joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Zohrab Mnatshakanjan

Zohrab Mnatshakanjan (armeenia keeles Զոհրաբ Հրաչիկի Մնացականյան; sündinud 20. märtsil 1966 Jerevanis) on Armeenia diplomaat ja poliitik. Ta oli 12. maist 2018 kuni 16. novembrini 2020 Armeenia välisminister.

Ta lõpetas aastal 1990 Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi; aastal 1989 stažeeris Nõukogude Liidu saatkonnas USA-s. Aastal 1991 sai ta Manchesteri Ülikooli politoloogia teaduskonnast Lääne-Euroopa poliitika magistrikraadi.

Aastatel 1991–1993 oli ta Armeenia välisministeeriumi Euroopa osakonna kolmas, seejärel teine ​​sekretär. Aastatel 1993–1997 oli ta Suurbritannia Armeenia saatkonna teine, seejärel esimene sekretär, olles samal ajal (1995–1997) Vatikanis asuva Armeenia saatkonna esimene sekretär (resideerides Londonis).

Aastal 1997 oli ta Armeenia peaministri assistent. Alates 1997. aastast oli ta Armeenia välisministeeriumi töötaja: esimese Euroopa osakonna juhataja, alates 1998. aastast Euroopa osakonna juhataja. Aastatel 1999–2002 oli ta Armeenia presidendi kantselei välissuhete osakonna juhataja.

Aastatel 2002–2008 oli ta Armeenia alaline esindaja ÜRO Genfi kontoris ja teistes rahvusvahelistes organisatsioonides (Genf, Šveits). Lisaks oli ta samal ajal Armeenia Vabariigi erakorraline ja täievoliline suursaadik Šveitsis. Aastatel 2008–2011 oli ta Armeenia Vabariigi alaline esindaja Euroopa Nõukogus (Strasbourg, Prantsusmaa).

Septembrist 2011 kuni 2014. aastani oli ta Armeenia välisministri asetäitja.

Aastatel 2014–2018 oli ta Armeenia alaline esindaja ÜRO-s.

Armeenia presidendi Armen Sargsjani määrusega määrati ta 12. mail 2018 Armeenia välisministriks. Sel ametikohal oli ta kuni 16. novembrini 2020.

Mnatshakanjan on saanud Armeenia presidendilt (eluaegse) erakorralise ja täievolilise suursaadiku diplomaatilise teenistusastme.

Isiklikku 
Ta on abielus ja on kahe poja isa. Ta valdab vene, inglise ja prantsuse keelt.

Armeenia välisministrid
Armeenia diplomaadid
Sündinud 1966
Sojoodid

Sojoodid elavad põhiliselt Burjaadi vabariigis Oka rajoonis.

2010 aasta seisuga elas Venemaa Föderatsioonis 3,608 Sojooti. Nende emakeeleks oli nüüdseks surnud Turgi keelkonda kuuluv keel, millel oli Tõva keelega sarnasusi. Tänapäeval on avaldatud Sojoodi keele õpikuid ja seda õpetatakse mõnedes koolides. Tänapäeval räägivad suurem osa Sojoote Burjaadi keelt.

Rahvad
Turgi rahvad
Burjaatia
Nõiavits

Nõiavits ehk  pilda (ka võluvits) on hargi- või kaarekujuline puuoks (ka sellekujuline metallist ese), mida kasutatakse näiteks veesoonte leidmiseks.

Kasutamine 
Nõiavits lõigatakse kasvavast kaheharulisest puust, selle abil otsitakse maa sees paiknevaid metallesemeid, maaki, veesooni vms, samuti ehituseks sobivaid kohti. Leiukohas hakkab horisontaalselt käes hoitava vitsa vaba ots allapoole kalduma. Kuna nõiavits reageerib vaid väheste inimeste käes, on seda peetud üleloomulikuks, nõiduse jõul töötavaks esemeks.

Ajaloost 
Nõiavitsa tunti juba muistses Hiinas 7–8 tuhat aastat tagasi. Tuntud oli ka Antiik-Kreekas. Maaki otsiti nõiavitsa abil kogu keskaegses Euroopas.

Eestis valmistati nõiavits enamasti pajust või sarapuust, seda kasutasid peamiselt kaevutargad ja kaevumeistrid veel 19. sajandil. Rahvauskumustes arvati nõiavitsaga leidvat rahaauku, rahapada jms. 

20. sajandi II poolest on teadlased kogu maailmas, sh ka Eestis, hakanud aktiivselt uurima nõiavitsa biofüüsikalist efekti, radiesteesiat ehk biolokatsiooni. Vitste asemel kasutatakse traadist raame, L-kujululisi pöörleid (pöörlevad peos maasoonte mõjul) ja pendlit. Radiesteesia olemusel pole praegu veel piisavat teaduslikku seletust.

Vaata ka 
 nõiamärgid
 nõiasõnad
 nõid
 nõidus

Viited

Välislingid 
  Eesti Mütoloogia, Vikitekstid 
 Nõiavits ja veesoon, Andres Soolo 

Folkloristika
Eesti rahvakultuur
Esoteerika
Robert Scheibe

Robert Alexander Scheibe (10. jaanuar 1848 Kirna mõis – 21. mai 1897 Tallinn) oli Eesti apteeker ja ettevõtja.

Robert Alexander Scheibe sündis Saksimaa päritolu Christian Gottlieb Scheibe ja tema abikaasa Helene Marie (sünd. Wekram) vanima pojana Kirna mõisas, kus tema isa töötas sukakudujameistrina. Robert Scheibe vaderiteks olid Kirna mõisnik Alexander Pilar von Pilchau, tolle õde Helene Pilar von Pilchau ning Türi pastoriproua Grohmann.

Õppis Paides ning oli samal ajal apteegiõpilaseks Braschede apteegis, misjärel töötas apteekriabilisena Amblas. Õppis 1868–1873 Tartu ülikoolis farmaatsiat ning omandas proviisori kutse. Ka kõik tema kolm venda õppisid Tartu ülikoolis ja neist said 19. sajandi lõpus tähelepanuväärsed meditsiinitegelased Eestimaal – Edmund Scheibe ja Richard Scheibe olid samuti apteekrid, Reinhold Scheibe oli arst ja meditsiiniametnik.

Ülikooli lõpetamise järel töötas aasta apteegiujuhatajana Paldiskis. Oli alates 1875. aastast Tallinna vanalinnas Niguliste tänavas asunud Bienerti ehk „Rohelise apteegi“ juhataja. Vene-Türgi sõja järel teenis 13. juuli 1878–18. november 1879 Odessa lähistel sõjaväefarmatseudina.

19. oktoobril 1879 asus juhatama Hugo Opermanni ehk Vene turu apteeki, jäädes sellele ametikohale 1. märtsini 1882. aastal.

1881. aasta sügisel saatis Scheibe keisri nimele palvekirja, avaldades soovi rajada vabamüügiapteek Tartu maantee eeslinnas. Kuna eeslinn oli pärast raudteeühenduse rajamist Peterburiga kasvama hakanud, avaldas Scheibe palvekirjale poolehoidu ka Eestimaa kubermanguvalitsuse arstiosakond ningn Eestimaa kuberner Viktor Polivanov. Tallinna apteekrite protestidest ning riigivõimu esialgsest vastuseisust hoolimata õnnestus Scheibel 1882. aasta lõpul saada viimaks Venemaa keisririigi siseministrilt luba apteegi asutamiseks. Uus apteek alustas tööd mais 1883 aadressil Tartu maantee põik 3. Scheibe apteegis tegutseid proviisoritena ka temad vennad Edmund ja Richard Scheibe.

