joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pjotr Durnovo (1845−1915)

Pjotr Nikolajevitš Durnovo (vn. Пётр Николаевич Дурново; 12. märts/24. märts 1845 Moskva kubermang – 11. september/24. september 1915 Petrograd) oli aastatel 1905–1906 Venemaa keisririigi siseminister.

Durnovo sündis Aunuse kubermangu asekuberneri peres. Ta lõpetas aastal 1860 merekadetikorpuse. Üle 8 aasta sõitis ta laevastikus kaugsõitudel. Aastal 1870 lõpetas ta Aleksandri-nimelise sõjaväelis-juriidilise akadeemia ja määrati abiprokuröriks Kroonlinna sõjamerelaevastiku kohtusse.1872 läks ta sõjamerelaevastikust erru ja asus justiitsministeeriumi teenistusse. 

Ta määrati abiprokuröriks Vladimiri ringkonnakohtusse, 1873 analoogilisse ametisse Moskvas, augustist 1875 määrati ta prokuröriks Rõbinski ringkonnakohtusse, novembrist 1875 Vladimiri ringkonnakohtusse, juunist 1880 abiprokuröriks Kiievi kohtupalatisse. Oktoobris 1881 määrati ta siseministeeriumi riigipolitsei kohtuosakonna ülemaks, sel ametikohal oli ta 1883. aasta veebruarini. 

18. veebruaril 1883 määrati ta Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemangu asedirektoriks.1884 komandeeriti ta välismaale, tutvumaks politsei tööga Pariisis, Berliinis ja Viinis. Ta tutvus seal riigivastaste elementide jälgimisega ja uuris võimalusi kasutada neid jälgimismeetodeid Venemaal. 23. augustil 1884 määrati ta politseidepartemangu direktoriks, kellena töötas aastani 1893. 3. veebruarist 1893 kuni aastani 1900 oli ta senaator. 1900–1905 oli ta siseministri abi (Dmitri Sipjagini, Vjatšeslav von Plehwe, Pjotr Svjatopolk-Mirski ja Aleksandr Bulõgini abi).

Pärast Aleksandr Bulõgini erruminekut (17. novembril 1905) sai Pjotr Durnovo, ministrite nõukogu esimehe Sergei Witte soovitusel siseministriks. 30. novembril 1905 kasutas Durnovo võitluses revolutsiooni vastu väga jõulisi meetodeid ja toetas ka mustasajaliste organisatsioonide tegevust. Aastal 1906 otsustasid esseerid ta tappa. See neil siiski ei õnnestunud, kuid õnnetuseks sai esseer Leontjeva käe läbi surma üks vanaldane prantsuse kaupmees, kelle ainus süü oli see, et ta oli Durnovoga ühte nägu. Pikaajalises konfliktis Durnovo ja Witte vahel, kus Durnovo süüdistas Wittet revolutsioonilisele tegevusele läbi sõrmede vaatamises, oli tulemuseks Witte ja kogu tema valitsuskabineti tagasiastumine, Durnovo järeltulijaks siseministrina sai Pjotr Stolõpin.

Aastatel 1906–1915 oli Durnovo Riiginõukogu liige. Ta suri aastal 1915 Petrogradis. Ta põrm puhkab Treskinos Serdobski maakonnas Saraatovi kubermangus (praeguse haldusjaotuse järgi Kolõšlei rajoonis Penza oblastis).

Durnovod
Venemaa keisririigi ministrid
Venemaa keisririigi riigiametnikud‎
Venemaa keisririigi poliitikud
Venemaa keisririigi Riiginõukogu liikmed
Venemaa keisririigi senaatorid
Venemaa keisririigi siseministrid
1905. aasta revolutsioon
Sündinud 1845
Surnud 1915
Gaston Leroux

Gaston Louis Alfred Leroux (6. mai 1868 – 15. aprill 1927) oli prantsuse ajakirjanik ja kriminaalromaanide autor.

1909–1910 ilmunud romaani "Ooperikummitus" ainetel on valminud palju filme ja lavastusi, millest tuntuim on Andrew Lloyd Webberi muusikal "Ooperifantoom" (1986).

Leroux on tuntud amatöördetektiivi Joseph Rouletabille'i tegelaskuju loojana.

Elulugu 

Gaston Leroux sündis Pariisis rikka kaupmehe pojana. Gaston kasvas Normandias. Kõrghariduse omandas noormees Pariisis õigusteaduse alal, lõpetades 1889. Ta sai päranduseks miljoneid franke ja elas metsikut elu, kuni raha otsa sai. See juhtus juba järgmisel aastal.

1890–1893 tegutses ta advokaadina, seejärel ajalehtede L'Écho de Paris ja Le Matin reporteri, teatrikriitiku ja väliskorrespondendina. Sajandivahetuseks sai temast Prantsusmaa üks juhtivaid kohtukroonikuid. 1905 oli ta Venemaal ja kajastas Venemaa 1905. aasta revolutsiooni.

Tema esimene kirjandusteos ilmus 1903 ajalehes Le Matin ja kandis nime "Varanduseotsija". Järgmisel aastal ilmus see raamatuna pealkirjaga "Théophraste Longuet' kaksikelu" ("La Double Vie de Théophraste Longuet").

1907 lõpetas Leroux töö ajakirjanikuna ja hakkas kirjanikuks. Juba järgmisel aastal ilmus "Kollase toa saladus", kus tegutseb Joseph Rouletabille.

