joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Udo Uibo

Udo Uibo (sündinud 5. mail 1956 Viljandis) on eesti kirjanduskriitik, tõlkija ja leksikograaf.

Ta lõpetas 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal.

Aastatel 1997–2005 oli ta ajakirja Looming peatoimetaja.

Liikmesus
1986 Ajakirjanike liit
1987 Wellesto liige
1989 Eesti Kirjanike Liit

Tunnustus
1995 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (ilukirjanduslik tõlge võõrkeelest eesti keelde: Arthur Koestleri, Jerzy Kosiński ja George Orwelli teoste tõlked eesti keelde)
2001 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (ilukirjanduslik tõlge võõrkeelest eesti keelde: Anthony Burgessi "Kellavärgiga apelsin")
2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk
2014 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Sõnalood")

Viited

Personaalia
Lehte Tavel. "Uibo, Udo". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 625

Välislingid 
 

Eesti kirjanduskriitikud
Eesti tõlkijad
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1956
Pakamägi

Pakamägi (ka Paka mägi) on kõrgendik Raikkülas.

Pakamägi oli Balti jääpaisjärve ajal saar, mille rannaastangud kujunesid jääpaisjärve lainete tegevuse toimel.

Kõrgus merepinnast on 62,5 m.

Kõrgendik võeti looduskaitse alla 1973. aastal ja 2022. aastast on see Raikküla-Paka maastikukaitseala koosseisus.

Koduloolased on arvanud, et Henriku Liivimaa kroonika lõigus, mis kirjeldab sündmusi 15. augustist 1216, mainitud ümberkaudse(te) rahva(ste) Eestimaa keskel Harjumaal Raigele külas aset leidnud iga-aastased nõupidamised  ("intraverunt proviniam Harionensem, que est in media Estonia, ubi et omnes gentes circumiacentes quolibet anno ad placitandum in Raigele convenire solebant"), nn Raikküla kärajad, toimusid Pakamäel.

Liivimaa noorema riimkroonika teatel süüdati Harjumaa Jüriöö ülestõusu alguse märgiks mäekünkal asuv maja. On avaldatud arvamust, et see toimus Pakamäel. Kuigi ajaloolane Sulev Vahtre peab loogiliseks, et Raikküla nõupidamiskohana võiks olla kesksel kohal mässu ettevalmistamisel, siis antud juhul näitavad asjaolud, et ülestõusu aktiivsem osa oli Tallinna lähistel ja märgutuli süütati sealkandis, näiteks Saha kabeli asupaigas.

Pakamägi on siluri Raikküla kihistu stratotüüpne paljand. Seal paljandub ligi 3.3 meetri ulatuses aluspõhja kivimeid, millest ülemised 1,2 meetrit moodustab massiivne korallide ja stromatopooride sisaldusega lubjakivi. Selle all paljandub 1.4 meetrit õhukese- ja keskmisekihilist lubjakivi, mille all eendub taas 0,7 meetrit massiivset lubjakivi.

Viited

Välislingid 
 

Eesti künkad
Rapla maakonna kultuurimälestised
Rapla vald
Ado Masing

Ado Masing (ka Aadu Masing; 4. mai 1862 Valgu – 16. september 1949 Raikküla) oli Einu (rahvasuus Eenu) talu peremees Lipa külas Raikküla vallas.

Lapsena oli ta õpetanud krahv Alexander Keyserlingi lastele Raikküla mõisas eesti keelt.

Pere
Tema abikaasa oli Anna Masing. Lapsed Uku Masing, Agnes Masing.

Ta on maetud Rapla kalmistule, kus samal hauaplatsil on ka tema väimehe Evald Saagi kalm.

Viited

Välislingid
 Uku Masingu aastast Raikküla ja Rapla mail

Eesti inimesed
Eestimaa inimesed
Rapla kalmistule maetud
Sündinud 1862
Surnud 1949
Lasuurtihane

Lasuurtihane (Parus cyanus, sünonüüm Cyanistes cyanus) on linnuliik tihaslaste sugukonnast tihase perekonnast. Lasuurtihane on Eestis haruldane eksikülaline.

Süstemaatika 
Lasuurtihase kirjeldas 1770. aastal Peter Simon Pallas. Lasuurtihane on sinitihasega lähedane liik ja asendab teda Aasias.

Levila 
Lasuurtihane on levinud Euraasia parasvöötmes Valgevenest ja Venemaa lääneosast kuni Mandžuuriani.

Välimus 
Lasuurtihane on üsna sarnane sinitihasega, kuid tema sulestikus puuduvad täielikult kollased toonid. Ta on sinitihasest natuke suurem, kohevama sulestikuga ning pikema sabaga. Pealagi ja alapool on valged, selg on sinihall. Tiivavööt ja küünra-hoosulgede ja tüürsulgede tipud on laialt valged.  Lasuurtihane on püsimatu ja vilgas nagu teisedki tihased, väljaspool pesitsusaega liigub sageli salkades. 
Häälitsused sarnanevad sinitihasega, kutsehüüd on sabatihase-sarnane madalakõlaline "tsirr" , laul on trillerdav.

Elupaik 
Lasuurtihane asustab peamiselt taigavööndi ja metsastepivööndi jõgede kaldapuistuid ja kaldavõsastikke (paju, kask, haab, pappel). Teda leidub ka järvede ja kärestike kaldapuistutes, leht- ja segametsasaludes, soistes võsades, saksauulimetsas, ja mägedes. Sügisel ja talvel tegutseb ka roostikes.

Toitumine 
Lasuurtihane toitub putukatest ja ämblikest, talvepoolaastal ka seemnetest, marjadest ja puuviljadest.

Pesitsemine 
Paarid moodustuvad hilistalvel. Mais või juunis rajab lasuurtihane puuõõnsusse pesa, maapinnast 1-4 m kõrgusele. Pesitseb ka ehitiste soppides ja kaljude vahel. Pesa koosneb samblast, kuivadest kõrtest ja karvadest, ja on põimitud vildi sarnaseks struktuuriks. Täiskurnas 7-11 muna. Munad on valged, punakaspruunide tähnidega hõredalt kirjatud. Poegi toidavad mõlemad vanalinnud.

Hübriidid 
Lasuurtihane annab sinitihasega kattuvas levilaosas mõnikord hübriide. Nõnda on olnud ka osa Eestis kohatud lasuurtihaseid tegelikult lasuurtihase ja sinitihase hübriidid (niinimetatud pleske tihased (ingl. Pleske's Tit)).  Ehtsaid lasuurtihaseid on meil kohatud väga üksikutel kordadel.

Viited

Välislingid 
 

Tihaslased
Harry Egipt

Harry Egipt (sündinud 15. mail 1950) on eesti filmioperaator ja reklaamfilmide režissöör. Ta on tegutsenud ka fotograafi ja tantsuõpetajana.

Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1979. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna.

Viited

Välislingid
Harry Egipti sait

Eesti filmioperaatorid
Eesti tantsupedagoogid
Eesti fotograafid
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Sündinud 1950
Aleksander Pürge

Aleksander Ernst Pürge (aastani 1936 Aleksander Ernst Bürger; 28. august 1887 Tallinn – 2. jaanuar 1940 Tallinn) oli eesti poliitik, tehnikateadlane, ohvitser (leitnant) ja insener.

Elulugu
Ta oli töölise (masinisti) poeg.

Ta lõpetas 1906 Tallinna Reaalkooli, õppis 1906–1907 Darmstadti Tehnikaülikoolis, lõpetas 1912 Riia Polütehnilise Instituudi tehnoloogiainseneri I järgu diplomiga. 

Ta oli Üliõpilasselts Liivika asutajaliige 1909.

Ta teenis 1912 Wiegandi vabrikus, 1913–1918 Peeter Suure merekindluse ehitusvalitsuses. 1918 oli ta Tallinna Linnagümnaasiumi füüsikaõpetaja, 1918–1919 Tallinna sadamatehaste inspektor ja abijuhataja ning Vabadussõja ajal mereväe varustusameti juhataja.

28. juulist 26. oktoobrini 1920 oli ta Ado Birki valitsuses ja Jaan Tõnissoni teises valitsuses teedeminister. 

