joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Venemaa merevägi

Venemaa merevägi, ametlikult Venemaa Föderatsiooni Sõjalaevastik (vene keeles Военно-морской флот Российской Федерации, lühend ВМФ России), on Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude väeliik.

Ajalugu 
Venemaa merevägi on asutatud 1696. aastal.

Struktuur 

Merevägi koosneb järgnevatest relvaliikidest

 allveelaevastik
 laevastikud
 merelennuvägi
 Venemaa merejalavägi
 rannakaitsevägi
 eriväed
 tagalaväeosad

Merevägi on jaotatud territoriaalsel põhimõttel neljaks laevastikuks ja siseveekogu flotilliks:
 Balti mere laevastik, laevastiku staap Kaliningradis
 Põhjamere laevastik, laevastiku staap Severomorskis
 Vaikse ookeani laevastik, laevastiku staap Vladivostokis
 Musta mere laevastik, laevastikus taap Sevastopolis
 Kaspia flotill, laevastiku staap Astrahanis

Laevad 
Mereväe lipulaev on lennukikandja Admiral Kuznetsov.

Kokku on laevastikus:
 1 lennukikandja
 1 raske ristleja (lahinguristleja)
 3 ristlejat
 14 hävitajat
 10 fregatti
 80 eri võimekusega korvetti

Tunnused 
Laevalipud

Ametiisikute lipud ja vimplid

Fotosid

Vaata ka 
 Ameerika Ühendriikide merevägi

Välislingid
 Imperial Russian Navy Submarines
 4. oktoober 1968, Armaments: Jane's Defensive Ships, time.com
 23. aprill 2010, Vene merevägi ostab 26 multifunktsionaalset hävituslennukit MIG-29K aastatel 2010-2012, mis hakkavad paiknema lennukikandjal Admiral Kuznetsov, postimees.ee
 15. september 2011, Vene merevägi saab veel kolm Krivak-klassi fregatti, postimees.ee
 "russian+navy"+site:janes.com Google'i otsing "Russian Navy" veebiserverite domeenis janes.com

Mereväed riigiti
Venemaa merevägi
Venemaa relvajõud
Loodusmuuseum

Loodusmuuseum ehk loodusloomuuseum on muuseum, mis eksponeerib loodust ja looduslugu, sealhulgas loomi, taimi, ökosüsteeme, geoloogiat, paleontoloogiat ja klimatoloogiat. 

Mõnes muuseumis täiendab looduslookollektsioon teisi, näiteks ajaloo- ja kunstikogusid. Ka looduskeskustes on vahel ulatuslikud loodusloolised kollektsioonid.

Maailma tuntumate loodusmuuseumide hulka kuuluvad näiteks USA Rahvuslik Loodusloomuuseum (National Museum of Natural History) Washingtonis, Ameerika Loodusloomuuseum (American Museum of Natural History) New Yorgis ning Humboldti Muuseum (Museum für Naturkunde – Leibniz-Institut für Evolutions- und Biodiversitätsforschung an der Humboldt-Universität zu Berlin) Berliinis.

Eestis on kaks loodusmuuseumi: Eesti Loodusmuuseum Tallinnas ja Tartu Ülikooli Loodusmuuseum Tartus.
Dr Ruth Segomotsi Mompati ringkond

Dr Ruth Segomotsi Mompati ringkond on Lõuna-Aafrika Vabariigi Loodeprovintsis asuv 2. järgu haldusüksus. Piirneb põhjas Botswanaga.

Ringkonnas kasvatatakse lihaveiseid. Põllukultuuridest on tähtsamad mais ja maapähkel.

Ringkond jaguneb 5 vallaks: Greater Taung, Naledi, Mamusa, Lekwa-Teemane, Kagisano-Molopo. Halduskeskus on Vryburg.

Ringkond on nime saanud Vryburgi linnapea järgi.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dr Ruth Segomotsi Mompati ringkonna elanikest mustanahalisi aafriklasi 91,41%, värvilisi 3,96%, valgeid 3,91%, India või Aasia päritolu inimesi 0,43% ja teisi 0,29%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 83,60% inimesi, afrikaani keelt 7,65%, inglise keelt 1,89%, sotho keelt 1,76% ja koosa keelt 1,54%.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi ringkonnad
Läbi öö

"Läbi öö" on ansambli HU? 2011. aasta EP (Extended Play). Väljaandmist toetas A Le Coq.

Erinevalt HU? varasematest väljaannetest on EP-l "Läbi öö" kasutatud palju "D'n'B"d ja alternatiivset muusikat, kuid sarnaselt HU? teise albumiga "HU2" on vihjeid ka electro'le ja džässile. 

"Läbi öö" sisaldab laule kolmandalt albumilt, mis ilmus 2011. aasta sügisel.

Lood
"Filosoofia, anatoomia" 4:13
"Kui lähedal on kaugel?" 4:13
"Torpeedo" 3:35
"Sügis" 4:27
"Vaadake, ma pildistasin seent!" 2:58
"Läbi öö" 4:33
"Unistuste tapjad" 3:17
"Unistuste maja" 4:08
Lisalugu: "Elupõletaja"

Ajalugu

4. mail 2011 avaldati uue EP pealkiri – "Läbi öö". Samal päeval lasti välja esimene ja ühtlasi ka viimane singel "Läbi öö".

9. mail 2011 toimus uue singli esitlus Facebooki kaudu.

Välislingid 

Eesti albumid
2011. aasta albumid
Pau Gasol

Pau Gasol Sáez (sündinud 6. juulil 1980 Barcelonas) on endine Hispaania elukutseline korvpallur, kes mängis viimati Hispaania kõrgliigaklubis FC Barcelona. 

Hispaania koondisega hulgaliselt tiitlivõistluste medaleid võitnud Gasol mängis aastatel 2001–2019 korvpalliliigas NBA kokku 18 hooaega ja tuli Los Angeles Lakersiga kahekordseks NBA meistriks. 

9. oktoobril 2021 teatas Gasol pressikonverentsil, et tema karjäär tippsportlasena on läbi saanud.

Karjäär Euroopas 
Gasoli elukutselise korvpalluri karjäär algas 1998. aastal, kui ta liitus FC Barcelonaga, kus ta mängis enne NBA-sse siirdumist kolm hooaega. 

Pärast ligi kaks kümnendit väldanud NBA karjääri liitus 40-aastane Gasol 2021. aastal taas sama klubiga.

NBA karjäär 
2001. aastal valiti Gasol NBA draft'i esimeses ringis kolmandana. Gasoli valinud Atlanta Hawks vahetas ta Memphis Grizzliesesse, kus Gasol veetis NBA karjääri esimesed kuus ja pool hooaega. Debüüthooajal keskmiselt 17,6 punkti, 8,9 lauapalli, 2,7 tulemuslikku söötu ja 2,1 viskeblokeeringut kogunud Gasol valiti 2002. aastal NBA parimaks uustulnukaks. Karjääri resultatiivseimal, 2006/07. hooajal viskaks Gasol Memphise eest 20,8 punkti mängus.

2008. aasta veebruaris Los Angeles Lakersisse vahetatud Gasol tuli Kobe Bryanti juhitud Lakersiga 2009. ja 2010. aastal NBA meistriks.

2014. aastal kaheks aastaks Chicago Bullsi siirdunud Gasol tõi hooajal 2014/15 keskmiselt 18,5 punkti ja karjääri parimad 11,8 lauapalli mängus.

2016. aasta suvel liitus Gasol San Antonio Spursiga, kuid oli sunnitud vigastuse tõttu 2019. aastal klubiga koostöö lõpetama. Seejärel Milwaukee Bucksiga lepingu sõlminud Gasol sai Bucksiga kaasa teha vaid kolm mängu, kuni vigastus tema hooaja ja ka NBA karjääri lõpetas.