1909 asutas Leroux oma filmikompanii Société des Cinéromans (Kinoromaanide Ühing), et avaldada korraga nii romaane kui ka nende põhjal tehtud filme. Ta töötas seal produtsendi ja stsenaristina. 1918 mängis ta ka ise peaosa filmis "Fantoom". Ühes filmis mängis ka tema 13-aastane tütar Madeleine. Filmikompanii lõpetas tegevuse 1922, kui selle neelas alla ettevõte Pathé, mis toodab filme tänapäevani.

Leroux' romaane, eriti "Kollase toa saladust", kiitsid sürrealistid. Kirjanikumeisterlikkuse näiteks tegevustiku ülesehitamise kohta on seda pidanud teiste hulgas Sergei Eisenstein ja Jorge Luis Borges. Seda romaani on korduvalt ekraniseeritud, esimest korda 1919 ja seni viimast korda 2003.

Gaston Leroux suri 58-aastasena tsüstiiti.

Teoseid eesti keeles

Joseph Rouletabille'i sari 
 "Kollase toa saladus" – "Le Mystère de la chambre jaune", 1907; eesti keeles: Loodus, 1932 sarjas "Tänapäeva romaan" nr 9
 "Mustas kleidis daami parfüüm" – "Le parfum de la dame en noir", 1908; eesti keeles: Eesti Raamat 2000 sarjas "Mirabilia"

Muud teosed 
 "Äraneetud aukoht" – "Le fauteuil hanté", 1909; eesti keeles: Kupar 1992
 "Ooperikummitus" – "Le fantôme de l'Opéra", 1911; eesti keeles: Eesti Raamat 1995

Viited

Välislingid 
 Gaston Leroux (1868–1927). Kirjasto.sci.fi
 Gaston Leroux. The Literature Network

Prantsuse kirjanikud
Prantsuse kriminaalkirjanikud
Prantsusmaa ajakirjanikud
Sündinud 1868
Surnud 1927
Starnberg

Starnberg on linn Saksamaa lääneosas Baieri liidumaal Ülem-Baieri ringkonnas, Starnbergi kreisi keskus. Asub 25 km Münchenist edelas Starnbergi järve põhjakaldal.

1226. aastal on Starnbergi esmakordselt kirjalikult mainitud nimega Aheim am Würmsee.

Starnbergis on sündinud Adrian Sutil. Seal on elanud Gustav Meyrink ja Jürgen Habermas. 

2007. aastal oli Starnberg elaniku kohta aasta keskmise sissetuleku poolest (26 120 eurot) Saksamaa rikkaim linn.

Viited

Välislingid 

Starnbergi koduleht

Baieri linnad
Baieri vallad
Eesti kunstikoolide loend

Siin loetletakse Eesti kunstikoole.
Eesti Kunstiseltsi joonistuskursused
Haapsalu Kunstikool
Jõgeva Kunstikool
Jõhvi Kunstikool
Kose Kunstikool
Kuressaare Kunstikool
Narva Kunstikool
Põltsamaa Kunstikool
Põlva Kunstikool
Pärnu Kunstikool
Sally Stuudio
Tallinna Kunstikool
Tartu Kunstikool
Tartu Kõrgem Kunstikool
 Tartu Lastekunstikool
Viimsi Kunstikool
Viljandi Kunstikool
Võru Kunstikool

 
Kunstikoolid
Kunstikoolid
Reno Laidre

Reno Laidre (sündinud 26. juulil 1977) on Eesti poliitik, endine Tartu maavanem ja Elva linnapea. 

Ta lõpetas 1995 Valga Gümnaasiumi ja 1999 Tartu Ülikooli. 
Laidre oli 2005–2007 Elva abilinnapea, 2003–2005 Rõngu vallavanem ja 2000–2003 Karula abivallavanem. 

Ta oli Elva linnapea alates 30. aprillist 2007 kuni 30. maini 2011. Seejärel oli ta viimane Tartu maavanem alates 1. juunist 2011 13. novembrini 2017. Alates 14. novembrist 2017 kuni 16. novembrini 2021 oli Laidre Tartu abilinnapea. 

Alates 16. novembrist 2021 on ta Tartu Linnavolikogu aseesimees, 18. juulist 2022 esimehe kohusetäitja. 

Laidre kuulub Eesti Reformierakonda alates 27. aprillist 2001. 

Aastal 2013 sai ta Eesti Maaülikoolist sotsiaalteaduste magistri kraadi ökonoomika ja ettevõtluse erialal. 

17. novembril 2014 keskkonnaministri kohale asunud Mati Raidma asendusliikmeks oleks pidanud saama Tartu maavanema ametit pidanud Laidre, aga 18. novembril 2014 loobus ta oma mandaadist ja tema asemel sai 19. novembril 2014 Riigikogu liikmeks Kalmer Lain. 

Reno Laidre on Eesti Maaülikooli kuratooriumi liige.

Viited

Välislingid
 CV Tartu maavalitsuse lehel

Eesti Reformierakonna poliitikud
Elva linnapead
Tartu maavanemad
Sündinud 1977
Juri Tjulin

Juri Tjulin (vn. Юрий Николаевич Тюлин; 14. detsember/26. detsember 1893 Tallinn – 8. mai 1978 Moskva) oli vene muusikateadlane, muusikapedagoog ja helilooja.

Ta lõpetas aastal 1910 Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. Aastal 1917 lõpetas ta Petrogradi Konservatooriumi kompositsiooni erialal ja Petrogradi Ülikooli.

Aastatel 1925–1967 töötas ta õppejõuna Leningradi Konservatooriumis, aastast 1935 professorina. Aastal 1937 kaitses ta kunstiteaduste doktori väitekirja.

