joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Iljušin Il-86

Iljušin Il-86 on  esimene Nõukogude Liidus loodud ja seeriaehitusse jõudnud nelja turboventilaatormootoriga laiakereline keskmaaliinide reisilennuk. Suuruselt on ta võrreldav Ameerika Ühendriikide McDonnell Douglas DC-10-ga ja Lockheed L-1011-ga ning Euroopa Airbus A300-ga. Iljušin Il-86 esmalend oli 22. detsembril 1976. Liinilennukõlblikkuse sertifikaadi sai lennuk 24. detsembril 1980.

Rahvusvahelistel lennuliinidel ei olnud Il-86 konkurentsivõimeline. Mootorite kütusekulu oli 25% suurem kui teistel sama klassi lennukitel, samuti oli lennuk rahvusvahelistest normidest kõrgema müratasemega. Mootorite tööressurss oli väike ja hooldusvälbad lühikesed, puudus ka vabaturumajanduses vajalik logistiline paindlikkus.

NSV Liidu Lennukitööstuse Ministeerium plaanis osta Inglismaalt kopeerimiseks Il-86-le sobiva mootori partii (8 mootorit) RB.211-22 turboventilaatormootoreid, kuid inglased seadsid tehingu tingimuseks vähemalt 100 lennuki ehk 4 x 100 mootorit ostmise. Selle tulemusena pidid venelased ehitama D-18T mootorid eelneva projekti D-36 põhjal.

Il-86 lennukit hakkas kasutama Nõukogude Liidu ainuke tsiviillennunduse organisatsioon Aeroflot. Kuigi 1990. aastate alguses loodeti lennukit müüa idabloki riikidesse, jäid need plaanid Nõukogude Liidu lagunemise tõttu katki.

26. detsembril 1980 tegi Il-86 Moskvast Taškenti oma esimese kommertslennu. Regulaarsete liinilendudega sai see mudel alustada alles pärast 1. veebruari 1981 ning seda vaid siseriiklikel liinidel. Juunis 1981 lisati Il-86 lennusihtkohtade hulka Ida-Euroopa riigid, Lääne-Euroopa sihtkohad lisandusid oktoobris.
1982. aastal alustati liinilende ka Moskvast Havannasse, vahemaandumisega Shannoni lennuväljal Iirimaal ja Ganderi lennuväljal Kanadas Newfoundlandil.
Lisaks lennati Sali saare kaudu ka Lõuna-Ameerikasse – Buenos Airesesse, Montevideosse, Limasse, Rio de Janeirosse ja São Paulosse.

Il-86, mida tänaseks on ehitatud umbes 120, on endiselt kasutusel üksnes SRÜ riikides. Tänu suurele reisijate mahutavusele on Il-86-d kasutusel suure reisijatearvuga lennuliinidel.

Tehnilised andmed
 Tiiva noolsus: 35°
 Lennukaal: 215 tonni
 Suurim lennukiirus: 950 km/h
 Reisikiirus: 900 km/h
 Mootorid: 4 x NK-86, tõukejõuga 13,3 tonni iga mootor.

Viited

Reisilennukid
Nõukogude Liidu lennukid
Iljušin
Imerethi

Imerethi piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) ja ajalooline piirkond Gruusia lääneosas.

Piirkonna ISO 3166 kood on GE-IM.

Loodus

Piirkonda ümbritsevad põhjas Suur-Kaukasuse Ratša ahelik ning idast Surami ahelik. Madalamad alad jäävad läände, kus mägialad lähevad üle Kolhethi madalikuks. Piirkonna kõrgeim tipp on 2850-meetrine Mephistskharo ning läänes madalaim Rioni org (27 meetrit üle merepinna).

Peamisteks jõgedeks on Rioni ja tema vasakpoone lisajõgi Kvirila.

Esineb üleujutusi, maavärinaid, maalihkeid.

Madalamatel läänepoolsetel aladel võimaldab vahemereline kliima kasvatada teepõõsast ning lähistroopilisi puuvilju (tsitruselisi), idas viinamarju. Mägedes levivad metsad ning alpi niidud.

Haldusjaotus
Regioon jaguneb halduslikult kaheksaks rajooniks ja neljaks rajooni staatuses linnaks:

Rahvastik
Imerethia elanikud on grusiinide subetnos. Grusiinide perekonnanimed lõpevad harilikult liitega -švili ('poeg'), imerethialaste perekonnanimi aga liitega -dze (näiteks Nikolai Tšehidze)

Ajalugu
Imerethi kui ajalooline piirkond hõlmab Rioni jõe keskjooksul Kolhida madaliku ja seda ümbritsevate mägede ala. Ajalooliseks keskuseks ja pealinnaks on olnud Khuthaisi.

975–1442 oli Imerethi ühendatud Gruusia koosseisus. Seejärel oli omaette kuningriik, mis 1555. aastal langes Türgi ülemvõimu alla.

1804. aastal sai Imerethist Venemaa protektoraat ja aastal 1810 liideti ta Venemaaga.

Gruusia piirkonnad
Gruusia ajaloolised piirkonnad
Irakli Abašidze

Irakli Abašidze (gruusia ირაკლი აბაშიძე; 23. november 1909 – 14. jaanuar 1992) oli Gruusia luuletaja, Gruusia nõukogude entsüklopeedia peatoimetaja.

On luuletanud elust sotsialistlikus Gruusias ning filosoofilist luulet Gruusia saatusest ja poeedi kohusest.

Teosed

1938 "Uued luuletused"
1950–1951 luuletsüklid "Õitseb Guria" (Quavis Guria) ja "Lõikuslaul"
1959 luuletsükkel "Rusthaveli jälgedes" (Rusthavelis nakvalevze)
1966 "Lähenemine"
1971 "Ka need laulud on minu Gruusiale"
tsükkel "Palestiina, Palestiina"

Poliitiline tegevus
1939 NLKP liige
NSVL Ülemnõukogu 4.–7. koosseisu saadik

Tunnustused

1960 Gruusia Teaduste Akadeemia akadeemik
1979 sotsialistliku töö kangelane

Gruusia kirjanikud
Luuletajad
Sotsialistliku töö kangelased
Sündinud 1909
Surnud 1992
Akadeemikud
Incheon

Incheon (ka Inch'ŏn) [intšheon] on keskalluvusega linn Lõuna-Koreas.

Linn on kokku kasvanud Seouliga, kuid on halduslikult omaette üksus. Linn on tuntud suure ja uue lennujaama poolest, mis on suurim Lõuna-Koreas.

Linn asub mandril, kuid uus lennujaam asub linnast eemal, saartel.
Lennujaama rajamisel ühendati Yeongjongi saar ja Yongyu saar.

Incheoni elanike arv on 2 596 000 (2002).

Linna suurim mägi on Manisan (469 m).

Linna varasem nimi oli Michuhol ja asula rajati Manisani jalamile juba umbes 500 eKr.

Provintsi õigustega linnaks sai Incheon 1995. aastal.

Sõpruslinnad 
  Burbank, USA (1961)
  Philadelphia, USA (1983)
  Anchorage, USA (1986)
  Kitakyūshū, Jaapan (1988) 
  Tianjin, Hiina (1993) 
  Hải Phòng, Vietnam (1997)
  Panamá, Panama (2000)
  Tel Aviv, Iisrael (2000) 
  Aleksandria, Egiptus (2000) 
  Honolulu, USA (2003)
  Chongqing, Hiina (2007) 
  Mérida, Mehhiko (2007) 
  Kolkata, India (2007) 
  Manila, Filipiinid (2008)

Viited

Välislingid
Linna koduleht

Lõuna-Korea linnad
Jänes

Jänes (Lepus) on jäneseliste seltsi jäneslaste sugukonda kuuluv perekond.

"Loomade elu" järgi on jänese perekond pärisjäneslaste  alamsugukonna ainus perekond. Sellesse kuulub 15 liiki, mis asustavad eeskätt parasvöötme avamaastikke ja metsi. Üksikud liigid elavad kõrbetest kuni tundrani, kaasa arvatud Gröönimaal ja Taimõri järve ääres. Kõige mitmekesisemad on nad Põhja-Ameerikas, seevastu Lõuna-Ameerikas puuduvad. Austraalias ja paljudel saartel on nad aklimatiseeritud. 

