joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sütiste parkmets

Sütiste mets on parkmetsa ala Tallinna linna territooriumil Mustamäe linnaosas, osa Nõmme-Mustamäe maastikukaitsealast. Pindala on 39,2 ha, sellest puistuid 27,0 ha.

Maastik
Sütiste metsaala maastiku kujundavad Mustamäe nõlv ning selle ees olev leetseljakute, luidete ja tuiskliivaküngastega liigendatud tasandik. Ala asub mattunud aluspõhjalise ürgoru kohal. Maapinna absoluutkõrgus tasandikul on 28–38 meetrit. Astangu kõrgus jalamilt on 15–20 meetrit, nõlva kalle on 10–40 kraadi.

Sütiste parkmetsa idaosas paikneb viimane säilinud osa kunagisest laialdasest Tondi liivikust. Liiviku serval asuv Lamekas (lame nõlv Rahumäe kalmistust põhja pool) on oluline ala kaitseall oleva nõmmnelgi kasvukoht (Natura-ala).

Veestik
Pinnaveekogusid alal ei esine.

Taimestik
Sütiste mets on keskosas olnud valdavalt nõmmemets ja palumets, mille osade vahele jäävad kunagiste luidetevaheliste nõgude põhjas lodustuvad kooslused (kõdusoo, lodu-madalsoo).

Puistutest valitsevad männikud ja männi enamusega puistud (25,6 ha, 94,8%). Peale männipuistute esineb vähemal määral metsa niiskemas lääneosas hall lepikuid (0,9 ha, 3,3%) ja sanglepikuid (0,5 ha, 1,9%).

Kasutatud kirjandus
 Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala kaitsekorralduskava 2006–2011. Tallinn, 2006

Välislingid
 Maastikuala kaart metsade nimedega.
 "Tallinn loobus Sütiste metsaparki terviseradade rajamisest" ERR, 9. august 2022

Eesti metsad
Tallinna pargid
Mustamäe linnaosa
Christoph Adam von Stackelberg

Vabahärra Christoph Adam von Stackelberg (25. detsember (vkj 14. detsember) 1777 Tallinn – 19. november (vkj 7. november) 1841 Tallinn) oli Eestimaa haridustegelane.

Christoph von Stackelberg sündis Vormsi, Vääna, Tolli, Trilli ning Novaja Derevnja (Ingerimaal) mõisniku, vabahärra Otto Christian Engelbrecht von Stackelbergi (1735–1792) ja Anna Gertruda von Dückeri (1750–1820) pojana.

Christoph omandas gümnaasiumihariduse Tallinnas, misjärel õppis Saksamaal meditsiini ja õigusteadust. Seejärel siirdus ta õpireisile Euroopasse. Seal tutvus ta Johann Heinrich Pestalozzi õpetusega ning temas sai selle pooldaja ja propageerija.

Christoph von Stackelberg töötas Tallinna kubermangugümnaasiumi ning Eestimaa kubermangukooli direktorina. Tema eestvõttel asutati pühapäeva- ning vaeslastekoole ja loodi rahvakooliõpetajate seminar. Ta oli ka Eestimaa alalise koolikorralduse komitee liige. Christoph von Stackelberg oli seotud ka hernhuutlaste liikumisega.

Perekond

Christoph von Stackelberg abiellus 1810. aastal Ungaris Granis krahvitar Maria Josephine Brunswick de Korompaga (1779–1821), kes oli krahv Anton Brunswick de Korompa (ungari Brunswick Antal) ja vabapreili Anna Barbara Wankel von Seebergi tütar, ning krahv Joseph Deym-Stritézi (1751–1804) lesk. Esimesest abielust oli Josephinel neli last. Abielust Stackelbergiga sündisid:
Marie Laura von Stackelberg (1809–1840)
Theophile von Stackelberg (1810–1826)
Menone Maria Theresia Selma Losia Cornelia von Stackelberg (1813–1897)

Josephine ja tema õde Therese (1775–1861) (ungari Brunszvik Teréz) olid lähedastes suhetes Ludwig van Beethoveniga, kellega nad tutvusid esmakordselt 1799. aastal temalt klaveritunde võttes.

Sugupuu

Viited:

Vaata ka
Stackelberg

Viited

Välislingid 
 

Christoph Adam
Eestimaa aadlikud
Baltisakslased
Sündinud 1777
Surnud 1841
Astra Mõistlik

Astra Mõistlik (sündinud 10. detsembril 1983) on eesti moekunstnik.

Ta on lõopetanud 2000. aastal Valjala Põhikooli ja 2003. aastal Kuressaare Gümnaasiumi.

2006. aastal lõpetas ta Tallinna Kõrgema Tehnikakooli  ja 2009. aastal Eesti Kunstiakadeemia kunsti ja kultuuriantropoloogia magistriõppe. Samast aastast õpib Tartu Ülikooli pedagoogikateaduskonnas.

Ta on tuntust kogunud Valjala kihelkonna rahvarõiva mustri edastamisega eri meediumide kaudu, näiteks kollektsioon "Burgaa", näitus "Kikerikiik". Ta on Eesti Moekunstnike Ühenduse liige ja osaleb ühenduse näitustel, millest seni tuntuim on EXPO 2010 Hiinas.

Isiklikku 
Tema ema on pikaaegne Valjala Põhikooli direktor Aive Mõistlik.

Viited

Välislingid
Heidi Hanso, Valjala neiu üritab läbilööki Eesti moetaevas, Meie Maa, 17. mai 2008
Ivika Laanet, "Kikerikiik" läks rändama, Saarte Hääl, 27. jaanuar 2011
Ene Kallas, Astra Mõistlik: moekunstnik on ilus amet, Meie Maa, 15. märts 2011

Eesti moekunstnikud
Sündinud 1983
Maardu FK Olümpia

Maardu Olümpia on endine Eesti jalgpalliklubi. Enne 1998. aasta hooaega muudeti nime seoses uue sponsoriga Levadia OÜ võeti nimeks Maardu Levadia. Hooaja lõpus, oktoobrikuus, võttis Viktor Levada klubi täielikult üle ja lõi uue klubi Maardu FC Levadia.

Klubi mängis Meistriliigas 1992. aastal nime all Maardu FK. Hooaja lõpus muudeti nimeks Maardu Olümpia.

Statistika ja loendid

Varasemad liigahooajad

Viited

Eesti endised jalgpalliklubid
Maardu
Orotšid

Orotšid (endanimetus nani) on tunguusi-mandžu rahvas Venemaal Habarovski krais Amuuri alamjooksul. Elasid varem Tatari väina ääres. 

Orotšeid oli 1970. aasta andmetel 1100. 2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli neid 686. Mandžu keelte hulka kuuluvat orotši keelt räägib umbes 100 eakat inimest. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 596 orotši.

Antropoloogiliselt on orotšid mongoliidid tugevate baikali tüübi tunnustega.

Orotši keel kuulub tunguusi-mandžu keelte lõunarühma. Tänapäeval on orotšid peaaegu täielikult vene keelele üle läinud. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal orotši keelt ainult 8 inimest.

Orotšide traditsioonilised tegevusalad on olnud küttimine ja kalapüük.

Viited

Välislingid
Orotšid Vene Impeeriumi rahvaste punases raamatus (inglise keeles)

Rahvad
Venemaa väikesearvulised põlisrahvad
Kohtla-Järve FC Lootus

Kohtla-Järve FC Lootus (aastail 2004–2005 Alutaguse Lootus) oli Eesti jalgpalliklubi, mille kodulinn oli Kohtla-Järve ja -väljak Spordikeskuse staadion. Klubi mängis hooajal 2009 Esiliigas. 1. novembril 2009 kindlustas klubi mängus Kiviõli Tamme Auto vastu pääsu Meistriliigasse hooajaks 2010. 2010. hooaeg lõpetati viimase kohaga ning langeti tagasi Esiliigasse. 2012. aastal ühines ta klubiga Kohtla-Järve JK Alko ning moodustati Kohtla-Järve JK Järve.

