joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Maarja Kruusmaa

Maarja Kruusmaa (neiupõlvenimi Maarja Sink; sündinud 4. jaanuaril 1970) on eesti arvutiteadlane, Tallinna Tehnikaülikooli professor, teadusprorektor ja TTÜ biorobootika keskuse juhataja.

Haridus
Maarja Kruusmaa lõpetas 1989. aastal (elektronarvutusmasinate ja -seadmete erialal) Tallinna Polütehnikumi ning 1994. aastal Tallinna Tehnikaülikooli arvutite ja arvutivõrkude eriala. 1995–2002 oli ta doktoriõppes Rootsis Chalmersi Tehnikaülikoolis, kus kaitses 2002. aastal doktoritöö teemal "Repeated Path Planning for Mobile Robots in Dynamic Environments".

Töökäik
Töötas Tartu Ülikooli Tehnoloogiainstituudi infotehnoloogia vanemteadurina aastatel 2004–2009; oli Fits.me kaasasutaja ja arendusdirektor 2009–2016.  
 
Ta töötab 2008. aastast Tallinna Tehnikaülikoolis: biorobootika keskuse juhataja 2008–2016; samas professor 2008–2016; infotehnoloogia teaduskonna teadusprodekaan 2015–2019; arvutisüsteemide instituudi biorobootika keskuse juhataja ja arvutisüsteemide instituudi professor alates 2017; teadusprorektor alates 2020.

Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti ta 2016 tehnikateaduste alal. Ta kuulub akadeemias informaatika ja tehnikateaduste osakonda ning on akadeemia juhatuse liige (alates 2019). Ta on Teaduste Akadeemia Eesti polaaruuringute komisjoni ja Eesti Teaduste Tippkeskuste nõukogu liige.

Teadustöö põhisuunad

Maarja Kruusmaa peamised uurimisvaldkonnad on biorobootika, elektroaktiivsed materjalid ja seadmed ning nende juhtimine, allveerobootika, itelligentsete robotite õppimisalgoritmid. Ta on ka ettevõtete fits.me ja SafeToAct kaasasutaja.

2020. aastal valiti ta Euroopa Komisjoni peateadusnõustajaks.

Isiklikku
Maarja Kruusmaa on abielus ning ta on kahe poja ja ühe tütre ema. Tema ema on maalikunstnik Lilia Sink, isa oli flötist ja helilooja Kuldar Sink.

Tunnustus
 2012 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2016 Eesti Vabariigi teaduspreemia
 2017 Teadusajakirjanduse sõbra auhind

Viited

Välislingid

 
 Maarja Kruusmaa Eesti Teaduste Akadeemia kodulehel
 Madis Vaikmaa "Arteri suur intervjuu robootikateadlase Maarja Kruusmaaga: mõtlemine, kas olen piisavalt tasemel, ei vii edasi. Tegutseda tuleb!" Postimees, 23. märts 2018 

Eesti informaatikud
Eesti Teaduste Akadeemia liikmed
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1970
Sadao Araki

Sadao Araki (jaapani keeles 荒木 貞夫; 26. mai 1877 – 2. november 1966 Komae, Tōkyō) oli Jaapani Keiserliku Armee kindral enne Teist maailmasõda ja selle ajal.

Armeeteenistuses oli Araki 1898–1945, ta osales Vene-Jaapani sõjas, Siberi interventsioonis, Teises Hiina-Jaapani sõjas ning Teises maailmasõjas. Teenete eest pälvis ta Pühade Aarete ordeni I klassi, Kuldse Tuulelohe ordeni II klassi ning Tõusva Päikese ordeni I klassi.

Araki oli karismaatiline juht ja üks peamisi jaapani parempoolse rahvusluse teoreetikuid Jaapani keisririigi lõpul. Teda on nimetatud Jaapani fašismi üheks eestvedajaks 1920.–40. aastail.

Teda peeti Jaapani politiseerunud armee radikaalse fraktsiooni Kōdōha juhiks. Peaminister Tsuyoshi Inukai valitsuses oli Araki sõjaminister. Hiljem oli ta Fumimaro Konoe ja Kiichiro Hiranuma valitsustes haridusminister.

Pärast Teist maailmasõda mõisteti ta Tōkyō protsessil sõjakuritegudes süüdi ja talle määrati eluaegne vanglakaristus. Ta sai armu ja vabastati 1954. aastal.

Viited

Jaapani poliitikud
Jaapani sõjaväelased
Sündinud 1877
Surnud 1966
Eksperimentaalbioloogia Instituut

Eksperimentaalbioloogia Instituut (lühend EBI) oli bioloogilise uurimistööga tegelev teadusasutus Harkus.

See loodi 1. aprillil 1957 Tallinna Bioloogilise Eksperimentaalbaasi alusel TA Bioloogia- ja Meditsiiniteaduste Osakonna koosseisus kui Teaduste Akadeemia instituut. 1997. aastal liitus ta Eesti Maaülikooliga, saades 2005. aastal osaks selle Põllumajandus- ja keskkonnainstituudist.

Instituudi peahooneks oli Harku mõisa häärber. Selle lähedal asuvad instituudi laborihooned ja töötajate elamud.

Instituudi töötajaid
Selles instituudis on töötanud rida eesti biolooge, sealhulgas Olav Keerberg, Henn Mikelsaar, Toivo Orav, Ants-Peep Silvere, Toomas Tiivel, Oleg Toompuu, jt.

Direktorid
Johan Eichfeld
Oskar Priilinn (1957–1991)
Aavo Aaviksaar (1991–2004)

Viited

Eesti teadusasutused
Eesti Maaülikool
Regina Tõškevitš

Regina Tõškevitš (vene keeles Регина Иосифовна Тышкевич; 30. oktoober 1929 Minsk – 17. november 2019) oli valgevene matemaatik, Valgevene Riikliku Ülikooli professor ja graafiteooria ekspert. Ta oli Tyszkiewiczite, omaaegse poola aadlisuguvõsa otsene järeltulija.

Teaduslikud saavutused
Tõškevitš on väljatöötanud graafide astmeridade dekomponeerimise teooria (inglise keeles degree sequences) ning klassifitseerinud graafe nende astmeridade alusel. On saanud rea tulemusi (mõned koostöös oma õpilastega) teatud klassi graafide algoritmilise tuvastatavuse ja loendatavuse kohta. Nende baasil on ta lahendanud ka klassikalisi ülesandeid. Väljatöötamisel on graafide üldine dekomponeerimise teooria. Töötab graafide esitamise teooria kallal, mis rajaneb "servagraafi" (inglise keeles line graph) funktsiooni väärtustel. Tunneb huvi taastatavuse probleemi (inglise keeles reconstruction conjecture) vastu.

Tunnustused
Aastal 1998 sai Valgevene riikliku autasu raamatu Лекции по теории графов eest. Aastal 2009 anti talle Francisco Scorina medal. Oma päritolu ja tegevusala tõttu nimetatakse teda vene keeles aupaklikult ka графиня Регина.

Tõškevitš Eestis
Tõškevitš oli Tartu Ülikooli matemaatiku Uno Kaljulaidi (1941–1999) uuringute juhendaja. Ta on andnud vajalikku nõu struktuurisemiootika teoreetilise baasi loomisel.

Ta esines ka Eesti esimesel graafide ja rakenduste konverentsil 1991. aasta kevadel Käärikul.