Lisaks apteegipidamisele, tegeles Robert Scheibe ka mitmete kõrvaläridega - ta müüs koolidele keemilisi reaktiive, teostas oma laboratooriumis tasulisi lehma- ja emapiima, uriini, joogivee, toiduainete ning muude materjalide keemilisi analüüse, testides muuhulgas tapeetide arseenisisaldust.

1893. aastal asutas apteegi krundil ka mineralvee ja karastusjookide tehase. 1896. aasta Tallinna põllumajandus- ja tööstusnäitusel sai ta oma mineraalvee eest väikese hõbemedali.

Ühel apteekrite koosviibimisel tegi Robert Scheibe ettepaneku luua Eestimaa kubermangu farmatseutidele püsiv organisatsioon. 24. aprillil 1896 peetigi Eestimaa Farmatsöidilise Ühisuse (Estländische Pharmazeutische Gesellschaft) asutamiskoosolek ning Robert Scheibe valiti seltsi aseesimeheks.

Robert Scheibe surma järel võttis Tartu maantee apteegi üle tema noorem vend Richard Scheibe, kes 1899. aastaks ostis välja teised pärijad.

Teosed
Robert Scheibe, "Das Bier und die Brauereien in Reval nebst einer Bierstatistik Estland's". 1881

Viited

Kirjandus
Heino Gustavson, "Tallinna vanadest apteekidest". Tallinn: Valgus, 1972

Sündinud 1848
Surnud 1897
Eesti apteekrid
Skalat

Skalat (ukraina Скалат, poola Skałat) on linn Ukrainas Ternopili oblastis Pidvolotšõski rajoonis. Skalat asub Ternopilist umbes 31 km idakagus.

Skalati on esmamainitud 1512. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1600. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Skalati elanikest ukrainlasi 94,09%, poolakaid 4,65% ja venelasi 0,99%.

Viited

Ukraina linnad
Ternopili oblast
Hundipea poolsaar

Hundipea poolsaar on poolsaar Põhja-Tallinnas, Tallinna lahe ääres Karjamaa asumi Hundipea allasumis, Lahesuu sadama ja Miinisadama vahel.

Rannajoonel paikneb Hundipea sadam ja osa Lahesuu sadamast. Poolsaare lõunapiiriks on Keskkõrgendik koos Hundipea ja Sitsi mäega, põhjatipp on Hundipea neem.

Ajalugu
Hundipea poolsaare esialgne teadaolev nimi oli Sudenpäh. Esmakordselt on poolsaart mainitud 1374. aastal (Zedenpeyke). 1421. aastal oli kasutusel nimekuju Zuddenpe.

18. ja 19. sajandi vahetusel rajati poolsaare idarannikule esimesed rannakindlustused (patarei). Krimmi sõja ajal ehitati Hundipea poolsaarele uus patarei, kuhu paigaldati süüterakettrelvad, mida peale Maarjamäel oleva patarei mujal Vene riigi Läänemere-kaitses tollal ei kasutatud.

20. sajandi algul rajati Peeter Suure sadama koosseisus poolsaare tippu süvendus- ja hooldelaevastiku sadam (tänapäeva Hundipea sadam).

Vaata ka
Hundipea mägi
Hundipea neem
Hundipea sadam

Viited

Põhja-Tallinn
Tallinna geograafia
Harju maakonna poolsaared
Karjamaa
Eesti Superkarikas 2011

Eesti Superkarikas 2011 oli 16. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2010 võitja Tallinna FC Flora ja Eesti karikas 2010 võitja Tallinna FC Levadia.

Mängu eel
2011. aasta Superkarikafinaalis kohtuvad mullune meister FC Flora ja karikavõitja FC Levadia.

Flora on seni Superkarika võitnud viiel ja Levadia neljal korral, tegemist on läbi aegade 16. Eesti Superkarikafinaaliga. Mullu kohtusid Superkarika matšis samuti Levadia ja Flora - toona sai Levadia tänu Igor Morozovi ja Eino Puri tabamustele 2:0 võidu.

Mäng

Kokkuvõte
Nii normaal- kui lisaaeg lõppesid väravateta viigiga, mis tähendas 11 meetri karistuslööke. Seeria ainus eksimus sündis kohe avavoorus, kui pärast Markus Jürgensoni tabamust tõrjus Marko Meerits Konstantin Nahki löögi. 

Järgmised mehed ei eksinud ning kui lisaajal vahetusest sekkunud Alo Dupikov viiendas voorus Roman Smiško üle mängis, võisid floralased paarikraadises külmas kergendatult ohata.

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2011
Eesti karikas 2010/11

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2011. aasta Eesti spordis
Iršava

Iršava (ukraina Іршава, ungari Ilosva, slovaki Iršava) on linn Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis, Iršava rajooni halduskeskus.

Iršava asub Iršava jõe ääres, Rumeenia piirist umbes 24 km kaugusel.

Iršavat on esmamainitud 1341. aastal, linnaõigused sai 1982. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Iršava elanikest ukrainlasi 97,42%, venelasi 1,47%, ungarlasi 0,47% ja mustlasi 0,12%.

Viited

Ukraina linnad
Taga-Karpaadi oblast
Eesti Superkarikas 2010

Eesti Superkarikas 2010 oli 15. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2009 võitja Tallinna FC Levadia ja Eesti karikas 2009 võitja Tallinna FC Flora.

Mängu eel
Superkarika finaali eel soovivad võitu nii FC Levadia kui ka FC Flora. Mullu võitis Superkarika Flora, Meistriliigas saatis edu Levadiat.

Mäng

Kokkuvõte
Tiitlikaitsja Levadia asus kohtumist juhtima 56. minutil, kui nurgalöögi järgsest olukorrast tuli pall Flora karistusalasse tagasi, kust Igor Morozov selle Sportland Arenal toimunud kohtumises Stanislav Pedõki selja taha lõi.

Kaheksa minutit enne lõpuvilet kasvatas Eino Puri Levadia edunumbrid kahekordseks, suunates palli värava eest lähinurka.

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2010
Eesti karikas 2009/10

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2010. aasta Eesti spordis
Eesti Superkarikas 2009

Eesti Superkarikas 2009 oli 14. Eesti Superkarika finaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2008 võitja Tallinna FC Levadia ja Eesti karikas 2008 võitja Tallinna FC Flora.

Mäng

Kokkuvõte
Mäng võttis dramaatilise pöörde 22. minutil, kui noor floralane Joonas Tamm teenis punase kaardi. Raske öelda, kas ta vedas oma meeskonda alt, kuna kohe viis teine nooruk Mikk Reintam mulluse karikavõitja 1:0 juhtima. Edasi omas Levadia kuni poolaja lõpuni initsiatiivi, teenides 43. minutil ka penalti, kuid Mihkel Aksalu tõrjus Konstantin Naha suhteliselt terava löögi nurgast ära.

Teisel poolajal oli mängupilt võrdsem. Levadia oli justkui kohustatud rohkem ründama, aga vaheaja järel väljakule tulnud Vjatšeslav Zahovaiko oli peasüüdlane, et Floragi ohtlikke rünnakuid tegi. Just Zahovaiko mahatõmbamise eest teenitud penaltist lõi Siksten Kasimir 50. minutil teise värava. Ka edaspidi ei sujunud mullusel meistril eriti midagi. Vahetusest mängu tulnud Indrek Zelinski sai küll kirja värava, kuid sellest jäi väheks. Lõpus kontrollis FC Flora küllaltki edukalt palli ja hoidis võiduseisu rahulikult lõpuvileni.