1919–1921 ja 1922–1924 oli ta Tallinna linnanõunik, 1921–1922 firma K. Jürgens ja Co insener, 1922–1924 Tallinna Tänavaraudteekomisjoni esimees, 1925–1927 Tallinna filterveevärgi ehitustööde järelevalveinsener, alates 1927 kuni surmani Tallinna Linna Trammi direktor.

Ta oli Tallinna Tehnikumi rajajaid ja 1920–1925 üldmasinaõpetuse, mehaanilise tehnoloogia ja soojusõpetuse õppejõud, ühtlasi õpetas laevamehaanikute koolis soojusõpetust. Oli Eesti Tehnika Seltsi Ajakirja abitoimetaja (1921–1922).

Tema matusetalitus toimus 4. jaanuaril 1940. aastal Jaani kirikus ja ta maeti Rahumäe kalmistule.

Ühiskondlik tegevus
Ta oli Tallinna Jaani koguduse juhatuse liige ja Tallinna Majaomanikkude Seltsi liige.

Looming

Kirjutisi
Inglistina meil ja mujal. // Eesti Tehnika Seltsi Ajakiri 12/1919 
Vask kui valitsev võim maailmas. // Eesti Tehnika Seltsi Tehniline Ringvaade 6/1920 
Määrdeainete raiskamisele tuleks lõpp teha. // Eesti Tehnika Seltsi Ajakiri 12/1920

Ehitisi
1913/1918 elamu ja kauplus. Ristiku 57/ Timuti 17, Tallinn. Kaasautor Voldemar Lender
1914 elamu ja hotell "Narva". Soo 46, Tallinn
1924 evangeeliumi kristlaste palvela. Väike-Kompassi 14, Tallinn
1926 kauplustega korterelamu. Väike-Karja 5, Tallinn
1929 G. Avaldi elumaja ja kõrvalhoone. Metsa 61, Tallinn-Nõmme

Isiklikku
Tema tütar oli arstiteadlane ja neurokirurg Aino Pürge.

Viited

Kirjandus 
Eesti avalikud tegelased. Tartu 1932. Lk 29
Tallinna trammi direktor A. Pürge suri. Uus Eesti nr 2, 3. jaanuar 1940. Lk 2
Sada aastat Tallinna trammi. Tallinn 1988. Lk 53, 68, 83 ja 231

Välislingid

Aleksander Pürge Eesti ohvitseride andmekogus
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti tehnikateadlased
Eesti insenerid
Eesti õpetajad
Eesti sõjaväelased
Eesti majaomanikud
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Riia Tehnikaülikooli vilistlased
Tallinna kõrgema tehnikumi õppejõud
Insenerikoja tegevliikmed
Tallinna Jaani koguduse liikmed
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1887
Surnud 1940
Tiit Tarlap

Tiit Tarlap (13. november 1954 – 24. veebruar 2017 Sindi) oli eesti kirjanik. 

Ta kutsuti 1986. aastal Nõukogude sõjaväe kordusõppustele ning viidi likvideerima Tšornobõli tuumaelektrijaama avarii tagajärgi.

Looming
Ta kirjutas peamiselt märuliulmet, aga ka krimi- ja seiklusjutte.

Tema esimene ulmejutt "Tänav akna taga" ilmus 1988. aastal ajakirja Noorus juuninumbris. Tema loomingut on ilmunud maakonnalehtedes järjejuttudena, näiteks Liivimaa Kulleris ja Pärnu Postimehes. Mõned lood on ilmunud ka ajakirjades Horisont ja Favoriit.

Tšornobõlis kogetu innustas teda kirjutama raamatu "Tšernobõl 1986", mis ilmus 1993. aastal. Sama aasta märtsis ja aprillis ilmus ajalehes Liivimaa Kuller Tarlapi jutu "Õnn kestab igaviku...". 1993. aasta lõpust 1994. aasta suveni avaldas nädalaleht Kesknädal Tarlapi romaani "Kurjuse tund" ning 1993. aastal avaldas sama nädalaleht ka tema teist romaani "Vampiirilõks". 

1995. aasta juulist kuni sama aasta lõpuni avaldas Pärnu Leht osaliselt Tarlapi romaani "Väga pikk päev". See romaan ilmus tervikuna 2002. aastal ajalehes Lääne Elu. 2001. aastal avaldas Lääne Elu Tarlapi lühiromaani "Liivakella kael". 

Tarlapi esimene raamat "Viiking, kes armastas haisid" ilmus 2001. aasta lõpus. 

2002. aastal avaldas eesti ulmekirjanduse ekspert ja toimetaja Raul Sulbi oma teoses "Eesti ulme antoloogia" Tarlapi ulmekirjandust.

2005. aastal kirjastas Tarlap Pärnu Tšernobõli veteranide abiga kogumiku "Kurjuse tund. Koidiku lapsed".

Aegreana
"Tänav akna taga" (1988; jutt)
"Tšernobõl 1986" (1993; raamat)
"Õnn kestab igaviku.." (1993; jutt)
"Vampiirilõks" (1993; romaan)
"Kurjuse tund" (1993-1994; romaan)
"Väga pikk päev" (1995, 2002; romaan)
"Liivakella kael" (2001; lühiromaan)
"Viiking, kes armastas haisid" (2001; kogumik)
"Kurjuse tund. Koidiku lapsed" (2005; kogumik)
"Meie, kromanjoonlased" (kirjastus Jumalikud Ilmutused; 2009; romaan)
"Tuleriitade öö" (2010; romaan)
"Roheliste lippude reservaat" (2011; romaan)
"Lõhestusjoon" (2012; romaan)
"Aegade julm laul" (2013; romaan)
"Haldjatants" (2014; jutukogu)
"Äraneetute pärijad" (2015; romaan)
"Rajake tähetolmus" (2016; romaan)

Tunnustus

 1998 Stalker ("Vihkamise suund")
 2013 Stalker (romaan "Lõhestusjoon")

Isiklikku
Tarlap elas 1980. aastate lõpus ja 1990. alguses Sindis.

Lisaks kirjutamisele mängis ta kitarri ja laulis.

Ta on maetud Sindi vanale kalmistule.

Viited

Välislingid
Tiit Tarlap Ulmekirjanduse BAASis
Artikleid Tiit Tarlapist
Eesti ulmekirjanduse eksperdi Jüri Kallase järelehüüe Tiit Tarlapile
Tiit Tarlap: mõte kirjutada kromanjoonlastest tekkis praemuna süües
Tarlapi stalkerid
Tarlapi musikaalne looming YouTube'is

Eesti kirjanikud
Eesti ulmekirjanikud
Sündinud 1954
Surnud 2017
Soojusülekanne

Soojusülekanne on soojuse levimine kõrgema temperatuuriga keha madalama temperatuuriga kehale. Niisugust energia kuumemast keskkonnast jahedamasse keskkonda  edasikandumise protsessi nimetatakse ka soojusvahetuseks.

Soojusülekande vormid 
Soojusülekanne toimub kolmel viisil: soojusjuhtivus, konvektsioon ja soojuskiirgus. Soojus levib enamasti korraga kõigis kolmes vormis.

Soojusjuhtivus 

Soojusjuhtivuse korral kandub energia tahkistes edasi mikroskoopiliste aineosakeste vahetu kontakti teel, näiteks kristallivõre sõlmede kooskõlalise võnkumise tulemusena (osakesed ise edasi ei liigu) ja samuti vabade elektronide põrkumisega omavahel ja võresõlmedega; niisuguste põrkumistega seletub metallide hea soojusjuhtivus. Vedelikes ja gaasides kandub soojusliikumise energia edasi molekulide omavaheliste korrapäratute põrgetega (vt termiline energia).

Soojusjuhtivust kirjeldab soojusjuhtivuse seadus, mille kohaselt ajaühikus pinnaelement läbiv soojushulk  
,
kus  on aine soojusjuhtivustegur ja  on temperatuuri gradiendi projektsioon pinnaelemendi  normaalile .

Konvektsioon 

Konvektsioon on makroskoopiliste ainehulkade liikumisega kaasnev soojuse levimine vedelikus või gaasis.