Saavutused 
 2-kordne NBA meister (2009, 2010)
 6 korda valitud NBA tähtede mängule (2006, 2009–2011, 2015, 2016)
 2 korda valitud NBA sümboolsesse 2. viisikusse (2011, 2015)
 2 korda valitud NBA sümboolsesse 3. viisikusse (2009, 2010)
 NBA aasta parim uustulnuk (2002)
 NBA uustulnukate esiviisik (2002)

Rahvuskoondis 
Hispaania korvpallimeeskonnaga on Gasol võitnud olümpiamängudelt kaks hõbedat (2008, 2012) ja pronksi (2016), maailmameistrivõistlustelt kulla (2006) ning Euroopa meistrivõistlustelt kolm kulda (2009, 2011, 2015), kaks hõbedat (2003, 2007) ja kaks pronksi (2001, 2017).

Välislingid 
Pau Gasol – NBA.com
Pau Gasol – Basketball-Reference.com

Hispaania korvpallurid
Chicago Bullsi mängijad
Sündinud 1980
Õie tänav (Tallinn)

Õie tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme asumis.

Õie tänav algab Raudtee tänavalt Nõmme raudteejaama juurest. Tänava alguse geograafilised koordinaadid on .

Tänav kulgeb loode-kagu suunas, ristub Valdeku, Rohelise, Liiva, Sihi, Kuljuse, Pesa ja Puhma tänava ning Õie põiguga. Tänav lõpeb Vabaduse puiesteel. Valdeku tänavast kuni Vabaduse puiesteeni on tänav ühesuunaline. Teisel pool Vabaduse puiesteed jätkub tänav Paul Kerese nimelisena.

Õie tänava pikkus on umbes 950 meetrit. Suurim majanumber on 48.

Õie ja Valdeku tänava nurgal asub Nõmme Saksa Lunastaja kirik. Õie tänava ääres asub Nõmme loodusmaja ning Õie park ja Kiige park.

Viited

Nõmme linnaosa tänavad
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi osakond 2-N

Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi osakond 2-N oli Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi struktuuriüksus, mis teostas alates 1947. aasta jaanuarist Eestis sovetivõimuvastase metsavendluse ehk relvastatud "poliitilise banditismi" vastast võitlust.

Osakond 2N asus Eesti NSV RJM haldusalas, kuid allus oma tegevuses NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi 2. Peavalitsusele, mille tegevuse peasuunaks oli vastuluure.

Juhtkond ja organisatsioon
Osakonna 2-N ülem, Dmitri Taevere (1950), Ivan Peregontsev, Aleksei Gavrilov 
Osakonna 2-N ülema asetäitja, Vassili Zagrebalov (–1951); Vassili Beljajev (veebruar 1952 – juuni 1952); Igor Andrejev (2.01.1952 – 16.06.1953)

Organisatsioon
Osakond 2N koosnes Tallinnas ENSV RJM asuvatest keskosakondadest ja maakonnajaoskondadest. 1947. aasta suvel liideti RJM 2N osakonna koosseisu ka senini Eesti NSV SM allunud Eesti NSV SM Banditismivastase võitluse osakonna 154 töötajat ning kohalikest sovetiaktivistidest moodustatud maapiirkondades asuvad hävituspataljoni 276 palgalist liiget.

ENSV RJM 2-N osakonna 1. jaoskond, 
ülem Mihhail Filimonov (jaanuar 1946 – mai 1948); Sergei Kisseljov (juuni 1950 – juuli 1952); Igor Andrejev (1.02.1951 – 2.01.1952); 
ENSV RJM 2-N osakonna 2. jaoskond,
ENSV RJM 2-N osakonna 3. jaoskond, 
ülem Igor Andrejev (18.04.1949 – 1.02.1951)
ENSV RJM 2-N osakonna 4. jaoskond, 
ülem Genrih Andrussov (jaanuar 1947 – juuni 1950)
 Spetsiaalne Erijaoskond SEJ (SOO (Spetsialnoje Operativnoje Otdelenie)), mida aastatel 1951–1956 kasutati Inglise luure MI-6 vastastes luuremängudes (legendeerijärgne metsavendade gruppide tegevus Eesti NSV-s), 
ülem Elmar Vertman
ülema asetäitja Elmar Vertman (detsember 1948 – august 1950)

Eesti NSV tegutsesid 4 linna- ja 13 RJM maakonnaosakonda, mille juures asusid ka 2-N jaoskonnad:

RJM ja SM tööjaotus

Vaata ka 
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee 2. osakond#ENSV RJM vastuluuretegevus 1944–1953
hävitusagent

Viited

Välislingid
Valdur Ohmann, Eesti NSV Siseministeeriumi struktuur ja kaadrid 1953–1954, Tuna, 2001 nr.1, lk 82–89
Pearu Kuusk, Eesti NSV Siseministeeriumi/Eesti NSV Riikliku Julgeolekuministeeriumi Banditismivastase Võitluse Osakond (1944–1947), Tartu Ülikool, 2005
Pearu Kuusk, Nõukogude võimu lahingud Eesti vastupanuliikumisega, Tartu Ülikool, 2006

Sisejulgeolek
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee
Heinrich Scheidemann

Heinrich Scheidemann (umbes 1595 Wöhrden, Holstein – 1663 Hamburg) oli saksa organist ja helilooja.

Elukäik
Oma esimesi mänguoskusi orelil omandas isa käe all. Aastatel 1611–1614 õppis Jan Pieterszoon Sweelincki juures Amsterdamis Hollandis. Heinrich Sceidemann oli üks Sweelincki üks paremaid õpilasi. 1629. aastast Heinrich Scheidemann sai organisti koha Hamburgi Katariina kirikus (Catharinenkirche). Seal ta töötas rohkem kui 30 aastat, kuni surmani Hamburgi katkuepideemia ajal 1663. aasta algul.

Looming
Heinrich Scheidemann on kirjutanud kõige rohkem heliloomingut orelile ja oli tuntud organistina. On säilinud mõned laulud ja klavessiiniteosed, mis on oreliteostest vähem tuntud.

Heinrich Scheidemann kirjutas oreliprelüüde, mis kannavad nime "Praeambulum". Tuntud on ka tema "Koraaliprelüüdid" ehk "Koraalifantaasiad", kus koraali meloodiat on töödeldud cantus firmus'es. Viimastes on tunda Jan Pieterszoon Sweelincki mõjusid. 

Heinrich Scheidemann esindas Põhja-Saksa barokikoolkonda. Tema õpilased olid tuntud organistid ja heliloojad Johann Adam Reincken, kes hiljem pärast õpetaja surma oli organistiks Hamburgi Katariina kirikus, ja Dietrich Buxtehude. Viimased kaks olid ka tuntud Põhja-Saksa baroki esindajad.

Välislingid
/ Werner Music Archive (WIMA)

Sündinud 1595
Surnud 1663
Organistid
Saksa heliloojad
Albert Szent-Györgyi

Albert Imre Szent-Györgyi de Nagyrápolt (16. september 1893 Budapest, Austria-Ungari – 22. oktoober 1986 Woods Hole, Massachusetts, USA) oli Ungari füsioloog, Nobeli meditsiiniauhinna laureaat (1937).

Panus orgaanilise keemia arengusse 
Albert Imre Szent-Györgyit peetakse askorbiinhappe (C-vitamiini) avastajaks, kes algul nimetas laboris apelsinimahlast, kapsamahlast ja lehmade neerupealiste koorest (ingl k adrenal gland cortex) eraldatud nn redutseerivat faktorit (ingl k reducing factor) ainet kord ignose, Godnose. Koos Sir Walter Norman Haworthiga arvasid nad, et on avastanud uue hormooni, ja seejärel, osalt publikatsiooni tarvis ja toimetaja sunnil, nimetas ta 1928. aastal aine heksuroonhappeks (ingl k hexuronic acid). 