Aastast 1967 elas Moskvas. Aastatel 1970–1975 töötas ta Gnessinite nimelises Muusikapedagoogika Instituudis professor-konsultandina. Aastast 1976 töötas ta professorina Moskva Konservatooriumis.

Tunnustused 
1957 Vene NFSV teeneline kunstitegelane.

Välislingid 
http://dic.academic.ru/dic.nsf/bse/142069/%D0%A2%D1%8E%D0%BB%D0%B8%D0%BD

Venemaa heliloojad
Muusikateadlased
Muusikapedagoogid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1893
Surnud 1978
Ebeye

Ebeye on saar Marshalli Saartel Kwajaleini atollil. 

Saare pindala on 32 ha, elanike arv on 13 000, asustustihedus ligi 40 000 in/km². See on üks maailma kõige tihedamalt asustatud paiku.  

Ebeye on saareriigi ja maršalli kultuuri teine keskus Majuro atolli kõrval.

Marshalli saared
Malta pistrik

"Malta pistrik" (inglise keeles "The Maltese Falcon") on Dashiell Hammetti 1930. aastal ilmunud kriminaalromaan, mille peategelane on detektiiv Sam Spade.

Alates 1983. aastast annab Jaapani krimikirjanikke ühendav organisatsioon The Maltese Falcon Award Society in Japan samanimelist kirjandusauhinda (ファルコン賞, Farukon Shō).

Sisututvustus 

Romaani peategelane, küüniline San Francisco detektiiv Sam Spade peab lahendama mitut mõrvalugu. Sündmuste keskmes on kullast linnukuju "Malta pistrik".

Tegelased 
 Samuel Spade (ka Sam Spade)
 Brigid O'Shaughnessy
 Iva Archer
 Dr. Joel Cairo
 Kasper Gutman
 politseileitnant Dundy
 politseiseersant Tom Polhaus
 Effie Perrine
 Miles Archer
 Wilmer Cook
 kapten Jacobi

Malta pistrik 
Väidetavalt on kullast "Malta pistriku" eeskuju 36,5 cm kõrgune pistrikukuju "Kniphauseni pistrik" ("The Kniphausen Hawk"), mille lasi 1697. aastal valmistada krahv Georg Wilhelm von Kniphausen. Punaste granaatide, ametüstide, smaragdide ja siniste safiiridega kaetud taies kuulub tänapäeval Devonshire'i hertsogi Chatsworth House'i kogusse.

Eestikeelsed väljaanded 
Eesti keeles ilmus teos Koolibri kirjastuselt 2010. aastal Olavi Teppani tõlkes.

Ekraniseeringud 
 "Malta pistrik" (1931), peaosades Ricardo Cortez ja Bebe Daniels
 "Satan Met a Lady" (1936), komöödia, peaosas Bette Davis ja Warren William
 "Malta pistrik" (1941), osades Humphrey Bogart (Sam Spade), Mary Astor, Peter Lorre ja Sydney Greenstreet

Tunnustus 
1990. aastal avaldatud edetabelis "The Top 100 Crime Novels of All Time" (UK Crime Writers Association) on teos 10. kohal. Viis aastat hiljem ilmunud nimekirjas "The Top 100 Mystery Novels of All Time Selected" (Mystery Writers of America) on raamat teisel kohal.

Arvustused 
 Nele Sillaots. Linnujaht valede rägastikus. Eesti Päevaleht, 3. detsember 2010
 Dashiell Hammett – Malta pistrik (2010). Blogi Loterii, 18. detsember 2010
 Jaan Martinson. Dashiell Hammett "Malta pistrik". Õhtuleht, 22. detsember 2010

Viited

Välislingid 
 Ajavaim. Malta pistrik. Dashiell Hammett. Kirjastus Koolibri
 The Maltese Falcon, Dashiell Hammett. Detnovel
 The Maltese Falcon Study Guide - Dashiell Hammett. eNotes.com

Ameerika Ühendriikide kriminaalkirjandusteosed
Ameerika Ühendriikide romaanid
1930. aasta kirjandusteosed
Truvori rist

Truvori rist on Irboska kalmistul asuv keskaegne kivirist, mis pärineb 14.–16. sajandist.

Varem asus samas paigas kuus sarnast massiivset kiviristi, mis olid paigutatud paeplaatide sees olevatesse aukudesse, kuid 19. sajandiks oli alles vaid üks, mida praegu nimetatakse Truvori ristiks. Legendaarse Truvoriga, kes Nestori kroonika väitel elas 9. sajandil, ristil tegelikku seost ei ole. Võib oletada, et tegemist on pigem Irboska ülikuperekonna hauaplatsiga.

Ristile on kantud nii vanaslaavi kirjas teksti kui ka sümboleid. Viimaseid leidub ka risti ümbritsevatel paeplaatidel, neid sümboleid on peetud peremärkideks.

Galerii

Mälestusmärgid
Irboska
Venemaa mälestusmärgid
Brunhesi-Matsuyama pööre

Brunhesi–Matuyama pööre on protsess, mille käigus Maa magnetvälja poolused viimati vahetusid.

Brunhesi–Matuyama pööre on oma nime saanud kahe teadlase – Bernard Brunhes'i ja Motonori Matsuyama järgi. Protsess leidis aset ligikaudu 780 000 aastat tagasi. Magnetvälja pooluste vahetus võis toimuda mitme tuhande aasta jooksul või ka kiiremini, arvamusi on mitmeid. 

Magnetpooluste vahetumise ajalise pikkuse kohta on erinevatest piirkondadest saadud eri hinnanguid, mis jäävad vahemikku 1200-st kuni 10 000 aastani.

