joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
SS Robot

SS Robot on 2009. aastal Tartus loodud Eesti hardcore punk bänd.

Bändi sõnum on antitotalitaarselt lihtne: "Önne kõigile tasuta!".

Ajalugu 
Aasta oli 2009 sügis, ühes Tartu prooviruumis tuldi kokku selleks, et mängida SS Roboti nime all linti üks lugu ja minna laiali. Looks oli Masu. See räägib JOKK- poliitikute ja "ärimeeste" omavahelistest suhetest. Pisut pragmaatiliseks peetud tekstiga lugu lõppeb tavainimese jaoks siiski positiivse noodiga: "...neil on läind, kuid meil on alles."
Kummalisel kombel ei mindud laiali. Vahepealsete aastatega Eesti poliitilisel ja sotsiaalpoliitilisel maastikul toimuvast tekkinud frustratsioon nõudis väljundit, Kolba tekstid löödi käigu pealt koos riffidesse ja sündis EP "Pidurdusjälg taevas". Bändi esimene kauamängiv "Õnne Kõigile Tasuta" sündis 2017 aasta septembris.

Koosseis 
 Kolp H. Tiits-Vokaal (2009-...)
 Hindrek Reiman-Bass (2019-...)
 Lars Lillo-Trummid (2015-...)
 Ragnar Viks-Kitarr (2017-...)
 Erki Reim-Kitarr (2019-...)

Endised liikmed 
 Murat Nisametdinov-Trummid (2009-2015)
 Karlis Kütt-Kitarr (2014-2016)
 Remi Teras-Bass (2009-2017)
 Ivo Laanelind-Kitarr (2016-2018)
Rainer Lillo-Kitarr (2011-2015, 2018-2019)
Erik Markus-Bass (2017-2019)

Üllitised 
 EP "Pidurdusjälg taevas" (2011)
 EP "Patune Mari" (2016)
 LP "Õnne Kõigile Tasuta" (2017)
EP "Maha Balti parunid!" (2019)
Suur Naljahammas

"Suur Naljahammas 1 : Rahwa lõbu ja nalja leht" oli Ado Reinvaldi väljaandel 1903. aastal Viljandis ilmunud huumoriraamat. 

Raamat trükiti Viljandis trükikojas Ado Tõllasepp. Raamatu hind oli 15 kopikat.

Viited

Välislingid 
 Eesti Kirjandusmuuseum – Ado Reinvald, Suur Naljahammas. Rahwa lõbu ja nalja leht. I (1903)

Eesti kirjandus
Eesti huumoritrükised
Viljandi ajalugu
Rumfordi auhind

Rumfordi auhind on teadusauhind, mida annab välja Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia . 

Auhind asutati 1839. aastal inglise-ameerika teadlase krahv Rumfordi (Benjamin Thompson) auks. On küll öeldud, et seda auhinda antakse teadlastele panuse eest valdkondades, mis on seotud soojuse ja valgusega, kuid nominentide valimisel  interpreteeritakse seda määratlust laiemalt.  

Esimene laureaat oli ameerika  keemik Robert Hare. Järgmise auhinna väljaandmine toimus alles 23 aastat hiljem – see anti leiutaja John Ericssonile.

Laureaate

 1839 – Robert Hare
 1862 – John Ericsson
 1888 – Albert Abraham Michelson
 1902 – George Ellery Hale
 1895 – Thomas Alva Edison
 1915 – Charles Greeley Abbot
 1917 – Percy Williams Bridgman
 1920 – Irving Langmuir
 1925 – Henry Norris Russell
 1926 – Arthur Holly Compton
 1933 – Harlow Shapley
 1941 – Vladimir Zvorõkin

 1953 – Enrico Fermi,  Willis Eugene Lamb ja Lars Onsager
 1955 – James Franck
 1957 – Subrahmanyan Chandrasekhar
 1961 – Charles Townes
 1963 – Hans Bethe
 1967 – Robert Dicke ja Cornelis Bernardus van Niel
 1968 – Maarten Schmidt
 1980 – Chen Ning Yang ja Robert Mills
 1985 – Hans Georg Dehmelt ja Norman Foster Ramsey
 1996 – John C. Mather
 2008 – George P. Shultz
 2015 – Federico Capasso ja Alfred Cho

Vaata ka 

 Rumfordi medal

Viited

Välislingid
Recipients of the Rumford Prize. amacad.org

Teadusauhinnad
Õnn

Õnn ehk õnnelikkus on inimese vaimne ja emotsionaalne seisund alates meeldivast rahulolust kuni intensiivse rõõmuni. Õnnelik olemine võib peegeldada inimese üldist rahulolu oma eluga. Erinevad bioloogia-, psühholoogia-, majandusteaduse-, religiooni ja  filosoofia tegelased on püüdnud defineerida õnne ja leida tema allikaid.

Eesti etümoloogiasõnaraamat väidab, et õnn on rõõm ja sügav rahulolu oma olukorraga.

Filosoofid ja religioonid defineerivad õnne pigem kui head elu, mitte lihtsalt kui emotsiooni. Tänapäeval õnn on udune mõiste ja võib erinevatele inimestele tähendada erinevaid asju. Õnne seostatakse selliste mõistetega nagu heaolu ja elukvaliteet. Õnne on määratletud ka kui rahulolu.. Mõned uurijad keskenduvad vahedele hedonistliku traditsiooni, mis otsib meeldivat ja väldib ebameeldivaid kogemusi ning eudaimonismi traditsiooni, mis püüab elu elada täielikult ja sügavat rahulolu pakkuval viisil, vahel.

Vaata ka
Ikigai

Viited

Emotsioon
Otto Nuschke

Otto Gustav Nuschke (23. veebruar 1883 Frohburg – 27. detsember 1957 Hennigsdorf) oli Saksa poliitik ja ajakirjanik ning Saksa DV riigitegelane.

Otto Nuschke oli pärit trükikoja omaniku perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1897–1901 raamatutrükkimist ja seejärel täiendas ennast Leipzigis Graafiliste Kunstide Akadeemias. 1902–1910 oli ta Marburgis ajalehe Hessische Landeszeitung toimetaja (alates 1904. aastast peatoimetaja). 1910. aastal astus Nuschke liberaalsesse Progressiivsesse Rahvaparteisse. 1910–1915 töötas ta ajalehe Berliner Tageblatt parlamenditoimetajana. 1915–1930 töötas Otto Nuschke vasakliberaalse ajalehe Berliner Volks-Zeitung peatoimetajana. 1918. aastal asutas Nuschke Saksa Demokraatliku Partei. 1919–1920 oli ta sama partei esindajana Weimari Rahvakogu liige. 1921–1933 oli Nuschke Preisi Maapäeva liige, esialgu Saksa Demokraatliku Partei esindajana, pärast Saksa Demokraatliku Partei ühinemist liitlastega 1930. aastal Saksa Riigipartei esindajana. 1931–1933 oli ta lisaks veel ka Saksa Riigipartei ärijuht ja partei ajalehe Deutscher Aufstieg toimetaja. Pärast natsionaalsotsialistide võimuletulekut 1933. aastal visati Otto Nuschke välja Saksa Pressi Riigiliidust ja tal keelati ajakirjanikuna töötamine. Alates 1943. aastast osales ta vastupanuliikumises. Pärast Hitlerile 20. juulil 1944. aastal sooritatud atentaati varjas Nuschke ennast võimude eest.

