joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Otto Hahn

Otto Hahn (8. märts 1879 – 28. juuli 1968) oli saksa keemik ning tuumakeemia ja radioaktiivsuse uurimise teerajaja.

Hahn ja Lise Meitner avastasid raadiumi, tooriumi, protaktiiniumi ja uraani radioaktiivsed isotoobid. Ta avastas ka tuumaisomeeria. 1938. aastal avastasid Hahn, Meitner ja Fritz Strassmann tuumalõhustumise, mille eest sai Hahn 1944. aastal Nobeli keemiaauhinna. Tuumalõhustumise avastamine sai aluseks tuumareaktorite ja tuumarelva loomisele.

Hahn sai 1901. aastal Marburgi Ülikoolist keemia doktorikraadi. Pärast ülikooli lõpetamist õppis ta University College Londonis sir William Ramsay juures ja McGilli Ülikoolis Ernest Rutherfordi juures, kus ta avastas mitmeid uusi radioaktiivseid isotoope. 1906. aastal naasis ta Saksamaale ja asus tööle Berliini Ülikooli. 1912. aastal asus ta tööle Kaiser Wilhelmi Keemiainstituuti, kus ta oli radioaktiivsuse osakonna direktor.

I maailmasõjas teenis ta läänerindel ning sai Ypresi lahingus Raudristi II klassi autasu. Aastatel 1934-1938 uuris ta koos Lise Meitneri ja Fritz Strassmanniga isotoope, mis tekkisid uraani ja tooriumi neutronidega pommitamisel. Uurimistöö tulemusel avastasid nad tuumalõhustumise. Hahn oli natsismi ja juutide tagakiusamise vastu. Natside võimuletuleku järel arreteeriti mitmed Hahni kaastöölised või olid nad sunnitud riigist põgenema. 1938. aastal lahkus Saksamaalt ka Meitner. II maailmasõja ajal töötas Hahn natside tuumarelvaprogrammis, mistõttu viibis ta juulist 1945 kuni jaanuarini 1946 vangistuses.

Hahn oli Kaiser Wilhelmi Seltsi viimane president ja selle järglase Max Plancki Ühingu esimene president. Hahn oli Lääne-Saksamaa mõjukaim teadlane ning osales sõjajärgse Saksamaa teaduse ülesehitamises.

Viited

Saksamaa teadlased
Nobeli keemiaauhinna laureaadid
Sündinud 1879
Surnud 1968
Krisztina Tóth

Krisztina Tóth (sündinud 5. detsembril 1967 Budapestis) on ungari proosakirjanik, luuletaja ja tõlkija. Teda peetakse kaasaegse Ungari luule suurkujuks.

Keskkooli ajal õppis skulptuuri. Pärast keskkooli õppis Loránd Eötvösi Ülikoolis ja kaks aastat stipendiaadina Pariisis.

Tema esimene luulekogu "Őszi kabátlobogás" ilmus 1986. aastal, esimene proosateos "Vonalkód" (eesti keeles "Vöötkood") 2006. aastal.

Aastal 1996 avaldas ta ungarikeelse Prantsuse luule antoloogia. 

Krisztina Tóthi teoseid on tõlgitud soome, saksa, hispaania, prantsuse, slovaki ja serbia keelde. Eesti keeles pole tema raamatuid seni ilmunud.

Krisztina Tóth räägib ungari ja prantsuse keelt.

Tunnustus
 1996 Tibor Déry auhind
 2000 Attila Józsefi kirjandusauhind
 2007 Sándor Márai auhind

Viited

Ungari kirjanikud
Luuletajad
Ungari tõlkijad
Sündinud 1967
Niko Peleshi

Niko Aleks Peleshi (sündinud 11. novembril 1970) on Albaania poliitik. Ta kuulub Albaania Sotsialistlikku Parteisse.

Niko Peleshi lõpetas Tirana Polütehnilise Ülikooli elektriinsenerina. 

Seejärel töötas ta Korçës erasektoris ja oli aastatel 2001–2004 Korçë Kaubandus-Tööstuskoja juhataja. 2004. aasta oktoobris sai ta Korçë maakonna prefektiks. 

2005. aastal valiti ta Albaania Sotsialistliku Partei Korçë piirkonna esimeheks. 2007–2013 oli ta Korçë linnapea. Alates 2012. aastast kuulub ta Albaania Sotsialistliku Partei eestseisusse. 

2013. aasta septembrist kuni 2017. aasta maini oli ta Albaania asepeaminister. 2017. aasta mais valiti ta Albaania parlamenti. 2017. aasta septembrist kuni 2019. aasta jaanuarini oli ta Albaania põllumajandusminister. Alates 4. jaanuarist 2021 on ta Albaania kaitseminister.

Viited 

Albaania poliitikud
Kaitseministrid
Põllumajandusministrid
Linnapead
Sündinud 1970
Alaksandra Hierasimienia

Alaksandra Hierasimienia (valgevene keeles: Аляксандра Віктараўна Герасіменя; sündinud 31. detsembril 1985 Minskis) on endine valgevene ujuja. 

2010. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlustel tuli ta Euroopa meistriks 50 m seliliujumises.

Ta on 2011. aasta ujumise maailmameistrivõistluste meister 100 meetri vabaujumises ja 2012. aasta maailmameister 50 meetri vabaujumises. 

Tal on pronksmedal 2016. aasta suveolümpiamängudelt 50 meetri vabaujumises. 

Valgevene sportlased
Sündinud 1985
Heranuš Aršakjan

Heranuš Aršakjan (armeenia keeles Հերանուշ Արշակյան; 28. juuli 1887 Konstantinoopol – 27. märts 1905 Konstantinoopol) oli armeenia luuletaja.

Sündis Konstantinoopolis Beşiktaşi linnaosas. Ta oli 3-aastane, kui suri tema isa, kes oli sealse armeenia kogukonna eestvedaja. Haridusteed alustas 10-aastasena Bakırköy prantsuse koolis, hiljem õppis Beşiktaşis armeenia koolis. Õpetajad koolis vaimustusid Heranuš Aršakjani kirjutamisoskusest ja toetasid tema arengut, kuid arsti soovitusel pidi ta elukohta vahetama ja minema elama senisest looduslähedasemasse keskkonda. Ta asus elama Yedikule naabruskonda   ning sealne kaunis loodus mõjutas tugevalt tema loomingut.

Heranuš Aršakjan suri 18-aastasena tuberkuloosi. 

Esmakordselt avaldati tema luuletused ajalehes pärast tema surma. Heranuš Aršakjani elu Konstantinoopolis ja tema loomingut tutvustava raamatu avaldas 1910. aastal armeenia tõlkija ja luuletaja Hrant Nazareantsh.

Armeenia kirjanikud
Armeenia luuletajad
Sündinud 1887
Surnud 1905
Šarscin

Šarscin (transkribeerituna Šarstsin) on agrolinnake (endine küla ja alev) Valgevenes Homieli oblasti Vietka rajoonis, Šarscini külanõukogu halduskeskus. Asula asub oblasti keskusest Homielist 25 ja rajooni keskusest Vietkast 18 kilomeetri kaugusel Soži jõe luha serval.

Asulas on kultuurimaja, raamatukogu, kool ja sidejaoskond.

Elanikkond

Ajalugu 

Asula ümbrus on ammuse asustusega. Küla juures asub linnamägi, mis oli kasutusel VII—III sajandi eKr, asulakoht, mis oli asustatud VI—VIII sajandil ja Vana-Vene riigi ajal, kaks varase rauajaa asulakohta ja neoliitikumi asulakoht. Asulat ennast on esmakordselt mainitud XV sajandil. Toona kuulus see Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda. Aastal 1560 oli selle omanik Homieli linnuse rittmeister K. Lenski.