Maa magnetvälja pöörete teadmine aitab hinnata ookeanipõhja kivimikihtide vanust, sest osad basaltkivimid säilitavad tardumisel välise magnetvälja suuna.

Viited 

Geofüüsika
Abu Simbeli templid

Abu Simbeli templid on kaks kaljutemplit Nuubias, Egiptuse lõunaosas. Need on nime saanud Abū Sunbuli linna järgi. 

Kaksiktemplid lasi Niiluse kaldale ehitada vaarao Ramses II 13. sajandil eKr.  

Vältimaks templite jäämist sügavale vee alla pärast Aswāni paisu ehitamist, koliti kogu kompleks 1968. aastal oma algsest asukohast kõrgemale. Kolimiseks saeti templid tükkideks ja pandi uues paigas taas kokku. 

Suure templi fassaad on 35 meetrit lai ja 30 meetrit kõrge. Templi sissepääsu külgedel asetseb neli hiiglaslikku istuvat kuju, mille kõrgus on üle 20 meetri. Üks kujudest sai maavärinas kahjustusi, mille tagajärjel murdus selle ülakeha. Hilisemate rekonstruktsioonitööde käigus otsustati kahjustused säilitada ning langenud osa asetseb endiselt kuju jalutsis ehk seal, kuhu see algselt kukkus.

Templisse sisenedes jõutakse aatriumisse, mida toestab kaheksa kaunistatud sammast. Aatriumi taga paikneb väiksem sammassaal, mis juhatab tee pühamusse, kus istuvad kolm jumalat koos vaaraoga.

Viited 

Egiptuse ehitised
Egiptuse muistised
UNESCO maailmapärand
V

V (väiketähena v) on eesti tähestiku ja teiste ladina kirja kasutavate tähestike täht. V on ladina tähestiku 22. täht. 

Rooma numbrina tähistab V viit.

V-le vastab kreeka tähestikus üpsilon.

U on tekkinud v-tähe variandina.

Eesti vanas kirjakeeles kasutati tänapäeva v asemel w-d. 20. sajandi alguskümnendeil hakkas w-täht järk-järgult asenduma v-tähega, esimesi märke v kasutamise kohta leiab 1905. aastast (Gustav Suits) ja 1907. aastast (Eesti Kirjandus). 1919.–1920. aastatel otsustati Eesti Kirjanduse Seltsi keeletoimkonna koosolekutel w asemel kasutada v-d. Sealt alates muutus v eelistatavaks, 1930. aastatel ainusoovitatavaks, ent alles 1930. aastate lõpuks oli ta enam-vähem juurdunud. Ühtlasi tähendas see, et w-d loeti võõrtäheks.

Päritolu

Sümbolina 
V on vanaadiumi tähis.
V on pinge ühiku voldi tähis.
v on kiiruse tähis.
V on ruumala tähis.

Viited 

Tähestikutähed
Türi Muusikakool

Türi muusikakool on muusikakool Türil.

Kool asutati 1990. aastal; enne seda tegutses Türil Paide muusikakooli filiaal.

Aastal 2011 lõppenud õppeaastal oli koolis 146 õpilast ja 18 õpetajat.

Koolis õpetatakse järgmisi pille: klaver, akordion, viiul, tšello, flööt, plokkflööt, oboe, kitarr, saksofon, klarnet, altsarv, trompet, eufoonium, metsasarv, tromboon, löökpillid.

Välislingid
 Koduleht
 Türi Muusikakool

Eesti muusikakoolid
Türi
Langenfeld

Langenfeld on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Mettmanni kreisis. Asub Düsseldorfist kagus.

Välislingid 

Langenfeldi koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Ago Rooseste

Ago Rooseste (kuni 1934. aastani Alfred Rosenberg; 6. jaanuar 1900 Aseri – 24. november 1987 Tallinn) oli Eesti spordipedagoog.

Välislingid 
 

Eesti spordipedagoogid
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1900
Surnud 1987
Tervikasi

Tervikasi on kirjaümbrik või postkaart, millele on trükitud maksetähis, näiteks postmargi kujutis. Tervikasja soetamisel tuleb tasuda korraga nii ümbriku või postkaardi hind kui ka postimaks ning see tähendab, et saadetise postikulu on juba tasutud ja eraldi pealekleebitavat maksetähist vaja ei ole.

Eestis

Eesti Posti tervikasjadel on maksetähisel nominaal (hind) või märge “Postimaks tasutud kõikidesse maadesse saatmisel” või “Postimaks makstud Eestis saatmisel”.

Esimene tervikasi Eestis ilmus aastal 1923 ning neid tehti kuni Teise maailmasõjani aastal 1940. Uuesti hakati tervikasju välja andma aastal 1999.

Viited

Välislingid
Eesti Posti tervikasjad

Post
August Tõnurist

August Tõnurist (ka August Tenorist; 22. jaanuar (vkj)/ 3. veebruar 1869 Mäetaguse vald, Jõhvi kihelkond, Virumaa – 7. märts 1943 Paide) oli eesti kooliõpetaja, kirjanik ja kodu-uurija.

Ta sündis vabadiku-käsitöölise peres. Ta õppis Iisaku kihelkonnakoolis ja Narva Linnakoolis, kust sai ka kooliõpetaja kutse.

1886/1887. õppeaastal töötas ta Võrnu koolis abiõpetajana. Aastatel 1887–1890 töötas ta õpetajana Uus-Sõtke koolis. Aastatel 1890–1896 töötas ta õpetajana Vasavere koolis.