Valitud biograafia
 (Koos Suprunenko, D. A.) "Commutative Matrices", 1968, Academic Press ISBN 0126770506
Vene originaal: "Перестановочные матрицы" 1966, 2nd edition: 2003, ISBN 5-354-00437-3
 (Koos Emilichev, V. A., Melnikov, O. I., Sarvanov, V. I.) "Lectures on Graph Theory", B. I. Wissenschaftsverlag, 1994 ISBN 3-411-17121-9
Vene originaal: "Лекции по теории графов", 1990
(Koos Melinkov, O., Sarvanov, V. etc.) "Exercises in Graph Theory", Kluwer Academic Publishers, 1998, ISBN 0792349067
 Кононов С.Г., Тышкевич Р.И., Янчевский В.И. "Введение в математику" ("An Introduction into Mathematics") 3 volumes, Minsk, Belarusain State University, 2003
 R.I. Tyshkevich. Decomposition of graphical sequences and unigraphs // Discrete Math., 2000, Vol. 220, p. 201 - 238.
 Yury Metelsky, Regina Tyshkevich: Line Graphs of Helly Hypergraphs. SIAM Journal on Discrete Mathematics 16(3): 438-448 (2003)

Graafiteooria
Matemaatikud
Sündinud 1929
Surnud 2019
Valgevene teadlased
Indrek Kannik

Indrek Kannik (sündinud 25. novembril 1965 Tallinnas) on Eesti riigiametnik, ajakirjanik ja poliitik.

Indrek Kannik lõpetas 1984. aastal Tallinna 43. Keskkooli ja 1990. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanikuna.

Ta oli aastatel 1992–1999 Isamaa esindajana VII Riigikogu ja Parempoolsete esindajana VIII Riigikogu liige. 7. jaanuarist kuni 23. maini 1994 oli Kannik Mart Laari esimeses valitsuses kaitseminister. 1998–2007 kuulus ta Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.

Aastatel 2000–2001 juhtis ta Postimehe välistoimetust, 2001–2004 oli kaitseministeeriumi kantsler, seejärel nõunik. Aastatel 2006–2011 töötas ta presidendi julgeolekunõunikuna.

Alates 23. novembrist 2020 on ta Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse (RKK) direktor.

Tunnustus
2005 – Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited

Eesti ajakirjanikud
Eesti ametnikud
Eesti kaitseministrid
VII Riigikogu liikmed
VIII Riigikogu liikmed
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1965
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
PAE Olympiakós

PAE Olympiakós (kreeka ΠΑΕ Ολυμπιακός) on Kreeka jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas.

PAE Olympiakós on asutatud 10. märtsil 1925. See on kõige edukam Kreeka jalgpalliklubi, olles tulnud 46 korda Kreeka meistriks ning võitnud 28 Kreeka karikavõistlust ja neli Kreeka superkarikavõistlust. Aastatel 1997–2003 aga ka 2011–2017 tuli ta seitse korda järjest Kreeka meistriks, mis on Kreeka jalgpalli kõrgliiga rekord. Lisaks on klubi tulnud vähemalt viis korda järjest Kreeka meistriks kokku viiel korral: aastatel 1933–1938, 1954–1959, 1997–2003 ja 2005–2009.

UEFA Meistrite Liiga parimaks tulemuseks on veerandfinaali jõudmine hooajal 1998–1999. Lisaks jõuti veerandfinaali UEFA karikavõitjate karikavõistluste hooajal 1992–1993. Aastal 1963 võideti Balkani karikas.

Klubi kodustaadion Pireuses asuv Karaiskakis Stadium.

Olympiakós on Kreeka kõige populaarsem jalgpalliklubi.

Olympiakóse suurim rivaal on Panathinaikόs.

Praegune koosseis 
Seisuga 31. jaanuar 2022

Saavutused 
Kreeka meistrivõistlused
Võidud (47): 1930–31, 1932–33, 1933–34, 1935–36, 1936–37, 1937–38, 1946–47, 1947–48, 1950–51, 1953–54, 1954–55, 1955–56, 1956–57, 1957–58, 1958–59, 1965–66, 1966–67, 1972–73, 1973–74, 1974–75, 1979–80, 1980–81, 1981–82, 1982–83, 1986–87, 1996–97, 1997–98, 1998–99, 1999–00, 2000–01, 2001–02, 2002–03, 2004–05, 2005–06, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2010–11, 2011–12, 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016-17, 2019–20, 2019/20, 2020/21, 2021/22
Kreeka karikavõistlused
Võidud (28): 1946–47, 1950–51, 1951–52, 1952–53, 1953–54, 1956–57, 1957–58, 1958–59, 1959–60, 1960–61, 1962–63, 1964–65, 1967–68, 1970–71, 1972–73, 1974–75, 1980–81, 1989–90, 1991–92, 1998–99, 2004–05, 2005–06, 2007–08, 2008–09, 2011–12, 2012–13, 2014–15, 2019–20
Kreeka superkarikavõistlused
Võidud (4): 1980, 1987, 1992, 2007

Peatreenerid 

...
 Ewald Lienen (2010)
 Ernesto Valverde (2010–2012)
 Leonardo Jardim (2012–2013)
 Míchel (2013–2015)
 Vitor Pereira (2015)
 Marco Silva (2015–2016)

 Víctor Sánchez (2016)
 Paulo Bento (2016–2017)
 Takis Lemonis (2017)
 Besnik Hasi (2017)
 Takis Lemonis (2017–2018)
 Óscar García (2018)
 Pedro Martins (2018–)

Viited 

 ‎
Kreeka jalgpalliklubid
Ruts Bauman

Ruts Bauman (õieti Rudolf Bauman, ka Karl-Rudolf Bauman; 9. veebruar 1892 Viduva-Jaani talu, Maidla küla, Kalju vald, Läänemaa – 17. september 1960 Ellamaa) oli eesti näitleja.

Lõpetas Tallinnas 4-klassilise linnakooli. Aastatel 1911–1912 õppis põllumajandust ja karjakasvatust Laitse ja Aaspere mõisas, 1914. aastal omandas kontroll-assistendi kutse.

Töötas erinevatel ametikohtadel: mõisakirjutaja, velsker, postijaama pidaja, kaupmees, raudteetööline, kolhoosnik.

Näitlejateed alustas Bauman 1910. aastal asjaarmastajana. Aastatel 1916–1919 töötas ta näitlejana Tallinna Draamateatris ja 1931–1941 Tallinna Töölisteatris. Hiljem oli ta 1951-1956 Ellamaa rahvamaja juhataja ja näiteringi juht. Maetud Tallinna Metsakalmistule, teatritegelaste kvartalisse. 

Bauman on kirjutanud mälestusteraamatu "Minu teekond lavale" (1938). Ruts Baumani tütar Lia Kevvai on kirjutanud isast mälestusraamatu "Moemees" (1999).

Viited

Kirjandus 
 Lia Kevvai, "Moemees: mälestusi Ruts Baumannist" (näitleja tütre mälestused). Elmatar, Tartu 1999, 216 lk; ISBN 9985922212

Välislingid 
 Andres Laasik, "Rahvanäitleja Bauman läbi tütre silmade" (raamatu "Moemees" arvustus) – Eesti Päevaleht 7. september 1999, lk 11  
 Aivar Kull, "Moemees hullutab teatrisõpru" (raamatu "Moemees" arvustus) – Tartu Postimees 9. detsember 1999, lk 5; ka A. Kulli raamatus "Kulli pilk", Ilmamaa, Tartu 2005, lk 335–336 (pealkirjaga "Lia Kevvai sädelev teatriraamat")
 Erni Järvsoo, "Kodukandi vaim: Ruts Baumanit meenutades" – Videvik 15. september 2000, lk 4
 Voldemar Panso, "Moemees Ruts Baumanit meenutades" (katkeid raamatust "Portreed minus ja minu ümber", Tallinn 1975) – Kesknädal 11. aprill 2007, lk 14

Eesti Draamateatri näitlejad
Töölisteatri näitlejad
Eesti raudteelased
Metsakalmistule_maetud
Sündinud 1892
Surnud 1960
Margus Prangel

Margus Prangel (sündinud 7. juulil 1974 Tallinnas) on eesti näitleja.

Ta lõpetas Tallinna Järveotsa Gümnaasiumi ja Tallinna 15. Kutsekeskkooli kokana. 2000. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli. Töötas aastatel 2000–2011 Eesti Draamateatris näitlejana. Pärast seda on olnud vabakutseline. 

