joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kiili

Kiili on alev Harju maakonnas, Kiili valla keskus. 

Alevik tekkis pärast II maailmasõda möödunud sajanditel sinna asustatud Vene tsaariarmee sõdurite elupaiga kohale ja seetõttu kandis kuni 1977. aastani nime Veneküla. 18. augustil 2008 sai Kiili alevik alevi staatuse.

Seal asub Kiili Gümnaasium.

Omaette külana on Veneküla esmamainitud 1750. aastal Sausti mõisa adramaa revisjonis Wenne Külla nime all. Asula praegust nime on esmamainitud 1782. aastal, kui hingeloendis-revisjonis on mainitud üht kohalikku vabadikku nimega Kuily Jurri.

Elanike arv

Vaata ka
Kiili vald
Kiili veski
Sausti–Kiili tee
"Rahva Võit"
Kiili raamatukogu
Kurna–Tuhala tee
Kiili rahvamaja

Viited

Eesti alevid
Eesti endised alevikud
Kiili vald
Saunja (Lääne-Nigula)

Saunja on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas. Saunja külas asus Saunja mõis.

Külas on Saunja ja Rannaküla bussipeatused, Taebla ja Saunja piiril on Laikmaa tee bussipeatus. 

Külas asuv Silmaallika nime kandev ohvriallikas on kaitstav muinsusmälestis. Saunja põhjaosa jääb Silma looduskaitsealale.

Kuni 1977. aastani oli praeguse Saunja küla suurim küla Rannaküla, Saunjaga võrdväärne Kapa ning vähim liidetu Kõrgemäe küla.

Kuni 2013. aastani kuulus küla Oru valda.

Küla järgi on nime saanud Saunja kihistu.

Vaata ka 
 Aamse looduskaitseala

Viited

Välislingid
  Läänemaal avati loodushariduskeskuse õppehoone, err.ee, 20. oktoober 2009

Lääne-Nigula valla külad
Kingissepa rajoon (Leningradi oblast)

Kingissepa rajoon (soome keeles Jaaman piiri) on haldusüksus Venemaal Leningradi oblasti lääneosas. Piirneb koos Slantsõ rajooniga läänes Eestiga ning idas Leningradi oblasti Lomonossovi ja Volossoviga. 

Rajoon moodustati 1927. aastal Peterburi kubermangu Jamburgi maakonnast. 

Rajoonis on 2 linnaasulat (городское поселение): Kingissepp ja Jaanilinn (soome keeles Iivananlinna) ning 9 külaasundust (сельское поселение):
Bolšoi Lutski külaasundus (soome keeles Suuri-Lutska)
Falilejevo külaasundus (soome keeles Ahokylä) 
Kotlõ külaasundus (soome keeles Kattila) 
Kuzjomkino külaasundus (soome keeles Narvusi)
Nežnovo külaasundus (soome keeles Niisnova) 
Opolje külaasundus (soome keeles Opolja) 
Pustomerža külaasundus (soome keeles Pustoperä) 
Ust-Luga külaasundus (soome keeles Laukaansuu, eesti keeles Laugasuu, Lauga-Jõesuu) 
Vistino külaasundus (soome keeles Viistinä)

Ajalugu
Alade põliselanikud on vadjalased ja isurid. Kingissepa rajoon moodustati 1927. aastal Peterburi kubermangu Jamburgi maakonnast. Jamburgi linn nimetati Kingisseppa linnaks, 1922. aastal eesti enamliku tegelase Viktor Kingissepa järgi. 

Aastatel 1918–1940 ehk pärast Eesti Vabadussõda oli osa Narva-taguseid alasid ja Eesti Ingeri (Narva, Piiri (end Kose) vald) ning Jaanilinn, Tartu rahulepingu alusel Eesti Vabariigi territoorium. Nõukogude võimud eraldasid 1945. aasta jaanuaris Narva-tagused vallad Eesti NSV-st ja viisid selle ala Vene NFSV Leningradi oblasti koosseisu.

Vaata ka
Aasiku
Kotlõ
Kukkusi
Lipovo
Peipija
Kingissepa–Narva maantee

Viited

Välislingid
Rajooni koduleht

Leningradi oblasti rajoonid
Finlandia kirjandusauhind

Finlandia kirjandusauhind on Soome prestiižseim kirjandusauhind. Auhinda antakse välja igal aastal Soome parimale romaani, lasteraamatu või dokumentaalteose autorile. 

Preemiasumma on alates 2010. aastast 30 000 eurot. Varem oli see 100 000 Soome marka.

Laureaadid 

 1984 Erno Paasilinna 
 1985 Jörn Donner 
 1986 Sirkka Turkka 
 1987 Helvi Hämäläinen 
 1988 Gösta Ågren
 1989 Markku Envall
 1990 Olli Jalonen 
 1991 Arto Melleri 
 1992 Leena Krohn
 1993 Bo Carpelan
 1994 Eeva Joenpelto 
 1995 Hannu Mäkelä 
 1996 Irja Rane
 1997 Antti Tuuri
 1998 Pentti Holappa 
 1999 Kristina Carlson 
 2000 Johanna Sinisalo 
 2001 Hannu Raittila
 2002 Kari Hotakainen 
 2003 Pirkko Saisio 
 2004 Helena Sinervo 
 2005 Bo Carpelan 
 2006 Kjell Westö
 2007 Hannu Väisänen
 2008 Sofi Oksanen
 2009 Antti Hyry
 2010 Mikko Rimminen
 2011 Rosa Liksom
 2012 Ulla-Lena Lundberg
 2013 Riikka Pelo
 2014 Jussi Valtonen
 2015 Laura Lindstedt
 2016 Jukka Viikilä
 2017 Juha Hurme
 2018 Olli Jalonen
 2019 Pajtim Statovci
 2020 Anni Kytömäki
 2021 Jukka Viikilä

Välislingid
 Finlandia kirjandusauhind

Kirjandusauhinnad
Soome kirjandus
Oudova rajoon

Oudova  rajoon on haldusüksus Venemaal Pihkva oblastis. Asub Peipsi järve idakaldal.

2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli rajooni rahvaarv 17 715.

Haldusjaotus 
Rajoonis on Oudova linnaasundus ja 7 külaasundust (valda) kokku 333 külaga.

Vallad ja linna-asundus 
Dobrutši vald (vene Добручи; keskus Dobrutši) – 1748 elanikku
Juškino vald (vene Юшкино) – 724 elanikku
Oudova linnaasundus – 5222 elanikku

Plesna vald (vene Плесна) – 181 elanikku
Polna vald (vene Полновская; keskus Jamm, vene Ямм) – 1674 elanikku
Samolva vald (vene Самолва; keskus Samolva) – 522 elanikku
Spitsino vald (vene Спицино) – 1090 elanikku
Tšernevo vald (vene Чернёво) – 599 elanikku

19. sajandi lõpus tekkis Oudova ümbrusesse palju eesti külasid.

Storožinetsi külas Juškino vallas asub jõesadam.

Viited

Välislingid 
Oudova  rajooni koduleht

Pihkva oblasti rajoonid
Ervin Lázár

Ervin Lázár (5. mai 1936 Budapest – 22. detsember 2006 Budapest) oli ungari kirjanik, kes oli eelkõige tuntud muinasjuttude kirjutajana.

Ta oli Attila Józsefi auhinna ja Kossuthi auhinna laureaat.

Teoseid 

Fehér tigris (Valge tiiger; romaan, 1971)
A Hétfejű Tündér (Seitsmepäine haldjas; muinasjutud, 1973; eesti keeles 1984 ja 2006)
A kisfiú meg az oroszlánok (Poiss ja lõvid : muinasjuturomaan 1964; eesti keeles 2003)

Lazar, Ervin
Lazar, Ervin
Lazar, Ervin
Marek Roots

Marek Roots (sündinud 6. jaanuaril 1976 Elvas Tartumaal) on eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1994 Rõngu Keskkooli. Aastatel 1995–2002 õppis Roots usuteadust Tartu Teoloogia Akadeemias. Seejärel jätkas ta ettevalmistust vaimulikutööks EELK Usuteaduse Instituudi pastoraalseminaris. 