Kolis seejärel Narva ning töötas õpetajana Narva Peetri kiriku koolis, inspektorina Narva kommertsgümnaasiumis, olles samal ajal ka Narva rahvaülikooli inspektor. Aastail 1921–1936 oli ta Narva 6. algkooli juhataja.

Looming
Tema sulest on pärit raamatud: novellikogu "Kriipsud", "Kui loodeti" (1909), jutustas "Patuoinas" (1914), "Valgus ja varjud" (1923), "Novelle ja miniatüüre" (1933), "Rüütel Karupea" (1934), "Suvemotiive" (1934), ajalooteosed "Narva" (1912),"Lühike Narva ajalugu" (1921) ning "Narva lossid ja muinasjutud" (1925), "Sõjapõgeneja päevik" (1924), "Narva vanad mälestused" (1925), "Vana koolmeister jutustab" (1935), "Endised" (1936) ja "Narva tules" (1938).

Tunnustus
1935 – Eesti Punase Risti teenetemärk (II järgu II aste)

Viited

Välislingid

Haud Paide Reopalu kalmistul

Eesti pedagoogid
Eesti kirjanikud
Eesti koduloolased
Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1869
Surnud 1943
Paide Reopalu kalmistule maetud
Harilik sigur

Harilik sigur (Cichorium intybus) on korvõieliste sugukonda siguri perekonda kuuluv mitmeaastane ühekojaline rohttaim. 

Sigur õitseb juulist septembrini ja on putuktolmleja. Ravimina kasutatakse kogu taime. Sigurit tuntakse eelkõige kohvi aseainena ja seedetegevuse parandajana.

Eesti rahvapärased nimetused on tsigur, seekoor, sigguri-juured ja tsikur.

Botaaniline kirjeldus
Harilik sigur on mitmeaastane 20–120 cm kõrgune rohttaim. Taimel on jäme sammasjuur, mis tungib küllaltki sügavale, ning sellel lühike harunenud risoom. Vars on püstine ja karedakarvaline. Lehed on pooleldi varreümbrised ja ebakorrapäraselt sulghõlmised.

Helesinised (mõnikord valged või roosad) keelõied moodustavad 3–5 cm läbimõõduga korvõisikuid, mis asetsevad üksikult või mitmekaupa varre ja selle harude tipul ja ülemiste lehtede kaenlas.

Vili on 3–5-tahuline seemnis. Lehtede või varre murdmisel eritub valget piimmahla.

Kasvukohad

Eestis on harilik sigur levinud lääne- ja põhjaosa lubjarikastel aladel. Kasvab peamiselt umbrohuna kuivadel teeservadel, niitudel, elamute ümbruses ja prahipaikadel. Sigur on suhteliselt külmakindel, eelistab täispäikest ja viljakat mulda. Varem kasvatati aedades ka kultuurtaimena.

Droog

Hariliku siguri droogiks on juur ja ürt.

Juurte kogumine toimub sügisel septembris-oktoobris, puhtakspestud juured tükeldatakse ja kuivatatakse temperatuuril 50–60 °C.

Lehti ja ürti varutakse õitsemise ajal. Selleks lõigatakse umbes 15 cm pikkuselt maha õite ja lehtedega ladvaosa ning kuivatatakse temperatuuril 40–50 °C.

Keemiline koostis 
Siguri juurtes on suurel hulgal inuliini (mõningail andmeil koguni 40–60%), see lahustub kuumas vees. Lisaks on juurtes veel C-, B-, ja E-vitamiini, koliini, valke, rasvu, pektiini, parkaineid, mineraalsooli ja hulgaliselt mikroelemente.

Kasutamine

Kasutamine ravimtaimena 
Tänapäeval kasutatakse harilikku sigurit meditsiinis isutuse ja seedehäirete korral. Siguri juured suurendavad söögiisu, ergutavad seedimist ning soodustavad sapi teket ja nõristust. Lehtede ja juurte vesitõmmis aitab podagra, liigesereuma ja hemorroidide korral. Eesti rahvameditsiinis juuakse siguri õitest tehtud teed lahtistava toime eesmärgil. Aasia meditsiinis teatakse siguri ürdil ja juurtel olevat diureetiline ja palavikku alandav toime.

Välispidiselt toimib juuretõmmis põletikuvastaselt ja mitmete nahahaiguste, -löövete ja mädaste haavandite paranemist soodustavalt. Kehvveresuse korral on soovitatav juua värsket sigurimahla.

Muud kasutusalad 
Juursiguri lihavaid, suhkrut ja inuliini sisaldavaid kibedamaitselisi juuri kasutati röstitult kohvisegudes. Noored sigurilehed sobivad tarvitamiseks ka salatina.

Viited 

Korvõielised
Eesti kultuurtaimed
Ravimtaimed
Lembit Lõhmus

Lembit Lõhmus (sündinud 25. septembril 1947 Mustlas) on eesti graafik. 

Õppis 1969–1975 Tartu Kunstikoolis ja Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas kunstnik-ruumikujundajana (cum laude). Töötas aastatel 1975–1977 Eesti Kunstimuuseumis tarbekunstiosakonna juhatajana. Oli aastatel 1977–1988 sisustusarhitekt Eesti Projektis ja Kommunaalprojektis. Aastatel 1989–2003 tegutses vabakutselise graafikuna, 2003–2010 töötas Eesti Postmargis kunstnikuna ning jäi 2010. aastal pensionile.

Oli 1989–1992 Tallinna Eksliibriseklubi president. Aastast 2006 on Lembit Lõhmus Rahvusvahelise Eesti Filatelistide Seltsi Estonia auliige, 2011. aastast Tarvastu valla aukodanik.     