Hiljem, pidevalt uusi allikaid otsides avastas ta punase pipra ehk paprika (Capsicum annuum) (arvatavasti osalt ka pr Nellie Szent-Györgyi "täidetud paprikatele" mõeldes), neis avastas ta suuretes kogustes nimetatud ainet ning koos Sir Walter Norman Haworthiga (kes aine struktuuri koostas ja mille Gordon Cox (ingl k X-ray diffraction'iga kinnitas) nimetas aine ümber askorbiinhappeks.

1936. aastal eraldas Szent-Györgyi algselt sidrunimahlast ja hiljem sidrunikoorest vees halvasti lahustuva flavonoidide kompleksi, millele ta pani nimeks citrin. Kuna kompleks koosnes mitmest ainest, nimetati selle aktiivne komponent sai algul P-vitamiiniks.

Viited

Välislingid 
 "Albert Szent-Györgyi - Nobel Lecture: Oxidation, Energy Transfer, and Vitamins". Nobelprize.org. Nobel Media AB 2013. Web. 23 Jun 2013. Veebiversioon (vaadatud 23.06.2013) 
Publications by Albert Szent-Györgyi, Reference: Biol. Bull. 174: 234-240. (June, 1988) Veebiversioon (vaadatud 23.06.2013)

Ungari teadlased
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1893
Surnud 1986
Füsioloogid
Rēzija Kalniņa

Rēzija Kalniņa (sündinud 23. detsembril 1970 Riias) on läti näitleja. 

1994. aastal lõpetas ta Läti Riikliku Konservatooriumi lavakunsti teaduskonna ja samast aastast alates töötab Läti Kunstiteatri näitlejana. Kalniņa on mänginud ka filmides, teleseriaalides ja telelavastustes. 

Rēzija Kalniņa mängis 2001. aastal valminud Eesti ja Läti koostööfilmis "Head käed" Margita rolli.

Isiklikku
Rēzija Kalniņa isa on helilooja Imants Kalniņš ja ema oli Läti Rahvusteatri näitleja Helga Dancberga.

Välislingid

Rēzija Kalniņa andmebaasis IMDb
Rēzija Kalniņa Läti Kunstiteatri kodulehel

Läti näitlejad
Sündinud 1970
Bauska piirkond (2009–2021)

Bauska piirkond (läti Bauskas novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirnes lõunas Leeduga.

Piirkond moodustati 2009. aastal Bauska rajooni kaheksast vallast ja Bauska linnast. 2021. aastal moodustati senisest Bauska piirkonnast ning Iecava, Rundāle ja Vecumnieki piirkonnast uus Bauska piirkond.

Viited 

Läti endised piirkonnad
Krister Höckerstedt

Krister Höckerstedt (sündinud 1942) on Soome arstiteadlane ja kirurg. 

Ta on Helsingi ülikooli kirurgia emeriitprofessor.

Höckerstedt sai doktorikraadi 1979. aastal Helsingi ülikoolis, kus on hiljem töötanud dotsendi ja 2002. aastast professorina. Ta on Soome ja Euroopa üks tunnustatumaid maksasiirdamise spetsialiste, paljude erialaartiklite ja -õpikute autor.

2011. aasta 27. mail valis Tartu Ülikooli nõukogu Krister Höckerstedti Tartu ülikooli audoktoriks pikaaegsete teenete eest Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ja Tartu Ülikooli autoriteedi tõstmisel. Höckerstedt on aidanud juurutada ja arendada Tartus maksa- ja neerusiirdamist ning kaasajastada kirurgia erialade residentuuriõpet vastavalt Euroopas aktsepteeritud nõuetele.

Soome arstid
Helsingi ülikooli professorid
Tartu ülikooli audoktorid
Sündinud 1942
Erik Nerep

Erik Nerep (sündinud 3. detsembril 1951 Stockholmis) on eesti päritolu Rootsi õigusteadlane, Stockholmi Majandusülikooli Rootsi ja rahvusvahelise äriõiguse professor.

Nerep on õppis õigusteadust Stockholmi ja Lundi ülikoolis, sai magistrikraadi võrdlevas õigusteaduses New Yorgi ülikoolis 1977. ning õigusteaduse doktori kraadi Stockholmi ülikoolis 1982. aastal. 1986. aastast töötab ta Stockholmi Majandusülikoolis Rootsi ja rahvusvahelise äriõiguse professorina.

Erik Nerep on äriõiguse asjatundja. Tema peamised uurimisvaldkonnad on ühinguõigus, lepinguõigus, konkurentsiõigus, finantseerimisõigus, arbitraažiõigus ja rahvusvaheline eraõigus.

Tunnustus
1997. aastal pälvis ta Valgetähe III klassi teenetemärgi.

2011. aasta 27. mail valis Tartu Ülikooli nõukogu Erik Nerepi Tartu ülikooli audoktoriks pikaaegsete teenete eest Tartu Ülikooli õigusteaduskonna teadustegevuse ja doktoriõppe arendamisel ning kogu Eesti õigussüsteemi äriühinguid, krediidiasutusi ning pankrotti käsitleva osa kujundamisel.

Viited

Rootsi õigusteadlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu ülikooli audoktorid
Eestlased Rootsis
Sündinud 1951
Vladimir Zintšenko

Vladimir Petrovitš Zintšenko (vene keeles Владимир Петрович Зинченко; 10. august 1931 Harkiv – 6. veebruar 2014 Moskva) oli Venemaa psühholoog.

Zintšenko oli pärit psühholoogide perest. Tema isa Pjotr Zintšenko (1903–1969) ja noorem õde Tatjana Zintšenko (1939–2001) olid samuti psühholoogid.

1953 lõpetas Zintšenko Moskva Riikliku Ülikooli psühholoogina. 1957 sai ta kandidaadikraadi. 1967 kaitses ta samas doktorikraadi ja sai aasta pärast professoriks.

1969. aastal avaldas Vladimir Zintšenko koos N. Vergilesega mõjuka raamatu "Visuaalse kujundi tekkimine". Ta on väljapaistev kultuurilis-ajaloolise suuna esindaja psühholoogias, vene keeles ilmuva ajakirja "Культурно-историческая психология" ("Kultuurilis-ajalooline psühholoogia") asutaja ja peatoimetaja. Ta on ka ajakirja "Вопросы психологии" ("Psühholoogia küsimused") toimetuse liige.

1960–1982 töötas ta Moskva Riiklikus Ülikoolis. Seal organiseeris ta töö- ja inseneripsühholoogia kateedri ning oli alates 1970 selle esimene juhataja. 1968–1983 oli ta NSV Liidu Psühholoogide Ühingu asepresident. 1969–1984 oli ta NSV Liidu tehnilise esteetika teadusliku uurimise instituudi ergonoomika osakonna juhataja. Ta on ka Samaara Riikliku Pedagoogikaülikooli professor. 1984. aastal asutas ta Moskva Riiklikus Raadiotehnika, Elektroonika ja Automaatika Instituudis ergonoomika kateedri, mida juhatab tänapäevani. Alates 1989 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia presiidiumi juures oleva antropoloogia keskuse esimehe asetäitja. Samal aastal sai ta Ameerika teaduse- ja kunstiakadeemia auliikmeks. 1992 sai ta Venemaa Hariduse Akadeemia akadeemikuks.

27. mail 2011 valiti Vladimir Zintšenko Tartu ülikooli audoktoriks teenete eest eksperimentaalse psühholoogia alusepanijana Tartu Ülikoolis. Ta on juhendanud paljude Eesti psühholoogide kandidaadi- ja doktoritöid ning aitas Eesti psühholoogia välja nõukogudeaegsest isolatsioonist.