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2009
Eesti karikas 2008/09

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2009. aasta Eesti spordis
Svaljava

Svaljava (ukraina Свалява, ungari Szolyva, slovaki Svaľava) on linn Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis, Svaljava rajooni halduskeskus. Svaljava asub Latoritsa jõe ääres, Mukatševest umbes 23 km idakirdes.

Svaljavat on esmamainitud 1236. aastal, linnaõigused sai 1957. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Svaljava elanikest ukrainlasi 86,44%, mustlasi 4,71%, venelasi 3,07%, ungarlasi 1,97%, slovakke 1,45%, sakslasi 1,40%, valgevenelasi 0,18%, poolakaid 0,11% ja juute 0,07%.

Viited

Ukraina linnad
Taga-Karpaadi oblast
Tjatšiv

Tjatšiv (ukraina Тячів, ungari Técső) on linn Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis, Tjatšivi rajooni halduskeskus. Tjatšiv asub Tisza jõe paremal kaldal, Rumeenia piiri ääres.

Tjatšivit on esmamainitud 1329. aastal, linnaõigused sai 1961. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tjatšivi elanikest ukrainlasi 71,33%, ungarlasi 24,23%, venelasi 2,74%, sakslasi 0,22% ja valgevenelasi 0,11%.

Viited

Ukraina linnad
Taga-Karpaadi oblast
Eesti Superkarikas 2008

Eesti Superkarikas 2008 oli 13. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2007 võitja Tallinna FC Levadia ja Eesti Superkarikas 2007 võitja Narva JK Trans.

Mäng

Kokkuvõte
11. minutil läksid narvalased kohtumist 1:0 juhtima, kui tabav oli lätlane Filips Mihailovskis. 42. minuti. sahises väravavaht Kert Kütti seljatagune veelgi, kui Trans suurendas edu Vladislav Ivanovi väravast 2:0.

29. minutil vormistas Transi kolmanda värava Maksim Gruznov. 77. minutil tegi kübaratrikki tähistava tabamuse narvalane Ivanov. Levadia sai siiski ka auvärava Sander Puri 85. minuti tabamuse näol.

52. minutil jäi FC Levadia kümnekesi, sest mängust eemaldati kaitsja Andrei Kalimullin.

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2008
Eesti karikas 2007/08

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2008. aasta Eesti spordis
Eesti Superkarikas 2007

Eesti Superkarikas 2007 oli 12. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2006 võitja Tallinna FC Levadia ja Eesti karikas 2007 finalist Narva JK Trans.

Mängu eel
Sel aastal mängitakse Superkarika finaal 25. novembril kell 13:00 Sportland Arenal ning seal kohtuvad 2006. aasta meister Tallinna FC Levadia ja 2006/2007. aasta karikafinalist Narva JK Trans (kuna Levadia võitis ka karika, siis osaleb finaalis karikafinalist, vastasel korral aga karikavõitja).

Alates järgmisest hooajast peetakse Superkarika finaal aga hooaja alguses. 2008. aasta 1. märtsil toimuvas mängus on vastamisi 2007. aasta meister FC Levadia ja 2006/2007. aasta karikafinalist JK Trans (kuna Levadia võitis ka karika, siis osaleb finaalis karikafinalist, vastasel korral aga karikavõitja).

Mäng

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2007
Eesti karikas 2006/07

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2007. aasta Eesti spordis
Eesti Superkarikas 2006

Eesti Superkarikas 2006 oli 11. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2006 võitja Tallinna FC TVMK ja Eesti karikas 2006 finalist Tallinna FC Flora.

Mäng

Kokkuvõte
FC Flora asus kohtumist juhtima 65. minutil, kui täpne oli vanameister Martin Reim.

Mängu 93. minutil nägi punast kaarti FC Flora mängija Tomas Sirevicius ja kaks minutit hiljem viigistas Viktors Dobrecovs penaltist kohtumise seisu.

Lisaajal väravaid ei sündinud ja penaltiseerias oli 3:2 parem TVMK.

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2006
Eesti karikas 2005/06

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2006. aasta Eesti spordis
Viktar Hrenin

Viktar Hrenin (valgevene keeles Віктар Генадзевіч Хрэнін; sündinud 1. augustil 1971 Navahrudakis) on Valgevene sõjaväelane (kindralmajor) ja poliitik. Ta on 20. jaanuarist 2020 Valgevene kaitseminister.

Ta sündis aastal 1971 Navahrudakis Hrodna oblastis. Ta lõpetas aastal 1988 Ussuriiski Suvorovi sõjakooli. Aastal 1992 lõpetas ta Omskis asuva Kõrgema Juhtivkoosseisu Sõjakooli. Aastal 2005 lõpetas ta Valgevene Vabariigi Sõjaväeakadeemia.

Ta on teeninud motoriseeritud rühma komandörina, luurerühma komandörina, luureroodu komandörina, infotöötluskeskuse ülemana eraldiseisva luurepataljoni komandopunktis.

Aastatel 2008–2010 oli ta 6. eraldiseisva kaardiväe mehhaniseeritud brigaadi (Grodnos) ülem, 2010–2014 - 11. eraldiseisva kaardiväe mehhaniseeritud brigaadi (Slonimis) ülem.

Juulist 2014 kuni juunini 2015 oli ta staabiülemː Lääne operatiivjuhtkonna vägede ülemjuhataja esimene asetäitja. 23. juunist 2015 kuni 20. jaanuarini 2020 oli ta Lääne operatiivkomandörrühma ülem.

Kindralmajori sõjaväeline auaste anti talle 22. veebruaril 2016.

Valgevene Vabariigi presidendi Alaksandr Łukašenka määrusega määrati 20. jaanuaril 2020 Valgevene Vabariigi kaitseministriks.

Isiklikku 
Ta on abielus ja tütre isa. Abikaasa Natalja on arst, tütar Marina on jurist.

Välislingid 
 Viktar Hrenini elulugu Valgevene kaitseministeeriumi kodulehel

Valgevene poliitikud
Valgevene sõjaväelased
Kaitseministrid
Sündinud 1971
Novojavorivsk

Novojavorivsk (ukraina Новояворівськ) on linn Ukrainas Lvivi oblastis Javorivi rajoonis. Novojavorivsk asub Javorivist umbes 14 km idas.

Asutati 1965. aastal töölisasulana, mis kandis nime Jantarne. Praeguse nime sai 1969. aastal, linnaõigused 1986. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Novojavorivski elanikest ukrainlasi 97,46%, venelasi 2,03%, valgevenelasi 0,12% ja poolakaid 0,11%.

