northwoodi vahetus naabruses. Sissepääsu kohal on silt  "Northwood Headquarters" (). Selle sildi taga paiknevad kolm väejuhatust: Briti relvajõudude alaline ühendstaap (Permanent Joint Headquarters), Briti merejõudude ülemjuhataja peakorter  (Headquarters of Commander in Chief Fleet) ja   NATO Northwoodi mere-osavägede väejuhatus (Allied Maritime Component Command Northwood).

Aastail 1939–1969 paiknes siin RAF Coastal Commandi peakorter koos sõja alul rajatud maa-aluse juhtimiskeskusega.

Välislingid
Northwood Headquarters Suurbritannia kaitseministeeriumi koduleht (inglise) 

Londoni linnaosad
Virginia Water

Virginia Water on Surrey krahvkonnas Londonist umbes 30 km edelas asuv linn.

Halduslikult kuulub Virginia Water Runnymede'i omavalitsusüksusse. 2001. aasta rahvaloenduse järgi oli linnas 6113 elanikku.

Järv asub Bourne'i jõe kaldal. Linna läbides on jõgi 25 m kõrgusel merepinnast. Linna kese on 29–39 m kõrgusel merepinnast. Bourne'i jõgi suubub Thamesi.

Linn on nime saanud Virginia Wateri järve järgi, mis asub Windsor Great Parki nimelise hirvepargi edelaservas. Virginia Wateri järv omakorda võis nime saada Elizabeth I järgi, sest virgin tähendab inglise keeles neitsit ja Elizabethi nimetati neitsilikuks kuningannaks, sest ta ei abiellunud kunagi. Kuid järv ise on kuningannast poolsada aastat hilisem: ta rajati Bourne'i jõge paisutades 1746. Pärast seda, kui järv 1768 paisu purustas ja tühjaks jooksis, taastati järv 1780. aastal märksa suuremana, tänapäevases suuruses.

Järve ümbermõõt on 7,2 km. Pool sellest on sillutatud ja pool sillutamata jalgtee.

Virginia Wateri järv on iseloomuliku kujuga. Teise maailmasõja ajal lasti järv tühjaks, sest kardeti, et Luftwaffe võib järve kasutada lennukite asukoha kindlaksmääramiseks.

21. sajandil kasutati järve kaldaid Harry Potteri filmide järvekaldastseenide ja 2010. aasta filmi "Robin Hood" paadistseenide filmimiseks.

Linn sai endale raudtee 1856. aastal. Linnas on raudteejaam, kust saab mugavalt sõita Londoni Waterloo jaamani. Uus raudteejaamahoone ehitati 1973. aastal.

1873–1885 ehitati Virginia Waterisse Holloway sanatooriumi nimeline hullumaja. See lõpetas tegevuse 1980 ja pärast 1994–2000 kestnud restaureerimist müüdi elamukompleksiks. Vahepealsel ajal kasutati Holloway sanatooriumi sageli filmivõtete jaoks. Seal on vändatud sarja "Inspektor Morse" paljud jaod, samuti on seal muuvisid filminud Adam Ant, Alphaville, The Cure, Ozzy Osbourne ja Bonnie Tyler, rääkimata vähem tähtsatest muusikutest.

1920. aastatel rajati Virginia Waterisse Wentworth Estate'i nimeline 7 km² suurune asum, mis on tuntud rikaste ja kuulsate elanike poolest. Minevikus on seal elanud Cliff Richard, Elton John, Boriss Berezovski ja Andrei Ševtšenko, aga praegu näiteks Ron Dennis, Eddie Jordan, Ernie Els, Gary Numan ja Brunei sultan. 1998 elas seal Augusto Pinochet, kes põgenes oma kodumaalt Suurbritanniasse ja elas seal seni, kuni ta jälle Tšiilile kohtupidamiseks välja anti.

Virginia Water on golfikeskus. Asula lähedal on 4 golfirada. Sel põhjusel elab Wentworth Estate'is palju golfimängijaid.