8. augustil 2003 ordineeriti Roots EELK õpetajaks. Kirikutööle asus ta esmalt Pärnu praostkonna Häädemeeste, Treimani ja Tahkuranna kogudustes. Aastatel 2008–2018 oli ta Keila koguduse õpetaja ning alates 2018. aastast on Roots Tartu Pauluse koguduse abiõpetaja. Alates 1. jaanuarist 2022 on Marek Roots ühtlasi ka Tartu Luterliku Peetri Kooli kaplan. 

Kaitses diplomitöö teemal "Eestikeelsed suured jutlusekogud aastani 1907 (näidetega Rudolf Kallase ja Jakob Hurda suure nädala jutlustest)". Aastal 2008 kaitses EELK Usuteaduse Instituudis magistritöö teemal „Eestikeelne jutlus postillides 1779–1907 (Suure Nädala tekstide näitel)“. 

Roots on avaldanud luulekogu "Tuuletund" (Tallinn 2000) ning artikleid ajalehtedes Eesti Kirik ja Postimees. Pikem kirjutis "EELK olustik aastail 1940–1945 Viru praost Jaan Kiiviti aruandeis" ilmus koguteoses "Kristuse täisea mõõtu mööda" (Tallinn 2005). 

Roots on Martin Lutheri Ühingu liige. Ta on ka Eesti Evangeelse Vennastekoguduse eestseisuse liige.

Isiklikku
Tema abikaasa on teoloog ja Tartu Pauluse koguduse lastetöö juhataja ning SA Tartu Pauluse Kirik juhataja Pirjo Roots (sündinud 7. juulil 1980). Peres kasvab kaks last.

Välislingid
Marek Roots. Kuldleer Keila Miikaeli kirikus. Eesti Kirik. 20. mai 2008
Marek Rootsi intervjuu Andres Tauliga. Eesti Kirik. 14. juuni 2007
Sven Danell – eestlaste hea ja ustav sõber (I). Eesti Kirik. 24. november 2006
Sven Danell – eestlaste hea ja ustav sõber (II). Eesti Kirik 1. detsember 2006
Leedu Katoliku Kiriku Kroonika tähtpäev. Eesti Kirik. 23. märts 2007 

Tartu Pauluse koguduse vaimulikud
Keila Miikaeli koguduse vaimulikud
Usuteaduse Instituudi vilistlased
Sündinud 1976
Sinalepa

Sinalepa on küla Haapsalu linnas Lääne maakonnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ridala valda.

Ajalugu 
Külas asus Sinalepa mõis. Paekivist peahoone on hävinud, säilinud on aga mõisa park, mis on eraomanduses.

1939 majutati Sinalepa mõisa punaväelased, kes ehitasid Sinalepa lennuvälja. Seda kasutasid muuhulgas Talvesõjas Soomet pommitama suundunud lennukid. Sõjavägi lahkus juulis 1941 ja süütas ühtlasi mõisahooned. Teise maailmasõja järel kasutati lennuvälja veel vaid mõnel üksikul suvel.

Loodus 

Sinalepast saab alguse Saardu peakraav. Seevastu Sinalepa peakraav jääb aga hoopis naaberkülade territooriumitele.

Küla põhjaosas on põllumaa ja lõunaosa katab mets. Küla põhjakülge märgib Parila–Kiideva tee.

Vaata ka 
 Sinalepa vald
 Ridala sovhoos

Viited 

Haapsalu linn
Lääne maakonna külad
Elbu

Elbu on küla Tori vallas Pärnu maakonnas.

Aastatel 1992–2017 kuulus küla Are valda, Eesti omavalitsuste haldusreformi järgselt jääb küla Tori valla territooriumile.

Viited

Pärnu maakonna külad
Tori vald
Kurena

Kurena on küla Tori vallas Pärnu maakonnas.

Aastatel 1992–2017 kuulus küla Are valda, Eesti omavalitsuste haldusreformi järgselt jääb küla Tori valla territooriumile.

Viited

Pärnu maakonna külad
Tori vald
Murru

Murru on küla Tori vallas Pärnu maakonnas.

Aastatel 1992–2017 kuulus küla Are valda, Eesti omavalitsuste haldusreformi järgselt jääb küla Tori valla territooriumile.

Viited

Pärnu maakonna külad
Tori vald
Niidu

Niidu on küla Tori vallas Pärnu maakonnas.

Aastatel 1992–2017 kuulus küla Are valda, Eesti omavalitsuste haldusreformi järgselt jääb küla Tori valla territooriumile.

Külas asub Lõimemäe linnamägi, mis on arheoloogiamälestisena arvele võetud.

Vaata ka
Are külanõukogu

Viited

Pärnu maakonna külad
Tori vald
Parisselja

Parisselja on küla Tori vallas Pärnu maakonnas.

Aastatel 1992–2017 kuulus küla Are valda, Eesti omavalitsuste haldusreformi järgselt jääb küla Tori valla territooriumile.

Viited

Pärnu maakonna külad
Tori vald
Pärivere

Pärivere on küla Tori vallas Pärnu maakonnas.

Aastatel 1992–2017 kuulus küla Are valda, Eesti omavalitsuste haldusreformi järgselt jääb küla Tori valla territooriumile.

Päriveres on sündinud Mihkel Mathiesen.

Viited

Pärnu maakonna külad
Tori vald
Suigu (Tori)

Suigu on küla Tori vallas Pärnu maakonnas.

Küla kuulus Tori kihelkonda ja külas oli Suigu mõis.

Aastatel 1945–1992 kuulus küla Are külanõukogu koosseisu. Aastatel 1992–2017 kuulus küla Are valda, Eesti omavalitsuste haldusreformi järgselt jääb küla Tori valla territooriumile.

Vaata ka
Suigu Evangeeliumi Kristlaste Vabakogudus

Viited

Pärnu maakonna külad
Tori vald
Tabria

Tabria on küla Tori vallas Pärnu maakonnas.

Aastatel 1992–2017 kuulus küla Are valda, Eesti omavalitsuste haldusreformi järgselt jääb küla Tori valla territooriumile.

Vaata ka 

 Tabria soo
 Törka talu kalmistu

Viited

Pärnu maakonna külad
Tori vald
Võlla (Tori)

Võlla on küla Tori vallas Pärnu maakonnas.

Aastatel 1992–2017 kuulus küla Are valda, Eesti omavalitsuste haldusreformi järgselt jääb küla Tori valla territooriumile.

Külas asub Suigu Evangeeliumi kristlaste palvela, mida kasutab Suigu Evangeeliumi Kristlaste Vabakogudus.

Vaata ka 
 Võlla raba
Nätsi-Võlla looduskaitseala
Nätsi-Võlla rabamaastik

Viited

Pärnu maakonna külad
Tori vald
Marc Ravalomanana

Marc Ravalomanana (sündinud 12. detsember 1949 Imerinkasininas) on Madagaskari poliitik.

Aastatel 2002–2009 oli ta Madagaskari üheksas president. Ta kuulub malagasside merina hõimu. Valiti esimest korda presidendiks 2001–2002 toimunud valimistel. 3. detsembril 2006 valiti ta 54,8%-lise toetusega esimeses ringis teiseks ametiajaks.

Enne poliitikasse sisenemist oli Ravalomanana edukas ärimees. Talle kuulub riigi suuruselt teine piimatööstus. Ravalomanana alustas oma ärimehe karjääri jogurtimüüjana, kuni võttis pangalaenu ja ostis piimatoodete tehase.

1999. aastal kandideeris ta edukalt Madagaskari pealinna Antananarivo linnapeavalimistel.
5. augustil 2001 teatas ta, et kandideerib sama aasta 16. detsembril toimuvatel presidendivalimistel. Tegemist oli väga segaste valimistega. Kuigi ametlikel andmetel kogus Ravalomanana esimeses voorus 46%-lise toetuse oma pearivaali Didier Ratsiraka 40% ees, ning reeglite järgi pidi tulema veel teine voor, kuulutas Marc Ravalomanana ennast valimiste võitjaks ning nõudis, et talle antaks amet üle. Vastaspool ei olnud sellega muidugi nõus ning asi jõudis kohtusse, kus mõlemad pooled süüdistasid teineteist valimistulemuste võltsimises. Pealinna Antananarivo tänavatel toimusid kummagi kandidaadi pooldajate meelavaldused ning tänavakaklused. Blokeeriti tänavaid ning kogu elutegevus pealinnas oli häiritud.