Ta on mänginud filmides ja teleseriaalides.

Tunnustus 
 2007 Eesti Teatriliidu meeskõrvalosatäitja auhind
 2009 Ants Lauteri nimeline auhind

Viited

Välislingid
Margus Prangel andmebaasis IMDb

Eesti Draamateatri näitlejad
Eesti filminäitlejad
Sündinud 1974
Shuntarō Tanikawa

Shuntarō Tanikawa (jaapani keeles 谷川 俊太郎 Tanikawa Shuntarō; sündinud 15. detsembril 1931 Tokyos) on jaapani luuletaja ja tõlkija.

Ta on üks kaasaja isikupärasemaid jaapani luuletajaid.

Tema teoseid on tõlgitud kümnetesse keeltesse.

Eesti keeles on ilmunud valikkogu "Sõnade asjatu flirt" (2010) Lauri Kitsniku tõlkes.

Jaapani kirjanikud
Sündinud 1931
Luuletajad
Epp Eespäev

Epp Eespäev (sündinud 25. oktoobril 1961 Võrus) on eesti näitleja.

Lõpetas 1988. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 13. lennu. 

Samast aastast alates töötab ta näitlejana Tallinna Linnateatris.

Film
1994 "Tulivesi" (Hilda)

Tunnustus 

 1987 Voldemar Panso nimeline auhind
 1996 Ants Lauteri nimeline auhind
 2005 Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind

Viited

Välislingid
Epp Eespäev Tallinna Linnateatri kodulehel
Epp Eespäev andmebaasis IMDb

Tallinna Linnateatri näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1961
Margus Vaher (näitleja)

Margus Vaher (sündinud 19. septembril 1950 Kohtla-Järvel) on eesti näitleja.

Lõpetas 1974. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (6. lend). Samast aastast töötab Viljandis Ugala teatris.

Isiklikku 
Margus Vaheri isa Eugen Vaher on pikaaegne Jõhvi harrastusteatritrupi juht, Margus vaheri õepoeg on Tanel Jonas.

Viited

Välislingid

Margus Vaher Ugala Teatri kodulehel
Margus Vaher andmebaasis IMDb

Eesti näitlejad
Sündinud 1950
Neiupõlvenimi

Neiupõlvenimi on naise perekonnanimi enne esimest abiellumist, juhul kui ta abielludes muudab oma perekonnanime (näiteks võtab abikaasa perekonnanime). 

Enamasti on neiupõlvenimi naise sündides saadud perekonnanimi, seepärast kasutatakse ka nimetust "sünninimi". 

Kui abielludes perekonnanime muudeti, siis pärast abielu lahutamist on võimalik soovi korral neiupõlvenimi tagasi võtta.

Vaata ka 
Perekonnanimi
Eesnimi

Nimed
Sergei

Sergei on eesnimi, mis pärineb Rooma patriitsiperekonna nimest Sergius ja sedakaudu vanemast etruski nimest.

Sergei on Eestis populaarsuselt 3. mehenimi. 1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Sergei 10642 mehel, 2021. aasta 1. jaanuari seisuga 10364 mehel.

Sergei oli 1. jaanuaril 2017 keskmiselt 44 aasta vanune (mediaanvanus oli 44), 1. jaanuaril 2021 vastavalt 47 (47).

Kõige populaarsem oli 2017. aastal eesnimi Sergei vanuserühmas 55–59, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 145,25 ning Ida-Viru maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 172,45.

Venemaal translitereeritakse vene nimi Сергей (Sergei) ladina kirjas inglise transkriptsiooni järgi Sergey. Eestis oli seetõttu Sergey 1. jaanuari 2017 seisuga levikult 43. mehenimi (3128 sellenimelist).

2018. aasta seisuga oli see Sergey populaarsuselt 45. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Sergey 3073 mehel.

1. jaanuari 2021 seisuga oli Eestis eesnimi Sergey 2942 mehel ja see oli levikult 47. mehenimi.

Ukrainapärane variant nimest on Сергій, translitereerituna Serhiy või Sergiy.

Nime kandjaid
 Sergei Bragin, eesti jalgpallur
 Sergei Hohlov-Simson, eesti jalgpallur
 Sergei Mošnikov, eesti jalgpallur
 Sergei Pareiko, eesti jalgpallur
 Sergei Ratnikov, eesti jalgpallitreener
 Sergei Zamorski, eesti jalgpallur
 Sergei Zenjov, eesti jalgpallur
 Sergei Terehhov, eesti jalgpallur

Vaata ka
Serge
Sergi
Sergio

Viited

Mehenimed
Daniel Akaka

Daniel Kahikina Akaka  (11. september 1924 Honolulu – 6. aprill 2018 Honolulu) oli Ameerika Ühendriikide poliitik. 

Ta oli alates 1990. aastast 2013. aastani Ameerika Ühendriikide Senati liige esindades Hawaii osariiki (koos Daniel Inouyega). Ta oli esimene havai päritolu USA senaator ja oli 2011. aasta seisuga ainuke hiina päritolu senaator.

Daniel Akaka kuulus Demokraatlikku Parteisse. 2011. aastast oli ta Senati Indiaani asjade komitee esimees.

Ta valiti esimest korda Esindajatekoja liikmeks 1976. aastal ja seejärel veel 6 korral.

2011 teatas ta, et ei kavatse kandideerida 2012. aasta Senati valimistel.

Ta oli abielus Mary Mildred "Millie" Chongiga. Neil on viis last, neliteist lapselast ja palju lapselapselapsi.

Välislingid 
http://www.opencongress.org/people/show/300001_Daniel_Akaka

Ameerika Ühendriikide senaatorid
Sündinud 1924
Surnud 2018
Ruderaaltaimed

Ruderaaltaimed on kiirekasvulised ja tõhusa seemnelise uuenemisega taimed, mis kiiresti asustavad taimkattest vabanenud kasvukohti. 

Ruderaaltaimedeks võidakse nimetada ka umbrohutaimi.

Ruderaaltaimede asustatud ala nimetatakse mõnikord ruderaalpaigaks.

Vaata ka
Ruderaalpaik
Umbrohi

Viited 

Põllumajandus
Kuldne värav

Kuldne värav on spordis (näiteks jalgpall, jäähoki, maahoki) kasutatav võitja määramise viis väljalangemismängudes, mida kasutatakse, kui kohtumise normaalaeg lõpeb viigiga. Kuldse värava reegli järgi saab mängu võitjaks meeskond, kes lisaajal esimesena värava lööb.

FIFA loobus sellest reeglist 2004. aastal.

Jalgpallireeglid
Viru-Nigula kirik

Viru-Nigula Püha Nikolause kirik on Viru-Nigulas asuv luterlik kirik. Kirik on pühitsetud laevnike kaitsepühakule Nikolausele. Kirikut kasutab EELK Viru-Nigula kogudus.

Viru-Nigula kirik on Virumaa vanim kivikirik. Praegune kirik valmis 1755. aastal ja asub 13. sajandi teisel poolel ehitatud kiriku kohal, mis hävis Vene-Rootsi sõja käigus 1658. aastal. kirikukogudus suutis kogutud raha eest osta uue kirikumõisa jaoks maa, mistõttu puudus kirikul patroon, ainulaadne juhtum Põhja-Eestis.  

Teise maailmasõja ajal said kannatada tornikiiver (taastati 1988–1989) ja katused.

Aastal 1998 kanti kirik Kultuurimälestiste Riiklikusse Registrisse.

Sügisel 2010 pühitseti kirikus sisse Andrei Lobanovi valmistatud vitraažaken "Kristuse taevaminemine".

Pildid

Vaata ka
Viru-Nigula pastoraat

Viited

Välislingid

Viru-Nigula kihelkond
Viru-Nigula vald
Lääne-Viru maakonna kirikud
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Andres Puustusmaa

Andres Puustusmaa (sündinud 19. juulil 1971 Tallinnas) on Eesti filmilavastaja ja näitleja. 