Venemaa psühholoogid
Tartu ülikooli audoktorid
Akadeemikud
Sündinud 1931
Surnud 2014
Carnikava vald

Carnikava vald (läti keeles Carnikavas pagasts) on vald Lätis Ādaži piirkonnas. Asub Riiast kirdes Liivi lahe kaldal.

Vald piirneb Riia linnaga ning Ādaži, Garkalne ja Saulkrasti vallaga.

Ajalugu 

Valla eellaseks oli Carnikava kihelkond. Seal asunud Carnikava mõisa pindala oli 1920. aasta agraarreformi eel 2237 ha.

Ādaži vallas moodustati aastal 1945 Ādaži, Berģi, Carnikava ja Garkalne külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Aastal 1954 liideti Ādaži külanõukoguga likvideeritav Carnikava külanõukogu. 

Aastal 1990 moodustati Ādaži külanõukogust vald. Aastal 1992 eraldati sellest moodustatava Carnikava valla alad. 2006. aastal moodustati vallaga samades piirides Carnikava piirkond (1. järgu haldusüksus). 2021. aastal liideti Carnikava piirkond Ādaži piirkonnaga.

Loodus

60% territooriumist katab mets ja 24% on põllumajanduslik maa.

Valda läbib Koiva jõgi. Suuremad järved on Dzirnezers, Ummis, Laveri järv, Pulksteņezers ja Garezersi järvestik, Vald piirneb Lilaste järvega. 

Looduskaitse all on Siguļi hiidmänd ja Lindbergi mänd. Lisaks on vallas looduskaitse all arvukalt nimetuid põlispuid. Osa vallast asub Piejūra looduspargis.

Kaitstavad objektid

Muinsuskaitse all on kohalike mälestistena Carnikava kirik ja Baltgalvji Ohvriküngaste hiiepaik.

Rahvastik 

Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Carnikava valla elanikest lätlasi 62,1%, venelasi 24,6%, ukrainlasi 3,2%, valgevenelasi3,3%, poolakaid 1,7% ja teistest rahvustest inimesi 3.4%. 1,8% elanike rahvus oli märkimata.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid

 Valla koduleht

Läti vallad
Ādaži piirkond
Mona Lisa naeratus

"Mona Lisa naeratus" (inglise keeles "Mona Lisa Smile") on aastal 2003. valminud USA romantiline draamafilm.

Välislingid
Mona Lisa naeratus IMDb-s
Mona Lisa naeratus – MOVIES.ee

Ameerika Ühendriikide filmid
2003. aasta filmid
Kenny Dalglish

Kenneth Mathieson Dalglish (sündinud 4. märtsil 1951 Glasgow's) on endine Šotimaa jalgpallur, ründaja.

Oma jalgpallurikarjääri jooksul mängis Dalglish vaid kahes klubis – Liverpoolis ja Celticus.

Šotimaa klubiga tuli Dalglish neli korda riigi meistriks. 1977. aastal kolis Dalglish Liverpooli, kus tuli seitse korda Football League First Divisioni meistriks ja võitis kolm Euroopa karikat.

Pärast jalgpallurikarjääri lõppu tegutses Dalglish treenrina. Ta oli aastatel 1985–1991 ja 2011–2012 Liverpooli, 1991–1995 Blackburn Roversi, 1997–1998 Newcastle Unitedi ja 2000. aastal Celticu peatreener.

Šotimaa jalgpallurid
Šotimaa jalgpallitreenerid
FIFA 100
Liverpool FC mängijad
Celtic FC mängijad
Sündinud 1951
Ühel ilusal päeval

"Ühel ilusal päeval" (inglise keeles "One Fine Day") on aastal 1996. valminud USA romantiline komöödiafilm.

Välislingid
Ühel ilusal päeval IMDb-s
Ühel ilusal päeval – Filmipood.ee

Ameerika Ühendriikide filmid
1996. aasta filmid
Võõrasema (film 1998)

"Võõrasema" (inglise keeles "Stepmom") on 1998. aastal valminud USA draamafilm.

Välislingid
Võõrasema IMDb-s
Võõrasema – MOVIES.ee

Ameerika Ühendriikide filmid
1998. aasta filmid
Kalwaria Zebrzydowska

Kalwaria Zebrzydowska [kalˈvarja zɛbʐɨˈdɔfska] on linn Poola lõunaosas Väike-Poola vojevoodkonnas Wadowice maakonnas, Kalwaria Zebrzydowska valla halduskeskus.

Linn on rajatud 1617. aastal ning 2010. aasta andmeil oli seal 4493 elanikku. Kalwaria Zebrzydowska kuulus 1975–1998 Bielsko-Biała vojevoodkonda .

Linn on saanud nime Kolgata mäele (poola keeles Kalwaria) pühendatud kloostri ja usulise kompleksi järgi, mille 1. detsembril 1602 rajas Krakówi kuberner Mikołaj Zebrzydowski. Kompleksi tuntakse tänapäeval Kalwaria Zebrzydowska pargi nime all (Kalwaria Zebrzydowska Maneristlik Architektuuri ja Pargimaastiku Kompleks ning Palverännupark), 1999. aastal arvati see UNESCO maailmapärandi nimekirja. Klooster kuulub bernardiinide ordule.

Zebrzydówi linn loodi 1617. aastal, majutamaks üha suurenevat palverändurite hulka. 1640. aastal laiendas Jan Zebrzydowski linnaõigusi ning linn kaardistati uuesti, saades nime Nowy Zebrzydów (Uus-Zebrzydów). 1715. aasta paiku kannatas linn suure tulekahju käes ning uus omanik Józef Czartoryski ehitas selle taas üles. Czartoryskite suguvõsa loss ehitati 1729-1731 (1980. aastail muudeti see praeguseks seminariks). Habsburgide Austria annekteeris linna Poola esimese jagamise ajal 1772. aastal maale tungides, andes linnale nimeks Kalwaria. 1887. aastal sai linna omanikuks Jan Kanty Brandys ning 1890. aasta paiku ilmus praegune nimi Kalwaria Zebrzydowska.

1896. aastal kaotas Kalwaria Zebrzydowska Austria võimude otsusel linnaõigused. 1906. aasta paiku ehitati Püha Joosepi kirik (kościół pw. św. Józefa). Esimese maailmasõja lõppedes sai linn 1918. aastal taas Poola osaks, Poola Vabariigi valitsus taastas Kalwaria Zebrzydowska linnaõigused 1934. aastal. Pärast Teist maailmasõda sõltus linna majanduse areng suuresti mööbli- ja puutööstuse laienemisest ning arvukaist palverändureist.

Kalwaria Zebrzydowska sõpruslinnad on samuti Kolgata järgi nime saanud Kalvarija Leedus, Hameln Saksamaal ning Levoča Slovakkias.

Linnapea on Zbigniew Stradomski.

Välislingid
 Kalwaria Zebrzydowska koduleht

Väike-Poola vojevoodkonna linnad
Palverännukohad
Matti Maasikas

Matti Maasikas (sündinud 12. juunil 1967 Tallinnas) on Eesti diplomaat, Euroopa Liidu suursaadik Ukrainas. 

Matti Maasikas lõpetas 1985. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1993. aastal Tartu Ülikooli ajaloolasena. 

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Eesti Rahva Muuseumi tegevdirektori kohusetäitjana, seejärel kaitseministeeriumi konsultandina. Aastatel 1994–1996 oli ta Isamaa välissekretär, seejärel 1999. aastani Riigikogu kantselei välissuhete osakonna juhataja ning 1999–2001 peaminister Mart Laari büroo juhataja. 

Alates 2001. aastast töötas ta välisministeeriumis. Aastatel 2001–2005 oli Maasikas Eesti suursaadik Soomes, 2005–2008 välisministeeriumi kantsler. 