Kohus kuulutas 29. aprillil 2002 küll valimiste võitjaks Marc Ravalomanana, et tal aga polnud 50-protsendilist toetust, toimus 6. mail uus voor, mille ta võitis juba kindlalt. Tema vastaskandidaat endine president Didier Ratsiraka aga läks 5. juulil 2002 eksiili.

Ravalomana on võtnud riigi arenguks palju välislaene, millega on parandatud infrastruktuuri, remonditud koole ja haiglaid.

18. novembril 2006, kui Marc Ravalomanana lendas parasjagu tagasi visiidilt Euroopast, toimus Antananarivos riigipöördekatse, mis siiski kiiresti maha suruti.

Ravalomanana on tulihingeline kristlane. Ta on korduvalt välja öelnud, et tema unistuseks on kristlik rahvas. Ravalomananat on selle eest teravalt kritiseeritud, sest Madagaskari põhiseaduse kohaselt peavad riik ja religioon olema lahus.

Marc Ravalomanana poeg abiellus märtsis 2004 bulgaarlanna Gergana Georgievaga.

17. märtsil 2009 astus Marc Ravalomanana Andry Rajoelina ja teda toetava armee survel presidendiametist tagasi.

2. juunil 2009 mõisteti ta võimu kuritarvitamise eest tagaselja 4 aastaks vangi.

Välislingid

Ingliskeelne klipp HI-viiruse levikust Madagaskaril ja presidendi arvamus
Ingliskeelne intervjuu Madagaskari presidendiga

Madagaskari poliitikud
Sündinud 1949
Presidendid
Branko Crvenkovski

Branko Crvenkovski (makedoonia Бранко Црвенковски; sündinud 12. oktoobril 1962 Sarajevos) on Põhja-Makedoonia poliitik, endine president.

1986 omandas ta Skopjes Kyrillose ja Methodiose Ülikooli automaatikateaduskonna elektriinseneri eriala bakalaureusena. Mitu aastat juhtis ta Skopjes ettevõtet Semos. Ta kuulus Makedoonia Kommunistlikku Parteisse.

Ta valiti Jugoslaavia esimestel mitmeparteilistel valimistel 1990 Makedoonia Assamblee liikmeks. 5. septembril 1992 sai ta Makedoonia esimeseks peaministriks pärast riigi eraldumist Jugoslaaviast. Sel kohal jätkas ta 1994. aasta valimisteni ja veel neli aastat kauemgi, 1998. aastani. Uuesti oli ta peaminister 2002–2004, kui tema juhitav Makedoonia Sotsiaaldemokraatlik Liit (endine Kommunistlik Liit) võitis parlamendivalimised.

Juulis 1996 andis ta korralduse eemaldada Makedoonia lääneosa valitsusasutuste eest Albaania lipud. See otsus tekitas rahvarahutused, mille käigus üks inimene sai surma ja mitu vigastada. 2005 legaliseeris tema valitsus jällegi Albaania lipu kasutamise.

Aprillis 2004 võitis Crvenkovski pärast eelmise presidendi Boris Trajkovski hukkumist peetud Makedoonia presidendivalimised Saško Kedevi vastu, saades 62,70% häältest. Ta astus ametisse 12. mail 2004 ja astus ühtlasi peaministri kohalt tagasi. Teiseks ametiajaks ta märtsis 2009 toimunud presidendivalimistel ei kandideerinud. Seda otsust võis mõjutada tema erakonna ränk kaotus 2008. aasta parlamendivalimistel.

Branko Crvenkovski on Rahvusvahelise Raoul Wallenbergi Fondi auliige.

Tal on kaks last, Ljubčo ja Maria.

Põhja-Makedoonia peaministrid
Põhja-Makedoonia presidendid
Sündinud 1962
Bingu wa Mutharika

Bingu wa Mutharika (24. veebruar 1934 Thyolo – 5. aprill 2012 Lilongwe) oli Malawi poliitik, president 24. maist 2004 kuni oma surmani 5. aprillil 2012.

31. jaanuarist 2010 kuni 31. jaanuarini 2011 oli ta Aafrika Liidu esimees.

Ta sündis 30 km kaugusel Blantyre'ist algkoolijuhataja pojana. Tema sünninimi oli Brightson Webster Ryson Thom. Aafrikapärase nime võttis ta 1960ndatel panafrikanistliku meelsuse märkimiseks.

Bingu wa Mutharika lõpetas Delhi ülikooli majandusmagistrina. Hiljem sai ta California Miramari Ülikoolis filosoofiadoktoriks majanduse arengu alal. Seda ülikooli on korduvalt kritiseeritud diplomiveskina kraadide müümises.

Pärast lühiajalist tööd Sambia valitsuse juures töötas ta 1979–1991 ÜROs, kus sai lõpuks Aafrika kaubanduse ja rahanduse arengu osakonna direktoriks. 1991 määrati ta 20 riiki ühendava Ida- ja Lõuna-Aafrika ühisturu peasekretäriks. 1994 naasis ta Malawisse pärast seda, kui senine kauaaegne president Hastings Kamuzu Banda oli sunnitud oma režiimi liberaliseerima ja järgnenud presidendivalimistel lüüa sai.

2004. aastal läks ta tülli endise presidendi Bakili Muluziga ja lahkus 2005. aastal tema juhitud Ühinenud Demokraatlikust Rindest ning asutas Demokraatliku Progressiivse Partei.

19. mail 2009 toimunud presidendivalimistel valiti Bingu wa Mutharika tagasi uueks ametiajaks.

5. aprillil 2012 suri Bingu wa Mutharika südame seiskumise tagajärjel.

Bingu wa Mutharika noorem vend Peter Mutharika valiti Malawi presidendiks 2014. aastal.

Malawi presidendid
Sündinud 1934
Surnud 2012
Kessai Note

Kessai Hesa Note (sündinud 7. augustil 1950 Ailinglaplapis) on Marshalli Saarte poliitik, 2000–2008 Marshalli Saarte president.

Note on veerandjaapanlane. Tema isaisa asus Jaapani kolonisatsiooniperioodil Niigata prefektuurist Marshalli saartele ja abiellus pärismaalasest naisega. Ka Note on abielus jaapani päritolu Mary Neimoj Yamamuraga.

14. jaanuaril 2000 valis Marshalli Saarte parlament Note presidendiks. Ta oli esimene lihtrahva hulka kuuluv Marshalli Saarte president: kõik varasemad (ja 2009. aasta seisuga ka järgmised) presidendid on kuulunud hõimupealike hulka. Ta kuulub Marshalli saarte Ühinenud Demokraatlikku Parteisse.

14. jaanuaril 2004 valiti ta teiseks ametiajaks tagasi, ta sai 20 häält vastaskandidaat Justin deBrumi 9 vastu.

7. jaanuaril 2008 toimunud presidendivalimistel kaotas ta 15:18 Litokwa Tomeingile.

Järgmisel aastal oli ta üks Note Tomeingi umbusaldamiskampaania juhte. Tomeing on ainus Marshalli Saarte president, kes on pidanud umbusaldamise tõttu tagasi astuma.

Note osales ka 26. oktoobril 2009 toimunud erakorralistel presidendivalimistel, kus kaotas parlamendis häältega 15:17 Jurelang Zedkaiale.

Marshalli Saarte presidendid
Sündinud 1950
Vladimir Voronin

Vladimir Voronin (sündinud 25. mail 1941) on Moldova poliitik. 7. aprillist 2001 kuni 11. septembrini 2009 oli ta Moldova president.

Voronin sündis Moldaavia NSV-s Dubăsari rajoonis, hoolimata venestatud nimest on ta rahvuselt moldovlane.

