joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Surnud 31. mail

Siin loetletakse 31. mail surnud tuntud isikuid.

1536 – Karl I (Münsterberg), Münsterbergi ja Oelsi hertsog ning Glatzi krahv
1594 – Tintoretto, itaalia maalikunstnik
1680 – Joachim Neander, saksa vaimulik ja helilooja
1809 – Joseph Haydn, austria helilooja
1832 – Évariste Galois, prantsuse matemaatik
1850 – Giuseppe Giusti, itaalia luuletaja
1896 – Mihkel Kallas, eesti koorijuht ja orelimängija
1937 – Jan Gamarnik, juudi rahvusest Nõukogude riigitegelane ja sõjaväelane
 1937 – Jaan Sitska, eesti ajaloolane ja poliitik
 1938 – Max Blecher, Rumeenia juudi kirjanik
1945 – Leonid Pasternak, juudi rahvusest Vene kunstnik
 1945 – Odilo Globocnik, Austria natsionaalsotsialistlik poliitika- ja riigitegelane
1952 – Jüri Nuut, eesti matemaatik, kosmoloog ja ühiskonnategelane
1953 – Vladimir Tatlin, vene maalikunstnik, graafik, disainer ja teatrikunstnik
1954 – Johannes Kaljola, eesti näitleja ja lavastaja
1957 – Leopold Staff, poola luuletaja, tõlkija ja esseist
 1957 – Peeter-Adolf Sink, eesti maalikunstnik
1960 – Walther Funk, saksa ajakirjanik ja poliitik
1962 – Adolf Eichmann, Saksamaa sõjaväelane ja riigiametnik
1968 – Jakob Kristelstein, eesti notar
1971 – Hilja Olm, eesti pianist
1976 – Jacques Monod, prantsuse biokeemik
1978 – Hannah Höch, saksa kunstnik
1979 – Ülo Tambek, eesti filmilavastaja
1985 – Hilda Moosberg, eesti ajaloolane
1986 – Jane Frank, USA kunstnik ja skulptor
 1986 – James Rainwater, Ameerika Ühendriikide füüsik
1987 – Venda-Juhan Päi, eesti lavastaja
1989 – Magda Pihla, eesti kirjanik ja kunstnik
1991 – Bruno Lukk, Eesti pianist
1993 – Rein Malmsten, eesti näitleja
1994 – Helmut Vilu, Eesti purjetaja
 1994 – Leonhard Vene, eesti mööblikollektsionäär
1996 – Timothy Leary, ameerika psühholoog, kirjanik, mõtleja ja psühhonaut
1999 – Auguste Le Breton, prantsuse kirjanik
 1999 – Anatoli Ivanov, vene kirjanik
2005 – Viktor Maamägi, eesti ajaloolane
 2005 – Artšil Gomiašvili, Gruusia ja Venemaa näitleja
2006 – Raymond Davis Jr., USA keemik ja füüsik, Nobeli füüsikaauhinna laureaat 2002
 2006 – Matteo Spinola, itaalia näitleja ja näitlejannade pressiesindaja
 2006 – Boris Rösner, tšehhi näitleja
2007 – Laimonas Noreika, leedu näitleja
2008 – Nelly Láinez, Argentina näitleja
 2008 – Joe Axelson, USA korvpallitegelane
 2008 – Per-Erik Larsson, rootsi suusataja
 2008 – Charles Moskos, USA sotsioloog
 2008 – Detlef Gromoll, USA matemaatik
 2008 – Carlos Alhinho, portugali jalgpallur
 2008 – Paul Thomson, Ameerika Ühendriikide botaanik
2009 – Millvina Dean, Titanicu hukust pääsenu
 2009 – Kamala Das, India kirjanik
 2009 – Vjatšeslav Nevinnõi, vene näitleja
 2009 – George Tiller, USA arst
2010 – Louise Bourgeois, prantsuse päritolu USA maalikunstnik ja skulptor
2011 – Hans Keilson, hollandi-saksa psühhoanalüütik, arst ja kirjanik
 2011 – Adolfas Mekas, leedu päritolu USA filmilavastaja
 2011 – Andy Robustelli, USA jalgpallur
 2011 – Helju Vals, eesti ajakirjanik ja toimetaja
 2011 – Sølvi Wang, norra laulja ja näitleja
 2011 – Ezatollāh Saḩābī, Iraani poliitik 
2013 – Jean Stapleton, USA näitleja
2014 – Mary Soames, Briti aristokraat, Winston Churchilli tütar
2016 – Kalev Pensa, eesti tõstetreener

Mai, 31.
Peeter Matsov

Peeter Matsov (7. august 1905 Tallinn – 31. juuli 1980 Tallinn) oli Eesti poksija ja sporditegelane.

Aastatel 1947–1957 töötas ta muu hulgas Eesti NSV Spordikomitee riikliku poksitreenerina.

Tunnustus
1971 Eesti NSV teeneline sporditegelane

Viited

Välislingid

Eesti poksijad
Eesti poksitreenerid
Eesti sporditegelased
Eesti poksikohtunikud
Eesti NSV teenelised sporditegelased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1905
Surnud 1980
Quick Reaction Alert

Quick Reaction Alert on õhujõududes kasutusel olev valmisolekuaste, kus häire saanud piloodid stardivad mõne minuti jooksul, et reageerida ohule.

Ajalooline kasutus

Terminit kasutati esimest korda Suurbritannia õhulahingu ajal, kui piloodid ootasid maapinnal, kuni radarid tuvastasid vaenuliku lennuki. Peale seda helistati eraldi igale lennuväljale ja anti vabadele lenduritele häire. Häire ajal pidid lendurid kiiresti startima, sest iga kaotatud minut oli vaenlasele kasuks.

Külm sõda

Külma sõja ajal pidid paljude NATO riikide õhujõudude lendurid olema valmis startima mõne minutiga, kui keegi õhuruumi tungis. Kiiresti startimiseks pidid valmis olema nii hävituslennukid, kui ka tuumarelvadega pommitajad ja seetõttu pidid nende piloodid olema lennukite läheduses või olema lennukis.

Õhuvägi
Sõjaväeline kord
Pol III

Pol III oli Norra mereväe valvelaev, mida kasutati Oslo fjordi valvamiseks 1940. aastal. Laev oli algselt vaalapüügilaev, aga mereväe teenistuses sai sellest teadaolevalt esimene Norra sõjalaev, mis astus saksa invasioonilaevastiku vastu lahingusse.

Teenistuskäik
Laev ehitati 1926. aastal vaalapüügilaevaks, aga kui puhkes Teine maailmasõda, võttis laeva kasutusele merevägi ja tegi sellest valvelaeva, mis pandi valvama Oslo fjordi. 
 
Umbes kell 23.15 öösel 8. aprillil 1940 kohtas Pol III kolme väiksemat Natsi-Saksa alust, torpeedopaat Albatross juhtimas ja signaliseeris neile, et nad peatuksid ja identifitseeriksid ennast. Torpeedopaat Albatross lõikas kohe seepeale Norra laeval tee ära ja nõudis, et meeskond ei kasutaks raadiot.
Meeskonnaliikmed mõistsid, et Saksa laevad ei plaani tagasi pöörduda ja plaanivad Oslot rünnata. Pol III pardalt lasti kiiresti mitu valgustusraketti, et hoiatada ohust rannakaitsekahurite meeskondi ja laeva meeskond mehitas relvad. Sakslased taipasid, et Pol III plaanib neile vastu hakata, kui nägid, et relvad on mehitatud. Laev rammis Albatrossi külje peale ja Albatross avas seepeale tule. Tulistamine Albatrossilt põhjustas laeval mitu tulekahju ja haavas kapteni Leif Welding-Olsenit. Meeskond jättis põleva laeva maha ja nad võeti sakslaste poolt vangi. Kapten, kes oli verekaotusest nõrk, ei suutnud päästepaati minna ja uppus. Temast sai Norra ja Natsi-Saksamaa vahelise sõja esimene ohver.