Statistika ja loendid

Varasemad liigahooajad

Eesti jalgpalli karikavõistlused 

Eesti endised jalgpalliklubid
Lootus
Mihkel Kärmas

Lieven-Mihkel Kärmas (sündinud 4. veebruaril 1974) on eesti ajakirjanik.

Ta on lõpetanud Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja Tallinna Tehnikaülikooli turunduse ja välismajanduse erialal.

Mihkel Kärmas töötab nädalalehes Eesti Ekspress ja teeb Eesti Televisioonis saadet "Pealtnägija", mis on eetris alates iganädalaselt 1999. aasta sügisest.

Tunnustus
2002. aastal pälvis ta Bonnieri preemia, kui oli kirjutanud Viktor Kaasiku ebaeetilistest maatehingutest.

2009. aastal pälvis ta Valdo Pandi nimelise ajakirjanduspreemia.

2011. aastal sai ta koos Rasmus Kaggega Bonnieri preemia "Pealtnägija" lugudega "Eesti isamaalised poliitikud hangivad Vene miljonäridele elamislube" ja "Investorid esitasid oma elukohana Stelmachi kolleegide aadresse" eest.

Isiklikku
Mihkel Kärmase õde on laulja ja helilooja Maian Kärmas.

Viited

Välislingid
 Stsenarist Mihkel Kärmas: Rääkisime Herman Simmi lihtsalt ära, Maaleht, 19. november 2009

Eesti ajakirjanikud
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1974
Valdo Pandi nimeline ajakirjanduspreemia

Valdo Pandi nimeline ajakirjanduspreemia on alates 1980. aastatest Eestis tele- ja raadiopublitsistika eest jagatav tunnustus, millega kaasneb rahaline auhind. 

Algselt oli see Valdo Pandi nimeline Eesti Televisiooni publitsistikapreemia, mis aastast 1987 muudeti auhinnaks "sotsiaalselt kaaluka probleemi käsitlemise eest", nii et see edaspidi haaras peale telemeediumi ka ringhäälingus (Eesti Raadios) töötavaid ajakirjanikke. 

Preemiat on välja antud ebaregulaarselt. 

Aastal 1988 maksis Eesti NSV Televisiooni- ja Raadiokomitee laureaadile Pandi-nimelise preemia rahalise tasuna 500 rubla. Aastal 1998 oli preemia rahaline väärtus 20 tuhat krooni. Aastal 2009 ja 2010 oli preemia väärtus umbes 75 tuhat krooni, hiljem umbes 5000 eurot.

Tänapäeval võivad kandidaate üles seada Eesti Rahvusringhäälingu töötajad. 

2008. aastal kuulusid žüriisse Hagi Šein, Mati Talvik, Riina Eentalu, Priit Hõbemägi, Raivo Suni, Margit Kilumets, Rein Järlik ja Tiit Kimmel. 

Aastal 2009 tegi kandidaatide hulgast valiku žürii koosseisus: Sulev Valner, Rein Järlik, Einar Ellermaa, Piret Suurväli, Tiit Karuks, Toomas Lõhmuste, Mary Velmet, Aarne Rannamäe ja Tiit Kimmel.

Valdo Pandi preemia laureaadid 
 1980 Rein Karemäe 
 1985 Mati Talvik 
 1988 Lembit Lauri 
 1998 Toomas Uba 
 2008 Aarne Rannamäe
 2009 Mihkel Kärmas
 2010 Neeme Raud
 2011 Ivan Makarov
 2012 Vahur Kersna
 2013 Kaja Kärner
 2014 Astrid Kannel
 2016 Indrek Treufeldt
 2018 Marko Reikop
 2020 Johannes Tralla

Viited

Välislingid
Neeme Raud pälvis Valdo Pandi nimelise ajakirjanduspreemia. Eesti Rahvusringhääling, 28. mai 2010

Eesti ajakirjandusauhinnad
Igor Morozov

Igor Morozov (sündinud 27. mail 1989 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (keskkaitsja), kes mängib Esiliiga klubis FCI Levadia U21.

Klubikarjäär
Suvel 2013 sõlmis kolme aasta pikkuse lepingu Ungari kõrgliiga klubiga Debreceni VSC.

Statistika

Koondisekarjäär
Marozov on Eestit jalgpallikoondises mänginud 30 mängu. Koondisedebüüdi tegi ta 31. mail 2008 Balti turniiril Leedu jalgpallikoondise vastu. Ta viibis platsil kõik 90 minutit, aga Eesti kaotas 1:0. Mängu päeval oli Morozov 19-aastane.

Saavutused

Individuaalsed
  Meistriliiga
 Hääletati Soccernet.ee lugejate poolt parimaks kaitsjaks 2009

Meeskondlikud
  Meistriliiga
 Eesti meister 2008, 2009

Vaata ka 
 Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited 

Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallikoondislased
Tallinna FCI Levadia jalgpallurid
Eesti jalgpallurid välismaal
Meistriliiga mängijad
Sündinud 1989
IV liiga

IV liiga on Eesti klubijalgpalli tugevuselt kuues ehk madalaim liigaaste.

Statistika, tabelid ja loendid

IV liiga ida

IV liiga põhi

IV liiga lõuna

IV liiga lääs

IV liiga ida/põhi

IV liiga põhi/lääs
Maarja Öpik

Maarja Öpik (sündinud 17. septembril 1972) on eesti mükoloog.

Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli bioloogia erialal 1995. aastal. Magistrikraadi bioloogialal sai ta samas ülikoolis botaanika ja mükoloogia alal 1998. aastal Doktorikraadi taimeökoloogia ja ökofüsioloogia alal sai ta Tartu Ülikoolis 2004. aastal.

Ta on uurinud mükoriisa ökoloogiat.

Viited

Välislingid

Eesti mükoloogid
Sündinud 1972
Rahumäe raudteejaam (kitsarööpmeline raudtee)

Rahumäe raudteejaam on ajalooline raudteejaam Tallinnas Nõmme linnaosas. Peeter Suure merekindluse objekt. Jaamahoone on kultuurimälestis.

Ajalugu
Jaam valmis 1917. aastal Peeter Suure merekindluse kitsarööpmelise Liiva – Nõmme-Väikse raudteelõigu äärde. Jaama juurest algas harutee, mis viis Koplisse, Tondile ja Mustamäele. Pärast kindluse raudtee sulgemist teenindas Tallinna–Vääna raudteeliini.

Pärast kitsarööpmelise raudtee kadumist kasutati jaamahoonet elamuna. 1990. aastate keskel andis Nõmme linnaosavalitsus hoone usuühingule, kes aga hülgas maja.

Asukoht

Rahumäe jaamahoone asub aadressil Künka tänav 15 (endine Piiri tänav 58), Rahumäe kalmistu lääneküljel.

Nimi
Avamisel kandis jaam nime Nõmme-Ida, Tallinna–Vääna raudteeliini avamisel Rahumäe. 1926. aastal avati laiarööpmelisel raudteel samanimeline raudteepeatus. Pärast seda nimetati kitsarööpmelise raudtee jaam ümber Kalmistu jaamaks.

Arhitektuur
Jaamahoone on paekiviehitis, L-kujulise põhiplaaniga ja ühekorruseline. Vundament on klombitud paekivist, välisseinad ja otsaviilud puhtalt tahutud paeplokkidest. Maja välisuks, akna sillused-põsed ja nurgad on tellistest. Viiludel uusklassitsistlik poolkaaraken. Algselt oli majal kivikatus.

Kultuurimälestised
Kultuurimälestiseks (nr 8794) tunnistas kultuuriminister selle jaamahoone 18. augustil 1997.

