joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Surnud 25. juunil

''Siin loetletakse 25. juunil surnud tuntud inimesi.

1673  – Charles de Batz-Castelmore, Artagnani krahv, Prantsuse sõjaväelane ("d'Artagnan")
1767 – Georg Philipp Telemann, saksa helilooja
1856 – Max Stirner, saksa filosoof ja ajakirjanik
1914 – Georg II, Sachsen-Meiningeni hertsog
1916 – Jaan Bergmann, eesti luuletaja
1933 – Anna Brigadere, läti kirjanik
1938 – Nikolai Trubetskoi, vene keeleteadlane
1937 – Colin Clive, Briti teatri- ja filminäitleja
1957 – Juuli Jõgi, eesti näitleja
1960 – Torashirō Kawabe, Jaapani sõjaväelane 
 1960 – Walter Baade, Saksamaa ja USA astronoom
1962 – Ervin Roos, eesti keele- ja kirjandusteadlane, klassikaline filoloog
1965 – Konstantin Kanep, Eesti sõjaväelane
1976 – Juuli Kotkas, eesti luuletaja
1979 – Jaan Villard, eesti laulja
1983 – Alberto Ginastera, Argentina helilooja
1984 – Michel Foucault, prantsuse filosoof
1986 – Luulik Kokamägi, eesti maalikunstnik
1990 – Raoul Kernumees, eesti graafik ja maalikunstnik
1993 – Elmar Liiv, eesti pedagoog ja orkestrijuht
1994 – Alo Tael, Eesti sõjaväelane
1996 – Elmar Karu, eesti psühhiaater
1997 – Jacques-Yves Cousteau, prantsuse mereväeohvitser, maadeuurija, ökoloog, filmiprodutsent, teadlane, fotograaf ja kirjanik
1998 – Raivo Erendi, eesti viiuldaja ja pedagoog
1999 – Jevgeni Morgunov, vene näitleja
2004 – Riita Hansen, A. H. Tammsaare tütar
2005 – Gerard Batliner, Liechtensteini poliitik ja jurist, peaminister aastatel 1962–1970 
 2005 – Olga Lauristin, eesti riigi- ja ühiskonnategelane
2006 – Seema Aissen Weatherwax, ukraina-juudi päritolu USA fotograaf 
 2006 – Sophie Maslow, USA koreograaf 
 2006 – Jaap Penraat, hollandi arhitekt 
 2006 – Akbar Hossain, Bangladeshi poliitik
2007 – Nina Võrubova, vene baleriin 
 2007 – Mahasti, Iraani poplauljatar 
 2007 – Chris Benoit, Kanada profimaadleja 
 2007 – Jaak Hion, eesti matemaatik, üldalgebra uurimissuuna rajaja Eestis
2009 – Michael Jackson, USA poplaulja 
 2009 – Farrah Fawcett, USA näitleja
2010 – Kalev Kesküla, eesti kirjanik, ajakirjanik, kirjandus- ning veinikriitik 
2012 – Ilkka Koivisto, soome bioloog
2016 – Giuseppe Ferrara, itaalia filmilavastaja ja -stsenarist
2017 – Talvo Pabut, eesti näitleja, lavastaja ja literaat 
 2017 – Ants-Johannes Martin, eesti zooloog (mürmekoloog)
2019 – Eerik-Juhan Truuväli, eesti jurist, õigusteadlane ja õiguskantsler
 2019 – Ringaudas Songaila, Leedu NSV partei- ja riigitegelane
2022 – Raul Tammet, eesti filmi- ja teatrilavastaja

Juuni, 25.
AISI-316

AISI-316 ja AISI-316L on austeniitse struktuuriga happekindel (roostevabateras) teras. L tähises tähistab terase väikest süsinikusisaldust. Omab suurt keemilist vastupidavust ja on (praktiliselt) mittemagnetiline. Ei ole karastatav termilise töötlusega, kuid karastub mehaanilisel külmtöötlusel (deformeerimisel).

Koostis: süsinik <0,08%, mangaan <2%, räni <1%, fosfor <0,045%, väävel <0,03%, nikkel 10–14%, kroom 16–18%, molübdeen 2–3%.

Kuulub koos selliste roostevabade terastega nagu näiteks AISI-302, AISI-304, AISI-306 ja AISI-312 austeniitsete teraste hulka, olles seejuures nendest mõnevõrra suurema keemilise vastupidavuse ja nõrgema magnetismiga.
Vähendatud süsinikusisaldusega AISI-316 (<0,03%) tähis on AISI-316L
Sarnase koostisega, kuid mõnevõrra suurema legeerivate elementide sisalduse ja suurema korrosioonikindlusega on AISI-317 teras.

Kasutatakse korrosioonikindlate anumate, torude, seadmete, jms valmistamiseks keemiatööstusele ja toiduainetetööstusele jm.
Sobib kasutamiseks näiteks paadiegituses (sellest vahel kasutatav marine grade steel tema korrosioonikindluse suhtes).

Austeniitsed roostevabaterased moodustavad umbes 70% roostevabateraste kogutoodangust.

Vaata ka 
 Teras
 Edelstahl AISI-316
 ASTM International

Välislingid 
 Xiaoli Tang 2005, Sigma Phase Characterization in AISI 316 Stainless Steel
 SubsTech AISI-316
 Sulamite koostiseid

Sulamid
Rauaühendid
Moskva metroo

Moskva metroo (vene keeles Московский метрополитен) on Moskvas ja selle eeslinnades (Krasnogorsk ja Reutov) asuv metroo.

Moskva metroos on 14 liini 226 metroojaamaga ja kogupikkusega 387,6 km. Keskmiselt teenindab metroo 6,6 miljonit reisijat päevas, nädalavahetustel üle 7 miljoni päevas. 2009. aastal oli metroos 2,3922 miljardit reisijat. Tipptunnil sõidavad rongid poolteiseminutilise intervalliga.

Üldjuhul on metrooliinide otspunktid äärelinnas ja keskkoht kesklinnas. Lisaks on olemas 2 ringliini, mis võimaldab peaaegu igalt liinilt igale liinile ümber istuda.

Igale metrooliinile on määratud oma number, nimi ja värvus. Rongis peatuste teatamisel kasutatakse liinide nimesid, aga kõnekeeles harilikult värve, välja arvatud roheliste liinide kohta, sest mitmele liinile on määratud üsna lähedane roheline värv. 

Peatusi teatab meeshääl, kui rong sõidab äärelinnast kesklinna suunas, ja naishääl, kui rong liigub kesklinnast äärelinna suunas. Ringliinil teatab meeshääl peatusi päripäeva sõites ja naishääl vastupäeva sõites.

Metroo avatakse hommikuti umbes kell 5.30. Täpne aeg sõltub rongide saabumisest konkreetsesse jaama. Kõik metroojaamad suletakse kell 1.00.

Õnnetused ja terrorirünnakud 
8. jaanuaril 1977 plahvatas pomm rahvast täis vagunis. Hukkus 7 ja raskelt vigastada sai 33 inimest. Rünnakus mõisteti süüdi 3 armeenlast, kes hukati.

Juunis 1981 toimus Oktjabrskaja jaamas tulekahju, milles hukkus vähemalt 7 inimest.

17. veebruaril 1982 kukkus Aviamotornaja metroojaamas kokku eskalaator. Hukkus 8 inimest, 30 sai raskelt vigastada.

30. märtsil 1983 hukkus mitu inimest kahe metroorongi kokkupõrkes Belorusskaja jaamas.

6. veebruaril 2004 hukkus pommiplahvatuses Avtozavodskaja ja Paveletskaja jaamade vahel 40 inimest, vigastada sai üle 100.

29. märtsil 2010 kell 7.56 ja 8.38 toimusid metroos Lubjanka ja Park Kulturõ jaamas kaks plahvatust. Neis hukkus 38 ja vigastada sai 102 inimest. Arvatakse, et plahvatused panid toime Kaukaasia päritolu enesetaputerroristidest naised.

15. juulil 2014 sõitis metroorong Slavjanski bulvari ja Park Pobedõ metroojaama vahel rööbastelt välja. Hukkus üle 20 inimese, üle 150 sai vigastada.