Järgmisel päeval viidi laev Tønsbergi, kus laev remonditi ja 14. aprillil astus ta Kriegsmarine teenistusse. Peale sõda tagastati laev Norrale ja aastate jooksul oli laeval mitu erinevat nime ja omanikku. 1978. aastal ehitati laev ümber ja kuigi sisuliselt on tegu uue laevaga, on laeva kere sama, mis 1940. aastal. Tänapäeval on laeva omanik Salten ja tema nimi on Arnøytrans. Laeva kasutatakse kalatranspordiks.

Norra sõjalaevad
Norra ajalugu
Johannes Türn

Johannes Türn (27. mai 1899 Tartu – 8. märts 1993 Tallinn) oli Eesti maletaja, kabetaja ja sporditegelane.

Aastatel 1925, 1941 ja 1944 tuli ta Eesti meistriks males  ja 1950. aastal 64-ruudulises kabes. Ta on ainus, kes on tulnud Eesti meistriks nii kabes kui males. 

Ta on arendanud eestikeelset male- ja kabeterminoloogiat, sh on ta mõelnud välja mitmeid sõnu, nt ettur, oda, avang, malend.

Viited

Välislingid

Eesti maletajad
Eesti kabetajad
Eesti sporditegelased
Eesti esperantistid
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1899
Surnud 1993
Reinhold Saulmann

Reinhold Saulmann (17. mai 1895 Tallinn – 6. juuni 1936 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane, jääpallur ja sporditegelane.

1920–1924 oli ta sprindis (100, 200 ja 400 m) ning 400 m tõkkejooksus 5-kordne Eesti meister.

Isiklikku
Ta maeti 9. juunil 1936 Tallinna Rahumäe kalmistule.

Viited

Välislingid

Reinhold Saulmanni sporditulemused
 

Eesti kergejõustiklased
Eesti sprinterid‎
Eesti jääpallurid
1920. aasta suveolümpiamängude osalejad
Eesti sporditegelased
Eesti Olümpiakomitee liikmed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1895
Surnud 1936
Edgar-Theodor Susi

Edgar-Theodor Susi VR II/3 (27. september 1891 Tallinn – 13. märts 1942 Irkutsk) oli Eesti kiiruisutaja, jalgrattur ja laskur.

Aastal 1911 tuli ta 1500 meetri (tulemus 3.32,0) ning aastal 1914 nii 500 meetri (53,0) kui ka 10 000 meetri distantsil (21.15,8) kiiruisutamises Eesti meistriks. 

Arreteeriti NKVD poolt suvel 1941, suri Venemaa vangilaagris.

Viited

Välislingid

Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Eesti piirivalvurid
Eesti kiiruisutajad
Eesti laskurid
Eesti jalgratturid
Vabadussõja veteranid
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1891
Surnud 1942
Rong (film, 1959)

"Rong" on 1959. aastal valminud Poola mängufilm.

Süžee
Kirurg Jerzy sõidab rongiga Varssavist Läänemere äärede. Et rahulikult reisida, ostab ta mõlemad piletid kahekohalisse kupeesse. Kuid ta leiab oma kupeest noore naise Marta. Marta ei lahku kupeest ka vagunisaatja nõudmise peale. Jerzy ei soovi skandaali ning nõustub sellega, et Marta jääb temaga ühte kupeesse. Rongis on ka Marta endine armastatu Staszek, kes püüab temaga pidevalt kontakti otsida. Varsti rong peatub ning saabuvad miilitsad, kes otsivad põgenenud mõrvarit. Tekib pingeline olukord, kus reisijate hulgas hakkavad levima kuulujutud kahtlusaluse kohta.

Osatäitjad
Leon Niemczyk – Jerzy
Lucyna Winnicka – Marta
Zbigniew Cybulski – Staszek
Teresa Szmigielówna – blondiin, advokaadi naine
Helena Dąbrowska – vagunisaatja
Aleksander Sewruk – advokaat
Ignacy Machowski – reisija
Zygmunt Zintel – reisija
Józef Łodyński – erariides miilitsatöötaja
Witold Skaruch – preester
Barbara Horawianka – Jerzy naine

Poola filmid
1959. aasta filmid
Hesseni maakrahvkond

Hesseni maakrahvkond (saksa Landgrafschaft Hessen) oli Saksa-Rooma riigi vürstkond. See eksisteeris üksusena aastatel 1264–1567, kui see jagati viimase maakrahvi Philipp I poegade vahel.

Ajalugu 

Varakeskajal moodustas germaani hõimu kattide järgi nime saanud Hessengau territoorium, samuti külgnev Lahngau Saksa Frangimaa hõimuhertsogkonna põhjaosa. Pärast Konradiinidest hertsogite hääbumist omandati need Reini Frangimaa krahvkonnad järk-järgult Tüüringi maakrahvi Ludwig I ja tema järglaste poolt.

Pärast Tüüringi pärilussõda maakrahv Heinrich Raspe surma järel aastal 1247 tagas tema vennatütar, Brabanti hertsoginna Sophie Hesseni valdused oma alaealisele pojale Heinrichile, kellest sai aastal 1246 esimene Hesseni maakrahv ja Hesseni dünastia asutaja. Ülejäänud Tüüringi maakrahvkond läks Wettinist Meißeni markkrahvile Heinrich III-le. Hesseni Heinrich I ülendati aastal 1292 Saksamaa kuninga Adolfi poolt vürstiseisusse.

Aastatel 1308–1311 ja taas aastast 1458 oli maakrahvkond jagatud Ülem-Hesseniks ja Alam-Hesseniks kuni taasühendamiseni maakrahv Wilhelm II ajal aastal 1500. Maakrahvkond tõusis esmatähtsaks Wilhelmi poja, maakrahv Philipp I (Philipp Suuremeelne) ajal, kes võttis peale 1526. aasta Hombergi sinodit omaks protestantismi ning astus seejärel samme protestantlike vürstide ja valitsejate kaitseliidu loomiseks katoliikliku keisri Karl V vastu. Pärast Philipp I surma aastal 1567 jagati maakrahvkond tema poegade vahel esimesest abielust, mis nõrgestas otsustavalt selle tähtsust, järegmiselt:

 Hessen-Kassel (aastast 1803 Hesseni kuurvürstkond, aastal 1866 liidendati Preisimaa Hessen-Nassau provintsi) läks Wilhelm IV-le;
 Hessen-Marburg (liin hääbus aastal 1604, liidendati Hessen-Kasselisse ja Hessen-Darmstadti) läks Ludwig IV-le;
 Hessen-Rheinfels (liin hääbus aastal 1583, liidendati Hessen-Kasselisse) läks Philipp II-le;
 Hessen-Darmstadt (aastast 1806 Hesseni suurhertsogkond, aastast 1918 Hesseni Rahvariik) läks Georg I.

Hesseni territooriume ei taasühendatud kuni Suur-Hesseni moodustamiseni (kuigi ilma Reini Hessenita) liitlaste poolt okupeeritud Saksamaa osana aastal 1945.

Vaata ka 

 Hesseni valitsejad

Saksamaa ajaloolised riigid
Saksa-Rooma riigi valdused
Ago Reio

Ago Reio (8. september 1895 Karula vald, Võrumaa – 29. juuni 1971 Buenos Aires, Argentina) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant) ja sporditegelane.

Ta lõpetas 1915 Riia Vaimuliku Seminari, õppis 1923–1932 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.

Ta oli Korporatsioon Sakala liige.

Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. 

1928 7. Jalaväerügemendi 2. pataljoni ülem, 1930–1934 Kaitseliidu Lääne maleva pealik, 1934 Viru-Järva sõjaväeringkonna 1. jaoskonna ülem, 1937–1939 Sõjaministeeriumi juriskonsuldi kolonel Ernst Leithammeli abi, 1939 jalaväeinspektori käsundusohvitser. 