Konvektiivse  soojusülekande intensiivsust tahke ja vedela või gaasilise keskkonna eralduspinnal iseloomustab soojusülekandetegur, tähis  (ehitusfüüsikas ka h) ja ühik vatt ruutmeetri ja kelvini kohta (W/(m2·K)). Seega väljendab soojusülekandetegur 
soojusvoolu vattides (soojushulka sekundis, J/s = W), mis läbib 1 m2 suurust eralduspinda keskkonnatemperatuuride 1 K erinevuse korral.

Soojustehnikas on kasutusel ka soojusläbikandetegur, tähis  k ja mõõtühik nagu soojusülekandetegurilgi W/(m2·K). Soojusläbikande puhul siirdub soojus läbi piirdetarindi (seina) ühest keskkonnast teise soojusülekande ja soojusjuhtivuse teel. Näiteks kandub soojus kõrgema temperatuuriga õhult seina pinnale, läbib seina soojusjuhtivuse teel ja kandub seina pinnalt üle madalama temperatuuriga õhule.

Soojusläbikandeteguri tähenduses on kasutusel ka termin U-arv ja vastavalt teguri tähis U.

Soojuskiirgus 

Soojuskiirgus on pideva spektriga elektromagnetkiirgus, mida põhjustab soojusliikumine kiirgavas kehas. Soojuskiirgus oleneb keha temperatuurist ja optilistest omadustest, eriti kiirgamis- ja neelamisvõimest. Soojus levib infrapunakiirgusena peamiselt lainepikkuste vahemikus 0,4 µm kuni 800 µm.

Viited

Füüsika
Soojustehnika
Konguta valla lipp

Konguta valla lipp on Tartu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Konguta valla lipp.

Lipp kinnitati Konguta valla volikogu määrusega 16. märtsil 2009.

Lipu kirjeldus 

Valla lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis on diagonaalselt vardapoolsest ülanurgast valge kitsa laiuga jagatud roheliseks ja siniseks väljaks. Rohelisel (ülemisel) väljal on valge tammelehepaar ning sinisel (alumisel) väljal valge veskikivi. Lipu roheline toon on rahvusvahelise Pantone värvitabeli järgi 355C ja sinine on 285C. 

CMYK: roheline - C94;M0;Y100;K0, sinine - C89;M43;Y0;K0 ja valge - C0;M0;Y0;K0.

RGB: roheline - R0;G150;B69, sinine - R26;G117;B208 ja valge - R255;G255;B255

Lipu proportsioonid on 7:11.

Vaata ka 
Konguta valla vapp

Välislingid 
 Konguta valla sümboolika valla koduleheküljel
 Konguta valla sümboolika Riigikantselei kodulehel

Tartu maakonna lipud
Konguta vald
Eesti endiste valdade lipud
Kuldre Kool

Kuldre Kool on lasteaed-põhikool Võru maakonnas Antsla vallas Kuldre külas.

Kooli ajalugu 
Kuldre Kool on välja arenenud kahest 3-klassilisest vallakoolist: Möldri koolist ning Kadastiku koolist. Idee Kuldresse uus koolimaja ehitada andis Uue-Antsla Haridusselts (1906–1944). Oma aja kohta moodne maja valmis 1910. aastal.

Esialgu töötas kool 4-klassilisena kahe liitklassiga, umbes 1922. aastast 6-klassilisena viie klassikomplektiga. 

Pärast sõda rajati kooliaed, elektrifitseeriti koolimaja ning asuti rajama kooliesist haljasala.

1960. aastast oli kool 8-klassiline. Sama aasta 29. oktoobril tähistas kool 50. sünnipäeva. Kuuekümnendate aastate lõpust kimbutas kooli pidev ruumipuudus, sest järjest sulgeti ümbruskonnas – Uue-Antslas, Viselas ja Urvastes – asunud väikese õpilaste arvuga koole.

Uue koolimaja ehitamist alustati 1990. aasta detsembris. Ehituse põhiosa valmis augustis 1995. Võimla ehitus lõpetati 1996. aasta septembris. 1989. aastal nimetati kool Kuldre 9-klassiliseks Kooliks, 1990. aastal Kuldre Põhikooliks. 2005/2006. õppeaastal liideti Kuldre Põhikool ja lasteaed "Sipsik" ühise nime alla Kuldre Kool.

Vanas koolimaja hoones tegutsevad lasteaed ja raamatukogu.

Koolijuhatajad ja direktorid
Esimene koolijuhataja oli August Solman (1910–1915). Kõige kauem on kooli juhatanud Karl Taal (1920–1941). Sõjajärgsetest koolidirektoritest püsisid kõige kauem ametis Ülo Noorväli (1961–1972) ja Arni Saarman (1980–1997). Aastatel 1997–2002 oli direktor Ilja Tuhk, aastatel 2002–2011 juhtis kooli Karin Hellamaa. Aastatel 2011–2016 juhtis kooli direktor Rait Laatsit. Alates 2016. aastast juhib kooli direktor Andrus Kompus.

Viited

Välislingid
Kooli koduleht

Antsla vald
Võru maakonna koolid
Haldjaking

Haldjaking (Calypso bulbosa) on käpaliste sugukonda haldjakinga perekonda kuuluv mitmeaastane taim.

Oma ladinakeelse nime on ta saanud antiikmütoloogia tegelase nümf Kalypso järgi. Saksa keele on taime nimi  Norne skandinaavia mütoloogia tegelaste, saatusejumalannade nornide järgi.

Tema õied on roosad, punased, punakaslinnad või lillad. Õie huul on valge tumepunaste täppidega.

Haldjakingal on 28 kromosoomi.

Levila ja kasvukoht
Haldjaking on tsirkumpolaarse levikuga, esinedes nii Põhja-Ameerika kui Euraasia põhjaaladel, eriti mägimetsades. Teda leidub Rootsis, Soomes ja Venemaa Euroopa-osa põhjaosas (sealhulgas Leningradi oblastis), kuid Eestis seni leitud ei ole. Teda leidub ka Ida-Siberis, Kanadas ja USA põhjaosas. Ta kasvab okasmetsades varjulistes kohtades.

Hoolimata laiast levilast arvatakse haldjaking paljudes maades, sealhulgas Rootsis ja Soomes, ohustatud liikide hulka, sest ta ei talu inimtegevust, sealhulgas ümberistutamist. Nimelt sõltub haldjaking mükoriisast, pinnases elavatest seentest.

Põhja-Ameerika indiaanlased on kasutanud haldjakinga sibulaid toiduks. Tänapäeval on see üldjuhul keelatud.

Paljunemine 
Haldjaking on putuktolmleja. Ta meelitab putukaid ligi oma õitega, kuid õites ei ole midagi putukatele meelepärast ja sellepärast õpivad putukad haldjakinga õitesse mitte tagasi tulema. Niisuguse õppe keerukustamiseks varieerub haldjakinga õie kuju ja värvus natuke rohkem kui enamikul taimedel.

Haldjaking õitseb oma levila lõunaosas alates märtsi lõpust, põhjaosas alates maist või isegi juunist. Õisikud on umbes 20 cm kõrgused. Õisik on täielikult välja arenenud alles umbes 20 aasta vanustel taimedel.

Süstemaatika 
Haldjaking on ainus liik oma perekonnas. Lähedaste liikide puudumise tõttu ei tunta haldjakinga ristandeid teiste taimedega. Eristatakse viit alamliiki: C.b. albiflora, C.b. americana, C.b. japonica, C.b. occidentalis ja C.b. speciosa.

Esimest korda kirjeldas haldjakinga Karl von Linné 1753 nime all Cypripedium bulbosum. Esimest korda kasutas tänapäevast ladinakeelset nime Londoni Kuningliku Botaanikaaia (Kew' botaanikaaed) aednik Richard Salisbury (1761–1629) aastal 1806 teoses "Paradisus Londonensis".

Käpalised
Aleksander Pürgvee

Aleksander Pürgvee (kuni 21. aprillini 1938 Aleksander Bürger, 13. oktoober 1908 Tapa – 29. juuni 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).