Eestis elutsevad 2 jäneste liigist hall- ja valgejänes. Mõlemad toituvad suvel rohttaimedest, talvel söövad puude ja põõsaste oksi, koort ja võrseid, rikkudes nii ka viljapuid. Nad ise on mitme kiskja põhiliseks toiduks.

Karvastik on enamikul jänestel pruunikashall. Talvel muutuvad paljud jänesed heledamaks, valgejänes ja ameerika jänes valgeks (ainult kõrvaotsad jäävad mustaks). Jänesed tegutsevad peamiselt öösel, meeltest on kõige paremini arenenud haistmine ja kuulmine. Nad on üsna paiksed, kuid tundras ja Gröönimaal elavad rändloomad. Heade varjetingimuste korral nad ei põgene, vaid peituvad.

Jänesed poegivad kaks-kolm korda aastas. Pojad on juba sündides hästi arenenud, ema käib neid ainult imetamas. Emasloom imetab mitte ainult oma, vaid ka võõraid poegi, kui neid leidma juhtub.

Mõni jäneseliik on tähtis karusnaha poolest. Kõik Põhja-Ameerikas elavad liigid on jahiloomad. Nad võivad levitada inimeselegi ohtlikke haigusi, näiteks tulareemiat, samuti kanda puuke, kellelt omakorda haigusi saada võib.

Liigid
Lepus americanus – ameerika jänes 
Lepus barchyurus – mandžuuria jänes 
Lepus capensis – kapi jänes
Lepus castroviejoi – kantaabria jänes
Lepus corsicanus – korsika jänes
Lepus europaeus – halljänes 
Lepus granatensis – ibeeria jänes
Lepus timidus – valgejänes 
Lepus tolai – tolai jänes

Kultuur
 Ühistranspordis sõidu eest maksmata sõitjaid nimetatakse jänesteks.
 24. detsembril 2000 avati Pihkva oblastis Mihhailovskojes mälestusmärk jänesele. Nimelt ajendas jänes Aleksandr Puškinit mitte sõitma Peterburi osalema dekabristide ülestõusus 1825. aasta detsembris. Ülestõus suruti maha, selle 5 osalejat hukati ning üle saja saadeti sunnitööle või Siberisse asumisele.

Vaata ka
küülik

Viited

Välislingid
[Soomes pidas jänes varestega lahingut] 

Jäneselised
Jacob Frank

Jacob Frank (1726–1791) oli judaismis valemessiaseks peetav  juudi usujuht, kes lõi lahku judaismist ning lõi uue pooljudaistliku, poolkristliku usundi, mida tuntakse frankismi nime all. 

Frankismi kujunemine sai võimalikuks tänu hiljem müstitsismiks mandunud juudi messianistlikule liikumisele pärast  Smyrna valemessia Sabbatai Zevi ilmumist ning Poola juutide sotsiaalsele ja majanduslikule tõusule. 

Messianistlik liikumine (1660–1670) leidis aset pärast juutide rüüstamist ja tapmist hetman Bogdan Hmelnõtskõi ülestõusu päevil. Sajad varemetes külad, kus peaaegu igas perekonnas oli lein, ootasid Taevalt abi. Nad kaldusid Ukraina tapatalgutes nägema Messia-eelseid kannatusi ning Sabbatai Zevi's tõotatud Messiast. Zevi langemine ning pöördumine islamisse võõritasid temast enamiku järgijaid, end harimatumad juudid säilitasid kauaks usu Sabbatai Zevi müstilisse missiooni.  

17. sajandi lõpuks oli messianism kaotanud poliitilise iseloomu ning omandanud müstilise värvingu, muutudes salasektiks. Türgis tekkis Sabbatai Zevi järgijate pool-juudi, pool-islami sekt. Poolas, eriti Podoolias ja Galiitsias kujunesid arvukad Sabbatai Zevi järgijate salaühingud. Oodates suurt messiaanlikku pööret, loobusid nende liikmed, juudi printsiipidest ning heitsid kõrvale juudi käsuõpetuse ja kombed. Nende müstilises kultuses oli nii asketismi kui ka sensuaalsuse elemente: mõned kahetsesid pattu ennast piinates ning "leinates Siioni pärast"; teised ei pidanud kinni judaismi rangetest kasinusnõuetest ning andusid liiderlikkusele. Poola rabid püüdsid Lembergi kogul (1722) ja mujal "Sabbatai ketserlust" kõrvaldada, ent see elas edasi peamiselt vabamüürlusetaolise korraldusega salajastes ringides. 

Müstitsismi levikut soodustas Podoolia ja Galiitsia juutide raske sotsiaalne ja majanduslik olukord 18. sajandi esimesel poolel, kui Poola käis alla ning haidamakkide liikumised tegid lõpu isiku- ja varapuutumatusele paljudes juutide keskustes. Seetõttu käisid alla ka rabiinlikud koolid ja intellektuaalne tegevus, mille tagajärjeks oli soodne pinnas müstiliste õpetuste arenguks aina koletumatute vormide suunas.   

Nendest Sabbatai Zevi järgijate salaringidest tuli ka frankistide sekti rajaja Jacob Frank, kes sündis Podoolias Korolovkas umbes 1726 Jacob Leibowitz'ina. Tema isa heideti kogukonnast välja, sest ta kuulus zeviitide salaühingusse. Isa kolis 1730 Valahhiasse Tšernovitši. Seal oli Türgi sabbatailaste mõju tugevalt tunda. Juba koolipoisina tundis Frank vastumeelsust Talmudil põhineva juudi õpetuse vastu ning nimetas end hiljem sageli "lihtsaks meheks" või "õpetamata meheks". Rõivaste ja kalliskivide rändkaupmehena käis ta sageli Türgis. Seal nimetati teda "Frank", nagu üldse iga eurooplast. Türgis elas ta temaaegsete sabbatailaste keskustes Saloníkis ja İzmiris.

Ukraina ajalooga seotud inimesed‎
Judaism
Sündinud 1726
Surnud 1791
Jägala juga

Jägala juga on juga Jägala jõe alamjooksul Harju maakonna Jõelähtme valla territooriumil, umbes 5 km  enne jõe suubumist Soome lahte, umbes 25 km Tallinnast ida pool ja 1 km Koogi küla keskmest põhja pool. Joa paremale kaldale on võimalik jõuda ka Jägala-Kaberneeme tee 3. kilomeetrilt vasakule, Neeme küla suunas keerates.

Koha geograafilised koordinaadid on .
 
Joa kõrgus on 7,8 või 8,1 meetrit ja laius üle 50 meetri. Veekardin on tekitanud joa alla kuni 7 meetri sügavuse hiiukirnu. Tegemist on kõige kõrgema loodusliku joaga Eestis. Valaste juga ja teised Ontika paekalda joad on küll kõrgemad, kuid nad asuvad kuivenduskraavide suudmetes.. 

Joa tagant on võimalik läbi kõndida, astudes libedatele kividele.

Kõige huvitavamat vaatepilti pakub juga kevadise suurvee ajal ning talvel, kui juga on jäätunud.

Jõe lõunakallas joa kõrval on varisemisohtlik.

Jägala juga on aastast 1959 looduskaitse all (Jägala joa kaitseala).

Geoloogia
Juga langeb Põhja-Eesti pangalt. Joa taga ja kõrval paljanduvad Ordoviitsiumi settekivimid. Esindatud on Varangu, Hunnebergi, Billingeni, Volhovi ja Kunda lade. Varangu lademe Türisalu kihistu graptoliitargilliit jääb valdavalt veepiirist allapoole, kuid langeva vee poolt lahtimurtud argilliiditükke leidub joa ümbruses rohkesti. Argilliidi peal lasub glaukoniitliivakivi kiht, mis kuulub Hunnebergi lademe Leetse kihistusse. 
Ülalpool järgneb sellele Volhovi lademe glaukoniitlubjakivi ning seejärel Kunda lademe lubjakivi. Lubjakivis on rohkesti nautiloidide kivistisi.