Ta lõpetas 1994. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli XVI lennu. Selle järel töötas 2002. aastani Eesti Draamateatris näitlejana ja lavastas mõned filmid. 2002. aastal siirdus ta õppima Venemaale Moskva kõrgemasse stsenaristide ja režissööride kooli režissööri eriala. 2004. aastal lõpetas ta kooli ja töötas seejärel Mosfilmi režissöörina.

Lavastajana on ta oma eeskujudena nimetanud Martin Scorseset ja Francis Ford Coppolat, Vene režissööridest Nikita Mihhalkovi, lemmikutena ka Jim Jarmuschi ja Kim-ki Duki filme.

Looming

Filme 
"Süü" (1997, lavastaja)
"1814" (ka "18-14") (2007, lavastaja), Venemaa, tootjad stuudio Non-Stop Production ja telekanal STS
"Armastuse punane pärl" (2008, lavastaja)
"Punane elavhõbe" (2010, lavastaja)
"Rotilõks" (2011, lavastaja ja stsenarist)
"Rohelised kassid" (2017, lavastaja)
"Kohtunik" (2019, režissöör)

Isiklikku
Abielust Natalja Murinaga on tal poeg Aleksander.

Viited

Välislingid

Kaarel Kressa "Andres Puustusmaa: hambad ristis filmilavastajaks". Eesti Päevaleht, 22. detsember 2007
Jaanus Kulli "Andres Puustusmaa: "Hindan tänini produtsente, kes mind üles korjasid!"". Õhtuleht, 11. jaanuar 2008
Tiit Tuumalu "Punane elavhõbe tõi Puustusmaa koju". Postimees, 8. aprill 2010
Jaanus Kulli "Andres Puustusmaa: ma ei tea ühtegi võttegruppi, kus poleks tülli mindud". Õhtuleht, 9. aprill 2010
Margus Mikomägi "Andres Puustusmaa – mees nagu jalgratas ehk Seitseteist kevadist hetke enne Moskva rongi väljumist". Teatritasku, 12. aprill 2010

Eesti filmilavastajad
Eesti näitlejad
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1971
Euroopa regionaal- ja vähemuskeelte harta

Euroopa regionaal- ja vähemuskeelte harta on Euroopa Nõukogu eestvõttel sündinud rahvusvaheline lepe, mille eesmärk on edendada ajalooliste regionaal- ja vähemuskeelte kaitset ja arendamist.

Harta järgi määrab iga hartaga ühinenud riik, milliseid keeli regionaalkeelteks peab ja millisel määral hartat neile keeltele kohaldab. Võrreldes vähemuskeeltega on regionaalkeelte hooldamine ja kaitse sageli väiksema ulatusega.

Välislingid
 Harta teksti tõlge eesti keelde. Euroopa Nõukogu koduleht
 Laskem regionaal- ja vähemuskeeltel rääkida. Euroopa Nõukogu

Keelepoliitika
Hartad
Arnold Christian Theodor Hasselblatt

Arnold Christian Theodor Hasselblatt (4. märts/16. märts 1852 Kambja kirikumõis Kambja kihelkond – 8. november 1927 Tartu) oli Eesti ajakirjanik ja ajaloolane.

Arnold Christian Theodor Hasselblatt õppis aastatel 1862–1869 Tartus gümnaasiumis. Aastatel 1870–1872 ja 1874–1875 õppis ta Tartu Ülikoolis ajalugu, professor Richard Hausmanni ja professor Alexander Brückneri juhatusel. Oma kandidaaditöö kirjutas H. Otto Anton Pleyerist, esimesest korralikult akrediteeritud Austria diplomaadist Venemaa valitsuse juures 1692–1719. Aastatel 1875–1876 täiendas ta end Göttingeni ülikoolis (Georg Waitzi juures).

Aastatel 1876–1878 oli ta Neue Dörptsche Zeitung'i kaastöötaja, aastatel 1878–1888 oli ta sama ajalehe teine toimetaja ja aastatel 1888–1914 sama ajalehe peatoimetaja (aastast 1897 sai ajalehe nimeks Nordlivländische Zeitung). Aastal 1914 oli ta Rigaer Tageblatt'i ja Rigasche Zeitung'i korrespondent.

Hasselblatt oli veel aastatel 1876–1885 Õpetatud Eesti Seltsi raamatukoguhoidja, aastatel 1885–1897 oli ta Õpetatud Eesti Seltsi sekretär ja aastatel 1919–1920 oli Õpetatud Eesti Seltsi president ja aastast 1923 Õpetatud Eesti Seltsi auliige. Ta oli veel aastast 1892 Eestimaa Kirjanduse Ühingu korrespondent.

Aastatel 1920–1926 oli ta Tartu linnaarhiivi arhivaar.

Teoseid
"Das erste Jahrhundert des Bestehens der Dorpater Allgemeinen Wittwen- & Waisen-Verpflegung-Anstalt : eine culturgeschichtliche Studie, 1781-1881" 1882
"Die Ehrenlegion der 14,000 Immatriculirten : weitere Streifzüge in das "Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat" 1893
"Karl XII und Dorpat", Karolinska Förbundets Arsbok 1925
Koostöös dr. G. Ottoga, "Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat", 1889; "Von den 14,000 Immatriculirten Dorpats", 1891

Isiklikku 
Tema vanaisa Gustav Hasselblatt oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, isa Carl Jacob Eduard Hasselblatt oli Kambja koguduse õpetaja, poeg (1888–1966) Meinhard Eduard Nathanael Hasselblatt oli keemik, teine poeg Werner Richard Karl Hasselblatt poliitik, vend Carl Paul Martin Hasselblatt oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, teine vend Ferdinand Alexander Johannes Hasselblatt oli Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja, kolmas vend Richard Hasselblatt oli ajaloolane ja biliotekaar, pojapoeg Arnold Hasselblatt (Meinhard Eduard Nathanaeli poeg, 1929–) on farmakoloog.

Viited 

Eesti ajakirjanikud
Eesti ajaloolased
Tartu linnaelanikud
Õpetatud Eesti Seltsi esimehed
Eestimaa Kirjanduse Ühingu liikmed
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Õpetatud Eesti Seltsi auliikmed
Arnold Christian Theodor
Sündinud 1852
Surnud 1927
Arnold Õunapuu

Arnold Õunapuu (8. oktoober 1902 Metsla, Võhmuta vald, Järvamaa – 4. august 1942 Sosva, Sverdlovski oblast) oli Eesti sõjaväelane (leitnant) ja advokaat .

Ta lõpetas 1927. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.

Ta oli 1928–1934 vandeadvokaadi abi Tallinnas ja 1934–1940 vandeadvokaat samas. 

Vangistati NKVD poolt 14. juunil 1941, mõisteti 27. juunil 1942 tribunalil surma, hukati.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Eesti advokaadid
Tallinna linnavolikogu liikmed
Eesti sõjaväelased
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Sündinud 1902
Surnud 1942
Eduard Vilde tee

Eduard Vilde tee (lühendatult E. Vilde tee või Ed. Vilde tee) on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Mustamäe asumis.

Eduard Vilde tee on nimetatud Eduard Vilde auks.

Eduard Vilde tee algab Juhan Sütiste tee ja Sõpruse puiestee ristmikult. See ristub Mustamäe teega (risti), Ehitajate teega (risti) ja lõpeb Akadeemia tee ristmikul. Tänav on 2 km pikk. Alguses kulgeb ta loodesse, pärast Mustamäe teed läände ja lõpuks edelasse.

Kõige suurem majanumber tänaval on 144. Kuid Vilde tee on ainulaadne selles osas, et tänaval puuduvad 50-st väiksemad majanumbrid, vähim majanumber on 52, ja väiksema numbriga majade jaoks pole ka ruumi, sest tänav on kogu ulatuses mõlemalt poolt hoonestatud.

Tänava nimi võeti kasutusele 1963. aastal.