Linnast 13 kilomeetri kaugusel kirdes asub Heathrow' lennujaam.

Suurbritannia linnad
Harry Tõnuri

Harry Tõnuri (20. november 1921 Tallinn – 24. juuni 1986 Tallinn) oli eesti tennisist ja muusikapedagoog.

Tennise Eesti NSV meistrivõistlustel meeste paarismängus võitis ta koos Guido Taftiga 1947. aastal pronksi ja 1950. aastal hõbeda, segapaarismängus koos Aino Utsoga 1949. aastal pronksi.

Ta lõpetas Tallinna konservatooriumi muusikateaduse erialal ning 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi eriala.

Ta töötas aastatel 1956–1986 Tallinna Lastemuusikakooli õppealajuhataja ja muusikaliteratuuri õpetajana.

Tennisist Feliks Tõnuri oli tema kaksikvend.

Viited

Eesti tennisistid
Eesti muusikapedagoogid
Eesti muusikateadlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1921
Surnud 1986
Voldemar Sassi

Voldemar Sassi (19. oktoober 1899 – juuli 1941) oli Eesti NSV poliitik ja ühiskonnategelane. 

Voldemar Sassi oli üks kommunistliku liikumise eestvedajaid Tartus. Ta oli Üle-Eestimaalise Noorproletaarlaste Ühingu liige, 1922. aastast EK(b)P liige. 1923. aastal valiti ta Töörahva Ühise Väerinde nimekirjas Tartu linna volikokku.

1924. aastal mõisteti V. Sassi 149 protsessil eluaegsele sunnitööle. Vabanes 1938. aasta amnestiaga. Aastatel 1940–1941 oli ta EK(b)P Tartu linnakomitee sekretär, seejärel Ametiühingute Kesknõukogu esimees.

Voldemar Sassi oli II Riigivolikogu ja Eesti NSV Ülemnõukogu I koosseisu liige, Eesti NSV Ülemnõukogu juhataja alates 25. augustist 1940 kuni 1941. aasta juulini. 1941. aastal valiti ta NSV Liidu Ülemnõukogu liikmeks.

Voldemar Sassi hukkus Suvesõjas Nõukogude poolel võideldes Pärnumaal. 

Tema järgi sai nime Voldemar Sassi nimeline sovhoos.

Viited

NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
NSV Liidu Ülemnõukogu Rahvuste Nõukogu saadikud‎
Eesti NSV I Ülemnõukogu liikmed
Sündinud 1899
Surnud 1941
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Ondřejovi Observatoorium

Ondřejovi observatoorium (tšehhi keeles Observatoř Ondřejov) on Tšehhi Teaduste Akadeemia Astronoomia Instituudi koosseisu kuuluv observatoorium, mis asub Ondřejovi küla lähedal umbes 35 km Prahast kagu pool. Observatooriumi geograafilised koordinaadid on .

Observatooriumi rajas 1898. aastal tšehhi tööstur ja amatöörastronoom Josef Jan Frič. Ehitamine võttis 8 aastat ja esimesed vaatlused viidi läbi ööl vastu 1. augustit 1906. Frič kinkis 28. oktoobril 1928 oma eraobservatooriumi Tšehhoslovakkia riigile.

Ondřejovi observatooriumile on muude saavutuste hulgas kuulsust toonud suure arvu asteroidide avastamine. 2011. aasta 14. augusti seisuga on Ondřejovi observatoorium 655 avastatud asteroidiga maailmas 27. kohal.

Suurim observatooriumile kuuluv teleskoop on 2-meetrine Cassegraini teleskoop, millega viiakse läbi vaatlusi alates 1967. aastast.