Seoses Poola jagamisega läks Šarscin aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Rogatšovi maakonda. Aastal 1784 sai asula alevi staatuse. Aastal 1785 oli see Dernolovitšite valduses. Aastal 1797 avati seal klaasnõusid valmistav vabrik. Aastal 1848 läks asula krahv Mellini valdusesse. Aastal 1881 oli Šarscinis magasiait ja kool. Aastal 1897 asusid praeguse asula kohal lisaks alevile ka samanimeline küla ja mõis. Alevis asusid jõesadam, tellisevabrik, kool ja kõrts, külas asusid kool, kirik, magasiait, kruubiveski, kaks tuulikut ja kolm sepikoda, mõisas aga kabel, tuulik ja sepikoda. Aastal 1899 avati asulas viinaköök. Aastal 1911 põles suur osa Šarscinist maha. Samal aastal avati seal postkontor.

Aastal 1926 oli asulas sidejaoskond, lugemissaal ja tarbijate ühistu teeninduspunkt. Samal aastal sai külast samanimelise külanõukogu halduskeskuseks. Aastal 1929 moodustati seal kolhoos, järgmisel aastal avati seal tellisetehas. Oktoobris 1943 lasid karistussalklased  maha 17 küla elanikku ja põletasid maha 281 maja (enne sõda oli külas 293 maja). Nõukogude väed vabastasid küla 15. novembril 1943. Sõjas hukkus 149 küla elanikku.

Tuntud elanikke 

 Jakaŭ Minin - Nõukogude lendur
 Michaił Haškievič - Valgevene vaimulik

Viited 

Valgevene asulad
Vietka rajoon
Kiirgavus

Kiirgavus (tähis ) on radiomeetrias kiirgusallika pinnaühikult lähtuv kiirgusvoog:
 
kus  on pinnalt  lähtuv kiirgusvoog.

Kiirgavuse mõõtühik on vatt ruutmeetri kohta (W/m2).

Kui kiirgavus on pinna punktides erisugune, kirjeldab seda suurust kiirgusvoo ja pinnaelemendi tuletiste jagatis:
 
kus  on antud punkti sisaldavalt lõpmata väikeselt pinnaelemendilt  lähtuv kiirgusvoog.

Kiirgavust võib vaadelda ka kui energiat  mis ajaühikus  pinnaelemendilt kiirgusega üle kandub:
 

Märkus. Kui vaatluse all on ainult radiometrilised suurused, siis kiirgavuse ja kiirgusvoo tähistes indeksit e (ingl energetic) ei kasutata.

Kiirgavusele kui radiomeetrilisele suurusele vastab fotomeetrias valguskiirgavus.

Vaata ka 
 Radiomeetria

Viited

Kiirgus
Säritus

Säritus (tähis ) on radiomeetrias vastuvõetud kiirgusenergia pindtihedus:
 
kus  on pinnale  langev kiirgusenergia.

Särituse mõõtühik on džaul ruutmeetri kohta (J/m2).

Kui säritus on pinna punktides erisugune, kirjeldab seda suurust valgushulga ja pinnaelemendi tuletiste jagatis:
 
kus  on antud punkti sisaldavale lõpmata väikesele pinnaelemendile  langev kiirgusenergia.

Säritust võib vaadelda ka kui kiiritustiheduse  integraali üle antud ajavahemiku :

Seega muutumatu kiiritustiheduse korral .

Märkus. Kui vaatluse all on ainult radiometrilised suurused, siis särituse tähises indeksit e (ingl energetic) ei kasutata.

Säritusele kui radiomeetrilisele suurusele vastab fotomeetrias valgussäritus.

Vaata ka 
 Radiomeetria

Viited

Kiirgus
Riikliku Rahvakongressi Alalise Komitee esimees

Riikliku Rahvakongressi Alalise Komitee esimees (ametlikult Hiina Rahvavabariigi Riikliku Rahvakongressi Alalise Komitee esimees) on ametnik, kes juhatab Riikliku Rahvakongressi Alalist Komiteed, Hiina Rahvavabariigi kõrgeimat seadusandlikku kogu. Alates 17. märtsist 2018 on ametis Li Zhanshu.

Aastatel 1998–2013 oli RRKAK esimees Hiina võimuhierarhias teisel kohal, kuna Li Peng ei saanud 1998. aastal kolmandat ametiaega peaminister olla. Hiljem oli RRKAK esimees pärast Kommunistliku Partei peasekretäri ja riigi presidenti hierarhias kolmas. Peaminister Li Keqiangi ajal on RRKAK esimees langenud hierarhias neljandaks. Asetus võimuhierarhias ei peegelda tingimata tegelikkust, mis sõltub suuresti ametisolevatest isikutest.

Volitused
Alates 1982. aastast võivad RRKAK esimehel Hiina Rahvavabariigi põhiseadusega tekkida laialdased volitused. Arikkel 84 järgi hakkab RRKAK esimees täitma riigi presidendi kohuseid, kui nii president kui asepresident peaksid olema võimetud oma ülesandeid täitma ning Riiklik Rahvakongress ei suuda aegsasti asendajat valida.

Aastatel 1975–1983 oli RRKAK esimees Hiina Rahvavabariigi riigipea, kuna presidendi institutsioon puudus 1975. aasta põhiseadusest. Teoreetiliselt oli 1989. aasta Tian'anmeni meeleavalduste ajal toonasel RRKAK esimehel Wan Lil võimalik kokku kutsuda RRK erakorraline istung ning olukord põhiseaduspäraselt lahendada. Tegelikult oli Wani liikumisvabadust piiratud ning ta oli tol hetkel hambutu.

Esimeeste loend
 Riigipea (1975. ja 1978. aasta põhiseaduste järgi)

 Juhtkondade põlvkonnad
Mao Zedongi administratsioon
Deng Xiaopingi administratsioon
Jiang Zemini administratsioonHu Jintao administratsioon
Xi Jinpingi administratsioon

Viited

Vaata ka
 Riikliku Rahvakongressi Alaline Komitee
 Aseesimehed
 Peasekretär
 Hiina Rahva Poliitilise Konsultatiivkonverentsi Riiklik Komitee
 Esimees
 Seadusandliku Yuani president
 Hiina Rahvavabariigi juhtide loend

Hiina poliitika
Viini murrak

Viini murrak (baieri keeles Weanarisch või Weanerisch, saksa keeles Wienerisch) on Austria pealinnas Viinis ja selle ümbruskonnas kõneldav linnamurrak, mida loetakse Kesk-Baieri murde hulka. See erineb saksa kirjakeelest sõnavara, grammatika ja häälduse poolest. Isegi Alam-Austrias, linna ümbritseval liidumaal, ei kasutata paljusid selle väljendeid, kaugemal läänes aga ei mõisteta neid sageli üldse.

Vaata ka
 Müncheni murrak
Kalvin Phillips

Kalvin Mark Phillips (sündinud 2. detsembril 1995 Leedsis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Leeds United ja Inglismaa jalgpallikoondises.

Ta on mänginud Leeds Unitedis kogu oma profikarjääri jooksul. Leeds Unitediga liitus ta 2010. aastal. Esimese profilepingu sõlmis ta klubiga 2014. aasta suvel. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa esiliigas 6. aprillil 2015 mängus Wolverhampton Wanderersi vastu. Järgmises liigamängus Cardiff City vastu 11. aprillil avas Phillips oma väravaarve. Hooajal 2019–20 võitis ta Leeds Unitediga Inglismaa esiliiga. Samal hooajal valiti Phillips Inglismaa esiliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

Inglismaa jalgpallikoondises tegi Phillips debüüdi 8. septembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Taani vastu.