Galerii

Viited

Välislingid 

 Ametlik sait
Eesti Punase Risti mälestusmärgi kavaleride loend

Siin on loetletud Eesti Punase Risti mälestusmärgi kavalere.

Enne Eesti Punase Risti mälestusmärgi muutmist riiklikuks teenetemärgiks anti välja järgmised mälestusmärgid. I järgu I aste vastab hilisemale I klassile, II aste hilisemale II klassile, II järgu I aste III klassile, uuena tuli juurde IV klass, II järgu II aste vastas hilisemale V klassile; senisele III järgule (hõbemedalile) lisandusid kuld- ja pronksmedal.

I järgu I aste 
Johan Laidoner 25. november 1926
Konstantin Päts 22. veebruar 1921
Hans Leesment 19. veebruar 1927
Tartu Ülikool 21. veebruar 1927
Jaan Tõnisson 16. veebruar 1928
Miklós Horthy de Nagybánya, Ungari riigihoidja, 1. juuni 1931
Aleksander Tõnisson 20. veebruar 1933
Oskar Amberg 12. veebruar 1934
Arthur Lossmann
Boris Voogas
Eugen Maddisoo 24. veebruar 1935
Ignacy Moscicki, Poola president 
Konstantin Pedusaar 
Kaarel Eenpalu 2. mai 1935
Franz Kogel 20. veebruar 1936
Johannes Nyman
Paul Pedusaar
Harri Rütman
Friedrich Stockholm
Friedrich Akel 28. august 1936
Bálint Hóman dr., Ungari kultuuriminister 1933

I järgu II aste 
Eduard Virgo 7. veebruar 1924
Friedrich Akel 19. veebruar 1927
Oskar Amberg 
Heinrich Bauer
Kaarel Eenpalu
Christian Kaarna 
Arthur Lossmann
Johan Pitka
Karl Robert Pusta
Aleksander Tõnisson
Jaan Hünerson 16. veebruar 1928
August Kerem
Andres Larka
Paul Lill
Leo Sepp
Aleksander (Paulus) 7. veebruar 1929
Leopold Johanson
Konstantin Konik
Jakob Kukk
Oskar Köster
Ernst Põdder
Jaan Soots
Otto Strandman 22. veebruar 1921
Juhan Tõrvand
Johan Unt
Georg Vestel
Boris Voogas
Mihkel Martna 19. veebruar 1929
Jaan Miländer 20. veebruar 1930
Aleksander Paldrok
Ludvig Puusepp
Eugen Maddisoo 15. veebruar 1932
Ants Piip
Julius Seljamaa
Herbert Rosenfeldt 31. oktoober 1932
Ado Anderkopp 20. veebruar 1933
Nikolai Kann 12. aprill 1933
Gustav Jonson 12. veebruar 1934
Aleksander Kapp
Franz Kogel
Henrik Koppel
Ants Kurvits
Johannes Nyman
Johannes Orasmaa
Paul Pedusaar
Konstantin Pedusaar
Rudolf Reimann
Harri Rütman
Friedrich Stockholm
Anton Uesson
Ludvig Jakobsen 20. veebruar 1934
Karl Terras
August Trankmann
Nikolai Reek 17. mai 1934
Jaan Masing 24. veebruar 1935
Aleksander Rammul 4. aprill 1935
Johan Müller 17. jaanuar 1936
Albert Borkvell 20. veebruar 1936
Karl Ipsberg
Karl Jürgenson
Villem Reni
August Rennit
Karl Selter
Johan Sooman
Karl Soonpää
Otto Sternbeck
Nikolai Talts
Aksel Mei 27. mai 1936
Hugo Bernhard Rahamägi
Juhan Sihver
Oskar Kask 18. juuni 1936
Viktor Kargaja 28. august 1936
Alfred Mõttus
Károly von Barcsay 1936 , Ungari apteekrile
Kálmán Szily dr., 1933, Ungari alla sekretär
Henrik Schmidt dr, 1933, ülikooli rektor, Szeged (Ungari)
Elemér Veress, 1933, ülikooli prorektor, Szeged (Ungari)
István Ereky dr. 1933, ülikooli juriidilise haru dekaan, Szeged (Ungari)
Árpád Buday dr., 1933, ülikooli kirjanduslik-ajalooline haru dekaan, Szeged (Ungari)

II järgu II aste
Viktor Neggo 7. veebruar 1929
Jaan Zimmermann 20. veebruar 1928
Osvald Vahtra 20. veebruar 1936

 
Punane Rist
Otto Kivima

Otto Kivima (kuni 1935 Otto Kleemann, 3. mai 1895 Kehtna – 26. juuli 1979 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Tunnustus 
 1938 Kotkaristi IV klassi teenetemärk

Suguvõsa 

</table>

Välislingid 
 http://prosopos.esm.ee/index.aspx?type=1&id=20263

Suuropi komandandid
Aegna komandandid
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1895
Surnud 1979
Asjur

Asjur (chargé d'affaires) on saadikust madalam diplomaadi ametiaste.

Asjurid jagunevad Eesti Vabariigi Välisteenistuse seaduse alusel kaheks: alalisteks ja ajutisteks asjuriteks. 

Asjuri varasemad nimetused on: asjaajaja, alaline asjaajaja, ajutine asjaajaja.

Alaline asjur 
Kõnealuse seaduse § 16 määratleb alalise asjuri ametikoha järgmiselt: "Välisriikidesse ja rahvusvaheliste organisatsioonide juurde, kus ei ole ette nähtud erakorralise ja täievolilise suursaadiku ametikohta, nimetab välisminister Vabariigi Presidendi teadmisel alalise asjuri."

Ajutine asjur 
Ajutine asjur (prantsuse chargé d’affaires ad interim) on diplomaat, kes täidab ajutiselt oma riigi välismaises diplomaatilises esinduses suursaadiku äraolekul tema ülesandeid või on saadetud ametisse sinna riiki, kuhu pole suursaadikut nimetatud. Laialt levinud praktika tänapäevases diplomaatilises suhtlemises.

Staatus määrati 1961. aasta Viini diplomaatiliste suhete konventsiooniga. Kui ajutine asjur määratakse ametisse pärast uue diplomaatilise esinduse avamist ja saadikut pole sinna veel määratud, antakse talle kaasa oma maa välisministri volikiri asukohamaa välisministrile. Ajutine asjur kasutab diplomaatilise korpuse juhi õigusi ja diplomaatilise puutumatuse privileege, kuid talle ei laiene mõned protokollilised austusavaldused.

Eestis 
Ajutine asjur on § 17 kohaselt: 
 (1) ... diplomaat, kes juhib Eesti välisesindust erakorralise ja täievolilise suursaadiku nimetamiseni, samuti tema äraolekul.
 (2) Erakorraline ja täievoliline suursaadik määrab enda äraolekuks ajutise asjuri, teatades sellest Välisministeeriumi kantslerile. Muul juhul määrab ajutise asjuri kantsleri ettepanekul välisminister.

Diplomaatia
Henry Laks

Henry Laks (sündinud 7. jaanuaril 1961) on eesti laulja.

Diskograafia
"Seitsmes Meel" (1988, MC)
"Tule kui leebe tuul" (1996, CD)
"Hoia mu poole" (1996, CD)
"Läbi aja" (2000, CD MC)
"Märk" (2007, CD)
"Ööst saab pikem päev" (2012)
"Kuulen Su häält" (2018, CD)

Pere
Tal on pojad Joonas ja Rasmus.

Viited

Välislingid
 
 
 

Eesti lauljad
Sündinud 1961
Võrse

Võrseks nimetatakse taime maapealse varre kasvavat, hargnemata ja samal aastal moodustunud osa koos temale kinnituvate lehtedega. Pärast tipupunga moodustumist ja lehtede varisemist muutub võrse üheaastaseks oksaks. 

Võrse kasv algab varre tekkega kasvukuhikust. Varem kasvu alustanud võrsed kasvavad harilikult pikemaks. Võrse kasvu kiirust näitab selle sõlmevahede pikkus. Alumises osas ja ladvaosas on sõlmevahed lühemad kui keskosas. Sõlmevahede pikkus sõltub ka liigist ja sordist. Lühemate sõlmevahedega taimedel on sageli ka väiksem ja kompaktsem võra. Võrse kasvu lõpetab tipupunga teke.