1945. aastal oli Otto Nuschke üks Kristlik-Demokraatliku Liidu asutajatest Nõukogude okupatsioonitsoonis, ta valiti ka Partei eestseisusse. 1948. aasta septembris sai ta Kristlik-Demokraatliku Liidu esimeheks Nõukogude okupatsioonitsoonis. Alates Saksa DV moodustamisest 1949. aasta oktoobrist oli ta Saksa DV Kristlik-Demokraatliku Liidu esimees. Partei esimehe ametikohale jäi ta kuni oma surmani 1957. aasta detsembris. Alates 1949. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1949. aasta oktoobrist kuni surmani oli ta ka üks Saksa Demokraatliku Vabariigi Ministrite Nõukogu esimehe (valitsusjuhi) asetäitjatest.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Saksamaa ajakirjanikud
Sündinud 1883
Surnud 1957
Juha Tiainen

Juha Tiainen (5. detsember 1955 Uukuniemi – 28. aprill 2003 Lappeenranta) oli soome vasaraheitja.

Välislingid 
 

Soome vasaraheitjad
Sündinud 1955
Surnud 2003
Andre De Grasse

Andre De Grasse (sündinud 10. novembril 1994) on Kanada sprinter.

2015. aasta Panameerika mängudel võitis ta kuldmedalid 100 m ja 200 m jooksus. Samal aastal pälvis ta maailmameistrivõistlustel nii 100 m jooksus kui ka 4×100 m teatejooksus pronksmedali. 

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros sai De Grasse Usain Bolti järel hõbemedali 200 m jooksus ning pronksi 100 m ja 4×100 m  jooksus.

2017. aastal jooksis De Gasse Teemantliiga etapil Stockholmis lubatust tugevama taganttuulega 100 meetrit ajaga 9,69. Maailmameistrivõistlustel ta reievigastuse tõttu ei võistelnud.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas ta võitis De Grasse 100 meetri jooksus isikliku rekordiga 9,90 pronksmedali. 200 meetri jooksus oli ta Noah Lylesi järel teine.

2020. aasta suveolümpiamängudel Tokyos tuli De Grasse 200 meetri jooksus Kanada rekordiga 19,62 olümpiavõitjaks. Ta püstitas isikliku rekordi ka 100 meertri jooksus, saades tulemusega 9,89 Marcell Jacobsi ja Fred Kerley järel pronksmedali. 4×100 meetri teatejooksus jooksis ta viimast vahetust ning võitis Kanada meeskonnaga hõbemedali.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is segas De Grasse'i vigastus, tema võistlus ebaõnnestus 100 meetri jooksus ning ta oli sunnitud 200 meetri jooksust loobuma. 4×100 meetri teatejooksus aitas ta viimase vahetuse jooksjana Kanada meeskonnal tulla USA ja Suurbritannia neliku ees maailmameistriks.

Isiklikud rekordid 
Väljas

Sees

Viited

Välislingid 
 

Kanada kergejõustiklased
Jooksjad
Sündinud 1994
Ameerika Ühendriikide rahvusparkide loend

Ameerika Ühendriikides on 2016. aasta seisuga kokku 59 rahvusparki.

Rahvusparke haldab Ameerika Ühendriikide Siseministeeriumi agentuur Rahvusparkide Teenistus (National Park Service). Rahvuspargid rajatakse Ameerika Ühendriikide Kongressi õigusaktiga. Esimese rahvuspargi, Yellowstone'i rahvuspargi, loomise seaduse allkirjastas president Ulysses S. Grant 1872. aastal. Yellowstone'i rahvuspargile järgnesid 1875. aastal Mackinac (rahvuspark kuni 1895. aastani) ning 1890. aastal Sekvoia ja Yosemite.

Rahvuspargid paiknevad 27 osariigis, samuti Ameerika Samoa ja USA Neitsisaarte territooriumitel. Enim rahvusparke paikneb Californias (üheksa), järgnevad Alaska (kaheksa), Utah (viis) ja Colorado (neli). Suurim rahvuspark on Wrangelli–Saint Eliase rahvuspark Alaskas, mille pindala on üle 33 000 km² ehk suurem kui üheksa väiksemat osariiki. Järgmised neli suuremat rahvusparki paiknevad samuti Alaskas. Pindalalt on kõige väiksem Hot Springsi rahvuspark Arkansases, mille pindala on 22,5 km². Kõikide rahvusparkide kogupindala on umbes 211 000 km². Keskmiselt on rahvuspargi pindala 3580 km². Kõige külastatum rahvuspark on Põhja-Carolina ja Tennessee osariigi piiril paiknev Great Smoky mägede rahvuspark, mida külastas 2016. aastal üle 11 miljoni turisti, järgneb üle ligi kuue miljoni külalisega Suure kanjoni rahvuspark Arizonas. Samal aastal külastas aga eraldatud Arktika värava rahvusparki Alaskal ainult 10 000 huvilist.

Neliteist rahvusparki on kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse ning 21 rahvusparki kuuluvad UNESCO biosfäärikaitsealade võrgustikku.

Rahvuspargid

Endised rahvuspargid 
 Abraham Lincolni rahvuspark (1916−1939)
 Fort McHenry rahvuspark (1925−1939)
 General Granti rahvuspark (1890−1940)
 Hawaii rahvuspark (1916−1960)
 Mackinaci rahvuspark (1875−1895)
 Platti rahvuspark (1906−1976)
 Sullys Hilli rahvuspark (1904−1931)

Viited

Välislingid 

 Rahvusparkide Teenistuse koduleht

 
Ameerika Ühendriikide loendid
Iłona Usovič

Iłona Usovič (valgevene Ілона Віктараўна Усовіч; sündinud 14. novembril 1982 Červieńis) on valgevene kergejõustiklane (jooksja).

2004. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta 4×400 m teatejooksus võistkonna koosseisus Natałla Sałahub, Hanna Kazak ja Sviatłana Usovič rahvusrekordi tulemusega 3.29,96 hõbemedali. 

Järgmistel sisemaailmameistrivõistlustel Moskvas võitis ta võistkonna koosseisus Natałla Sałahub, Hanna Kazak ja Julijana Juščanka tulemusega 3.28,65 pronksmedali.

2008. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Valencias võitis ta võistkonna koosseisus Hanna Kazak, Iryna Chlustava ja Sviatłana Usovič tulemusega 3.28,90 hõbeda. 

400 meetri jooksu individuaaldistantsidel võitis Iłona Usovič 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis pronksi ja 2007. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Birminghamis hõbeda.

Tema vanem õde Sviatłana Usovič on samuti jooksja.

Isiklikud rekordid

Välisrekordid

Siserekordid

Viited

Välislingid 

 

Valgevene kergejõustiklased
Jooksjad
Sündinud 1982
Ekateríni Stefanídi

Ekateríni Stefanídi (kreeka keeles Κατερίνα Στεφανίδη; sündinud 4. veebruaril 1990 Cholargóses) on Kreeka kergejõustiklane, teivashüppaja.

Ta tuli 2016. aastal Rio de Janeiros teivashüppes 4.85-ga olümpiavõitjaks. Lisaks on ta teivashüppes valitsev Euroopa välis- ja sisemeister.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta kuldmedali uue rahvusrekordiga 4.91. Tema eelmine isiklik rekord välitingimustes oli 4.86, mis oli hüpatud 8. juunil 2016 Ateenas.

Aastatel 2016 ja 2017 on ta tulnud Teemantliiga üldvõitjaks.

Sisetingimustes on tema isiklik rekord 4.90, mis on püstitatud 20. veebruaril 2016 New Yorgis.

Viited

Välislingid 

 

Kreeka kergejõustiklased
Teivashüppajad
Sündinud 1990
Laura Muir

Laura Muir (sündinud 9. mail 1993 Milnathortis) on Suurbritannia kergejõustiklane, keskmaajooksja.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros saavutas ta 1500 meetri jooksus ajaga 4.12,88 seitsmenda koha.