Joa paljand on Jägala kihistiku stratotüüp, ka on kihistik selle järgi nime saanud. Samuti on selle järgi nimetatud Joa kihistik, mille stratotüübiks on samuti Jägala joaastangu paljand.

Juga on klindiastangu, millelt ta langeb, tuhandete aastate jooksul kulutanud, nii et allapoole juga on Jägala jõele tekkinud kitsas kanjonorg, mille põhjas on kärestikuline jõesäng. Oru pikkus on 300 meetrit, sügavus 12–14 meetrit. Kujunema hakkas see umbes 3000 aastat tagasi. Iga aastaga liigub juga lähtele lähemale. Aastail 1688-1931 taandus juga keskmiselt 17 cm aastas.

Ajalugu
Jägala joa varasem rahvapärane nimi on Joarüngas. 

Arvatavasti on sellel kohal olnud muistne kultusepaik. Jägala joa juurest pärinevad esimesed kirjalikud teated vesiveskist Eestis (13. sajandi algus; umbes 1240). Aastast 1688 pärinevatele kaartidele on märgitud joa juurde vesiveski.

Pilte

Vaata ka
Jägala-Joa küla
Jägala joa hüdroelektrijaam
Eesti jugade loend

Viited

Kirjandus
Avo Miidel. Joad ja maasääred. – Loodusmälestised, 6, Harjumaa: Viimsi, Maardu, Jõelähtme, Tallinn: 2000, lk 14–16.

Välislingid

 
 360° aeropanoraam / aerofoto. Aprill 2012.
 Virtuaaltuur ja panoraamfoto foto360.ee

Eesti joad
Jõelähtme vald
Jüri Jaakson

Jüri Jaakson VR III/1 (16. jaanuar 1870 Kokaviidika, Saarepeedi vald, hilisem Uue-Võidu vald, Viljandimaa – 20. aprill 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik, riigivanem 1924–1925.

Jüri Jaakson õppis Hugo Treffneri eragümnaasiumis ja aastatel 1892–1896 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, lõpetas I järgu diplomiga. Aastatel 1897–1901 vandeadvokaadi abi Viljandis, 1898–1901 Viljandi Põllumeeste Seltsi ja seltsi "Koit" esimees. 1901–1902 Riias. 1902–1914 vandeadvokaat Riias, Riia eestlaste karskusseltsi, 1902–1905 Riia Eesti Seltsi "Imanta", 1906–1914 Riia Eesti Hariduse ja Abiandmise Seltsi juhatuse esimees. 1904–1920 Eesti Aleksandrikooli kuratooriumi liige ja esimees.

1915–1919 Tallinna Linnapanga juhatuse liige, 1915–1919 Põhja-Eesti Põllumeeste Keskseltsi esimees, Tallinna Majandusühisuse nõukogu esimees.

1917 Eestimaa kubermangukomissari abi, 1917–1918 Maanõukogu liige ja abiesimees, 1918 Ajutise Valitsuse peavolinik varade ülevõtmisel Saksa okupatsioonivõimudelt.

Jüri Jaakson oli 27. novembrist 1918 kuni 20. septembrini 1919 ja 18. novembrist 1919 kuni 26. oktoobrini 1920 Eesti kohtuminister. Eesti Asutava Kogu liige 1919. Aastatel 1920–1932 I, II, III ja IV Riigikogu koosseisu liige. 16. detsembrist 1924 kuni 15. detsembrini 1925 oli ta riigivanem Jüri Jaaksoni valitsuses. 

Aastatel 1926–1940 Eesti Panga president, 1935–1938 Riigi Majandusnõukogu, alates 7. aprillist 1938 Riiginõukogu liige.

1936. aastal asutas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi juurde endanimelise sihtkapitali (20 000 krooni).

14. juunil 1941 vangistati NKVD poolt, viidi Venemaale, mõisteti surma ja lasti maha.

Kokaviidika külas on talle püstitatud mälestuskivi. 2010. aasta jaanuaris andis Eesti Post Jaaksoni mälestuseks välja postmargi. 2020. aasta jaanuaris andis Eesti Pank Jaaksoni 150. sünniaastapäeva puhul välja hõbedast meenemündi.

Tunnustus 
 Vabadusristi III liigi 1. järk (14. detsembril 1920)
 Kotkaristi I klassi teenetemärk (6. juuni 1930)

Viited

Kirjandus
Jaak Pihlak, "Viljandi kihelkond ja Vabaduse Risti vennad" Viljandi Muuseumi aastaraamat, 2008, lk 180-182

Välislingid 
Eesti Posti Jüri Jaaksonile pühendatud mark ja esimese päeva ümbrik 15.01.2010

Eesti riigivanemad
Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liikmed
Asutava Kogu liikmed‎
I Riigikogu liikmed
II Riigikogu liikmed
III Riigikogu liikmed
IV Riigikogu liikmed
Riigi Majandusnõukogu liikmed
I Riiginõukogu liikmed
Eesti Rahvaerakonna poliitikud
Hukatud Eesti poliitikud
Eesti advokaadid
Eesti kohtuministrid
Kaitseliidu Vanematekogu liikmed
Vabadusristi III liigi 1. järgu kavalerid
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
EÜS Ühenduse liikmed
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1870
Surnud 1942
Põhja-Jeolla provints

Põhja-Jeolla provints (ka Põhja-Chŏlla provints, Lõuna-Korea omaladinas Jeolla-bukdo) on 1. järgu haldusüksus Lõuna-Koreas.

Lõuna-Korea provintsid
Lõuna-Jeolla provints

Lõuna-Jeolla provints (ka Lõuna-Chŏlla provints, Lõuna-Korea omaladinas Jeolla-namdo) on 1. järgu haldusüksus Lõuna-Korea. 

Provintsis on 1967 saart, kogupindalaga 1817 km². 

Koole on provintsis 1584, õpilasi umbes 424 000.

Lõuna-Korea provintsid
Karboksüülhapped

Karboksüülhapped on orgaanilises keemias happed, mis sisaldavad karboksüülrühma (COOH).

Nomenklatuur
IUPACi nomenklatuuri kohaselt tuletatakse karboksüülhapete nimetused süsivesinike nimetustest ja lisatakse nimele lõppu "hape".
Näiteks:
CH3CH3 (etaan) -> CH3COOH (etaanhape). Palju on kasutusel ka triviaalnimetusi, eriti biokeemias.

Liigitus
Sõltuvalt karboksüülrühmade arvust eristatakse ühealuselisi (näiteks  metaanhape), mitmealuselisi (näiteks oblik- ehk etaandihape) ja aromaatseid (näiteks bensoehape) karboksüülhappeid. Kõrgemaid ühealuselisi karboksüülhappeid, mille süsivesinikradikaalis on 4–20 süsiniku aatomit, nimetatakse rasvhapeteks.

Füüsikalised omadused
Karboksüülhapete füüsikalised omadused on tingitud nende molekulide võimest moodustada tugevaid vesiniksidemeid. Sel põhjusel on neil ka kõrge keemistemperatuur ning normaaltingimustel on nad  vedelad või tahked. Süsinikuahela pikenedes väheneb nende tihedus ja lahustuvus vees.

Madalamad karboksüülhapped on terava lõhnaga värvuseta vedelikud, mis segunevad veega igas vahekorras. Kõrgemad karboksüülhapped on tahked ja vees lahustumatud.

Keemilised omadused
Side hapniku- ja vesinikuaatomi vahel on nõrk. Seetõttu katkeb see side kergesti ja vesinikioonide eraldumisel põhjustavad karboksüülhapped lahuses happelisi omadusi. Sellest tulenevalt on karboksüülhapped alkoholidest ja fenoolidest tugevamad happed. 