Kui võrsel on sõlmevahed selgesti nähtavad, on tegu pikkvõrsega. Kui varresõlmed on lähestikku ja sõlmevahed pole märgatavad, on tegemist lühivõrsega.

Vaata ka 
Võsu
Kännuvõsu

Taimemorfoloogia
Vladimir Surovtsev

Vladimir Dmitrijevitš Surovtsev (vene Владимир Дмитриевич Суровцев; 23. jaanuar 1856 – 8. september 1900 Riia) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane ja riigitegelane. 

Ta oli tiibadjutant (1879), kindralmajor (1895) ja Liivimaa tsiviilkuberner 7. märtsist 1896 kuni 21. septembrini 1900. 

Talle kuulus 1200 tessatini suurune mõis Saratovi kubermangus Balašovi maakonnas.

Autasud
 Püha Stanislavi ordeni III järk (4. august 1877)
 Püha Anna ordeni III järk (17. oktoober 1877)
 Püha Stanislavi ordeni II järk (17. aprill 1878)
 Püha Anna ordeni II. järk (30. august 1884)
 Prantsusmaa Auleegioni ohvitser (9. oktoober 1887)
 Püha Vladimiri orden IV järk (30. august 1888)
Preisimaa Punase Kotka ordeni 2. klass (4. oktoober 1890)
 Püha Vladimiri ordeni III järk (30. august 1893)
 Püha Stanislavi ordeni I järk (1. jaanuar 1898).

Perekond
Tema esimene abikaasa oli Sofia Pavlovna Abamelik (sünd.1858), kes oli õuenõuniku ja keisri kammerjunkru, vürst Pavel Aleksandrovitš Abameliku (1829–1895) ja Maria Petrovna Kurdimanova tütar. Abielust sündisid:
Ksenja (1879)
Aleksandr (1881), porutšik
Dmitri (1882–1914), staabikapten, Georgi 4. klassi ordeni kavaler (postuumselt)
Maria (1884)

Hiljem abiellus ta Katharina von Steinheiliga (1878–1920), kes oli Tallinnas sündinud inseneri Leonhard von Steinheili (1843–1918) ja Katariina Pavlovna Kamenski tütar.

Viited

Punase Kotka II klassi ordeni kavalerid
Venemaa keisririigi poliitikud
Venemaa keisririigi sõjaväelased‎
Liivimaa kubernerid
Sündinud 1856
Surnud 1900
Tarragona amfiteater

Tarragona amfiteater on Kataloonias Tarragona linnas asuv Rooma amfiteater. See ehitati tolleaegsesse provintsipealinna 2. sajandil eKr praktiliselt foorumi kõrvale.

Hispaania ehitised

de:Tarraco#Das Amphitheater
Abja

Abja on kohanimi Eestis Viljandimaal. Seda nime on kandnud järgmised asulad ja haldusüksused:

Abja küla – esmakordselt 1504. aastal mainitud küla, mis asus tänapäevase Abja-Paluoja linna territooriumil
Abja külanõukogu – aastatel 1950–1992 eksisteerinud 2. järgu haldusüksus Eesti NSV-s
Abja rajoon – aastatel 1950–1962 eksisteerinud 1. järgu haldusüksus Eesti NSV-s
Abja vald – ajalooline Halliste kihelkonna aladel asunud vald
Abja vald – aastatel 1939–1950 eksisteerinud 2. järgu haldusüksus
Abja vald – aastal 1992 moodustatud 2. järgu haldusüksus Eesti Vabariigis

Vaata ka
 Abja Gümnaasium
Bojan Krkić

Bojan Krkić Pérez (tuntud ka lühidalt Bojan; sündinud 28. augustil 1990 Kataloonias Lleidas) on serbia päritolu Hispaania jalgpallur, kes mängib Jaapani kõrgliiga klubis Vissel Kobe.

Klubikarjäär

Barcelona
Bojan mängis vahemikus 1999–2006 Barcelona noortesüsteemis. Ta lõi noortetiimides kokku üle 900 värava. 2006–07 hooajal mängis ta Barcelona B-meeskonnaga. 17-aastaselt sõlmis ta Barcelona esimeeskonnaga lepingu.

16. septembril 2007 tegi ta mängus Osasunaga 17 aasta ja 19 päeva vanusena debüüdi Barcelona põhimeeskonnas . 20. oktoobril 2007 lõi ta Villarreali vastu oma klubi esimese värava. Barcelona meeskonnas mängis Bojan nelja hooaja jooksul 163 mängu ja lõi 41 väravat.

Hilisem karjäär
22. juulil 2011 liitus Bojan Krkić 12 miljoni euro eest AS Romaga. Ta mängis oma esimesel hooajal Serie A-s 33 mängu ja lõi 7 väravat.

29. augustil 2012 laenutati Bojan üheks hooajaks AC Milani.

Pärast taasliitumist Barcelonaga 2013. aastal, laenutas klubi ta Hollandisse Amsterdami Ajaxisse. Ajaxiga võitis ta 2013–14 hooajal Eredivisie'i.

22. juulil 2014 ostis Stoke City Bojani 1,8 miljoni euro eest. 2017. aastal laenutas Stoke City ta Saksamaa klubisse Mainz 05.

Koondisekarjäär 

2006. aastal esindas Bojan Hispaania U17 jalgpallikoondist Euroopa meistrivõistlustel. Bojan lõi turniiril viis väravat. Meeskondlikult jäi koondis kolmandaks, alistades kolmanda koha mängus penaltitega Saksamaa.

Aasta pärast sai Bojan uue võimaluse end rahvusvahelisel areenil näidata, kui Hispaania U17 koondis  võttis taas osa Euroopa meistrivõistlustest. Bojan lõi turniiril kaks väravat, millest üks tuli finaalis Inglismaa vastu.

Suve lõpus osales võistkond noorte jalgpalli maailmameistrivõistlustel. Nad jõudsid finaali, kus kaotasid Nigeeriale. Bojan ei saanud kaartide tõttu finaalmängu mängida.

Kokku mängis ta U17 koondises 20 kohtumist ja lõi 16 väravat. Hispaania U21 koondises mängis ta 21 mängu ja lõi 4 väravat. 

Hispaania jalgpallikoondist on ta esindanud ainult ühel korral.

Saavutused

Klubid 
Barcelona
 La Liga: 2008–09, 2009–10, 2010–11
 Copa del Rey: 2008–09
 Hispaania superkarikas: 2009, 2010
 UEFA Meistrite Liiga: 2008–09, 2010–11
 Euroopa superkarikas: 2009
 Jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused: 2009
 Amsterdami Ajax
 Eredivisie: 2013–14
 Johan Cruijff Schaal: 2013

Isiklikku 
Bojan on 170 cm pikk. Ta ema nimi on Maria Lluisa Perez ja isa nimi Bojan Krkic seenior. Krkići isa on serblane, kes mängis 1980. aastatel Belgradi Crevna Zvezdas, ja ema Maria hispaanlane.

Viited

Välislingid 

Hispaania jalgpallurid
Kataloonia jalgpallurid
FC Barcelona mängijad
AS Roma mängijad
AC Milani mängijad
Amsterdami Ajaxi mängijad
Stoke City FC mängijad
1. FSV Mainz 05 mängijad
Deportivo Alavési mängijad
La Liga mängijad
Serie A mängijad
Bundesliga mängijad
Premier League'i mängijad
The Championshipi mängijad
Sündinud 1990
Välk (film 2008)

"Välk" ("Bolt") on 2008 valminud Walt Disney animastuudio joonisfilm.

Süžee 
Populaarse teleseriaali peategelase superkoer Välgu elu kulgeb Hollywoodi võtteplatsidel. Ootamatult satub filmikoer stuudio turvaliste seinte vahelt New Yorgi tegeliku ellu. Eksirännakutega tee tagasi perenaise Penny juurde on pikk ja ohurikas. Teekonnal kohtub koer kass Mittensi ja hamster Rhinoga.

Osatäitjad 
 Välk (koer) – John Travolta / Märt Avandi 
 Penny – Miley Cyrus / Kaire Aas 
 Mittens (kass) – Susie Essman / Evelin Pang
 Rhino (hamster) – Mark Walton / Indrek Ojari

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 
 

Disney joonisfilmide raudvara
2008. aasta filmid
Arvutianimafilmid
Komöödiafilmid
Seiklusfilmid
Tehkem muusikat

"Tehkem muusikat" ("Make Mine Music") on 1946. aastal valminud Walt Disney animastuudio joonisfilm. See on Disney joonisfilmidest kaheksas.