Vaata ka
 Rahumäe jaamahoone (laiarööpmeline raudtee)
 Tallinna–Vääna raudteeliin

Viited

Välislingid
 Klemet, Andres. Kui Nõmmel sõitis kitsarööpmeline rong.
 Raudteearhitektuuri ajaloost ja säilitamisest. Koostajad: Martin Jänes, Mari Loit. Muinsuskaitseamet. Tallinn, 2006
 YouTube video: Rahumäe Jaamahoone kitsarööpmelisel Liiva--Nõmme-Väikse raudteelõigul

Pildid
 Rahumäe jaamahoone. Tallinn. VARA-WEB pildipank

Kaardid
 Peeter Suure merekindluse raudtee skeem. Rahumäe jaamahoone kaardi ülemises osas.

Tallinna raudteejaamad
Eesti kitsarööpmeline raudtee
Nõmme linnaosa
Peeter Suure merekindluse kindlusraudtee
Tallinna kultuurimälestised
Käsitulirelv

Käsitulirelv on selline tulirelv, mida jõuab kanda ja millega on võimeline tulistama üks inimene. Üldiselt on käsitulirelvadeks liigitatud relvad alla 20 mm kaliibriga tulirelvad. 

Eesti relvaseaduses ei ole relvade liigituses mõistet "käsitulirelv", Eesti Kaitseväe relvastuse liigituses on mõiste "käsitulirelvad" aga olemas.
Eesti Entsüklopeedias kirjeldatakse tulirelvade loendit mõistega "laskurrelv", mis kattub mõistega "käsitulirelv". 

Käsitulirelvi:
 lühiraudsed relvad: püstol, revolver
 
 püstolkuulipilduja
 karabiin
 vintpüss
 jahipüss
 automaatpüss
 kergekuulipilduja
 granaadiheitja

Mitme inimesega teenindavat või transporditavat (kantavat) relva nimetatakse relvasüsteemiks.

Vaata ka
 Käsi- ja kergrelvad

Viited

Relvad
BRDM-2

BRDM-2 (Bojevaja Razvedovatelnaja Dozornaja Mašina 'lahinguluure- ja patrullmasin') on Nõukogude Liidus valmistatud luuresoomuk.

Iseloomustus
BRDM-2 on kastikujulise kerega kiirekäiguline amfiibne soomuk. Jõuseade asub tagaosas, lahingruum eespool. Kraavide ja pehmete alade hõlpsamaks ületamiseks on kahe telje keskele paigaldatud alla lastavad väiksemad abirattad. Pöördtorn koos relvastusega on üle võetud soomustransportöörilt BTR-60PB. Olemas on massihävitusrelvakaitsesüsteem.

BRDM-2 meeskonnas on viis liiget: komandör, juht, laskur ning kaks vaatlejat (parem- ja vasakpoolne).

BRDM-2 peamine voorus on hea läbivus maastikul.

BRDM-2 puudused on nõrk soomuskaitse ja sisenemis-väljumisluukide ebasoodne asukoht. Masinasse siseneda ja sealt väljuda saab ainult torni ees asuvatest katuseluukidest, mistõttu masinast väljumine lahinguväljal on praktiliselt võimatu.

Ajalugu
BRDM-2 eelkäija oli BRDM-1. Et see ei vastanud uutele lahingulistele nõuetele (puudusid öövaatlusvahendid ja korralik relvastus), siis töötati välja uus soomuk.

Uus luuremasin BRDM-2 võeti relvastusse 1962. aastal ja seda näidati avalikult esmakordselt 1966. aastal. Soomukit toodeti Arzamassi Masinaehitustehases 1963–1989. Kokku valmistati umbes 7200 seda tüüpi soomukit.

Kasutamine
2007. aasta seisuga kasutatakse seda soomukit 49 riigis. Kõige rohkem, üle 2600, on BRDM-2-tesid Venemaal, umbes 1000 Süürias, umbes 600 Angolas ja Ukrainas. Euroopa Liidus on üle 400 BRDM-2 Poolas ja üle 100 Slovakkias, vähesel määral (alla 20) veel mitmel endisel sotsialismimaal. 11 riigis, sealhulgas Eestis, on BRDM-2 varem kasutatud, kuid nüüdseks relvastusest maha võetud.

Iraagi sõja ajal sai ka USA sõjasaagiks mõned BRDM-2-d, mis anti üle muuseumile.

BRDM-2 Eesti kaitsejõududes
1990. aastate algul õnnestus kaitseväelastel ja kaitseliitlastel Eestist lahkuvalt Vene armeelt üle võtta 6–10 mitmesuguses seisukorras BRDM-2. Osa neist remonditi ja võeti kasutusele, osa jäeti seisma varuosadeks ja osa paigaldati tankitõrjesihtmärkideks. Peamiselt kasutati BRDM-2-sid Kaitseväe Lahingukoolis, kus nad etendasid peamiselt õppustel vastase soomustehnikat, ja Kalevi Üksik-jalaväepataljonis. 2 soomukit anti politseile, kus need värviti sini-valgeks. Praeguseks on kõik masinad kasutusest maha võetud. Kinnitamata andmetel on BRDM-sid olnud ka Kaitseliidus.

2008. aastal plaaniti kaitseväe soomukeid müüa interneti enampakkumisel, kuid kaitsevägi peatas tehingu.

Üks BRDM-2 (ilmselt endine politsei oma) on üle antud Vabadusvõitluse Muuseumile Lagedil.

Galerii

Vaata ka

BTR-152
BTR-60
BTR-40
BRDM-1
BRM Mangust
Fennek ehk LGS Fennek ehk Spähwagen Fennek ehk Leichter Gepanzerter Spähwagen Fennek

Välislingid

Kaitsevägi jättis vana soomuki emotsionaalse väärtuse tõttu müümata

Luuresoomukid
Nõukogude Liidu relvad
Venemaa relvad
Marielle Goitschel

Marielle Goitschel (sündinud 28. septembril 1945 Sainte-Maximes) on Prantsusmaa endine mäesuusataja, kahekordne olümpiavõitja ja seitsmekordne maailmameister. 

Goitschel võitis 1962. aasta maailmameistrivõistlustel Chamonix's kuldmedali Alpi kahevõistluses ja hõbemedali slaalomis. 1964. aasta olümpiamängudel Innsbruckis oli ta slaalomis teine oma õe Christine'i järel. Suurslaalomis oli aga seis vastupidine ja Marielle tuli olümpiavõitjaks õe ees.

Järgmistel maailmameistrivõistlustel 1966. aastal Portillos võitis Goitschel kaks kuldmedalit, olles parim nii suurslaalomis kui ka Alpi kahevõistluses. Lisaks sai ta nendelt võistlustelt hõbemedalid slaalomis ja kiirlaskumises.
Kiirlaskumises sai Goitscheli ees võidu Erika Schinegger, kes 1967. aastal osutus meheks. Schinegger loovutas enda võidetud kuldmedali Goitschelile 1988. aastal. 

Rahvusvaheline Suusaföderatsioon (FIS) ei ole siiski ametlikult kunagi Schineggeri võitu tühistanud.

Goitschel osales veel Grenoble'is toimunud 1968. aasta OM-il. Kodumaal peetud olümpial tuli ta olümpiavõitjaks slaalomis.

Maailma karikavõistlustel võitis Goitschel kolm karikat, millest kaks tuli slaalomis (1967 ja 1968) ja üks kiirlaskumises (1967).