1934–1940 oli ta Eesti Laskurliidu peasekretär. 1937. ja 1939. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta sõjapüssimeeskonna juht.

Teise maailmasõja ajal, Saksa okupatsiooni ajal oli ta alates 3. septembrist 1941 Harjumaa Omakaitse (ajutine) staabiülema I abi. 1941–1942 oli ta Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Politsei ja Omakaitse Valitsuse Tallinna–Harju ja Eesti Politseivalitsuse 1943–1944 Viru–Järva prefekt.

1944 põgenes ta Rootsi, sealt läks ta 1949 Argentinasse.

Viited

Välislingid

Ago Reio Eesti ohvitseride andmekogus

Kaitseliidu Lääne maleva pealikud
Sõjaministeeriumi koosseis
7. Jalaväerügemendi koosseis
Eesti sporditegelased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Riia Vaimuliku Seminari vilistlased
Vabadussõja veteranid
Taarausulised
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Argentinas
Sündinud 1895
Surnud 1971
Ernst Aastalu

Ernst Aastalu (aastani 1935 As(s)man(n); 13. jaanuar 1889 Tartumaa Vaimastvere vald – 15. detsember 1946 Eutin, Saksamaa) oli Eesti sõjaväelane ja sporditegelane.

Ernst Assman sündis Tartus kaupmehe pojana, õppis Tartu algkoolis ja Peterburis keskkoolis.  Esimese maailmasõja ajal  lõpetas Oranienbaumis sõjakooli ja määrati ohvitserina teenima 180. jalaväepolku. Hiljem teenis Peterburi sõjaringkonna staabis, oli Peterburi sõjaringkonna ülemate ja vägede ülemjuhatajate kindralite adjutandiks, oli 1917. aastal Petrogradi sõjaväeringkonna ülema kindral Lavr Kornilovi  adjutant. 

Ernst Assman oli 1917. aastal Peterburi Eesti Sõjaväelaste Peterburi Keskkomitee esimees ja hiljem Tallinnas Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liige.  Eesti vabadussõjas teenis kapten Ernst Assman, Eesti Sõjaväe Staabis, inspektori jaoskonnas, Sõjaministeeriumi peastaabi komandandina, Tallinna 1. löögipataljoni juhina, seejärel 7. jalaväepolgus. Sai kaks korda haavata, oli rooduülemaks, täitis pataljoniülema kohuseid. Pärast sõja lõppu läks reservi.

Aastal 1922 oli ta Tallinnas toimunud 1922. aasta tõstmise maailmameistrivõistluste peakorraldajaid ja kohtunike kolleegiumi liige. 1936–1939 oli ta Maadlus-, Poksi- ja Tõsteliidu varahoidja.

Viited

Välislingid
Eesti ohvitseride andmekogu, Ernst Aastalu, EESTI SÕJAMUUSEUM - KINDRAL LAIDONERI MUUSEUM. EESTI OHVITSERID 1918-1940

Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liikmed
7. Jalaväerügemendi koosseis
Eesti sporditegelased
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1889
Surnud 1946
Mariann Sulg

Mariann Sulg (sündinud 18. detsembril 1987 Raplas) on eesti orienteeruja, rogainija ja seiklussportlane.

Haridus
Lõpetas 2007. aastal Rapla Ühisgümnaasiumi hõbemedaliga.

Töö
Töötab Transpordiameti teemaa osakonna maade projektijuhina.

Sporditulemused

Harrastanud orienteerumist, rogaini, seiklussporti, kergejõustikku ja korvpalli.

2005. aastal võitis Korvpalliklubi Rapla võistkonna koosseisus korvpalli Eesti meistrivõistlustel tütarlaste U18 arvestuses pronksi ning 2007. aastal naiste esiliigas kulla.

2006. aastal võitis Eesti juunioride kergejõustiku meistrivõistlustel poolmaratonis (21 km) kulla.

Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksus võitis ta 2009. aastal pronksi teatevõistlusel OK Orvand naiskonnas. Aastatel 2004–2010 võitis ta noorte ja juunioride vanuseklassides Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksu erinevatel distantsidel 9 kulda, 4 hõbedat ja 5 pronksi.

2015. ja 2016. aastal Eesti meistrivõistlustel aerutamises meremaratoni distantsil võitis kahesüstal koos Piibe Tammemäega naiskondade arvestuses hõbeda.

2016. aastal Eesti meistrivõistlustel seiklusspordis võitis ACE Adventure Team  võistkonna koosseisus (Silver Eensaar, Rain Eensaar, Mariann Sulg) kulla.

Eesti meistrivõistlustel rattaorienteerumise tavarajal võitis ta 2016. aastal pronksi.

Eesti meistrivõistlustel talvetriatlonis saavutas ta 2021. aastal naiste arvestuses esimese koha.

Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis ta 2009. aastal Soomes Ylläsel segavõistkondade arvestuses koos Neeme Looritsaga hõbeda,  naiskondade arvestuses 2016. aastal Hispaanias Aralari mäestikus  koos Eleri Hirvega kulla ja 2021. aastal Eestis Otepääl koos Maris Ternoga hõbeda. 

Rogaini maailmameistrivõistlustel on ta võitnud kulla, hõbeda ja 2 pronksi. 2013. aasta rogaini MMil Venemaal Pihkva oblastis võitis ta naisvõistkondade arvestuses koos Eleri Hirvega pronksi. 2014. aasta rogaini MMil USAs Black Hills mäestikus võitis ta segavõistkondade arvestuses koos Karli Lambotiga hõbeda. 2015. aasta rogaini MMil Soomes Kiilopääl võitis ta naisvõistkondade arvestuses koos Eleri Hirvega pronksi. 2022. aasta rogaini MMil Tšehhis Paprsekis võitis ta koos Maris Ternoga naisvõistkondade arvestuses kulla.

Seiklusspordi Euroopa meistrivõistlustel 2011. aastal Tšehhis kuulus ta 9. koha saanud võistkonda. Seiklusspordi maailmakarikasarja osavõistlusel 2015. aastal Svaasimaal võitis ta teise koha ACE Adventure Team võistkonna koosseisus (Silver Eensaar, Rain Eensaar, Mariann Sulg, Timmo Tammemäe). Sama võistkonnaga saavutas 2017. aastal Hispaanias, A Coruñas ja Hiinas, Altai mäestikus toimunud maailmasarja osavõistlustel III koha. 2015. aasta seiklusspordi maailmameistrivõistlustel Brasiilias, Pantanali märgalal võitis sama võistkond 5. koha, 2016. aastal saavutati Austraalias, Shoalhavenis 9. koht ning 2017. aastal USAs, Wyomingi osariigis 6.koht.

Ühiskondlik tegevus 
Orienteerumisklubi Orvand juhatuse liige alates 2009. aastast.

Viited

Välislingid
 Biograafia ESBLis

Eesti orienteerujad
Sündinud 1987
Mihkel Müller

Mihkel Müller (eesnimena kasutatud ka Mikko; 21. oktoober 1887 Paadrema, Varbla kihelkond, Läänemaa – 19. detsember 1970 Helsingi) oli Eesti maadleja.

Aastal 1920 osales ta Antwerpeni olümpiamängudel Kreeka-Rooma maadluses keskkaalus (kuni 75 kg), kus sai 18. koha.

Viited

Välislingid

Eesti maadlejad
1920. aasta suveolümpiamängude osalejad
Eestlased Soomes
Sündinud 1887
Surnud 1970
Švėkšna mõis

Švėkšna mõis (Švėkšnos dvaras) on endine mõis Leedus Šilutė rajoonis Švėkšna vallas Švėkšnas.