Teise maailmasõja ajal oli suur osa Walt Disney töötajatest Ameerika Ühendriikide armees, ülejäänud suunati valitsuse ülesandel tegema propagandafilme. Selle tulemusena oli Disney stuudios hulganisti lõpetamata filmiideid. Et sel raskel ajal töö ei seiskuks, lasti välja kuus kogumikfilmi, mis koosnesid mitmetest omavahel sidumata segmentidest. "Tehkem muusikat" oli neist kuuest kogumikust kolmas.

Film osales 1946. aasta Cannes'i filmifestivalil.

Viited

Disney joonisfilmide raudvara
1946. aasta filmid
Kroonlehed

Kroonlehed on tavaliselt eredalt värvunud ja tupplehtedest suuremad lehekesed, mis moodustavad õiekrooni. Võivad olla osaliselt kokku kasvanud või jääda vabaks. Selle tunnuse põhjal eristatakse liitlehist ja lahklehist õiekrooni.

Vaata ka 
Tupplehed
Õiekroon
Õis

Õis
Tolmukas

Tolmukas (ladina k. stamen) on õie osa, milles valmivad tolmuterad. Ühe õie tolmukate kogumit nimetatakse tolmukkonnaks.

Tolmukas koosneb tüüpiliselt tolmukaniidist ja tolmukapeast. 

Tolmukate arv õies on liigiti erinev. 

Tolmukaniidid on enamikul taimedel lihtsad, harunemata. Vahel on neil mitmesuguse kujuga külgmised väljakasved. Kui tolmukaniit puudub, nimetatakse tolmukat istuvaks.

Tolmukapea koosneb enamasti pooletaolisest tolmukotist, mis on omavahel ühendatud pideme ehk konnektiiviga. Kummaski tolmukotis on kaks tolmupesa.

Mõnikord muutuvad tolmukad steriilseteks kõlutolmukaiks (staminoodideks), millel puuduvad tolmukapead.

Tolmukotid
Ühes tolmukas paiknevad kaks tolmukotti (saccus antherae) ja tolmukotis tolmupesad (loculus antherae) ehk mikrosporangiumid tolmuteradega (isasgametofüüdid) ja -niitidega (filamentum).

Tapetal rakud jagunesid pollen mother cell meioosi algul DNA alusel diploidseteks ja tetraploidseteks.
 
Tapetkiht (tapetum) on tolmukotis ühendatud pollen mother rakkudega ja kihti seostatakse mikrosporogeneesis tekkivate anomaaliatega nagu osaline või täielik PMC-de degeneratsioon, steriilsus jm. (Zenkteler, 1962; Vasil, 1967; Echlin, 1971). Mõnedes töödes on omistatud taptkihile mikrosporotsüütide ja tolmuterade toitainete reservuaari ülesanded. (Homer ja Lersten, 1971 ; Panchaksharappa
ja Syamasendar, 1974; Mascarenhas, 1975). Teiste autorite arvates toimib tapetkiht filtrina, mis reguleerib valkude ja lipiidide liikumist PMC-de suunas (Aibertini, 1971,1975; Stevens ja Murray, 1981).

Tapetkiht asub meioosi kestel väljaspool PMC-sid. Tapetrakud on erineva suurusega, kuid suured rakud, mille rakutuum on samuti suur.

Tsütofotomeetriliste mõõtmistega oli tapetrakkude DNA sisaldus varase meioosi ajal PMC-des 2C ja 8C vahel, enamikul rakkudel oli DNA aga 4 C. PMC-de jõudmisel pahhüteeni on täheldatud tapetrakkude populatsioonis liikumist rohkema DNA suunas – kuni 16 C, kus 2 C rakusisuga rakud kaovad peale sügoteeni ja 2C ja 4C vahepealsed rakud kaovad peale pahhüteeni. 16 C ja 32 C DNA sisu saavutatakse PMC-des esimese meiootilise jagunemise viimastes staadiumites, kuid antud uuringus ei jõudnud tapetrakud 32 C DNA-ni.

Uurimise jooksul ei täheldatud mitte ainult DNA rohkenemist vaid suurenes ka tuum.

Tolmupesad
Õietolm luuakse tolmukapea tolmukoti tolmupesades. Tolmupesasid ehk mikrosporangiume ümbritseb tolmupesa sein, tema moodustatakse non-reproductive cells ja küpsenud sein koosneb järgmistest rakukihtidest (rakukihid väljastpoolt sissepoole): epiderm ehk eksoteetsium (exothecium), endoteetsium ehk fibrooskiht, vahekiht ja sporangial locule t katvast tapetkihist (tapetum).

Tolmukaniidid

Tolmukapea ja tolmukaniit (filamentum) on ühendatud, nende ühinemiskohta nimetatakse konnektiiviks (connectivum).

Tolmukaniidi anatoomiline ehitus on lihtne – juhtkimpu ümbritseb põhikude, mida omakorda katab kutiniseerunud epiderm.

Tomukaniitide kohta teatakse vähe. Arvatakse, et nemad varustavad tolmukapäid vee ja toiteainetega.

Vaata ka
Tolmlemine
Õis
Emakas

Viited 

Õis
Surnud 26. juunil

''Siin loetletakse 26. juunil surnud tuntud inimesi ja loomi.
1810 – Joseph-Michel Montgolfier, prantsuse leiutaja
1811 – Otto Gustav von Stackelberg, baltisaksa poliitik
1836 – Claude-Joseph Rouget de Lisle, Prantsuse sõjaväelane ja helilooja
1881 – Matthias Jacob Schleiden, saksa botaanik
1900 – Jaan Jung, eesti koolmeister ja harrastusajaloolane
1925 – Tõnis Vares, Eesti riigiametnik ja poliitik
1929 – Amandus Adamson, eesti kujur
1943 – Karl Landsteiner, austria biokeemik ja arstiteadlane
1947 – Elmar Johannes Saar, eesti metsateadlane
1956 – Kuzma Gvozdev, Vene revolutsionäär ja poliitik
 1956 – Heino Maidlo, eesti kullassepp
1957 – Alfred Döblin, Saksa kirjanik ja arst
1958 – August Vask, eesti sõjaväelane
1960 – Konstantin Antropov, eesti arst
1964 – Richard Mahl, eesti keemik
1969 – Valter Soosõrv, eesti näitleja, lavastaja ja teatriloolane
1971 – Tadeusz Schaetzel, Poola diplomaat ja poliitik
1975 – Otu Ibius, eesti õigusteadlane, ajaloolane ja karskustegelane
 1975 – Marian Chodacki, Poola diplomaat ja sõjaväelane
 1975 – Josemaría Escrivá, hispaania katoliku kiriku preester, Opus Dei rajaja
1978 – Janno Lahe, eesti õigusteadlane
1980 – Linda Tubin, eesti näitleja  
1981 – Marta Schmiedehelm, eesti arheoloog
1986 – Harry Tõnuri, eesti tennisist, muusikapedagoog ja muusikateadlane
 1986 – Väino Tamm, eesti sisearhitekt
1988 – Erika Nivanka, aktiivne hõimusuhete edendaja ja Eesti Rahvusringhäälingu esimene naisdiktor
1990 – Jaan Pulk, eesti õigusteadlane
1991 – Elmar Tambek, Eesti jurist ja sõjaväelane
1997 – Israel Kamakawiwoʻole, Hawaii muusik
 1997 – Harry Vilpart, eesti laulja (bariton)
1999 – Jirk Pelikin, Tšehhi poliitik
 1999 – Malle Koost, eesti näitleja
2001 – Annika Tammela, eesti jalgpallur
2004 – Ott Arder, eesti luuletaja ja tõlkija (54)
2005 – Tõnno Lepmets, eesti korvpallur (67)
2005 – Richard Whiteley, Briti teleajakirjanik (61) 
2006 – Johnny Jenkins, USA bluusikitarrist (67)
2006 – Parami Kulatunga, Sri Lanka sõjaväejuht
2006 – Bruno, Baieri pruunkaru (2) 
2007 – Lev Bezõmenski, vene ajaloolane ja kirjanik (86)
2007 – Jupp Derwall, saksa jalgpallur ja jalgpallitreener (80, südamerabandus)
2007 – Liz Claiborne, Belgia päritolu USA moekunstnik (78)
2007 – Peeter Hein, eesti raadioajakirjanik (68)
2010 – Harald Keres, eesti füüsik, akadeemik (97)
2010 – Algirdas Brazauskas, Leedu poliitik (77)
2010 – Werner Walde, Saksa DV partei- ja riigitegelane
2012 – Nora Ephron, USA filmilavastaja ja stsenarist
2014 – Nina Hoekman, Hollandi kabetaja
2015 – Jevgeni Primakov, Venemaa poliitik ja diplomaat, majandus- ja ajalooteadlane, akadeemik
 2015 – Sergei Stadnikov, Eesti egüptoloog 
 2015 – Hain Kinks, eesti suusataja ja suusatreener
2017 – Habib Thiam, Senegali poliitik, riigi peaminister 1981–1983 ja 1991–1998
 2017 – Ilona Laaman, eesti luuletaja
2018 – Bo Nilsson, rootsi helilooja ja trompetist
2019 – Andrei Sahharov, vene ajaloolane
 2019 – Hans-Joachim Heusinger, saksa jurist ja Saksa DV riigitegelane