Välislingid 

 Profiil Leeds Unitedi kodulehel

Inglismaa jalgpallurid
Leeds United FC jalgpallurid
Premier League'i mängijad
The Championshipi mängijad
Sündinud 1995
Raphinha

Raphael Dias Belloli (tuntud lihtsalt kui Raphinha; sündinud 14. detsembril 1996 Porto Alegres) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa Premier League'i klubis Leeds United ja Brasiilia jalgpallikoondises.-

Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Avaí, kuid klubi põhimeeskonnas ta liigadebüüti ei teinud.

2016. aasta veebruaris sõlmis ta lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Vitória Guimarães. Hooajal 2015–16 mängis ta põhiliselt klubi reservmeeskonnas Portugali esiliigas, kus lõi viis väravat. Portugali kõrgliigas tegi ta debüüdi 13. märtsil 2015 mängus Paços de Ferreira vastu. Järgmisel hooajal kindlustas ta koha Vitória Guimarãesi põhimeeskonnas. Esimese värava Portugali kõrgliigas lõi ta 20. augustil 2016 mängus C.S. Marítimo vastu. Hooajal 2017–18 lõi Raphinha Portugali kõrgliigas 15 väravat.

2018. aasta mais siirdus ta Portugali suurklubisse Lissaboni Sporting.

2019. aasta septembris siirdus ta 21 miljoni euro eest Prantsusmaa kõrgliiga klubisse Rennesi Stade. Raphinha oli klubi ajaloo suurim ost. Esimese värava Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta 10. novembril 2019 penaltist Amiensi vastu. Hooajal 2019–20 lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas kokku viis väravat.

2020. aasta oktoobris suundus ta umbes 17 miljoni naelsterlingi eest Leeds Unitedi, kellega sõlmis nelja-aastase lepingu.

Brasiilia jalgpallikoondises tegi Raphinha debüüdi 8. oktoobril 2021 MM-i valikmängus Venezuela vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta nädal aega hiljem mängus Uruguay vastu.

Saavutused 
Sporting CP
Taça de Portugal: 2018–19
Taça da Liga: 2018–19

Viited 

Brasiilia jalgpallurid
Lissaboni Sportingu jalgpallurid
Stade Rennais FC jalgpallurid
Leeds United FC jalgpallurid
Primeira Liga mängijad
Ligue 1 mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1996
Rafael Santos Borré

Rafael Santos Borré Maury (sündinud 15. septembril 1995 Barranquillas) on Colombia jalgpallur, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliiga klubis Eintracht Frankfurt.

Ta alustas klubikarjääri Colombia klubis Deportivo Cali, mille meeskonnas debüteeris ta Colombia kõrgliigas 2013. aasta lõpus.

2015. aasta augustis sõlmis ta lepingu Hispaania klubiga Madridi Atlético, kuid klubi põhimeeskonnas ei mänginud ta kordagi ning oli 2015–2016 laenul Calis ja 2016–2017 Hispaania kõrgliiga klubis Villarreal. Hispaania kõrgliigas lõi ta oma kaks ainsat väravat 1. märtsil 2017 mängus Osasuna vastu.

2017. aasta augustis liitus Borré Argentina kõrgliiga klubiga River Plate.. 2018. aastal võitis ta River Plate'iga Lõuna-Ameerika klubide meistrisarja Copa Libertadorese.

2021. aasta juulis siirdus ta Eintracht Frankfurti.

2015. aastal saavutas Borré Argentina kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistrivõistlustel teise koha ja osales koondisega sama aasta juunioride maailmameistrivõistlustel. Colombia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 6. septembril 2019 sõprusmängus Brasiilia vastu. Ta kuulus Colombia koondisse 2021. aasta Copa Américal.

Saavutused 
Deportivo Cali
Categoría Primera A: 2015 (Apertura)
Superliga Colombiana: 2014
River Plate
Copa Argentina: 2016–17, 2018–19
Supercopa Argentina: 2017, 2019
Copa Libertadores: 2018
Recopa Sudamericana: 2019

Colombia jalgpallurid
Villarreal CF mängijad
Club Atlético River Plate'i jalgpallurid
Frankfurdi Eintrachti jalgpallurid
La Liga mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1995
Tõetus

Tõetus, ka tõejärgsus, on olukord, kus valik langetatakse juhuse alusel või tõe teadlikul eiramisel. 

Kuna tõejärgsuse ja tõepõhjatuse mõisted on kohmakad, siis filosoofilises oskuskeeles võiks kasutada sõna "tõetus".
Epistemoloogia
Filosoofia
Raduha

Raduha (transkribeerituna Raduga) on agrolinnake (endine küla ja alev) Valgevenes Homieli oblasti Vietka rajoonis, Raduha külanõukogu halduskeskus. Asula asub oblasti keskusest Homielist 25 ja rajooni keskusest Vietkast 7 kilomeetri kaugusel Soži jõe kaldal.

Asulas on kultuurimaja, raamatukogu, keskkool ja postkontor.

Aastal 1922 sündis külas nõukogude tankiväekomandör Michaił Batrakoŭ.

Elanikkond

Ajalugu 

Asula ümbrus on ammuse asustusega. Küla juures asuvad linnamägi ja Vana-Vene riigi ajalkasutusel olnud asulakoht. Kirjalikke teateid on asula kohta alates XVIII sajandist, mil see kuulus Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda.

Seoses Poola jagamisega läks Raduha aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Gomeli maakonda. Aastal 1788 sai asula alevi staatuse, järgmisel aastal läks see Chaleckite valdusesse. Aastal 1830 rajati sinna kirik. Aastal 1877 kuulus sealsele mõisale 414 tiinu maad. Raduhas oli toona magasiait. Aastal 1885 valmis vana puidust kirikuhoone asemele uus kivist kirik. Aastal 1889 kaotas asula alevi statause.  Aastal 1897 olid külas magasiait, kihelkonnakool ja kaks tuulikut  Aastal 1909 kuulus küla elanikele 1616 tiinu maad, seal asusid kirik, semstvokool,  viinaköök ja veski. 

Aastal 1921 moodustati külas samanimeline sovhoos. Aastal 1926 avati asulas sidejaoskond. Samal aastal sai külast samanimelise külanõukogu halduskeskuseks. Aastal 1929-1930 moodustati külas veel kaks kolhoosi, külas olid tuulik ja neli sepikoda. Veebruaris 1943 põletasid karistussalklased  maha 70 maja. Nõukogude väed vabastasid küla 27. novembril 1943, lahingus küla pärast hukkus 243 nõukogude sõdurit. Sõjas hukkus 149 küla elanikku. Aastast 1959 oli küla samanimelise  kolhoosi keskasula.

Viited 

Valgevene asulad
Vietka rajoon
Rauno Nurger

Rauno Nurger (sündinud 24. novembril 1993 Keilas) on eesti elukutseline korvpallur, kes mängib 2020. aastast Eesti klubis BC Kalev/Cramo ning 2018. aastast Eesti korvpallikoondises.

Haridus
Keilas sündinud, kasvanud ja koolis käinud Nurger alustas korvpalliga 2005. aastal Andrus Nageli juhendamisel ja jätkas seejärel treeninguid Indrek Kelementi ja Ago Kliimsoni käe all. Gümnaasiumiastet alustas Nurger Turbas Märt Kermoni treenitavas korvpalliklassis, lõputunnistuse sai Audentese spordigümnaasiumist.

Nurger mängis keskkoolikorvpalli ka USA-s Sunrise Christian Academys.

Ülikoolikarjäär
Nurger mängis aastatel 2014–2018 USA üliõpilasliiga NCAA meeskonnas Wichita State Shockers, kellega jõudis kõigil neljal hooajal ka NCAA finaalturniirile (March Madness).

Profikarjäär
Nurger alustas profikarjääri 2018. aastal Hispaania esiliigaklubis Huesca Levitec ning jätkas sealses esiliigas mängimist ka järgmisel hooajal klubis CB Breogan.