Mööda Vilde teed saavad sõita trollid. Trolliliin number 2 kulges Vilde teel kogu selle ulatuses algusest lõpuni, trolliliinid number 1 ja 5 Mustamäe teest kuni lõpuni. Mööda Vilde teed kulgevad ka bussiliinid, näiteks liin number 36 kulgeb Vilde teel Ehitajate teest kuni selle lõpuni.

Asutused Eduard Vilde teel 

 Mustamäe Laste Loomingu Maja. Vilde tee 54
 Tallinna Arte Gümnaasium (endine Tallinna 49. Keskkool). Vilde tee 62
 Tallinna Mustamäe Reaalgümnaasium (endine Tallinna 51. Keskkool). Vilde tee 64
 Tallinna 37. Keskkool. Vilde tee 69
 Kännukuke raamatukogu. Vilde tee 72
 Eurogümnaasium. Vilde tee 72
 Maxima Eesti kauplus Maxima X (endine ABC-5). Vilde tee 75. Arhitekt Peep Jänes, valmis 1970. aastal.
 B & D OÜ Vilde tee tasuline autoparkla. Vilde tee 75a
 Szolnoki turg. Vilde tee 91a
 Szolnoki Comarket. Vilde tee 101
 Tallinna Männi Lasteaed. Vilde tee 103
 Mustamäe Kultuurikeskus Kaja (endine kino Kaja). Vilde tee 118
 Haabersti Eramuusikakool. Vilde tee 120
 Peetri Pizza. Vilde tee 128

Fotod

Vaata ka
 Eduard Vilde tänav

Viited 

Mustamäe linnaosa tänavad
Juhan Sütiste tee

Juhan Sütiste tee (lühendatult J. Sütiste tee või Sütiste tee) on tänav Tallinnas Mustamäe linnaosas Mustamäe asumis.

Tänava nimi võeti kasutusele 1968. aastal.

Juhan Sütiste tee on nimetatud Juhan Sütiste auks.

J. Sütiste tee 7 asub Tallinna Allika Lasteaed, J. Sütiste tee 19 asub Põhja-Eesti Regionaalhaigla Mustamäe korpus, J. Sütiste tee 20 asub Tallinna Saksa Gümnaasium ja J. Sütiste tee 42 asub Tallinna 53. Keskkool.

Sütiste tee ääres asub Sütiste parkmets.

Viited

Välislingid 

Mustamäe linnaosa tänavad
Valdur Hiievald

Valdur Hiievald (kuni 1936. aastani Vladimir Friedrich Heisvald; 18. jaanuar 1903 Väinjärve vald, Järvamaa – 29. juuli 1941 Rahkla mõis, Virumaa) oli eesti advokaat.

Ta lõpetas 1926. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.

Aastail 1928–1935 oli ta vandeadvokaat August Lepsi abi, 1935–1940 vandeadvokaat Rakveres. 1939. aastal valiti ta ka Rakvere linnavolinikuks.

Ta mõrvati hävituspataljonlaste poolt.

Eesti advokaadid
Rakvere linnavolikogu liikmed
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1903
Surnud 1941
Risto E. J. Penttilä

Risto Erkki Juhani Penttilä (sündinud 17. märtsil 1959 Poris) on Soome politoloog ja endine poliitik.

Risto Penttiläl on filosoofiadoktori kraad Oxfordi ülikoolist (1989). Ta on uurinud eelkõige rahvusvahelisi suhteid, välis- ja julgeolekupoliitikat. Ta on muu hulgas Soome NATO liikmeks saamise eestkõneleja.

Aastatel 1988–1989 oli Penttilä McKinsey konsultant Helsingis ja Stockholmis, 1989–1990 osales uuringutes Rootsi ja Austria välispoliitika instituutides, töötas aastatel 1990–1991 Soome Välispoliitika Instituudis, 1991–1995 kaitseministeeriumis, 1999–2000 oli Genfis Maailma majandusfoorumi direktor, 2002–2010 juhtis Soome poliitika- ja majandusfoorumit EVA.

Ta on kirjutanud artikleid muu hulgas Helsingin Sanomatele, Suomen Kuvalehtile, Financial Timesile ja International Herald Tribune'ile.

1994. aastal oli ta üks liberaalse Noorsoomlaste partei asutajatest ja kuni partei tegevuse lõpuni selle esimees. 1995. aastal valiti ta Eduskunna liikmeks, kuid järgmistel valimistel 1999 Noorsoomlased enam parlamenti ei pääsenud ning peagi pärast seda partei likvideeriti.

Penttilä kandideeris 2009. aastal Rahvusliku Koonderakonna nimekirjas Euroopa Parlamenti ja oli 50 881 häälega kandidaatide seas kümnes, kuid ei osutunud valituks.

Alates 2010. aastast on ta Soome Keskkaubanduskoja tegevdirektor. Ta on European Business Leader's Conventioni peasekretär.

Tunnustus
2005 Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Risto Penttilä mängis noorpõlves muu hulgas jalgpalli ja jäähokit. Ta võitis meeskonnas Lahden Reipas Soome jalgpallikarika, kuulus Ivy League'i jalgpallimeeskonda ning oli Oxfordi ülikooli jäähokimeeskonna kapten.

Artikleid eesti keeles
 Elevant ja hiir EPL.ee, 11. mai 2007
 Poliitika teiste meetoditega Diplomaatia, oktoober 2011

Viited

Välislingid
 Koduleht
 Tutvustus Eduskunna lehel

Soome poliitikud
Politoloogid
Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1959
Stig Rästa

Raul-Stig Rästa (sündinud 24. veebruaril 1980 Tallinnas) on eesti muusik (laulukirjutaja, kitarrist, laulja, produtsent). 

Ta oli Outloudzi solist ja oli kitarrist ansamblis Traffic. 2002. aastal asutas koos Tomi Rahula ja Ithaka Mariaga ansambli Slobodan River. Tema uusim projekt on poistebänd Beyond Beyond ja Kisma.

Eurovisiooni lauluvõistlus 
Rästa on osalenud 10 korda Eesti Laulul. 2014. aastal saavutas tema ansambel Traffic lauluga "Für Elise" kolmanda koha. Aasta hiljem võitis ta koos Elina Borniga esitatud lauluga "Goodbye to Yesterday" Eesti Laulu 2015 ja pääses esindama Eestit 2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kus saadi 7. koht.

Võistluse Eesti Laul 2016 võitis Stig Rästa osalusel loodud laul "Play", mida esitas Jüri Pootsmann. Lugu esindas Eestit 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kuid poolfinaalist edasi ei pääsenud.

Võistluse Eesti Laul 2019 võitis Stig Rästa osalusel loodud laul "Storm", mida esitab Victor Crone. Lugu esindas Eestit 2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Saadi 20. koht.

Tunnustus 
2011. aastal valiti Stig Rästa R2 Aastahiti raames unistuste bändi kitarristiks.

Raamatud 

 2015 „Minu Kennedy“ (Rasta Meedia, 205 lk)
 2019 „Hakitud kalamari“ (Rasta Meedia, 230 lk)

Eraelu 
Stig Rästa abikaasa on 2017. aastast Karina Rästa. Neil on kaks tütart: 2017. aastal sündinud Lumi ja 2018. aastal sündinud Sadu.

Viited

Välislingid
 

Eesti muusikud
Eesti kitarristid
Eesti esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Sündinud 1980
Martin Kutti

Martin Kutti (8. märts 1888 Talli vald, Pärnumaa – 1941) oli aastail 1917–1919 Rakvere linnapea ja 1921–1940 vandeadvokaat Rakveres. 

Hariduse sai Pärnu gümnaasiumis (lõpetas 1908. aastal) ja Peterburi ülikoolis, kus 1912. aastal lõpetas õigusteaduskonna. Ülikooli lõpetamise järel töötas advokaadiabina.