Juuni, 26.
Tirschenreuth

Tirschenreuth on linn Saksamaal Baieri liidumaal. Asub Oberpfalzis 20 km kaugusel Tšehhi piirist.

Viited

Välislingid 
 Tirschenreuthi koduleht

Baieri linnad
Baieri vallad
Torm (laev)

PVL-105 Torm on endine Eesti Piirivalve laev, mis seisab praegu Eesti Meremuuseumi eksponaadina Lennusadamas. Torm ehitati aastatel 1965–1966 Norras Bergenis. Tollal kandis laev nime KNM P968 Arg ja teenis Norra Mereväes. Laev kuulub Norras algselt suurtükipaadiks projekteeritud ja aastatel 1965–1968 ehitatud 20-laevasesse (algselt kavandati 23 laeva) seeriasse.

Relvastuseks olid algselt universaal-automaatsuurtükid Bofors L/50 1x76 mm ja Bofors L/70 1x40 mm. Alates 1970. aastast moderniseeriti laevad raketikaatriteks. 

Torm kingiti Eesti Piirivalvele detsembris 1994 ilma relvastuseta. 16. detsembril 1994 toimus Piirivalvesadamas üleandmise ja lipuvahetuse tseremoonia. Laeva ristiemaks on tollane Riigikogu liige Valve Kirsipuu.

Laev klassifitseeriti valvelaevaks. See relvastati õhutõrjesuurtükkide ja kiirlaskekahuriga. Aastal 1996 asendati üks neist Norrast soetatud 40 mm automaatkahuriga Bofors L/60.

Laev baseerus valdavalt Saaremaal ja Hiiumaal, hiljem Tallinnas ja Paldiskis. Torm osales detsembris 1995 Eesti-Läti "kilusõjas" Liivi lahel ning võttis osa mitmest merepäästeõppusest.

Üleandmisaktid laeva siirdumiseks Eesti Meremuuseumile kirjutati alla 2. aprillil 2008 jäämurdja Suur Tõll salongis. Laev anti Eesti Meremuuseumile üle, sest vanuse ja mootoriressursi peatse ammendumise tõttu ei sobinud laev enam piirivalveteenistuseks.

Välislingid 
Torm Meremuuseumi veebilehel

 Eesti piirivalvelaevad
Norra laevad
A7V-U

A7V/U oli Saksamaa Esimese maailmasõja lõpus projekteeritud rasketank, mille eeskujuks oli inglise Mark IV. Tanki suudeti toota ainult üks prototüüp, kuid see lammutati pärast valmimist.

Ajalugu 

Saksamaa esimese tanki A7V kehv esinemine maastikul selgus juba varakult. Novembris 1917 toimunud Cambrai lahingus langes sakslaste kätte mitmeid inglise Mark IV-sid, mida põhjalikult uuriti. Alguses pakuti välja, et inglise tanke lihtsalt kopeerida ja Saksamaal tootma hakata. See plaan jäi teostamata, kuna täpselt samade komponentide valmistamine oli keeruline. Lisaks ei oleks saanud kasutada A7V jaoks toodetud materjale.
Seetõttu otsustati projekteerida uus tank A7V/U (U tähendas Umlaufende Kette ehk ümberringi roomikud), mis sarnaneks inglise tankidega, kuid kasutaks ära maksimaalselt A7V komponente. Juuniks 1918 valmis üks prototüüp, mis oli suure kaalu tõttu kohmakas ja sel esines veel mitmeid vigu. Prototüüp lammutati, kuid tehnilised raskused hinnati ületatavaks ja 12. septembril 1918 telliti 20 masinat. Neist ükski ei valminud. Tanki projekteeris Joseph Vollmer.

Tehnilised andmed 

A7V/U sarnanes välimuselt inglise Mark IV-ga: roomikud jooksid üle kogu kere ja relvad paiknesid külgedel sponsoonides. Soomus oli ees 30 mm, külgedel ja mujal 20 mm paks. Kaks Daimleri 4-silindrilist mootorit andsid koguvõimsuseks 210 hj (157 kW) ja maksimaalseks kiiruseks 12 km/h. 
Masin oli 8,38–8,50 m pikk, 4,69 m lai ja 3,14 m kõrge. Relvastuseks plaaniti kaks 57 mm kahurit ja neli 7,92 MG08/15 kuulipildujat.

Variandid 
A7V/U-st projekteeriti kaks lisaversiooni, mida kunagi ehitama ei hakatud.

A7V/U2 – väiksemate sponsoonidega ja ühe kuulipildujaga pealmises tornis
A7V/U3 – ainult kuulipildujatega relvastatud versioon

Viited 

Saksa tankid
Prototüübid
August von Oettingen

August Georg Friedrich von Oettingen (läti Augusts fon Etingens; vene Августин Александрович (Август Георг Фридрих) фон Эттинген; 5. juuli 1823 Visusti – 7. aprill 1908 Tartu) oli baltisaksa jurist ja riigitegelane. 

Ta õppis 1841–1843 Tartu Ülikoolis õigusteadust, oli riiginõunik, Liivimaa maamarssal (1857–1862), Liivimaa tsiviilkuberner 18. maist 1862 kuni 19. jaanuarini 1868,
tõeline riiginõunik (22. juuli 1862), Liivimaa maanõunik (1869) ja Riia linnapea (1886–1889). 

Talle kuulusid Tartumaal Luua  (Ludenhof) ja Kammeri  (Duckershof), ning Kuramaal Kalkūni (Kalkuhnen, läti Kalkūnes muiža) mõis.

Perekond
August von Oettingen sündis Liivimaa maamarssali Alexander von Oettingeni (1798–1846) ja Helena von Knorringi (1794–1863) pojana. Tema noorematest vendadest Georg Philipp oli arstiteadlane, Nicolai maamarssal, Alexander usuteadlane, Eduard maanõunik ja Arthur Joachim füüsik.

Tema abikaasa oli Ida von Wilcken (1827–1903), kes oli Alexander von Wilckeni ja Wilhelmine von Luederi tütar. Abielust sündisid:
Alexander (1848–1877), Lielborna (Groß-Born) mõisnik Kuramaal
Burchard (1850–1923; de), Preisi ülemtallmeister ja hobuse aretaja
Georg (1851–1916), mõisnik Kuramaal
Marie (Marissa) (1857–1883), abiellus 1875 Vana-Gulbene mõisniku vabahärra Heinrich von Wolffiga (1843–1897)
Helene (Ella) (1860–1885), abiellus 1885 Metsiku (Metzikus) mõisniku, kindralleitnandi ja vabahärra Alexander von Uexküll-Gyldenbandiga (1856–1921)

Esivanemad

Viited

Välislingid

Liivimaa maamarssalid
Liivimaa maanõunikud
Oettingenid
Baltisakslased
Venemaa keisririigi poliitikud
Liivimaa kubernerid
Sündinud 1823
Surnud 1908
Renault 20/30

Renault 20 ja Renault 30 aastatel 1975–1984 toodetud prantsuse sõiduauto. Tegu oli tolle ajastu Renault' kõige luksuslikuma mudeliga ning ehituse ja keredetailide poolest olid 20 ja 30 samad. Küll aga oli 30 parema varustusega ning ka suurema töömahuga mootoritega.