Viited

Välislingid 

 Tšehhi TA Astronoomia Instituudi kodulehekülg
 Ondřejovi 2m teleskoop

Observatooriumid
Tšehhi ehitised
Ene Järvis

Ene Järvis (aastatel 1976–1984 Ene Janson; sündinud 26. oktoobril 1947 Kiidjärvel) on eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 1966 Põlva Keskkooli (praegune Põlva Ühisgümnaasium) ja aastal 1970 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Järvis töötas aastatel 1970–2009 näitlejana Tallinna Linnateatris.

Ta on esinenud Eesti Raadio meelelahutussaadetes, mänginud telelavastustes („Mõmmi ja aabits”, 1976–1977 ja 1998–1999; „1991”, 1992), filmis („Näkimadalad”, 1989; „Perekonnapildid”, 1989, mõlemad Tallinnfilm; „Kormoranid ehk Nahkpükse ei pesta”, 2011, Kuukulgur Film; „Deemonid”, 2012, Kopli Kinokompanii; „Kertu”, 2013, Amrion) ja teleseriaalides („Õnne 13”, 1994–1996; „Kälimehed”, 2010–2012; „Süvahavva”, 2012–2013).

Rollid teatris

Filmirollid
"Kormoranid ehk Nahkpükse ei pesta" – Santana naine
"Deemonid" – Reeda

Rollid televisioonis
Ta mängis seriaali "Kelgukoerad" ühes osas 2007. aastal. Seriaalis "Kälimehed" mängis ta ämma ja seriaalis "Õnne 13" arsti (Lilian Põder).

Tunnustus
2018 – Eesti Näitlejate Liidu auraha

Isiklikku 
Ta oli aastatel 1976–1984 abielus Vello Jansoniga.

Viited

Välislingid

Dagmar Reinolt. Ene Järvis: ei tohi mõelda, et oled vana, ajakiri Naised, märts 2011

Piltide lisamist ootavad
Eesti näitlejad
Sündinud 1947
Kaitseliidu Jõgeva malev

Kaitseliidu Jõgeva malev on Kaitseliidu territoriaalne üksus, mis tegutseb Jõgeva maakonnas.

Jõgeva maleva pealik on alates 4. juunist 2012 major Mati Kuusvere, kes 2011. aasta 1. juunist juhtis malevat malevapealiku kohusetäitjana.

Koosseis

Jõgeva maleva koosseisu kuulub 
 Jõgeva malevkond (vastutusala: Jõgeva linn, Jõgeva vald, Palamuse vald, Tabivere vald) 
 Põltsamaa üksikkompanii (vastutusala: Põltsamaa linn, Põltsamaa vald, Pajusi vald, Puurmani vald) ja 
 Torma üksikkompanii (vastutusala: Mustvee linn, Torma vald, Saare vald, Pala vald, Kasepää vald). 

Lisaks allub malevale Kirna õppekeskus.

Ajalugu

Kaitseliidu Jõgeva maleva pealik oli selle loomisest 1990. aasta 23. augustil kuni 2002. aasta 31. juulini major Ants August Nurk. 

Malevapealik oli 1. augustist 2002 kuni 1. juunini 2011 major Janno Rosenberg, kes oli malevas varem teeninud ka väljaõppeohvitseri ja instruktorina.

Viited

Välislingid 
 Kaitseliidu Jõgeva maleva koduleht

Kaitseliidu malevad
Kaitseliidu Rapla malev

Kaitseliidu Rapla malev on Kaitseliidu territoriaalne üksus, mis tegutseb Rapla maakonnas.

Rapla maleva pealik on major Valjo Tooming.

Ajalugu

Enne Teist maailmasõda asus Raplas Kaitseliidu Harju maleva Rapla malevkonna keskus,, K. L. Rapla malevkonna pealik oli Johannes Võmma. 

Kaitseliidu taastamise ajal toimus 23. märtsil 1990 toimus Raplas koosolek, kus valiti Rapla Kaitseliidu esimeseks pealikuks Manivald Kasepõld. 