Saavutused

Olümpiamängudel 

 1964  Innsbruckis
  olümpiavõitja suurslaalomis
  hõbemedal slaalomis
 1968  Grenoble'is 
  olümpiavõitja slaalomis

Maailmameistrivõistlustel 

 1962  Chamonix's
  maailmameister Alpi kahevõistluses
  hõbemedal slaalomis
 1964  Innsbruckis
  maailmameister suurslaalomis
  maailmameister Alpi kahevõistluses
  hõbemedal slaalomis
 1966  Portillo's
  maailmameister suurslaalomis
  maailmameister kiirlaskumises
  maailmameister Alpi kahevõistluses
  hõbemedal slaalomis
 1968  Grenoble'is 
  maailmameister slaalomis
  hõbemedal Alpi kahevõistluses

Maailma karikavõistlustel

Maailmakarikas 

 Üldkarikas
 2. koht: 1967
 Slaalomikarikas 
 1. koht: 1967, 1978
 Kiirlaskumise karikas
 1. koht: 1967

Maailmakarikavõistluste etapivõidud

Viited

Välislingid 

 Marielle Goitschel ROK-i kodulehel
 
 Marielle Goitschel Alpine Ski Database kodulehel (ski-db.com)

Prantsusmaa mäesuusatajad
Sündinud 1945
Mauricio Funes

Carlos Mauricio Funes Cartagena (sündinud 18. oktoobril 1959 San Salvadoris) on El Salvadori poliitik. Ta oli 1. juunist 2009 kuni 1. juunini 2014 El Salvadori president.

Ta õppis ülikoolis kirjandusteadust ning töötas seejärel televisioonis saatejuhi ja uudistereporterina. Tal oli enne presidendivalimisi televisioonis oma jutusaade, milles ta oli eelmiste valitsuste suhtes väga kriitiline. Juba kodusõja ajal intervjueeris ta ajakirjanikuna vasakpoolsete mässuliste juhte.

28. septembril 2007 sai temast vasakpoolse partei Farabundo Martí Vabastusrinde (FMNL) presidendikandidaat. Tema vastaskandidaat oli Rahvusliku Vabariikliku Liidu kandidaat Rodrigo Ávila, endine riikliku politsei asedirektor. 15. märtsil 2009 peetud presidendivalimistel sai Mauricio Funes 51,32% häältest ja valiti presidendiks. Ta on esimene FMNL-i president, kelle valitsusajal ei ole riigis kodusõda.

Funes on lubanud tõsta rikaste kodanike makse, et rahastada vaeste inimeste tervishoidu maapiirkondades ja kuritegevuse ennetuse programme.

Poliitilised vastased kirjeldasid Funesit mehena, kes Venezuela liidri Hugo Cháveze kombel asub konfrontatsiooni USA-ga, kuid Funese sõnul on koostöö teiste Kesk-Ameerika riikidega ja suhete tugevdamine USA-ga tema välispoliitika prioriteedid ning Salvador jätkab USA dollari kasutamist riigis käibiva rahana.

Funes on abielus Vanda Pignatoga, kes kuulus kunagi Brasiilia Tööliste Parteisse. Neil on poeg Gabriel.
 
Funesi vend hukkus kodusõjas. Venna vanema poja Alejandro tapsid 27-aastasena Maroko päritolu kurjategijad Pariisis, kus Alejandro fotograafiat õppis.

El Salvadori presidendid
Sündinud 1959
Maris Jesse

Maris Jesse (sündinud 12. juulil 1968) on Eesti tervishoiuametnik.

Maris Jesse lõpetas 1986. aastal Tallinna 10. Keskkooli ning 1993. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ravi eriala.

Tal on magistrikraad tervisepoliitikas ja -rahastamises õppeasutustest London School Hygiene and Tropical Medicine ja London School of Economics and Political Science.

Ajavahemikus 1. oktoober 1996 – 9. mai 2014 kuulus ta Reformierakonda.

Töökohad
Aastatel 1993–1994 töötas ta Riigikantselei referendina, 1994 Maailmapanga konsultandina ja 1995 sotsiaalministeeriumi välissuhete osakonna peaspetsialistina. Alates 1996. aastast töötas ta haigekassas, alates 1997. aastast Keskhaigekassa direktorina.

Ta on olnud SA PRAXIS tervishoiupoliitika analüütik.

Mais 2009 valiti Maris Jesse esimese eestlasena Maailma Terviseorganisatsiooni täitevkogu liikmeks (kuni 2012. aastani).

Aastatel 2008–2016 oli Maris Jesse Tervise Arengu Instituudi peadirektor. 

2016–2021 oli ta sotsiaalministeeriumi terviseala asekantsler. 

Ta on olnud ka Tartu Ülikooli Kliinikumi nõukogu liige.

Isiklikku
Maris Jesse abikaasa on Hannes Rumm. Neil on kaks tütart, kelle vanusevahe on 9 aastat.

Artikleid
 MARIS JESSE: Suur segadus arstiabiga EL-is EPL.ee, 20. aprill 2004
  Maris Jesse: pooltühja paagiga tuld kustutamas Postimees, 11. veebruar 2009
 MARIS JESSE: Et väljuda surutisest tervena EPL.ee, 29. aprill 2009

Viited

Kirjandus 
"Kes on kes? Eesti 2000", ISBN 9985607899

Välislingid
Maris Jesse teeb ainult südamelähedast tööd 
Kaire Uusen. Tervishoiuekspert Maris Jesse näeb meditsiinikriisist väljapääsu Postimees, 12. juuli 2005

Eesti ametnikud
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Filiae Patriae liikmed
Sündinud 1968
Lemmo Erendy

Lemmo Erendy (sünninimi 1988. aastani Lemmo Erendi; 8. juuni 1939 Tallinn – 11. aprill 1996; jäi teadmata kadunuks) oli Eesti viiuldaja ja pedagoog.

Erendi lõpetas 1962. aastal Leningradi konservatooriumi.

Nõukogude Liidu kultuuriministeeriumi abiga sai ta tööd Ecuadori Riiklikus Konservatooriumis. Tehtud töö eest aastatel 1978–1982 pälvis ta kuldmedali ja rohkelt tunnustust Ecuadori ajakirjanduses.

1988. aastal muutis ta oma perekonnanime Erendyks, kolis elama Soome ning töötas Vantaa muusikakoolis viiuliõpetajana.

Eesti Raadio fonoteegis on hulgaliselt Erendi salvestatud muusikateoseid.

Isiklikku
Lemmo isa Raivo Erendi oli samuti viiuldaja, ema Maria oli noodikirjutaja. Vend Hanno juhtis RAMi tööd.
 
Lemmo Erendyl on kolm tütart, kellest kaks tegelevad samuti muusikaga.

Viited

Välislingid
 Priit Vare "Tume lugu". Eesti Ekspress, 28. jaanuar 1999
 "Lemmo Erendi saatus teadmata", Õhtuleht, 17. september 1999
 History of family, photo

Eesti viiuldajad
Eesti muusikud
Eesti muusikapedagoogid
Sündinud 1939
Surnud 1996
Kadunuks jäänud 1990. aastatel
Suutra

Suutra (sanskriti keeles sūtra; paali keeles sutta ’lõng’; tiibeti keeles mdo; hiina keeles 經 jing; jaapani keeles kyō) on algupäraselt india tekstitüüp ja kirjandusžanr.

Hinduismis nimetatakse suutrateks lühikesi aforistlikke mõttesalme, aga ka mitmesuguseid käsiraamatuid, mis sisaldavad õpetusi nii religioossete rituaalide kui ka igapäevaelu korraldamiseks. Erinevatel koolkondadel on omad suutrad ehk õpperaamatud. Nii näiteks on Patandžali "Jooga Suutra" üks tähtsamaid jooga praktika alustekste; "Kama Suutra" on umbes 5. sajandil koostatud seksuaalelu käsiraamat; Pānini Aṣṭādhyāyī’s nimetatakse suutrateks värssidena vormistatud sanskriti keele grammatikareegleid.