Loomine 
Luksuslikuma mudeli loomist väikeautode kõrvale alustati Renault' tehases 1960. aastatel. Algul plaaniti konstrueerida V8-mootoriga auto, kuid selle loomise protsess venis, kuni lõpuks 1970. aastate algul alustati projekti P127. Projekti tulemusel valmis märtsis 1975 Renault 30 ja sama aasta novembris Renault 20. Autode loomisel võeti aluseks Renault 12 mehaanikapool ja Renault 16 kerekontseptsioon. Mõlemad nimetatud mudelid olid juba varem saavutanud suure müügiedu ja populaarsuse.

Konstruktsioon 
Mootor asetseb kere suhtes pikisuunas, eespool esitelge ja vedavad on esirattad. Nii esi- kui ka tagavedrustus on sõltumatud.

Renault 20 ja Renault 30 erinevad üksteisest peamiselt vaid esiotsa disaini, tagapidurite ja kasutatud mootorite poolest. Renault 20-l kasutati nelinurkseid esitulesid, trummelpidureid tagateljel ja väiksema töömahuga neljasilindrilisi mootoreid. Luksuslikumal Renault 30-l olid aga ümarad topeltesituled, ketaspidurid tagateljel ja kasutati 2,7 l töömahuga V6-bensiinimootorit. Hiljem lisandus turbolaadimisega diiselmootor.

Modifikatsioonid 
Renault 20TL (R1271), Renault 20TS/LS (R1272/R1277), Renault 20TX (R1279), Renault 20 Diesel (R1276), Renault 30TS (R1273 või R1275), Renault 30TX (R1278) ja Renault 30 Turbo Diesel

Muu 
Kokku toodeti seda tüüpi autosid eri andmetel Sandouville'is umbes 622 000 – 638 000 Renault 20 ja 145 000 Renault 30 autot.
Kogu tootmisperioodi jooksul ei suudetud neil mudelitel kõrvaldada kõiki pisivigu ja puudusi, mistõttu autode töökindlus jättis soovida. Samas oli tegu väga mugavate ja omas klassis luksuslike autodega.

1980. aastate keskel toodeti väike hulk seda tüüpi autosid Dacia 2000 nime all ka Rumeenias.

20/30
Sõiduautomudelid
Staples Center

Crypto.com Arena (endine Staples Center) on mitmeotstarbeline arena, mis asub USA-s California osariigis Los Angeleses. See avati 13. oktoobril 1999.

Hall on tuntud NBA-s mängivate Los Angeles Clippersi ja Los Angeles Lakersi, aga ka NHL-i meeskonna Los Angeles Kingsi koduhallina.

Väljaspool saali on hokimängija Wayne Gretzky ja korvpallur Magic Johnsoni kujud.

17. novembril 2021 teatas Staples Center Crypto.com Arena nime muutmisest, kui Singapuris asuv krüptovaluuta maakler Crypto.com ostis saaliomanikult AEG õigused 700 miljonile dollarile. Muudatus jõustus 25. detsembril 2021.

Välislingid 
 Staples Center koduleht

Los Angeles
Spordihallid
Ameerika Ühendriikide ehitised
Los Angeles Kings
Tallinna–Aegviidu rongiliin

Tallinn–Aegviidu rongiliin on elektrifitseeritud rongiliin Põhja-Eestis, mille lähtepeatus on Balti jaam Tallinnas ja lõpp-peatus Aegviidus Anija vallas Harjumaal.  

Rong sõidab Aegviitu 50 minutit.

Peatuskohad
Balti jaam
Kitseküla
Ülemiste
Vesse
Lagedi
Kulli
Aruküla
Raasiku
Parila
Kehra
Lahinguvälja
Mustjõe
Aegviidu

Vessel, Kullil, Parilas, Lahinguväljal ja Mustjõel toimub rongi sisenemine ja sealt väljumine vaid läbi C-ala.

Vaata ka
Tallinn–Aegviidu rongikiirliin
Elektriraudtee AS
Edelaraudtee
Go Rail
Raudtee

Eesti rongiliinid
Harju maakond
Rae vald
Raasiku vald
Anija vald
Aegviidu
Paul Laasimir

Paul Laasimir (vene Павел Евгеньевич Лазимир) (21. jaanuaril 1891 Novõi Peterhof, Peterburi – 17. mai 1920 Krementšug, Poltava kubermang, Ukraina) oli eesti päritolu Venemaa revolutsionäär, sõjaväevelsker. Venemaa Sotsialistide-Revolutsionääride Partei ja 1918. aastast VSDT(b)P liige.

Noorus
Paul Laasimir sündis Peterburis Novõi Peterhofi linnaosas, kus tema isa teenis Novõi Peterhofis asuvas ulaanipolgus. 7-aastaselt pandi Paul kantonistide kooli, mille lõpetamise järel suunati Paul Laasimir Peterburi sõjaväevelskrite kooli, mille ta lõpetas kiitusega.

Seejärel määrati Paul Laasimir teenistust jätkama Novõi Peterhofis asuvas ulaanipolgus.

Revolutsiooniperiood
1917. aasta veebruarirevolutsiooni ajal astus Paul Laasimir Venemaa Sotsialistide-Revolutsionääride Parteisse ning ta valiti vasakpoolste esseeride esindajana Petrogradi Nõukogu koosseisu. 

1917. aastal valiti ta Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee liikmeks ja Täitevkomitee soldatite sektsiooni esimeheks ning Petrogradi Nõukogu sõjaväeosakonna esimehe asetäitjaks. 

Paul Laasimir asus Petrogradi TSSN toimunud riigipöörde ettevalmistamiseks vajaliku Sõjarevolutsioonikomiteede organiseerimise küsimuses relvastatud võimu haaramist toetavate bolševike seisukohal, ta koostas Petrogradi SRK põhimääruse projekti ja oli 21. oktoobril 1917 moodustatud Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee esimene esimees, asetäitjateks Nikolai Podvoiski ja Vladimir Antonov-Ovsejenko.

Pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni tagajärjel võimu haaramist Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Tööliste (bolševike) Partei poolt määrati Paul Laasimir alguses sõjaasjade rahvakomissariaadi ja hiljem siseasjade rahvakomissariaadi kolleegiumi liikmeks.

Venemaa kodusõda
1918. aasta augustis suunati Paul Laasimir Venemaa kodusõja Lõunarindele, kus ta määrati Revolutsioonilise Sõjanõukogu liikmeks, kuid haigestus kõhutüüfusse ning asus oma ülesandeid täitma alles 1919. aasta jaanuaris. Ta tegeles Lõunarinde piirkonnas Ukrainas Punaarmee poolt Ukraina vallutamiseks ja Ukraina Rahvavabariigi Direktooriumi esimehe Simon Petljura kukutamiseks peetud Nõukogude-Ukraina sõjas Punaarmee erakorralise varustuskomisjoni juhina.

Pärast 1919. aasta detsembris Punaarmee poolt Kiievi vallutamist nimetati Paul Laasimir revolutsioonilise sõjanõukogu poolt "Kiievi sanitaardiktaatoriks", kuid pärast Nõukogude-Poola sõja käigus Poola vägede poolt Kiievi vallutamise järel alanud Punaarmee ja raviasutuste evakuatsiooni käigus haigestus Paul Laasimir uuesti tüüfusse. Ta suri Poltava kubermangus 20. mail 1920 ning maeti Krementšuki linnas ühishauda.

Kirjandus
Mihhail Korsunski, Revolutsionääride esireas, Aja Pulss, 1987, nr. 20 (68), lk 11-12

Välislingid 
Eestlane Oktoobrirevolutsiooni korraldamas, Postimees, 10. november 2012

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Venemaa kommunistid
Sündinud 1891
Surnud 1920
New Haven

New Haven on linn Ameerika Ühendriikide Connecticuti osariigis, mis on ühtlasi New Haveni maakonna halduskeskus. Linn asub Long Islandi väina kaldal Milli ja Quinnipiaci jõe suudmes.

Linnas asub Yale'i Ülikool.