Švėkšna mõisa on esimest korda mainitud aastal 1509. Toona kuulus see Žemaitija valitsejatele Kęsgailadele. Aastast 1569 läks mõis Zaviszade valdusse, aga aastail 1624–1644 kuulus see Hieronim Kryszpin-Kirszenszteinile. Tema asutas mõisa juurde töökojad paberi, klaasi ja püssirohu tootmiseks, samuti ka telliselöövi, saekaatri ja villakraasimisvabriku. 

Aastal 1621 läks mõis Denhoffide suguvõsa valdusse, seejärel aastal 1694 Grotthußide omandisse. Aastast 1721 kuulus Švėkšna Ogińskitele. Aastal 1766 läks mõis Platerite valdusse, selle suguvõsa valdusse jäi see kuni võõrandamiseni aastal 1944.

Peahoone on uusklassitsistlikus stiilis. See valmis aastal 1880. Toonane omanik A. Plater nimetas selle oma naise järgi "Villa Genovaiteks". 

Peahoone ümber paikneb park, mida ehivad päikesekell ja Diana skulptuur pargis asuva tiigi saarel. Parki ühendab katoliku kirikuga üle Klaipėdasse viiva tee viiv kahe kaarega jalakäijate sild. Aastal 2008 avastati, et sealses pargis kasvab müür-raunjalg; tegemist on ühega selle taime kahest kasvupaigast Leedus.

Pargi servas paiknevad kõrvalhooned. Säilinud on meierei, vesiveski, tõllakuur, jääkelder, ladu, ait. Kokku on säilinud viisteist kõrvalhoonet. Neist tähelepanuväärseim on aastal 1919 valminud koolimaja, kus asuvad praegu ruumid Švėkšna gümnaasiumi algklasside õpilastele.

Tänapäeval on mõisakompleks õigusjärgseile omanikele tagastatud, praegu on selle omanik Laimė Felicija Platerienė.

Galerii

Viited

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; asendiplaan (leedu keeles)

Šilutė rajoon
Leedu mõisad
Šilutė rajoon

Šilutė rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Klaipėda maakonna aladel. Rajoon piirneb läänes Kura lahega, lõunas aga Venemaaga (Kaliningradi oblast).

Rajooni pindala on 1706 km². 2014. aasta seisuga elas seal 42 473 inimest.

Rajoon moodustati 1950. aastal. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Gardamase, Juknaičiai, Katyčiai, Kintai, Rusnė, Saugose, Šilutė, Švėkšna, Usėnai, Žemaičių Naumiestise ja Vainutase vald.

Halduskeskus on Šilutė linn. Teised suuremad asulad on Gardamase, Katyčiai, Kintai, Rusnė, Švėkšna, Žemaičių Naumiestise ja Vainutase alev. 2011. aasta seisuga olid elanikest 96,64% leedulased, 1,81% venelased, 0,54% sakslased, 0,14% poolakad, 0,12% valgevenelased ja 0,76% oli teistest rahvustest.

Rajooni suurim jõgi on lõunapiiril voolav Nemunas. Teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Leitė, Šyša ja Minija, samuti viimase lisajõed Tenenys ning Veiviržas. Suurim järv on Krokų Lanka.

Šilutė rajooni territoorium jääb osaliselt Nemunase delta regionaalparki.

Välislingid

Rajooni koduleht (leedu keeles)

Klaipėda maakonna omavalitsused
Gustav Kalkun

Gustav Kalkun (22. märts 1898 Raadi vald, Tartumaa – 24. aprill 1972 Detroit, USA) oli Eesti kergejõustiklane ja sporditegelane.

Kalkun võitis Eesti meistrivõistlustel 1922–1931 kettaheites 3 kulda, 3 hõbedat ja 1 pronksi ning vasaraheites 1 kulla ja 4 pronksi.

Ta oli 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel kettaheites 15. koha ja 1928. aasta Amsterdami olümpiamängudel 10. koha.

Saksa okupatsiooni ajal oli ta aastail 1943–1944 noorteorganisatsiooni Eesti Noored peastaabi ülem.

Isiklikku
Gustav Kalkuni vennapoeg oli näitleja Karl Kalkun, kelle poeg omakorda spordiajakirjanik Kristjan Kalkun.

Viited

Välislingid

Eesti kergejõustiklased
Eesti sporditegelased
Eesti 1924. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 1928. aasta suveolümpiamängudel
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1898
Surnud 1972
Georg Kristjanson

Georg Kristjanson (9. november 1897 Tallinn – 24. oktoober 1975 Tallinn) oli Eesti maadleja ja maadlustreener.

Pärast II maailmasõda tegutses ta spordiklubides Spartak, Dünamos, Tööjõureservides (aastani 1956), Laevastiku Tallinna Spordiklubis (1956-1958) ja Harju Jõus (1964-1965).

Viited

Välislingid

Eesti maadlejad
Eesti maadlustreenerid
Sündinud 1897
Surnud 1975
Eduard Hiiop

Eduard Hiiop (ka Hiop; 7. detsember  (vkj)/ 19. detsember 1889 Valga – pärast 28. augustit 1941) oli Eesti kergejõustiklane, iluuisutaja, jääpallur ja tennisist.

Töötas restauraatorina, seejärel Tallinnas "Kalevis" raamatupidaja-asjaajajana. Võttis osa Esimesest maailmasõjast ja Vabadussõjast. Pärast sõda töötas õppejõuna spordikursustel. Asutas Tallinnas tennisreketite ja nende parandamise ettevõtte.

1914. aastal võttis osa Venemaa olümpiaadist ning tuli seal võitjaks hoota kaugushüppes.

Oli kaheksakordne Eesti meister iluuisutamise paarissõidus ja Eesti meister laskmises. Aastal 1921 ja 1923 tuli ta paigalt kaugushüppes ja 1918. aastal 4 x 100 m teatejooksus Eesti meistriks.Eesti meistrivõistlustel saavutas ta 15 korral paigalthüpetes, kümnevõistluses (1920), kaugushüppes (1921), 100 m jooksus (1920), 110 m tõkkejooksus (1918, 1920) ning vasara- (1917) ja raskusheites hõbeda või pronksi.

Osales paarissõidus (koos Helene Michelsoniga) 1936. aasta taliolümpiamängudel.

Osales tennise- ja talispordiliidu asutamises ning oli Eesti Spordi Keskliidu liige. Õpetas tennist nii Eestis kui ka Soomes. 

Eduard Hiiop arreteeriti Nõukogude okupatsioonivõimu poolt 24. augustil 1941, ta jäi teadmata kadunuks.

Isiklikku
Tema poeg oli tennisist Heldur Hiop (1928–1998).

Viited

Välislingid

Eesti ohvitserid 1918-1940
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

Eesti kergejõustiklased
Eesti iluuisutajad
Eesti jääpallurid
Eesti tennisistid
Eesti treenerid
Eesti sporditegelased
Esimese maailmasõja veteranid Eestis
Vabadussõja veteranid
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Eestlased Soomes
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1889
Surnud 1941
Elmar Lepp

Elmar Lepp (9. juuni 1896  Puurmani, Tartumaa – 19. oktoober 1943 Rõbinsk, Jaroslavli oblast, Venemaa) oli eesti sporditegelane.

Ta oli 1921. aastal Eesti esimeste suusatamismeistrivõistluste üks algatajaid.

Aastal 1940 arreteeriti ta kaitseliitlasena ja saadeti 1941. aastal 5 aastaks vangilaagrisse Sevspetslagi Venemaal.

Viited

Välislingid

Eesti sporditegelased
Sündinud 1896
Surnud 1943
Eesti represseeritud isikud
Elmar Reiman

Elmar Reiman (ka Reimann; 2. jaanuar 1893 Tartu – 21. aprill 1963 Stockholm) oli Venemaa ning Eesti kergejõustiklane ja jurist.

Sportlase ja sporditegelasena
Sportima hakkas 1909. aastal, järgmisel aastal alustas pikamaajooksutreeninguid. 

Ta osales Venemaa eest 1912. aastal Stockholmi olümpiamängude kergejõustikuvõistlusel maratonis, kus sai 35. koha, teistel andmetel 24. koha või katkestas.