Karboksüülhapete reageerimine metallidega:
2CH3COOH + Zn = (CH3COO)2Zn + H2
Reageerimine metalli oksiididega (näites on saadusteks raudetanaat ja vesi):
2CH3COOH + FeO = (CH3COO)2Fe + H2O
Reageerimine hüdroksiididega (näites on saadusteks  naatriummetanaat ja vesi):
HCOOH + NaOH = HCOONa + H2O
Reageerimine endast vähem püsiva happe (näites süsihappe) sooladega):
2CH3COOH + Na2CO3 = 2CH3COONa + H2CO3
H2CO3 (süsihape) laguneb kergesti süsinikdioksiidiks (CO2) ja H2O (veeks).
Reageerimine alkoholidega, tekivad estrid:
CH3COOH + CH3CH2OH = CH3COOCH2CH3 + H2O

Karboksüülhappeid
Metaanhape (sipelghape) HCOOH
Etaanhape (äädikhape) CH3COOH
Propaanhape (propioonhape) CH3CH2COOH
Butaanhape (võihape) CH3CH2CH2COOH
Pentaanhape (palderjanhape) C4H9COOH
Heksaanhape (kapronhape) C5H11COOH
Heptaanhape (önanthape) C6H13COOH
Piimhape (2-hüdroksüpropaanhape)
Õunhape (hüdroksübutaanhape)
Viinhape (2,3-dihüdroksübutaandihape)
Sidrunhape (2-hüdroksü-1,2,3-propaantrikarboksüülhape)
Etaandihape (oksaalhape ehk oblikhape)
HOOC-COOH ehk (COOH)2 (on kahealuseline karboksüülhape)
Bensoehape (fenüülkarboksüülhape) C6H5COOH

Orgaanilised happed
Kolmikside

Kolmikside on keemiline side, kus on ühinenud kolm elektronpaari.

Kolmikside kuulub kovalentsete sidemete hulka.

Vaata ka
Kaksikside
Üksikside

Keemiline side
Korab

Korab on Albaania ja Põhja-Makedoonia kõrgeim mägi, seni ainus piirimägi Euroopas, mis on ühtlasi mõlema naabermaa kõrgeimaks paigaks.

Korabi mägi asub Korabi mäeahelikus Albaania ja Makedoonia piiril, mis läbib kõrgema mäetipu Suur-Korabi (albaania keeles Maja e Korabit, Mali i Korabit, makedoonia keeles Golem Korab, Kobilino Pole; kõrgus merepinnast vanematel andmetel 2753 m, uuematel andmetel 2764 m, võib-olla veel sadakond meetrit kõrgem). Teine mäetipp on Mala Korapska Vrata (vanematel andmetel 2425 m).

Mägi koosneb kipsist. 

 ajal asus Korab rindejoonel ning praegugi on see mineeritud keelutsoon. Makedoonia poolelt on mäkketõus võimalik pärast keerukat asjaajamist sõjaväeeskordi saatel. On olnud oht sattuda sisside tule alla. 

Albaania mäed
Põhja-Makedoonia geograafia
Euroopa mäed
Riikide kõrgeimad tipud
Kahetuhandelised
Korabi mäed

Korabi mäed on kaarekujuline põhja-lõunasuunaline mäeahelik Makedoonias ja Albaanias. Kõrgeim mägi on Korab (2764 m).

Täiesti ligipääsmatud mäetipud on Kepi Bar (2595 m), Mala Korabska Vrata (2475 m), Kabash (2395 m), Ciganski Premin (2295 m), Plocha (2235 m) ja Visoka Karpa (2090 m).

Albaania geograafia
Põhja-Makedoonia geograafia
Euroopa mäestikud
Kräsuli

Kräsuli (rootsi keeles Gräsö) on madal metsane saar Harju maakonnas Viimsi poolsaare loodeotsa (Rohuneeme) ja Aegna saare vahel Soome lahes. Kahel pool saart asuvad väinad Suursalm ja Väikesalm. Saare pindala on 16,9 hektarit ja rannajoone pikkus 2,27 kilomeetrit.

Nimi

Nimi Gräsö tähendab rootsi keeles 'rohusaart' (gräs 'rohi, ö 'saar'). Rootsikeelsed nimekujud on olnud ka Grääs Öen, Gräsör ja Gräsgrund, saksa keeles Grasholm. Per Wieselgren pakkus saare nimekujuks Gräsör – 'rohukari'. 

Kohalikud elanikud kasutasid saare kohta nimesid "Kresulimaa" ja "Kresuli". Rannakalurid kasutasid nime "Rohusaar". 1689. aasta ürikus leidub nimi Heina Sahr [saar].

Loodus

Saare põhjapoolne neem on Pihlakakari, läänepoolne Pendiksekari ots ehk Üksnäs ('metsaraideneem'), kagupoolne Sadamakari (kunagise kalapaadisadama järgi), lõunapoolne Madikse nukk ehk Madiksekari ots, idapoolne Nõmmekari ots.

Saare lõunaosas asub lepik ja idaosas kõrged kadakad. Saarel leidub ka mände.

Ajalugu

Taani päritolu ajaloolane Paul Johansen on oletanud, et 1032. aastal võis saare lähedal toimuda Raudvärava lahing, kuid lahingu täpne toimumiskoht ei ole teada.

Aegna elanikud kasutasid Kräsulit heinamaana. 1919 läks saar Viimsi valla ranniku elanike kasutusse. Kräsuli asustasid veebruaris 1918  või sügisel 1922   Saare elanike püsitegevuseks oli kalandus, kuid mitmed neist olid seotud salapiirituse veoga Soome. Enne teist maailmasõda asus saarel 5 majapidamist: Kalavälja, Jüri, Pendikse, Kaasiku ja Nõmme. 

Nõukogude lennukid pommitasid 21. septembril 1944 saart, hävitades Nõmme talu elumaja. Üks lendur tulistas kuulipildujast saare elanikke ja loomi. Pommitamise järel lahkusid mitmed elanikud läände.

Saar kuulus nõukogude ajal Kirovi-nimelise kalurikolhoosi koosseisu ja oli enamjaolt asustatud. Saarel on tänapäeval suvilaid. 

Rahvastikuregistri andmetel polnud Kräsulil Eesti 2011. aasta rahvaloenduse ajal püsielanikke, kuid 2017. aastal elas saarel püsivalt neli inimest. Valitsus arvas 2019. aastal Kräsuli väikesaarte nimistusse, millel elab püsivalt igakuiselt vähemalt viis elanikku.

Pilte

Viited

Kirjandus
 Heino Gustavson. "Aegna". Tallinn, 1998.

Välislingid

 
Robert Nerman "Poolteist tuhat aastat tagasi kerkis merest väike Kräsuli saar" Postimees, 14. jaanuar 2008

Viimsi valla geograafia
Harju maakonna saared
Kaukaasia

Kaukaasia on regioon Aasovi, Musta ja Kaspia mere vahel, kus asuvad Armeenia, Aserbaidžaan ja Gruusia ning Venemaa alad kuni Kuma-Manõtši nõoni põhjas.

Piirkond seob omavahel Lähis-Ida ning Ida-Euroopa lauskmaad, jagunedes Põhja- ja Lõuna-Kaukaasiaks (ehk Taga-Kaukaasiaks), mis on üksteisest eraldatud Suur-Kaukasuse mäestikuga.

Kaukaasias elab rohkem kui 50 erinevat rahvast, kes räägivad seitsmesse erinevasse keelkonda kuuluvaid keeli. Seega on piirkond etniliselt ja keeleliselt üks maailma mitmekesisemaid.

Keelkondadest kolm – nahhi-dagestani, kartveli ja abhaasi-adõgee – on piirkonna põliskeelkonnad. Kartveli keelkond lahknes teistest üle 14 000 aasta tagasi, mis tähendab, et keeled on omavahel väga kauges suguluses.

Vaata ka 
 Eesti külad Kaukaasias
 Kaukaasia rahvad

Viited 

Aasia regioonid
Euroopa regioonid
Ajaloolised piirkonnad
Ken Saro-Wiwa

Ken Saro-Wiwa (sünninimi Kenule Benson Tsaro-Wiwa; 10. oktoober 1941 Bori – 10. november 1995) oli Nigeeria kirjanik ja keskkonnakaitseaktivist, Nigeeria naftarikka deltapiirkonna ogoni hõimu poliitiline liider.  

Ta sündis 1941 Boris Nigeeria lõunarannikul ja kasvas suures tugevate hõimusidemetega perekonnas. Ta õppis Ibadani ülikoolis ja Umuahia Government College 'is, kus ta hiljem õpetas. 1960. aastate kestel sai ta õppejõuks algul Nigeeria ülikoolis, hiljem Lagose ülikoolis. 