1961. aastal lõpetas ta Chișinăuis tehnikumi. Samal aastal alustas tööd pagarite brigadirina. 1966–1971 oli ta Dubăsari leivakombinaadi direktor. Samal aastal lõpetas ta üleliidulise toiduainetetööstuse instituudi.

Seejärel töötas riigihalduses: Dubăsari ja Ungheni rajooni täitevkomiteedes ja Ungheni linna täitevkomitees. 1983 lõpetas ta NLKP KK juures oleva ühiskonnateaduste akadeemia, oli instruktor ja Moldaavia KP Keskkomitee osakonnajuhataja asetäitja. 1985 määrati ta Moldaavia NSV ministrite nõukogu osakonnajuhatajaks. Kuni 1989. aastani töötas ta Benderõ linna parteikomitee esimese sekretärina. 1989–1990 oli Moldaavia NSV siseminister. 1991 lõpetas ta NSV Liidu siseministeeriumi akadeemia. Ta oli Moldaavia NSV Ülemnõukogu X ja XI koosseisu saadik.

1993 valiti Voronin Moldova Kommunistliku Partei kaasesimeheks. Alates 1994. aastast on ta Moldova Kommunistliku Partei peasekretär.

7. aprillil 2001 valiti Voronin Moldova presidendiks, ta sai 71 häält 89 delegaadilt. 4. aprillil valiti ta teiseks ametiajaks tagasi, seekord juba 75 häälega. Kuni 2003. aastani rääkis Voronin vajadusest läheneda Venemaale, et aga Venemaa suhteid soojendada ei tahtnud, muutis Voronin 2003. aastal meelt ning võttis eesmärgiks eurointegratsiooni ja lõppsihiks astumise Euroopa Liitu.

Voronini abikaasa Taissija on koduperenaine, rahvuselt ukrainlane. Poeg Oleg töötab panga juhatuse esimehena ja tütar Valentina on arst. Voroninil on 3 lapselast.

Voroninil on kindralmajori auaste.

Moldova presidendid
Sündinud 1941
Boris Kabur

Boris Kabur (aastani 1936 Boris Baigunov; 15. september 1917 Tallinn – 28. jaanuar 2002 Tartu) oli eesti kirjanik, tõlkija ja konstruktor-leiutaja.

Elulugu 
Aastatel 1925–1931 õppis ta Tallinna 5. Algkoolis. Aastal 1936 lõpetas Tallinna poeglaste kommertsgümnaasiumi. 1942 Tartu Riiklik Ülikool, matemaatika-loodusteaduskonna magister.

Aastail 1942–1945 oli ta Tartu Ülikooli radioloogiakateedri assistent, 1945–1946 vangis. 1946–1947 töötas Üleliidulises Okeanograafia ja Merekalamajanduse Teadusliku Uurimise Instituudis Moskvas.

Aastad 1947–1954 veetis Siberi vangipõlves, kus koos teiste pagendatud teadlastega töötas Üleliidulises Metsatööstuse Ministeeriumi erikonstrueerimisbüroos välja bensiinimootori peal töötava käsisae. Kabur nimetas mootorsaage algul nimega "Taiga", hiljem hakati seda võimukandjate vastuseisu tõttu nimetama "Družbaks".

Aastal 1954 naasis ta Eestisse, kus hakkas vabakutseliseks kirjanikuks. Aastast 1966 kuulus ta Kirjanike Liitu.

Kabur valiti ka Idamaade kirjanduse teeneka tõlkijana Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi auliikmeks.

Looming 
On peale ilukirjandusliku loomingu tegelenud tõlketööga. Ta on tõlkinud muu hulgas Walt Whitmani, Valentin Rasputini ja Nikolai Roerichi teoseid. Ta on eesti keelde tõlkinud ka mitu eepost, näiteks akkadi eepose "Gilgameš", ning koostanud lasteversiooni "Haiavatast".

Näidendid 
1964 "Rops" 
1965 "Rops aitab kõiki"
 "Antivalgus"
 "Koopainimesed"

Muid teoseid 
 1966 "Kosmose rannavetes" (ulmeline noorsoojutustus, pälvis 1973. aastal Poznańis toimunud ulmekirjanike kokkutulekul peaauhinna)

Tunnustus
2001 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku 
Kaburi abikaasad olid Salme Kõiv, Vaime Vilgma ja Astrid Kuningas-Reinla.

Viited

Välislingid 
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti kirjanikud
Eesti ulmekirjanikud
Eesti tõlkijad
Eesti leiutajad
Eesti represseeritud isikud
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1917
Surnud 2002
Pärnu ordulinnus

Pärnu ordulinnus oli linnus Pärnu jõe suudmes, jõe vasakul kaldal.

Pärnu linnust on esmakordselt mainitud 1265. aastal. Linnus ehitati Liivi ordu poolt Pärnu jõe vasakule kaldale. Linnuse ümber kujunes asula, mida hakati nimetama Uus-Pärnuks. Üle jõe asuvat Saare-Lääne piiskopi rajatud asulat kutsuti Vana-Pärnuks.

Pärnu ordulinnus koosnes konvendihoonest ja kahest eeslinnusest. Väidetavalt rajati konvendihoone ja esimene eeslinnus 1311. aastal, ordumeister Gerhard von Jorki valitsusajal. Eeslinnuse vanimateks osaks peetakse selle väravaehitisi. Hiljem ehitati ümber Uus-Pärnu ala ka kivimüür ja teine eelkindlus, et kindlustada Pärnu linna ja linnust. Arvatavasti ehitati siis ka väikesed flankeerivad ümartornid eeslinnuse nurkadesse, mis küll hiljem ümber ehitati. Ainult linnuse edelanurgas asuv torn jäi ümber ehitamata.

Linnus sai kahjustada Liivi sõjas ning järgnenud Poola-Rootsi sõjas. Rootsi aja lõpul asus konvendihoones Tartust Pärnusse ümberpaigutatud ülikool.

Pärnu ordulinnus hävis Teises maailmasõjas ja lammutati, säilinud on maa-aluseid müüriosi.

Vaata ka 
Pärnu vallikraav ja selle käär
Punane torn
Valge torn
Luna bastion

Viited

Välislingid
 Arheoloogid kaevavad Pärnu Vallikäärus, Pärnu Postimees, 26.05.2009 
  Vallikääru leiud avavad ajalugu keskajast kuni uusajani, Pärnu Postimees, 19.03.2010
 Pärnow Anno 1634, Rootsi Sõjaarhiiv − Krigsarkivet

Eesti linnused
Pärnu ajaloolised ehitised
Pärnu komtuurkond
Pärnu ajalugu
Liivi ordu linnused‎
Oborona

Oborona (vene Оборона 'kaitse') on noorteliikumine Venemaal, mis asutati 2005. aastal.

Liikumine on suunatud autoritaarsete ilmingute vastu Venemaal. Nad väidavad, et Vladimir Putin hävitab demokraatiat ja loob politseiriiki. Oborona propageerib vägivallatut vastupanu võimudele. 

Oboronal ei ole juhti, see on organiseeritud horisontaalsetel suhetel. Neil on piirkondlikud organisatsioonid 25 linnas.

Välislingid 

Oborona koduleht

Venemaa organisatsioonid
Asutatud 2005. aastal
Kiriku doktor

Kirikudoktor (ladina keeles doctor ecclesiae) on tiitel, mida katoliku kirikus on antud isikutele, kellel on olnud kujundav mõju kiriku õpetusele. Tiitel võeti katoliku kirikus tarvitusele 13. sajandil.

8. sajandiks olid läänekiriku teoloogid Hieronymus, Ambrosius, Augustinus ja paavst Gregorius Suur pälvinud austava doktoritiitli. Alates 9. sajandist austati idakirikus Basilius Suurt, Gregoriust Nazianzist ja Johannes Kuldsuud sellega, et anti neile tiitel οικουμενικός διδάσκαλος (‘kogu maailma õpetaja’). Kirikudoktori tiitli andmise ja austamise reeglid kehtestas paavst Benedictus XIV (ametis 1740–1758). Nimistu on järgnevate sajanditega kasvanud 36 isikuni. Nüüdisajal annab tiitli paavst vastavalt apostlikus konstitutsioonis „Pastor bonus” (1988) kehtestatud korrale, tuginedes Vatikani pühakukskuulutamise ja usudoktriini kongregatsioonide hinnangule. Tiitlikandja tingimuseks on seatud orthodoxa doctrina (usaldusväärne, kuigi mitte ilmeksimatu), eminens doctrina (silmapaistev õpetus), insignis vitae sanctitas (väga püha elu) ja ecclesia declaratio (kirikurahva tunnistus). Mõnel kirikudoktoril võib olla ka eritiitleid, nt doctor gratiae (Augustinus), doctor angelicus (Thomas Aquinost), doctor universalis (Albert Suur) jt.