Enne USA-sse siirdumist Tallinna Kalevi ja Rapla meeskonnaga Korvpalli Meistriliigas mänginud Nurger naasis Eestisse 2020. aastal, kui liitus BC Kalev/Cramoga.

Koondisekarjäär
Nurger tegi Eesti koondise debüüdi 29. juunil 2018, kui viskas 2019. aasta maailmameistrivõistluste valiksarja 65 : 74 kaotusmängus Suurbritannia vastu 8 punkti.

Saavutused
 Eesti-Läti Korvpalliliiga meister (2021)
 Eesti karika võitja (2020)

Viited

Välislingid
 Rauno Nurger – Basket.ee profiil

Eesti korvpallurid
Sündinud 1993
Marinho

Mário Sérgio Santos Costa (sündinud 29. mail 1990 Penedos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia kõrgliiga klubis Flamengo.

Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta 2008. aastal Fluminense ridades. Pärast seda mängis ta mitmetes Brasiilia madalamate liigade klubides. Brasiilia kõrgliigas on ta mänginud veel 2015. aastal Cruzeiro, 2016. aastal Vitória, 2018–2019 Grêmio, 2019–2022 Santose ja alates 2022. aasta veebruarist Flamengo meeskonnas.

2020. aasta hooajal lõi ta Santose meeskonnas Brasiilia kõrgliigas 17 väravat ja jäi sellega liigas parimate väravaküttide arvestuses jagama kolmandat kohta. Samal hooajal valiti ta Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Lisaks jõudis ta 2020. aasta hooajal Santosega Lõuna-Ameerika klubide meistrisarja Copa Libertadorese finaali, kus kaotati teisele Brasiilia klubile, Palmeirasele. Sellest hoolimata valiti Marinho, kes lõi meistrisarjas kokku neli väravat, Copa Libertadorese hooaja parimaks mängijaks.

Aastatel 2017–2018 mängis Marinho Hiina kõrgliiga klubis Changchun Yatai.

Saavutused 
Internacional
Campeonato Gaúcho: 2009
Goiás
Campeonato Goiano: 2012
Campeonato Brasileiro Série B: 2012
Ceará
Copa do Nordeste: 2015
Vitória
Campeonato Baiano: 2016
Grêmio
Campeonato Gaúcho: 2019

Brasiilia jalgpallurid
Fluminense Football Clubi mängijad
Sport Club Internacionali mängijad
Ceará Sporting Clubi mängijad
Cruzeiro Esporte Clube mängijad
Esporte Clube Vitória mängijad
Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense mängijad
Santos FC mängijad
Clube de Regatas do Flamengo mängijad
Sündinud 1990
Chalč

Chalč (transkribeerituna Haltš, poola keeles Chalcz) on agrolinnake (endine küla ja alev) Valgevenes Homieli oblasti Vietka rajoonis, Chalči külanõukogu halduskeskus. Asula asub merepinnast 135 meetri kõrgusel, oblasti keskusest Homielist 16 ja rajooni keskusest Vietkast 2 kilomeetri kaugusel Soži jõe kaldal.

Asulas on saekaater, põhikool, kultuurimaja, postkontor ja kaks raamatukogu.

Aastal 1942 sündis külas endine Valgevene eriolukordade minister Valeryj Astapaŭ.

Elanikkond

Ajalugu 

Asula ümbrus on ammuse asustusega. Küla juures asub linnamägi, mis oli kasutusel Milogradi kultuuri, Zarubinetsi kultuuri ja Vana-Vene ajal, varasel rauaajal kasutusel olnud linnamägi, Vana-Vene ajal kasutusel olnud asulakoht ja viiest kurgaanist matmispaik. 

Asula kohta on esimesi teateid XIV sajandist, mil see kuulus Tšernigovi vürstiriiki. Švitrigaila andis asula Chaleckite suguvõsale, sellest ajast peale oli Chalč selle suguvõsa residentsiks.

XVII sajandi teisel poolel asusid külla jesuiidid, kes rajasid sinna kiriku ja kloostri. Aastal 1731 avati seal misjonipunkt, mis tegutses seal kuni aastani 1829, mil suleti ka klooster. Misjonit toetasid nii Chaleckid kui ka Šarscini Dernolovitšid. Aastal 1764 sai asula eraomandis oleva alevi staatuse. Chalč jäi Minski vojevoodkonda ja selle Rečyca maakonda.

Seoses Poola jagamisega läks Chalč aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Gomeli maakonda. XIX sajandi alguses valmis Chalči mõisa hoonetekompleks. Aastal 1860 peeti alevis kaks korda aastas laata. Aastal 1866 oli seal kolm poodi, alevis asus ka magasiait. Aastal 1879 avati mõisa juures viinaköök. Aastal 1886 olid asulas kirik ja juudi palvemaja, seal oli kolm tuulikut ja 85 poodi. Aastail 1887, 1891 ja 1892 alev põles; tules hävis kokku 261 maja. Aastal 1895 olid alevis kirik ja kihelkonnakool, seal tegutses juudi palvemaja. Chalčis oli toona viis tuulikut ja viis poodi, seal asus ka kõrts. Mõisa juures asusid viinavabrik ja teine kõrts. Aastal 1909 olid alevis postkontor ja heinapressimisvabrik. 

Chalč hakkas 25. märtsil 1918 kuuluma Valgevene Rahvavabariiki. 1. jaanuaril 1919 võttis Valgevene NSV juhtkond vastu otsuse, et asula kuulub Valgevene koosseisu. Reaalselt läks alev Valgevene NSV koosseisu aastal 1926, kus sellest sai külanõukogu keskus.

Aastal 1928 avati külas tellisevabrik.  Samal aastal moodustati seal kolhoos, järgmisel aastal avati seal tellisetehas. Septembris 1943 lasid karistussalklased  maha 9 küla elanikku ja põletasid maha 463 maja . Saksa väed vallutasid asula juulis 1941, nõukogude väed vabastasid küla 16. novembril 1943. Lahingus küla pärast hukkus 703 nõukogude sõdurit. Sõjas hukkus 178 küla elanikku. Aastal 1959 sai külast kohaliku sovhoosi keskasula. Aastal 1991 valmis praegune õigeusu kiriku hoone.

Viited 

Valgevene asulad
Vietka rajoon
Lajos Für

Lajos Für (21. detsember 1930 – 22. oktoober 2013) oli Ungari ajaloolane ja poliitik.

Lajos Für oli pärit väiketalupidajate perekonnast. 1954. aastal lõpetas ta Debreceni Ülikooli ajaloo erialal ja asus seejärel tööle samas ülikoolis. Ta osales 1956. aasta Ungari ülestõusus ja oli selle mahasurumisejärel lühiajaliselt interneeritud. 1956. aasta lõpul lahkus ta Prantsusmaale, kuid pöördus 1957. aastal Ungarisse tagasi. Töötas rammatukogus, laadijana ja õpetajana. Alates 1964. aastast töötas ta Ungari Põllumajandusmuuseumis. Magistrikraadi kaitses ta Debreceni Ülikoolis 1971. aastal ja filosoofiadoktorikraadi Budapestis Ungari Teaduste Akadeemias 1983. aastal. Loránd Eötvösi ülikooli dotsendiks sai ta 1987. aastal. 1987. aastal oli ta üks Ungari Demokraatliku Foorumi asutajatest. 1989. aastal sai ta Ungari Demokraatliku Foorumi aseesimeheks ja 1991. aastal tegevesimeheks. 1994–1996 oli ta Ungari Demokraatliku Foorumi esimees. Aastatel 1990–1998 oli ta Rahvuskogu liige. 1990–1994 oli ta Ungari kaitseminister.

Viited 

Ungari poliitikud
Ungari ajaloolased
Kaitseministrid
Sündinud 1930
Surnud 2013
Vlasta Parkanová

Vlasta Parkanová (neiupõlvenimi Vlasta Trnovcová; sündinud 21. novembril 1951) on Tšehhi poliitik.