Aastatel 2009–2010 töötas ta Euroopa Komisjoni laienemisvoliniku Olli Rehni kabinetis, alates augustist 2010 Euroopa Komisjoni presidendi Jose Manuel Barroso nõunike meeskonnas. 

Alates 29. augustist 2011 oli Matti Maasikas Eesti alaline esindaja Euroopa Liidu juures. 

Eesti Euroopa Nõukogu eesistumise ajaks 2017. aastal määras valitsus ta Eesti eriesindajaks Euroopa Liidu juures. Tema ülesanne oli esindada Eestit Euroopa Parlamendi plenaaristungitel, kaitstes seal Euroopa Liidu Nõukogu ühiseid seisukohti. 

Alates 2018. aastast oli Maasikas Eesti Välisministeeriumi asekantsler. Sügisel 2019 sai Matti Maasikas Euroopa Liidu suursaadikuks Ukrainas. 

1992. aastast kuni 2020. aastani oli ta erakond Isamaa (varem Isamaaliit) liige.

Tunnustus
2016 Valgetähe III klassi teenetemärk
2016 Aasta eurooplane

Isiklikku
Matti Maasika isa oli ajakirjanik Uno Maasikas.

Viited

Eesti suursaadikud
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Tallinna Kristiine Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1967
Ljuban

Ljuban on linn Venemaal Leningradi oblasti Tosno rajoonis. Asub 85 km Peterburist kagus, Tigoda jõe ääres.

Asulat mainitakse esmakordselt 1499. aastal. Linnaõigused sai 1912. aastal.

Viited

Välislingid 
 Ljuban entsüklopeedias "Мой город"

Leningradi oblasti linnad
Manivald Randla

Manivald-Vilhelm Randla (15. november 1907 – 5. september 1979, Kanada Ontario) oli Eesti sõjaväelane ning Saksa okupatsiooni ajal teises maailmasõjas 1. Eesti Julgeolekupolitsei ja SD pataljoni ülem.

Manivald Randla määrati 1944. aastal 1. Eesti Julgeolekupolitsei ja SD pataljoni ülemaks ning 1944. aasta märtsis Eesti Julgeolekupolitsei ja SD Eesti osakonna I A (personaliosakonna) referaadi B I A  juhatajaks.

Pärast teist maailmasõda emigreerus ta Saksamaalt Kanadasse, kus ka 1979. aastal suri.

Välislingid 
 Ohvitseride andmekogu

Scouts Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Sündinud 1907
Surnud 1979
Thomas Hippius

Thomas Hippius (21. august/1. september 1762 Tallinn – 13. oktoober/25. oktoober 1819 Nissi) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis Tallinna gümnaasiumis. Seejärel õppis ta aastast 1782 Jena ülikoolis nii usuteadust kui kameralistikat. Ordineeriti 15. veebruaril/26. veebruaril 1786 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1786–1819 (kutsuti 19. jaanuaril/30. jaanuaril 1786) Nissi Maarja koguduse õpetaja.

Ta koostas ja andis välja majandus- ning aiandusalaseid raamatuid: Rücksicht auf die Ökonomie Ehst- Liv und Curland. Reval, 1798; mitmeväljasüsteemi tutvustas Wünsche und Vorschläge in Absicht auf die Abschaffung der Brache und Einführung der Wechselwirtschaft. Auf Kosten des Verfassers. Reval, 1798.

Isiklikku 
Tema poeg Gustav Adolf Hippius oli maalikunstnik.

Viited 

Nissi Maarja koguduse vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi auliikmed
Sündinud 1765
Surnud 1834
Tony Parker

William Anthony Parker (sündinud 17. mail 1982) on Prantsusmaa endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 18 hooaega ja tuli San Antonio Spursiga neljakordseks NBA meistriks.

Lapsepõlv
Parker sündis Belgias Brugge linnas, kuid kasvas üles Prantsusmaal. Tema isa Tony Parker seenior oli afroameeriklasest korvpallur, ema aga hollandlannast modell. Parker oli noorelt rohkem huvitatud jalgpallist, kuid nähes Michael Jordani tõusmist superstaariks, muutis ta meelt.

Karjäär
Parker alustas karjääri 1999. aastal, kui liitus Paris Basket Racinguga, kus ta mängis kaks hooaega. 

San Antonio Spurs valis Parkeri 2001. aasta NBA draftist 28. valikuna. 17 hooaega Spursis mänginud Parker aitas meeskonna neljakordseks NBA meistriks ja ta valiti 2007. aastal NBA finaalseeria kõige väärtuslikumaks mängijaks.

Viimaseks hooajaks Charlotte Hornetsiga liitunud Parker tõmbas edukale NBA karjäärile joone alla pärast 2018/19. hooaega.

Saavutused
 4-kordne NBA meister (2003, 2005, 2007, 2014)
 NBA finaalseeria kõige väärtuslikum mängija (2007)
 6 korda valitud NBA tähtede mängule (2006, 2007, 2009, 2012–2014)
 3 korda valitud NBA sümboolsesse 2. viisikusse (2012–2014)
 NBA sümboolne 3. viisik (2009)
 NBA uustulnukate esiviisik (2002)

Rahvuskoondis
Euroopa meistrivõistlustel on Parker Prantsusmaa rahvusmeeskonnaga võitnud kulla (2013), hõbeda (2011) ja kaks pronksi (2005 ja 2015).

Isiklikku
2007. aasta juulis abiellus Parker ameerika näitlejanna Eva Longoriaga, kuid juba 2011. aasta jaanuaris nad lahutasid.

Välislingid
 
Tony Parker – NBA.com
Tony Parker – Basketball-Reference.com

Prantsusmaa korvpallurid
San Antonio Spursi mängijad
Sündinud 1982
Sõukruvi

Sõukruvi ehk laevakruvi (venekeelse laenuna laevavint) on kruvipinnaliste radiaallabadega tiivik, mis tekitab vees laeva liikumistakistust ületava tõukejõu.

Kasutus 
Sõukruvi on kõige kasutatavam laevakäitur. Sõukruvi kasutavad umbes 95% laevadest. Sõukruvi käitab laeva peamasin. Peamasina pöördemoment edastatakse sõukruvile sõuvõlli kaudu.

Enamasti on laeval 1-2 sõukruvi ja võib olla rohkemgi. Harilikult paiknevad sõukruvid laeva ahtris, aga mõnel laeval, eelkõige jäämurdjatel ja praamidel, on ka vöörisõukruvisid.

Kirjeldus 
Sõukruvil on valdavalt 3–6 laba, mis on valmistatud tavaliselt metallist (messingist, pronksist, malmist, roostevabast terasest) või plastist, valatud tervikuna või koostatud.

Eristatakse monoliitseid ja pööratavate labadega sõukruvisid. Monoliitsed sõukruvid võivad olla valatud või stantsitud koos rummuga. Pööratavate labadega sõukruvid võivad lisaks olla reguleeritava sammuga.

Sõuvõll annab pöörlemise laeva peamasinalt sõukruvile edasi. Sõukruviga laevadel on sõuvõll pikisuunaline ja selle pikkus sõltub masinaruumi asukohast. Sõuvõll valmistatakse ühe monoliitse tervikuna.

Sõukruvi võib ka olla kinnitatud laeva põhjast välja ulatuvale vertikaalselt pööratavale sambale (sel juhul puudub eraldi roolileht), mis hõlbustab manööverdamist.

Dünaamilised omadused 
Sõukruvi kasutegur oleneb suuresti kavitatsioonist, mida üle 50-sõlmese kiiruse korral ei saa vältida. Kiirlaevadel kasutatakse ülekavitatsioonisõukruve. Esmakordselt kasutati ülekavitatsioonisõukruvi 1968 USA-s tiiburlaeval. Sageli vahetatavate käikudega laevadel rakendatakse muutsammuga sõukruve, mis lubavad muuta sõidukiirust ja anda tagasikäiku peamasina pöörlemissagedusest sõltumata.