Viited

Ukraina linnad
Lvivi oblast
Metamudel

Metamudel on mudeli mudel. Sõltuvalt rakendusest võib metamudelil olla erinevaid määratlusi: metamudel on 
 loogiline infomudel, mida kasutatakse modelleerimisel samas (või erinevas) tähenduses elementide eritlemiseks (A logical information model that specifies the modeling elements used within another (or the same) modeling notation. (IEEE 1175.1-2002 (R2007) IEEE Guide for CASE Tool Interconnections-Classification and Description, 3.8))
 vaade objekti alamhulga konstruktsioonidele, mida väljendatakse nende konstruktsioonide abil nii, et eksisteerib kehtiv metamudeli eksemplar, mis on metamudeli enda kirjeldus (A metamodel Vm for a subset of IDEFobject is a view of the constructs in the subset that is expressed using those constructs such that there exists a valid instance of Vm that is a description of Vm itself." (IEEE 1320.2-1998 (R2004) IEEE Standard for Conceptual Modeling Language Syntax and Semantics for IDEF1X97 (IDEFobject), 3.1.111))
 mudel, mis sisaldab mudeli ülekandeks vajalike metaentiteetide, metasuhete ja metaomaduste määratlusi (A model containing detailed definitions of the meta-entities, meta-relationships and meta-attributes whose instances appear in the model section of a CDIF transfer. (ISO/IEC 15474-1:2002 Information technology -- CDIF framework -- Part 1: Overview, 4.2))
 mõistete, seoste ja reeglite täpsustus, mida kasutatakse metoodika kindlaksmääramisel (Specification of the concepts, relationships and rules that are used to define a methodology. (ISO/IEC 24744:2007 Software Engineering--Metamodel for Development Methodologies, 3.4))
 mudel, mis määratleb modelleeriva keele mõisted ja nende seosed (Model defining the concepts and their relations for some modeling notation.'' (ISO/IEC 15909-2:2011 Software and system engineering -- High-level Petri nets -- Part 2: Transfer format, 4.1.6))

Välislingid
 Meta-model (glossary). – SEBoK v. 2.1, released 31 October 2019
Slavuta

Slavuta (ukraina Славута, poola Sławuta) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Hmelnõtskõi oblastis, Slavuta rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Slavuta asub Gorõni jõe ääres.

Asula on rajatud 1633. aastal, Magdeburgi linnaõigused 1754. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Slavuta elanikest ukrainlasi 90,00%, venelasi 6,56%, poolakaid 2,04%, valgevenelasi 0,43%, juute 0,33%, armeenlasi 0,18%, moldaavlasi 0,06% ja tatarlasi 0,06%.

Viited

Ukraina linnad
Hmelnõtskõi oblast
Krassõliv

Krassõliv (ukraina Красилів, poola Krasiłów) on linn Ukrainas Hmelnõtskõi oblastis, Krassõlivi rajooni halduskeskus. Krassõliv asub Hmelnõtskõist umbes 26 km põhjas.

Krassõlivit on esmamainitud 1444. aastal. Alevi staatuse sai Krassõliv 1930. aastal ja linnaõigused 1964. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Krassõlivi elanikest ukrainlasi 93,77%, venelasi 3,41% ja poolakaid 2,28%, armeenlasi 0,08% ja moldaavlasi 0,05%.

Viited

Ukraina linnad
Hmelnõtskõi oblast
Deražnja

Deražnja (ukraina Деражня, poola Derażnia) on linn Ukrainas Hmelnõtskõi oblastis, Deražnja rajooni halduskeskus. Deražnja asub Hmelnõtskõist umbes 37 km idakagus.

Deražnjat on esmamainitud 1431. aasta, Magdeburgi linnaõigused sai 1614. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Deražnja elanikest ukrainlasi 96,55%, venelasi 2,03%, poolakaid 0,29%, valgevenelasi 0,20, moldaavlasi 0,16% ja armeenlasi 0,12%.

Viited

Ukraina linnad
Hmelnõtskõi oblast
Polonne

Polonne (ukraina Полонне, poola Połonne) on linn Ukrainas Hmelnõtskõi oblastis, Polonne rajooni halduskeskus. Polonne asub Hmelnõtskõist ligi 90 km põhjakirdes ja Šepetivkast umbes 33 km idas.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Polonne elanikest ukrainlasi 91,19%, poolakaid 5,82%, venelasi 2,02%, mustlasi 0,41%, juute 0,18% ja valgevenelasi 0,13%.

Viited

 
Ukraina linnad
Hmelnõtskõi oblast
Evarist Bartolo

Evarist Bartolo (sündinud 14. oktoobril 1952 Mellieħas) on Malta poliitik, ta on Tööpartei liige. Ta oli aastatel 1996–1998 Malta haridus- ja kultuuriminister. Aastatel 2013–2020 oli ta Malta haridus- ja tööhõiveminister. 15. jaanuarist 2020 on ta Malta euroasjade- ja välisminister.

Ta lõpetas aastal 1975 Malta ülikooli inglise kirjanduse bakalaureusena. Aastal 1984 lõpetas ta Stanfordi ülikooli ajakirjanduse erialal. Seejärel lõpetas ta aastal 1986 Cardiffi ülikooli magistrikraadiga.

Ta töötas kolm aastat De La Salle kolledžis õpetamise, veel neli aastat rahvusringhäälingu jaamas ja seejärel veel kümme aastat Tööpartei meedia toimetaja ja uudistejuhina. Praegu loeb ta Malta ülikoolis kommunikatsiooniuuringuid. Ta on olnud parlamendi liige alates 1992. aastast, töötades peamiselt hariduse, Euroopa asjade ja turismi alal.

28. oktoobrist 1996 kuni 6. septembrini 1998 oli ta Malta haridus- ja kultuuriminister. 13. märtsist 2013 kuni 15. jaanuarini 2020 oli ta Malta haridus- ja tööhõiveminister. 15. jaanuarist 2020 on ta Malta euroasjade- ja välisminister.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe tütre isa.

Malta välisministrid
Haridusministrid
Sündinud 1952
Edmund Scheibe

Friedrich Edmund Scheibe (18. juuli 1854 Paide – 1889 Tallinn) oli Eesti farmatseut, apteeker ning ettevõtja.

Friedrich Edmund Scheibe sündis Saksimaalt pärit Paide sukakudujameistri Christian Gottlieb Scheibe ja tema abikaasa Helene Marie (sünd. Wekram) kolmanda pojana.

Õppis 1877–1880 Tartu ülikoolis farmaatsiat. Ka kõik tema neli venda õppisid Tartu ülikoolis ja kolmest neist said 19. sajandi lõpus tähelepanuväärsed meditsiinitegelased Eestimaal – Robert Scheibe ja Richard Scheibe olid samuti apteekrid, Reinhold Scheibe oli arst ja meditsiiniametnik. Ajaloolane Heino Gustavson on Edmund Scheibet kirjeldanud kui Scheibe-vendadest andkaimat ja teadushuviliseimat. Pälvis 1877. aastal Clausi-stipendiumi (Clausstipendium), mida otsustati pikendada koguni nelja semestri vältel. Sai 1878. aastal kuldse Suvorovi medali oma üliõpilastöö "Boorsidrunhappe ja selle soolade tutvustus ja kirjeldus" (Darstellung und Beschreibung der Borcitronensäure und ihrer Salze) eest mis trükiti ära ka 1879. aastal ilmunud "Venemaa farmatseutilises ajakirjas" (Pharmazeutische Zeitschrift für Russland). Hiljem avaldati Scheibe kirjutisi ajakirjas regulaarselt.

Tegutses õpingute ajal Tartu farmaatsiaüliõpilaste seltsi asepresidendi ja revidendina.

Proviisoriks saamise järel promoveerus ta peatselt farmaatsiamagistriks.

Töötas 1880–1886 Peterburi Farmatseutilise Seltsi laboratooriumis, ning võeti 13. jaanuaril 1880 seltsi liikmes. Periooditi töötas ka oma vanemale vennale Robertile kuulunud Tartu maantee apteegis proviisorina.

1887. aastal asus Edmund Scheibe tööle Tallinna Priihospidali apteegi juhatajana. Samal aastal avas Tallinnas želatiinivabriku.