Oli aastatel 1921–1925 Tartu Kalevi juhatuse liige. 

Ta osales Eesti eest 1924. aastal Pariisi olümpiamängude kergejõustikuvõistlusel, kus sai maratonis 30. koha.

Oli maratonis 1927. aastal Eesti meister ja 1928. aasta meistrivõistlustel kolmas ning oli 1500 m jooksus 1921. aasta meistrivõistlustel kolmas.

Osales aukülalisena 1962. aastal Stockholmi staadionil korraldatud 1912. aasta Stockholmi olümpiamängude 50-aasta juubelipidustustel.

Osavõtt sõdadest ja Kaitseliidust
Võttis osa Esimesest maailmasõjast. Sai viis korda haavata. Talle anti kolm Georgi risti ja neli medalit. 

Võttis vabatahtlikuna osa Vabadussõjast, oli ratsaluuraja. 

Oli 1920. aastatel Kaitseliidu Tartu malevas üks spordijuhte.

Haridus- ja töökäik
Lõpetas 1932. aastal Tartu Õhtu-ühisgümnaasiumi, õppis aastatel 1932–1940 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Oli korporatsioon Fraternitas Estica liige.

Töötas kindlustusselts "Oma" ametnikuna Tartus, hiljem advokaadina. 

Läks 1944 Rootsi, töötas seal arhiivis ja oli 14 aastat kindlustusselts "Fylgia" ametnik. 

Ta suri 21. aprillil 1963 Bromma linnaosas Stockholmis ja maeti 21. mail 1963 Bromma kirikuaeda (kvartal EG, haud nr 221).

Viited

Välislingid

Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti keskmaajooksjad
Eesti maratonijooksjad
Eesti 1924. aasta suveolümpiamängudel
Venemaa jooksjad
Eesti juristid
Esimese maailmasõja veteranid Eestis
Vabadussõja veteranid
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1893
Surnud 1963
Rootsi kalmistutele maetud
August Martin Silber

August Martin Silber (aastast 1938 August Sillapere; 30. juuli 1895 Kehtna vald, Harjumaa – 13. aprill 1942 Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti jalgpallur ja jalgpallikohtunik.

Silber oli 1921. aastal asutatud Tallinna Jalgpalli Klubi (TJK) asutajaliige ja hilisem klubi juhatuse liige.

Arreteeriti NKVD poolt septembris 1941, hukati 13. aprillil 1942 vangilaagris Venemaal.

Ta vend oli jalgpallur Otto Sillapere, abikaasa näitlejanna Ida Kuusberg.

Tunnustus
1938 Kotkaristi kuldrist

Viited

Välislingid

Eesti jalgpallikoondislased
Eesti jalgpallikohtunikud
Eesti represseeritud isikud
Eesti represseeritud isikud
Kotkaristi kuldristi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Sündinud 1895
Surnud 1942
Arnold Voldemar Veiss

Arnold Voldemar Veiss (ka Arnold Voldemar Weiss; aastast 1936 Veimre; 2. märts 1899 Tallinn – 15. november 1941 Lozva, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti kergejõustiklane, sporditegelane ja arst.

1927–1935 oli ta EKRAVE Liidu esimees. Ta oli ka Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse Tallinna Osakonna (ÜENÜTO) Spordiklubi esimees ja Eesti Akadeemilise Spordiklubi juhatuse liige. 

Veiss oli Eesti Kooli- ja Lastearstide Seltsi üks asutajaid. 

Arreteeriti NKVD poolt Tallinnas ja viidi Venemaale. Suri eeluurimise ajal Sverdlovski oblastis.

Viited

Välislingid

geni.com

Eesti kergejõustiklased
Eesti sporditegelased
Eesti arstid
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1899
Surnud 1941
Gösta Gahlnbäck

Gösta Carl Erik Gahlnbäck (5. september 1897 Tallinn – 28. juuli 1961 Steinhude, Lääne-Saksamaa) oli Eesti purjetaja ja jääpurjetaja.

1920. aastatel võitis ta purjetamises 6 m² ja 10 m² klassis mitu regatti.

Aastatel 1936–1940 oli ta Eestimaa Merejahtklubi asekommodoor.

Isiklikku
Ta vend oli jääpurjetaja ja purjetaja, mitmekordne Euroopa meister jääpurjetamises (1933, 1935, 1936, 1937, 1938) Etienne Carl Edmund Gahlnbäck.

Tema isa Karl Erik Gahlnbäck oli konsul ja ettevõtte Carl F. Gahlnbäcki omanik, Mustpeade vennaskonna liige.

Viited

Välislingid

Eesti purjetajad
Eesti jääpurjetajad
Eestlased Saksamaal
Gahlnbäckid
Sündinud 1897
Surnud 1961
Christfried Burmeister

Christfried Burmeister (aastast 1935 Puurmeister; 26. mai 1898 Tallinn – 12. juuli 1965 Bradford, Suurbritannia) oli Eesti kiiruisutaja, jääpallur ja kergejõustiklane.

Ta oli 1928. aasta Sankt Moritzi taliolümpiamängudel kiiruisutamise 500 meetri distantsil 15., 1500 meetri distantsil 19. ja 5000 meetri distantsil 24.

Ta oli mitme spordiorganisatsioonide, näiteks Revaler Turnvereini, Unioni, Kalevi ja aastast 1920 Spordi liige.

Aastast 1918 töötas ta Tallinna gaasi- ja veevärgikontori ametnikuna.

Viited

Välislingid

Eesti kiiruisutajad
Eesti jääpallurid
Eesti kergejõustiklased
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Suurbritannias
Sündinud 1898
Surnud 1965
Hans Hesse

Hans Hesse (19. november 1893 Tallinn – 29. september 1954 Erlangen, Baieri) oli  tennisetegelane.

1914–1937 oli ta Eestimaa Lawn-Tennise Klubi ja 1924–1928 Eesti Tenniseliidu juhatuse liige. 

Ta läks 1939. aastal Eestist ära Saksamaale.

Isiklikku
Tema abikaasa oli tennisemängija Ilse Hesse.

Viited

Välislingid

Eesti sporditegelased
Eestlased Saksamaal
Sündinud 1893
Surnud 1954
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Erik von Holst

Erik Johannes Peter Ernst von Holst (30. august 1894 Vaivara vald, Virumaa – 31. mai 1962 Eutin, Lääne-Saksamaa) oli Eesti purjetaja ja jääpurjetaja ning Saksamaa purjetamistegelane.

Hariduse omandas ta Võnnu lähedal Bērzaines asuvas Liivimaa rüütelkonna Maagümnaasiumis (Livländisches Landesgymnasium zu Birkenruh bei Wenden) ja Tallinna toomkoolis.

Ta konstrueeris 1932. aastal Monotüüp-XV klassi jääpurjeka.

Aastast 1932 oli ta Eestimaa Merejahtklubi asekommodoor. 1936. aasta Berliini olümpiamängudel tuli ta purjetajana jollil(O-joll ehk olümpiajoll) 17. kohale. 

Ta läks 1939. aastal Umsiedlungi käigus Saksamaale ning tegutses seal purjetamise alal edasi.

Viited

Välislingid

 
Erik von Holst - the designer of the XV, monotype-xv.org

Eesti purjetajad
Eesti jääpurjetajad
Sündinud 1894
Surnud 1962
Tiina Tuvikene

Tiina Tuvikene (14. juuni 1924 – 2. november 1999) oli eesti kirjanik.

Tiina Tuvikene sündis Tartus pangaametniku perekonnas. Kooliteed alustas Viljandis, lõpetas 1943. aastal Tallinnas erakolledži, õppis aastatel 1942–1944 Tallinnas teatrikoolis. Põgenes 1944. aastal Rootsi, õppis aastatel 1948–1950 Stockholmi rakenduskunstikoolis. 1951. aastal asus ta elama Kanadasse Torontosse, kus töötas pangaametnikuna.