Aastail 1917–1919 oli Martin Kutti Rakvere linnapea, 1919. aastast oli Viljandi-Pärnu rahukogu piirkonnas jaoskonnakohtunikuks ja sama aasta sügisel valiti Rakvere-Paide rahukogu alaliseks liikmeks. 1920. aasta veebruarist sai Rakvere-Paide rahukogu abiesimeheks. 1921. aastal lahkus rahukogu abiesimehe kohalt ja hakkas Rakveres vannutatud advokaadiks.

Ta oli noorkotkaste Viru maleva vanem ja Rakvere Veeremängu Seltsi asutajaliige.

6. juunil 1930 tunnustati teda Kaitseliidu Kotkaristi V klassi teenetemärgiga.

Martin Kutti mõrvati NKVD poolt 1941. aasta suvel (küüditati 14. juunil 1941) enne sõja algust.  Teistel andmetel vahistati ööl vastu 28. juulit 1941 ja samal aastal ööl vastu 5. augustit viidi vanglast minema.

Isiklikku
Martin Kutti oli abielus ja kolme lapse isa (poeg Eerik Kutti mobiliseeriti 1941. aasta suvel Punaarmeesse, kus suri metsatöödel; poeg Martin Kutti mobiliseeriti samuti 1941. aasta suvel Punaarmeesse, kuid jõudis 1945. aastal haavatuna tagasi Eestisse ja suri 10. juunil 1989 Tartus; tütar Karin Kull suri 85-aastaselt Kanadas).

Viited

Välislingid
 Foto: Martin Kutti
 Foto: Martin Kutti abikaasa jt Võsul suvitamas
 Foto: Martin Kutti suvepuhkusel Itaalias

Eesti advokaadid
Rakvere linnapead
Kaitseliidu Viru maleva liikmed
Kotkajuhid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1888
Surnud 1941
Eugen Käärik

Eugen Käärik (1877 – juuli 1940 Tallinn) oli eesti advokaat.

1909. aastal kandideeris ta Tallinna linnavolikogu valimistel Eesti-Vene ühenduse nimekirjas ja valiti linnavolinikuks.

Ta võeti advokatuuri vastu 1919. aastal, oli 1927–1932 vandeadvokaat Viljandis, 1932–1938 Lüganusel ja seejärel kuni 1940. aastani Tallinnas.

Ta osales seltskondlikus tegevuses, oli Lootuse seltsi esimees.

Isiklikku
1938. aastal (61-aastasena) abiellus ta Jaan Poska venna Gabriel Poska lese Lydia Poskaga.

Viited

Eesti advokaadid
Tallinna linnavolikogu liikmed
Sündinud 1877
Surnud 1940
Johannes George

Johannes Edward George (4. jaanuar 1895 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 9. oktoober 1964 Oldenburg) oli eesti advokaat.

Ta lõpetas aastal 1921 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi. Aastatel 1921–1922 õppis ta Tartu ülikooli arstiteaduskonnas, aastatel 1922–1925 õigusteaduskonnas, mille lõpetas. Ta oli Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.

Johannes George osales Vabadussõjas, oli 1928–1933 vandeadvokaat G. Soosaare abi ja 1933–1940 vandeadvokaat Tallinnas. 

1941. aastal asus ta järelümberasujana Saksamaale, teenis Saksa sõjaväes ja oli nõukogude sõjavangis.

Viited 

Eesti advokaadid
Vabadussõja veteranid
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Sündinud 1895
Surnud 1964
Julius Ridal

Julius Ridal (kuni 1940. aastani Julius Bergstein; 25. jaanuar 1910 Rae vald, Harjumaa – 29. aprill 2004) oli eesti advokaat.

Ta lõpetas aastal 1928 Jakob Westholmi Gümnaasiumi, õppis aastatel 1929–1933 Tartu Ülikoolis õigusteadust ja lõpetas ülikooli. Ta oli Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.

Ta oli aastatel 1934–1935 vandeadvokaat Ernst Jürmanni abi, aastatel 1935–1938 vandeadvokaat Elmar Sonini abi ja aastatel 1938–1940 vandeadvokaat Tallinnas. 

Aastal 1944. aastal põgenes ta Rootsi, hiljem siirdus sealt Kanadasse, kus suri.

Tema abikaasa oli Tallinna linnapea Anton Uessoni tütar Anna Uuesoo.

Viited 

Eesti advokaadid
Eesti majaomanikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Kanadas
Sündinud 1910
Surnud 2004
Riikide loend alkoholitarbimise järgi

See lehekülg loetleb riigid alkoholitarbimise järgi (puhas etüülalkohol liitrites inimese kohta aasta jooksul) Maailma Tervishoiuorganisatsiooni (WHO) andmetel. WHO metodoloogias arvestati inimesi alates 15. eluaastast.

Kõigis veergudes on kasutatud 2005. aasta andmeid, v.a veergudes "Ametlik" ja "Kokku". Veerus "Ametlik" on keskmine ametlik alkoholitarbimine aastatel 2003–2005. Mitteametlik tarbimine arvutati välja empiiriliste uuringute ja eksperdihinnangute alusel. Veerg "Kokku" on kahe esimese veeru summa. Neli viimast veergu näitavad 2005. aasta ametliku alkoholitarbimise jagunemist alkoholiliigi järgi: "Õlu" tähendab linnaseõlut, "Vein" tähendab viinamarjaveini, "Kange alkohol" tähendab destilleeritud jooke ja "Muu" tähendab kõiki muid alkohoolseid jooke. Väärtusi on korrigeeritud turiste puudavate andmetega üksnes maades, kus turistide arv aastas on vähemalt võrdne elanike arvuga.

Põhja-Korea, Maldiivide, Marshalli saarte, Monaco, Montenegro ja San Marino kohta andmed puuduvad.

Vaata ka
Alkohoolne jook
Alkoholism

Viited

Narkoloogia
Riikide loendid
Arwed Brock

Arwed Robert Arthur Brock (29. juuni 1895 Pihkva – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti advokaat.

Ta lõpetas aastal 1917 Novgorodi Aleksandri Gümnaasiumi, õppis aastal 1917 Peterburi Ülikoolis ja aastatel 1920–1924 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, mille lõpetas. Ta oli Korporatsioon Neobaltia vilistlane.

Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli aastatel 1924–1931 vandeadvokaat Max Wohlfeili ja aastatel 1931–1933 vandeadvokaat Erich Beicki abi, aastatel 1933–1940 oli ta vandeadvokaat Tartus. 1940. aastal asus ta Saksamaale, oli 1940–1944 kohtuametnik Stargradis, 1944–1945 teenis Saksa sõjaväes. 1945–1954 oli ta Nõukogude sõjavang, hiljem kohtuametnik Münchenis.

Teenetemärgid
Rohelise Risti teine järk.

Viited 

Eesti advokaadid
Vabadussõja veteranid
Eesti loomakaitsjad
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1895
Surmaaeg puudub
Robert Gernhardt (advokaat)

Robert Gernhardt (15. september 1899 Väike-Kambja mõis, Tartumaa – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti advokaat.

Ta õppis 1920–1924 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas ja 1924–1927 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.

Robert Gernhardt osales Vabadussõjas, oli 1927–1936 vandeadvokaat Roman Birkenbergi abi, 1936–1939 vandeadvokaat Tallinnas. 1939. aastal siirdus ta ümberasujana Saksamaale. 1945. aasta veebruaris kuulus ta Volkssturmi, jäi teadmata kadunuks.

Tema poeg Robert Gernhardt (1937–2006) oli saksa kunstnik ja kirjanik.

Eesti advokaadid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Vabadussõja veteranid
Kadunuks jäänud 1940. aastatel
Sündinud 1899
Surmaaeg puudub
Tiit Terik

Tiit Terik (sündinud 15. juunil 1979 Tallinnas) on Eesti poliitik, alates 8. novembrist 2021 kuni 3. juunini 2022 kultuuriminister.  