Ööl vastu 27. detsembrit 1889 algasid apteeker Scheibel rasked krambid ning ta suri tund hiljem. Oma abikaasale jõudis ta enne surma veel öelda, et rohukarbis oli vist olnud vale pulber. Surmajuhtumi uurimisel selgus, et Edmund Scheibe oli olnud morfiinitarvitaja ning lahkamise järel usuti surma põhjuseks olevat strühniinimürgistus. Kas tegu oli eksituse või enesetapuga, ei õnnestunud juurdluse käigus välja selgitada. Tema töö Priihospidali apteegis võttis juba järgmisel päeval üle tema noorem vend Richard.

Viited

Kirjandus
Heino Gustavson, "Tallinna vanadest apteekidest". Tallinn: Valgus, 1972

Eesti farmatseudid
Sündinud 1854
Surnud 1889
Apteekrid
Doŭsk

Doŭsk (transkribeerituna Dovsk) on agrolinnake Valgevenes Homieli oblasti Rahačoŭ rajoonis, Doŭski külanõukogu halduskeskus. Asula asub merepinnast 161 meetri kõrgusel Rakutuni jõe ääres, oblasti keskusest Homielist 80 ja rajooni keskusest Rahačoŭist 31 kilomeetri kaugusel.

Asulas on keskkool, muusikakool, kultuurimaja, kolm sidejaoskonda ja kaks raamatukogu. Doŭsk asub suurte maanteede ristumispaigas, seega asub seal mitmeid teeninudettevõtteid (kaks kohvikut, restoran, võõrastemaja). Doŭski lähistel on savilademed, neid kasutab ära sealne tellisevabrik. Tööstusettevõtetest on seal veel piimakombinaat ja asfaltbituumeni tehas, agrolinnake on põllumajandusliku Doŭski eksperimentaalbaasi keskasulaks. Vaatamisväärsuseks on sealne aastal 1864 valminud õigeusu kirik.

Elanikkond

Ajalugu 

Aastal 1772 läks Doŭsk esimesel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Küla hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Rogatšjovi maakonda. Aastast 1836 pärinevad esimesed teated sealsest kirikust. Aastal 1850 hakkas küla läbima Peterburist Kiievisse viiv maantee.

Aastal 1859 oli alev Turtšeninovide valduses. Aastal 1860 toodi Doŭskisse kui ristmikul asuvasse külla üle seni Jamnajes asunud hobupostijaam. Aastal 1864 ehitati vana kirikuhoone asemele uus kirik, mis muutis Doŭski varasema Małaškavičy asemel kohaliku kihelkonna keskuseks. Aastal 1876 ajati asulasse suhkruvabrik, aastal 1879 asusid seal kruubiveski ja magasiait. 

Aastal 1920 toimus küla juures lahing Punaarmee ja Poola vägede vahel. Aastal 1930 moodustati seal kolhoos. Aastal 1935 suleti Doŭski kirik. 13. augustil 1941 vallutasid asula Saksa väed. Külla rajati kaks sõjavangide töölaagrit. Mõlemat neist ründasid partisanid, kel õnnestus vabastada ühe laagri vangid ja osa teises laagris viibinutest. Märtsis 1943 tapsid karistussalklased 59 sealset elaniku, aga sama aasta novembris põletasid nad maha 12 maja ja tapsid 116 Doŭski elanikku.

Sõjajärgsetel aastatel kujunes Doŭsk Homieli oblasti põllumajandusliku uurimisjaama katsebaasiks. Aastal 1990 tagastati sealne kirikuhoone kohalikule kogudusele. Aastal 2003 paigaldati kirikusse rist, mälestamaks inimesi, kes aitasid golodomori ajal ukrainlasi.

Tuntud elanikke 

Jevgeni Kozlovski – Vene geoloog
Michaił Miatlikaŭ – Valgevene diplomaat
Andrej Mielnikaŭ – Valgevene muusik

Viited 
 

Valgevene asulad
Rahačoŭ rajoon
Zvaniec

Zvaniec (transkribeerituna Zvanets) on küla Valgevenes Homieli oblasti Rahačoŭ rajoonis, Zvanieci külanõukogu halduskeskus. Asula asub oblasti keskusest Homielist 97 ja rajooni keskusest Rahačoŭist 40 kilomeetri kaugusel.

Zvaniecis on põhikool, postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu.

Küla juures paikneb Rahačoŭ rajooni kõrgeim punkt (173 m).

Elanikkond

Ajalugu 

Zvanieci kohal puutusid vanasti kokku Tšernigovi, Turovi, Polotski ja Smolenski vürstiriikide piirid. Sinna püstitati suur kell, mille juures vürstiriikide esindajad XI-XII sajandil kohtusid ja omavahelisi piiritülisid lahendasid. Selle kella järgi on asula ka oma nime saanud. Küla enda kohta on esimesed kirjalikud teated XVI sajandist.

Aastal 1772 läks Zvaniec esimesel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Küla hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Rogatšjovi maakonda. Aastal 1824 leidsid seal aset talurahvarahutused. Aastal 1850 hakkas küla läbima Peterburist Kiievisse viiv maantee. Aastal 1880 rajati sinna magasiait. Aastaks 1896 oli seal tegutsema hakanud kihelkonnakool.

Aastal 1924 sai külast Zvanieci külanõukogu halduskeskus. Aastal 1929 moodustati seal kolhoos. Aastal 1942 põletasid Saksa väed osa külast maha, novembris 1943 põletasid karistussalklased maha veel 44 maja ja tapsid 12 Zvanieci elanikku. Küla vabastati 24. novembril 1943.

Aastal 1958 oli Zvaniec kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastal 1968 püstitati küla keskele skulptuurikompleks, mälestamaks Teise maailmasõja lahingutes ja partisanivõitluses hukkunud küla elanikke, keda oli 178.

Viited 
 

Valgevene asulad
Rahačoŭ rajoon
Ukuvakk

Ukuvakk oli igas talus Uku ohvrialtarina esinenud vakk. 
  
Ukuvakk oli õnnevakk, kuhu toodi erinevaid andameid, et saada vakalt õnne. Vakk valmistati peergudest, puukoorest, tohust või laudadest ja enamasti seisis vakk ukse taga nurgas. Õnnevakas asus tavaliselt küünal.

Õnnevakka pandi toiduaineid igast uudsest - põllu- ja karjasaadustest, toidust jm. Ohverdati majapidamise edendamise, põllusaagi ja karjaarvukuse suurendamise eesmärgil. Lisaks arvati, et vakal on jõudu muuta ka ilma. Polnud haruldane, et põllumehed käisid ukuvakalt vihma palumas.

Vaata ka
Ohvriallikas
Ohvriand
Ohvrikivi
Tõnnivakk
Ukukivi

Viited

Välislink
  Esivanemate ohverdamised, Matthias Johann Eisen

Eesti rahvausund
Eesti rahvakultuur
Eesti mütoloogia
Folkloristika
Novi Pazar

Novi Pazar (serbia keeles Нови Пазар) on Serbia edelaosas asuv linn.

Vaata ka
Altun-alemi mošee

Serbia linnad
Murdjoon

Murdjoon on elementaargeomeetrias kujund, mis koosneb otspunkte pidi järjestikku ühendatud lõikudest.

Murdjoon on lõikudest koosnev kujund, milles iga lõik on iga otspunkti kaudu ühendatud ülimalt ühe lõiguga ning kõik lõigud on omavahel otseselt või teiste lõikude kaudu ühenduses. Kui viimane tingimus ei ole täidetud, siis on tegu mitme murdjoonega.

Murdjoone mõiste on üldistatud reaalarvuliste kordajatega vektorruumidele.

Murdjoone mõistet rakendatakse muu hulgas geomeetrias, arvutusmatemaatikas, topoloogias, matemaatilises analüüsis, kompleksmuutuja funktsioonide teoorias, arvutigraafikas ja geodeesias.