Vlasta Parkanová lõpetas Karli ülikooli õigusteaduskonna 1975. aastal. Seejärel töötas kuni 1990. aastani juristina. 1990. aastal oli ta Tšehhoslovakkia parlamendi alamkoja liige. 1992–1995 töötas ta Tšehhi Välisministeeriumis osakonnajuhatajana. Aastatel 1995–1997 oli ta Tšehhi siseministri asetäitja sekretariaadi juhataja. Alates 1997. aastast kuni 2012. aastani oli ta (vaheaegadega) Tšehhi parlamendi alamkoja liige. Aastatel 1997–1998 oli ta Tšehhi justiitsminister. 2007–2009 oli ta Tšehhi kaitseminister ja Tšehhi peaministri esimene asetäitja.

Viited

Tšehhi poliitikud
Kaitseministrid
Justiitsministrid
Sündinud 1951
Martin Eerme

Martin Eerme (sündinud 1. novembril 1968) on eesti mehaanikateadlane ja professor.

Haridus
Lõpetas Nõo Keskkooli 1986; TTÜ mehaanikateaduskonnas masinaehituse eriala cum laude 1993; tehnikateaduste magister 1997; tehnikateaduste doktor, TTÜ,  2001.

Teaduskraad ja kutse
Doktorikraad (Masinaehituslike toodete struktuuriomaduste modelleerimise ja arvutipõhise tootearenduskeskkonna realiseerimisvõimaluste uurimine, juh. prof. Rein Küttner), Tallinna Tehnikaülikool, 2001; dotsent 2001;  vanemteadur 2002; professor 2005.

Teenistus
TTÜs 1997–…:  mehaanikateaduskonna masinaehituse instituudi teadur 1997–2001, dotsent 2001; raalintegreeritud tootmise ja projekteerimise õppetooli vanemteadur 2002–2004; masinaehituse instituudi professor ja õppetooli juhataja 2005–2009; mehaanika ja tööstustehnika instituudi raalintegreeritud tootmise ja projekteerimise õppetooli professor 2009–2011; mehaanikateaduskonna tootearenduse õppetooli professor 2011–2016; inseneriteaduskonna mehaanika ja tööstustehnika instituudi professor 2017–…

Teadustöö põhisuunad

FEM; modaalanalüüs; süsteemide integreerimine; raalprojekteerimine.
Avaldanud üle 60 teaduspublikatsiooni, 1 patentse leiutise ja 1 kasuliku mudeli kaasautor. Tema juhendamisel on kaitstud 105 magistri- ja 6 doktoritööd. Teinud ettevõtetele mitmeid arendustegevusi ja ekspertiise.

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

TTÜ masinaehituse instituudi nõukogu liige 2001–…; TTÜ  mehaanika ja metroloogia katselaboratooriumi nõukogu liige 2005–…; rahvusvaheliste konverentside korraldus- ja juhtkomitee liige 2008–2012; Eesti Teadusfondi grantide hindamiskomisjoni liige 2010–2012; TTÜ nõukogu liige 2017–…

Tunnustused

 3. koht TTÜ rakenduslike teadustööde konkursil 2005
 TTÜ parim õppejõud (mehaanikateaduskond)  2006
 2. koht TTÜ rakenduslike teadustööde konkursil 2006.

Viited

Harrastused ja huvialad
Korvpall, TTÜ Kapa klubi liige; kergejõustik (harrastaja).

Välislingid 
Martin Eerme Eesti Teadusinfosüsteemis

Eesti mehaanikateadlased
Eesti tehnikateadlased
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Nõo Reaalgümnaasiumi vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1968
Cal Petersen

Calvin Louis Petersen (sündinud 19. oktoobril 1994 Waterloos, Iowas) on USA jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Los Angeles Kings.

Aastatel 2012–2014 mängis ta United States Hockey League'i klubis Waterloo Black Hawks. Aastatel 2014–2017 mängis ta Notre Dame'i Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2013. aastal valiti ta NHL-i draftis Buffalo Sabresi poolt 129. valikuna.

2017. aasta juulis sõlmis ta lepingu Los Angeles Kingsiga. Hooajal 2017–18 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Kingsi noorteklubis Ontario Reign. Aastatel 2018 ja 2020 valiti Petesern AHL-i tähtede mängule.

Kingsi meeskonnas tegi ta NHL-is debüüdi 13. novembril 2018 mängus Toronto Maple Leafsi vastu, sekkudes mängu teisel perioodil Peter Budaj asemele. Esimest korda kuulus Petersen algkoosseisus 16. novembril mängus Chicago Blackhawksi vastu. 2019. aasta juulis pikendas ta Kingsiga lepingut kolme aasta võrra. Hooajal 2018–19 sai Petersen NHL-is kirja üksteist mängu ja hooajal 2019–20 kaheksa mängu.

2021. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Petersen USA jäähokikoondise koosseisus pronksmedali. Petersen oli turniiril parima tõrjeprotsendiga väravavaht (95,34%) ja lasi endale ühe mängu kohta lüüa kõige vähem väravaid (1,29) ning valiti turniiri parimaks väravavahiks.

Välislingid 
 Cal Petersen NHL.com lehel
 Cal Petersen hockeydb.com lehel

Ameerika Ühendriikide jäähokimängijad
Los Angeles Kingsi mängijad
Sündinud 1994
Ufa Salavat Julajev

Ufa Salavat Julajev on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Baškortostanis Ufas. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Idakonverentsis Tšernõšovi divisjonis.

Klubi on saanud nime baškiiri rahvuskangelase Salavat Julajevi järgi.

Klubi asutati 1961. aastal. Nõukogude Liidu kõrgliigas mängis see esmakordselt hooajal 1978–1979. Aastatel 1992–1996 mängis klubi Rahvusvahelises Jäähokiliigas ja 1996–2008 Venemaa kõrgliigas. Alates 2008. aastast mängib klubi KHL-is.

2008. aastal võitis Salavat Julajev Venemaa kõrgliiga. Hooaegadel 2008–09 ja 2009–10 võitis klubi KHL-i põhihooaja. 2011. aastal võideti Gagarini karikas, kui finaalseerias alistati Moskva oblasti Atlant mängudega 4:1. Hiljem pole Gagarini karika finaali pääsetud, kui kolmel korral on jõutud Idakonverentsi finaali.

Klubi koduväljak asub 8250 pealtvaatajat mahutaval Ufa Arenal.

Alates 2020. aastast on klubi peatreener Tomi Lämsä.

Praegune koosseis 
Seisuga 28. jaanuar 2021
Väravavahid: Aleksandr Skrinnik, Daniil Tarassov, Juha Metsola
Kaitsjad: Pavel Koledov, Aleksei Semenov, Grigori Panin (kapten), Jaŭvheni Lisaviec, Mihhail Naumenkov, Philip Larsen, Igor Mjasišev, Jevgeni Birjukov, Aleksandr Aleksejev, Šakir Muhhamadullin, Dzmitryj Koraboŭ
Ründajad: Eduard Gimatov, Daniil Skorikov, Ilja Baranov, Vjatšeslav Ševtšenko, Geoff Platt, Vjatšeslav Soloduhhin, Dmitri Kugrõšev, Danil Baškirov, Vladislav Lukin, Mihhail Vorobjev, Vladimir Žarkov, Rodion Amirov, Markus Granlund, Danil Alalikin, Pjotr Hohrjakov, Sakari Manninen, Artjom Pimenov, Teemu Hartikainen, Jegor Sutškov, Aleksandr Kadeikin, Gleb Kuzmin, Aleksei Pustozjorov, Vladislav Kartajev

Saavutused 
Gagarini karikas
Võidud (1): 2010–11
KHL-i põhihooaeg
Võidud (2): 2008–09, 2009–10
Venemaa kõrgliiga
Võitja (1): 2008
Kolmandad kohad (1): 1997
IIHF-i Föderatsioonikarikas
Võitja (1): 1995
Nõukogude Liidu meistrivõistlused
Teise taseme võitja (5): 1978, 1980, 1982, 1985, 1992
Spengleri karikas
Teised kohad (2): 2007, 2014

Välislingid 
 Ametlik koduleht

 
KHL-i jäähokiklubid
Venemaa jäähokiklubid
Alois Mock

Alois Mock (10. juuni 1934 – 1. juuni 2017) oli Austria poliitik. Ta kuulus Austria Rahvaparteisse.