2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis ta kuldmedali nii 1500 meetri (4.02,39) kui ka 3000 meetri jooksus (8.35,67), püstitades mõlemal alal Euroopa meistrivõistluste rekordi.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis jäi ta 1500 meetri jooksus ajaga 4.02,97 esimesena medalita, kaotades pronksmedali võitnud Caster Semenyale seitsme sajandikuga. 5000 meetri jooksus sai ta isikliku rekordiga 14.52,07 kuuenda koha.

2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis võitis ta 1500 meetri jooksus 4.06,23-ga hõbemedali ja 3000 meetri jooksus 8.45,78-ga pronksmedali. 2018. aastal tuli ta Euroopa meistriks ka 1500 meetri jooksus ajaga 4.02,32.

2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Glasgow's võitis ta kuldmedali taas nii 1500 meetri kui ka 3000 meetri jooksus.

2020. aasta suveolümpiamängudel Tokyos võitis ta 1500 meetri jooksus Suurbritannia rekordiga 3.54,0 hõbemedali.

2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis ta 1500 meetri jooksus ajaga 3.55,28 pronksmedali.

Aastatel 2016 ja 2018 on ta 1500 meetri jooksus tulnud Teemantliiga üldvõitjaks.

Isiklikud rekordid
Väljas

Sees

Allikas: World Athletics

Viited

Välislingid 
 

Suurbritannia jooksjad
Keskmaajooksjad
Sündinud 1993
Servikulised

Servikulised (Pleurotaceae) on seente sugukond šampinjonilaadsete seltsist.

Perekondi
Hohenbuehelia – tardservik
Nematoctonus
Pleurotus – servik
Konstanze Klosterhalfen

Konstanze Klosterhalfen (sündinud 18. veebruaril 1997 Bonnis) on Saksamaa kergejõustiklane, keskmaajooksja.

2016. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Bydgoszczis võitis ta 3000 meetri jooksus pronksmedali.

2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Belgradis võitis ta oma esimese medali täiskasvanute tiitlivõistlustelt, kui sai 1500 meetri jooksus hõbemedali isikliku rekordiga 4.04,45.

8. juunil 2017 püstitas ta Teemantliiga etapil Roomas 1500 meetri jooksus isikliku rekordi 3.59,30-ga.

2017. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Bydgoszczis võitis ta oma esimese kuldmedali täiskasvanute tiitlivõistlustelt, kui võitis 1500 meetri jooksu ajaga 4.10,30.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis jõudis ta poolfinaali, jäädes oma poolfinaalis 4.06,58-ga kaheksandaks ning sai kokkuvõttes 16. koha.

20. augustil 2017 Birminghamis toimunud Teemantliiga etapil saavutas 3000 meetri jooksus teise koha, püstitades uue rahvusrekordi ajaga 8.29,89. Ta parandas isilikku rekordit enam kui 16 sekundiga.

27. augustil 2017 Berliinis toimunud võistlusel parandas ta 1500 meetris isiklikku rekordit ligi nelja kümnendikuga, joostes 3.58,92.

18. veebruaril 2018 tuli ta 3000 meetri jooksus Saksamaa sisemeistriks uue rahvusrekordiga 8.36,01. Senist Saksamaa rekordit parandas ta enam kui viie sekundiga.

2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis sai ta 8.51,79-ga seitsmenda koha.

2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis sai ta 5000 meetri jooksus hooaja tipptulemusega 15.03,75 neljanda koha.

2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Glasgow's võitis ta 3000 meetri jooksus hõbemedali. Sama aasta 30. juunil jooksis ta Teemantliiga etapil Stanfordis 3000 meetri distantsil kõigi aegade kuuenda aja (8.20,07). Samas jooksus püstitas Sifan Hassan uue Euroopa rekordi (8.18,49).

3. augustil 2019 püstitas ta Berliinis toimunud Saksamaa meistrivõistlutsel 5000 meetri jooksus uue Saksamaa rekordi – 14.26,76. Ta ületas 1999. aastast Irina Mikitenkole kuulunud Saksamaa rekordi enam kui 15 sekundiga. Selle tulemusega tõusis Klosterhalfen kõigi aegade edetabelis 13. kohale. Euroopa päritolu jooksjatest on temast kiiremini jooksunud ainult Lilia Šobuhhova (14.23,75).

18. augustil 2019 jooksis ta Teemantliiga etapil Saksamaa rekordi miilijooksus – 4.21,11. Ta ületas sellega 1985. aastast Ulrike Brunsile kuulunud Saksamaa rekordi 48 sajandikuga.

Lisaks on ta võitnud medaleid krossijooksu Euroopa meistrivõistlustel juunioride arvestuses.

Klosterhalfen on tulnud neljal korral Saksamaa välis- ja neljal korral sisemeistriks distantsidel 1500, 3000 ja 5000 meetrit.

2016. aastal valiti ta Saksamaa aasta parimaks nooreks naiskergejõustiklaseks.

Ta on läbi aegade noorim naisjooksja, kes on läbinud 800 meetrit kiiremini kahest minutist, 1500 meetrit kiiremini neljast minutist ja 5000 meetrit kiiremini 15 minutist.

Isiklikud rekordid
Väljas

Sees

Allikas: IAAF

Viited

Välislingid 

 
 "40. GA-Wandertag: Zum Wandern läuft Konstanze Klosterhalfen zu schnell". General-Anzeiger Bonn. 25.8.2017

Saksamaa jooksjad
Keskmaajooksjad
Sündinud 1997
Kikerikii

"Kikerikii" on 1981–1983 valminud 15-osaline Eesti lastelavastus. Lavastus räägib väikesest tüdrukust, kellele koduloomad otsustavad kinkida võime mõista loomade keelt ja kellega hakkavad seejärel toimuma mitmesugused juhtumised.

"Kikerikii" tegijad tutvustasid lavastust nii: "Elab üks päris tavaline tüdruk. Nimigi on tal tavaline – Anna-Liisa. Ta on parasjagu unistaja ja armastab üle kõige maailmas loomi, sellepärast otsustatigi talle üks isemoodi kingitus teha." 

Lavastuse autor oli ja laulusõnad kirjutas Eve Viilup, režissöör oli Uno Leies, kunstnik Tiiu Übi ja muusika autor Ave Kumpas. 

2015 pälvis "Kikerikii" ETV saate Ringvaate vaatajate hulgas läbi viidud küsitluses Eesti jubedamate lastesaadete pingereas 2. koha.  Vaatajad pidasid lavastuses hirmsateks kohtadeks roti ja Vetehaldja ilmumist.

Osatäitjad
Anna-Liisa Kurve – Anna-Liisa
Aili Leetva – Vanaema
Harry Gustavson – Kukk
Maile Hiiet – Kana ja Linnupojad
Reet Rootare – Põrsas
Malle Peedo – Lammas ja Vähk
Ingrid Kivirähk
Kalju Renel – Kass
Olaf Paesüld – Rott ja Vetehaldjas
Ivar Murel
Viljar Leisalu – Mart

Viited

Välislingid 
"Kikerikii" IMDB andmebaasis.

Eesti telelavastused
Eesti nukuteater
Tähis

Tähis võib tähendada järgmist:
Tähis on millegi asukohta märkiv ese, kujutis, kujund või muu märk.
Tähis on mõistet, suurust vms märkiv kokkuleppeline graafiline märk (nt kujund, täht, tähekombinatsioon)
Tähis on sama mis sümbol või märk
Tähis on eraldusmärk, nt kaubamärk
Tähis, projektijuhtimise mõiste
Tähised, 1948-1950 Suurbritannias ilmunud väliseesti ajakiri
Tähised, 1945 Saksamaal ilmunud väliseesti ajakiri
Tähised, 1932 Eestis ilmunud ajaleht
T.Tähised, 1989-2010 Eestis ilmunud ajakiri

Kasutatud kirjandus
EKSS
Élie Cartan

Élie Joseph Cartan (9. aprill 1869 Isère'i departemang – 6. mai 1951 Pariis) oli prantsuse matemaatik.
Ta oli aastatel 1912–1940 Pariisi Ülikooli professor. Ta arendas põhjapanevalt Lie rühma teooriat. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid matemaatiline füüsika, diferentsiaalgeomeetria ja rühmateooria. 