Manivald Kasepõld täitis Rapla Kaitseliidu pealiku kohustusi sama aasta 12. aprillini, mil peeti Eesti Kaitseliidu Rapla lipkonna asutamiskoosolek ja valiti lipkonna pealikuks Valdo Jänes, kelle ametisoleku aastail pandi alus toimivale malevale. Kaitseliidu Rapla maleva sünnipäevaks peetakse lipkonna asutamiskoosoleku kuupäeva. 

Rapla maavalitsus annetas Rapla malevale lipu, mis õnnistati Raplas 1998. aasta 7. novembril. 

2010. aasta aprillis oli Rapla malevas koos eriorganisatsioonidega 815 liiget, malevas töötas 18 palgalist. 

Kaitseliidu Rapla malevasse kuuluvad:
Loone malevkond, 
Märjamaa üksikkompanii,
Hiie üksikkompanii,
Kaiu üksikrühm.

Endised pealikud

Rapla lipkonna pealik on olnud Valdo Jänes ning Rapla maleva pealikud Rein Pajunurm, Aksel Heidemann, Avo Aljas, Arnold Juhans, Heino Rebane, Aarne Sillamaa ja Peeter Tani, Arni Ilves.

Viited

Välislingid 
 Kaitseliidu Rapla maleva koduleht

Kaitseliidu malevad
Juan Mata

Juan Manuel Mata García (sündinud 28. aprillil 1988) on Hispaania jalgpallur, kes mängib Inglismaa Premier League'i klubis Manchester United poolkaitsjana.

Juan Mata jalgpallikarjäär algas klubis Real Oviedo, 15-aastasena kolis aga jalgpallur Madridi Reali akadeemiasse. 

2007. aastal ostis ta Valencia CF, kus sai Juan Mata põhikoosseisu mängijaks. 28. märtsil 2008 lõi poolkaitsja kaks väravat Copa del Rey poolfinaalmängus Barcelonaga, kindlustades Valencia koha finaalis. Finaalis Getafega avas Juan Mata juba 4. minutil skoori ja Valencia võitis mängu 3:1.

Suvel 2011 liitus Mata Londoni Chelseaga, üleminekusumma oli 28 miljonit eurot. 27. augustil 2011 oma esimeses mängus Chelsea meeskonnas lõi Juan Mata värava Norwich Cityle. Juan Mata valiti Chelsea aasta jalgpalluriks aastatel 2012 ja 2013.

Kui suvel 2013 sai Chelsea peatreeneriks José Mourinho, pääses Mata vähem väljakule ning jaanuaris 2014 müüdi ta Manchester Unitedisse 37,1 miljoni naelsterlingi eest.

Saavutused

Valencia
Copa del Rey (1): 2007–08

Chelsea
 FA Cup (1): 2011–12
 UEFA Meistrite Liiga (1): 2011–2012
 UEFA Euroopa Liiga (1): 2012–2013

Manchester United 
 FA Cup (1): 2016

Hispaania rahvuskoondis
Maailmameistrivõistlused
2010. aasta MM, 1. koht
Euroopa meistrivõistlused
2012. aasta EM, 1. koht

Individuaalsed
Chelsea aasta jalgpallur (2): 2011–12, 2012–13

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Hispaania jalgpallurid
Valencia CF mängijad
Chelsea FC mängijad
Manchester United FC mängijad
Sündinud 1988
Tartu Postimees

Tartu Postimees on piirkondlik ajaleht, mille paberväljaanne ilmub ajalehe Postimees lisana. Tartu Postimeest annab välja AS Postimees Grupp ning seda levitatakse peamiselt Tartus, Tartu- ja Jõgevamaal.  

Tartu Postimehe toimetus asus kuni 2016. aastani aadressil Gildi 1, praegu on toimetuse aadress Ülikooli 2a. 

Postimehe toimetuse Tallinna kolimisest kuni 2015. aastani oli lehe peatoimetaja Vahur Kalmre. 13. aprillist 2015 kuni 31. maini 2017 juhtis toimetust Tiina Reinart. Alates 1. juunist 2017 on Tartu Postimehe peatoimetaja Rannar Raba.