Murdjooned Eukleidese ruumis

Definitsioon
Murdjooneks  nimetatakse kujundit, mis koosneb lõikudest , , …, .

Punkte , … nimetatakse murdjoone tippudeks ja lõike , , …,  murdjoone lülideks.

Murdjoonte tüübid

Mittekõdunud ja kõdunud murdjooned
Murdjoont nimetatakse mittekõdunuks, kui mis tahes  puhul lõigud  и  ei asetse ühel sirgel; 
vastasel korral nimetatakse seda kõdunuks.

Tasandilised murdjooned
Murdjoon on tasandiline, kui see asetseb tervikuna ühel tasandil.

Ennast lõikavad ja lihtsad murdjooned
Murdjoon on ennast lõikav, kui sellel lеidub kaks lüli, millel on ühine punkt, mis ei ole nende ühine tipp: 

Siin kujutatud murdjoont tuleb nimetada murdjooneks A1A2A3A4A5A6.

Murdjoont, mis ei ole ennast lõikav, nimetatakse lihtsaks.

Kinnised ja lahtised murdjooned
Murdjoont nimetatakse kinniseks, kui selle esimene ja  viimane punkt langevad kokku ning lõigud  ja  ei asetse ühel sirgel:

Kinnisel murdjoonel on iga lüli kummastki otsast seotud teise lüliga. N lülist koosneval kinnisel murdjoonel on N tippu. 

Kinnist tasandilist murdjoont (või kujundit, mille äär on kinnine tasandiline murdjoon) nimetatakse hulknurgaks.: sel juhul nimetatakse kujutatud murdjoont A1A2A3A4A5A1 hulknurgaks  A1A2A3A4A5 ning selle lülisid hulknurga külgedeks. Mõnikord, näiteks hulktahukate käsitlemisel, nimetatakse hulknurga külgi servadeks.

Murdjoont, mille esimene ja viimane punkt on erinevad, nimetatakse lahtiseks. Lahtisel murdjoonel on kaks vaba otspunkti. N lülist koosneval lahtisel murdjoonel on N+1 tippu.

Rakendused
Murdjooni rakendatakse näiteks andmepunktide interpoleerimisel, harilike diferentsiaalvõrrandite numbrilisel lahendamisel Euleri meetodil ning modelleerimisel arvutigraafikas ja raalprojekteerimises.

Märkused
Serialiseerimine

Serialiseerimine on informaatikas objektide ja andmete teisendamine (konvertimine) selliseks, et need oleks esitatavad järjest.

Serialiseerimise vastand on deserialiseerimine, mille käigus taastatakse objektide ja andmete serialiseerimiseelne seisund.
Volotšõsk

Volotšõsk (ukraina Волочиськ, poola Wołoczyska) on linn Ukrainas Hmelnõtskõi oblastis, Volotšõski rajooni halduskeskus. Volotšõsk asub Zbrutši jõe vasakul kaldal, Ternopili oblasti piiril, Hmelnõtskõist umbes 58 km läänes ja Ternopilist ligikaudu 45 km idas.

Linna läbib Hmelnõtskõi–Ternopili raudteeliin.

Volotšõski on esmamainitud 1463. aastal, linnaõigused sai 1970. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Volotšõski elanikest ukrainlasi 96,26%, venelasi 2,10%, poolakaid 1,14%, valgevenelasi 0,12% ja armeenlasi 0,09%.

Viited

Ukraina linnad
Hmelnõtskõi oblast
Halõtš

Halõtš (ukraina Галич, poola Halicz) on linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis Ivano-Frankivski rajoonis. Kuni 2020. aastani Halõtši rajooni halduskeskus. Halõtš asub Dnestri jõe ääres, Ivano-Frankivskist umbes 23 km põhjas.

Halõtšit on esmamainitud 898. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Halõtši elanikest ukrainlasi 98,52%, venelasi 1,75% ja poolakaid 0,31%.

Viited

Ukraina linnad
Ivano-Frankivski oblast
Eesti Superkarikas 2005

Eesti Superkarikas 2005 oli 10. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas A. Le Coq MiniArenal, ning mängisid Meistriliiga 2005 võitja Tallinna FC TVMK ja Eesti karikas 2005 võitja Tallinna FC Levadia.

Mäng

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2005
Eesti karikas 2004/05

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2005. aasta Eesti spordis
Eesti Superkarikas 2004

Eesti Superkarikas 2004 oli 9. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas A. Le Coq MiniArenal, ning mängisid Meistriliiga 2003 võitja Tallinna FC Flora ja Eesti karikas 2004 võitja Tallinna FC Levadia.

Mäng

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2004
Eesti karikas 2003/04

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2004. aasta Eesti spordis
Kuressaare Haigla

Kuressaare haigla on haigla Kuressaares Saaremaal,  Aia tänav 25.

Kuressaares avati esimene haigla 1804. aastal ja seda peetakse Kuressaare haigla alguseks.

Praeguses hoones tegutseb haigla alates 1941. aastast. Praeguse haigla vanas osas ehk nüüdses mõistes Kuressaare haigla C-korpuses on haigla siseosakonnad ja neuroloogiaosakond.

2020. aasta koroonaviirushaiguse pandeemia ajal Eestis kujunes Kuressaare haigla n-ö koroona epitsentriks.

Endisi ja praeguseid töötajaid
Hannes Haavel, Märt Kõlli, Ülle Käsk, Edward Laane, Toomas Meritam, Juhan Nemvalts, Tiina Prükk, Jüri Raudsepp, Tähti Saar, Viktor Sarapuu, Toomas Tartes, Aare Taul, Rando Truve, Uno Ugandi, Eduard Viira, Ivar Vipp, Mehis Vipp, Ilmar Vooremaa.

Viited

Eesti haiglad
Kuressaare
Eesti Superkarikas 2003

Eesti Superkarikas 2003 oli 8. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas A. Le Coq MiniArenal, ning mängisid Meistriliiga 2003 võitja Tallinna FC Flora ja Eesti karikas 2003 võitja Tallinna FC TVMK.

Mäng

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2003
Eesti karikas 2002/03

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2003. aasta Eesti spordis
Bergisches Land

Bergisches Land ([ˈbɛʁɡɪʃəs ˈlant], Bergi riik) on madal mäestikupiirkond Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaal Reini jõest idas ja Ruhrimaast lõunas. Maastikku kujundavad metsad, niidud, jõed ja ojad ning seal on üle 20 tehisjärve. Wuppertal on üks suuremaid linnu ja seda nähakse piirkonna keskusena, kuna lõunapoolsel osal on tänapäeval Kölniga tihedamad majanduslikud ja sotsiaal-kultuurilised sidemed. Wuppertal ning naaberlinnad Remscheid ja Solingen moodustavad Bergisches Städtedreiecki.

Ajalugu 

Bergisches Land on olnud osa Bergi krahvkonnast, millest hiljem sai Bergi hertsogkond, mis piirkonnale oma nime andis. Hertsogkond kaotati 1815. aastal ja 1822. aastal sai piirkonnast Preisimaa Reini provintsi osa.

Tänapäeval on elanikkonna seas Bergisches Landi piirkonna kuuluvustunne märgatav künklikus põhjaosas, kuid mitte enam Kölni madalikul, Ruhrimaal või Düsseldorfi linnas.