Loonud üle 500 eksliibrise ning väikegraafikat puu-, vase- ja terasegravüüris. Postmarke (enam kui 200) teinud kuuele riigile – NSV Liit, Eesti, Rootsi, Läti, Leedu ja Kasahstan[1]. Eksliibriseid loonud 28 riigi kogujatele.

Lembit Lõhmus on Eesti euromüntide reversi kujunduse autor.

Viited

Välislingid
Koduleht
viki.filateelia
Euroveeb

Meedias
Lembit Lõhmus: kunstnik, kelle töid enim lakutakse Eesti Päevaleht, 8. aprill 2006
LEMBIT LÕHMUS:usun, et arvuti tähtsus kunstis on nullilähedane Sakala, 29. juuli 2006
Merilin Pärli, Intervjuu | Graafik Lembit Lõhmus: margikunst ei ole marginaalne! ERR, 22. september 2017
 Tundmatu kunstnik, kelle töid teavad kõik kultuur.postimees.ee, 29. september 2017

Eesti graafikud
Eesti sisearhitektid
Sündinud 1947
Ferenc Mádl

Ferenc Mádl (29. jaanuar 1931 Bánd – 29. mai 2011 Budapest) oli Ungari poliitik ja õigusteadlane. Ta oli 2000–2005 Ungari president. Ta ei kuulunud ühtegi parteisse ja valiti presidendiks sõltumatu kandidaadina parlamendis kolmandas valimisvoorus.

Aastatel 1973–2000 oli ta Loránd Eötvösi Ülikooli professor. 1993. aastast oli ta Ungari Teaduste Akadeemia akadeemik. 1993–1994 oli ta Ungari kultuuri- ja haridusminister.

Ta külastas Eestit 2000. ja 2004. aastal.

Tunnustus 
1999 Széchenyi auhind
1999 Auleegioni orden
2000 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk
2001 Valge Kotka orden
2002 Valgetähe ketiklassi teenetemärk
2004 Tallinna Tehnikaülikooli audoktor

Välislingid 
Elulugu Ungari presidendi kodulehel (ungari keeles)
Ungari president kutsub Soomet, Eestit ja Ungarit toetama hõimurahvaste identiteedivõitlust

Ungari presidendid
Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Valgetähe ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1931
Surnud 2011
Akadeemikud
Árpád Göncz

Árpád Göncz (10. veebruar 1922 Budapest – 6. oktoober 2015 Budapest) oli Ungari president, kirjanik ja tõlkija.

Ta lõpetas 1944. aastal Budapesti ülikooli. Arreteeriti 1956. aasta Ungari ülestõusust osavõtu eest mais 1957 ja amnesteeriti aastal 1963. 

Pärast vanglast vabanemist algas Gönczi kirjanduslik tegevus. Ta oli tuntud eelkõige näitekirjanikuna, aga ka tõlkijana. Ta tõlkis inglise keelest ungari keelde J. R. R. Tolkieni "Sõrmuste Isanda".

1988 astus ta Vabade Demokraatide Liitu. Mais 1990 valiti ta Ungari parlamenti, sama aasta 2. maist 3. augustini oli parlamendi spiiker. 

4. augustil 1990 valiti ta viieks aastaks Ungari presidendiks. Teist korda valiti ta riigi presidendiks 4. augustil 1995 ja ta oli Ungari president 4. augustini 2000.

1996. aasta mais viibis ta riigivisiidil Eestis.

Isiklikku 
Árpád Göncz oli abielus ja nelja lapse isa. Tema tütar Kinga Göncz on psühhiaater ja poliitik, ta oli Ungari välisminister aastatel 2006–2009.

Tunnustus 
6. mai 1997 – Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk

Viited 

Ungari kirjanikud
Ungari presidendid
Ungari tõlkijad
Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1922
Surnud 2015
Toomas Järveoja

Toomas Järveoja (sündinud 23. aprillil 1961) on Eesti poliitik.

1984. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi.

1999–2002 oli ta Elva linnavolikogu esimees. 2005. aastast oli ta Elva spordijuht ning 2007–2011 abilinnapea.

30. mail 2011 valiti Toomas Järveoja Elva linnapeaks, sest senine linnapea Reno Laidre nimetati 1. juunist 2011 Tartu maavanemaks. 6. mail 2015 avaldas Elva linnavolikogu talle umbusaldust ja valis uueks linnapeaks Järveoja erakonnakaaslase Eva Kamsi.

Alates novembrist 2017 oli Toomas Järveoja Elva vallavanem.

Märtsis 2019 kandideeris ta Riigikokku, kuid ei osutunud valituks. 27. jaanuaril 2021 asus ta Eesti maaeluministriks siirdunud Urmas Kruuse asendusliikmena Riigikogu liikmeks.

Tegevus NLKPs
1988 NLKP liige

Poliitiline kuuluvus
Toomas Järveoja on alates 6. märtsist 2002 Eesti Reformierakonna liige.

Ühiskondlik tegevus
Järveoja on sportlane ja terviseliikumise eestvedaja. Ta osaleb rattamaratonidel ja sõidab rallit koos oma poja Martin Järveojaga. 

Ta on ka Eesti Judoliidu asepresident.

Tunnustus
2009. aastal pälvis ta Jõgeval toimunud Eesti linnade 40. suvemängudel Eesti sportlikuima linnajuhi tiitli.

Isiklikku
Tema poeg on endine judoka ja 2017. aastast Ott Tänaku kaardilugeja Martin Järveoja. Tema vend on Nõo Reaalgümnaasiumi pikaaegne direktor Jaanus Järveoja.