1922. aastal lõi ta üldrelatiivsusteooria laienduse, mida hiljem hakati nimetama Einsteini-Cartani teooriaks. Tema esitatud on hüpoteetilise torsioonvälja mõiste, mida tänapäeval kasutatakse pseudoteaduslikes teooriates. Cartan oli ka üks neist, kes tegeles ühtse väljateooria loomisega.

Haridus- ja töökäik
Ta lõpetas 1891. aastal Pariisis École normale supérieure'i, kus ta kuulas ka Henri Poincaré loenguid. 1894. aastal kaitses ta Sorbonne'is väitekirjaga "Sur la Structure des groupes de transformations finis et continus" doktorikraadi.

Aastatel 1894–1896 töötas ta õppejõuna Montpellier' Ülikoolis ja 1896–1903 Lyoni Ülikoolis. 1903. aastal sai ta professori koha Nancy ülikoolis. 1909. aastal kolis ta perega Pariisi, kus ta asus õppejõuna tööle Pariisi Ülikooli, alates 1912. aastast professorina. 1940. aastal jäi ta pensionile.

Tunnustus
1937 – Lobatševski auhind

Valitud teadusakadeemiate liikmeks
1931 – Prantsuse Teaduste Akadeemia 
1937 – Hollandi Kuninglik Teaduste ja Kunstide Akadeemia 
1945 – Rumeenia Akadeemia 
1947 – Londoni Kuninglik Selts 
1949 – USA Rahvuslik Teaduste Akadeemia

Isiklikku
Tema pojad olid matemaatik Henri Cartan (1904–2008), helilooja Jean Cartan (1906–1932) ning vastupanuliikumises osalenud ja 1943. aastal hukatud füüsikadoktor Louis Cartan.

Viited

Välislingid

Élie Joseph Cartan. history.mcs.st-andrews.ac.uk

Prantsuse matemaatikud
Sündinud 1869
Surnud 1951
Arnold Sakson

Arnold Sakson (18. november 1937 – 27. november 2008 Tallinn) oli eesti poksija ja poksikohtunik.

Ta poksis aastatel 1953–1962 Tallinna Tööjõureservides, tema treener oli Martin Linnamägi. Ta võitis oma 52 kohtumisest umbes 35. 

Ta oli Tallinna meister 1961. aastal. Viiel korral tuli ta Tallinna Tööjõureservide meistriks. Sundteenistuse ajal Nõukogude armees tegeles ta samuti poksiga. Kahel korral sai ta Ukraina NSV Krimmi oblasti meistrivõistlustel 2. koha. 

Ta tegutses ka poksikohtunikuna, sai rahvuskohtuniku taseme.

Tunnustused
1992 Eesti Poksiliidu teeneplaat nr 10

Isiklikku
Tema tütrepojad Sven Sakson ja Sten Sakson on samuti poksijad.

Viited

Kirjandus
Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 397

Eesti poksijad
Eesti poksikohtunikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1937
Surnud 2008
Anna Humal

Anna Humal (neiuna Anna Saar, sündinud 31. mail 1971) on Tartu Pauluse koguduse peaorganist.

Ta lõpetas aastal 1989 Kohila Keskkooli.

Isiklikku 
Tema isa oli vaimulik Paul Saar, tema äi on füüsik Leo-Henn Humal. Ta on 17. septembrist 1994 abielus poliitik Priit Humalaga, neil on neli last.

Eesti organistid
Sündinud 1971
Sara Kolak

Sara Kolak (sündinud 22. juunil 1995 Ludbregis) on Horvaatia odaviskaja, olümpiavõitja (2016).

Sara Kolak võistles juunioride seas 2014. aasta maailmameistrivõistlustel Eugenes, kus võitis tulemusega 55,74 pronksmedali ja 2013. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlustel Rietis, kus ta samuti võitis pronksmedali (57.79). 

Esimest korda rahvusvahelistel tiitlivõistlustel täiskasvanute arvestuses, tegi ta kaasa 2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis, kus ta tulemusega 52.51 kvalifikatsioonist edasi ei pääsenud. 

Järgmistel, 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel, võitis ta tulemusega 63.50 pronksi. 

Oma esimestel 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta isikliku rekordiga 66.18 kuldmedali.

2017. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel võitis ta kuldmedali tulemusega 65.12.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel jäi ta tulemusega 64.95 neljandaks.

Tema isiklik rekord odaviskes on 6. juulil 2017 Teemantliiga etapil Lausanne'is vistatud 68.43, mis on ühtlasi Horvaatia rekord.

Viited

Välislingid 

 

Horvaatia kergejõustiklased
Odaviskajad
Sündinud 1995
Mari Moora

Mari Moora (neiupõlvenimega Toomiste; sündinud 19. märtsil 1966) on eesti ökoloog.

Hariduskäik
Ta lõpetas 1984. aastal Nõo Keskkooli. Aastal 1989 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna geneetika erialal. 

1998. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis taimeökoloogia ja ökofüsioloogia erialal doktoritöö "Arbuskulaar-mükoriisse sümbioosi mõju lubjarikka niidu taimeliikide konkurentsile ja kooseksisteerimisele".

Aastal 2000 oli ta järeldoktor Helsingi Ülikooli Viikki Biokeskuses.

Töökäik
Aastal 1983 töötas ta Eesti Loomakasvatuse- ja Veterinaaria Instituudis laborandina, seejärel aastatel 1989–1992 Eesti Agrobiokeskuses nooremteadurina. Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudis oli ta esialgu vanemlaborant, siis doktorant taimeökoloogia õppetooli juures.

Pärast doktoritöö kaitsmist 1998. aastal sai temast teadur taimeökoloogia õppetooli juures ning alates novembrist 2003 sai temast Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudi taimeökoloogia vanemteadur, 2017. aastast Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna teadus-arendusprodekaan.

Teadustöö

Moora kuulub Tartu Ülikooli taimeökoloogia töögruppi ja tema teadustöö keskendub liigirikkusega seotud küsimustele:
biootiliste interaktsioonide mõju taimekoosluste kujundajana 
taimede konkurents ja vastastikune kasu koosluste kujundajatena. 
arbuskulaarse mükoriisa (AM) mõju taimedevahelistele suhetele ja taimekooslustele 
AM seenekoosluste liigirikkuse varieeruvus lokaalselt ja globaalselt 
AM ja taimede seoseid üldisemas kontekstis – millised taimed on mükoriissed ja millised mitte, kas taimede ökoloogilised liigigrupid pakuvad oma juurtes eluaset mükoriisaseentele, millist rolli mängib mükoriisne sümbioos taimeliikide levikus ja võõrliikide invasioonis.

Kuulub oma valdkonnas maailmas enim viidatud teadlaste hulka.

Tunnustused
1998 Eesti Vabariigi teaduspreemia geo- ja bioteaduste alal (kollektiivi liige)
1998 Río Cuarto ülikooli auliige
2016 Eesti Vabariigi teaduspreemia geo- ja bioteaduste alal (kollektiivi liige)

Viited

Välislingid

Mari Moora Eesti Teadusinfosüsteemis

Eesti ökoloogid
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Nõo Reaalgümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1966
Arvils Ašeradens

Arvils Ašeradens (sündinud 23. detsembril 1962 Riias) on läti poliitik. Alates 11. veebruarist 2016 kuni 23. jaanuarini 2019 oli ta majandusminister Māris Kučinskise valitsuses.

Ta lõpetas aastal 1986 Läti Ülikooli geograafina.