Laevaehituses kasutatakse mõõtude tähistamisel sõukruvi labade arvu märkimiseks tähte Z. Sõukruvi iseloomustavad kruvipinna moodustaja samm H, läbimõõt D, suhe H/D (see jääb üldjuhul vahemikku 0,4–2,3) ning labade kogupinna A ja sõukruvi läbimõõduga võrdse ketta pinna AD suhe A/AD (see jääb üldjuhul vahemikku 0,3–1,2).

Ajalugu 
1836 patentisid sõukruvi inglane F.P. Smith (1808–1874) ja rootslane J. Ericsson (1803–1889). Esimesed sõukruvid kujutasid endast Archimedese kruvi. Esimese kruvilaeva "Archimedese" (237 tonni, ehitatud 1838–1839 Inglismaal) kiirus oli ligi 10 sõlme. Algul oli ta kruvi läbimõõduks 2,13 m, hiljem 1,75 m, käituriks oli umbes 81,5 hj (60 kW) aurumasin pöörlemissagedusel 139 p/min.

Pilte

Viited 

Hüdrodünaamika
Laevade ehitus
Nikolai Paulsen

Nikolai Aleksandrovitš Paulsen (vene keeles Николай Александрович Паульсен) (31. oktoober 1891 Moskva – 25. oktoober 1941 Sverdlovski oblast, Sevurallag), eesti ehitusinsener ja arhitekt; Venemaa keisririigi ja Valgearmee ohvitser.
 
Lõpetanud (1909) Jekaterinoslavi reaalgümnaasiumi ja Peterburi Mihhaili suurtükiväekooli (1912). 1912. aastal alamporutšik 2. kaardiväe suurtükiväe brigaadis. Jätkas õpinguid suurtükiväeakadeemias ja vabakuulajana Peterburi Kunstiakadeemias. Võttis osa Esimesest maailmasõjast 1914–1917. 1917. aastal ülendati kapteniks. Osales Venemaa kodusõjas (koloneli auaste 1920), emigreerus 1920 Jugoslaaviasse, lõpetas 1923 Novi Sadis arhitektuuri- ja ehituskursused. 

1923 tuli Eestisse, töötas 1929. aastani Tartu Ülikooli arhitekti Paul Mielbergi abilisena, seejärel Eesti Kiviõli ühisuse peainsenerina, 1932. aastast ehitusosakonna juhatajana. 

Koostas 1923–1926 mõõdistusjooniseid Helge Kjellini korraldatud keskaegsete kirikute (Saaremaa kirikud, Ambla, Koeru, Pilistvere, Türi, Rakvere ja Niguliste kirik, Tartu toomkirik jm) remonditöödel ja väliuuringuil.

Kiviõlis projekteeris ja ehitas ta tööliste ja ametnike elamuid, haigla ning Kiviküla ühepereelamukvartali. Rahvamaja, mille Paulsen projekteeris 1936, valmis tema kavandatud mahus 1989.

Endine kolonel Paulsen arreteeriti pärast Eesti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt. Tema naine Natalia Nikolajevna Paulsen ja lapsed Natalia, Nikolai ja Anastassia küüditati 14. juunil 1941 Volkovo asulasse Narõmi krais Siberis.

Allikad
EKABL, kunst ja arhitektuur, lk 375.
Волков С. В., Офицеры российской гвардии. Опыт мартиролога. М., 2002, 568 с.
Высочайшие приказы (10.11.1914, 3.04.1915, 8.04.1915, 22.05.1915, 2.06.1915, 6.10.1915).
Deportation in June 1941 & Deportation in 1940–1953, Tallinn, 2001.

Eesti arhitektid
Valgekaartlased
Venemaa sõjaväelased
Venemaa keisririigi sõjaväelased
Sündinud 1891
Surnud 1941
Ashley Young

Ashley Simon Young (sündinud 9. juulil 1985 Stevenage'is) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib ääremängija või kaitsjana Inglismaa kõrgliiga klubis Aston Villa.

Young on Watfordi noorteakadeemia kasvandik. Aastatel 2007–2011 mängis ta Aston Villas ja seejärel kuni 2020. aastani Manchester Unitedis.

2020. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliiga klubiga Milano Inter, kellega tuli hooajal 2020–21 Itaalia meistriks. 2021. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Aston Villaga.

Saavutused
Manhcester United
Inglismaa meister (1): 2012–13
FA Cup (1): 2016
EFL Cup (1): 2016–17
FA Community Shield (1): 2011
UEFA Euroopa Liiga: 2016–17
Inter Milan
Serie A: 2020–21
UEFA Euroopa Liiga: Teine koht 2019–20

Inglismaa jalgpallurid
Watford FC jalgpallurid
Aston Villa FC mängijad
Manchester United FC mängijad
Milano Internazionale mängijad
Premier League'i mängijad
The Championshipi mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1985
Anni Kreem

Anni Kreem (aastani 1964 Anni Viiding, aastatel 1964–1965 Anni Garšnek; sündinud 26. märtsil 1942 Peedul) on eesti näitleja ja muuseumiteadur.

Ta lõpetas aastal 1960 Tallinna 7. Keskkooli ja aastal 1965 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (II lennu).

Ta töötas aastatel 1965–1975 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris, aastatel 1982–1988 Eesti Nukuteatris. Aastatel 1988–1994 töötas ta Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis teadurina. Ta tegeleb lapitehnikaga, on korraldanud sellealaseid näitusi, peab Tallinnas käsitöökauplust. Aastal 1992 avaldas ta raamatu "Lapitarkust".

Tunnustus
2011 Pärandihoidja

Isiklikku 
Tema isa Paul Viiding oli kirjanik, ema Linda Viiding oli tõlkija. Anni Kreemi õde Mari Tarand oli raadioajakirjanik, vend Juhan Viiding oli näitleja ja luuletaja. Ta on olnud abielus filmioperaator Jüri Garšnekiga, praegu on ta abielus astrofüüsiku, Antarktika uurija ja ajakirjaniku Enn Kreemiga. Nende vanem poeg Juhan on ajaloolane, noorem poeg Jaagup on muusik.

Viited 

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1945
Camenca

Camenca on linn Moldovas. Asub Dnestri vasakkaldal. De facto kuulub Transnistria Vabariigile ja on selle Camenca rajooni keskus.

Camenca sai linnaõigused 2002. aastal.

Linnas asub sanatoorium Dnestr.

Transnistria linnad
Moldova linnad
Karuse kirik

Karuse Margareeta kirik on kirik Lääneranna valla Kinksi külas, üks Lääne-Eesti vanimaid sakraalhooneid. Kirik pühitseti pühale Margareetale.

Kirikut kasutab EELK Karuse Margareeta kogudus.

Ehituslugu ja arhitektuur 
Ühelööviline kindluskirik on ehitatud 13. sajandil. Kiriku juures asuvad unikaalsed trapetsikujulised hauakivid ja 13.–17. sajandist pärit rõngasristid.

Kivikiriku võlvitud kooriruum ja ühelööviline kahevõlvikuline pikihoone rajati ilmselt 13. sajandi kolmandal veerandil, enne 1270. aastat, mil tõenäoliselt maeti sinna ordumeister Otto von Lutterberg, keda peetakse ka kiriku ehitusisandaks. Kiriku võidukaar on silmatorkavalt väike ja madal. Aknaavad paiknesid algselt vanapäraselt paarikaupa (kooriruumi idaseinas säilinud). Kiriku teravkaarne lääneportaal on kaheastmeline, seda raamivad kaks süvarihvaga eraldatud ümarvööti. Portaalikaare tipus paiknevad raiddetailid – triskeletaoline kolmikleht ja selle kohal nelikleht. Uks on riivpalgiga suletav.