Viited

Välislingid
"Elva uueks linnapeaks valiti Toomas Järveoja". Postimees, 30. mai 2011
Sulev Oll. "Eesti sportlikuim linnapea – Toomas Järveoja" (artiklis on Järveoja ennatlikult nimetatud linnapeaks). Maaleht, 28. juuni 2009

Elva linnapead
XIV Riigikogu liikmed
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Sündinud 1961
Hilda James

Hilda Marjorie James (Hilda May James; 27. aprill 1904 – 1982) oli Suurbritannia ujuja. 

1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis sai ta koos Constance Jeansi, Grace McKenzie ja  Charlotte Radcliffe'iga  hõbemedali 4×100 m vabaujumises. Tulemus oli 5.40,8 (võitis USA uue maailmarekordiga 5.11,6).

300 m vabaujumise esimesel eelvõistlusel oli ta neljas ega pääsenud edasi.

29. juulil 1921 püstitas ta Leedsis 400 m vabaujumises 50 m basseinis maailmarekordi 6.16,6.

Ta abiellus 1930 William McAllisteriga. Neil sündis poeg Donald Hugh McAllister.

Välislingid
Sissekanne lehel www.database.olympics

Suurbritannia ujujad
Sündinud 1904
Surnud 1982
Rebasheinalised

Rebasheinalised (Amaranthaceae) on õistaimede sugukond nelgilaadsete seltsist.

Sugukonna kitsamas käsitluses eraldatakse temast maltsalised ja portulakilised.

Sugukonda kuulub 160 perekonda umbes 2400 liigiga. Suurem osa liikidest on rohttaimed või poolpõõsad, vaid vähesed on puud ja ronitaimed.

Kõige tuntumad rebasheinaliste esindajad on punapeet, hanemalts, kinoa ja spinat.

Eesti liikidega perekonnad, sugukondade kaupa (kitsamas mõttes)
Sugukond Amaranthaceae – rebasheinalised
Amaranthus – rebashein

Sugukond Chenopodiaceae – maltsalised
Atriplex – malts
Axyris – aksüüris
Bassia – puhmikmalts
Beta – peet
Chenopodium – hanemalts
Corispermum – lurssvili
Halimione – soolmalts
Salicornia – soolarohi
Salsola – ogamalts
Spinacia – aedspinat
Suaeda – soodahein

Rebasheinaliste süsteem – alamsugukonnad ja perekonnad

Amaranthoideae

Chenopodioideae

Gomphrenoideae
Alternanthera – kõlupea
Froelichia – vattsaba
Gomphrena – kerarebashein
Guilleminea
Iresine – verilehik
Tidestromia

Salicornioideae

Salsoloideae
Salsola – ogamalts
Halothamnus
Suaeda – soodahein

Nelgilaadsed
Toomas Kork

Toomas Kork (sündinud 20. november 1945 Tartus) on Eesti ühiskonnategelane, põllumajandustegelane ja poliitik.

Toomas Kork lõpetas aastal 1970 EPA majandusteaduskonna. Aastatel 1971–1975 oli ta EPA laborijuhataja ning seejärel kuni 1988. aastani Tamsalu Teraviljasaaduste Kombinaadi asedirektor ja direktor. Aastatel 1988–1989 oli ta EKP Rakvere rajoonikomitee esimene sekretär.

Toomas Kork oli Eestimaa Rahvarinde Algatuskeskuse ja volikogu liige, Rakvere Rahvarinde juht, Eesti NSV Ülemnõukogu XI ja XII koosseisu ja Balti Assamblee liige. Võttis osa suveräänsusdeklaratsiooni ettevalmistamisest ja vastuvõtmisest 1988. aasta 15. ja 16. novembril. Juhtis alternatiivteenistuse seaduse eelnõu väljatöötamist ja seaduseks vormistamist, seejärel oli kuni kaitseministeeriumi moodustamiseni vastava valitsuskomisjoni esimees. Osales Eesti Kodukaitse, piirivalve ja politsei loomisel. Hääletas 20. augustil 1991 ühena 69 Ülemnõukogu liikmest Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamise poolt. Toomas Kork kuulus Põhiseaduse Assambleesse.

Töötas Arnold Rüütli kantseleis, Rakvere KIT-i (Kaubandusliku Inventari Tehas, hilisema nimega AS ETK Sisustus) peadirektorina ja kuni pensionile jäämiseni AS-i Porsa Est juhatuse esimehena.

Tunnustus
2002 – Riigivapi V klassi teenetemärk
2006 – Riigivapi III klassi teenetemärk
2010 – Balti Assamblee teenetemedal
2001 – "Ilves ja mõõk", EV Piirivalve teenetemärk
2001 – "10 aastat taastatud piirivalvet", mälestusmedal
2001 – "10 aastat taastatud kaitseväge", mälestusmedal
2014 – "20 aastat vene vägede lahkumisest", mälestusmedal

Isiklikku
Tema vend Andres Kork on arst (oli tervishoiuminister Tiit Vähi esimeses valitsuses), Tallinna volikogu esimees ja Eesti Arstide Liidu president. Teine vend Jüri Kork oli samuti poliitikas, oli Eesti NSV Ülemnõukogu XII koosseisu (Eesti Vabariigi Ülemnõukogu) liige, on 20. augusti klubi liige. Õde Anu Kasmel on psühhiaater ja terviseteadlane. Korkide peres hoiti nõukogude okupatsiooni ajal esimese, 1884. aastal valminud sinimustvalge lipu peidukoha saladust. 1991. aastal kaevati onu talus ahju alla peidetud lipp välja ja anti üle Eesti Üliõpilaste Seltsile.