Aastatel 1986–1989 töötas ta LATINFORMi fotokorrespondendina. Aastatel 1990–2009 oli ta ajalehe Diena direktor ja juhatuse esimees. 2010–2014 oli ta seimi liige. 2014–2016 oli ta Läti rahandusministeeriumi parlamentaarne sekretär.

Ta kuulub parteisse Ühtsus.

Välislingid 
 Arvils Ašeradensi elulugu Ühtsuse kodulehel (läti keeles)

Läti poliitikud
Majandusministrid
Läti Ülikooli vilistlased
Sündinud 1962
Züleyxa Izmailova

Züleyxa Izmailova ([züleihha]; perekonnanimi aserbaidžaanipäraselt İsmayılova, hüüdnimi Zuzu; sündinud 13. juunil 1985 Tallinnas) on Eesti keskkonnaaktivist ja poliitik.

Ta õppis aastatel 2005–2008 Kehtna Majandus- ja Tehnoloogiakoolis geodeesia eriala, kuid ei lõpetanud.

Aastatel 2005–2012 oli ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 11. märtsist 2015 kuni 10. veebruarini 2022 oli ta Erakonna Eestimaa Rohelised liige, 2017. aasta märtsist kuni erakonnast lahkumiseni 2022. aasta veebruaris ka erakonna esimees. Aastal 2022 astus erakonda Eesti 200. 

Alates 9. novembrist 2017 kuni aprillini 2019 oli ta Tallinna abilinnapea.

Tunnustus
2016 – ajakirja Anne & Stiil aasta naine

Isiklikku
Ta ema on eestlane, isa oli aser. Ta abikaasa on Joonas Laks, neil on kolm last.

Viited

Välislingid
MA ELAN SIIN. Eesti-Aserbaidžaani verd Züleyxa Izmailova, Vikerraadio saade, 5. november 2016
Keskkonnaaktivist rääkis «Radaris» oma argipäevast: päevad täis koosolekuid, seminare, meeleavaldusi Postimees, 7. veebruar 2017
Video! Zuzu Izmailova tundis abielu registreerides süümepiinu: mul on palju sõpru, kes seda Eestis teha ei saa! Elu24, 7. august 2017
Roheliste erakonna juht Züleyxa Izmailova on valmis minema abilinnapeaks, ETV saade "Terevisioon", 3. november 2017
Tahaksin, et raviotstarbeline kanep oleks paremini kättesaadav, Õhtuleht, 16. november 2017
Iibest, naiste õigustest ja keskkonnast, Eesti Päevaleht, 6. märts 2018
Rail Baltic tuleb teiste projektide arvelt, Postimees, 16. mai 2018

Eesti ajakirjanikud
Erakonna Eestimaa Rohelised poliitikud
Sündinud 1985
Meie Tee

Meie Tee oli 1931–1983 USAs New Yorgis ilmunud väliseestlaste ajakiri. Ajakiri ilmus üks kord kuus. Ajakiri ei ilmunud 1981. Ajakirja andis 1931–1935 välja New Yorgi Eesti Haridusseltsi Kirjandus-Kunsti osakond, seejärel kuni 1940 New Yorgi Eesti Haridusselts. 1941–1960 Eesti Haridusselts ja Ülemaailmne Eesti Ühing ja seejärel kuni 1983 Ülemaailmne Eesti Ühing.

Viited

Väliseesti ajakirjad
New York
Bengali viigipuu

Bengali viigipuu ehk baanian (Ficus benghalensis, sünonüüm Ficus indica) on viigipuu perekonda kuuluv puuliik. Viigipuu perekond kuulub mooruseliste sugukonda, mis omakorda kuulub roosilaadsete seltsi.

Puul on tugevad õhujuured, millest moodustuvad tihti uute tüvedena funktsioneerivad tüvijuured, mille otsad võivad ulatuda maapinnast üles ja üksiti jätta mulje eraldi puust. Sedamoodi võib vana paljutüveline puu moodustada terve salu.  

Baaniani puitu kasutatakse tarbepuiduna. Bengali viigipuu annab omapärast looduslikku saadust – šellakit, seda tekitavad tillukesed punased lakitäid (Kerria lacca), kes noortest võrsetest mahla imedes eritavad kaitsevarjuks kummitaolist vedelikku.

Maailma suurim baanian on Thimmamma Marrimanu, mis asub Anantapuri linnas (261 000 elanikku), mis omakorda asub u 25 km Kadiri linnast (125 000 elanikku) Andhra Pradeshi osariigis Indias. Puu võrestiku ulatus on 19 107 m² ehk 4,721 aakrit. Thimmamma Marrimanu puud peetakse Indias pühaks puuks (hiiepuuks), mille juurde rändab palju naisi ja neide, sest puud peetakse viljakussümboliks.

Puu ingliskeelse nimetuse banyan järgi nimetati AT&T UNIX System V jaoks välha töötatud Banyan VINES-i võrguoperatsioonisüsteem.

Viited

Mooruselised
Voldemar Reiter

Voldemar Reiter (21. jaanuar 1950 Tõrva – 4. aprill 1993 Tallinn) oli eesti ehtekunstnik ja karikaturist.

Elulugu 
Voldemar Reiter sündis Tõrvas töölisperekonnas. Ta lõpetas 1965. aastal Mäetaguse 8-klassilise kooli ja astus Tallinna Polütehnikumi, mille lõpetas 1969 automaatika ja telemehaanika aparatuuri tootmise erialal. Aastatel 1980–1985 õppis ta ERKI-s. Seejärel töötas ta ERKI-s õppealameistrina. Ta oli Eesti Kunstnike Liidu liige alates 1991. aastast. Ta lõi ehtekomplekte, õõnesvorme ja mälestusmedaleid. Tema poolt on loodud punasest vasest mälestusmedalid näiteks C. R. Jakobsoni nimeline Viljandi 1. Keskkool (1986), Georg Lurich (1987), Eesti (1987), Eesti Keemia Selts 1891 (1989).

Tema esimene karikatuur ilmus ajalehes Õhtuleht 1980. aastal. Tema karikatuure on avaldatud veel väljaannetes Noorte Hääl, Sirp ja Vasar, Pikker ning mitmes rahvusvahelise näituse kataloogis, näiteks "Võitjate üle ei naerda!", "Mis siin naerda on?" ja Baltimaade karikatuurinäituste kataloogis "Homo sapiens" (Vilnius, 1981 ja 1984). Ta osales karikatuurinäitustel Leningradis (1981), Havannas (1981), Gabrovos (1981, 1983, 1985), Anconas (1981, 1983, 1985, 1989) ja Tokyos (1983, 1985).

Voldemar Reiter on maetud Metsakalmistule.

Näitused 

 1980 – Kolmandal Türi lillelaadal
 1980 – Balti mere rahvusvahelisel spordikarikatuuride näitusel Tallinnas "Võitjate üle ei naerda!"
 1981 – Karikatuurinäitusel "Mis siin naerda on?" Tallinn
 1981 – Balti karikatuurinäitus "Homo sapiens" Vilniuses
 1981 – Lendingradi regionaalne karikatuurinäitus
 1981 – Ancona karikatuurinäitus
 1981 – Gabrovo karikatuurinäitus
 1981 – Havanna karikatuurinäitus
 1983 – Gabrovo karikatuurinäitus
 1983 – Ancona karikatuurinäitus
 1983 – Tokyo karikatuurinäitus
 1984 – Balti karikatuurinäitus "Homo sapiens" Vilniuses
 1985 – Tokyo karikatuurinäitus
 1985 – Gabrovo karikatuurinäitus
 1985 – Ancona karikatuurinäitus
 1986 – Baltimaade medalinäitus
 1989 – Ancona karikatuurinäitus (hõbemedal)
 1990 – Rahvusvahelise Medaliföderatsiooni (FIDEM) näitus Helsingis
 1991 – Porvoo ehetenäitus
 1991 – Tallinna kunstisalongis koos (Mari Käbini, K. Laose ja Ane Raunamiga)