Ta astus agressiivselt välja Nigeeria sõjaväelise režiimi ja kompanii Shell Oil vastu keskkonnakahjustuste pärast ogoni hõimu maadel. Saro-Wiwa nõudis ogoni hõimu enesemääramist ning süüdistas Nigeeria poliitikuid, hõimujuhte ja Shell Oili rüüstamises osalemises. Et teda ja tema kaaslasi vaigistada, püüti neid ära osta, ähvardati ja peksti.

Saro-Wiwa kasutas oma võitluses, luuletusi ja jutustusi, poleemikat ja situatsioonikomöödiaid televisioonis. 

Ühes kolumnis aastast 1990 kirjutab ta Maailmapanga poliitikat arvustades: 

Peaaegu 20 aastat tagasi tutvusin ma ühel ringreisil Ameerika Ühendriikides oma perekonnanime mõningate variatsioonidega. New Yorgis kutsuti mind Sora-Wawo, Los Angeleses Sira-Wawa. Aga kõige tipp oli Atlanta, kus mind Mrs. Coretta Kingi juuresolekul tutvustati Saro-Wee-Wee'na [Saro-Piss-Piss]. Ebamugavalt lähedal tualettruumile, võiks öelda. 

Tol päeval olin ma valmis muutma oma nime millekski taevalikumaks, nagu Wiwa või Saros. Ma hoidusin sellest. Ajaloo huvides.  
 
Pärast arreteerimist kirjutas ta vanglast kirju, milles ta nägi oma saatust ette. Tema viimane näidend kandis pealkirja "On the Death of Ken Saro-Wiwa" (Ken Saro-Wiwa surmast). 

Protsessil, mida inimõiguste kaitse grupid hukka mõistsid, mõisteti Saro-Wiwa koos veel 8 isikuga süüdi väidetavas kaasosaluses nelja ogoni hõimupealiku mõrvas. Pealikud tapeti ühel poliitilisel kogunemisel 1994. 

Ken Saro-Wiwa ja teised hukati poomise läbi. Nende surnukehad maeti salajasse ühishauda. Säilmed ekshumeeriti 2002. Peaaegu üksmeelselt peetakse seda poliitiliseks justiitsmõrvaks.
 
Ken Saro-Wiwa hukkamise tõttu peatati Nigeeria liikmesus Briti Rahvaste Ühenduses.

Poeg 

Ken Saro-Wiwa saatis jõuka mehena oma lapsed õppima Etoni-taolistesse koolidesse. Ta taotles, et nad tagasi tulles tooksid Nigeeriale kasu. Selleks andis ta neile näiteks vaheajaks lektüürinimekirja ja kamandas stiilis: "Põlvita! Kus on Piiblis öeldud, et poeg peaks isa vastu sõnakuulmatu olema?" Eriti palju ootas ta esimeselt pojalt Ken Saro-Wiwa Jr-lt (saro on 'esimene'). Ent poeg armastas jalgpalli ja kriketit ega tahtnud Nigeerias olla. Ta ei tahtnud ka prestiižikas kõrgkoolis õppida. Poja sõnakuulmatuse tõttu isa ja poeg võõrdusid teineteisest.   

Ken Saro-Wiwa Jr. võttis ametlikult nimeks Ken Wiwa. Sellest teatas ta isale kirja teel, kui isa oli juba vanglas. Kirja teel leppisid nad ära. Pärast isa surma läks Ken Nigeeriasse ja mattis puusärgis isa piibu ja kaks raamatut. 

2000 avaldas Ken Wiwa mälestused pealkirjaga In the Shadow of a Saint (Pühaku varjus).

Välislingid 

Ken Saro-Wiwa - Life Stories, Books, and Links  (foto; oluline allikas)

Nigeeria kirjanikud
Sündinud 1941
Surnud 1995
Kuritegevus

Kuritegevus on teatud territooriumil teatud aja jooksul toime pandud kuritegude kogum. Kuriteo toimepanija on kurjategija. Kuritegevuse põhjuste kohta on välja töötatud hulk teooriaid. Kõige levinumaks vaateks on, et kuritegevus on sotsiaalsete ja bioloogiliste tegurite koostoime tulemus. Juriidiliselt on tegemist kuriteo puhul õigusrikkumise (ühiskonnaohtlik tegevus) kui riigi poolt karistatava ebaseadusliku tegevusega, mis toob endaga kaasa õigusliku vastutuse.

Kuritegevuse ja riigivõimu seose organisatoorsed tasemed ja arengujärgud 
Patricia Rollinson eristab kriminaalse ühiskonna tekke protsessis nelja staadiumi. Neist igaühte iseloomustab võimu ja kriminaalide vaheliste vahekordade oma spetsiifika: 

Reaktiivne staadium, kui võim ja kuritegevus on vastastikuses aktiivses vastasseisus ja tugev riigivõim ei oma vajadust minna kuritegelike formeeringutega kompromissidele. Siin eristuvad omavahel organiseerimata ja organiseeritud kuritegevus.

Passiivse assimilatsiooni staadium, kui nõrgenevad riiklikud institutsioonid, esmajärjekorras ökonoomilised, ja algavad kompromissid organiseeritud kuritegevusega, mis viivad võimusstruktuuridele kasulike varimajanduse institutsioonide tekkele, mõõdukale korruptsioonile ja altkäemaksuvõtmisele. Maffia teke.

Aktiivse assimilatsiooni staadium, kui organiseeritud kuritegevuse formeeringud tungivad võimustruktuuridesse ja tagavad endale võimaluse tegutseda paralleelselt ametliku võimuga. Riik kaotab kontrolli oma varem kurjategijatega korraldatud vastastikuste mõjude protsesside üle. Kurjategijate formeeringud avaldavad äärmiselt olulist mõju ökonoomikale ja poliitikale. Maffia võimuletulek.

Proaktiivne staadium, kui organiseeritud kuritegevus muutub ühiskonnas domineerivaks jõuks, allutades endale nii riiklikud kui ka ühiskondlikud struktuurid. Siin saab eristada maffiariiki ja maffiaühiskonda. Saint-Simoni ütlust mööda saavad rahvused, nagu üksikud inimesedki, elada kas töötades või varastades.

Vaata ka 
 Eesti kuritegevus
 Küberkuritegevus
 Organiseeritud kuritegevus
 Rahvusvaheline kuritegevus
 Vene kuritegevuse ajalugu
 Maffiariik
 Kriminaliseerumine

Viited
Ladina keel

Ladina keel (lingua Latina) on indoeuroopa keelkonna itali rühma kuuluv keel, mida algselt kõnelesid latiinid Latiumi maakonnas, mille keskus oli Rooma.

Ladina keel on surnud keel, kuid ta elab edasi ladina kõnekeelest (vulgaarladina keelest) kujunenud romaani keeltes. Siiski on Euroopas tänapäeval veel umbes 100 inimest, kes on suutelised ladina keelt täiesti vabalt rääkima.  

Vanimaid säilinud ladina keele mälestisi on nn duenos-inskriptsioon.

Rooma riigikeelena oli ladina keel kõige tähtsamaid antiikaja keeli. Rahvastiku elava kõnekeelena kadus ladina keel käibelt 8. sajandil. Keskajal püsis see kiriku- ja teaduskeelena, osalt ka halduskeelena. Kuigi ladina keel on hiljem neist valdkondadest taandunud, on arstiteaduses ja bioloogias ladinakeelsed nimetused ja oskussõnad kasutusel tänapäevalgi. Ka muu sõnavara ammutamine ladina keelest jätkub. Ladina keele ja selle kaudu vanakreeka keele osiseid on hulgaliselt eestigi võõrsõnavaras (ladina keelest näiteks aula, kommunism, vitriin).

Vatikanis on ladina keel riigikeel. 

Enamikus Euroopa keeltes kasutatakse ladina kirja, mis võeti algselt kasutusele ladina keeles kirjutamiseks.