Budismis tähendavad suutrad Buddha õpetussõnadel põhinevaid kanoonilisi tekste, mis on enamasti vormistatud jutluste ja vestlustena. Paali kaanonis on suutrad (paali keeles 'suttad') kogutud «Suutrate korvi» ehk Sutta Piṭakasse. Mahajaanas peetakse Buddha algupärasteks õpetusteks ka mahajaana suutraid.

Vaata ka

 Šaastra

Viited

Kirjandusžanrid
Hinduism
Budism
Kanoonilised tekstid
Liiva–Vääna raudtee

Liiva–Vääna raudtee oli 22 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee Liiva ja Vääna raudteejaama vahel. Raudtee oli kasutusel 1913–1959, lõik Liiva ja Nõmme-Väikse vahel (Liiva – Nõmme-Väikse raudtee) kuni 1971.

Raudteel liikusid Tallinna–Vääna reisirongid.

Raudtee rööbaste vahekaugus oli 750 mm.

Ajalugu
Liiva–Vääna raudtee avati liikluseks 1913. aastal kui üks Peeter Suure merekindluse olulisemaid objekte. Raudtee oli Nõmme-Väikse ja Sõrve jaamade vahel kahe rööpapaariga, seda juba sellepärast, et tegemist oli kindluseraudtee peaharuga. Kuid osaliselt oli kahe tee olemasolu vajalik ka sellepärast, et Nõmme-Väikse (Hiiu) poole liikudes on tegemist pideva tõusuga, mis muutub eriti järsuks enne Nõmme-Väikse jaama. Suhteliselt väikese veovõimega kitsarööpmelised auruvedurid ei suutnud aga tõuse kiiresti ületada (aur sai otsa).

Liinil olid mitu haruteed, sealhulgas PSM Maarinde Humala positsioonile ja Suurupi sadamasse. 1919. aastal sõitis Humalasse ka reisirong. Hiljem võeti nendel raudteeharudel rööpad üles ja käiku jäi ainult Vääna liin.

1928–1933 kasutas liini Eesti Kaitseväe Pioneerpataljon.

1934. aastal (2. maist kuni 15. juunini) raudteeliiklus Nõmme-Väikse ja Liiva jaama vahel ajutiselt katkestati, kuna sel ajal teostati 1925. aastal valminud raudbetoonist Rahumäe viadukti parandustöid.

Liiva–Vääna liini sulgemise põhjusteks oli reisirongide arvu vähendamine ja reisijateveo suunamine õhtusele ja öisele ajale.

1959. aastal lõpetati reisirongiliiklus Nõmme-Väikse ja Vääna jaama vahel. 1962. aastaks võeti üles rööbastee Väänast kuni Nõmme-Väikseni.

Kuni 1971. aastani, kui suleti kogu Tallinna sõlm, teenindas Liiva ja Nõmme-Väikese jaamade vaheline lõik Hiiu teraviljaelevaatorit (vaata Liiva–Nõmme-Väikse raudtee).

Peatused
Liiva–Vääna raudtee ääres asusid järgmised jaamad ja peatused: Liiva, Kalmistu, Nõmme-Turg, Nõmme-Väike, Mustamäe, Harku, Rannamõisa, Sõrve, Kõrgemäe, Vatsla, Vääna. Mõnes jaamas peatuti vaid reisijate nõudmisel.

Liinile jäävad jaamahooned on ühekorruselised paekivist tüüphooned. Kõrvalhoonetest on säilinud veetornid, pagasikuurid, kaubalaod ja käimlad.

Raudteetamm
Raudteetamm kulgeb Liiva jaamast Ehitajate teeni, olles vahepeal samasuunaline Piiri tänavaga Rahumäe kalmistu juures. Pärast Ehitajate teed kulgeb trass osaliselt Suusa ja Vana-Mustamäe tänava kõrval, hiljem Vääna ja Kanarbiku tänava juures. Kadaka puiestee ületamisel suundub Tähetorni tänavale, mille Harkuni ulatuv sirge osa on täielikult rajatud kunagisele raudteetammile.

Tänapäev
Siiani on säilinud Rahumäe viadukt, Nõmme-Väikse ringdepoo ja mõned jaamahooned.

Vanale raudteetammile Rahumäe teest kuni Harku tänavani rajati 2,2 kilomeetri pikkune tunneliga kergliiklustee.

Vaata ka
 Liiva – Nõmme-Väikse raudtee (kitsarööpmeline raudteelõik, mida kasutati pärast Liiva–Vääna raudtee sulgemist 1962–1971)
 Hiiu – Harku karjääri raudtee (Nõmme-Väikese jaama laiarööpmelise harutee pikendus)

Viited

Pildid

Säilinud objektid

Eesti endised raudteeliinid
Peeter Suure merekindluse kindlusraudtee
Nõmme linnaosa
Eesti kitsarööpmeline raudtee
Transponder

Transponder (ingliskeelsetest sõnadest transmitter  'saatja' + responder 'vastaja') on raadioside- ja kommunikatsiooniseade, mis kindla koodiga raadiosignaali vastuvõtmisel vastab või edastab sellele automaatselt kodeeritud võimendatud identimissignaaliga.

Transponderid jagunevad passiivseteks ja aktiivseteks.
Passiivtransponder toimib signaali töötlemisel ja vastamisel vastuvõetava elektromagnetvälja energial. Seetõttu ei vaja see toitevooluallikat, ent toimib üksnes lähidistantsil  ‒ kuni mõni sentimeeter.  Passiivtransponder on kasutusel RFID- ehk raadiosagedusliku lähituvastuse süsteemides, näiteks koduloomakiibis, pääslakaardis, linnatranspordi ühiskaardis jm.
Aktiivne transponder toimib vastuvõetavate andmete töötlemisel ja edastamisel  välise elektrivõrgu või sõltumatu elektritoiteallika energial, milleks on enamasti keemiline vooluallikas või autonoomne võrgutoiteallikas.

Aktiivtransponderit rakendatakse laialdaselt lennujuhtimises, satelliittelevisioonis jm.
Lennunduses kasutatakse aktiivset lennutransponderit lennuki identimiseks. Lennuki transponder võtab vastu juhtimiskeskusest kindlaksmääratud sagedusel radari saadetud kodeeritud signaali ja vastab sellele identimise signaaliga etteantud sagedusel juhtimiskeskusele, kus saadud andmed esitatakse lennujuhtide radariekraanidel.
Sidesatelliidi transponder võtab maapealsest paraboolantennist saabuva raadiosignaali vastu, töötleb ja võimendab seda ning saadab teisel sagedusel  Maa poole tagasi.
 Autovarustuses on transpondersüsteem kasutusel ärandamisvastase kaitse vahendina.

Vaata ka 
 Automaatne tuvastussüsteem (AIS)  merenduses, kohustuslik laevadel üle 300 GT 
 SART ehk Search and rescue transponder

Raadiotehnika
Voldemar Neoma

Voldemar Neoma (9. august 1885 Haapsalu – 15. veebruar 1939 Tallinn) oli Piiritusmonopoli juhataja alates 1. maist 1924 kuni surmani.

Tunnustused 
Valgetähe teenetemärgi III klass, 1938

Kirjandus 
 Piiritusmonopoli juhataja V. Neoma suri. Uus Eesti, 17. veebruar 1939, nr. 47, lk. 6.

Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1885
Surnud 1939
Efrayim Katsir

Efrayim Katsir (kasutatud on ka nimekujusid Efraim Katzir ja Ephraim Katzir; heebrea אפרים קציר; sünninimi Efroim Katšalski (vene Эфроим Качальский); 16. mai 1916 Kiiev, Venemaa Keisririik – 30. mai 2009 Reẖovot, Iisrael) oli Iisraeli biofüüsik ja vasakpoolne poliitik, Iisraeli 4. president (aastatel 1973–1978).

1922. aastal sõitis tema perekond Poolasse. 1925. aastal immigreerus koos perega Palestiinasse, mis tol ajal oli Briti mandaadi all.