Tunnustused 
 1975 – Karikatuurivõistluse "Meri ja mehed" esikoht
1980 – Energiamüügi ja Õhtulehe karikatuurivõistlus "Säästkem energiat" ergutuspreemia
1980 – Türi lillelaada karikatuurivõistlus III koht
1982 – Plakativõistlus "Mis siin naerda on?" II koht
1983 – Näituse "Kes naerab viimasena" Tallinna Puhkeparkide Direktsiooni auhind
 2007 – Toimus Voldemar Reiteri nimeline laste joonistusvõistlus Mäetagusel

Raamatud 
 Edgar Spriit - karikatuurikogumikus "Homo Novus", kujundaja Rein Lauks, (Perioodika, 1988), ISBN 5797901358

Viited

Välislingid 
 cartoonia.ru – Voldemar Reiter

Eesti kunstnikud
Eesti karikaturistid
Sündinud 1950
Surnud 1993
Metsakalmistule maetud
Tillunire

Tillunire on Väikses väinas selle Muhu saare poolses küljes Väinatammiga eraldatud väina pooli ühendav süvendatud oja ehk kraav.

Tillunire on kujunenud väinast, mis eraldas Kindakare (mis varem oli saar) ja Muhu saart.

Kraav rajati 1940. aastate lõpus. Seda süvendas MTÜ Väikese Väina Selts aastal 2017. 2018. aasta 25. jaanuaril kuulutati keskkonnagalal Tillunire oja puhastamine aasta keskkonnateoks.

Viited

Eesti kraavid
Saare maakonna jõed
Muhu
Masaryki ülikool

Masaryki Ülikool (tšehhi keeles Masarykova univerzita) on Tšehhis Brnos asuv ülikool. Kool on nimetatud Tšehhoslovakkia esimese presidendi Tomáš Garrigue Masaryki järgi.

Masaryki ülikool asutati 1919. aastal, olles tollal Karli ülikooli (asutatud 1348) kõrval teine Tšehhi ülikool (1573. aastal asutatud Palacký ülikool oli 1860. aastal suletud ja taasavati alles 1946. aastal). 1960. aastal nimetati Masaryki ülikool Tšehhi bioloogi Jan Evangelista Purkyně järgi ümber Jan Evangelista Purkyně ülikooliks. Pärast 1990. aasta velvetrevolutsiooni ennistati ülikoolile algne nimi. 

Tänapäeval on koolis üheksa teaduskonda ja neis õpib umbes 30 000 üliõpilast.

Eesti keel ja kultuur Masaryki ülikoolis 
Alates 2009. aastast saab Masaryki ülikooli baltistika osakonnas õppida ka eesti keelt. Eesti riik on lähetanud selleks sinna eesti keele ja kultuuri akadeemilise välisõppe programmi (EKKAV) raames eesti keele ja kultuuri lektori. Programmi koordineeris Eesti Instituut, alates 2021. aastast haldab programmi Haridus- ja Noorteamet.

Masaryki ülikoolis asus esimese eesti keele lektorina 2009. aastal tööle Linda Püssa.

Eesti keele ja kultuuri lektorid 

 2009–2013 Linda Püssa
 2013–2016 Anni Tammemägi
 2016–2019 Inga Jasmine Isabel Adamson 
 2019–... Aino Saavaste

Viited

Välislingid
Ülikooli koduleht

Tšehhi ülikoolid
Kristjan Pett

Kristjan Pett (8. juuli 1915 Morjeni talu, Uderna vald, Tartumaa – 25. august 2016) oli eesti sõjaväelane (leitnant), viimane Eestis elanud enne Teist maailmasõda Sõjakooli lõpetanud kaitseväe ohvitser.

Biograafia 
Kristjan Pett õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Pärast ajateenistust asus ta õppima Sõjakooli aspirantide kooli ning pärast kaheaastast praktikat läbis Sõjakooli katsed. Sõjakooli lõpetas 1939. aastal, järgmisel aastal anti talle nooremleitnandi auaste.

Leitnant Kristjan Pett teenis Eesti ratsaväerügemendis, mis 1941. aastal Nõukogude Liidu okupatsioonivõimude käsul likvideeriti. 1941. aasta juulis põgenes Punaarmee 182. Eesti Laskurdiviisi 232. laskurpolgu rühmaülemana sõdinud leitnant Pett rindelt, sattudes seejärel Saksamaale Königsbergi vangilaagrisse.

1944. aasta kevadsuvel tegeles 1. Eesti Julgeolekupolitsei ja SD pataljoni Kiviõli Kristjan Petti kompanii Alutaguse piirkonnas veebruaris üle Peipsi jää tulnud Esimese Eesti Partisanide Brigaadi üksustega, kes olid välja jõudnud juba Tudu, Virunurme ja Mäetaguse jooneni. Esmalt tõkestati koos 2. Piirikaitserügemendi üksustega nende sissetungi sisemaale. Märtsikuu teisel nädalal sunniti partisaniüksused taanduma ja paarinädalase jälituslahinguga hävitati peaüksus täielikult. Ainult väikesel osal õnnestus pääseda läbi metsade Peipsi äärde ja üle jää tagasi. Seejärel likvideeriti hajutatud partisanigrupid Sirtsu soo ümbruse metsades, Murakasoos ja selle lõunatipus asuval Mõurassaarel.

1944. aastal sai Saksa armee 1. Eesti Julgeolekupolitsei ja SD pataljoni koosseisus Lõuna-Eesti rindel sõdinud leitnant Pett haavata ning üksuse taganedes viidi ta laevaga Saksamaale Danzigisse (nüüd Gdansk). Seejärel suunati leitnant Petti pataljon Ida-Preisimaale Tilsiti linna (nüüd Sovetsk Kaliningradi oblastis) kaitsele, kus ta sattus taas vangistusse.

Vabanes vangistusest 1954. aastal. Pärast vabanemist sidus ta elu muusikaga, alustades õpinguid Tallinna Muusikakoolis. Edasi viis orkestrijuhi amet ta Kiviõlisse, kus ta tutvus oma tulevase abikaasa Innaga.

Isiklikku 
Tema õde oli Helmi Mäelo. Pett on maetud Metsakalmistule.

Viited

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

 Mehi Eesti Vabariigi Sõjakoolist: Kristjan Pett., Kirjutamata memuaare, 6. aprill 1994

Eesti ratsaväeosade koosseis
Eesti üle 100-aastased
Eesti sõjaväelased Saksa sõjaväes Teises maailmasõjas
Eesti represseeritud isikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1915
Surnud 2016
Barry Parker

Barry Parker (sündinud 13. aprillil 1935 Pentictonis Briti Columbia provintsis Kanadas) on Kanada päritolu USA füüsik ja teaduskirjanik.

Ta on Idaho Osariigi Ülikooli emeriitprofessor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on üldrelatiivsusteooria, mustad augud ja kosmoloogia. Tal on uurimusi ka DNA füüsikast ja ta on ülikoolis õpetanud teiste ainete kõrval ka biofüüsikat.  

Ta on avaldanud 25 raamatut, neist enamik populaarteaduslikus žanris. Tema esimene teadusraamat oli 1986. aastal ilmunud "Einstein's Dream: The Search for a Unifed Theory of the Universe" ('Einsteini unistus. Otsimas Universumi ehituse ühendteooriat')

Haridus ja töökäik
Ta lõpetas Briti Columbia Ülikooli bakalaureusekraadiga füüsika erialal. Ta kaitses magistrikraadi Briti Columbia Ülikoolis tahkisefüüsika alal ja doktorikraadi Utah' Osariigi Ülikoolis osakestefüüsika alal.

