Dhyāna

Dhyana või jhāna, ka džhaana (sanskriti keeles dhyāna; paali keeles jhāna; tiibeti keeles bsam gtan; hiina keeles 禪 那 channa, 定 ding; jaapani keeles zenna, jō) on india õpetustes (hinduismis, džainismis ja budismis) vaimne praktika ning teadvuse seisund. 

Budismis on džhaana kitsamas tähenduses peamiselt mõistelisel mõtlemisel põhinev meeleharjutus. Laiemas tähenduses on jhāna või dhyana intensiivset meeleharjutust või seeläbi saavutatavat teadvusseisundit tähistav üldmõiste. 

Paali kaanoni tekstides eristas Buddha kaheksat jhāna taset, millest esimesed neli on seotud vormide valdkondadega (rūpa-jhāna), järgmised neli aga vormideta valdkondadega (arūpa-jhāna). 

Mahajaanas on dhyāna ületavate toimingute hulgas.

Jhāna on tihedalt seotud mõistmisega, nagu on öeldud ka «Dhammapadas»:

Mõiste

Buddha õpetuses on džhaana unikaalse tähendusega. Selle sanskritikeelsel vastel dhyāna on Hindu jooga süsteemides erinev tähendus. 

Buddhaghosa järgi pärineb mõiste "jhāna" sõnast jhayati tähendusega "mõtlema" või "mediteerima" ning sõnast jhapeti tähendusega "maha põletama", viidates selle funktsioonile põletada maha vastanduvad seisundid, hävitada meeleplekid, mis takistavad edenemist.

Sanskriti sõnatüvi dhi esineb veedade kõige varasemas kihistuses ning viitab "kujuteldavale nägemusele", olles seotud jumalanna Saraswatiga, teadmiste jõu ja tarkusega. Sellest on tekkinud variandid dhya- ja dhyana, tähendades "mõtlust" või "meditatsiooni". Dhyāna (ध्यान) tähendab sanskriti keeles mõtisklust või mõtlust; sügavat, abstraktset meditatsiooni.

Budismi jõudmisel Hiinasse jäeti sanskriti mõiste dhyāna tõlkimata, kasutades hääldusliku vastena hiinakeelse sõna channa (禪那) lühendit, millest kujunes hiina budismi üldnimetus "chan" (hiina keeles 禪). Sellest omakorda kujunes korea budismi nimetus seon ning jaapani budismi nimetus zen.

Hinduism

Dhyāna on paljudes hinduismi traditsioonides veedade ajastust pärinev vaimne tehnika, mõtlus või meditatsioon, kasutusel jooga harjutustes, vahendiks samadhi saavutamisel ja iseenda (atmani) ning tegelikkuse mõistmisel. 

Dhyāna kirjeldusi ja õpetusi leidub  upanišadides ja Patandžali "Joogasuutras". Kaheksaastmelises Ashtanga joogas on dhyāna kui meditatsioon seitsmes aste. Sellele eelneb dharana (keskendumine) ja järgneb samadhi (sulandumine).

Budism

Budismis on jhānad on järjestikku selginevad teadvusseisundid, mis hõlmavad viie jhāna osa (jhānaṅga) kombinatsioone. Need on meeletegurid (cetasika), mis on seotud meele kinnistumisega keskendumisobjektile ning need ületatakse sobiliku objekti abil meelerahu arendamise (samatha bhāvanā) teel.

Viis jhāna osa

Viis jhāna osa (liiget, tegurit või omadust) on Jhāna sutta jt tekstide kohaselt järgmised:

 mõtlemine ehk tähelepanu koondamine (vitakka),  
 läbiuurimine ehk rakendamine (vicāra),  
 rõõm (pīti),  
 õnnetunne (sukhavedanā),  
 meele ühtesuunatus ehk keskendatus (cittas'ekaggatā). 

Iga järgneva osa arendamisel loobutakse eelmisest osast/omadusest.

Kaheksa jhāna taset

Jhānad on järjestikku selginevad teadvusseisundid, mis sisaldavad viie jhāna teguri (jhānaṅga) kombinatsioone. Eristatakse nelja vormiga seotud ehk kehalist jhāna't (rūpa-jhāna) ja nelja vormideta ehk kehatut jhāna't (arūpa-jhāna).

Neli vormiga seotud jhāna't

 Esimeses jhāna’s keskendumine sisaldab meele tähelepanu suunamist objektile, mis kujundab sügava keskendunud meelerahu (samatha) seisundi. See on võrreldav millestki küllastunud veega, mida enam ei panda tähele. Pideval harjutamisel muutub see meele loomulikuks seisundiks. Esimene jhāna on vastavuses budistliku kosmoloogia vormide olu Brahma seisunditele.