Majanduslik tõus 

Piirkond sai kuulsaks oma varase industraliseerumise perioodil 19. sajandil. Sel ajal oli Wupperi org ajalooline Silicon Valley. Selle kaksiklinnad Barmen ja Elberfeld olid sel ajal Preisimaa kaubandus- ja tööstuspealinnad. See majanduslik tõus põhjustas Ruhrimaa arenemise söekaevanduspiirkonnaks ning sünnitas sotsiaalse ettevõtluse ja sotsialismi uurimise ning teoreetilise rõhutamise: Friedrich Engels sündis Barmenis tekstiilitöösturi peres.

Pärast 1960. aastatest pärit majanduslangust kaotas piirkond oma tähtsuse, kuid Bergisches Landi ettevõtjate, aktiivsete kodanike ja poliitikute koostöö toob tagasi teatava piirkondliku teadlikkuse ja majandusliku jõu.

Vaata ka 

 Bergisches Straßenbahnmuseum
 Bergisch-Märkische raudteekompanii 
 Reinimaa
 Bergi maja
Siegerland

Siegerland on Saksamaa piirkond vana Siegeni kreisi alal (nüüd Siegen-Wittgensteini kreisi osa Nordrhein-Westfalenis) ja Altenkircheni (Westerwald) kreisi ülemises osas, mis kuulub Rheinland-Pfalzi liidumaa hulka.

Geoloogiliselt kuulub Siegerland Reini Kiltkivimäestikku (Rheinisches Schiefergebirge). Kõrgeim tipp on Riemen, 678 m üle merepinna. Siegi jõgi, Reini parempoolne lisajõgi, algab Netpheni linnast Rothaargebirges.

Piirkonnas on ka murre Siegerländisch, mida räägivad paljud selle elanikud.
Vjazniki

Vjazniki (vene Вязники) on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Vjazniki rajooni keskus. Asub Kljazma jõe paremal kaldal, 93 km Vladimirist idas.

Vjazniki on linatööstuse keskus.

Ajalugu 

I aastatuhande teisel poolel ehitati tänapäeva linna asukohast 5 km allavoolu Jaropoltš-Zalesski linnus, mille asukad olid merjalased ja slaavlased. Jaropoltš oli Vladimiri-Suzdali vürstiriigi piirikindlus. Seda rüüstasid 1238. aastal mongolid ning see jäeti maha 13. või 14. sajandil. Vjaznikit on kroonikates mainitud esmakordselt 1608. aastal, 1611. aastast oli slobodaa. 1622. aastast sai see palverännusihtkohaks, sest seal asus "imettegev" Kaasani jumalaema ikoon. 1676. aastal rajati Minino küla ja tänapäeva Vjazniki linna kohale tsaar Aleksei Mihhailovitši käsul uus Jaropoltši kindlus. See hävis 1703. aastal tulekahjus.

Linnaõigused sai 1778. aastal.

2004. aastal liideti Vjaznikiga Novovjazniki alev.

Elanike arv 2003. aastal oli 40 400.

Linnas asub Vjazniki Jumalaema Kuulutamise klooster ja mitu kirikut.

Vjazniki raudteejaam asub Novovjazniki mikrorajoonis Kovrovi-Dzeržinski raudteel. Vjaznikist möödub lõunas maantee Volga (M7).

Viited

Välislingid 

Vladimiri oblasti linnad
Zboriv

Zboriv (ukraina Зборів, poola Zborów) on linn Ukrainas Ternopili oblastis, Zborivi rajooni halduskeskus. Zboriv asub Strõpa jõe ääres, Ternopilist umbes 36 km lääneloodes.

Asula on rajatud 1166. aastal, linnaõigused sai 1939. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zborivi elanikest ukrainlasi 99,13%, venelasi 0,55%.

Viited

Ukraina linnad
Ternopili oblast
Must rüütel (satelliit)

Satelliit Black Knight on Maa ümber orbiidil olev objekt, mis NASA andmetel on ISS-i kosmosejaama ehituse ajal kaotatud termiline varjualune. UFO-entusiastide sõnul on tegemist kosmoseolendite satelliidiga, kes on Maa ümber tiirutanud umbes 13 000 aastat. [1]

Ufo satelliidi legend pärineb aastast 1899, kui Nikola Tesla teatas, et on kosmosest raadiolaineid saanud. 1954. aastal avaldati USA ajalehtedes UFO uurija Donald Keyhoe väited kahe orbiidil liikuva satelliidi kohta, mille avastas USA õhujõud. Sel ajal polnud satelliite veel käivitatud. [1]

Šoti teadlane Duncan Lunan analüüsis varasemaid raadiolainete vaatlusi ja väitis tähekaardi põhjal, et Must Rüütel saadab tähe Epsilon Bootiselt tsivilisatsiooni teate. [1] Hiljem tunnistas Lunan, et tema meetodid olid ebateaduslikud. [2]
Kiržatš

Kiržatš (vene Киржач) on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Kiržatši rajooni keskus. Asub Kiržatši jõe ääres, 90 km Moskvast kirdes. 

Asulat on kirjalikes allikates esmakordselt mainitud 1328. aastal, 1778. aastal sai linnaõigused. 2005. aastal liideti linnaga Krasnõi Oktjabri alev ja kaks küla.

2005. aastal oli linna elanike arv 31 900.

Linna peamine tööstusharu on masinatööstus.

Välislingid 

http://gorodkirzhach.ru/

Vladimiri oblasti linnad
Nikolina Angelkova

Nikolina Angelkova (bulgaaria keeles Николина Ангелкова; sündinud 30. novembril 1979 Krumovgradis Kărdžali piirkonnas) on Bulgaaria poliitik, ta kuulub erakonda Kodanikud Euroopa Arengu Poolt Bulgaarias (GERB). Ta oli aastal 2014 Bulgaaria teede-, infotehnoloogia- ja kommunikatsiooniminister. 7. novembrist 2014 on ta Bulgaaria turismiminister.

Ta sündis aastal  1979 Krumovgradis Kărdžali piirkonnas. Seejärel kaitses ta Sofias Rahvusliku ja Maailmamajanduse Ülikoolis (Университет за национално и световно стопанство) õigusteaduse magistri väitekirja. Ta on täiendanud end Maastrichtis avaliku halduse instituudis ja Prantsusmaal Nantese haldusreformi piirkondlikus instituudis.

Ta oli aastatel 2005–2010 oli ta ettevõtte "Nikolova and Partners Consult" omanik ning aastatel 2007–2009 ettevõtte "Herchesa Bulgaria" EOOD peadirektor. Aastatel 2009–2010 oli ta "Hector Bulgaria EOOD" juhataja. Seejärel juhtis ta regionaalarengu ja riiklike ehitustööde ministeeriumi kontrolli-, kommunikatsiooni- ja koordineerimisüksust. Alates 2011. aastast on ta Maanteede Infrastruktuuri Agentuuri juhatuse liige.

2013. aastal sai temast regionaalarengu ja avalike tööde ministri asetäitja. 6. augustil 2014 valiti ta Georgi Bliznaški ajutises valitsuses Bulgaaria teede-, infotehnoloogia- ja kommunikatsiooniministriks. Ta töötas sellel positsioonil 7. novembrini 2014, kui ta valiti Boiko Borissovi teise valitsuse turismiministriks. Ta on taas turismiminister Boiko Borissovi kolmandas valitsuses.

Bulgaaria poliitikud
Sündinud 1979
Nemõriv

Nemõriv (ukraina Немирів, poola Niemirów, vene Немиров) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Nemõrivi rajooni halduskeskus. Nemõriv asub Vinnõtsjast umbes 40 km kagus.