Ta töötas 30 aastat kuni emeriteerumiseni Idaho Osariigi Ülikoolis füüsika ja astronoomia professorina.

Raamatud
Einstein's Dream: The Search for a Unifed Theory of the Universe. (1986)
Cosmic Time Travel: A Scientific Odyssey 
Stairway to the Stars: The Story of the World's Largest Observatory 
Creation: The Story of the Origin and Evolution of the Universe
Search for a Supertheory: From atoms to Superstrings 
Invisible Matter and the Fate of the Universe 
The Vindication of the Big Bang: Breakthroughs and Barriers 
Colliding Galaxies: The Universe in Turmoil
Chaos in the Cosmos: the Stunning Complexity of the Universe 
Concepts of the Cosmos: An Introduction to Astronomy 
Einstein's Brainchild: Relativity Made Relatively Easy Prometheus Books. (2000)
Quantum Legacy': The Discovery that Changed Our Universe. (2002)
Einstein: The Passions of a Scientist. (2003)
Albert Einstein's Vision: Remarkable Discoveries That Shaped Modern Science 
Young Einstein: A Novel of Einstein's Early Life

Viited

Välislingid
Barry Parker. Koduleht. barryparkerbooks.com

Ameerika Ühendriikide füüsikud
Ameerika Ühendriikide teaduskirjanikud 
Sünniaeg puudub
Ave Matsin

Ave Matsin (sünninimi Ave Reimann, sündinud 25. oktoobril 1973 Sürgaveres) on eesti tekstiilikunstnik.

Elukäik
Ave Matsin õppis aastatel 1988–1993 Tartu Kunstikoolis kunstnik-dekoraatoriks. Aastal 1999 lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia tekstiili eriala bakalaureuseõppe, aastatel 1999–2000 õppis ta samas koolis kunsti ja kunstiajaloo õpetajaks. Aastal 2002 lõpetas Matsin Eesti Kunstiakadeemias tekstiili eriala magistriõppe ning asus seejärel samas ka doktorantuuri,   mis jäi tal lõpetamata. 

Aastatel 1992–1995 töötas Matsin Sürgavere Põhikooli kunstiõpetuse õpetajana, 1994–1997 Pirita Majandusgümnaasiumi norra keele õpetajana. Seejärel oli ta Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumi tekstiiliateljee õpetaja ja kunstihuviõppe projektijuht aastatel 1998–2001 ning Eesti Kunstiakadeemia tunnitasuline siiditrüki ja kangakudumise õppejõud aastatel 2000–2001. 2001. aastal asus Ave Matsin tööle Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemiasse, kus on rahvusliku tekstiili lektor, rahvusliku käsitöö osakonna juhataja, projektijuht, pärandtehnoloogia õppekava programmijuht.

Tunnustus
 2010 Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia aastapreemia
 2011 Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia aastapreemia
 2011 Tartu Ülikooli aumärk
 2014 Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia aastapreemia
 2015 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Tiina Jürgeniga; „Mulgi rahvarõivas“ koostamise eest)
2015 stipendium "Ela ja sära"

Liikmesus
Ave Matsin kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu.

Viited

Välislingid 
 

Eesti tekstiilikunstnikud
Eesti kunstnikud
Sündinud 1973
Päris Meie Mats

Päris Meie Mats oli huumori ja satiirileht, mis ilmus 1907. aastal Tallinnas. Ilmumissagedusega 2 korda kuus. 

1906. aastal, kui Jakob Jaason (pseud. Meie Mats) enam Jakob Ploompuuga enam koostööd ei teinud vaid jäi ainult Meie Matsi juurde, hakkas Jakob Ploompuu välja andma erinimelisi "Matse". Kui ajakirja müük ei läinud hästi, tuldi välja järjekordse "Matsiga" ja nende erinumbrite ja lisadega.Väljaandja ja vastutavad toimetajad olid Jakob Ploompuu (nr. 4-6) ja Johannes Normann (nr. 7-8)Ajalehte trükiti trükikodades: 

 Tallinnas: Mihkel Schiffer (nr. 1, 6-8) 
 Tartus: "Schnackenburg" (nr. 3) ja "Keiler ja Poeg" (nr. 2, 4-5)

Kaastöötajad:
 Mihkel Aitsam
 Gustav Adolf Jõelaid
 Juhan Kruustee
 Georg Johannes Paprikas

Ajalehel ilmusid ka erinumbrid:
 10.märtsil "Müra number"
 24.märtsil "Nuhtluse number" 
 7.aprillil "Pühade nummer" 
 12.mail "Kevade nummer" 
 7.juunil "Nelipühi nummer"

Vaata lisaks 
"Meie Mats" (1902) > "Nalja Madis" (1903) > "Nalja Liisa" (1904) > "Meie Matsi vastane" (1905) > "Uus Meie Mats" (1906) > "Meie Mats" > "Päris Meie Mats" (1907) > "Matside Mats" (1907) > "Sakste Mats" (1908) > "Matsi poeg Ats" (1908) > "Matsi poeg Mats" (1908) > "Meie Mats Ise" (1908) > "Vana Meie Mats" (1914)

Viited

Eesti endised ajalehed
Eesti huumoritrükised
Paralepa rand

Paralepa rand on  rand Haapsalus.  

See arendati 1928. aastal supelrannaks.

Viited

Välislingid
"Haapsalu rannad on suvehooajaks valmis". Delfi.ee

Eesti rannad
Ameerika Ühendriikide maaväe staabiülem

Ameerika Ühendriikide maaväe staabiülem (inglise keeles The Chief of Staff of the US Army (CSA); eesti keeles ka Ameerika Ühendriikide maaväe ülemjuhataja) on USA maaväe ametikoht, mis tavaliselt antakse maaväe neljatärnikindralile. CSA on maaväe sekretäri (inglise keeles Secretary of the Army) asetäitja ja tema kõrgeim sõjaline nõuandja; samuti staabiülemate ühendkomitee liige ja sõjaline nõuandja Rahvuslikule Julgeoleku Nõukogule, kaitseministrile ja presidendile.

CSA on tüüpiliselt kõrgeim maaväe tegevteenistuses olev ohvitser, välja arvatud juhul, kui staabiülemate ühendkomitee esimees või aseesimees on maaväe ohvitserid.

Alates 9. augustist 2019 on ametikohal kindral James C. McConville.

Maaväe staabiülemate loend (1903 – tänaseni)
Auastme all mõeldakse isiku auastet CSA-na ametis olles.

Ameerika Ühendriikide sõjandus
Őrbottyán

Őrbottyán on väikelinn Pesti komitaadis Ungaris. See asub pealinna Budapesti lähistel põhjakirdes, 25 kilomeetri kaugusel kesklinnast, M0 metrooliinist 17 km ja M2 metrooliinist 15 km ning M3 kiirteest 10 km. Seda Budapesti eeslinna läbib Budapest-Veresegyház-Vác linnalähi-raudteeliin.

Nimi
Bottyán on vana ungari poisinimi, mis tähendab veel lisaks "oganuia". Eesliide Őr tähendab ungari keeles "valvurit" ja viitab lähedal asuvale Őrhegy'''i künkale, kus asus keskajal kindlus.

Ajalugu
Őrbottyán moodustati aastal 1970 kahe väikese küla, Őrszentmiklósi ja Vácbottyáni liitmise teel.

Őrszentmiklósit mainiti esmakordselt aastal 1344 ladina keeles: villa Sancti Nicolai ('Püha Nikolause küla') ja ungari keeles aastal 1390: Zenth Myklos ('Püha Nikolaus'). Vácbottyáni mainiti esmakordselt aastal 1332: Botuna (vanem nimeversioon Bottyánist) ja aastal 1376: Bathyan''. Vastavalt Ungari kuningliku varakambri märkmetele, asustasid piirkonna etnilised ungarlased aastal 1495. Piirkonda laastasid Osmanite riigi türklased 17. sajandil, kuid kristlased vabastasid ala aastal 1680. Nad leidsid eest vaid paar peret Őrszentmiklósis, Vácbottyán oli inimtühi.