Lõpetas Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi 15. augustil 1937.

Hukati.

Teenistuskäik
 2. oktoober 1936 – ülendatud lipnikuks
 15. august 1937 – üle viidud 1. Jalaväerügementi
 18. veebruar 1938 – ülendatud nooremleitnandiks

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

1. Jalaväerügemendi koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1908
Surnud 1942
Adolf Orgna

Adolf Reinhold Vilhelm Orgna (kuni 21. veebruarini 1936 Adolf Reinhold Vilhelm Orberg, 11. detsember 1897 – 1. juuni 1942 Ussollag) oli Eesti sõjaväelane (kaptenmajor).

Teenistuskäik 
 20. detsember 1921 – ülendatud nooremleitnandiks
 25. november 1925 – ülendatud leitnandiks
 19. veebruar 1932 – ülendatud vanemleitnandiks
 27. november 1939 – nimetatud Muhu väina sadamate kapteniks alates 1. detsembrist 1939
 16. veebruar 1940 – ülendatud kaptenmajoriks

Sõjavägede Staabi koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1897
Surnud 1942
Gita Teearu

Gita Teearu (sündinud 11. jaanuar 1934 Sindis) on eesti graafik.

Ta õppis ERKI-s 1956–1962. Ta on vabakutseline.

Looming
Tema teostele on iseloomulik mitmevärvilise sügavtrüki kasutamine. Ta on kujutanud peamiselt romantilisi loodusmotiive.

Esinenud näitustel alates 1961. aastast, isikunäitusi on olnud ka Soomes, Saksamaal, Austraalias, Ameerika Ühendriikides ja Rootsis.

Liikmesus
1973 Eesti Kunstnike Liit

Viited

Välislingid
Foto

Eesti graafikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1934
Tallinna päev

Tallinna päev on 15. mail tähistatav tähtpäev, mis mälestab Tallinnale Lübecki linnaõiguse andmist 1248. aastal. Sellega võeti Tallinn vastu Euroopa linnade liitu. Esimest korda peeti Tallinna päeva 2002. aastal. Päeva korraldamise peaeesmärk on tõsta tallinlastes oma kodulinna tunnet.

Traditsioonid

Tallinna päevaks kutsutakse kokku Tallinna Aukodanike Kogu, mille liikmeteks on Tallinna teenetemärgi ja vapimärgi kavalerid.

Pidupäev algab kaitseväe orkestri marsi ehk äratusmänguga vanalinnas. Tavapäraselt avatakse Tallinna päev Raekoja platsil, kus avasõnad ütleb Tallinna heerold Jüri Kuuskemaa ning päeva avab Tallinna linnapea. Tallinna vanalinnas leiab aset mitmekesine kultuuriprogramm, kuid väiksemaid üritusi toimub ka mujal linnas.

Tallinna linnavalitsus üritas 2002. aastast juurutada traditsiooni, kus peaminister tuleb ja koputab Lühikeses jalas linnaväravale ja palub all-linna sisselaskmist, misjärel linnapea värava avab. 2005. aastal peaministriks saanud Andrus Ansip selle aga lõpetas. Küll nõustus 2017. aastast peaminister Jüri Ratas väravatseremoonial osalema.

Ürituste kava 
 Tallinna päeva ürituste kava avaldatakse linna üritusteportaalis HUVI.

Viited

Kasutatud kirjandus
 Tallinna Linnavolikogu otsuse eelnõu "Tallinna päeva tähistamine ja Tallinna Aukodanike Kogu asutamine ning kokkukutsumine". 27. veebruar 2002 
 "Tallinna päev" väärtustab ajalugu ja linnakodanikke / Pealinnaleht, 7. märts 2002
Tallinna päeva veebileht / 14. mai 2021

Tallinna üritused
Tähtpäevad
Tallinna vapimärk

Tallinna vapimärk on Tallinna linna autasu, mis antakse füüsilistele isikutele linnapoolse erilise austusavaldusena. Tallinna vapimärgi kavalerid kuuluvad Tallinna Aukodanike Kogusse.

Ajalugu
Tallinna vapimärki antakse alates 1997. aastast. Selle on kujundanud Priit Herodes.

Teenetemärgi kirjeldus

Vapimärk koosneb kahest teineteise peale paigutatud käppristist. Alumine rist on sinine, pealmine pikem ja kitsam rist on valge ja selle keskmes asub valge vääriskivi (teemandi asendaja). Risti kohal on Tallinna täisvapp.

Vapimärgi tagaküljele on graveeritud märgi number ja märgi andmise aasta. Märk on valmistatud hõbedast, viimistletud kulla ja kuumemailiga.

Teenetemärgi andmine 
Vapimärk võidakse anda Eesti kodanikele või välismaalastele. Välismaalaste all mõeldakse nii välisriigi kodanikke kui ka kodakondsuseta isikuid. Vapimärgi andmise otsustab linnavolikogu. 
Vapimärgi annab autasustatavale kätte linnapea üldjuhul Tallinna Raekojas.

Teenetemärgi kandmine 
Vapimärgi kandmise õigust tõendab vastav tunnistus, mis kirjutatakse alla linnapea poolt ja antakse kätte koos vapimärgiga. Autasustatute nimed kantakse Tallinna vapimärkide kavaleride raamatusse.

Vapimärki kantakse linnalipu värvides muareesiidist õlalindi küljes vasakul puusal. Meeste õlalindi laius on 105 mm ja naiste õlalindi laius on 64 mm. Originaalsuuruses vapimärgi asemel võib kanda vapimärgi miniatuuri, rosetti või lindilõiget.

Tallinna vapimärgi kavalerid

1997 Neeme Järvi 
1998 Jaan Kross 
1999 Eri Klas 
2000 Veljo Tormis 
2002 Olev Subbi 
2003 Dmitri Bruns 
2004 Heinz Valk 
2005 Olga Kistler-Ritso 
2006 Lennart Meri, Mati Hint 
2007 Ita Ever, Jüri Kuuskemaa, Edgar Savisaar 
2008 Urmas Ott
2009 Arnold Rüütel, Jüri Uppin 
2010 Ellen Niit, Eino Baskin 
2011 Arvo Pärt 
2012 Toomas Vitsut 
2013 Lauri Leesi 
2014 Mati Kaal 
2015 Kuno Areng, Merike Martinson 
2016 Harri Lumi, Raimo Pullat 
2017 Elmo Nüganen, Jaan Tammsalu 
2018 Tarmo Soomere, Tiina Mägi 
2019 Boris Dubovik, Aleksei Turovski
2021 Vaino Väljas  
2022 Leelo Tungal,  Vladimir Zelenski

Vaata ka 
 Tallinna teenetemärk

Viited

Kirjandus
 Tallinna põhimääruse muutmine. Tallinna Linnavolikogu 8. aprilli 1999. a määrus nr 9. Elektrooniline Riigi Teataja
 Tallinna päeval tuleb kokku Aukodanike Kogu. 14.05.2009

Välislingid
Tallinna vapimärgist Tallinna kodulehel
Vapimärgi kavalerid Tallinna kodulehel

Tallinn
Eesti teenetemärgid
Conrad Aiken

Conrad Potter Aiken (5. august 1889 Savannah, Georgia – 17. august 1973 Savannah, Georgia) oli Ameerika Ühendriikide luuletaja. Ta loomingule on omased intensiivsed vaimsed otsingud. Kirjutanud ka lühiproosat ja kriitikat.

Ameerika Ühendriikide luuletajad
Sündinud 1889
Surnud 1973
Harry Ottmaa

Harry Ferdinand Ottmaa (kuni 30. maini 1936 Harry Ferdinand Otmann, 31. oktoober 1899 Pärnu – 14. aprill 1942 Sverdlovsk) oli Eesti sõjaväelane (major).