Õigeusu kirikus seda tiitlit ei kasutata, ehkki seal austatakse samuti oluliste teoloogiliste tekstide autoreid õpetajatena. Varaseimad kolm neist on Johannes Kuldsuu, Basileios Suur ja Gregorios Jumalasõnaõpetaja (kolm püha ülemkarjast ja õpetajat, vanakreeka keeles Οἱ Τρεῖς Ἱεράρχαι, vene keeles Три святителя), keda austatakse eraldi jumalateenistusega 30. jaanuaril. Võimalikul läänekiriku eeskujul lisandus neile hiljem Athanasius Aleksandriast. Teiste õigeusus oluliste õpetajate hulka kuuluvad Gregorios Nyssast, paavst Leo Suur, Maximos Usutunnistaja, Johannes Damaskusest, Siimeon Uusteoloog, Gregorios Palamas, Johannes Klimakos ja Markos Efesosest.

Kiriku doktorite loetelu 

Sulgudes on tiitli andmise aasta.
 Gregorius Suur (1295)
 Ambrosius Milanost (1295)
 Augustinus Hippost (1295)
 Hieronymus (1295)
 Aquino Thomas (1567)
 Johannes Chrysostomos (1568)
 Basilius Caesareast (1568)
 Gregorius Nazianzist (1568)
 Athanasius Aleksandriast (1568)
 Johannes Bonaventura (1588)
 Canterbury Anselm (1720)
 Sevilla Isidorus (1722)
 Petrus Chrysologus (1729)
 Leo Suur (1754)
 Petrus Damianus (1828)
 Bernhard Clairvaux'st (1830)
 Hilarius Poitiers'st (1851)
 Alfons Maria di Liguori (1871)
 François de Sales (1877)
 Kyrillos Aleksandriast (1883)
 Kyrillos Jeruusalemmast (1883)
 Johannes Damaskusest (1890)
 Beda Venerabilis (1899)
 Eefraim Süürlane (1920)
 Petrus Canisius (1925)
 Juan de la Cruz (1926)
 Robert Bellarmin (1931)
 Albertus Magnus (1931)
 Antonius Paduast (1946)
 Lorenzo da Brindisi (1959)
 Teresa Ávilast (1970)
 Siena Katariina (1970)
 Thérèse Lisieux'st (1997)
 Johannes Avilast (2012)
 Bingeni Hildegard (2012)
 Nareki Grigor (2015)
 Irenaeus Lyonist (2022)

Vaata ka 
kirikuisa

Viited 

Rooma-Katoliku Kirik
Tiitlid
Metsaääre (Saarde)

Metsaääre (ka Metsaküla) on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Surju valda.

Viited

Saarde vald
Pärnu maakonna külad
Ristiküla (Saarde)

Ristiküla on küla Pärnu maakonnas Saarde vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Surju valda.

Seisuga 1. jaanuar 2009 oli Ristikülas 111 elanikku.
Ristiküla külavanem on Robert Miller.

Ajalugu
Ristiküla on esimest korda mainitud 1442 (Ristinkul). Siitkaudu kulges ordu ajal Pärnu komtuurkonna ja Karksi foogtkonna vaheline piir, mille märgiks raiuti kivisse rist, millest ka kohanimi.

Reiu jõe paremal kaldal paar kilomeetrit sillast asub Napso kalme ehk Kalmendi aid (15.–18. sajand).

Ristikülas oli raudteejaam Riisselja–Orajõe–Ikla raudteel. Riisseljaga ühendav raudteesild üle Reiu jõe valmis 1922, hävitati sügisel 1944 ja taastati peale II maailmasõda.   

Aastatel 1935-1937 ehitati Ristikülla historitsistlike detailidega (haritorn) traditsionalistlik kool-rahvamaja, mida nimetati ka Pati-Ristiküla kool-rahvamajaks. Projekti autor oli Pärnus sündinud arhitekt Erich von Wolffeldt, kes projekteeris muuhulgas Pärnusse mitmeid juugendstiilis ärihooneid ja üürimaju.    

Ristikülas on looduskaitsealune selektsionääri Heinrich Albert Kurmi aed. Asjahuviline on tegelenud taimefenoloogiaga. Ta on oma aias aretanud külmakindlaid õunasorte, teinud arvukalt ristamisi ja vääristamisi. Aias kasvavad haruldased puud, põõsad ja lilled.

Viited

Pärnu maakonna külad
Saarde vald
Surju

Surju on küla Pärnu maakonnas Saarde vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Surju valla halduskeskus.

Surjus on sündinud Mart Opmann.

Vaata ka
Surju mõis
Surju põhikool
Surju raudteejaam
Surju kalmistu
Surju õigeusu kalmistu

Viited

Saarde vald
Pärnu maakonna külad
Asta Õim

Asta Õim (sündinud 27. novembril 1943 Tallinnas) on eesti keeleteadlane ja fraseoloog. Ta on koostanud ja toimetanud sõnaraamatuid ja vestmikke. 

Ta on lõpetanud 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli vene ja soome-ugri filoloogia erialal. 

Asta Õim töötas 30 aastat Eesti Keele Instituudis, kus alustas tööd laborandina 1971. aastal. 1998. aastal oli Asta Õim instituudi teadussekretär ning seejärel direktor aastatel 1991–2000. Aastatel 2001–2013 töötas Asta Õim Eesti Kirjandusmuuseumis folkloristika vanemteadurina. 

Ta on olnud ka Emakeele Seltsi teadussekretär (2001–2003) ja juhatuse liige (2011–2013). 

1990. aastatel koostas Õim erisõnaraamatuid ja täiendas leksikograafiat. Alates 2001. aastast on Asta Õim avaldanud teadustöid fraseoloogias ja eesti filoloogias.

Teadustööd 
 2003 "Õhk ja metafoor"
2003 "Võim keeles. Võim ja kultuur"
2003 "Kõnekäändude kartoteek andmebaasiks"
2003 "Armastus ja õnn eestlaste maailmapildis"
2004 "Compilation of the Database of Estonian Phrases"
2004 "From Index of Sayings to Data Base" 
2004 "Sõna ‘õhk’ semantika"
2005 "Eesti kõnekäänud ja fraseologismid"
2005 "Kujundkõneõpetaja ehk Reetor"
2005 "Ree- ja kelgu-kujundist eesti fraseoloogias"
2006 "Vaba sõnaühendi ja kujundkõne vahekorrast EFKA näitel"
2006 "Eesti kõnekäändude ja fraseologismide andmebaas: mis seal sees leida on"
2007 "Tõrjevormelid kui kõnekäänuliik" 
2007 "Kuidas eestlane oma muret muretseb"
2008 "ЯЗЫК - ВСЕЛЕННАЯ ДЛЯ НАС"
2009 "Концептуализация понятия сутки в эстонском языке"
2009 "Mis su nimi? - Nipitiri."
2010 "Qualitative Changes in Phraseology: General Principles and Catalysts." 
2011 "Komistusi metafooridega" 
2011 "Kuidas me mõistame ööpäeva" 
2011 "Eesti fraseoloogia leksikograafiline areng" 
2012 "Kvalitatiivsed muutused fraseoloogias: olemus ja suunajad" 
2013 "Komistusi metafooridega II" 
2013 "Mütsid ja mütsiga mehed" 
2013 "Uudne metafoorne keelend: kas laen või diakroonilise arengu tulemus?" 
2015 "Kehaosasõnade arvukategooriast" 
2015 "Eesti fraseologismide leksikaalsest varieerumisest" 
2016 "Peigmees kaseladvas. Puud eestlase mõttemaailmas" 
2017 "Kujundsõnast eesti fraseoloogias" 
2017 "Tädi Maalist tädi Maaliks" 
2018 "Kuidas tekivad ja muutuvad fraseologismid" 
2018 "Eesti leksikograafia arengust ja alussõnaraamatutest" 
2019 "Lähtekohti eesti fraseoloogia käsitlemiseks" 
2020 "Eesti kõnekäänud II" 
2020 "Eesti kõnekäänud I"