New Havenis on sündinud Ameerika Ühendriikide 43. president George W. Bush.

Välislingid

Linna koduleht

Connecticuti linnad
Üheksavöölane

Üheksavöölane (Dasypus novemcinctus) on loom vöölaste sugukonda rüüvöölase perekonda kuuluv napihambuline.

Üheksavöölane on vöölaste hulgas kõige arvukam liik. Ta elas looduslikult Kesk-Argentinast põhja pool kuni Mehhikoni. Inimtegevuse tulemusena pole tema levila kahanenud, vaid hoopis laienenud, sest talunikud näevad teda kahjurputukate hävitajana. Nii elab üheksavöölane tänapäeval Ameerika Ühendriikides kuni Kansase, Tennessee ja Lõuna-Carolina osariigini. Oletatakse, et ta suudab oma levilat laiendada kuni Indiana, Ohio, Pennsylvania ja New Jersey osariigini.

Üheksavöölane elab metsades ja põõsastikes. Ta kaevab urge vooluveekogude kaldaisse, alati puude-põõsaste lähedusse. Urg koosneb ühest sirgest käigust. Sellesse viib mõnikord 2–8 sissepääsutunnelit, mis on kuni 7 m pikad ja 15–20 cm laiad. Uru lõpus on pesakamber, mida vooderdavad kuivad lehed ja rohi. Loom vahetab vooderdist sageli, eriti pärast vihma. Niimoodi kogunevad uruava juurde kõdunevad lehed.

Kui ilm on palav, siis läheb üheksavöölane toidujahile õhtuti, aga kui jahe, siis päeval. Sealjuures liigub ta siksakiliselt kiirusega umbes 1 km/h, sest peatub alatasa mõne ussi või putuka väljakaevamiseks. Viimaseid tajub ta kuni 20 cm sügavuselt maa alt.

Kui üheksavöölast jälitada, läheb ta sibavalt kõnnilt üle galopile ja püüab põgeneda urgu. Urust on teda väga raske kätte saada, sest ta kiilub end rüü ja käppade abil sinna kinni. Saba on tal libe ja kooniline ning sellest on teda samuti tülikas haarata.

Jõgesid suudab üheksavöölane ületada kahel viisil. Kõigepealt suudab ta kuni 6 minutit hinge kinni hoida: see kohastumus on tal tekkinud käikude kaevamiseks. Nõnda võib ta veekogu põhja laskuda ja mööda põhja teisele kaldale joosta. Teiseks suudab üheksavöölane nii palju õhku alla neelata, et ta muutub veest kergemaks, ja siis kohmakalt ujuda.

Tavaliselt paarituvad üheksavöölased juulis. Pärast viljastumist peatub munaraku areng umbes 14 nädalaks. Looted jätkavad arengut alles oktoobris-novembris ja emasloom poegib 4 kuud hiljem, veebruaris-märtsis. Juba Alfred Brehm kirjeldas brasiillaste uskumust, et üheksavöölasel sünnib alati 4 ühest soost poega. Hiljem selgus, et see on tõsi: üheksavöölasel sünnivad ühemunanelikud, kes just selle pärast ongi alati samast soost. Vastsündinud vöölased on hästi arenenud, nägijad ja pehme rüüga. Ema toidab neid paar nädalat. 6 kuu pärast on nad juba täiskasvanu suurused.

Üheksavöölase vaenlased on lisaks inimesele hunt, koiott, puuma, koer ja auto: väga palju üheksavöölasi hukkub öösel autorataste all.

Üheksavöölane toob loodusele kasu sellega, et tühjadesse üheksavöölaseurgudesse saavad elama asuda teised loomad, näiteks skungid, rotthamstrid, kivikakud ja lõgismaod.

Üheksavöölast kütitakse hõrgu valge liha pärast. Luurüüd kasutatakse karbi või korvina, kusjuures looma saba seotakse peakilbise külge ja nii moodustub mugav sang. Selliseid korve vooderdatakse seest siidiga ja müüakse turistidele suveniirina. Vöölaste rüüdest valmistatakse ka muusikariistu, näiteks charango'sid.

Üheksavöölane on Texase tunnusloom. Sealjuures laiendas ta oma levilat Texaseni alles 1800. aasta paiku.

Viited 

Vöölased
Enn Nõu

Enn Nõu (sündinud 2. oktoobril 1933 Tallinnas) on eesti kirjanik ja arstiteadlane. Tema isa oli Joosep Nõu. 

Enn Nõu õppis Tallinna 28. algkoolis. 1944. aastal põgenes ta koos perega Rootsi. Aastatel 1953–1961 õppis ta Uppsala Ülikooli arstiteaduskonnas; 1978. aastal sai meditsiinidoktori kraadi. Ta on töötanud arstina mitmes Uppsala Ülikooli kliinikus ja dotsendina Uppsala Ülikoolis.

Ta on oma teostes käsitlenud muuhulgas ka Vabariigi Valitsuse eksiilis tegevust.

Enn Nõu valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.

Teoseid
 "Pidulik marss" (1968, 1992)
 "Vastuvett" (1972, 1995)
 "Lõigatud tiibadega" (1976, 1994)
 "Pärandusmaks" (1976, 1994, ühes raamatus "Lõigatud tiibadega")
 "Nelikümmend viis" (1984, 1996)
 "Koeratapja" (1988, 1993, 2009)
 "Presidendi kojutulek" (1996)
 "Mõtusekuke viimane kogupauk" (2005)
 "Vabariigi pojad ja tütred I osa" (2010)
 "Vabariigi pojad ja tütred II osa" (2011)
 "Vabariigi pojad ja tütred III osa" (2012)
 "Ma armastasin rootslast ehk Sollefteå suvi" (2013)
 "Saaremaa eleegia" (2015)
 "Poisteraamat" (2016)
 "Elu ja aeg" (2019)
 "Ufa umbsõlm" (2020)

 "Tont teab" (novelliantoloogia; toimetaja ja kaasautor; 1968)

 "Tõotan ustavaks jääda... Eesti Vabariigi valitsus 1940–1992" (Ajalooartiklite ja dokumentide koguteos; toimetajad Mart Orav ja Enn Nõu; Enn Nõu kaasautor; 2004)
 "Kuusteist Eesti kirja" (antoloogia, kaasautor, 2018)

Tunnustus

 1997 Üliõpilaste Selts Raimla auliige
 2002 Valgetähe V klassi teenetemärk
 2005 MTÜ Eesti Pimedate Muuseumi biograafika preemia koos XVIII sajandi pimeda elulookirjutaja, koolmeistri ja usutegelase Mäletu Jaani (1749–1827) nime kandva soolavakaga
 2006 Eesti Kirjanduse Seltsi auliige
 2013 Jaan Krossi kirjandusauhind ("Vabariigi pojad ja tütred")
 2013 Rootsi Eestlaste Liidu kultuuriauhind
 2013 Eesti Vabariigi kultuuriministri tänukiri ja preemia 80. sünnipäeva puhul
 2015 Eesti Muinsuskaitse Seltsi teenetemedal pikaajalise töö eest eesti ajaloo talletamisel
 2018 Eesti Vabariigi kultuuriministri tänukiri ja preemia 85. sünnipäeva puhul
 2019 Elise Rosalie Auna nimeline Võtikvere raamatuküla kirjanduspreemia ("Elu ja aeg")

Isiklikku
Enn Nõu abikaasa on kirjanik Helga Nõu.

Viited

Välislingid 
 Eerik Teder. Helga ja Enn Nõu Tallinnas Videvik.ee
 Rein Veidemann. Kirjanik Enn Nõu leidis uue hingamise Postimees.ee, 10. september 2005
 Jaan Undusk. Eesti lugu: Enn Nõu "Koeratapja" Eesti Päevaleht, 19. juuni 2009
 

Eesti kirjanikud
Eesti arstid
Eesti pulmonoloogid
Eestlased Rootsis
Uppsala Ülikooli vilistlased
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis liikmed
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1933
Mantel (täpsustus)

"Mantel" on mitmetähenduslik sõna:

Mantel on rõivaese.

Bioloogias 
Mantel on limuste, käsijalgsete ja vääneljalaliste keha väljakasve, mis täidab kattefunktsiooni ja mis eritab nende koja või karapaksi.
Mantel (ka tuunika) on mantelloomade väliskest.