Őrszentmiklós asustati uuesti kalvinistlike ja katoliiklike ungarlaste poolt, samas kui Vácbottyáni ehitasid 18. sajandil üles luterlikud slovakid ning katoliiklikud ungarlased. Hiljem võtsid slovakid üle ungari keele ja sulandusid ungari enamusse.

Viited

Ungari linnad
Pesti komitaat
Noarootsi Kool

Noarootsi Kool on põhikool Lääne-Nigula vallas Pürksi külas.

Kool avati 1. septembril 1987. aastal Noarootsi 9-klassilise Koolina. 1990. aastal avati Noarootsi Gümnaasium ja 1994. aastal Noarootsi Kool ja Noarootsi Gümnaasium lahutati.

Ajalugu
Noarootsi Kooli eelkäijaks peetakse Pürksi kooli, mis alustas tegevust 6. oktoobril 1930. Kooli ehitamise idee tekkis vallavolikogul 1925. aastal, sest Paslepa valla koolimajade olukord oli halb. Otsustati rajada 6-klassiline algkool. 1930. aastaks välja kujunenud Pürksi kool sai alguse mitmest väiksemast koolist. 1930–1932 juhtis seda kooli Aleksander Samberg. Uus koolihoone oli suur, mahutades lisaks viiele klassiruumile ka internaadi ja õpetajate korterid.

6. mail 1977 puhkes õpetaja hooletuse tõttu Pürksi koolimaja ja kuigi seitse tuletõrjeautot jõudsid kiiresti kohale, ei jõutud koolihoonet päästa. 11. mail jätkusid 1.–3. klassi tunnid Pürksi lasteaias ja 4.–8. klassi tunnid Sutlepa koolimajas. Pärast Pürksi koolimaja põlengut asusid tollane Pürksi kooli direktor Viktor Pöhl ja Pürksi külanõukogu esinaine Ivi Kivi võitlema uue koolimaja ehitamise eest, olles veendunud, et ilma koolita sureb küla välja. Kooli avamist toetas tolleaegse  V. I. Lenini nimelise kolhoosi esimees Vladimir Belovas. 1987. aastal valmis uus koolimaja, mis on kasutusel tänapäevani. 

Hoone avati 1. septembril 1987 ja kooli uueks nimeks sai Noarootsi 8-klassiline Kool, sest selles käisid kõik piirkonna lapsed. Direktorina asus tööle Laine Belovas. 1990. aastate alguses sai Soome rahvaülikoolides õppida rootsi keelt. Enamik Noarootsi õpetajaid kasutas seda võimalust. Rootsi keele ja kultuuri õppimine ja väärtustamine, asupaik endisel rannarootslaste alal ja sõprusmaakonna olemasolu Rootsis viisid loogilise jätkuna selleni, et tuli idee luua Noarootsi Gümnaasium, kus üheks õppesuunaks sai põhjamaade kultuur ja hakati õpetama rootsi keelt. 1990. aastal avatigi Noarootsi Gümnaasium avatigi. 1994. aastal lahutati põhikool ja gümnaasium.

2002. aastal loodi tollase Noarootsi Kooli direktori Hella Koorti eestvedamisel kooli juurde õpilaskodu. Tänapäeval moodustavad Noarootsi Kooli õpilaskonnast kolmandiku mujalt Eesti piirkondadest pärit õpilaskodus elavad õpilased. Noarootsi Koolis on umbes 90 õpilast.

2009. aastal liideti kooliga Noarootsi lasteaed.

Kooli direktorid ja nimed

Direktorid
 1987–1994 Laine Belovas
 1994–2001 Selma Holts
 2001–2011 Hella Koort
 2011–2015 Alar Uus
 2016–2017 Veikko Kõrv
2017–2021 Mare Tereping
2021–... Signe Matteus

Kooli nimed läbi aegade
 1987 – Noarootsi 9-klassiline Kool
 1990 – Noarootsi Gümnaasium
 1994 – Noarootsi Kool ja Noarootsi Gümnaasium

Viited

Välislingid 
 Kooli kodulehekülg

Lääne-Nigula vald
Lääne maakonna koolid‎
Varvara Guljajeva

Varvara Guljajeva (sündinud 10. augustil 1984) on eesti kunstnik. Varvara & Mar on kunstnikuduo, mille moodustasid Varvara Guljajeva ja Mar Canet Sola 2009. aastal. Sageli on duo looming inspireeritud digiajastust. Oma praktikas seisavad nad silmitsi sotsiaalsete muutuste ja tehnoloogilise ajastu mõjudega. Lisaks sellele võluvad Varvara & Mar tehisintellekt, kineetika, osalus ja digitaalne väljamõeldis, mis on nende töö lahutamatu osa.

Välislingid 
Minna Varvara kodulehekülg
Varvara Guljajeva Eesti Kunstnike Liidu kodulehel

Eesti kunstnikud
Sündinud 1984
Annike Laigo

Annike Laigo (sündinud 9. mail 1972) on eesti disainer.

Elukäik
Annike Laigo õppis aastail 1988–1991 Tartu Kunstikoolis (Kõrgem Kunstikool Pallas). 1993–1995 õppis ta Bornholmil ja Koldingi Disainikoolis Taanis. Annike Laigo on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia tekstiilieriala 2000. aastal. Aastatel 2003–2004 täiendas ta end Aalto Ülikoolis Helsingis.

Tunnustus
 2005 Eesti Kunstiakadeemia Mari Adamsoni nimeline parima tekstiilitudengi stipendium
 2006 aasta noor tekstiilikunstnik
 2006 ajakirja Ruum arhitektuuri-, interjööri- ja disainikonkurss, parima disaini preemia
 2006 Eesti disainiauhind Bruno parima disainiprojekti eest
 2012 stipendium "Artist-in-Residence", Fiskars
 2020 6-kuuline loomestipendium, KULKA

Konkursivõidud, näitused
2000 Estonian Design / Design Forum Finland, Helsingi
2001 Estonian Design / Rundetaarn, Kopenhaagen
2004 Biennale Internationale Design / St. Etienne, Prantsusmaa
2004 Now! / Maison & Objet, Pariis
2005 Redesign Europe, Museum of Communications, Berliin
2006 D3 / IMM Köln
2006 Talents / Ambiente, Frankfurt
2006 Designmai, Berliin
2007 Salone Satellite, Moskva
2008 Kantlijnen - The Face of Lace / Brügge, Belgia
2008 100% Design / London
2010 Designmai, Berliin
2011 Oasis / Floating gardens / Fiskars, Soome
2011 Innovation in Estonian Design / Tallinn
2013 Float / isikunäitus, Hop-galerii Tallinn
2013 Talentstreet / Northmodern, Kopenhaagen
2013 Talents / Interior Lifestyle, Tokyo 
2013 9th International Biennial of Crafts / Cheongju, Korea 
2016 Roundabout Baltic touring exhibition 
2016 Ink Obsessions / isikunäitus, Hop galerii, Tallinn 
2017 Coming up: Formex, Stockholm, Rootsi 
2017 Nordic Buzz / Habitare, Helsinki, Soome

Viited 

Eesti tekstiilikunstnikud
Eesti kunstnikud
Sündinud 1972
Max Hardcore

Max Hardcore (tegelikult Paul F. Little; sündinud 10. augustil 1956) on ameerika filminäitleja, režissöör ja produtsent. 

Ta tõusis avalikkuse tähelepanu alla 1992. aastal oma filmisarjaga "The Anal Adventures of Max Hardcore". 

Ta on kokku mänginud enam kui 800 filmis.

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide pornonäitlejad
Sündinud 1956