Sõnaraamatuid 
1984–1994 "Vene-eesti sõnaraamat" (4 köidet)
1991 "Sünonüümisõnastik"
1993, 2017 "Fraseoloogiasõnaraamat"
1995 "Antonüümisõnastik"
1998, 2008 "Väljendiraamat"
2007 "Sünonüümisõnastik"
2008 "Eesti kõnekäändude ja fraseologismide mõistestik"
2009 "Eesti-vene vestmik"
2011 "Eesti fraseologismide elektrooniline alussõnastik" 
2019 "Eesti-vene sõnaraamat 2019"

Tunnustus 
 1992 Eesti Kultuurifondi aastapreemia
 1992 Eesti Vabariigi teaduspreemia
 2001 Valgetähe teenetemärgi V klass
 2021 Eesti folkloristika aastapreemia

Isiklikku
Katre Õim oli tema tütar.

Viited 

Eesti keeleteadlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1943
Marutaud

Marutaud (ka hüdrofoobia) on püsisoojaste loomade ägedakujuline närvisüsteemi kahjustav viirushaigus, mis lõppeb alati haigestunud isendi surmaga. Inimese nakatumisel viirusega nimetatakse haigust marutõveks ehk raabieseks.

Haigusetekitajaks on marutõve viirus (sugukond Rhabdoviridae, perekond Lyssavirus). 

Inimene võib marutõppe nakatuda marutaudi põdeva looma hammustuse tagajärjel. Ravita põhjustab marutõbi alati surmaga lõppevat ajupõletikku.

Eesti on alates 2013. aastast kuulutatud marutaudivabaks riigiks<ref>Eesti kuulutati marutaudivabaks maaks, 9.04.2013, Veebiversioon (vaadatud 9.11.2015)</ref>, kuid Aasias ja Aafrikas sureb marutaudi igal aastal kümneid tuhandeid inimesi.

Klassifikatsioon

RHK-10-e klassifitseerib marutõve jaotises A82 marutõbi, mida vajadusel täpsustatakse alamjaotistega. 

Marutõve rahvusvahelise klassifikatsiooni kohandused RHK-10 alamjaotistena

Nakatumine

Haigus levib peamiselt haige loomahammustuse tagajärjel, kui viirusega nakatunud loomasülg sattub haava. Võimalik on, et nakatutakse ka siis, kui haige looma sülg satub silma, ninna, suhu või värskele haavale, kuid tegelikus elus juhtub seda harva. Ohtlik on selline levikuviis eriti seetõttu, et sülg võib olla nakkusohtlik juba 4-10 (15) päeva enne, kui loomal tekivad haigusnähud.

Veterinaaria

Veterinaarias nimetatakse püsisoojaste loomade ägedakujulist närvisüsteemi kahjustavat viirushaigust, mis lõppeb alati haigestunud isendi surmaga, marutaudiks.

Vaata ka
bakterid
vaktsiinsööt

 Viited 

 Välislingid 
 Veterinaar- ja Toiduamet — Marutaud
Põllumajandusministri määrus,"Marutaudi tõrje eeskiri", Veebiversioon (vaadatud 4.11.2013) 
 Marutõbi, veebiversioon (vaadatud 4.11.2013)

Nakkushaigused
Viirushaigused
Gattšina rajoon

Gattšina rajoon (ka Gatšina rajoon, soome keeles Hatsinan piiri) on haldusüksus Venemaal Leningradi oblastis. 

Rajoonis on 2 linna:
 Gattšina (soome keeles Hatsina)
 Kommunar 
 4 alevit:
 Družnaja Gorka (soome keeles Orinansavotta ~ Orinansavota)
 Siverski (soome keeles Siiverska)
 Taitsõ (soome keeles Taaitsa)
 Võritsa (soome keeles Viiritsa) 
 ja 11 valda:
 Jelizavetino vald (soome keeles Jelisavettina)
 Kobrino vald (soome keeles Koprina)
 Novõi Sveti vald
 Pudomjagi vald (soome keeles Patamäki)
 Roždestveno vald (soome keeles Possata)
 Pudosti vald (soome keeles Puutosti)
 Susanino vald (soome keeles Susanina)
 Bolšije Kolpanõ vald (soome keeles Suuri-Kolppana)
 Sjaskelevo vald (soome keeles Sääskelä)
 Verevo vald (soome keeles Verevä)
 Voiskovitsõ vald (soome keeles Voiskovitsa)

Viited

Välislingid 
 Rajooni koduleht

Leningradi oblasti rajoonid
Elisabet (nimi)

Elisabet on naisenimi, mille eeskujuks on Ristija Johannese ema Eliisabeti nimi.

Nime kandjaid
Elisabet Alver (Betti Alver), eesti luuletaja
Elisabet Borsiin Bonnier, Rootsi diplomaat
Elisabet Pärkson, vanim elusolev eestlane 2006–2008
Elisabet Reinsalu (Elisabet Tamm), eesti näitleja

Cristina Elisabet Fernández de Kirchner, Argentina poliitik
Emma Elisabet Oinas (Elo Tuglas), Friedebert Tuglase abikaasa
Marta Elisabet Schmiedehelm, eesti arheoloog

Vaata ka
Eliisabet (eesnimi)
Elisabeth
Elizabeth

Naisenimed
Dragonlord

Dragonlord on Põhja-Ameerika black metali ansambel, mis loodi 2001. aastal San Franciscos. Bändi asutasid kolm tuntud heavy metal muusikut. Nendeks olid Eric Peterson ja Steve DiGiorgio ansamblist Testament ja Steve Smyth bändist Nevermore. 

Dragonlord on andnud välja kaks albumit: "Rapture" (2001) ja "Black Wings Of Destiny" (2005). Mõlemad albumi muusika on klassifitseeritud kui sümfooniline black metal, kuid see sisaldab ka väga palju thrash metali mõjusid.

Bändi laulusõnad räägivad põhiliselt hauatagusest maailmast, pimedusest ja sõjast.

Liikmed

Praegused liikmed
 Eric Peterson – vokaal, kitarr
 Claude Creamer – kitarr
 Gian Pyres – kitarr
 Lyle Livingston – klahvpillid
 Steve Schmidt – basskitarr
 Jon Allen – trummid

Endised liikmed
 Steve DiGiorgio – basskitarr (2000–2001)
 Steve Smyth – kitarr (2000–2005)
 Derrick Ramirez – basskitarr (2001–2006)

Diskograafia
 "Rapture" (2001)
 "Black Wings of Destiny" (2005)
 "Dominion" (2018)

Välislingid
Dragonlordi ametlik kodulehekülg

Ameerika Ühendriikide ansamblid
Richard Antons

Richard Antons (11. veebruar 1899 Vana-Antsla vald, Võrumaa – 10. mai 1966 Moskva lähedal) oli Eesti majandusteadlane, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (alates 1951).

Elukäik 
Aastal 1934 lõpetas ta Punase Professuuri Instituudi Leningradis. Oli 1934–1940 Rostovi Ülikooli ja Udmurdi Kõrgema Põllumajanduse Parteikooli kateedrijuhataja. Aastatel 1940–1941 oli Tartu Riiklikus Ülikoolis poliitilise ökonoomia õppejõud. Osales eesti laskurkorpuses Teises maailmasõjas. Seejärel oli 1945–1951 TRÜ-s kateedrijuhataja ja 1949–1951 ühtlasi õppeprorektor. Aastail 1951–1954 oli EPA (praegu Eesti Maaülikool) esimene rektor, samas poliitilise ökonoomia kateedri juhataja. Majandusteaduste kandidaadi kraadi omandas 1949. aastal.