Teenistuskäik 
 3. august 1919 – lõpetas Sõjakooli I kursuse, ülendatud lipnikuks, määratud 9. Jalaväepolku
 26. november 1924 – teenis 6. Jalaväerügemendis, ülendatud leitnandiks
 18. veebruar 1931 – ülendatud kapteniks
 16. juuni 1934 – üle viidud 1. Jalaväerügementi
 16. veebruar 1940 – teenis Oru lossi garnisonis, ülendatud majoriks
 14. aprill 1942 hukatud Sverdlovskis

Välislingid 
Harry Ottmaa ohvitseride andmekogus

1. Jalaväerügemendi koosseis
6. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
9. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1899
Surnud 1942
Enn Urbalu

Enn Urbalu (kuni 30. aprillini 1936 Ernst Uulberg, 15. juuni 1895 – 1. oktoober 1941 Solikamsk) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Teenistuskäik 
 18. veebruar 1931 – teenis Varustusvalitsuses, ülendatud majoriks
 1. mai 1936 – määratud Oru lossi komandandiks
 17. veebruar 1939 – teenis Sõjavägede Staabi IV osakonnas, ülendatud kolonelleitnandiks

Tunnustused 
 15. veebruar 1938 – Kotkaristi teenetemärgi IV klass

Sõjavägede Staabi koosseis
Sõjaministeeriumi koosseis
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1895
Surnud 1941
Tallinna vapipäev

Tallinna vapipäev on 22. detsembril ning sellega tähistatakse pidulikult Tallinna Linnavolikogu esmakogunemist 1877. aastal.

Kasutatud kirjandus
Tallinnas tuleb vapipäev. / Postimees 13. detsember 2007 

Tallinna üritused
Tähtpäevad
Liiva raudteejaam

Liiva raudteejaam on raudteejaam Tallinnas Nõmmel Liiva asumis, Männiku tee ja Vabaduse puiestee ristumiskoha lähedal. 

Liiva raudteejaam asub Balti jaamast mööda raudteed 7 kilomeetri kaugusel. Jaamas peatuvad kõik Elroni edelasuunalised reisirongid (liiguvad Viljandi, Türi, Lelle ja Rapla suunas), kokku umbes 20 väljumist päevas. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.

Liiva peatusele eelneb kõikidel Tallinnast väljuvatel rongiliinidel Tallinn-Väike ning järgneb Männiku (välja arvatud Viljandi kiirrongide puhul, kus järgnev on Saku). Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta, ja II tsooni.

Jaamas paikneb seitse raudteeharu. Tõsi, aegade jooksul on nende koguarv vähenenud (näiteks harutee Liiva jaamast üle Kalmistu tee laoplatsile).

Ajalugu

Kuni 1971. aastani oli jaamas kitsarööpmeline raudtee.

1913–1971 algas jaamahoone ja veetorni vahelt Liiva – Nõmme-Väikse raudteelõik, mis oli kuni 1962. aastani osa Liiva–Vääna raudteest. Raudtee üheks silmapaistvamaks osaks oli Rahumäe viadukt üle laiarööpmelise raudtee. Harutee selle lõigu Rahumäe kitsarööpmelise jaama juurest viis Tondile, Koplisse ja Mustamäe suurtükiladudesse. Liiva – Nõmme-Väikse raudtee jätkus Nõmme-Väikse – Sõrve raudteena ja sellel liikusid Tallinna–Vääna reisirongid.

Liiva ja Männiku jaamade vahel asus algusaastatel Valdeku raudteepeatus, mis vahepeal likvideeriti, ent taastati aastal 2017.

Liivalt sai sõita kuni 8. detsembrini 2018 ka Pärnusse.

Jaamahoone

Liiva jaamahoone valmis 1917. aastal Peeter Suure merekindluse raudtee tüüpkavandi järgi. Praeguse laiarööpmelise raudtee lääneküljel asub ühes jaamahoonega ka 1917. aastal valminud veetorn. Jaamahoone kuulub Edelaraudteele ja on tänaseni kasutuses.

Pilte

Viited

Välislingid

 Liiva jaam Eesti kitsarööpmeliste raudteede lehel (allikas)
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
 Jaamahoone kultuurimälestiste riiklikus registris
 Veetorn kultuurimälestiste riiklikus registris

Eesti kitsarööpmeline raudtee
Tallinna raudteejaamad
Nõmme linnaosa
Tallinna raemedal

Tallinna raemedal on Tallinna linna autasu, mis antakse füüsilisele isikule linnapoolse tunnustusena linnale osutatud teenete või silmapaistvate saavutuste eest.

Ajalugu
Tallinna raemedal antakse alates 2004. aastast. Selle on kujundanud Priit Herodes.

Teenetemärgi kirjeldus
Raemedali aluseks on keskaegse Tallinna raepitsatid. Medali hõbedasel sõõril on gooti kilbil kolm sammuvat otsevaatavat lõvi. Kilbi kohal on pikkade juustega kroonikandev pea. Medalit ääristab kahe kontuurjoone vahel lehtedest ornament. Kõik kujundid on reljeefsed. Medali tagumine külg on sile. Medali läbimõõt on 32 mm.

Teenetemärgi andmine 
Raemedal võidakse anda Eesti kodanikule või välismaalasele. Välismaalase all mõeldakse nii välisriigi kodanikke kui ka kodakondsuseta isikuid.

Teenetemärgi kandmine 
Raemedalit kantakse 30 mm laiuse linnavärvides lindi küljes vasakul pool rinnal.

Raemedali kavalerid

2004  
 Amanda-Matilda Purje 
 Mart Puusepp 
 Raik Saart

2005  
Kapitolina Bardina 
Raimund Pundi 
Vassili Külaots 
Ain Siimann 
Nikolai Tšurilin

2007  
Reet Artemjev 
Anne-Marie Ivask 
Ljudmilla Kapatsõna 
Tamara Kisseljova 
Jüri Kuuskemaa 
Hugo Linholm 
Jüri Nõmmsalu 
Katrin Paalme 
Amalia Seeman

2008
Mati Kaal 
Antonina Kerge 
Elle-Mari Linsmann 
Meeli Maurus 
Ülo Märjamaa 
Ivi Sepp
Eino Tikerpuu 
Ants Värnik

2009
Kaie Kiilaspää
Arvo Sirel

2010
Eve Aser
Evald Liivik
Ann Mändveer
Toots Normann
Evald Okas
Raimo Pullat
Mari-Anna Puskar

2012
Ene Annus 
Reet Oruste

2013
Vladimir Fainštein 
Aino Johanson 
Sergei Kasatkin 
Kalle Niinas 
Natalja Poljakova 
Niina Safronova 
Maruta Varrak

2014
Kuno Areng 
Viktoria Ivanova 
Voldemar Kuslap

2015
 Natalja Baranova	
 Saima Heinberk
 Reet Hunt	
 Ene Jakobson
 Igor Kotjuh
 Evi Kraan
 Külli Puhkim
 Naida Toomingas

2016
 Ants Üleoja
 Aare Rebane
 Ebe Otto
 Leelo Nairismägi
 Maile Harik
 Sirje-Anne Rei

2017 
 Kaja Palmiste
 Kaie Leesment
 Jussi Pajunen

2018 
 Gerd Kanter
 Aide Vare
 Paul Oberschneider
 Diana Harusoo
 Elle Arusoo
 Natalja Lapikova

2019 
 Eha Vain
 Sergei Šub
 Heidi Sarapuu
 Milena Pogodajeva

2020 
 Andres Vakra
 Kaarin Reinsalu
 Tatjana Lüter

2022 
 Reet Ojasoo

Kasutatud kirjandus
Tallinna põhimääruse muutmine. Tallinna Linnavolikogu 8. aprilli 1999. a määrus nr 9. Elektrooniline Riigi Teataja

Välislingid
Tallinna autasud
Raemedali laureaadid Tallinna kodulehel

Tallinn
Eesti teenetemärgid
Medalid
Surami

Surami on alev Gruusias Šida Kharthli piirkonnas Hašuri rajoonis. Asub Surami aheliku kagunõlval Surami kuru lähedal.

Surami on kuurortasula, mis on tuntud ka keskaegse kindluse ja 16.-17. sajandil ehitatud Jumalaema kirikukompleksi asukohana.

Surami lähedal asub Bordžomi-Haragauli rahvuspark.

Alevis asub seal oma viimased elukuud veetnud Lesja Ukrainkale pühendatud muuseum.

