Hüüp

Hüüp (Botaurus stellaris) on haigurlaste sugukonda kuuluv lind.  

Eestis pesitseb ta peamiselt lääneosas, vähearvukas. Hüübi pesitsusaegset arvukust Eestis hinnatakse 300–500 paarile, talvist arvukust 0–5 isendile. Pesitsusaegset arvukust Euroopas hinnatakse 37 600-66 400 paarile.

Välimus 
Hüüpide sulestik on sooja helepruuni värvi ja mustadega tähnidega. Mustadest tähnidest moodustuvad linnu kaelale vöödid. Hüüpidel on erilised puuderudusuled, mis kasvavad lakkamatult ning ei lange maha, vaid pudenevad peeneks pulbriks, millega linnud saavad oma sulestiku puhastada. Linnul on pruunikas jäme ja terav nokk, must haberiba ja mustjas pealagi.  

Täiskasvanud isaslinnu mass on 1-1,9 ja emaslinnu mass 0,9-1,5 kg. Neil on lühike ja jäme kael, mida saab lind vajadusel välja sirutada. Hüüpide tiibade siruulatus on 125-135 cm ja keha pikkus 69-81 cm.Lennates on hüüpide tiiva esiosa märgatavalt heledam ning tipuosa tumedam, tiivad on kaardus ja pikkade varvastega jalad pikalt väljasirutatud.

Pesitsusalad ja arvukus 
Hüübid on väikesearvulised haudelinnud, kelle levila ulatub Euroopast (välja arvatud Iirimaa, Island, Norra, Soome põhjaosa ja Rootsi põhjaosa) ja Aasia kesk-ja idaosast Põhja-Aafrikani. Omaette populatsioon hüübe pesitseb ka Lõuna-Aafrikas.

Eestis hinnatakse hüübi pesitsusaegseks arvukuseks 300-500 paari, Euroopas 37600-66400 paari.  

Aastatel 1970-1990 langes enamikus Euroopa riikides hüüpide arvukus. Peale seda on küll arvukus stabiliseerunud ning ka mitmetes riikides tõusnud, kuid languse-eelse ajaga võrreldes pole suudetud arvukust taastada.

Talvitumine 

Hüübid on rändlinnud, kes talvituvad Vahemere ääres, Ida-Aafrikas ja Kesk-Aafrikas. Kaukaasias aga pesitseb populatsioon hüüpe, kes on paigalinnud ning mujale talvituma ei lenda.  

Eestis pesitsevad hüübid alates märtsi lõpust või aprilli algusest kuni oktoobri lõpuni või novembri alguseni. Oktoobri lõpus või novembri alguses lennatakse talvitumisaladele. Eestisse tagasi saabumine sõltub varakevade ilmast.  Mõned pesitsevad linnud (0-5 isendit) on talvel ka Lääne-Eestis või saartel toime tulnud.  

Lennatakse tavaliselt üksikult.

Elupaigad ja eluviis 
Kuna hüübidele meeldib ennast varjata merelahtede või järvede roostikes, leidub neid enamjaolt suurtes roomassiivides - Lääne-Eesti ja Saaremaa lahtedes. 

Hüübid eelistavad seisvat vett. Nad tegutsevad videvikus, päeval peituvad ühel jalal seistes roostikus.  

Ohu korral sirutab lind kaela välja, et meenutada kuivanud roovarte vihku. Seda hüübi poosi nimetatakse “vaiasendiks”.

Pesitsemine

Sigimine 
Pesitsemine toimub kevadel. Isaslindudel on tavaliselt mitu kaaslast. Kaaslaste arv sõltub põhiliselt sellest, et kui suur ja hea territoorium isaslinnul on ning kas ta seda ka teiste eest kaitsta suudab. Üle nelja kaaslase isaslinnul enamasti ei ole. 

Hüübid saabuvad aastaid samasse pesitsuskohta. Pesitsuskoht on kõrkja-ja pillirootihnikutes, mis vahelduvad vaba vee laikudega. Esialgu saabuvad pesapaigale isaslinnud, kes hakkavad hüüdlema. Kuna isaslinnud hüüdlevad kogu pesitsusaja (ligi kolm kuud), on hüüd alguses mõeldud emaslindude meelitamiseks, kuid hiljem rohkem territooriumi kaitsmise eesmärgiks. Hüüd on madal kume huigatus, mida on kuulda mitme kilomeetri kaugusele.

Pesa 
Algselt ehitab isaslind nn “mängupesa”, kuid ei ole teada, kas ta ka tõelise pesade ehitamisel aitab. Pesad valmistab emaslind lahtisest pilliroost ja muudest veetaimedest. Kuni poolemeetrine, lohakas pesa asub kas veest välja ulatuvatel mätastel või madalas vees kalda ääres.

Munad ja pojad 
Aprilli lõpus või mais muneb emaslind 5-6 rohekat muna. Munemisperiood venib väga pikaks, sest munemiste vahe on pikk. Kulub 2-3 päeva, enne kui järgmine muna munemisküpseks saab. Kohe pärast esimese muna munemist hakkab emaslind hauduma. Pojad hakkavad kooruma 25-26 päeva pärast, vastavalt munemise järjekorrale.  

Emaslind toob asialgu poegadele poolseeditud toitu, kuid kahe-kolme nädala pärast lahkuvad pojad pesast ning järgnevad oma emale. Peale seda kulub lennuvõimeliseks saamiseks veel ligi viis nädalat.

Toitumine 
Hüüp toitub kaladest, konnadest, veeputukatest, kui ka mõnikord kuni mügri-suurustest imetajatest. Peamiselt on hüüp siiski kalatoiduline: sööb kokre, linaskit, ahvenat, haugi ning eriti angerjat. Noorlinde toidetakse kullestega.  

Küürakil roo vahel kõndides ja madalat vett uurides otsib hüüp toitu. Vahel seisab ta lagedama veeala servas ning ootab kala lähenemist, et siis kiirelt kala rünnata.

Kaitse 
Hüüp kuulub kaitsealuste liikide II kategooriasse. Peamisteks ohtudeks on rooalade liiga intensiivne majandamine ning piisava suurusega roomassiivide puudumine. Samuti on ohuks hüüpide häirimine pesitsusperioodil. 

Rahvusvaheliselt on hüüp küll soodsas seisundis, kuid arvukus aina langeb.

Rahvapärased nimetused 
Hüüpide rahvapärasteks nimetusteks on roohärg, sookurat, ööhirmutaja, öölind, soiulind, küüp, järverüüpaja, mereümp, möhistaja, kõrkjalind, merihärg.

Vanarahva uskumused 

Hüüp on ilmselt vanades eestlastes kõige enam hirmu tekitanud lind. Arvati, et kui see lind kuhugi elama asus, siis oli peagi õnnetus kaelas. Rohketest pärimustest tuleb veel välja, et see olla surnud inimese luu, kes nõnda hirmuäratavat häält teeb.  

Kõik see hirm on tingitud hüübi valjust madalast kärisevast häälest, mis meenutab pudelisse puhumise tekitatud häält. Kui inimesed ei näinud, kes hirmutavaid hääli tegi, siis hakatigi õudusi välja mõtlema.

Vaata ka 

 Looduskaitse all olevad liigid Eestis
 Hüüp Pärnumaal - https://www.youtube.com/watch?v=AuiUU1ZGekc

Viited

Välislingid 

 

Hüüp YouTube'is
Linnukool. Hüüp. Vikerraadio saade 12.05.2014
Isase hüübi hüüe

Haigurlased
Eesti linnud
II kaitsekategooria loomaliigid