Katsir on lõpetanud Jeruusalemma Heebrea Ülikooli keemia ja bioloogia erialadel. Ta sai doktorikraadi 1941. aastal. Oli Weizmanni Teadusliku Instituudi üks rajajatest (1949).

1972. aastal muutis ta perekonnanime Katšalskist Katsiriks.

Tunnustused
1966 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks
1976 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks
1977 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks
1985 – Jaapani auhind

Isiklikku
Oli abielus Poolas sündinud Ninaga, kes oli inglise keele õpetaja (surnud 1986. aastal). Neil oli kaks tütart, Nurit (suri lapseeas) ja Irit (sooritas enesetapu), ja üks poeg (matemaatikaprofessor).

Efrayim Katsir oli keemiaprofessor Aharon Katsiri vend, kelle tapsid 1972. aastal jaapani terroristid.

Välislingid 
Efrayim Katsiri elulugu Iisraeli välisministeeriumi veebilehel (inglise keeles)

Iisraeli presidendid
Iisraeli teadlased
Londoni Kuningliku Seltsi liikmed
Sündinud 1916
Surnud 2009
Pärnu FC Levadia

Pärnu FC Levadia oli 2000–2002 tegutsenud Eesti jalgpalliklubi, mille kodulinn oli Pärnu. 2002 ühines Pärnu JK Vaprusega.

Statistika ja loendid

Varasemad liigahooajad

Vaata ka
Eesti jalgpalliklubide loend

Viited

Eesti endised jalgpalliklubid
Pärnu spordiklubid
Ants Matsalo

Ants Matsalo VR II/3 (kuni 1935. aastani Hans Matson, 1935–1938 Hans Matsalo, 16. märts (vkj)/ 28. märts 1895 Kolube talu, Turvaküla, Aidu vald, Paistu kihelkond, Viljandimaa – 2. veebruar 1945 Norillag, Krasnojarski krai) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).

Teenistuskäik
 11. veebruar 1920 – teenis 2. Jalaväepolgus, ülendatud kapteniks
 19. veebruar 1926 – teenis Kindralstaabis, ülendatud majoriks
 18. veebruar 1931 – teenis 1. Jalaväerügemendis I pataljoni ülemana, ülendatud kolonelleitnandiks
 18. veebruar 1938 – teenis 1. Diviisi staabis, ülendatud koloneliks
 8. november 1939 – 1. Diviisi staabi ülem, üle viidud 3. Diviisi staabi ülemaks 

Arreteeriti NKVD poolt 18. juunil 1941 Tallinnas.

Kirjandus 
Ants Matsalo artiklis - Jaak Pihlak. Viljandi linn ja Vabadusristi vennad. // Viljandi Muuseumi toimetised I. Viljandi 2010. Lk 122-123

Välislingid
Eesti ohvitseride andmekogu
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

1. Jalaväerügemendi koosseis
2. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Eesti kolonelid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1895
Surnud 1945
Saksamaa Eurovisiooni lauluvõistlusel

Saksamaa on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates võistluse  algusest 1956. aastast, puududes vaid 1996. aasta võistlusest. Sellega on Saksamaa kõige enam Eurovisiooni lauluvõistlusel osalenud riik. Talle järgnevad Prantsusmaa ja Suurbritannia.

Olenemata suurest osaluste arvust, on Saksamaa võitnud lauluvõistluse vaid kahel korral. 1982. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas riiki 17-aastane abiturient Nicole Hohloch, kes oma maailmakuulsa lauluga "Ein bißchen Frieden" tõi kodumaale võidu. 2010. aastal võitis lauluvõistluse mõned päevad enne selle toimumist 19-aastaseks saanud Lena Meyer-Landrut lauluga "Satellite"

Saksamaa koos Suurbritannia, Prantsusmaa, Itaalia ja Hispaaniaga kuuluvad "Suurde viisikusse". Need on riigid, mis kvalifitseeruvad igal aastal automaatselt lauluvõistluse finaali olenemata tulemustest. Sellise süsteemi põhjuseks on nelja suurriigi suur vaatajate hulk ning raha, mida suurriigid Eurovisiooni kassase maksavad.

Eurovisiooni lauluvõistluse poolfinaale kannab üle NDR ja finaali kannab üle ADRi esimene kanal Das Erste.

2009. aastal esimest korda ei korraldatud Saksamaal rahvusliku eelvooru. Selle põhjuseks oli vähene huvi ning langevad reitingud. Saksamaad esindav laul valiti ARD poolt välja ilma eelvooruta. Valituks sai Alex Christensen ja Oscar Loya lauluga "Miss Kiss Kiss Bang". Moskvas toimunud lauluvõistlusel oli koos nendega laval ka maailmakuulus burleski artist Dita von Teese. Paraku pidi duo leppima 20. kohaga.

2010. aastal palus ARD endisel esindajal ja laulukirjutajal Stefan Raabil teha koostööd nendega, leidmaks Saksamaa esindaja. Raab kirjutas laulu ning korraldati talendiotsing "Unser Star für Oslo", mille võitis Lena Meyer-Landrut, kes 246 punktiga võitis ka kogu Eurovisiooni lauluvõistluse Oslos. Tuues sellega Saksamaale ajaloo teine lauluvõistluse võit. Lauljatar Lena Meyer-Landrut esindas Saksamaad ka aasta hiljem lauluga "Taken by a Stranger", mis saavutas 10. koha.

Osalejad

Hääletamise ajalugu (1975–2016 finaalid) 
Saksamaa on andnud kõige rohkem punkte järgnevatele riikidele:

Saksamaa on saanud kõige rohkem punkte järgnevatelt riikidelt:

Korraldatud võistlused

Viited

Välislingid
 NDR – Eurovision
 Eurovisioon.ee – Saksamaa

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
Saksa muusika
Taani Eurovisiooni lauluvõistlusel

Taani on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel aastatel 1957–1966 ja taas 1978. aastast kuni tänapäevani. Riik on võitnud lauluvõistluse kolmel korral ja saavutanud koha esikolmikus seitsmel korral. Taani ei osalenud võistlusel aastatel 1967–1977, kuna DR toonane direktor arvas, et lauluvõistlusele minevat raha saab ka "mõistlikumalt kasutada". 

1950. aastad läksid hästi. Taani debüüt õnnestus suurepäraselt, kui saavutati kolmas koht. 

1960. aastate algus läks vägagi edukalt, kui jõuti mitu korda esikümnesse. 1963. aastal võitis Taani esimest korda, kui riiki esindas Grethe & Jørgen Ingmann lauluga "Dansevise". 

Taani nautis suurt edu 1980. aastatel: 1984., 1986., 1987. ja 1989. aastal saavutas Taani head kohad. Kuid 1982. ja 1983. aastal oldi sunnitud leppima ühtede halvemate kohtadega ajaloos. 1990ndad oli enamasti halvad taanlaste jaoks. Taanlased eemaldati võistlusest kolmel korral (1994, 1996, 1998) ja osalemise korral nad enamasti lõpetasid tabeli teises pooles, välja arvatud aastatel 1990, 1995 ja 1999. 

Teine võit tuli siis, kui riiki esindas Olsen Brothers lauluga "Fly on the Wings of Love". 

Sestpeale on taanlastel lauluvõistlusel läinud nii hästi kui ka halvasti. 2001. aastal, kui võistluse korraldas Taani ise, saavutati pingelises heitluses teine koht, jäädes alla Eestile. Pärast kaheaastast edu pidi Taani leppima Tallinnas toimunud lauluvõistlusel viimase kohaga, mistõttu Taani diskvalifitseeriti 2003. aasta Eurovisiooni lauluvõistluselt. Taas esines Taani edukalt 2005. aastal, mil Taani pääses esikümnesse, olles 9. kohal. Järgmisel kahel aastal jäid Taani tulemused tagasihoidlikuks. 2008. ja 2009. aastal kvalifitseeruti taas finaali. Kuid esikümnesse finaalis ei pääsenud riik kummalgi korral.  