Viited

Gruusia alevid
Tallinna Aukodanike Kogu

Tallinna Aukodanike Kogu on Tallinna linnavalitsuse nõuandev organ, kuhu kuuluvad linna teenetemärgi või vapimärgi pälvinud inimesed. 

Esmakordselt kogunes Aukodanike Kogu istungit pidama 2002. aastal. 

Traditsiooniliselt kogunetakse iga aasta 15. mail Tallinna päeval raekotta.

Kasutatud kirjandus
Tallinna päeval koguneb Aukodanike Kogu. Tallinn.ee 14. mai 2008

Vaata ka
Tallinna teenetemärk
 Tallinna vapimärk  

Tallinn
Rahumäe viadukt

Rahumäe viadukt on endine kitsarööpmelise raudtee viadukt üle Tallinna–Keila laiarööpmelise raudtee. See asub Tallinnas Rahumäe kalmistu juures. Kitsarööpmelise raudtee puhul asus viadukt Liiva ja Rahumäe kitsarööpmelise jaama vahel, laiarööpmelise raudtee puhul asub Järve ja Rahumäe peatuse vahel.

Algne viadukt ehitati 1913. aastal. See oli valmistatud puidust ning asus kitsarööpmelisel Liiva ja Sõrve vahelisel sõjaväeraudteel (hiljem tsiviilkasutuses Liiva–Vääna raudtee), mis kulges üle Tallinna–Keila raudtee.

Tallinna–Pääsküla raudteelõik elektrifitseeriti 1924. aastal. Seetõttu kasvas reisivajadus ning lõigule hakati ehitama teist rööpapaari. Selleks lammutati vana puitviadukt ning ehitati uus ja pikem raudbetoonviadukt insener Ado Johansoni projekti järgi. 1925. aastal ehitatud betoonviadukt on alles tänapäevani. Kui 1971. aastal võeti lõigul rööpad üles, siis neid viaduktilt ei eemaldatud ja rööpad jäi sinna aastateks.

Tänapäeval viib üle Tallinna–Keila raudteelõigu viadukti kergliiklustee (jalakäijatele ja jalgratastele).

Viited

Välislingid

Eesti kitsarööpmelised raudteed: Rahumäe (allikas)

Eesti raudteesillad
Nõmme linnaosa ehitised
Tallinna sillad
Tallinna kultuurimälestised
Peeter Suure merekindluse kindlusraudtee
Triin Soomets

Triin Soomets (sündinud 2. märtsil 1969) on eesti luuletaja. Ta debüteeris 1990. aastal luulekoguga "Sinine linn", mis kuulus kogumikku "Luulekassett '90". Samas kassetis debüteerisid ka Elo Vee (Elo Viiding), Liisi Ojamaa, Ats (Aidi Vallik) ja Ruth Jyrjo.

Teosed

 „Sinine linn“ Tallinn: Eesti Raamat, 1990
 „Randmes unejanu“ Tartu: T. Soomets, 1994
 „Janu masinas“ Tartu: T. Soomets, 1994
 „Pidurdusjälg“ Tallinn: Tuum, 1999
 „Soon“ Tallinn: Tuum, 2000 (valikkogu)
 „Kaardipakk“ Tallinn: Näo Kirik, 2001 (ühiskogu, kaasautorid Asko Künnap, Jürgen Rooste, Karl Martin Sinijärv ja Elo Viiding)
 „Leping nr 2: luuletusi 2000–2003“ Tallinn: Tuum, 2004
 „Toormaterjal“ Tallinn: Verb, 2004
 „Kaamose kiuste“ Tallinn: Verb, 2004 (ühiskogu, kaasautorid Ülar Ploom, fs, Jan Kaus, Leelo Tungal, Kristiina Ehin, Jürgen Rooste, Doris Kareva, Karl Martin Sinijärv ja Lauri Kitsnik)
 „Teisele poole sinist: luulet kümnelt maalt. Tekste kolmandalt Põhjamaade luulefestivalilt Tallinnas 2003. aasta kevadel“ Tallinn: Eesti Raamat, 2004 (ühiskogu, kaasautorid Marie Lundquist, Pia Tafdrup, Muniam Alfaker, Lars Saabye Christensen, Eva Runefelt, Toroddur Poulsen, Kalev Kesküla, Eugenijus Ališanka, Bragi Ølafsson, Jyrki Kiiskinen, Aleksandr Skidan, Riina Katajavuori, Steinar Opstad, Dace Sparane ja Catharina Gripenberg)
 „Väljas“ Tallinn: Tuum, 2006
 „Kaardipakk Kaks“ Tallinn: Näo Kirik, 2006 (ühiskogu, kaasautorid Asko Künnap, Jürgen Rooste, Karl Martin Sinijärv ja Elo Viiding)
 „Varjatud ained“ Tallinn: Tuum, 2009
 „Kaardipakk Kolm“ Tallinn: Näo Kirik, 2011 (ühiskogu)
 „Miks sul pole saba?“ Tallinn: Päike ja Pilv, 2012 (lasteluule)
 „Unerong“ Tallinn: Päike ja Pilv, 2013 (lasteluule)
 „Asjade omadused“ Tallinn: Verb, 2013
„Hea ja kurja jutud“ Saue: Päike ja Pilv, 2015
 „Hulgakesed“ Tallinn: Verb, 2015
 „Valitud omadused. Valitud luulet 1990–2015“ Tallinn: Tuum, 2016 (valikkogu)
 „Kolmteist eesti kirja“ Kultuurileht, 2016
„Targa ja rumala jutud“ Lelle: Allikaäärne, 2017
„Vaba raha“ Tallinn: NyNorden, 2017
„Armukesed. Luulet 2017–2018“ Tallinn: Tuum, 2017

2019. aastal toimunud XXVII üldlaulupeol „Minu arm“ esitasid segakoorid Kadri Voorandi laulu „Ära mind lahti lase“ (Triin Soometsa sõnadele), mis on kirjutatud 2018. aastal spetsiaalselt XXVII üldlaulupeo tarbeks.

Tunnustus 

 2000 Juhan Liivi luuleauhind („Sulle ma kingiksin sydame ...“)
2005 Eesti Raudtee ja Sirbi kirjanduspreemia („Toormaterjal“)
2009 Juhan Liivi luuleauhind („Surm ei möödu meist“)
2010 Ivar Ivaski Mälestusfondi stipendium (luulekogu „Varjatud ained“)
2013 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia („Asjade omadused“)
2014 stipendium „Ela ja sära“ 

Eesti luuletajad
Sündinud 1969
Tarmo Teder

Tarmo Teder (sündinud 18. aprillil 1958 Kuressaares) on eesti prosaist, kirjandus- ja filmikriitik.

ERSP asutajaliige (20. august 1988).

Raamatud
 novellikogu "Tumedad jutud", 1990
 romaan "Kurat kargas pähe", 1995
 luulekogu "Taevatule valgel", 1995
 luulekogu "Angerjapõõsa varjud", 2001
 novellikogu "Jutte kambrist 27-1", 2001
 novellikogu "Pööningujutud", 2002
 novellikogu "Luurejutud", 2004
 audioraamat "Rahvusvaheline pasakott. Lunastus" (lood kogumikest "Keldrijutud" ja "Pööningujutud"), 2005
 romaan "Onanistid", 2006
 esseekogu "Igemest ja abemest", 2008
 novellikogu "12 jõulujuttu", 2008
 romaan "Vanaisa tuletorn", 2010
 jutukogu "Keedetud hinged", 2012
 jutustus "Andruse elu ja õnn", 2016
 "Kuuskümmend aastat hiljem. Mõtuse Jaani elu ja inimesed", 2017

Tunnustus 

 2001 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Kohtumine")
 2002 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (Eesti Filmiajakirjanike Ühingu kriitikapreemia)
 2002 Aasta filmiajakirjanik
2005 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Viimase idealisti pildid")

Isiklikku
Huvid on male, jalgpall, kalapüük.