 Teises jhāna’s toimub argi- ja kinnismõtete ületamine ning meel vabaneb eneseteadvuse hälvetest, püsides rõõmuküllases õnnes (sukha) ja vaikuses. See on võrreldav vaikse järvega, mis toitub veealustest allikatest. Meel muutub selgeks, kirkaks ning vabaneb piiravatest mõtetest. Teine jhāna on vastavuses budistliku kosmoloogia vormide olu Ābhāsvara seisunditele.

 Kolmandas jhāna’s ületatakse eelnevalt tekkinud rõõm ning jäädakse vaiksesse, tasakaalukasse meelerahusse, selge teadvuse õndsa rõõmu (piti) seisundisse, mida  miski ei häiri. See on võrreldav järves kasvava lootosega, mis on veest läbi imbunud ja küllastunud puhta veega. Kolmas jhāna on vastavuses budistliku kosmoloogia vormide olu Śubhakṛtsna seisunditele, millesse võib väga kauaks jääda.

 Neljandas jhāna’s ületatakse ka rõõm, misjärel tekib meeles neutraalsus (upekkhā), meelerahu kaudu saadud puhtaim teadvustatus, ekstaatiline keskendumine. See on võrreldav palaval pärastlõunal kümblusega järves, misjärel puhatakse kaldal, mähituna puhtasse, valgesse linasse. Meel hülgab vastandid ning siseneb täielikku tasakaalu, puhtasse ja veatusse teadvustatusse. Selles seisundis ei saa miski meeleväline mõju avaldada. Neljas jhāna on vastavuses budistliku kosmoloogia vormide olu Bṛhatphala seisunditele. Selles seisundis vaibus Buddha parinirvaanasse.

Neli kehatut jhāna't

 Esimene arūpa-jhāna on ‘ruumi lõputu vald’ (ākāsānañvāyatana), ehk piiritu avaruse sfäär. Meel laieneb üle oma loomulike piiride, ületab vormi ja duaalsuse ja kogeb lõputut, piirideta, takistusteta avarust.

 Teine arūpa-jhāna on ‘teadvuse lõputu vald’ (viññāṇañcāyatana) ehk teavuse lõputu avaruse sfäär. Mõistetakse, et meel ise on lõputu, samaulatuslik lõputu ruumiga, võimeline laienema piiranguteta igas suunas.

 Kolmas arūpa-jhāna on ‘mitte-millegi vald’ (ākiñcaññāyatana) ehk tühjuse sfäär. Kogetakse, et pole võimalik ühtesid asju teistest eraldada, kuigi duaalsuse kogemus on eelnevalt meeles olemas. Asjad ja nähtused kaotavad piirid ega välista enam teineteist ja me kogeme “mitte-midagi”. Sellesse jõudis Siddhattha Gotama (sansk: Siddhārtha Gautama) oma õpetaja Āḷāra Kālāma (sanskritipäraselt Ārāḍa Kālāma) juhendamisel.

 Neljas arūpa-jhāna on ‘ei taju ega mittetaju vald’ (n’evasaññā n’āsaññāyatana). Kuna tajutav on äärmuseni peenendunud, pole selles enam taju ega mittetaju, kuigi tajuja on siiski alles. Duaalsus on praktiliselt ületatud. Sellesse jõudis Siddhattha Gotama oma õpetaja Uddaka Rāmaputta (sanskritipäraselt Udraka Rāmaputra) juhendamisel.

Jhānad ja virgumine budismis 

Kõik jhānade tasemed või samadhi seisundid on saavutatavad meditatsiooni, jooga vm vaimsete tehnikate ja praktikate abil. Mitmetes hinduistlikes praktikates on need kasutusel aatmani ehk iseenda (atmani) ning jumal Brahmā ehk kõiksuse (brahmani) mõistmisel, kuid budistlike tekstide kohaselt aitavad need kaasa arengule siiski vaid kolmikilmas. Lõplikule virgumisele, sansaarast välja, nibaanasse (sansk: nirvaanasse) ehk vaibumisse võib jõuda üksnes isikupõhisest vaatest loobudes, läbi isetuse.

Vaata ka

 Samadhi
 Bhavana
 Brahmaloka
 Budistlik meditatsioon
 Budistlik kosmoloogia

Viited

Budism
Hinduism
Meditatsioon