Aastatel 1954–1966 oli ta ENSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi direktor. Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliige (1951) ja akadeemik (1961). 1950–1954 NSV Liidu Ülemnõukogu saadik.

Teadustöö 
Uurinud peamiselt agraarsuhteid Eestis.

Töid 

 Agraarsuhted kodanlikus Eestis. Tln, 1957.
 Tähtsamaid küsimusi põllumajanduse arendamise uuel etapil. – Põllumajandusökonoomika küsimusi II, 1959.

Tunnustused 
1944 Punatähe orden
1950 Tööpunalipu orden

Viited

Eesti majandusteadlased
Eesti Maaülikooli rektorid
Tartu Ülikooli poliitilise ökonoomia kateedri õppejõud
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Punatähe ordeni kavalerid
Tööpunalipu ordeni kavalerid
Sündinud 1899
Surnud 1966
Rein Avarmaa

Rein Avarmaa (26. detsember 1940 Tallinn – 7. august 1987 Tartu) oli eesti füüsik.

Aastal 1964 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli. 

Aastail 1966–1973 töötas Eesti NSV Teaduste Akadeemia Füüsika ja Astronoomia Instituudis, hiljem oli ENSV Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudi vanemteadur ja laborijuhataja.

Ta uuris peamiselt fotosünteesivate biopigmentide optilist kõrglahutusspektroskoopiat. 

Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.

Tunnustused 
1975 Eesti NSV riiklik preemia
1986 NSV Liidu riiklik preemia töödetsükli "Spektrite püsisälkamine ja keerukate molekulide selektiivspektroskoopia" eest (kaasautorid Anšel Gorohhovski, Roman Personov, Boris Harlamov, Jevgeni Alšits, Ljudmila Bõkovskaja, Vladimir Maslov, Ljubov Rebane, Jaak Kikas ja Konstantin Solovjov)

Eesti füüsikud
Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna vilistlased
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1940
Surnud 1987
Raivo Hein

Raivo Hein (sündinud 23. novembril 1966) on eesti ettevõtja. 

Ta asutas 2000. aastal tööpakkumiste portaali CV Keskus.

Lisaks kuulusid Raivo Heinale OÜ Moonfish Media kaudu portaalid Kinnisvaraweb kv.ee, osta.ee ja hydra.ee ning Leedu suurimad portaalid edomus.lt, skelbiu.lt, autogidas.lt, tuktuk.lt jt, mille 2008. aastal omandas meediaettevõte Naspers ja 2014. aastal omakorda meediagrupp Postimees.

Hiljem on Raivo Hein tegutsenud panganduses (LHV Group), energeetikas (Nelja Energia), jaekaubanduses (Puumarket ja Fotoluks) ning kinnisvarainvestorina Eestis ja Hispaanias.

Raivo Hein on ka Eestis tuntud astrofotograaf. Tema taevapiltidest on välja antud raamat "Taeva puudutus", mis ilmus 2011. aasta detsembris. Raamatu pildid on üles võetud Tallinnas Veskimöldres ja Saaremaal Selgase külas temale kuuluvates observatooriumites. 2013. aastal viis Hein oma Veskimöldres asuva observatooriumi üle Selgasele. Vanemas nendest on monteeringuks Paramount ja teleskoobiks Planewave 17" CDK tüüpi peegelteleskoop. Uuemas ASA N12" teleskoop ja ASA DDM 60 pro monteering. 

Raivo Hein on ostnud pileti Briti ettevõtja Sir Richard Bransoni loodud ettevõtte Virgin Galactic korraldatavale kosmosereisile.

2014. aastast on Raivo Hein tegev ka Äripäeva kolumnistina.

Sillaehitaja

Raivo Hein on öelnud, et loodab riigi soosiva suhtumise korral juba 2020. aastal alustada Suure väina silla ehitamist, mis peaks valmima kolme aastaga ja läheks maksma kuni 500 miljonit eurot. Kui Suure väina sild juba toimib, tuleks tema arvates ehitada veel teinegi sild, mis hakkaks ühendama Saare- ja Hiiumaad.

Poliitiline tegevus

2002. aastast oli ta Res Publica liige ja kuulus pärast Res Publica ühinemist Isamaaliiduga erakonda Isamaa ja Res Publica Liit. Lahkus erakonnast 2012. aastal. 

2014. aastal valmis Allfilmis Heini Drui loodud dokumentaalfilm "Otsides valgust", mis räägib Raivo Heina astronoomiahuvist ja plaanist lennata Richard Bransoni Virgin Galacticu kosmoselennukiga kosmosesse.

Viited

Välislingid 
 Raivo Heina blogi
 Taeva puudutus
 Otsides valgust
 Wandy Arhol – Selgase observatooriumid
 Äripäeva artiklid

Eesti ettevõtjad
Sündinud 1966
Girona

Girona on linn Hispaanias Kataloonias, Girona provintsi keskus. Asub Teri ja Onyari jõe liitumiskohas. Girona on tähtis kaubanduse ja kultuuri keskus. Linn on tuntud oma vanalinna müüri ja Onyari-äärsete 19. sajandist pärinevate elumajade poolest.

Ajalugu 

Linna kohale ehitasid oma kastelli roomlased, hiljem oli linn visigootide valduses. Gironale on oma jälje jätnud ka maurid, kes valitsesid linna 785. aastani, mil Karl Suur linna tagasi vallutas. 12. sajandil elas linnas suur juudi kogukond ja Girona oli kabalistika keskus. 1492. aastal aeti juudid Hispaaniast välja. 17. ja 18. sajandi jooksul peeti Girona kindluse pärast mitmeid lahinguid Prantsusmaaga. 1809. aastal vallutas Napoleon linna pärast 7-kuulist piiramist.

Girona katedraal (Santa Maria katedraal) valmis aastatel 1015–1036, kuid seda on hiljem korduvalt ümber ehitatud. See on kõige laiema gooti stiilis lööviga kirik (laius 22,98 m). Hilisgooti stiilis Sant Feliu kirik on ehitatud 14. sajandil.

Haldusjaotus 

Girona jaguneb 9 linnaosaks ja 31 asumiks.

Transport 

Gironast möödub autotee AP-7 (E-15). Linnast 12 km lõunas asub Girona Costa Brava rahvusvaheline lennujaam. Raudteeühendus on Barcelona ja Prantsusmaaga.

Haridus 
Girona ülikool on asutatud 1992. aastal.

Viited

Välislingid 

Girona linnavalitsuse koduleht

Hispaania linnad
Girona provints
Vana-Rooma asulad
Mäetaguse

Mäetaguse on alevik Ida-Viru maakonnas, Alutaguse vallas, endise Mäetaguse valla keskus. Asub maakonna keskel Kohtla-Järve linnast lõuna pool. Mäetaguse alevikust kirdes saab alguse Mäetaguse jõgi. 

Elanike arv oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 555 inimest. Neist 271 olid eestlased. 2000. aastal oli alevikus 561 ja 1. jaanuaril 2006 608 elanikku. 

Alevikus asub Mäetaguse mõis, mida mainitakse esmakordselt 1542. aastal. Mäetaguse mõisa park on kaitse all. Alevikust 1 km ida pool asub Mäetaguse maastikukaitseala.

Vaata ka
Atsalama Segakoor
Mäetaguse Põhikool

Pildid

Viited

Välislingid

Mäetaguse mõis
Mäetaguse mõis
Mäetaguse mõisa park

Eesti alevikud
Alutaguse vald
Eesti puude loend

Siin on loetletud Eesti tuntud puid ja puuderühmi.