Välislingid
 Tartu Postimees
 AS Postimees Grupp koduleht

Tartu ajalehed
Närvivalu

Närvivalu ehk neuralgia on ühe või mitme närvi valu. Närvivalu ei ole seotud valuretseptorite ärrituse, vaid närvi funktsiooni või struktuuri kahjustusega.

RHK-10-s kodeeritakse närvivalu koodiga M79.2.

Kolmiknärvi põletikku esineb 4% elanikest (4–8 mln inimest üle maailma). Sageli jääb see eluaegseks haiguseks, millest ei saagi vabaneda. Kolmiknärvi neuralgiale on iseloomulik hootine, tugev, torkav, 30–60sekundiline ühepoolne näovalu kolmiknärvi ühe või kahe haru piirkonnas näol, põsel, meelekohas ja kõrva juures. Valuhood esinevad enamasti kobaratena. Naha, limaskesta ja hammaste ärritamisel puudutuse, mälumise, rääkimise või neelatamisega stimuleeritakse vastavaid päästikpunkte. 

Ravi oleneb sellest, kas närvivalu põhjus on teada. Selleks võib olla näiteks hambajuurepõletik, vöötohatis vm. Enamasti on aga põhjus selgusetu ja siis määratakse patsiendile ravim, mille toimeaine on karbamasepiin ja mis toimib 80% juhtudest. Kasutusel on ka teisi närviimpulssi mõjutavaid ravimeid. Kirurgilist ravi kohaldatakse ainult kontrollimatu valu korral, mis ei allu ravimitele.

7. oktoobril 2015 lülitasid 84 torni ja kõrgehitist üle maailma, seal hulgas ka Tallinna Teletorn, oma valgustuse siniseks, et osaleda kampaanias "Light Up Teal", millega toetati kolmiknärvipõletikuga võitlevaid inimesi.

Allikas 
 Tallinna Teletorni pressiteade
Lihasluukonna ja sidekoehaigused
Valu
Rudolf Prants

Rudolf Prants (1903 Peterburi kubermang – 12. juuli 1972) oli NSV Liidu sõjaväelane ja riikliku julgeoleku ohvitser, Eesti NSV SARK-i Tartu Linnaosakonna ülem (1944).

Rudolf Prants sündis 1903. aastal Venemaal Peterburi kubermangus. Tema vanemad olid pärit Võrumaalt. 

Rudolf Prants astus ÜK(b)P-sse 1925. aastal ja omandas nõukogude sõjakoolis kõrgema sõjaväelise hariduse. 

1939. aastal asus R. Prants tööle NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaati ning saadeti 1940. aastal koos baasidelepinguga NSV Liidu baasidesse saadetud nõukogude vägedega Eestisse, kus tegutses Tartus ja Tallinnas asunud 65. üksiku laskurkorpuse juures SARK-i eriosakonna tõlgina, kuna valdas eesti ja soome keelt, ning hiljem juba operatiivvoliniku abina. 

1940. aastal määrati R. Prants 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse 182. Eesti laskurdiviisi SARK-i eriosakonna operatiivvolinikuks Tartus ja alates 1941. aasta märtsist 22. laskurkorpuse 180. Eesti laskurdiviisi SARK-i eriosakonna ülemaks. 

R. Prants osales Teise maailmasõja alguses koos 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpusega Leningradi rinde lahingutes, kuid evakueeriti raske haiguse tõttu tagalasse. Teise maailmasõja ajal tegutses R. Prants NSV Liidu SARK-i Novosibirski valitsuse allüksustes. 

Pärast Nõukogude vägede Eestisse jõudmist määrati R. Prants 1944. aasta septembris Eesti NSV SARK-i Tartu Linnaosakonna ülemaks. 