Kirjanduslikku tegevust alustas luuletustega ajakirjanduses.
Tiina Tuvikene avaldas neli romaani. "Aegadesse raiutud näod" (Toronto, 1960 ja selle järg "Neli inspiratsiooni" (Toronto, 1964) käsitlevad Michelangelo elu ja kujutavad renessansiaegset Itaaliat. "Urikivist ristimisastjani" (1961) kujutab muistsete eestlaste elu ja vabadusvõitlust 13. sajandil. "Emajõe ööbik" (Toronto, 1965) on Lydia Koidula elulooromaan. 

Tiina Tuvikene avaldas ingliskeelsed luulekogud "Laurels of a life" (Toronto, 1968) ja "A wreath of the twinking stars" (Toronto, 1969).

2002. aastal ilmus Tiina Tuvikese luule valikkogu "Elu ja usk" (2. trükk 2003).

Viited

Eesti kirjanikud
Eesti luuletajad
Eestlased Kanadas
Sündinud 1924
Surnud 1999
Reinhold Jürgenson

Reinhold Jürgenson (25. jaanuar 1886 Pärnu – 8. juuni 1965 Pärnu) oli Eesti haridus- ja sporditegelane.

Tema isa Georg Carl Jürgenson oli ettevõtja ja Pärnu Linnaduuma saadik. 

Ta lõpetas 1904 Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi ja 1909 Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna. 1912–1915 ja 1919–1921 töötas Poolas Pinski naisgümnaasiumi juhatajana ja reaalkooli õpetajana, vahepeal Venemaal, kuhu need koolid kodusõja käigus evakueeriti. Olnud Minski kubermangu haridusvalitsuse juhataja. Naasis Eestisse 1921.

Pärnus töötas õpetaja ja juhatajana mitmes koolis, põhiliselt Pärnu Poeglaste Gümnaasiumis. Oli 1935–1940 selle inspektor (õppealajuhataja) ja 1941–1944 direktor.

1944–1946 elas ja töötas Saksamaal, repatrieerus 1946. Alates 1948 kuni pensionile minekuni oli ta õpetaja Abja keskkoolis. 

Võtnud osa mitme seltskondliku organisatsiooni tegevusest. 1924–1932 ja 1934–1940 oli ta Pärnus tegutsenud kultuuriseltsi Eesti Klubi juhataja. Ta oli Pärnu Lawn-Tennise Klubi asutajaliige ja juhatuse liige, ühtlasi klubi tenniseväljakute ehituse juhataja.

Oli abielus Sofia Atroshtshenkoga 1913–1932 ja Helene Orasega 1935–1965. On kahe lapse isa. Tütar Nelly Osula on pensionär (töötas raamatupidajana) ja poeg Rein Jürgenson emeriitprofessor (töötas TTÜs informaatikaprofessorina).

Tunnustus
Püha Stanislavi III järgu orden.

Viited

Välislingid

 Eesti Entsüklopeedia 

Eesti sporditegelased
Eesti õpetajad
Eesti koolijuhid
Eestlased Saksamaal
Sündinud 1886
Surnud 1965
Karl Kõiv

Karl Eduard Kõiv (3. detsember 1894 Tartu – 6. august 1974 Tallinn) oli Eesti tõstja.

Ta jagas 1920. aasta Antwerpeni olümpiamängudel tõstmises tulemusega 190 (45 + 60 + 85) 7.–8. kohta.

1. maailmameistrivõistlustel Tallinnas võitis ta 1922. aastal hõbemedali.

Ta sai aastatel 1921–1924 Eesti meistrivõistlustel tõstmises 1 kuld- ja 3 pronksmedalit.

Aastatel 1922–1925 tegutses ta esimeses Eesti Spordi Liidu raskejõustikuosakonnas.

Viited

Välislingid

Karl Kõivu sporditulemused
 

Eesti tõstjad
1920. aasta suveolümpiamängude osalejad
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1894
Surnud 1974
Jaak Kärner

Jaak Kärner (22. märts 1892 Õisu vald, Viljandimaa – 22. juuli 1937 Tartu) oli Eesti laskur.

Võttis osa I maailmasõjast ja Vabadussõjast. 

Aastal 1925 pani ta aluse Kaitseliidu Paistu malevkonna Õisu kompaniile, kus oli ka relvurpealik. 

Ta oli 1935. aastal suurmeister täiskaliibrilisest püssist laskmises. 

Aastast 2007 korraldab Kaitseliidu Sakala malev temanimelist mälestusvõistlust.

Tunnustusi
1935 Tallinna Spordipressi Klubi kuldmedal Eesti parima spordisaavutuse eest
1935 Kaitseliidu sõrmus heade lasketulemuste eest

Viited

Välislingid

Eesti laskurid
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1892
Surnud 1937
Arnold Kress

Arnold Kress (28. juuli 1897 Tallinn – 25. detsember 1974 Tallinn) oli Eesti sporditegelane ja Eesti NSV kommunistliku partei juhtivtöötaja, aastaid oli ka Eesti NSV Ülemnõukogu liige. Kommunistlikku parteisse astus Kress 1919. aastal. 

Ta oli 1942. aastal Eesti NSV – Moskva poksivõistluse ja 1944 Leningradis Sõpruse auhinna võistlussarja algataja.

1947–1948 oli ta Kalevi spordiseltsi kergejõustikusektsiooni esimees.

Viited

Välislingid

Eesti sporditegelased
Sündinud 1897
Surnud 1974
Eesti NSV II Ülemnõukogu liikmed
Julius Kivastik

Julius-Andreas Kivastik (24. märts (vkj)/ 5. aprill 1889 Kambja kihelkond, Tartumaa – 5. aprill 1959 Uppsala) oli Eesti sporditegelane.

1924–1935 oli ta Tartu Veespordiklubi juhatuse liige ja esimees. 1934–1940 oli ta Veespordiliidu abiesimees. Ta oli Tartu Kalevi ja Tartu Noorte Meeste Kristliku Ühingu eestseisuses. 

Tartus oli ta kuni 1941. aastani omanimelise sporditööstuse ja -poe (Kivastiku spordiäri) omanik ja direktor.

Ta põgenes 1944. aastal Saksamaale. Läks hiljem Rootsi, elas lõpuks Uppsalas. Ta suri 5. aprillil 1959 Uppsalas ja maeti 18. aprillil 1959 Uppsala vanale kirikuaiale.

Isiklikku
Tema poeg oli sporditegelane Karl Kivastik.

Viited

Välislingid

Haud Uppsala vanal kirikuaial. Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum, ESM F 912:231/A17612

Eesti ettevõtjad
Eesti kullassepad
Eesti sporditegelased
Eesti spordikohtunikud
Eestlased Lätis
Eestlased Venemaal
Eestlased Saksamaal
Eestlased Rootsis
Sündinud 1889
Surnud 1959
Rootsi kalmistutele maetud
Ülem-Reini ringkond

Ülem-Reini ringkond (saksa Oberrheinischer Reichskreis) oli Saksa-Rooma riigi ringkond, mis loodi aastal 1500 endise Ülem-Lotringi hertsogkonna ja suurema osa Reini Frangimaa territooriumil, sealhulgas Švaabimaa Alsace'i piirkond ja Burgundia Savoia hertsogkond.

Paljud ringkonna riigid Reini jõest läänes annekteeriti 17. sajandil kuningas Louis XIV juhtimisel Prantsusmaa poolt, vallutus pitseeriti 1678/79. aasta Nijmegeni rahuga.

Koosseis 

Ringkond koosnes järgmistest riikidest:

Saksamaa ajaloolised riigid
Saksa-Rooma riigi valdused
Feofan Lebedev

Feofan Lebedev (alates 1. oktoobrist 1944 Luik; 15. november 1871 Narva (teistel andmetel Novgorod) – 1. november 1966 Helsingi) oli Eesti laskur ja laskesporditegelane ning Venemaa ja Eesti sõjaväelane (kolonel).