 Aarna ristipuud
 Ahunapalu kadakad
 Akste ristimänd
 Assikvere mänd
 Emmaste tamm
 Eoste Porgandi ristipuud
 Eoste ristipuud
 Haabersti hõberemmelgas (surnud)
 Haki Kuntsamäe ohvritamm
 Hardu tamm (surnud)
 Hargla ohvrimänd
 Hinsa mänd
 Iia ristimänd
 Ilmandu-Sepa pärn
 Ilumäe hiiepärn
 Jaani-Hansu mänd
 Jaanimäe mänd
 Jõesaare kadakas
 Kaarli mänd
 Kaasani kiriku pappel
 Kalina ohvritamm
 Kallukse mänd
 Kambja mänd
 Kambja ristimänd
 Kapera mänd
 Karilatsi ristimänd 
 Karo kakutu pettai
 Karste hiietamm
 Karusselja pärn
 Kastna hiiemäe pärn
 Kataveski hiiekadakas
 Keava kahar mänd
 Kernu kadakas
Kiidjärve krokodillikuusk
 Kiltsi Järvepera pärnad
 Kiuma ristipuud
 Koksi talu tamm
 Koluvere saar
 Konnametsa ristimännid
 Koorküla põlispuud
 Koorvere Öpiku talu ristipuu
 Kopli tammed
 Kuldijüri mänd
 Kulla hiietamm
 Kuningamänd
 Kuremäe ohvritamm
 Kurista Leinamänd
 Kuru mänd
 Kuuskede kuningas
 Kõlleste mänd
 Kägi pirnipuud
 Käharpea mänd
 Kähri ristipuu
 Kärbla tamm
 Laane tammed
 Laasu tamm
 Laatre ristimänd (surnud)
 Laekvere mänd
 Laikmaa kadakad
 Lalli hiie ohvrimänd
 Liiva mänd
 Liivaaugu tamm
 Lindsi saarik
 Lokuta kadakas
 Loodi lehised
 Losu hiiekuusk
 Lubjaaugu pärn 
 Luha kääbusmänd
 Lusti tamm
 Lutsu ristipuud
 Lõpre tamm
 Lüllemäe sanglepp
 Lümati künnapuu
 Mammaste-Kanariku ristipuud
 Mehide männid
 Meremäe männid
 Meriküla mänd
 Metste ristipuu
 Mohni pärn
 Mustahamba tamm
 Mäe-Lehtsoo tamm
 Mäesuitsu pärn
 Mäletjärve Annemäe ohvrikask
 Männiku mänd
 Märjamaa ohvripärn
 Napimäe pettai
 Ojasoo männid
 Ohekatku tamm
 Orissaare staadioni tamm
 Osula Juudapedastik
 Osula Pühaliistu tamm
 Oti mets-õunapuu
 Padaoru mänd
 Palivere künnapuu
 Palivere pooppuu
 Partsi ristimänd
 Partsi ristipuud
 Pauliku Tammiku hiietammed
 Peetri mänd
 Peri ristipuu
 Peri Tõnise petai
 Pidapa vana mänd
 Pihla hiiemänd
 Porgandi ristipuud
 Porkuni mänd
 Purtse Hiiemäe ohvripärn
 Puru tamm
 Puskaru ristipuud
 Puuri ristikuusk
 Puuri ristimets
 Pühajärve sõjatamm
 Pühamänd
 Raasiku hiidremmelgad
 Rame kadakas
 Ranna Tuhandeaastane tamm
 Rasina remmelgas
 Ratla roosa tamm
 Raudemetsa mänd
 Reima kadakas
 Riiasöödi tamm
 Rimmi püha mänd
 Risti mänd
 Rookse künnapuu
 Rosma Moorimäe ristipuud
 Rõngu Hiietamm
 Rõstla Pöndi hiiepärn
 Saukse hiiesalu
 Siiriuse kask
 Sipa pärn
 Sipe Kõivusaare kased
 Sohlu mänd
 Sudiste Kaprali hiiepuu
 Sõatamm
 Sõsarsaarte tammed 
 Säässaare ristimänd
 Säässaare ristipuud
 Taevaskoja ristipuu
 Tagaküla Tiigi talu ristimännid
 Tagasauna mänd
 Tamme-Lauri tamm
 Terikeste Suitsumäe hiiepärn
 Tiidu mänd
 Tilleoru ristimänd
 Toborna pettäi
 Tsirgu mänd
 Tsirgumäe ohvrimänd
 Tõrenurme Hiiepärn
 Tõrvanõmme mänd
 Tädu kuusk (surnud)
 Tärkma ohvritamm
 Tülivere hiietamm
 Uduvere ohvripärn Riinu
 Upsi tamm
 Vaemla hõbevaher
 Vaemla mägivaher
 Valli valge mänd
 Vanaküla ohvripuud
 Vara ohvritamm
 Vedu pärn
 Veelikse hiiepärn
 Verhulitsa Laudsi pettäi
 Viira ristipuu
 Viiralti tamm
 Virve nõiutud männid
 Võlla tamm
 Väike-Saadu pihlakas
 Väike-Saadu pärnad

 Eesti puude loend
Puude loend
Eesti looduse loendid
Tekstuur

Sõnal "tekstuur" on valdkonniti mitu tähendust. 

Tekstuur on millegi loodusliku iseloomulik ehituslaad:
tekstuur on geoloogias kivimi makroskoopilist ehitust iseloomustav tunnus;
tekstuur on mõiste metsanduses;
tekstuur on mõiste füüsikas ja keemias.

Tekstuur on muusikas teose üldine helikvaliteet, mida iseloomustavad häälte arv ja häältevaheline suhe.
 Tekstuur on 13. sajandi kirjastiil, mis liigitatakse gooti kirja alla.
Dimitri Klenski

Dimitri Klenski (vene keeles Димитрий Кириллович Кленский; sündinud 2. detsembril 1945 Tallinnas) on  Eesti ajakirjanik ja poliitikategelane.

Ta lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi aastal 1969.

Ta on töötanud ajalehtedes Den za Dnjom ja Sovetskaja Estonija ning raadiokanalis Raadio-4. Ta on olnud ajakirja Ogonjok erikorrespondent ja ajalehe Pravda korrespondent.

Tegevus NLKP-s
Ta lõpetas 1982. aastal NLKP Keskkomitee juures asuva Ühiskonnateaduste Akadeemia.

Poliitiline tegevus
Ta on olnud Tallinna linnavolikogu liige.

Ta on juhtinud valimisnimekirja Klenski nimekiri ning kandideeris Konstitutsioonierakonna nimekirjas 2007. aasta Riigikogu valimistel. Ta sai 1064 häält ja ei osutunud valituks. 2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 2 (Kesklinn, Lasnamäe, Pirita) Vene Erakonna Eestis nimekirjas ja sai 1237 häält, kuid ei osutunud valituks.

Seotus 2007. aasta aprillirahutustega
5. oktoobril 2007 teatati, et Klenski on kuulutatud aprillirahutuste korraldamises kahtlustatavaks. 14. jaanuaril 2008 algas Harju Maakohtus kohtuprotsess Dimitri Klenski ja tema kaasosaliste üle seoses nende väidetava osalusega aprillirahutuste organiseerimisel. 5. jaanuaril 2009 mõistis Harju maakohus Dmitri Klenski ja tema kaassüüdistatavad õigeks 2007. aasta aprilli pronksiööde korraldamise süüdistuses. Prokurör kaebas otsuse edasi. Ka Tallinna ringkonnakohus mõistis ta õigeks. Riigikohus prokuröri kassatsioonkaebust arutusele ei võtnud.

Kirjutisi
Dimitri Klenski arvamuslood portaalis Regnum.ru (vene keeles)

Tunnustus
Venemaa suursaadiku aukiri "Suure panuse eest Eesti venekeelsesse ajakirjandusse"

Isiklikku
Dimitri Klenski elab Tallinnas. 

Tema õde oli Eesti Draamateatri näitleja Maria Klenskaja.

Tal on poeg Kirill.

Viited

Välislingid
On-line-intervjuu Postimehe lugejatele
Mida Klenski oma käitumisega taotleb? Jüri Vlassovi arvamuslugu Eesti Päevalehes
Klenski sai politseilt Tõnismäe-keelu. Delfi, 14. september 2007
Dimitri Klenski innustub Martin Luther Kingist. Postimees 6. november 2004
Klenski kuulutati aprillirahutuste korraldamises kahtlustatavaks
Tarmo Vahter, Krister Kivi. Pöörane intervjuu: Dmitri Klenski - Eesti neeger. Ekspress.ee, 23. oktoober 2009

Eesti ajakirjanikud
Eesti poliitikud
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Eesti venelased
Sündinud 1945