Vaata ka

Ladinakeelsete lühendite loend
Ladinakeelsete väljendite loend
Ladina tähestik
Vulgaarladina keel
Hilisladina keel

Viited

Välislingid

Vikipeedia ladina keeles
Iganädalased uudisteringvaated ladina keeles Soome raadios YLE Radio 1
Schola Latína Európæa & Úniversális in líneá 
Lingva Latina Per Se Illvstrata
Ladina nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus

 
Vana-Rooma
Vatikan
Vatikani kultuur
Liivi laht

Liivi laht (ka Riia laht, läti Rīgas jūras līcis, liivi Rīgõ lop) on Läänemere osa suurusega 18 100 km².

Avamerega toimub veevahetus Kura kurgu ning Väinamerega Suure väina kaudu, praktiliselt olematul määral ka teetammi alt Väikese väina kaudu. Lahte piiritlevad Muhu ja Saaremaa ning manner Kuramaast Virtsuni. Suuremad saared on Kihnu, Ruhnu, Abruka ja Manilaid.

Aastaajad
Liivi laht on suhteliselt suurte aastaste temperatuurikõikumistega veekogu. Juuni lõpust augusti kl suvedel soojeneb vesi 26-28, lahe keskel 22-23°C-ni. Lahes on igal talvel jääd, väga soojadel talvedel (näiteks 1960/1961, 1988/1989) küll vaid põhjaosas kitsa ribana Sõrve poolsaarest Pärnu laheni. Püsiv jääkate hakkab madalates lahesoppides moodustuma enamasti detsembri keskpaiku, karmidel talvedel kuu aega varem ja pehmetel talvedel samavõrra hiljem. Kõigepealt kaanetub Pärnu laht. Laht on üleni jääkattes olnud umbes 60% talvedest. Erakordselt külmal sõjaaja talvel aastatel 1941/1942 fikseeriti Liivi lahe idaosas Eesti rannikumere suurim jää paksus — 90 cm. Jää sulab keskmistel talvedel aprilli lõpuks, pehmetel talvedel on juba märtsis kogu meri jäävaba. Mõnel talvel on Pärnu lahes jääd olnud 6 kuud.

Veetase

on olnud Eesti rannikumere kõige suuremad veetaseme kõikumised. Tugevad pikemaajalised läänetuuled tõstavad ja idatuuled alandavad mere idaosa veetaset. 1967. aasta oktoobris tõusis vesi Pärnu lahes 253 cm üle keskmise ja põhjustas linnas suure üleujutuse. 1959. aasta detsembris aga langes seal veetase 120 cm allapoole keskmist. Paljud madalad lahed kuivasid ja veepiir taganes kohati sadu meetreid.

Hoovused
Liivi lahe hoovused sõltuvad tuule suunast ja kiirusest ja on seetõttu väga muutlikud. Nende kiirus on suurem väinades — keskmise tuulega on veevool väinade keskel 20–25 cm/s, tugevate tormide korral aga isegi enam kui 100 cm/s. Väinade kaudu toimub veevahetus mere erinevate osade vahel. Suurim on see läbi Kura kurgu, kus vooluhulk väga tugevate tuultega on 200 000–300 000 m³/s, erakordsete tormide korral üle 600 000 m³/s.

Tormid
Ühe tugeva läänetormiga võib Liivi lahte tulla 7–10 km³ vett, mis on umbes 2% lahe mahust. Suurest väinast läbi voolava vee hulk on 4–5 korda väiksem. Liivi lahe lainetus on palju nõrgem kui avamerel. Tugevad tuuled tekitavad lahe sügavamas osas 3–4, kestvad tormid 5–6 m kõrgusi laineid.

Soolsus
Jõevee rohke sissevoolu tõttu on lahes vee soolsus 5–6 ‰, mis on väiksem kui avameres. Kevadise suurvee ajal langeb see Pärnu lahe sopis alla 1‰ (lahe suus on see harilikult 4–5 ‰).

Laiud 
Valik laide:

Elusloodus

Liivi laht on tähtis rändlindude talvitumisala. Lahe ida- ja ka põhjaosa rannikuveed on Eesti vete arvukaima kala — räime kudukoht.

Vaata ka
Pärnu laht

Viited

Välislingid 

Läänemere lahed
Euroopa lahed
Eesti lahed
Le Corbusier

Le Corbusier [lö korbüzj'ee] (kodanikunimega Charles Édouard Jeanneret; 6. oktoober 1887 – 27. august 1965) oli üks mõjukamaid 20. sajandi arhitekte, funktsionalismi rajajaid. 

Le Corbusier oli üks esimesi, kes nägi arhitektuuri tulevikku tööstuslikus ehitamises. Et linnas haljastusele rohkem ruumi võita, projekteeris ta sambail seisvaid maju ja katusaedu. Ta projekteeris hooneid karkassehitistena; seintest seespool asetsev toestik ehk karkass võimaldab vaba fassaadikujundust. 

Le Corbusier' tuntumaid ehitisi on Šveitsi üliõpilaste maja Pariisis, elamu Marseille's ja Ronchampi kirik Prantsusmaal. 

Vaba hoonestuse põhimõttel planeeris ta India Pandžabi osariigi pealinna Chandīgarhi.

Tunnustus
1953 – kuninglik kuldmedal
1961 – AIA kuldmedal

Vaata ka 
Ateena harta
Vers une architecture
Modulor

Välislingid 

Šveitsi arhitektid
Sündinud 1887
Surnud 1965
Lilleoru

Lilleoru on kogukond ja jätkusuutliku eluviisi keskus Aruvalla külas Rae vallas Harju maakonnas.

Asutusele pani aluse kriya-jooga õpetaja Ingvar Villido koos oma õpilastega 1993. aastal. Tegevuste paremaks korraldamiseks asutati 2001. aastal samanimeline mittetulundusühing, millesse kuulub üle saja liikme.

Lilleoru on rahvusvahelise kriya-jooga ühenduse ja Euroopa ökokogukondade võrgustiku liige ning Eesti Ökokogukondade Ühenduse asutajaliige.

Lilleoru juurde kuulub Teadlikkuse Rakendamise Kool (valmib 2018), Ishwarananda aašram, Elulille park. Lilleoru kõrval asub Taevasmaa ökoasum.

Keskus peab oma eesmärgiks aidata kaasa inimeste terviklikule arengule õppimisvõimaluste pakkumise ja arengut soodustavate tingimuste loomise kaudu. Praktikad on võetud erinevatest religioonidest ja esoteerilistest õpetustest. Alates 2002. aastast on Lilleorus Babaji aašram.

Lilleorus on kooskäimiste maja koos kõrvalhoonega, mahepõllumaa ja iluaed.

Lilleorus on käinud õpetamas sadu erinevaid lektoreid ja loengute pidajaid nii Eestist kui ka välismaalt. Lilleoru keskuse koolitusjuht on Ingvar Villido.

Viited

Välislingid
Lilleoru keskuse veebileht
Lilleoru keskuse Youtube'i kanal

Esoteerika
Rae vald
Eesti religioon
Ökoasumid
Laulasmaa

Laulasmaa on küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Lahepere lahe kaldal.

Laulasmaa on nime saanud jala all "laulvate liivade" järgi Lahepere lahe äärses mererannas. Laulasmaa saksakeelne nimi on Laulasma.

Külas asuvad Laulasmaa Kool ja raamatukogu. Seal tegutsevad ka Laulasmaa Spa ja Arvo Pärdi Keskus. Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee ääres mere pool asub 35 m kõrgune Laulasmaa päevamärk.

Ka Laulasmaa-Lohusalu teest Lohusalu lahe pool on suvilaid. Seal asub mahajäetud liivakarjäär ja endine laskepolügoon, kus nüüd kasvab noor männik. Lohusalu lahe äärsel alal kasvavad männiriisikad. Kohal, kus Lohusalu laht teeb käänaku, on mitteametlik supelrand. Lohusalu lahest Tallinna-Rannamõisa-Kloogaranna tee maantee poole tõuseb reljeef kiiresti 44 meetrini.

Rannaäärset piirkonda kaitstakse Laulasmaa maastikukaitseala koosseisus.

Asend 

Geograafilised koordinaadid on 59° 23,29' põhjalaiust ja 24° 14,26' idapikkust. Laulasmaa piirneb Lohusalu, Keila-Joa, Käesalu ja Kloogarannaga.