Alois Mock lõpetas Viini Ülikooli õigusteaduse erialal 1957. aastal. Täiendas ennast rahvusvahelise õiguse alal Bologna ülikoolis aastatel 1957–1958 ja Brüsseli ülikoolis aastatel 1960–1961. 

Aastatel 1962–1966 töötas ta Austria esinduses Pariisis Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni juures. 1966–1969 oli ta Austria liidukantsleri Josef Klausi kabinetiülem. 1969–1970 oli ta Austria hariduse, kunsti ja spordi minister. Aastatel 1970–1987 oli ta Rahvusnõukogu (parlamendi alamkoja) liige. 1979–1989 oli Mock Austria Rahvapartei esimees ja seejärel auesimees. 1987–1989 oli ta Austria asekantsler. 1987–1995 oli ta Austria välisminister. 1990. aasta 6. novembrist kuni 17. detsembrini Austria kaitseministri kohusetäitja.

Viited 

Austria poliitikud
Austria välisministrid
Kaitseministrid
Sündinud 1934
Surnud 2017
Tallinna Liikumata Varanduste Omanike Krediitühisus

Tallinna Liikumata Varanduste Omanike Krediitühisus (saksa keeles Creditverein der Immobilienbesitzer in Reval, vene keeles Ревельское городское кредитное общество) oli 1868. aastal Tallinnas asutatud Majaomanike Krediitselts, ühisuse põhitegevuseks oli oma liikmetele Tallinna linnas kinnisvara tagatisel laenude andmine. Krediidiasutust nimetati ka Immobiilpangaks. Tallinna Majaomanike Krediitselts (hilisema nimega Tallinna Liikumata Varanduste Omanike Krediitühisus) asutati 1868. aastal.

Tallinna Liikumata Varanduste Omanike Krediitühisuse juhtorganid olid kolmest direktorist koosnev juhatus, peakoosolek ja kontrollkomisjon. Direktorid valiti ühisuse peakoosolekul iga kolme aasta tagant. 1905. aastal jõustunud põhikirja muudatuse kohaselt asendati ühisuse peakoosolek volinike koguga, kuhu kuulus 72 liiget, kes valiti iga kolme aasta tagant krediidiühisuse liikmete üldkoosolekul.

1905. aastal valiti Tallinna majaomanikkude krediitseltsi esimese jaoskonna valimised, kus valitud said peaaegu ühel häälel: 1. Victor Auster, 2. Eduard Bätge; 3. L. J. Berting: 4. W. W. Demin, 5. Eugen Erbe, 6. Erik Gahlnbäck, 7. Friedrich Giess, 8. Etienne parun Girard de Soucanton, 8. Georg Graf, 10. Edgar Hoeppener, 11. John Hoeppener, 12. John von Hueck 13. Karl Jürgenson 14. Johann Kuhlmann; 15. Christian Luther, 16. Aleksander Riesenkampff, 17. Nikolai Riesenkampff, 18. Christian Rotermann wanem, 19. Georg Scheel, 20. John Scheel, 21. Karl Stempel, 22. Arthur Ströhm, 23. Georg Stude wanem,  24. parun Eduard Dellingshausen. Tallinna majaomanikkude kreditseltsi teises valimisjaoskonnas valiti : V. von Baggo, Theodor Brosse, L. Daugull, A. Freybusch, C. Gräbner, R. Grünberg. E. Günther, J. Haller, Eduard Hoeppener, E. Hoerschelmann, E. Jacobson, C. KreH. Andr. Mathiesen, Hermann parun Maydel, Hugo parun Maydel, Fr. Nicolai, R Reichmann, Ralf parun Rosen, P. Seedorff, A. Sesemann, Ferdinand Treublut, J. P. Winogradow, R. Weiss, ja E. Winter

1917. aastal valiti Tallinna Majaomanikkude Krediitseltsi (immobilpanga) volinikkude koosolekul: John Höppener direktoriks, Georg Scheel kontrollkomisjoni liikmeks ja Fr. Giess, hindamisekomisjoni liikmeks. Uuesti valiti juhatuesse: arhitektor Karl Ipsberg direktori kandidaadiks oma palve peale ametist lahkunu Karl Stempeli asemele, notarius J. Linnamägi ja direktor J. Sitzka kontrollkomisjoni liikmeteks oma palve peale ametist lahkunud Georg Stude ja K. Kopfi asemele, ja hindamisekomisjoni liikmeks hr. Jüri Schönberg.

02.01.1920. aastal registreeriti  Tallinna Liikumata Varanduste Omanike Krediitühisuse põhikiri Eesti Vabariigi Tallinna-Haapsalu rahukogus.

08.03.1940 avaldati Riigi Teataja Lisas Siseministri 29.02.1940 määrus, mille alusel otsustati Tallinna Liikumata Varanduste Omanike Krediitühisuse volinike koosolekul panga tegevus lõpetada ja panga likvideerimise kohustused anti üle Pikalaenu Pangale.

Viited 

Eesti hoiu-laenuühistud
Vlade Divac

Vlade Divac (sündinud 3. veebruaril 1968) on Serbia korvpalliametnik ja endine elukutseline korvpallur, kes mängis aastatel 1989–2005 korvpalliliigas NBA.

Divac tuli Jugoslaavia korvpallikoondisega 1990. ja 2002. aastal maailmameistriks, 1989., 1991. ja 1995. aastal Euroopa meistriks ning võitis 1988. ja 1996. aasta olümpiamängudel hõbemedali. Divac on valitud nii FIBA kui ka Naismithi nimelisse korvpalli kuulsuste halli.

Karjäär Euroopas
Divac hakkas korvpalli mängima kodulinnas Prijepoljes ja alustas profikarjääri 1983. aastal Kraljevo Sloga meeskonnas. 1986. aastal siirdus Divac Belgradi Partizani, kus mängis 1989. aastani.

Karjäär NBA-s
Divac värvati 1989. aasta NBA draft'''i 26. valikuna Los Angeles Lakersisse, kus ta mängis NBA karjääri esimesed seitse hooaega. Oma parimal, 1994/95. hooajal tõi Divac keskmiselt 16 punkti, 10,4 lauapalli, 4,1 resultatiivset söötu, 1,4 vaheltlõiget ja 2,2 viskeblokeeringut mängus.

1. juulil 1996 vahetati Divac Kobe Bryanti draft'''ist valimise õiguse eest Charlotte Hornetsisse, kus ta mängis kaks hooaega.

Divac liitus 1998. aastal Sacramento Kingsiga, kus mängis kuus hooaega kaasmaalase Peja Stojakovići kõrval ja kogus keskmiselt 11,4 punkti ja 7,8 lauapalli mängus.

Divac liitus karjääri viimaseks hooajaks esimese NBA koduklubi Lakersiga, kuid sai seljaprobleemide tõttu kaasa teha vaid 15 mängus. 14. juulil 2005 teatas 37-aastane Divac, et lõpetab 16 aastat kestnud NBA ja kokku 22 aasta pikkuse profikorvpalluri karjääri.