Viited

Kirjandus
Saarlaste kirjarahvast. Helgi Allik (koostaja). Kuressaare, 2003. Lk 71

Välislingid
 Toomas Liiv, "Romantiline ja joovastunud Tarmo Teder", Ärileht, 8. veebruar 1996 
 Merlin Piirve, "Unenäokoerad singirullide kallal", Sirp, 7. juuni 2012
 Olev Remsu, "Lugu kõigest" (retsensioon romaanile "Kuuskümmend aastat hiljem. Mõtuse Jaani elu ja inimesed"), Looming 11, 2017
 Tarmo Tederi uus romaan pajatab lapsepõlveloo, Saarte Hääl, 31. august 2017

 
Eesti kirjanduskriitikud
Eesti filmikriitikud
Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei poliitikud
Sündinud 1958
Jäähoki maailmameistrivõistlused

Jäähoki maailmameistrivõistlused korraldati esimest korda 1920. aastal. Maailmameistrivõistlusi korraldab Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon (IIHF).

Esimesed MM-võistlused toimusid samaaegselt Antwerpenis peetud 1920. aasta suveolümpiamängudega. 1983. aastal kinnitas Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon need võistlused ametlikult esimesteks maailmameistrivõistlusteks. Ka 1924. ja 1928. aasta taliolümpiamängudel peetud jäähokivõistlused said 1930. aastal tagantjärele MM-võistluste väärtuse. Samal aastal otsustati, et MM-võistlusi hakatakse korraldama igal aastal. Vahele jäid MM-võistlused aastatel 1940–1946. 1971. aastani ühendati MM olümpiamängude aastal olümpiaturniiriga. 1980.–1988. aastani MM-turniiri olümpiamängude aastal ei korraldatud. 1989. aastast toimub MM-turniir igal aastal. Alates 1976. aastast võivad MM-il osaleda ka elukutselised mängijad.

Maailmameistrivõistlused

Medalivõitjad
Marge-Ly Rookäär

Marge-Ly Rookäär on eesti koorijuht ja raadioajakirjanik (muusikatoimetaja). 

Rookäär lõpetas Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli koolimuusika, koorijuhtimise (õpetaja Silvia Mellik) ja heliloomingu (õpetaja Lembit Veevo) erialal 1994. aastal ning Tartu Ülikooli teatriteaduse erialal 2010. aastal.

Aastail 1994–2000 oli Tallinna Tehnikaülikooli Vilistlaste Naiskoori dirigent. Töötab ERR-i Klassikaraadio tegevtoimetajana alates 1998. aastast.

Rookäär on teinud aastaid Vikerraadios ja Klassikaraadios otseülekandeid laulupidudelt, toimetanud Eesti Raadio fondisalvestusi ning vahendanud kontserte. Toimetanud Klassikaraadio saateid "Luukamber", "Teekond iseendasse", "Delta", "Küll mina laulan", "Fantaasia", "Ütle, mis sul on", "Traditsiooni Tarkus", "Usu jõud" ning stuudiokontserte "Areaal LIVE", "Koorilaulukuu" jt. 

Rookäär kirjutab arvamuslugusid koorikontsertidest ja peab koorimuusikablogi.

Ta on toimetanud Eesti kooride esinemisi Euroopa Ringhäälingute Liidu (EBU) koorimuusikakonkursil "Let The Peoples Sing", mille Grande Prix on kahel korral Eestisse tulnud: Tallinna Muusikakeskkooli lastekoor (dirigent Ingrid Kõrvits, 2005) ja kammerkoor Collegium Musicale (dirigent Endrik Üksvärav, 2017). Konkursi algatas 1966. aastal BBC propageerimaks koorimuusikat raadioeetris. Konkurss toimub igal teisel aastal mõnes Euroopa kultuurikeskustes (tavaliselt eelmise konkursi võitjamaa) ja koorid lähetab konkursile rahvusraadio. Kui esimeses voorus kuulab žürii koore helilintidelt, siis finaal toimub avaliku kontserdina, mis EBU raadiojaamade vahendusel oma rohkem kui miljoni raadiokuulajaga on üks maailma suurima auditooriumiga koorimuusika raadiosaade.

Tunnustus
2008 – Eesti Rahvusringhäälingu aasta parima toimetaja
2009 – Eesti Kooriühingu koostööpreemia
2016 – Eesti Rahvusringhäälingu kolleegipreemia
2016 – kultuurilehe Sirp eripreemia muusikateemaliste kirjutiste võistlusel
2017 – Gustav Ernesaksa Fondi kooriliikumise edendamise stipendium pikaajalise ja silmapaistva töö eest Eesti koorimuusika nähtavaks tegemisel

Välislingid 
 Marge-Ly Rookääru blogi
 Eesti Rahvusmeeskoor 75 / Marge-Ly Rookäär, ajakiri Muusika, 18. detsember 2019
 Marge-Ly Rookäär: oleksin tahtnud kohtuda Ernesaksaga / ERR.ee, 25. märtsil 2019
 Raadiokolleeg Marge-Ly Rookäär: Ilus laul võttis Andresel silmad märjaks. Ta ei peljanud emotsiooni, ta jagas seda. / Õhtuleht, 4. aprill 2018
 Raadiosaade "Luukamber"

Eesti koorijuhid
Eesti ajakirjanikud
Sünniaeg puudub
Fs

fs (varasem pseudonüüm François Serpent; kodanikunimi Indrek Mesikepp; sündinud 17. oktoobril 1971 Tartus) on eesti luuletaja.

Elanud Kallastel, Tartus ja Tallinnas. 

Ta lõpetas 1989. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1999. aastal Tartu Ülikooli kunstiajaloo erialal. 

Alates 2000. aastast on ta ajakirja Looming kriitikatoimetaja. Kirjanike liidu eestseisus valis 28. jaanuaril 2021 ta ajakirja Looming uueks peatoimetajaks. Ta alustas tööd 1. märtsil 2021.

Looming
Ta on avaldanud neli luulekogu, samuti luulet, lühiproosat ja kirjanduskriitikat kultuuriajakirjades. Ta on maininud oma loomingu mõjutajana Juhan Viidingut. Tema luulet on tõlgitud soome, rootsi, vene, poola, bulgaaria, leedu, gaeli, inglise, prantsuse ja udmurdi keelde. 

Ta on koostanud Marko Mägi luulekogu "Maitsestatud kanad" (2012) ning jutukogu "Luulekerena laanes ja linnas" (2015), koostanud ja illustreerinud Vahur Afanasjevi luulekogu "Eesti vaarao" (2013) ning (:)kivisildniku luulekogu "Tunnete sümfoonia ehk Kerjused liftides" (2014) ja valikkogu "100% (:)" (2014).

Luulekogud
 François Serpent. "Ka Jumal on inimene" Tartu: Eesti Kostabi Seltsi Kaasaegse Kirjanduse Keskus, 1997
 François Serpent. "Valgete kaantega raamat" Tartu: F. Serpent, 2000
 fs "2004" Tallinn: Tuum, 2004
 fs "Alasti ja elus" Pärnu: Jumalikud Ilmutused, 2008
 fs "100% fs" Pärnu: Jumalikud Ilmutused, 2012
 fs "Tätoveerimata inimene" EKSA, 2018

Tõlked
 fs "2004" Tallinn: Tuum 2005 (vene keeles; tõlge Igor Kotjuh)
 fs "2007" Stockholm: Ellerström, 2007 (rootsi keeles; tõlge Peeter Puide)
 fs "2004", Russe: Avangard Print, 2008 (bulgaaria keeles; tõlge ja eessõna Zdravko Kissiov)
 fs "Valoa tunnelin päässä" Tallinn: NyNorden, 2009 (soome keeles; tõlge ja järelsõna Hannu Oittinen)
 fs "Skumju vairs nav" Rīga: Mansards, 2009 (läti keeles; tõlge ja eessõna Guntars Godiņš)
 fs "Кылбуръëс", Ižkar 2012 (udmurdi keeles; tõlge Nadežda Ptšelovodova)

Liikmesus
 Eesti Kirjanike Liit, aastast 2022 eestseisuse liige

Tunnustus

 2004 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("2004") 
2006 stipendium "Ela ja sära"

Viited

Välislingid

 Intervjuu Asko Künnapiga "Kakskümmend aastat hiljem: Armastusest, hirmust ja eneseirooniast" (Eesti Päevaleht, 2. juuli 2004)
 Intervjuu Sven Vabariga "Masin ja madu" ajakirjas Looming 9/2002
 Koduleht
 Mart Velskeri käsitlus fs-ist "fs, François Serpent, Indrek Mesikepp ja teised" ajakirjas Vikerkaar 1-2/2010
 Indrek Mesikepp. "Jaak Jõerüüdile, kirjanikule ja masinistile"  – Eesti Päevaleht 7. jaanuar 2012 

Eesti luuletajad
Mesikepp, Indrek
Mesikepp, Indrek
Sündinud 1971
Nabucco

"Nabucco" on Giuseppe Verdi kolmas ooper. Verdi kirjutas selle neljavaatuselise ooperi 1841. aastal Temistocle Solera itaaliakeelsele libretole.