Tänapäeval on pikihoone võlvlagi hävinud, säilinud on kooriruumi servjooneline domikaalvõlv.

16. sajandil ehitati senisele tornita kirikule juurde esimene torn, 1859. aastal püstitati uus läänetorn, tehti läänepoolse eeskoja uks ja rekonstrueeriti aknad. 1964. aastal puhastati lääneportaal hilisematest lubjakihtidest.

Sisustus 
Pikihoone idaseina ääres võidukaarest lõuna pool seisab 15. sajandist pärinev ristimiskivi.

1697. aastast pärineb Christian Ackermanni valmistatud kantsel. Arhitektoonilise klassitsistliku altari küljes paiknevad kolm nikerdfiguuri on samuti omistatud Ackermannile.

19. sajandist pärinevad kolm kroonlühtrit, B. Baggerni A. Düreri järgi kopeeritud altarimaal ja oreliprospekt.

1842. aastal asutas Karuse pastor Friedrich Hasselblatt kiriku juurde esimese eestikeelse laenutusraamatukogu.

Karuse kirikaed 
Kiriku ümber paikneb kirikaed, mis on üks esimesi kristlikke kirikaedu Läänemaal. Sealse kirikaia vanimad hauatähised on dateeritud umbes 13. sajandi keskpaika. Kirikaeda piirab maakividest müür.

Muud 
25. augustil 2011 lasi Eesti Post käibele Karuse Margareeta kiriku postmargi.

Viited

Kirjandus 
 Heinz Valk. Karuse kuningad. Sirp ja Vasar nr. 7 (2115) 15. veebruar 1985.
 Mati Mandel. Veel kord "Karuse kuningast" ja trapetsikujulistest hauaplaatidest. Lääne Elu nr. 73, 12. september 1992.

Välislingid 
 

Läänemaa kirikud
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Pärnu maakonna kultuurimälestised
Pärnu maakonna kirikud
Gooti kirikud Eestis
Lääneranna vald
Hanila kirik

Hanila Pauluse kirik on kirik Hanila külas.

Kirik ehitati 1270. aastatel, kuid läänetorn valmis alles 1859.

1709. aastast pärinevad erandlikult Hanila kiriku barokne altarisein ja kantsel, oletatavasti nikerdusmeister Friedrich Weissi tööd.

Vitraažaknad ja põranda restaureeris Illar Kannelmäe.

Kirikut kasutab Hanila Pauluse kogudus.

Vaata ka
Hanila kalmistu

Välislingid
Kirikust EELK veebis
 

Läänemaa kirikud
Lääneranna vald
Hanila kihelkond
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Pärnu maakonna kirikud
Gooti kirikud Eestis
Pärnu maakonna kultuurimälestised
Andy Whitfield

Andy Whitfield (17. juuli 1972 Amlwch  11. september 2011 Sydney) oli Walesi näitleja ja modell, kes on eelkõige tuntud Spartacuse kehastajana telesarjas Spartacus: veri ja liiv (inglise Spartacus: Blood and Sand).

Walesi näitlejad
Suurbritannia filminäitlejad
Suurbritannia modellid
Sündinud 1972
Surnud 2011
Raivo Palmaru

Raivo Palmaru (sündinud 27. novembril 1951 Pärnus) on eesti sotsiaalteadlane, ajakirjanik ja endine kultuuriminister.

Ta lõpetas aastal 1970 Pärnu 2. Keskkooli. Veel on ta õppinud sõjakoolis ja ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna (cum laude) 1978. aastal.

Aastatel 1990–1993 töötas ta Eesti Televisiooni ühiskonnaelusaadete direktorina, 1993. aastal ajalehe Rahva Hääl osakonnajuhatajana; 1994. aastal ajalehe Eesti Sõnumid erikorrespondendina; aastatel 1995–1997 Sõnumilehe erikorrespondendina.

Aastatel 1997–1999 oli Palmaru Eesti Vabariigi peaministri nõunik ja peaministri büroo juhatajana.

1999. aastal oli Palmaru ajakirja Luup toimetaja.

Aastatel 2000–2001 tegutses Akadeemia Nord lektorina, politoloogia õppetooli hoidjana. 2001. aastal sai Tallinna Pedagoogikaülikoolis politoloogia ja riigiteaduste erialal filosoofiadoktori kraadi. Aastail 2001–2003 töötas Raivo Palmaru Akadeemia Nord erakorralise professorina, meedia ja reklaami õppetooli juhatajana; 2003–2005 Akadeemia Nord korralise professorina, juhtimis- ja kommunikatsiooniteaduskonna dekaanina, meedia- ja kommunikatsioonijuhtimise õppetooli juhatajana.

Aastatel 2005–2007 oli Palmaru keskerakondlasena Eesti kultuuriminister Andrus Ansipi esimeses valitsuses.

Aastast 2010 töötab õppejõuna Tallinna Ülikoolis.

Teoseid

Eesti keeles
Palmaru, Raivo 2003. Juhatus kommunikatsiooniteooriasse. Tallinn: Akadeemia Nord.
Palmaru, Raivo 2009. "Tõehetk" ja hetketõde radikaalse konstruktivisti pilguga. Vikerkaar 4/5: 135−140.
Palmaru, Raivo 2009. Tegelikkus, mida me loome. Akadeemia 3: 459–480. 
Palmaru, Raivo 2011. Pärast tõde tuleb reaalsus: Pilguheit teadmise ja reaalsuse suhtele. Akadeemia 2: 221–254.
Palmaru, Raivo 2012. Kommunikatsioon ja kultuur: Kuidas ühiskond on võimalik. Akadeemia 3: 459–490. 
Palmaru, Raivo 2018. Kellele ja miks on vaja teadust. Akadeemia 4: 649–666.

Muudes keeltes
Palmaru, Raivo 2012. Making sense and meaning: On the role of communication and culture in the reproduction of social systems. Constructivist Foundations 8(1): 63–75. 
Palmaru, Raivo 2016. Constructivism as a key towards further understanding of communication, culture and society. Constructivist Foundations 12(1): 30–38.

Viited

Välislingid

 Kerttu Kaldoja, Online-intervjuu: Raivo Palmaru, Eesti Päevaleht, 17. jaanuar 2007
 Aivar Reinap "Online-intervjuu Postimehe lugejate küsimustele" Postimees/Kultuuriministeerium, 05.11.2006
 

Eesti sotsiaalteadlased
Eesti ajakirjanikud
Eesti kultuuriministrid
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Tallinna Ülikooli õppejõud
Sündinud 1951
Ene Üleoja

Ene Üleoja (sündinud 26. augustil 1937) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Ene Üleoja on lõpetanud Eesti Muusikaakadeemia.  

1964. aastal hakkas ta Tallinna 22. Keskkooli muusika süvaklassis õpetama muusikat Zoltan Kodaly metoodika järgi. 1976. aastal asutas ta tollase Tallinna 22. Keskkooli segakoori Kevade baasil segakoori Noorus ja töötas selle koori peadirigendina 17 aastat; sel ajal saavutas koor märkimisväärseid võite rahvusvahelistel festivalidel. 

Aastatel 1991–1998 oli Ene Üleoja Tallinna Kaarli kiriku kontsertkoori dirigent, 1991–1999 EELK kirikumuusikakooli koorijuhtimise õpetaja ja mitme laulupeo üldjuht.

Alates 1970. aastast on Ene Üleoja Tallinna Riikliku Konservatooriumi, praeguse Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud: 1986. aastast dotsent, 1996–2004 koolimuusika instituudi juhataja, 2001. aastast professor ja 2005. aastast emeriitprofessor.