Saavutused 
 NBA tähtede mäng (2001)
 NBA uustulnukate sümboolne teine viisik (1990)
 Jugoslaavia meister (1987)
 Jugoslaavia karika võitja (1989)
 Parim Euroopa mängija (1989)
 FIBA 50 parima mängija hulgas (1991)
 FIBA kuuluste hall (2010)
 Naismithi nimeline kuulsuste hall (2019)
 Olümpiaorden (2016)

Rahvuskoondis
Divac tuli Jugoslaavia korvpallikoondisega 1990. ja 2002. aastal maailmameistriks, 1989., 1991. ja 1995. aastal Euroopa meistriks ning võitis 1988. ja 1996. aasta olümpiamängudel hõbemedali. Lisaks võitis ta 1986. aasta maailmameistrivõistlustel ning 1987. ja 1999. aasta Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali.

Viited

Välislingid 
Vlade Divac – NBA.com
Vlade Divac – Basketball-Reference.com

Serbia korvpallurid
Sündinud 1968
Kati-Kreet Marran

Kati-Kreet Marran (sündinud 13. juulil 1998) on eesti sulgpallur.

Marran on naiste paarismängus võitnud 3 Euroopa karikasarja kuuluvat turniiri (koos Helina Rüütliga) ja neljal korral tulnud 2. kohale.

Eesti meistrivõistlustelt on Marran võitnud 5 kulda: 4 naiste paarismängus (2016, 2018, 2020, 2022) ja 1 segapaarismängus (2022).

Saavutused

BWF Euroopa karikasari 
Naiste paarismäng

Välislingid 

 BWF mängija profiil

Eesti sulgpallurid
Sündinud 1998
Jevgeni Birjukov

Jevgeni Nikolajevitš Birjukov (vene keeles Евгений Николаевич Бирюков; sündinud 19. aprillil 1986 Kaslis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib kaitsjana KHL-i klubis Ufa Salavat Julajev.

Ta alustas klubikarjääri Magnitogorski Metallurgis, kus mängis oma profikarjääri esimesed viisteist hooaega. 2007. aastal tuli ta Metallurgiga Venemaa meistriks. Aastatel 2014 ja 2016 võitis ta klubiga Gagarini karika finaali. Hooajal 2017–18 oli Birjukov KHL-is enim lööke (100) blokeerinud mängija.

2020. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Salvat Julajeviga.

2021. aasta märtsi seisuga on ta KHL-is osalenud 682 mängus. Tema enim mänge KHL-is kirja saanud ainult Sergei Mozjakin (685 mängu).

2012. aastal tuli Birjukov Venemaa jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks. Lisaks võitis ta 2015. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedali.

Viited

Välislingid 
 Jevgeni Birjukov KHL.ru lehel
 Jevgeni Birjukov hockeydb.com lehel

Venemaa jäähokimängijad
Magnitogorski Metallurgi mängijad
Ufa Salavat Julajevi mängijad
Sündinud 1986
Victoria Iftodi

Victoria Iftodi (sündinud 13. jaanuar 1969) on Moldova jurist ja poliitik.

Victoria Iftodi lõpetas Moldova Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna 1993. aastal. Ülikooli lõpetamise järel tegutses ta kuni 2003. aastani notarina ja oli Moldova Riikliku Ülikooli külalislektor. 1994–1996 oli ta ka Moldova Justiitsministeeriumi notari- ja õigusosakonna spetsialist. 2003– 2004 töötas ta Moldova justiitsministri asetäitjana. 2003–2006 oli ta Moldova valitsuse esindaja suhetes parlamendi ja põhiseaduskohtuga. 2004–2006 oli ta Moldova justiitsminister. 2006–2010 oli ta Moldova erakorraline ja täievoliline suursaadik Prantsusmaal ja Alžeerias. Samaaegselt oli ta Moldova alaline esindaja UNESCO juures. 2017–2018 oli ta Moldova põhiseaduskohtu kohtunik. 2018–2019 oli Victoria Iftodi teist korda Moldova justiitsminister.

Viited 

Moldova poliitikud
Justiitsministrid
Sündinud 1969
Erakorraline ja täievoliline suursaadik (Ukraina)

Erakorraline ja täievoliline suursaadik (ukraina keeles Надзвичайний і Повноважний Посол) on kõrgeim diplomaatiline teenistusaste Ukrainas, erakorraline ja täievoliline suursaadik, mida diplomaadile võib anda Ukraina president.  

Diplomaatilised teenistusastmed seati Ukrainas sisse 1992. aastal (erakorraline ja täievolilise suursaadikust järgmine madalam teenistusaste on erakorraline ja täievoliline 1. klassi saadik.

Erakorralise ja täievolilise suursaadiku teenistusastme saanud diplomaate 
1992 – Anatoli Zlenko, välisminister (1991–1994)
1992 – Gennadi Udovenko, alaline esindaja ÜRO juures, hilisem välisminister (1994–1998)
1992 – Borõss Tarasjuk, välisministri asetäitja, hilisem välisminister (1998–2000)
1992 – Mõkola Makarevõtš, välisministri asetäitja, hilisem suursaadik Eestis (1999–2005)
1995 – Anton Buteiko, välisministri asetäitja, hilisem välisminister (2006)
1996– Kostjantõn Grõštšenko, välisministri asetäitja, hilisem välisminister (2003–2005)
1996– Volodõmõr Ogrõzko, välispoliitika valitsuse juht, hilisem välisminister (2007–2009)
1996– Volodõmõr Handogi, välisministri asetäitja, hilisem välisminister (2009)
1997– Volodõmõr Jeltšenko, alaline esindaja ÜRO juures, hilisem suursaadik Ameerika Ühendriikides (2019–2021)
1997– Oleksandr Tšalõi, suursaadik Rumeenias, hilisem välisminister (2007–2009)
1999– Oleksandr Motsõk, suursaadik Türgis, hilisem suursaadik Ameerika Ühendriikides (2010–2015)
2002– Ivan Kuleba, Ukraina Välisministeeriumi riigisekretäri asetäitja (2002–2003) 
2003– Leonid Kožara, suursaadik Rootsis, hilisem välisminister (2012–2014)
2004– Igor Smeško, Ukraina Julgeolekuteenistuse ülem (2003–2005)
2007 – Arseni Jatsenjuk, välisminister (2007), hilisem peaminister (2014–2016)
2007– Oleg Šamšur, suursaadik Ameerika Ühendriikides (2006–2010)
2007 – Pavlo Kirjakov, suursaadik Eestis (2005–2010)
2009– Petro Porošenko, välisminister (2009–2010), hilisem Ukraina president (2014–2019)
2010– Pavlo Klimkin, välisministri asetäitja, hilisem välisminister (2014–2019)
2012– Andri Deštšõtsa, suursaadik, hilisem välisminister (2014)
2013 – Viktor Krõžanivskõi, suursaadik Eestis (2010–2017)
2019– Vadõm Prõstaiko, välisminister (2019–2020)
2020 – Volodõmõr Jatsenkivskõi, suursaadik Leedus (2015–)

Kõrgeima diplomaatilise teenistusastme on saanud ka Ivan Kuleba poeg, praegune välisminister Dmõtro Kuleba.

Meediaskandaal
Mais 2019 tekitas meediaskandaali ametist lahkuva (20. mail) Ukraina presidendi Petro Porošenko seadlus 18. maist Porošenko parteikaaslasest Ukraina Ülemraada liikmele Artur Gerassõmovile erakorralise ja täievolilise suursaadiku teenistusastme andmise kohta. Septembris 2019 uus president Volodõmõr Zelenskõi tühistas selle seadluse.

Vaata ka
Erakorraline ja täievoliline suursaadik (teenistusaste)
Erakorraline ja täievoliline suursaadik (NSV Liit ja Venemaa)

Viited

Diplomaatilised auastmed ja teenistusastmed
Ukraina
Salvador Luria

Salvador Edward Luria (13. august 1912 – 6. veebruar 1991) oli Itaalia päritolu Ameerika Ühendriikide mikrobioloog.