Libreto põhineb Piibli Jeremija ja Taanieli raamatul ning Auguste Anicet-Bourgeois ja Francis Cornue 1836. aasta näidendil (kuigi Solerale oli näidendist endast olulisem alusmaterjal näidendi lihtsustuse põhjal loodud ballett, mis esietendus 1836 La Scalas).

Ooperi algne pealkiri oli "Nabucodonosor". Selle esietendus toimus 9. märtsil 1842 Milanos La Scalas.

"Nabuccot" peetakse ooperiks, mis püsivalt kinnistas Verdi tähtsuse heliloojana. Ta ise nimetas seda ooperiks, mis oli tema loomingulise karjääri tegelikuks alguseks ning mis raskustest hoolimata sündis õnnetähe all.

Ooper jutustab juutide täbarast olukorrast, kui neid kiusatakse taga ja sunnitakse oma kodumaalt lahkuma Babüloonia kuninga, ooperi nimitegelase Nebukadnetsar II käsul. Ajaloolisi sündmusi kasutatakse taustana romantilisele ja poliitilisele süžeele.

Ooperi tuntuim number on "Orjade koor".

Giuseppe Verdi
Ooperid
Raul Sulbi

Raul Sulbi (sündinud 8. oktoobril 1977) on eesti ajakirjanik, ulmekirjanduse ekspert ja toimetaja.

Elulugu
Ta lõpetas 1996. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1996–2005 Tartu Ülikoolis ajalugu. Akadeemiliselt on ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Ülikooli ajal hakkas ta tegelema ulmekirjandusega. Ta on mitme ulmeantoloogia koostaja. Ta oli aastatel 2006–2007 kultuurilehe Sirp huumorilisa Kirp peatoimetaja. Aastatel 2007–2015 töötas Postimees.ee-s uudistereporteri ja päevatoimetajana. 

Ta on olnud võrguajakirja Algernon toimetuse liige.

Publikatsioone

Raamatud
"Troonide mäng. Rooside sõjad Yorkide ja Lancasterite vahel 1455–1487". Tartu 2016. ISBN 9789949811632

Artiklid
"Kirjanduslik orgia?! Tänan, ei!". Sirp, 13. september 2002
"Jälle need templirüütlid, Graalist rääkimata". Eesti Päevaleht, 4. märts 2005
"Lew R. Berg näitab, kuidas inimesest sünnib sõjard". Eesti Päevaleht, 8. juuli 2005 
"Kuningas ilma kuningriigita" – Andres Adamson, Hertsog Magnus 1540–1583. Tema elu ja aeg. Argo, 2005. 200 lk, Sirp, 21. aprill 2006  
"André Gide noorust meenutamas". Eesti Päevaleht, 28. aprill 2006
"Nekroloog ulmekirjanduse isale". Postimees, 19. märts 2008 
"Suri ulmekirjanik Stanislaw Lem, kes tundis vastutust tuleviku ees: IN MEMORIAM". Eesti Päevaleht, 29. märts 2006
"Kivirähk võitis Eesti ulmeauhinna". Postimees, 20. juuli 2008

Antoloogiad
"Sünged varjud". Tartu 2001
"Eesti ulme antoloogia". Tallinn 2002. ISBN 9985305361
"Täheaeg 1. Sädelevad uksed". Tartu 2002. ISBN 9789985938089
"Täheaeg 2. Doominosillad". Tartu 2003. ISBN 9789985948156
"Täheaeg 3. Kauge lahingu kaja". Tartu 2006. ISBN 9789949420438
"Täheaeg 4. Flööditüdruk". Tartu 2008. ISBN 9789949420766 
"Täheaeg 5. Süütalastepäev". Tartu 2009. ISBN 9789949420865
"Täheaeg 6. Pika talve algus". Tartu 2009. ISBN 9789949420957
"Täheaeg 7. Ingel ja kvantkristall". Tartu 2010. ISBN 9789949459049
"Fantastika : parimad algupärased ulmejutud eesti autoritelt". Tallinn 2004
"Sünged varjud 2. Saatana teener". Tartu 2004
"Terra Fantastica". Tartu 2004

Välislingid
Raul Sulbi Ulmekirjanduse BAASis
Raimu Hanson. "Antoloogia muundub ajakirjaks: intervjuu Raul Sulbiga". Postimees, 6. november 2006
Hendrik Alla. "Tõeline «Troonide mäng» oli veelgi verisem". Postimees, 1. august 2016
Peeter Helme. "Uus raamat. Raul Sulbi – "Troonide mäng. Rooside sõjad Yorkide ja Lancasteride vahel 1455–1487"". Klassikaraadio, 9. september 2016

Eesti ajakirjanikud
Eesti toimetajad
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Sündinud 1977
Osvald Hallik

Osvald Hallik (29. juuni 1906 Torila, Kokora vald – 3. detsember 1964 Tartu) oli eesti põllumajandusteadlane. 

Tema erialad olid mullateadus ja agrokeemia. Ta uuris happeliste muldade lupjamist. 

Osvald Hallik lõpetas Tartu Ülikooli 1930 keemia ja 1939 põllumajanduse alal. Ta oli põllumajandusdoktor (1947), professor (1952), V. I. Lenini nimelise Üleliidulise Põllumajandusteaduste Akadeemia korrespondentliige (1956) ja Eesti NSV teeneline teadlane (1957), Lenini orden (1958). Ta töötas Eesti Põllumajanduse Akadeemia professori, kateedrijuhataja ja teadusprorektorina.

Eesti põllumajandusteadlased
Eesti mullateadlased
Eesti Maaülikooli professorid
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna dekaanid
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eesti NSV teenelised teadlased
Lenini ordeni kavalerid
Maarja kalmistule maetud
Sündinud 1906
Surnud 1964
Paide piiramine (1602)

Paide piiramine leidis aset 31. maist kuni 30. septembrini 1602 Poola-Rootsi sõja ajal. Poola väed sundisid mitmekuulise piiramise järel Paide linnuse kapituleeruma.

Piiramine
Mõni nädal peale Viljandi vallutamist suundus Krooni suurhetman Jan Zamoyski oma vägedega Paidet piirama. Paide linnus oli Eestimaa tugevamaid, ning seda kaitses 700 meest, kes olid hästi suurtükkidega varustatud. Zamoyski piiras linnuse ümber ning jäi ootama lisavägesid.

Zamoyski saatis välihetman Stanisław Żółkiewski hävitama Tallinna lähedal paiknevat rootslaste ratsaväeüksust, kellest kardeti, et nad võivad tulla Paide garnisonile appi. Żółkiewski lõi neid 30. juunil ja sundis nad põgenema. 200 rootslast sai lahingus hukka.

7. augustil saabusid Paide alla poolakate lisajõud. Esialgu pidasid tugevad linnusemüürid Poola vägede kahuritulele hästi vastu. Seepeale otsustati viia suurtükkid linnuse soisemale küljele, mis oli nõrgemini kaitstud. 

Septembri lõpuks olid toiduvarud linnuses otsakorral ja garnison kapituleerus 21. septembril.

Vaata ka
Paide piiramine
Paide lahing
Lahingute loend

Viited

Lahingud Eestis
Paide ajalugu
1602
1602. aasta Eestis