2010. aastatel on Taanil hästi läinud. Riik jõudis 2010. ja 2011. aastal esiviisikusse. 2013. aastal tuli Taanile kolmas võit, kui riiki esindas Emmelie de Forest lauluga "Only Teardrops". Ning 2014 ja 2018 jäi Taani üheksandaks. Kuid 2015. ja 2016. aastal ei pääsenud Taani finaali.

Osalemised

Hääletamise ajalugu (1978–2015 finaalid) 
Taani on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:

Taani on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:

Korraldatud Eurovisiooni lauluvõistlused

Viited

Välislingid
 DR – Eurovisioon
 eurovision.tv – Taani
 Eurovisioon.ee – Taani

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
E
Dinara Assanova

Dinara Assanova (vene keeles Динара Кулдашевна Асанова; 24. oktoober 1942 Frunze, Kirgiisi NSV – 4. aprill 1985, Murmansk, Vene NFSV) oli kirgiisi rahvusest Nõukogude Liidu filmilavastaja.

1968. aastal lõpetas ta Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi filmilavastajana, diplomitöö kaitses 1970. aastal.

Välislingid

Venemaa filmilavastajad
Sündinud 1942
Surnud 1985
Šveits Eurovisiooni lauluvõistlusel

Šveits on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates esimesest lauluvõistlusest, mis toimus 1956. aastal. Šveits oli esimese lauluvõistluse korraldaja. Riiki esindas Lys Assia, kes lauluga "Refrain" ka lauluvõistluse võitis. Lys Assia esindas Šveitsi ka järgneval kahel aastal, saavutades lisaks 8. ja 2. koha. 

1988. aastal Dublinis toimunud lauluvõistlusel esindas Šveitsi maailmakuulus Kanada lauljatar Céline Dion. Dion esitas lauluvõistlusel prantsuskeelse laulu "Ne partez pas sans moi", millega ta tõi Šveitsile ajaloo teise ja senini viimase võidu. 

1958. aastal Lys Assia, 1963. aastal Esther Ofarim ja 1986. Daniela Simons on viinud Šveitsi kolmel korral teisele kohale. 

1961. aastal Franca Di Reinzo, 1982. aastal Arlette Zola ja 1993. aastal Annie Cotton viisid Šveitsi kolmandale kohale. 

Pärast 1988 aasta võitu on Šveitsi pidanud enamasti leppima tagasihoidlike kohtadega. Riik on jõudnud esikümnesse vaid kolmel korral: 1991, 1993 ja 2005. aastal.

Alates 2004. aastast, mil hakati korraldama poolfinaale on Šveits osalenud finaalis vaid kahel korral. 2005. aastal kutsuti riiki esindama Kesk-Euroopas kuulsust kogunud Eesti ansambel Vanilla Ninja. Lauluga "Cool Vibes" viis Vanilla Ninja Šveitsi finaali ning saavutas seal 8. koha. See oli parim koht. Lõpetamine esikümnes andis Šveitsile õiguse osaleda 2006. aasta võistluse finaalis läbimata eelnevat poolfinaali. 2019. aastal esitas riiki  Luca Hänni lauluga "She Got Me" mis saavutas 4. koha mis on parim tulemus aastast 1993. 

2007. aastal esindas riiki väljaspool Šveitsi tuntud DJ BoBo, kes lauluga "Vampires Are Alive" oli enne võistlust üks favoriite. Kuid Helsingis toimunud poolfinaalis pidi Šveits leppima kõigest 20. kohaga. 

Šveits on pidanud leppima lauluvõistlusel viiel korral viimase kohaga. Neist neljal korral on lõpetatud 0 punktiga. Olenemata pidevatest halbadest tulemustest ja Šveitsi ringhäälingule pealsuruvatest soovitustest eemalduda võistlusest pole SRG SSR seda teinud. Ringhääling väidab, et Eurovisioonil osalemine on odavam, kui mõni muu meelelahutusprogramm. 

Šveitsil on neli riigikeelt: romaani, prantsuse, saksa ja itaalia. Lauluvõistluse ajaloo jooksul on riiki esindanud 23 prantsus-, 12 saksa- , 9 itaalia-, 6 inglis- ja 1 romaanikeelne laul. 

Šveits on puudunud lauluvõistlusest neljal korral. Eelneva aasta halva tulemuse tõttu on Šveits pidanud olema pealtvaataja rollis 1995, 1999, 2001 ja 2003. aasta võistlustel.

Osalused

Hääletamise ajalugu (1975–2016 finaalid) 
Šveits on andnud kõige rohkem punkte järgnevatele riikidele:

Šveits on saanud kõige rohkem punkte järgnevatelt riikidelt:

Korraldatud Eurovisiooni lauluvõistlused

Välislingid 
 eurovision.tv – Šveits 
 Eurovisioon.ee – Šveits

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
E
Surnud 1. juunil

''Siin loetletakse 1. juunil surnud tuntud inimesi.

719 – Anastasios II, kukutatud Bütsantsi keiser
1795 – John De Hart, USA jurist ja riigimees
1815 – Louis-Alexandre Berthier, Prantsusmaa riigitegelane ja sõjaväelane
1841 – Nicolas Appert, prantsuse leiutaja
1868 – James Buchanan, USA 15. president
1902 – Alexander Oskar von Stryk, Liivimaa mõisnik
1921 – Isak Saba, saami õpetaja ja poliitik
1925 – Thomas R. Marshall, Ameerika Ühendriikide 28. asepresident
1942 – Adolf Orgna, Eesti sõjaväelane 
 1942 – Jonas Vileišis, Leedu jurist, poliitik ja diplomaat
1951 – Ludvig Oskar, eesti kunstnik
1952 – John Dewey, Ameerika Ühendriikide filosoof, psühholoog ja haridustegelane (92)
1954 – Martin Andersen Nexø, taani kirjanik
1960 – Paula Hitler, Adolf Hitleri noorem õde 
1962 – Josef Ospelt, Liechtensteini poliitik ja jurist
1964 – Jakob Mikiver, eesti kellassepp ja rahvaluulekoguja 
 1964 – Jaan Ivand, eesti insener
1978 – Rudolf Lepvalts, eesti maalikunstnik
1983 – Anna Seghers, Saksa kirjanik 
1990 – Erich Tali, eesti skulptor
1991 – Uno Raimond Pilvre, Eesti füüsik ja pedagoog
1997 – Nikolai Tihhonov, Nõukogude Liidu riigitegelane
2003 – Valter Raudsalu, eesti jurist ja Eesti NSV riigitegelane
2004 – Linda-Elisabeth Tuimann, eesti raadioajakirjanik ja tõlkija
2005 – Geoffrey Toone, iiri näitleja (94)
 2005 – Heinz von zur Mühlen, ajaloolane (89; sündis 26. detsembril 1914 Tallinnas, suri Münchenis)
 2005 – Josephine Clay Ford, filantroop (81)
 2005 – George Mikan, USA korvpallur (80) 
2006 – Perry Bass, USA naftatööstur ja filantroop (91)
 2006 – Allan Prior, briti telestsenarist (84)
 2006 – Rocío Jurado, hispaania laulja ja näitlejanna (61, kõhunäärme vähk)
 2006 – Anton Seelos, austria mäesuusataja 
2007 – Ernest Hofstetter, Šveitsi mägironija (95)
 2007 – Jan Beneš, tšehhi kirjanik ja stsenarist (71, enesetapp)
 2007 – Mait Miljan, eesti majandusteadlane (67)
 2007 – Karl Evald Johansson, norra näitleja ja stsenarist (58, vähk)
 2007 – Tony Thompson, USA neegerlaulja, ansambli Hi-Five solist (31, narkootikumide üledoos)
2008 – Yves Saint Laurent, prantsuse moelooja
 2008 – Tommy Lapid, Iisraeli poliitik ja ajakirjanik, justiitsminister aastatel 2003–2004 (76, vähk) 
2009 – Vladislav Spirjakov, vene hokimängija (16, kopsupõletik)
2010 – Andrei Voznessenski, vene luuletaja ja proosakirjanik (77)
2011 – Tõnu Keskküla, Eesti Maaülikooli maaehituse professor (72)
2012 – Kiira Kahn, eesti ajakirjanik (80)
2014 – Ann B. Davis, USA näitleja (88)
 2014 – Felix Mandre, eesti pianist, helilooja ja orkestrijuht (86)
 2014 – Valentin Mankin, Nõukogude Liidu purjesportlane (75)
 2014 – Sir Hugo White, Briti mereväelane ja riigiametnik (74)
 2014 – Joseph Olita, Keenia näitleja (70)
2015 – Nicholas Liverpool, Dominica poliitik