Aastatel 1945–1949 oli R. Prants Tallinnas asuva Eesti NSV Siseministeeriumi Ohvitseridekooli ülema asetäitja. 

1949. aastal määrati R. Prants Eesti NSV Siseministeeriumi Miilitsavalitsuse ülema asetäitjaks. Alampolkovnik R. Prants vabastati 1954. aastal haiguse tõttu teenistusest.

Viited

Välislingid
Pearu Kuusk, Vabastajad või vallutajad? Siseasjade Rahvakomissariaadi Tartu Linnaosakonna tegevusest 1944. aastal, Tuna, 2008/3

KGB töötajad Eestis
22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse koosseis
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1903
Surnud 1972
Timuti tänav

Timuti tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis. Tänav algab Heina tänavalt, ristub Õle ja Ristiku tänavaga ning lõpeb Roo tänaval.

Ajalugu
Aastatel 1910–1939 kandis tänav Albert Koba koera järgi Tarabella tänava nime. 1930. aastate esimesel poolel peeti Tarabella (Timuti) 26 asuvas endises tööstushoones Peeteli koguduse jumalateenistusi.

Asutused Timuti tänaval
Timuti tn 24 asub  Kolde Lasteaed

Viited

Välislink
Tarabella tänava majaomanikud 1913

Põhja-Tallinna tänavad
Pelgulinna asum
Tallinna väljakute loend

Tallinna väljakute loend

#
20. augusti väljak

A
Admiraliteedi väljak
Apollo plats

B
Brookusplats

H
Harju väljak (endine)
Hiiu väljak (endine; ka Paraadi väljak, Paraadi plats)
Hommiku väljak (Balti Jaama Turul)

I
Islandi väljak

J
Jaama plats (planeeritav; ka Jaama väljak))

K
Kaasani plats (endine)
Kalamaja plats (ka Kalamaja väljak, Kalma väljak)
Karjavärava plats
Kiriku plats (varem ka Kirikuplats, Raamatukogu plats)
Kohtuotsa vaateplats (ka Kohtuotsa vaateplatvorm)
Kompassi plats (ka Kompassi väljak)
Komsomoli väljak (endine; tänapäeval Uue Maailma haljak)
Kontserdiväljak
Koolimaja plats (endine; ka Valguse puiestik)
Adam Johann von Krusensterni väljak

L
Laadaplats (endine; kaUus turg, Täiturg, Vanakraamiturg)
Laeva väljak
Lauluväljak (ka Laulupeo plats)
Lennujaama väljak
Lossi plats (varem ka Lossiplats, Toomturg, Toompea turg, Doompea plats, Doompää plats)

N
Näitusväljak

P
Patkuli vaateplats (ka Patkuli vaateplatvorm)
Patriarh Aleksius II väljak
Pelgulinna väljak
Piiskopi vaateplats (ka Piiskopi vaateplatvorm, Piiskopi aed)
Pioneeride väljak (endine; tänapäeval Politseiaed)

R
Raekoja plats (varem ka Suur turg)
Rataskaevu plats
Roheline turg

S
Suurgildi plats (varem ka Gildi plats)

T
Tartu väljak (endine)
Teatri väljak (aastatel 1972–1991 Eesti Punaste Küttide väljak)
Tornide väljak (varem ka Näituse väljak, Väljanäituse plats, Stalingradi väljak)
Turu plats (varem ka Turg, Turuplats)

U
Uue Maailma plats

V
Vabaduse väljak (varem ka Heina turg, Palgi turg, Puu- ja Heinaturg, Harju turg, Peetri plats, Vabaduse plats, Vabadusväljak, Võiduväljak, Võidu väljak)
Vabastajate väljak (endine; tänapäeval Tõnismäe haljak)
Viru väljak (varem ka Täiturg, Vene turg, Stalini väljak, Keskväljak)
Veelennujaama plats (endine)

Õ
Õhtu väljak (Balti Jaama Turul)

Tallinna väljakud
Tallinna loendid