Nemõrivi on ürikutes esmamainitud 1506. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1581. aastal. Aastatel 1672–1699 Nemõriv Osmanite riigi võimu all. Teise Poola jagamise tagajärjel läks Nemõriv 1793. aastal Venemaa Keisririigi koosseisu.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Nemõrivi elanikkonnast ukrainlasi 97,48%, venelasi 2,01%, poolakaid 0,11%, valgevenelasi 0,11% ja juute 0,10%.

Viited

Ukraina linnad
Vinnõtsja oblast
Gorohhovets

Gorohhovets (vene Гороховец) on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Gorohhovetsi rajooni keskus. Asub Kljazma paremal kaldal, 157 km Vladimirist idas. 

Asulat on kirjalikes allikates esmakordselt mainitud 1239. aastal. Tõenäoliselt tekkis see 1168. aastal Andrei Bogoljubski Volga bulgaaride eest kaitseks rajatud kindlustuse juurde.

Välislingid 

http://www.gorohovec.ru/

Vladimiri oblasti linnad
Sebeži maakond

Sebeži maakond (valgevene keeles Себежскі павет; vene keeles Себежский уезд) oli Venemaa Keisririigi  Vitebski kubermangu ja Vene NFSV Pihkva kubermangu haldusüksus.

Ajalugu 

Sealsed maad läksid Venemaa koosseisu esimese Poola jagamise järel, seal hakkasid need kuuluma Pihkva kubermangu. Aastal 1776 läks maakond Polotski kubermangu, seejärel Polotski asehaldurkonna koosseisus. Aastail 1796-1802 kuulus see Valgevene kubermangu koosseisu, seejärel aga Vitebski kubermangu koosseisu. 24. märtsil 1924 läks see Vene NFSV Pihkva kubermangu koosseisu. Maakond likvideeriti koos Pihkva kubermanguga 1. augustil 1927. 

Aastal 1897 elas maakonnas 92 055 inimest. Elanikest 47,1 % moodustasid valgevenelased, ka venelasi oli 47,1 %. Juute oli 3,8 %, poolakaid aga 1,5 %. Aastal 1926 oli maakonnas elanikke 127 800.

Aastal 1913 oli maakonna territooriumil üks linn (Sebež) ja 13 valda. Aastal 1926 oli valdasid kuus. 

Aastal 1886 oli maakonnas kolmkümmend kuus õigeusu kirikut, kaks vanausuliste palvemaja ja üks katoliku kirik, lisaks veel üks õigeusu klooster.

Maakonna šlahta marssalid (piirkondliku esinduskogu eesistujad) olid (tähestikulises järjekorras): Dominik Chrapowieki (1790), Hertman, Talat Józef Kiełpsz (1783), Euzebiusz Korsak (1805), Piotr Korsak, Józef Łosowski, Józef Makowiecki, Antoni Meduniecki (1800-1810), Jan Meduniecki, Józef Meduniecki, Kazimierz Meduniecki (1798-1800), Konstanty Meduniecki, Franciszek Mohl, Franciszek Mokicz, Józef Ogiński (1807), Antoni Szantyr, Donat Zebrowski ja Szymon Wlanowski (1809-1820).

Haldusjaotus 

Venemaa keisririigi koosseisus jagunes maakond valdadeks (vene keeles Волость). Maakonna keskuseks oli maakonnalinn Sebež, lisaks oli maakonnas aastal 1913 veel 13 valda.

Vallad maakonna koosseisus olid aastal 1913:

Vallad maakonna koosseisus olid aastal 1926:

Viited

Välislingid 
Poola Kuningriigi geograafiline leksikon

Vitebski kubermang
Pihkva kubermang
Vilma Kelder

Vilma Kelder (8. märts 1927 Lihula vald – 7. jaanuar 2000 Tartu) oli eesti õigusteadlane. 

Ta oli esimene eestlanna, kes kaitses õigusteaduse doktori kraadi, ja ühtlasi Eesti esimene naisprofessor sellel alal.

Ta lõpetas 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ja töötas alates 1954. aastast Tartu Riikliku Ülikooli õppejõuna (1954–1959 tsiviilõiguse ja -protsessi kateedri vanemõpetaja, 1960–1971 dotsent, aastast 1972 professor, 1970–1989 kateedrijuhataja, aastast 1993 emeriitprofessor).

Vilma Kelder on uurinud maa- ja kolhoosiõigust ning looduse õiguskaitset.

Teosed 
Kolhoosiõigus (1965)
Kolhoosniku omandi tsiviilõiguslik kaitse (1968)
Looduse õiguslik kaitse (1979)

Viited 

Eesti õigusteadlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Pauluse kalmistule maetud
Sündinud 1927
Surnud 2000
Saabumine

"Saabumine" (Arrival) on Denis Villeneuve'i lavastatud ulmefilm.

Filmi esmaesitus Kanadas ja Ameerika Ühendriikides toimus kuupäeval 11.11.2016. 

Filmi aluseks on Ted Chiangi' jutustus „Sinu elu lugu“ ("Story of Your Life", 1998).

Retseptsioon Eestis
Arvustus. Lauri Jürisoo 2016. "Saabumine" on mõtleva inimese ulme, millel on ka sügavam spirituaalne sõnum.
Filmiblogi. Mart Raun 2016. Vaikne ja mõtlik ulme. Keele eripära. Atmosfäärne teaduslik ulme. Ma armastan seda filmi. (Äripäev 18. nov. 2016.)
Arvustus. Kaspar Viilup 2016. Lummav diplomaatia tulnukatega.
Arvustus. Pirjo Leek 2016. Lummavalt tüütu tulnukateadus. Sirp 18. nov. 2016.
Loe seda, mida Sa filmis ei näinud. Sander Kaasik 2016. Kosmiline lingvistika. “Saabumine” Cinamonis ja Ekraanis.
Teadus. Kurmo Konsa 2019. Krüptodetektiiv piilub Jumala mõistusesse. Sirp 13. dets. 2019.

Kanada filmid
Ulmefilmid
2016. aasta filmid
Ljubotõn

Ljubotõn (ukraina Люботин, vene Люботин) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Harkivi oblastis. Ljubotõn asub Harkivi kesklinnast ligikaudu 22 km läänes.

Ljubotõn on oluline raudteesõlm.

Ljubotõni asutasid kasakad 1650. aastal, linnaõigused sai 1938. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ljubotõni elanikest ukrainlasi 89,65%, venelasi 8,40%, valgevenelasi 0,30%, armeenlasi 0,17%, juute 0,05%, asereid 0,05% ja grusiine 0,05% ja tatarlasi 0,04%.

Viited

Ukraina linnad
Harkivi oblast
Eesti Superkarikas 2002

Eesti Superkarikas 2002 oli 7. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas A. Le Coq MiniArenal, ning mängisid Meistriliiga 2002 võitja Tallinna FC Flora ja Eesti karikas 2002 võitja Tallinna FC Levadia.

Mäng

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2002
Eesti karikas 2001/02

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2002. aasta Eesti spordis
Kurt-Arved Linneberg

Kurt-Arved Linneberg (3. juuni 1898 Tallinn – 31. mai 1975 Tallinn) oli Eesti mereväe ohvitser (kaptenmajor) 1921-1940.

Teenistust alustas suurtükilaeval Lembit, jätkas Mereväe staabis, laevadel Meeme, Lennuk, Sulev, Vambola,

Tunnustused
 Poola Polonia Restituta orden 1935.
 Vabadussõja mälestusmärk.
 Läti Vabariigi iseseisvuse 10. aasta mälestusmärk.

Vaata ka
Bruno Aleksander Linneberg

Välislingid
 Ohvitseride andmekogu

Eesti mereväelased
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1898
Surnud 1975