Anatoomias 
Mantel (lad pallium) on  selgroogsete loomade suurajukoor koos tema all paikneva valgeainega.

Vaata ka 
Mantelloomad
Mantliõõs
Mantelkorsten
Täismantel
Juuru kihelkond

Juuru kihelkond (lühend Juu, saksa keeles Kirchspiel Jörden) oli kihelkond ajaloolisel Harjumaal ja Eestimaa kubermangu Harju kreisis.

Juuru kihelkonna mõisad 
Kihelkonnas asus 21 mõisat: üks kirikumõis, kümme rüütlimõisast peamõisat koos viie kõrvalmõisaga, üks poolmõis kõrvalmõisa staatuses, kaks rüütelkonnamõisat koos kahe kõrvalmõisaga ja kaks karjamõisat.
 Juuru kirikumõis (Pastorat Jörden)
 Atla mõis (Gross-Attel, Attel) – rüütlimõis
 Härgla mõis (Herküll) – rüütlimõis
 Hiiru mõis (Klein-Attel) – Atla kõrvalmõis
 Hõreda mõis (Hoerdel) – rüütlimõis
 Ingliste mõis (Haehl) – rüütlimõis
 Järlepa mõis (Jerlep) – rüütlimõis
 Juuru mõis (Joerden) – Maidla kõrvalmõis
 Kädva mõis (Kedwa) – Purila kõrvalmõis, enne 1875 rüütlimõis
 Kaiu mõis (Kay) – rüütelkonnamõis
 Karitsa mõis (Karritz) – Kaiu kõrvalmõis
 Kuimetsa mõis (Kuimetz) – rüütelkonnamõis
 Mahtra mõis (Machters) – rüütlimõis
 Maidla mõis (Maidel) – rüütlimõis
 Oraniku mõis (Orranik) – Kaiu kõrvalmõis
 Pae mõis (Payel) – Hõreda kõrvalmõis
 Pirgu mõis (Pirk) – rüütlimõis
 Purila mõis (Purgel) – rüütlimõis
 Põlliku mõis (Pöllik, Forstei Pöllik) – Maidla kõrvalmõis
 Seli mõis (Sellie) – rüütlimõis
 Umbru mõis (Ummern) – Järlepa kõrvalmõis

Juuru kihelkonna vallad 
Juuru vald (Jörden) (1866–)
Kuimetsa vald	(Kuimetz) (1866–)
Atla vald	(Attel) (1866–1891)	
Härgla vald (Härgküla)	(Herküll) (1866–1891)	
Hõreda-Pae vald (Hördell und Payel) (1866–1891)		
Ingliste vald	(Haehl) (1866–1891)		
Järlepa vald (Jerlep) (1866–1891)		
Kädva vald (Kedwa) (1866–1891)	
Mahtra vald (Machters) (1866–1891)	
Maidla vald (Maidel) (1866–1891)	
Pirgu vald (Pirk) (1866–1891)	
Purila vald (Purgel) (1866–1891)	
Seli vald (Sellie) (1866–1891)	
Kaiu vald (Kay) (1866–1899)
Ingliste vald (Haehl) (1899–)

Juuru kihelkonnapäevad 
Alates 1999. aastast tähistatakse üle aasta (sh. erandid) Juuru Mihkli koguduse ja selle õpetaja eestvedamisel Juuru kihelkonnapäevi. 

Seni toimunud kihelkonnapäevad:

Vaata ka 
 Eesti kihelkondade loend
 Juuru Eesti Kodanike Komitee

Viited

Kirjandus

Välislingid 
Juuru kihelkonnast Eesti mõisaportaalis
Eesti kihelkonnad
Eesti kihelkondade kaart EKI lehekülgedel
Juuru kihelkond
Harjumaa mõisad
Juuru kihelkonna materjalid
Akne

Akne (ladina keeles acne vulgaris) ehk vinnpõletik ehk vinnlööve ehk vinnid ehk vistrikud on nahahaigus, mida põhjustab rasunäärmete ummistumine ja põletik. 

Puberteedieas rasu tootmine suureneb. Suurenenud rasutootmine toob kaasa rasunäärmete ummistumise. Tulemuseks on avatud komedoonid, milles võib tekkida põletik ning mis võivad seejärel muutuda vistrikeks ja suletud komedoonideks.

Esimesed akne märgid ilmuvad enamasti puberteedieas ja kaovad tavaliselt umbes 25. eluaastaks.

Välislingid
 Akne

Naha- ja nahaaluskoe haigused
Aivar Otsalt

Aivar Otsalt (sündinud 11. aprill 1964 Tartus)  on endine politseiprefekt.

Lõpetanud Tartu Kommertsgümnaasiumi, Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna (1988) ja Sisekaitseakadeemia uurimise erialal.

Töötanud Keskuurimisbüroo eriti tähtsate asjade uurija ning Valga ja Tartu politseiprefektina, oli ka Lõuna Politseiprefektuuri prefekt.

Otsalt avalikustas 2005. aastal justiitsminister Ken-Marti Vaheri plaani püüda korrumpeerunud ametnikke piirarvude kaupa. Sellest tekkinud skandaali järel vabanes ametist nii Ken-Marti Vaher kui astus tagasi ka peaminister Juhan Parts. Pärast Partsi valitsuse kukkumist sai uueks peaministriks Andrus Ansip. 

2009. aastal mõistis kohus Otsalti korruptsioonis süüdi  ning talle määrati kaks aastat ja kümme kuud tingimisi vangistust katseajaga kolm aastat .

Isiklikku 
Lahutatud, tal on abielust kaks tütart. Vabal ajal harrastab kergejõustikku, kalapüüki ja jahilkäimist.

Tunnustus 
 Kotkaristi IV klassi teenetemärk (2006; ära võetud 30. juunil 2009)

Viited

Välislingid 
 
 Meedias
"Lõuna prefekt Aivar Otsalt: politseiametnikul peab olema kõrgendatud õiglustunne" Sakala, 19. aprill 2006 
"Aivar Otsalti portree: "Ristiisaks" kutsutud politseibossile langes vanajumala viha" Eesti Ekspress, 22. mai 2009
"Ilves võttis Otsaltilt ordeni ära" Tartu Postimees, 1. juuli 2009

Eesti inimesed
Eesti politseinikud
Endised riikliku teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1964
Tallinna FC Puuma

FC Puuma on 1981. aastal asutatud Tallinna jalgpalliklubi.

Ajalugu
Jalgpalliklubi Puuma asutati 1981. aasta oktoobris, klubi ellukutsujateks olid Usbeki jalgpalli kasvandik Aleksandr Pak ning Kesklinna EEV vanempedagoog Helle Mäesepp. Detsembris 1992 sai FC Puuma iseseisva juriidilise staatuse ning muutus muudest organisatsioonidest sõltumatuks jalgpalliklubiks. 

Kuni klubi ametliku registreerimiseni 2000. aastal elatus FC Puuma üksnes lastevanemate entusiasmist, liikmemaksudest ja väikestest sponsortuludest, ehkki ka varasematel aastatel nappis klubi meeskondadel korralikku varustust. Olukord muutus 2001. aastal kui Tallinna linn hakkas noortega tegelevaid spordiklubisid toetama. FC Puumale ulatasid abikäe Haabersti, Põhja-Tallinna ja Lasnamäe linnaosa valitsused, samuti Tallinna Noorsoo- ja Spordiamet. Alates 2002. aastast toetab klubi ka Eesti Jalgpalli Liit. 1981. aasta oktoobrist siiani on klubis noori treeninud Aleksandr Pak, Valeri Kuraksin, Igor Dmitrijev, Sergei Fedulov, Andrei Šapovalov, Sergei Dmitrijev, Sergei Źakin, Vladimir Starovoitov, Oleg Kalinin, Aleksei Katśnov, Dmiti Antonov, Paul Kirsipuu.

Statistika ja loendid

Mängijad

Varasemad liigahooajad

Tuntud mängijad

Paljud FC Puuma kasvandikud said tuntuks meistriliiga klubides ja noortekoondistes. Tuntud vutimehed on

Viited

Välislingid 
 Koduleht
 Võistkond jalgpall.ee

Tallinna jalgpalliklubid
Eesti endised jalgpalliklubid