Elukäik 

Ta võistles 1912. aastal Stockholmi olümpiamängudel, kus saavutas vabapüssist 3 x 40 lasku 300 meetrilt individuaalselt 54. ja meeskondlikult 7. koha, armeepüssist 20 lasku 300 meetrilt individuaalselt 42. ja 600 meetrilt 74. ning meeskondlikult 9. koha. 

1920. aastal asus ta alaliselt Eestisse elama ja töötas sõjakooli lektorina spordi alal. 

Ta oli Tallinnas Tondil Eesti esimese 100 m lasketiiru (Tondi lasketiir) rajajaid.

Tunnustus 
 Püha Anna ordeni 2., 3. ja 4. järk 
 Püha Stanislavi ordeni 2. ja 3. järk 
 Püha Georgi ordeni 4. järk 
 Püha Vladimiri ordeni 3. ja 4. järk

Viited

Kirjandus
Jaak Valdre. "Eesti esimene olümpialaskur oli pärit Narvast". Põhjarannik nr 33, 16. veebruar 2013. Lk 8

Välislingid

Eesti ohvitserid 1918-1940
 

Eesti laskurid
Venemaa sportlased
Eesti sporditegelased
Kaitseliidu Narva maleva liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Soomes
Sündinud 1871
Surnud 1966
Aleksander Mändvere

Aleksander Mändvere (aastani 1927 Aleksander Lugenberg; perekonnanimena kasutatud ka Lugenberg-Mändvere; 24. veebruar 1896 Varangu vald, Virumaa – 28. mai 1942 Sosva, Sverdlovski oblast) oli Eesti sporditegelane.

Aastal 1916 lõpetas ta Vladimiri sõjakooli ja aastal 1918 eksternina Rakvere poeglaste gümnaasiumi. Aastal 1932 lõpetas ta Tartu Ülikooli kaubandus-majandusosakonna. 

Ta oli seltside Narva Kalev ja Võitleja asutajaliikmeid.

1930–1932 oli ta Eesti Spordilehe peatoimetaja. 

Arreteeriti NKVD poolt 1941 ja hukati Sosva vangilaagris.

Viited

Välislingid

Eesti sporditegelased
Tallinna linnavolikogu liikmed
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1896
Surnud 1942
Aleksander Mänd

Aleksander Mänd (14. juuni 1893 Anija, Harjumaa – 24. aprill 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti sporditegelane.

Ta oli esimesi Eesti jalgpallureid (1909) ja mitu mängu osales ta Tallinna Jalgpalliklubi (TJK) rivistuses. Hiljem tegeles ta laskespordi ja teiste harrastustega. 

Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas, mõisteti surma ja hukati.

Tunnustus
Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1934
Valgetähe III klassi teenetemärk, 1938

Viited

Välislingid

Eesti sporditegelased
Sündinud 1893
Surnud 1942
Eesti represseeritud isikud
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Johannes Pürn

Johannes Pürn (10. november 1895 Väätsa vald, Paide kihelkond – 10. jaanuar 1942 Kirovi oblast, Venemaa) oli Eesti kergejõustiklane ja spordikohtunik.

Ta võitis Eesti meistrivõistlustel 1920 kuulitõukes ja 1920–1921 kettaheites pronksi. 

Ta oli Poliitilise Politsei ametnik 1925~1940. 

Arreteeritud NKVD poolt 13. juunil 1941. Surmaotsus, lasti maha.

Tunnustus
1940 – Kotkaristi kuldrist.

Isiklikku
Sporditegelane Tarvi Pürn on tema lapselapselaps.

Viited

Välislingid

Eesti kergejõustiklased
Eesti spordikohtunikud
Eesti ametnikud
Kotkaristi kuldristi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1895
Surnud 1942
August Pikker

August Aleksander Pikker (4. veebruar 1889 Vorbuse, Tartumaa – 10. märts 1976 San Francisco, USA) oli Eesti maadleja.

Maadlusega hakkas ta tegelema Tartu Tervises, hiljem kuulus Taara liikmeskonda. 

Aastal 1910 oli ta Liivimaa esimaadleja ja tuli 1913 raskekaalus Baltimaade meistriks. Aastani 1918 võistles ta maadluses elukutselisena, kasutades nime Scharle von Ericon või Scharle von Ericoni.

Viited

Välislingid

Eesti maadlejad
Sündinud 1889
Surnud 1976
Ergo Rannaste

Ergo Rannaste (aastani 1934 Ernst Eduard Voldemar Rosenbladt; 9. veebruar (vkj)/ 21. veebruar 1892 Tartu – 21. aprill 1945 Tartu) oli Eesti spordipedagoog.

Sportimist alustas ta 1905. aastal ning treeningud ja võistlused tegi kaasa Tartu spordiseltside Dorpater Turnvereini ja Abergi liikmena. 

Ta oli mitme spordiorganisatsiooni asutajaid, nt Taara, Akadeemilise Tenniseklubi, Tartu Võimlemisõpetajate Seltsi ja Tartumaa Spordiliidu. Ta kuulus EKRAVE Liidu ja Kehakultuuri Sihtkapitali Valitsuse juhatusse.

Ta koostas "Sõjaväelise kehalise kasvatuse eeskirjad 1926/27".

Viited

Välislingid

Eesti spordipedagoogid
Eesti kehalise kasvatuse õpetajad
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppejõud
Esimese maailmasõja veteranid Eestis
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1892
Surnud 1945
Frangimaa ringkond

Frangimaa ringkond (saksa Fränkischer Reichskreis) oli 1500. aastal loodud ringkond Saksa-Rooma riigi keskosas. See hõlmas endise Frangimaa hõimuhertsogkonna idaosa — laias laastus tänapäevase Baieri Ülem-, Kesk- ja Alam-Frangimaa ringkonnad (Regierungsbezirke) — samas läänepoolne Reini Frangimaa kuulus Ülem-Reini ringkonda. Tiitlit "Frangimaa hertsog" nõudsid Würzburgi piiskopid.

Koosseis 

Ringkond koosnes järgmistest riikidest:

Saksamaa ajaloolised riigid
Saksa-Rooma riigi valdused
Frangimaa
Liivakella sanatoorium

"Liivakella sanatoorium" ("Sanatorium pod Klepsydrą") on Bruno Schulzi jutustuste kogumik. Selle avaldas 1937. aastal kirjastus Rój.

Nimijutustuse ja jutustuse "Kevad" ("Wiosna") järgi on vändatud film "Liivakella sanatoorium".

Eesti keeles ilmus "Liivakella sanatoorium" 2019. aastal Hendrik Lindepuu tõlkes.

Poola kirjandus
Jutustused
1937. aasta kirjandusteosed
Johannes Villemson

Johannes Villemson (25. märts 1893 Tallinn – 22. märts 1971 Chicago, USA) oli Eesti kergejõustiklane, kiiruisutaja ja sporditegelane.

Sport

Noorena harrastas ta koduvõimlemist ja Miili klubis maadlust ja tõstmist.mängis Meteori jalgpallimeeskonnas ja osales edukalt karskusseltsi Valvaja jooksuvõistlustel, 1910 siirdus Kalevisse.

Kiiruisutamises võistles esimest korda 1909 ja kergejõustikus 1910. 
Tuli 1914–16 1500 m jooksus 3 korral Venemaa meistriks, 4 x 400 m teatejooksus võitis hõbeda ning 400 ja 800 m jooksus pronksi. 
Ületas 1914–17 12 korral Venemaa rekordi (800, 1000 ja 1500 m jooksus ning kümnevõistluses). 
1917 sai Helsingis kolme keskmaadistantsi üldvõitja karika. 

1911–1927 püstitas ta 60–2000 m jooksus, teivashüppes ja kümnevõistluses 55 Eesti tipptulemust või rekordit ning oli 22 korral teatejooksurekordi või -tipptulemuse püstitaja.