Ta on olnud Tallinna Linnavolikogu esimees, XIII Riigikogu koosseisu liige, Nõmme ja Pirita linnaosa vanem ja üks õpilasmaleva traditsiooni elustajaid.

Haridus
Ta on lõpetanud Tallinna Pedagoogilise Seminari sotsiaaltöö ja noorsootöö alal. Ta sai 2016. aastal Tallinna Ülikoolist sotsiaalteaduste magistrikraadi riigiteadustes.

Ta on lõpetanud XXXI Kõrgemad Riigikaitsekursused ja Kaitseväe Akadeemias pataljoni staabiohvitseri kursuse.

Poliitiline tegevus
Ta on alates 2007. aastast Eesti Keskerakonna liige ning oli aastatel 2009–2010 Eesti Keskerakonna Noortekogu esimees ja Eesti Keskerakonna juhatuse liige. Ta on Eesti Keskerakonna Nõmme piirkonna esimees.

2007. aasta mais sai temast Pirita linnaosa vanem. Pärast 2009. aasta kohalike omavalitsuste valimisi määrati ta teist korda Pirita linnaosavanemaks. 2013. aasta detsembrist kuni 22. novembrini 2016 oli ta Nõmme linnaosavanem.

2009., 2013., 2017. ja 2021. aasta kohalike omavalitsuste valimistel osutus valituks Tallinna linnavolikogusse. Alates 18. aprillist 2019 kuni novembrini 2021 oli ta Tallinna linnavolikogu esimees. 

23. novembrist 2016 kuni 2019. aasta märtsini oli ta XIII Riigikogu liige.

Alates 3. novembrist 2021 oli ta Eesti kultuuriminister Kaja Kallase esimeses valitsuses. 

3. juunil 2022 tagandas Vabariigi president peaministri ettepanekul Tiit Teriku koos teiste Keskerakonna ministritega ametist.

Muu ühiskondlik tegevus
Ta lõi 1998. aastal noorteühingu Eesti Pyladese Liit ning 2002. aastal Pyladese Laagrikeskuse. 2003. aastal sai temast SA Õpilasmalev juhataja. Ta tegutses tolles ametis kuni 2007. aasta maini, mil temast sai Pirita linnaosa vanem. 2007. aastast täidab Terik ka SA Õpilasmalev nõukogu esimehe rolli ning on olnud Tallinna Noortenõukogu liige. 

Alates 14. maist 2019 on ta Eesti Linnade ja Valdade Liidu juhatuse esimees. 2020. aasta jaanuaris valiti ta Euroopa üleriigiliste omavalitsusliitude katusorganisatsioon CEMR asepresidendiks, samuti on ta Euroopa regioonide komitee liige.

Artikleid
Pirita linnaosa vanem tahab, et riik jätaks metsa müümata. Postimees, 14. juuni 2010
Kelle nimel räägib vähemus? Postimees, 25. juuli 2013
Kes meist siin kaine on? Delfi, 1. juuli 2014

Liikmesus
1996–2001 Eesti Ajakirjanike Liit
aastast 2010 Kaitseliidu Harju malev

Tunnustus
2014 – Kaitseliidu III klassi teenetemedal

Isiklikku
Tiit Terik on abielus Jaana Terikuga ja kahe poja isa.

Viited

Välislingid
CV Tiit Terik
SA Õpilasmalev
Keskerakonna noortekogu juhiks sai Tiit Terik. Delfi, 9. mai 2009

Eesti Keskerakonna poliitikud
XIII Riigikogu liikmed
Eesti kultuuriministrid
Kaitseliidu Harju maleva liikmed‎
Sündinud 1979
Werner Hasselblatt

Werner Richard Karl Hasselblatt (22. juuni 1890 – 24. jaanuar 1958 Lüneburg) oli Eesti poliitik.

Ta õppis Tartus Zeddelmanni erakoolis ja Riias von Eltzi eragümnaasiumis. Aastatel 1908–1912 õppis ta Tartu ülikoolis õigusteadust (lõpetas).

Aastatel 1912–1914 oli ta kohtuameti kandidaadiks Tveris ja Petrikowis (Poolas). Aastal 1914 oli ta Nordlivländische Zeitungi toimetaja ja aastal 1915 oli ta Tartu linnavalitsuse linnanõunik. Aastal 1915 saadeti ta Siberisse, kust ta pääses Tartusse tagasi aastal 1918, saades rahukohtunikuks. Ta oli Tartu kodukaitse ja Balti pataljoni asutajaliikmete seas, viimase koosseisus võttis ta aastatel 1918–1920 osa Vabadussõjast. Aastal 1920 oli ta jälle ametis juristina Tartus.

Aastatel 1923–1932 võttis ta osa Riigikogu II, III ja IV koosseisu tööst.

Eesti juristid
II Riigikogu liikmed
III Riigikogu liikmed
IV Riigikogu liikmed
Saksa-Balti Erakonna poliitikud
Balti Pataljoni koosseis
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Vabadussõja veteranid
Werner Richard Karl Hasselblatt
Sündinud 1890
Surnud 1958
Raimund Peraudi

Raimund Peraudi (ka Raymond või Raymund Pérault, Raimundus Peraudi; 28. mai 1435 Surgères – 5. september 1505 Viterbo) oli katoliiklik vaimulik ja teoloog.

Peraudi sündis 1435. aastal Lõuna-Prantsusmaal vaeses peres, kuid sai hea hariduse ning oli nooruses oma kodukohas ja La Rochelle'is kooliõpetaja. Hiljem astus ta augustiinlaste ordusse ja temast sai ka kloostri prior. 1470. aastal lahkus ta aga kloostrist ning asus õppima Pariisi ülikoolis, kust ta sai 1476. aastal teoloogiamagistri kraadi. Samal aastal sai ta ka Saintes'i toomkapiitli dekaaniks ning asus tegutsema indulgentsiraha kogujana. Samuti kirjutas ta järgnevatel aastatel mitmeid teoloogilisi traktaate. 1481. aastal nimetas paavst ta apostellikuks pronotariks.

1486. aastal nimetati Peraudi indulgentsikampaania komissariks Prantsusmaale ning hiljem paavsti legaadiks ja indulgentsijutlustajaks Saksamaale ning Põhja-Euroopasse. Ta reisis paavsti ülesandeid täites ja jutlustades nii Prantsusmaal kui ka Saksamaal ning pöördus 1488. aastal tagasi Rooma. Oma missiooni ajal jättis Peraudi väga hea mulje Saksa-Rooma keisrile Friedrich III-le ja tema pojale Maximilian I-le, kuna ta aitas 1488. aastal vahendada rahu Ungari kuninga Mátyás Corviniga. Seetõttu sai Peraudist 1491. aastal Gurki piiskop. Vahepeal oli Peraudi oma rahuvahendaja karjääri jätkanud: 1489 ja 1492 vahendas ta Charles VIII ja Maximiliani rahuläbirääkimisi ning 1503. aastal osales ta ka Rootsi ja Hansa Liidu vahelise rahu sõlmimisel. Et Peraudi oli määratud indulgentsikampaania ülemkomissariks, siis teenisid tema rahusobitused eesmärki saavutada kõigi kristlaste vahel rahu ja suunata nad kõik ristisõtta Türgi vastu.

1493. aastal sai Peraudi keiser Friedrich III toetusel kardinaliks. Ta paistis silma vähenõudlikkusega, leppides kolm korda väiksema elatisrahaga kui enamik teisi kardinale.  

Pärast 1500. aastat algatas Peraudi uue indulgentsikampaania Türgi-vastase sõja heaks raha kogumiseks, jutlustades peamiselt Saksamaal, jõudes 1503. aastal ka Lübeckisse ja mujale Põhja-Saksamaale. 1503. aastal sai Peraudist ka Saintes'i piiskop.

1504. aastal pöördus Peraudi tagasi Itaaliasse ning järgmisel aastal suri ta 70-aastasena Viterbos.