Tunnustus
 1984 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
 1998 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Kaarli Kiriku Kontsertkoori tegevuse juhtimise eest)
 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk
 2003 Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium
 2007 EELK Teeneteristi III järk
 2007 Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendium
 2009 Arvo Ratassepa mälestusauhind
 2010 Heino Kaljuste nimeline stipendium

Viited

Isiklikku
Tema endine abikaasa Ants Üleoja, poeg Mikk Üleoja ja tütar Elo Üleoja on samuti koorijuhid.

Eesti koorijuhid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1937
Jakob Proovel

Jakob Proovel (sündinud 19. oktoobril 1944 Avinurme vallas Tartumaal) on Eesti endine maadleja, maadlustreener, kohtunik ja sporditegelane.

Haridus ja sporditee algus
Lõpetas 1962. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1973 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 

Alustas 1959. aastal maadlustreeninguid treener Ülo Kõivu käe all.

Sportlikud saavutused
Kreeka-Rooma maadluses kolmekordne Eesti meister (1968, 1969, 1972), I keskkaalus 1971 NSV Liidu ametiühingute meister.

Võitis aastatel 1970–1974 NSV Liidu maaspordiühingute meistrivõistlustel viis hõbemedalit. 1968. aastal sai meistersportlaseks.

Treeneritöö
1966– Eesti Maaülikooli (varem EPA, EPMÜ) Spordiklubis maadlustreener
1971–1982 Spordiklubi Jõud koondvõistkonna peatreener
1974–1982 Eesti koondise peatreener
1985–1991 Eesti Põllumajandusakadeemia kehalise kasvatuse kateedri õppejõud
1991–2004 EPMÜ kehakultuurikeskuse vanemtreener, vanemõpetaja-lektor ja juhataja
1997–2002 Eesti koondise peatreener
2001–2007 EMÜ Spordiklubi esimees

Ühiskondlik tegevus
1969–1990 Maadlusföderatsiooni eestseisuses komisjonide ja treenerite nõukogu esimees
1979–1990 Maadlusföderatsiooni presiidiumi aseesimees
1989–1990 Eesti Maadlusliidu asutava kogu esimees
1990–1997 Eesti Maadlusliidu asepresident
1997–2002 2005. aastast Eesti Maadlusliidu juhatuse liige
1990–1997 Eesti Maadlusliidu Kreeka-Rooma maadluse treenerite nõukogu esimees
1997–2002 Eesti Maadlusliidu Kreeka-Rooma maadluse treenerite nõukogu liige
1967–1990 Tartu Linna maadlussektsiooni sekretär
1990–1999 Tartu Maadlusliidu asutaja ja esimees
 Alates 1999. aastast Tartu Linna Maadlusseltsi esimees

Isiklikku
Tema vend oli Vahur Proovel (1946–2018), vennapoeg on Toomas Proovel.

Tunnustus
2012 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
 

Eesti maadlejad
Eesti maadlustreenerid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1944
Ernst I (Braunschweig-Grubenhagen)

Ernst I (umbes 1297 – 9. märts 1361) oli Grubenhageni vürst.

Abielu ja järglased 
Ernst abiellus juunis 1335 Ebersteini krahvi Heinrich II tütre Adelheidiga (suri pärast 29. septembrit 1373). Abielust sündis üheksa last.

 Otto (sündinud aastal 1337, suri noorelt)
 Albrecht I (sündinud u. aastal 1339; suri aastal 1383)
 Johann II (suri aastal 1401), Hildesheimi, Einbecki ja Mainzi kanoonik.
 Adelheid (sündinud u. aastal 1341; suri aastal 1406), abiellus (u. 1362) Pommeri hertsogi Bogislaw V-ga
 Agnes (sündinud u. aastal 1342; suri aastal 1394), abiellus aastal 1362 Hohnsteini krahvi Ulrichiga
 Anna (sündinud u. aastal 1343; suri aastal 1409), abiellus aastal 1362 Hohnsteini krahvi Heinrich VIII-ga
 Ernst (sündinud u. aastal 1346; suri aastal 1400/02), Corvey abt (1369–1371)
 Friedrich (sündinud u. aastal 1350; suri aastal 1421)
 Anna (sündinud u. aastal 1360; suri aastal 1437), Osterode abtiss

Saksamaa inimesed
Sündinud 1290. aastatel
Surnud 1361
Robert Gallo

Robert Charles Gallo (sündinud 23. märtsil 1937) on Ameerika biomeedik ja viroloog.

Teda tuntakse enim inimese immuunpuudulikkuse viiruse HIV ühe avastajana. Ta on ka hiljem andnud olulise panuse HIV-uuringuisse.

Gallo on Baltimore'is asuva Marylandi Ülikooli meditsiinikooli inimviroloogia instituudi direktor. Ta asutas instituudi 1996. aastal koos kahe pikaajalise kaastöötaja Robert R. Redfieldi ja William A. Blattneri, USA Marylandi osariigi ning Baltimore'i linnaga. 2005. aastal oli Gallo üks meditsiinifirma Profectus BioSciences, Inc. asutajaist, mis töötab välja ning kommertsialiseerib tehnoloogiaid inimeste viirushaiguste, sealhulgas AIDS-i põhjustatud suremuse vähendamiseks.

Robert Gallo sündis Waterburys Connecticuti osariigis Itaalia päritolu tööliste peres. 1959. aastal kaitses ta bakalaureusekraadi teaduses (Bachelor of Science) bioloogias Providence College'is. 1963. aastal andis Jefferson Medical College Philadelphias talle meditsiinidoktori kraadi. Pärast residentuuri Chicago ülikoolis sai Gallost teadur USA Riiklikus Vähiinstituudis (National Cancer Institute). Gallo on väitnud, et tema elukutsevalikut mõjutas tema ainsa õe varane surm ägedasse lümfoidleukeemiasse. Algselt pühendaski ta oma uuringuis leukeemiale palju tähelepanu.

Eestis on Gallo teinud koostööd Tartu Ülikooli viroloogiaprofessori Mart Ustaviga, kellega nad on töötanud HIV ravimisel Lõuna-Aafrikas.

1985. aastal võitis ta Dicksoni auhinna ja 1988. aastal Jaapani auhinna. 2000. aastal pälvis Gallo koos Luc Montagnieriga Astuuria printsi auhinna teadusliku ja tehnilise uurimimistöö valdkonnas.

Viited

Välislingid

 "HI-viiruse avastaja väisab Tartu Ülikooli" Postimees, 22.09.2011
 Robert C. Gallo Biography (1937-), veebiversioon (vaadatud 07.08.2014) (inglise keeles)

Ameerika Ühendriikide bioloogid
Sündinud 1937
Viroloogid
Rahvusvähemuste päev

Eesti rahvusvähemuste päev ehk Eesti rahvuste päev on 24. septembril tähistatav tähtpäev, mis meenutab Eesti Rahvuste Foorumi esmakordset kogunemist 1988. aastal.

Tähtpäev sai alguse 2005. aastal, mil tollane rahvastikuminister Paul-Eerik Rummo kuulutas 24. septembri Eesti rahvusvähemuste päevaks. 24. septembril 2005 toimus Eesti Rahvusraamatukogus 17. Eestimaa rahvuste foorum.

Viited

Välislingid
 "Rummo kuulutas 24. septembri rahvusvähemuste päevaks" EPL, 19. september 2005
 24. september on Eesti rahvusvähemuste päev" ERR, 19.09.2005
 "Tallinna linnapea osaleb rahvusvähemuste päeva tähistaval üritusel" Postimees/Tallinna pressiteenistus, 27.09.2007
 "Eile oli Eesti rahvusvähemuste päev" Neljas.ee, 25.09.2009
 "Randjärv: Meie tugevus on aktiivsed ja ühtehoidavad kultuuriseltsid" Riigikogu pressiteade, 23.09.2011

Tähtpäevad