Viited 

Juuni, 01.
Tants aurukatla ümber

"Tants aurukatla ümber" on 1971. aastal ilmunud Mats Traadi romaan, mis tugineb eesti talupojaromaani traditsioonile. 

Romaanis on viis peatükki, kus valgustatakse "tantsus" läbi viis ajahetke, mis esindavad eesti maaelu. Romaanis valitseb argine õhkkond. Kuid samal ajal ei puudu pidulikud toonid. Igas "tantsus" juhtub ka naljakaid hetki. Kaunis või kurb põimub tihti koomilisega.

Romaan on tõlgitud kümnesse keelde.

"Tantsu aurukatla ümber" lavastas Voldemar Panso Draamateatris 1973. aastal.

Filmi "Tants aurukatla ümber" lavastas Peeter Simm 1987. Selles on viiele novellile-tantsule kirjutatud juurde ka kuues, mille tegevusaeg on talvel 1987.

Viited

Mats Traadi teosed
Eesti romaanid
1971. aasta kirjandusteosed
Surnud 4. juunil

''Siin loetletakse 4. juunil surnud tuntud inimesi.

1039 – Konrad II, Saksa-Rooma keiser
1792 – Jakob Michael Reinhold Lenz, baltisaksa päritolu saksa kirjanik
1798 – Giovanni Giacomo Casanova, itaalia seikleja ja kirjanik
1801 – Frederick Muhlenberg, USA poliitik
1809 – Nicolai Abildgaard, taani maalikunstnik ja arhitekt
1850 – Carl Otto von Madai, saksa õigusteadlane
1853 – Pavel Katenin, vene luuletaja, näitekirjanik, kirjanduskriitik, tõlkija ja teatritegelane
1872 – Stanisław Moniuszko, poola helilooja
1875 – Eduard Mörike, saksa kirjanik
1876 – Abdülaziz, 32. Türgi sultan
1887 – Albert-Ernest Carrier-Belleuse, prantsuse skulptor
1898 – Rosalie Olivecrona, rootsi publitsist ja feminist
1929 – Aleksander Karro, eesti ajakirjanik
1937 – Hans Soots, eesti advokaat
1941 – Wilhelm II, Preisimaa kuningas ja Saksa keiser 
1942 – Reinhard Heydrich, SS-i kõrge ametnik
 1942 – Eusebio Ayala, Paraguay president 
1946 – Jori Ots, eesti näitleja
1950 – Kazys Grinius, Leedu peaminister
1957 – Adolf Dietrich, šveitsi kunstnik 
1961 – Carl Trier Aagaard, taani maalikunstnik
1963 – August Pähn, eesti vaimulik
1964 – Algus Raadik, eesti kommunist 
1967 – Linda Eenpalu, eesti naisliikumistegelane
1971 – György Lukács, ungari filosoof 
1973 – Maurice René Fréchet, prantsuse matemaatik
1979 – Lazar Lagin, juudi päritolu vene nõukogude satiirik ja lastekirjanik
1982 – Viktor Rikken, eesti keemik
1985 – Kaul Kadak, eesti eripedagoog, haridusministeeriumi ametnik, metsavend, soomepoiss 
1986 – Ilme Randalu, eesti põllumajandusteadlane
1988 – Elmar Reisenberg, eesti jurist
1989 – ajatolla Rūḩollāh Khomeynī, Iraani usujuht
 1989 – Kamil Ikramov, usbeki päritolu Vene kirjanik ja stsenarist
1992 – Elmar Jakobson, eesti arst
1995 – Sergei Kapustin, NSV Liidu hokimängija
1997 – Vladimir Hütt, Nõukogude Eesti filosoof
2000 – Lembit Siimaste, eesti ajakirjanik ja komsomolitöötaja
2001 – Dipendra, Nepali kuningas
2002 – Fernando Belaúnde Terry, endine Peruu president 
2005 – Helju-Liidia Tauk, eesti muusik 
 2005 – Chloe Jones (Melinda Taylor), ameerika modell ja erootikanäitleja 
2006 – Endel Padrik, eesti näitleja ja raadiodiktor
 2006 – Alec Bregonzi, briti näitleja 
 2006 – Raul Indipwo, portugali laulja 
 2006 – Jorma Palo, soome kirurg ja arstiteadlane  
2007 – Freddie Scott, USA laulja 
 2007 – Clete Boyer, endine USA pesapallur  
2008 – Koit Lääts, eesti keemik   
 2008 – James Young, USA meedik, presidentide John F. Kennedy ja Lyndon B. Johnsoni arst 
 2008 – Nikos Sergianópoulos, kreeka näitleja 
2010 – Enno Karrisoo, eesti käsipallitreener (74)
2012 – Eduard Hill, Venemaa laulja
2013 – Heinrich Schneider, eesti jurist
2014 – Erkki Helamaa, soome arhitekt
2016 – Antti Hyry, soome kirjanik
2020 – Marcello Abbado, itaalia helilooja ja pianist 
 2020 – Peter Rademacher, Ameerika Ühendriikide poksija

Juuni, 04.
BTR-4

BTR-4 ( БТР-4 Буцефал, inglise keeles BTR-4 Bucephalus) on Ukrainas valmistatud soomustransportöör.

Selle mootor on toodud tagant ette juhi selja taha ja väljumisluugid on tagaseinas. Mitmed agregaadid on pakutava valikvariandina ka läänes valmistatud. BTR-4 võib omada erinevaid tornimooduleid erineva relvastusega.

Variandid 
BTR-4 (tornimoodulid:):
Grom
BAU-23x2
Škval
BTR-4K – juhtimissoomuk
BRM-4K – luuresoomuk
BREM-4K – remondi ja evakueerimissoomuk
MOP-4K – tuletoetussoomuk
BTR-4 suurendatud korpusega:
BTR-4KŠ – staabisoomuk
BSEM-4K – meditsiinisoomuk
BTR-4E1 – 2014. aastal esmakordselt tutvustatud versioon
BTR-4MV1 – 2017. aastal esmakordselt tutvustatud versioon

Kasutajad

Viited

Vaata ka 
 BTR-3

Välislingid 
 
BTR-4 HKBM tehase lehel
БТР-4МВ1 ЗА СТАНДАРТАМИ НАТО ВІД "ХКБМ ІМ. МОРОЗОВА" ЗАКІНЧИВ ПРОХОДЖЕННЯ ЗАВОДСЬКИХ ВИПРОБУВАНЬ – ВІДЕО - Ukroboronprom, 08.12.2017
 Andriy LYSENKO. BTR-4MV1. REINCARNATION - Defence Express, 26.03.2018 
"Укроборонпром" возобновил сорванный контракт на 45 БТР - Lb.ua, 24.12.2019

Soomustransportöörid
Ukraina sõjandus