Teoloogina oli Peraudi suurimaks panuseks indulgentsiõpetuse põhjalik ümbertöötamine.

Välislingid 
Elulugu. (inglise keeles)

Prantsusmaa katoliku vaimulikud
Teoloogid
Kardinalid
Sündinud 1435
Surnud 1505
Rufina Noor

Rufina Noor (aastani 1982 Rufina Kozlova; sündinud 25. jaanuaril 1949 Venemaal Permi oblastis Vissimi külas) on Eesti baleriin ja balletilavastaja. 

Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna Koreograafiakooli Niina Kuusiku klassis.

Aastatel 1969–1991 oli ta Vanemuise teatri balletisolist, aastast 1981 ühtlasi repetiitor ja lavastaja assistent.

Ta lavastas 2002. aastal Vanemuises Chopini "Chopiniana" Fokini koreograafiale.

Rollid

Printsess („Muinasjutud“: Béla Bartóki „Puuprints“, 1969), 
Õnnelik (Camille Saint-Saensi „Maalid“, „Surmatants“, 1969) 
Lise (Herteli „Asjatu ettevaatus“, 1970), 
Nele (R. Straussi „Till Eulenspiegel“, 1970), 
Inesilja (R. Straussi „Don Juan“, 1970), 
Giselle ja Myrtha (Adami „Giselle“, 1972 ja 1987), 
Piret (Alo Põldmäe „Merineitsi“, 1974), 
solist („Chopiniana“, 1974), 
Aiša (Kara Karajevi „Seitse kaunitari“, 1974), 
La Goulu („Portreed“, „Jane Avril“, 1975) 
solist („Skrjabiniana“, 1976), 
Neiu (Eespere „Kõrvalised: Inimene ja öö“, 1977), 
Swanilda (Delibes´i „Coppélia“, 1978), 
Maša (Tšaikovski „Pähklipureja“, 1979), 
Sulamit (Kogani „Sulamit“, 1981), Neiu („Lõks“, 1982), 
Bianca (Benoist´ Reberi ja Pugni „Satanilla“, 1984), 
Mari (Austeri „Tiina“, 1984), 
Noor naine („Kirgastumine: Hüvastijätt“, Mahleri muusika, 1985), 
Saarepiiga (E. Kapi „Kalevipoeg“, 1985), 
Solist (S. Grünberg, „Peegeldused“, 1985), 
Armastatu/Kõrtsineiu (Denissovi „Pihtimus“, 1985 RO Estonias), 
Kaunisokas (Britteni „Pagoodide prints“, 1986), 
Julia („Koreograafilised novellid: Montecchi ja Capuletti“, Tšaikovski muusika, 1986), 
Estrella („Härg katusel“, Milhaude´muusika, 1986), 
Faline (Austeri „Bambi“, 1987), 
Maria Stuart (Šenderovase „Maria Stuart“, 1988), 
Hannah Nixon (J. Savolaineni „Nixon“, 2006)

Tunnustused

 Tšehhoslovakkia Sotsialistliku Vabariigi valitsuse 2. järgu aumärk "Vabariikidevaheliste sõprussuhete arendamise eest"
 1978 Eesti NSV Teatriühingu preemia (Svanilda "Coppelias")
 1979 Eesti NSV Teatriühingu preemia (Maša "Pähklipurejas")
 1980 Eesti NSV teeneline kunstnik
 1988 Eesti NSV rahvakunstnik
 1988 balleti aastapreemia
 2006 Vanemuise hõbemärk
2019 Rahel Olbrei nimeline auhind

Isiklikku
Tema abikaasa on laulja Taisto Noor.

Välislingid 
Rahvakunstnikud: Rufina Noor, ERR-i arhiiv

Vanemuise balletitantsijad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eesti NSV rahvakunstnikud
Sündinud 1949
Saint Denis' basiilika

Saint Denis' basiilika (prantsuse keeles Cathédrale royale de Saint-Denis või  lihtsalt Basilique Saint-Denis, varem Abbaye de Saint-Denis) on kloosterkirik Pariisi eeslinnas Saint-Denis's.

See oli traditsiooniline Prantsusmaa kuningate matmispaik. Kuninglikku krüpti on maetud 42 kuningat, 32 kuningannat, 63 printsi ja printsessi ja 10 Prantsusmaa silmapaistvat riigitegelast.

Hauad avati Prantsuse revolutsiooni ajal ja kuningate jäänused kuhjati kahte suurde auku. Alexandre Lenoir päästis hauamonumendid muuseumieksponaatidena. 1817. aastal ühishauad avati, kuid kuna jäänused ei olnud enam identifitseeritavad, maeti nad krüpti. Seepärast on algsed hauad tänapäeval tühjad.

Basiilika laskis ehitada Dagobert I 7. sajandil püha Denis' matmispaigale.

Maetud kuningad

Järgnevas loendis on välja toodud mõned tuntumad kuningad:

 Clovis I (465–511)
 Childebert I (496–558)
 Arégonde (c.515 – c.573)
 Fredegonde (Chilperic I naine) (? – 597)
 Dagobert I (603–639)
 Clovis II (635–657)
 Charles Martel (686–741)
 Pippin Lühike (714–768)
 Karlmann I (c.751–771)
 Charles II Paljaspea (823–877)
 Karlmann II (866–884)
 Robert II (972–1031)
 Henri I (1008–1060)
 Louis VI (1081–1137)
 Louis VII (1120–1180) ja Kastiilia Constance (1141–1160)
 Philippe II (1180–1223)
 Philippe III (1245–1285)
 Philippe IV (1268–1315)
 Levon V (Leo V) (1342–1393)
 Louis XII (1462–1515)
 François I (1494–1547)
 Henry II (1519–1559) ja Caterina de' Medici (1519–1589)
 François II (1544 –1560)
 Charles IX (1550–1574)
 Henry III (1551–1589)
 Henry IV (1553–1610)
 Louis XIII (1601 –1643)
 Louis XIV (1638 –1715)
 Louis XV  (1710 –1774),
 Louis XVI (1754 –1793) ja Marie Antoinette (1755 –1793)
 Louis XVII (1785–1795) (Ainult süda. Tema keha visati massihauda.)
 Louis XVIII (1755–1824)

Viited

Prantsusmaa kirikud
Viski küla

Viski on küla Venemaa Pihkva oblastis Petseri rajoonis Uue-Irboska vallas.

Setumaa külad
Petseri rajooni külad
Sita järv

Sita järv (valgevene keeles Возера Сіта, läti keeles Sitas ezers, vene keeles Сито (Sito)) on järv, mis asub osaliselt Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis, 16 km kaugusel Brasłaŭ linnast, ja osaliselt Lätis, Daugavpilsi piirkonnas, Skrudaliena vallas. Järve kaldad on kuni 12 m kõrged, lõunaotsas 5–6 m kõrged ja on kaetud metsa ning põõsastikega, lõunaotsas soostunud. Kaldaveetaimestiku vöönd on 6–10 m ja taimestiku vöönd üldse kuni 50 m laiune. Veetaimed ulatuvad umbes 6 m sügavuseni. Järves elab reliktne koorikloom Limnocalanus macrurus. Järves on ka saar. Sita järve valgala on 9,45 km².

Välislingid 
 Järv Valgevene kalapüügiportaalis

Valgevene järved
Läti järved
Brasłaŭ rajoon
Daugavpilsi piirkond
Eugen Irv

Eugen Irv (kuni 1935. aastani Eugen Hirsch; 11. november 1903 Vana-Kuuste vald, Tartumaa – 16. jaanuar 1992 Stockholm)  oli eesti advokaat.

Ta lõpetas 1931. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Fraternitas Liviensise vilistlane.

Ta oli aastail 1932–1937 vandeadvokaat Evald Tekeli abi Tartus, 1937–1940 vandeadvokaat samas. Põgenes 1944. aastal Rootsi, kus töötas riigiametnikuna.

Eesti advokaadid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Fraternitas Liviensise liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1903
Surnud 1992