Laulasmaad läbivad Laulasmaa–Lohusalu tee ja Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee.

Ajalugu 
Küla on esmakordselt mainitud Rootsi võimu ajal (Laulasmeh).

Laulasmaal on asunud Laulasmaa mõis – rüütlimõis, mis rajati 18. sajandi teisel poolel.

Kuni 1890. aastani eksisteeris Laulasmaa vald, mis läks Keila valla koosseisu. Ka pärast valdade taastamist kuulus Laulasmaa aastatel 1992–2017 Keila valla koosseisu.

Lahepere lahe liivarannas läheb vesi aeglaselt sügavaks. Suvituskohana on Laulasmaa tuntud juba 1930. aastatest. Suvilaid hakati sinna rajama juba 20. sajandi alguses.   

Laulasmaal on Laulasmaa Spa, mis alustas tegevust 7. augustil 2003. Varem oli selles kohas üleliiduline ametiühingute Laulasmaa puhkekodu, mis ehitati 1950. aastatel. Vahepeal nimetati seda kompleksi Laulasmaa Koolitus- ja Puhkekeskuseks. 

Lohusaluga piirneb heliloojate ja teiste kultuuriinimeste suvilatest koosnev Heliküla (rajatud 1950. ja 1960. aastatel). Suvilad asuvad Lahepere lahe lähedal liivasel maal, kus kasvavad jändrikud männid. Suvilate ümber ei ole tarasid ega aedu.

Oktoobris 2018 avati Laulasmaal Arvo Pärdi Keskus, mille ehitus algas märtsis 2017.

Kultuurimälestused 

Laulasmaal asub arheoloogiamälestiseks arvatud ohvrikivi "Aidakivi" ehk "Katusekivi".

Asula lõunaosas on kaitse alla võetud Kõltsu mõisa peahoone ja park.

Rahvastik 
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 627 inimest. Neist 582 (92,8%) olid eestlased. 2000. aastal oli elanikke 280.

Koht kultuuriloos 
Külas tegutseb Arvo Pärdi Keskus.

Helikülas on suvila näiteks Jaan Räätsal ning Ralf Parvel koos Lilli Prometiga. Heino Kaljustele kuulunud suvila on Tõnu Kaljuste kohandanud aastaringseks kasutamiseks. Laulasmaal oli kodu muusik Uno Loobil.

Veljo Tormis on 1955. aastal kirjutanud laulu "Laulasmaa rand" häälele ja klaverile Paul Rummo sõnadele.

Pilte

Vaata ka
 Tornimäe juga
 Klooga aiandusühistu tee
 Laulasmaa deklaratsioon
 Laulasmaa Kool
 Laulasmaa raamatukogu

Viited

Välislingid

 Kalevipoja kivid: Aidakivi Laulasmaal 
 Õpilase referaat Laulasmaa taimestikust ja loomastikust 

Lääne-Harju vald
Harju maakonna külad
Laevandus

Laevandus on merenduse oluline valdkond, mis hõlmab laevade ja teiste sarnaste veesõidukite kasutamist veekogudel ja nende kasutamise toetamisega seonduvaid tegevusi. 

Euroopa Komisjoni tõlgenduses ja legaaltõlkes mõistetakse laevanduse all peamiselt meremajandust, kuid eesti tavapärases levinud keelekasutuses võib terminil olla laiem tähendus.

Laevanduse jagunemine 

Laevanduse all mõistetakse peamiselt veesõidukite kasutamist majandustegevuseks (inimeste ja lasti vedu, kalapüük), riigihaldusülesannete täitmiseks (veeteede korrashoid, riigikaitse), eriotstarbeks (näiteks teadusuuringud), koolituseks (laevapereliikmete koolitus), rekreatsiooniks (väikelaevandus). Samuti on laevandusega seotud laevaehitus.

Veesõidukeid kasutatakse sisevetel ja merel, millest tulenevalt eristatakse sisevee- ja merelaevandust. Meresõit jaguneb ranna- (kabotaaž), lähi- ja kaugsõiduks. Kaubavedu merel hõlmab eri vorme, nt liinilaevandust ja tramplaevandust.

Vaata ka
 Laevanduse mõisteid
 Eesti laevandus
 Eesti pagulaslaevandus
 Merendus
 Laev
 Sadam

Viited 

 eRT: Meresõiduohutuse seadus
 eRT: Kaubandusliku meresõidu koodeks
 eRT: RAHVUSVAHELINE LAEVAKOKKUPÕRGETE VÄLTIMISE EESKIRI, 1972 (COLREG)
 eRT: Jäätmete ja muude ainete kaadamisest põhjustatud merereostuse vältimise konventsioon (MARPOL)
 UN: Oceans and Law of the Sea

Laevandus
Leo II (keiser)

Leo II või Leon II või Leon Noorem (Imperator Caesar Zenonis Augusti Divi Valerii Leoni Flavius Leo Augustus; 467 – 17. november 474) oli Ida-Rooma ehk Bütsantsi keiser 473. aastast 9. veebruarini 474.

Leo oli eelmise keisri Leo I lapselaps. Tema sünniaeg on täpselt teadmata, kuid see on arvatavasti aastal 467. või 468. aastal Konstantinoopolis. Ta sai keisriks väga noorelt (5- või 6-aastaselt) ning seega oli tal suur oht jääda keisrikroonist ilma. See saatus teda peagi tabaski. 9. veebruaril 474 andis keiser pidustuste ajal hipodroomil oma võimu üle isale. Leod oli selleks veennud isa Zenon ise. Üheksa kuud peale Zenoni keisriks saamist haigestus Leo ootamatult ning suri. See tekitas kuulujutte, et isa mürgitas oma poja ise ning sama meelt on ka paljud ajaloolased. 

Lisaks juttudele mürgitamisest levisid ka legendid, et Leo pääses. Keisrinna Adriana, aimates oma mehe kurja kavatsust, asendanud Leo teisikuga, kelle siis Zenon tappiski. Õige Leo elanud saladuskatte all vaimulikuna edasi.

Vaata ka 

 Büntsantsi keisrite loend
 Leo I
 Zeno
 Bütsants

Viited 

Sündinud 467
Surnud 474
Bütsantsi keisrid
Lucius Aelius

Lucius Aelius (Imperator Caesar Divi Lucius Aelius Augustus; sünninimi Lucius Ceionius Commodus;  13. jaanuar 101 – 1. jaanuar 138) oli rooma poliitik.

Ta oleks pidanud  pärast Hadrianuse surma saama Vana-Rooma keisriks, kuid ta jõudis enne seda surra loomulikku surma. 

Vana-Rooma poliitikud
Sündinud 101
Surnud 138
Leila Abašidze

Leila Abašidze (gruusia keeles ლეილა აბაშიძე; 1. august 1929 Thbilisi – 8. aprill 2018 Thbilisi) oli Gruusia filminäitlejatar.

Debüteeris filmis juba 1941. aastal ("Kadžana"). 

Lõpetas 1951 Thbilisi Rustaveli-nimelise teatriinstituudi näitlejateaduskonna.

Rollid
Temperamentse näitlejana lõi ta meeldejäävaid osi:
1954 Lia ("Kiil")
1955 Lela ("Nad laskusid mägedest")
1957 Lia ("Tüütu inimene") 

Peale selle mängis ta veel järgmistes filmides: 
1945 "Kuldne rada"
1947 "Luuletaja häll"
1951 "Kevad Sakenis"
1953 "Keto ja Kote"
1957 "Meie õu"
1958 "Maia Tshnetist"
1959 "Kus on sinu õnn"
1961 "Elu lävel"
1963 "Ma hakkan tantsima"
1963 "Töö ja roosid"
1964 "Mägede seadus"
1966 "Kohtumine mägedes"
1966 "Kohtumine minevikuga" 
1984 "Legend Surami kindlusest"
1985 "Noore helilooja teekond"
1986 "Ringkäik"

Tunnustus
1964 Tšetšeeni-Inguši ANSV rahvakunstnik
1964 Gruusia NSV rahvakunstnik

Välislingid
Foto, lingid fotodele
Foto
Foto 1964

Filminäitlejad
Nõukogude Liidu näitlejad
Gruusia näitlejad
Sündinud 1929
Surnud 2018
Lõuna-Korea vapp

Lõuna-Korea vapp on Korea Vabariigi vapp. Kasutusel on suur ja väike vapp.