1920. aastal oli ta Antwerpeni olümpiamängudel 1500 m eeljooksus 3., kuid diskvalifitseeriti. 800 m eeljooksus oli ta 6.

Isiklikud rekordid
Kergejõustikus:
60 m 7,1 (1917),
100 m 11,0 (1914), 
200 m 23,4
400 m 52,3 (1917), 
800 m 1.59,3
1000 m 2.39,2 (1922), 
1500 m 4.11,0 (1917), 
2000 m 5.57,2 (1920), 
teivas 3.04,5 (1913). 

Kiiruisutajana tuli 1911–15 4 korral mitmevõistluses (1911–13, 1915) ja 11 korral üksikdistantsidel Eesti meistriks ning parandas 11 korda Eesti tipptulemust. 
Isiklikud rekordid: 
500 m 48,3
1500 m 2.43,2 (1915), 
5000 m 10.05,6
10 000 m 19.56,0 (1913). 

Oli 2 korral (1916–17) Eesti jääpallimeistreid ja Eesti rekordi püstitajaid sõudmises (3000 m neljapaadil).

Kohtuniku ja sporditegelasena
Tegutses 8 spordialal kohtunikuna, sh maadluskohtunikuna Pariisi (1924), Amsterdami (1928) ja Berliini OM-il (1936), 11 korda EM-il ning tõstekohtunikuna Pariisi OM-il. Oli koos Jüri Lossmaniga Eesti esimesi spordistatistikuid ja 1917–26 esimeste spordikalendrite koostajaid.

Oli 1920–40 ESL-i ja ESK asjaajaja, spordibüroo peasekretär, EOK asjaajaja (1923–40), EKRAVE Liidu, Kergejõustiku- ning Maadlus-, Poksi- ja Tõsteliidu asjaajaja. 

1941 töötas Kehakultuuri- ja Spordikomitee plaani- ja rahandussektori juhatajana, 1943–44 Rahvakasvatuse Peavalitsuse Spordiameti raskejõustikuinstruktorina. 

Oli 1923–26 Kadrioru staadioni ehituskomitee liige. ESK esindajana andis 31. X 1940 koos A. Luhti ja K. Vitsutiga staadioni üle Dünamo EV Nõukogule. 

Oli Kalevi juhatuse liige, kergejõustikuosakonna laekur ja majandusjuht, välismaailmaga spordisidemete arendaja, Eesti Spordilehe talitusjuht ja kaastööline (1920–40) ning mitme spordiala võistlusmääruste tõlkija ja koostaja.

Aastal 1944 läks Saksamaale, 1949 siirdus USA-sse. USA-s Chicagos oli ta aastaid sealse Eesti Seltsi esimees. 

Tema tuhk maeti 1982. aastal Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku
Ta oli Henrik Villemsoni isa.

Viited

Välislingid

Eesti kergejõustiklased
Eesti sõudjad
1920. aasta suveolümpiamängude osalejad
Eesti kiiruisutajad
Eesti sporditegelased
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Vabadussõja veteranid
Metsakalmistule ümbermaetud
Sündinud 1893
Surnud 1971
Erich Altosaar

Erich Carl Altosaar (1. august (vkj)/ 14. august 1908 Tallinn – 11. oktoober 1941 Kirovi vangla, Vene NFSV) oli Eesti korv- ja võrkpallur. Lisaks teenis ta Eesti politseis ja Kaitsepolitseis.

Noorena mängis ta seltsis Võitleja jalg-, võrk- ja korvpalli. 

Ta tuli 9 korda võrkpallis (1927, 1929, 1931, 1933, 1935–39), 4 korda korvpallis (1927, 1930–31, 1941) ja 1 kord jalgpallis (1930) Eesti meistriks. 

Ta osales Berliini olümpiamängudel ja ühtlasi kandis nende olümpiamängude avatseremoonial Eesti lippu.

Teenistus välispolitseis ja poliitilises politseis
Ta määrati 27. oktoobril 1934 politseikordniku kohusetäitjaks, 19. aprillil 1935 kinnitati kordnikuks, 6. novembril 1936 vabastati teenistusest ja samas asus teenistusse poliitilisse politseisse. Ta lahkus teenistusest 1. aprillil 1940 ning ta arreteeriti Nõukogude võimu poolt ja hukati Venemaal.

Viited

Välislingid

Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

Eesti korvpallurid
Eesti võrkpallurid
Eesti 1936. aasta suveolümpiamängudel
Eesti politseinikud
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1908
Surnud 1941
Taavi Pae

Taavi Pae (sündinud 27. detsembril 1976) on eesti geograaf.

Haridus
Ta õppis Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonnas geograafiat, lõpetas ülikooli 1999. aastal. 2002. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis Erki Tammiksaare juhendamisel magistritöö "Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemine" ning 2006. aastal Erki Tammiksaare ja Rein Ahase juhendamisel doktoritöö "Formation of cultural traits in Estonia resulting from historical administrative division".

Töö
 2002–2009 teadustoimetaja Eesti Entsüklopeediakirjastuses
 Septembrist 2006 töötanud Tartu Ülikoolis eri ametikohtadel lektori või/ja teadurina. 
 Septembrist 2018 Tartu Ülikooli Loodus- ja täppisteaduste valdkonna ökoloogia ja maateaduste instituudis Eesti geograafia dotsent.

Teosed
2019. aastal ilmus Taavi Pae koostatud "Eesti rahvusatlas" (Tartu Ülikooli geograafia osakond, Regio). Atlas koondab Eesti kartograafilise pärandi, samas sisaldab see ka 30 tänapäevast kaarti ja Eesti kartograafia ajaloo bibliograafia (koostas Heino Mardiste). Eesti rahvusatlas valiti 2019. aasta Eesti kaunimate raamatute hulka ja Tartu aasta teo nominendiks.

õ ja ö piir Saaremaal 

Taavi Pae eestvõttel tähistati 2019. aastal Roheliste rattaretkel Reina ja Põripõllu küla lahkmejoonel õ ja ö häälikuline piir. Selle selgitas 1928. aastal välja Theodor Kaljo. Maanteeamet keelas sildid. 2020. aasta 30. novembril avati 5 meetrine tähis. õ/ö tähis valiti rahvahääletusel 2020. aasta Keelteoks.

Viited

Välislingid
 

Eesti geograafid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Sündinud 1976
Nicolaas van Wijk

Nicolaas van Wijk (4. oktoober 1880 Delden – 25. märts 1941 Leiden) oli hollandi keeleteadlane ja slavist.

Ta töötas Leideni Ülikoolis ning oli 1929–1930 selle rektor.

Ta oli ühe esimese fonoloogiateemalise raamatu autor.

2006. aastal ilmus tema elu ja tegevuse kohta Hollandi akadeemilise kirjavara kirjastuses Brill ülevaateteos "Nicolaas van Wijk (1880-1941)".

Hollandi teadlased
Keeleteadlased
Sündinud 1880
Surnud 1941
Slavistid
Jomantė Šležaitė

Jomantė Šležaitė (sündinud 7. veebruaril 1989) on Leedu ooperilaulja, dramaatiline sopran.

Ta võitis 2013. aastal Klaudia Taevi nimelise ooperilauljate konkursi võitja. Varem on ta pälvinud preemiaid ka Tiit Kuusiku nimelisel rahvusvahelise kammerlaulu konkursil (2012), Kaunase rahvusvahelisel soololauluvõistlusel (2012), Lonigo rahvusvahelisel lauluvõistlusel (2010).

Ta on Vladimiras Prudnikovase õpilane Kaunase ja Vilniuse muusikaakadeemias ning on osalenud Ingrid Kremlingi (Hamburg), Wojciech Starostecki (Praha) ja Verena Reini (Berliin) meistriklassides.

Viited

Leedu lauljad
Sündinud 1989