Luria lõpetas 1935. aastal Torino Ülikooli meditsiini erialal. Aastatel 1936–1937 oli ta Itaalia maaväes ajateenistuses ja asus seejärel Rooma Ülikooli õppima radioloogiat. Rooma Ülikoolis õppides sai ta teada Max Delbrücki teooriast, mille kohaselt oli geenid molekulid. Luria asus Delbrücki teooria tõestamiseks välja töötama meetodeid, milles kasutati bakteriofaage. 

1938. aastal keelas Benito Mussolini juutidel teadustöö tegemise ning rahastuseta jäänud Luria lahkus Prantsusmaale. 1940. aastal ründas Natsi-Saksamaa Prantsusmaad ning Luria põgenes Prantsusmaalt Ameerika Ühendriikidesse. Enrico Fermi abil sai ta tööle Columbia Ülikooli ning asus koostööd tegema Max Delbrücki ja Alfred Hershey'ga. Aastatel 1943–1950 töötas ta Indiana Ülikoolis ja 1950. aastal asus ta tööle Illinoisi Ülikooli.

1969. aastal sai Luria koos Hershey ja Delbrückiga Nobeli meditsiiniauhinna viiruste paljunemise ja geneetilise struktuuri uurimise eest.

Viited

Itaalia teadlased
Ameerika Ühendriikide molekulaarbioloogid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1912
Surnud 1991
Galeries Lafayette

Galeries Lafayette on tipptasemel prantsuse kaubanduskett, mille esinduskaubamaja on Galeries Lafayette Haussmann.

Välislingid
Koduleht

Prantsusmaa ettevõtted
Tõnu Trump

Tõnu Trump (sündinud 27. augustil 1961) on eesti raadioinsener ja signaalitöötluse professor.

Haridus
Lõpetas Gustav Adolfi Gümnaasiumi 1979; TTÜ automaatikateaduskonnas raadiotehnika eriala 1984; aspirantuur  Eesti TA Küberneetika Instituudis 1986–1990, tehnikakandidaat 1990; doktorantuur 1992–1993, tehnikateaduste doktor TTÜ,  1993.

Teaduskraad ja kutse
Tehnikakandidaat 1990;  doktorikraad (Some New Aspects of Digital Filtering, juhendaja Ilmar Arro), Tallinna Tehnikaülikool, 1993; dotsent 1991;  professor 2007.

Teenistus
TTÜs 1984–1986: infotehnoloogia teaduskonna raadio- ja sidetehnika instituudi TU insener 1984–1986;
TA Küberneetika Instituudi teadur 1986–1990;
TTÜs 1992–1993: infotehnoloogia teaduskonna raadio- ja sidetehnika instituudi dotsent 1992–1993;
Ericsson AB (Stockholm) ekspert 1994–2006;
TTÜs 2007–2016: infotehnoloogia teaduskonna raadio- ja sidetehnika instituudi signaalitöötluse õppetooli telekommunikatsiooni erakorraline professor 2007, professor 2007–2016.

Teadustöö põhisuunad

Loodusteadused ja tehnika, info- ja kommunikatsioonitehnoloogia: digitaalne signaalitöötlus, adaptiivsed algoritmid.
Avaldanud üle 60 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 2 magistri- ja 2 doktoritööd. 14 patentse leiutise autor või kaasautor.

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

TTÜ infotehnoloogia teaduskonna raadio- ja sidetehnika instituudi signaalitöötluse õppetooli juhataja 2009–2015;  IEEE Digital Signal Processing konverentside rahvusvahelise programmikomitee liige 2013.

Isiklikku
Ta on abielus ja kahe tütre isa. Tema vend on helilooja ja muusik Juhan Trump. Nende vanaisa oli eesti ehitusettevõtja Johannes Trump.

Tunnustused

 märgitud raamatus Marquis Who's Who in the World 2004-...
 IEEE vanemliige 2006.

Viited

Välislingid 
Tõnu Trump Eesti Teadusinfosüsteemis

Eesti tehnikateadlased
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1961
José Fonte

José Miguel da Rocha Fonte (sündinud 22. detsembril 1983 Penafielis) on Portugali jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lille ja Portugali jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Portugali klubis Lissaboni Sporting, mille noorteakadeemiaga liitus ta 1994. aastal. Aastatel 2002–2004 mängis ta klubi reservmeeskonnas Portugali esiliigas.

Portugali kõrgliigas debüteeris Fonte hooajal 2005–06 Vitória Setúbali ridades. 2006. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Lissaboni Benficaga, kuid klubi põihimeeskonnas ei mänginud ta kordagi. Hooaja 2005–06 teises pooles oli ta Benficast laenul Portugali kõrgliiga klubis Paços de Ferreira ja hooajal 2006–07 Estrela da Amadoras.

2007. aastal läks ta Benficast laenule Inglismaa esiliiga klubisse Crystal Palace, kellega sõlmis hooaja 2007–08 lõpus püsiva lepingu.

2010. aasta jaanuaris liitus ta Southamptoniga, mis mängis toona Inglismaa tugevuselt kolmandas liigas. Hooajal 2010–11 aitas ta klubil tõusta Inglismaa esiliiga. Samal hooajal valiti Fonte liiga hooaja sümboolsesse koosseisu ja Southamptoni hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2011–12 kindlustati pääs Inglismaa kõrgliigasse. Southamptoniga mängis Fonte Inglismaa kõrgliigas neli ja pool hooaega. 2015. aastal valiti Fonte taas Southamptoni hooaja parimaks mängijaks. 2017. aasta jaanuaris siirdus ta West Ham Unitedi.

2018. aasta veebruaris liitus Fonte Hiina kõrgliiga klubiga Dalian Yifang. Sama aasta juulis sõlmis ta lepingu Lille'iga.

Portugali jalgpallikoondises tegi Fonte debüüdi 18. novembril 2014 sõprusmängus Argentina vastu. 2016. aastal tuli ta Portugali koondisega Euroopa meistriks. Portugali koondisse on ta kuulunud veel ka 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Tema noorem vend Rui Fonte on samuti jalgpallur.

Välislingid 

Portugali jalgpallurid
Crystal Palace FC mängijad
West Ham Unitedi mängijad
Lille OSC mängijad
Primeira Liga mängijad
The Championshipi mängijad
League One'i mängijad
Ligue 1 mängijad
Sündinud 1983
Nahasisene süstimine

Nahasisene süstimine ehk intraepidermaalne manustamine (lühendatult ID (Intradermal (injection))) on vedela aine manustamisviis, mille käigus toimeaine (nt tuberkuliin, vaktsiin) süstitakse epidermise ja hüpodermise vahel olevasse nahaalusesse koesse (dermis).

Viited

Vaata ka
 Lihasesisene süstimine
 Nahaalune süstimine
 Veenisisene süstimine
Zdravko Krivokapić

Zdravko Krivokapić (serbia keeles Здравко Кривокапић; sündinud 2. septembril 1958) on Montenegro masinaehituse professor ja poliitik. 

Zdravko Krivokapić lõpetas 1981. aastal Montenegro Ülikooli masinaehituse teaduskonna. 1983. aastal astus ta aspirantuuri Belgradi Ülikooli masinaehitusteaduskonnas, kandidaaditöö masinaehituse alal kaitses 1989. aastal. Doktorikraadi sai Montenegro Ülikooli masinaehitusteaduskonnas 1993. aastal. 1983. aastal valiti ta Montenegro Ülikooli masinaehitusteaduskonna tootmise tehnoloogia kateedri assistendiks. Dotsendiks valiti ta 1994. aastal ja professoriks 2004. aastal. 2015–2017 oli ta Montenegro Ülikooli doktoriõppe keskuse juhataja.

Viited 

Montenegro peaministrid
Sündinud 1958