Suur vapp
Suurt vappi kasutatakse ainult tähtsatel riiklikel dokumentidel. Sellel on ainult ajalooline ja sümboolne tähendus. Pitsat, millega pitser tehakse, on 18-karaadisest kullast ja kaalub 2,15 kilogrammi. Selle pindala on 10,1 cm ja kõrgus 10 cm. Pitsati käepide on fööniksipaarikujuline, fööniksipaaril on lootose vars nokkade vahel.

Väike vapp
Väike vapp on tuntud läänemaailmas. Sellel on kujutatud süüria hibiski (Hibiscus syriacus), mis on Korea rahvuslill.

vapp
Vapid riigiti
Meteoroloogia

Meteoroloogia ehk ilmastikuteadus on teadusharu, mis uurib atmosfääri ehitust, selles toimuvaid protsesse ennustamise ja mõjude eesmärgil. Meteoroloogiat loetakse geofüüsika alldistsipliiniks ja lisaks atmosfäärifüüsikale, atmosfäärikeemiale ja atmosfääridünaamikale kuulub selle huviorbiiti ka õhu ja maapinna (maismaa või ookeani pinna) vastastikune mõju. Meteoroloogia peamine eesmärk on ilmastikunähtuste täielik mõistmine ja ilma võimalikult täpne ennustamine.

Levinud rahvalikus käsituses mõistetakse meteoroloogia all kitsamalt ilma uurivat ja ilma prognoosimise aluseks olevat teadusharu.

Meteoroloogias eristatakse mitmeid allharusid. Dünaamiline meteoroloogia tegeleb atmosfääris toimuvate liikumiste uurimisega, kasutades fundamentaalseid hüdrodünaamika võrrandeid. Sünoptiline meteoroloogia tegeleb sünoptilise ilmainformatsiooni (sünoptilised kaardid, sünoptilised ilmavaatlused) analüüsiga ilma ennustamise eesmärgil. Füüsikaline meteoroloogia tegeleb selliste atmosfäärinähtuste uurimisega, mis pole otseselt seotud õhu liikumisega. Meteoroloogia lähedane sugulasdistsipliin on klimatoloogia.

Uuringud tuginevad nii maismaal kui ka merel asuvate vaatlusjaamade võrgustiku, ilmaradarite ning tehiskaaslaste andmestikule. Tänapäeva meteoroloogias on nii ilma ennustamisel kui ka teaduslikus uurimistöös täiesti möödapääsmatu superarvutite kasutamine.
 
Meteoroloogia on tunginud sügavale inimeste igapäevaellu. Meteoroloogia on abiks lennundusele, laevandusele ja põllumajandusele. Võimalikult täpne ilmaennustus on abiks majandustegevusele ja õigeaegseks hoiatuseks ohtlike ilmanähtuste, näiteks orkaanide, trombide jne. eest, aidates sellega säästa inimelusid. Võimalusel püütakse ilma ka kasulikus suunas sihipäraselt mõjutada.

Meteoroloogiainstrumendid

Vaata ka 
 Meteoroloogia mõisteid
 Hüdrometeoroloogia
 Klimatoloogia
 Maateaduste mõisteid
Maximinus Thrax

Maximinius Thrax (Imperator Caesar Caius Julius Verus Maximinius Augustus); sünninimi Caius Julius Maximinus; 172 – aprill 238) oli Vana-Rooma keiser veebruarist 235 kuni surmani, olles seega keiser kolm aastat. Ta suri 66-aastaselt.

Tema nimi Thrax viitab, et ta oli Traakiast pärit. Ta olevat olnud nooruses karjane, hiljem astus sõjaväkke. Ta tegi sõjaväes karjääri ning ta valiti järgmiseks keisriks. Ta on esimene, kes sai reamehest keisriks. Oma valitsusajal püüdis ta sõduritele meele järele olla. Maximinus Thrax vihkas südamest intelligentseid inimesi ja see on üks põhjustest, miks ta ei käinud kordagi oma keisriks olemise ajal Roomas, olles selles osas esimene Rooma valitseja, kes pealinnas polnud viibinud.  Teda on kirjeldatud äärmiselt tugeva mehena. Ta hukati sõdurite poolt. 

Pärast teda oli Rooma impeeriumis segased ajad, kus keisrid vahetusid väga kiiresti ja neid oli impeeriumi piirkondades korraga mitmeid.

Viited

Vana-Rooma keisrid
Sündinud 172
Surnud 238
Marie d'Agoult

Marie Catherine Sophie de Flavigny [mar'ii katr'iin sof'ii dö flavinj'ii], vikontess de Flavigny (31. detsember 1805 – 5. märts 1876; abielus krahvinna Marie d'Agoult [mar'ii dag'uu]; kirjanikunimi Daniel Stern) oli kirjanik ja Ferenc Liszti armuke.

Ta sündis Saksamaal Frankfurdis Maini ääres. Tema vanemad olid Alexander Victor François de Flavigny (1770–1819) ja Maria Elisabeth Bethmann (1772–1847).

Ta abiellus 16. mail 1827 Charles Louis Constant d’Agoult'ga (krahv d'Agoult'ga) (1790–1875), nii et temast sai krahvinna d'Agoult. Neil oli kaks tütart, Louise (1828–1834) ja Claire (1830–1912). 19. augustil 1835 nad lahutasid.

Aastatel 1835–1839 elas Marie abiellumata koos helilooja Ferenc Lisztiga (1811–1886). Neil olid lapsed Blandina, Cosima ja Daniel. Blandina (1835–1862) oli tulevase Prantsuse peaministri Émile Ollivieri esimene naine, kuid suri noorelt. Cosima (1837–1930) abiellus algul tuntud pianisti ja dirigendi Hans von Bülowiga ning hiljem helilooja Richard Wagneriga. Daniel (1839–1859) oli tuntust kogumas andeka pianistina, kuid suri varases eas tuberkuloosi.

Marie suri Pariisis ning maeti Père-Lachaise'i kalmistu 54. ossa. 

Marie d'Agoult' tuntuim teos on "Histoire de la Révolution de 1848" ("1848. aasta revolutsiooni ajalugu"), mille ta kirjutas Daniel Sterni nime all.

Prantsuse kirjanikud
Père-Lachaise'i kalmistule maetud
Sündinud 1805
Surnud 1876
Maastikuarhitektuur

Maastikuarhitektuur on kujunduseriala, mis pühendub maastiku kujundamisele.

Kaasaegne maastikuarhitektuur pärineb 19. sajandi keskelt ning on end üles ehitanud muistsetele kujundustraditsioonidele: arhitektuuriline kujundus, aiakujundus, pargiarhitektuur, linnakujundus jne.

Terminit "maastikuarhitektuur" kasutas esimesena Gilbert Laing Meason oma raamatus "Landscape Architecture of the Great Painters of Italy", mis ilmus 1828. aastal. Selle mõistega soovis Meason edasi anda Itaalia maalikunstnike töödel nähtavat looduse ja hoonete terviklikku harmooniat. 

Kuigi mõistet landscape architecture kasutas esimesena G. L. Meason, siis ligilähedast terminit kasutas teadaolevalt esimesena Jean-Marie Morel, kes pakkus 1804. aastal välja prantsuskeelse termini architecte-paysagiste, mida võiks eesti keelde tõlkida kui "maastikuarhitekt".

John Jackson Downing kasutas terminit "maastikuarhitektuur" maa-arhitektuuri (rural architecture) tähenduses.

Esimese professionaalina kasutas maastikuarhitektuuri mõistet tänapäeva tähenduses Frederick Law Olmsted.

Vaata ka 
Eesti Maastikuarhitektide Liit
Eesti Maastikuarhitektide Üliõpilaste Selts
maastikuarhitekt
park
aiakunst
islami aed
jaapani aed
Vita Sackwell-West
Eesti Maastikuarhitektuuri Üliõpilaste Selts