Viited

Eesti poliitikud
Eesti põllumajandustegelased
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liikmed
Põhiseaduse Assamblee liikmed
Riigivapi V klassi teenetemärgi kavalerid
Riigivapi III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1945
Maurice Leblanc

Maurice-Marie-Émile Leblanc [leblan](11. detsember 1864 – 6. november 1941) oli prantsuse ajakirjanik ja kirjanik.

Viljaka prosaistina avaldas Leblanc üle 60 romaani, lisaks hulgaliselt lühijutte. Kuulsam kangelane härrasmehest varas Arsène Lupin ilmus esmakordselt kriminaalloos "L'arrestation d'Arsène Lupin", mis avaldati 1905. aastal ajalehes Je sais tout. Aastatel 1905 kuni 1941 avaldas Leblanc 17 romaani ja 39 juttu, mille peategelane on Arsène Lupin. Leblanci raamatute alusel on valminud arvukalt filme, samuti seriaal ja teatrietendusi.

Lisaks tegutseb tema kriminaalromaanides eradetektiiv Jim Barnett. Maurice Leblanci loomingut on mõjutanud Gustave Flaubert, kes oli ka Leblancide perekonnatuttav, ja Guy de Maupassanti teosed.

Maurice Leblanc sai 1912. aastal kõrgeima Prantsuse riikliku autasu Auleegioni ordeni (Ordre national de la Légion d'honneur).

Elulugu 
Maurice Leblanc sündis 1864. aastal Normandia ajaloolises pealinnas Rouen's Itaaliast sisserännanu perekonnas. Poisi ema Blance Brohy suri 1885. Hariduse omandas Maurice sünnilinnas Lycée Pierre Corneille's. Pärast kooli lõpetamist siirdus ta Pariisi, kus tegutses ajakirjanikuna. Enne Teist maailmasõda elas kirjanik Pariisi eeslinnas Passys suure aiaga ümbritsetud majas. Suvekuud veetis Leblanc Normandia rannikul Honfleuri sadamalinnas. Saksa okupatsiooni ajal põgeneti koos perekonnaga Lõuna-Prantsusmaale Hispaania piiri lähistele Perpignan' linna, kus Maurice Leblanc ka suri 76-aastaselt. Kirjaniku haud asub Montparnasse'i kalmistul.

Teosed eesti keeles 

 "Arsen Ljupeni juhtumised" – Arsène Lupin, nouvelles aventures (ka Les nouvelles aventures d'Arsène Lupin), 1908; eesti keeles: Kuresaare : Saaremaa Kirjastus-Ühisus, 1924
 "Saatuslik kristallpunn" – Le bouchon de cristal, 1912; eesti keeles: Loodus, 1932 sarjas "Tänapäeva romaan" nr 12
 "Kolmekümne puusärgi saar" – L'île aux trente cercueils, 1919; eesti keeles: Loodus, 1933 sarjas "Tänapäeva romaan" nr 24
 "Kolmekümne kirstu saar"; Kuldsulg, 1995 ja Eesti Päevaleht, 2003
"Kolmekümne sarga saar", Eesti Raamat, 2015 sarjas "Mirabilia"
 "Õõnes nõel" – L'aiquille creuse, 1909; eesti keeles: Loodus, 1934 sarjas "Tänapäeva romaan" nr 33. Kordustrükk Helsinki : Nova, 1945
 "Roheliste silmadega kaunitar" – La Demoiselle aux yeux verts, 1927; eesti keeles: ajalehe joonealune: Maa Hääl, 1935
 "Roheliste silmadega daam"; Loodus, 1939 sarjas "Tänapäeva romaan" nr 79
 "Juhus teeb imesid" – L'Agence Barnett et Cie, 1928; eesti keeles: Eesti Raamat, 1992 sarjas "Mirabilia"
 "Härrasvaras Arsène Lupin" – Arsene Lupin gentleman-cambrioleur, 1907; eesti keeles: Valgus, 1995
"Salapärane maja" – La demeure mystérieuse, 1928; eesti keeles: Eesti Raamat, 2013 sarjas "Mirabilia"
"Mürsukild" – L'éclat d'obus, 1916; eesti keeles: Eesti Raamat, 2014 sarjas "Mirabilia"

Viited

Välislingid 

 Arsène Lupinile pühendatud veebilehtleht (prantsuse keeles)
 Maurice Leblanc: Biografie, Bibliografie. Biblioweb
Arsene Lupini e-raamatud Gutenbergi projekti veebilehel
Le Clos Lupin – Arsène Lupini muuseum Normandia turismiameti kodulehet

Prantsuse kirjanikud
Prantsuse kriminaalkirjanikud
Prantsusmaa ajakirjanikud
Sündinud 1864
Surnud 1941
David Gottlieb Glanström

David Gottlieb Glanström (3. veebruar/14. veebruar 1744 Reigi – 22. juuli/3. august 1824 Paide) oli Eesti vaimulik.

Koduõpetust sai ta vennastekoguduse juhi Jacob Marraschi käest, kes lasi Reigi koguduse jaoks trükkida eestikeelse vaimuliku lauluraamatu. Immatrikuleeriti 1. oktoobril 1761 Königsbergi Ülikooli arstiteaduskonda, kus õppis seal aastani 1762. Ta tundis suurt huvi matemaatika vastu ja valdas suurepäraselt vanu keeli. Usuteadust õppis iseseisvalt Hupeli juhendamisel Põltsamaal. Ordineeriti 13. juunil/24. juunil 1767 õpetajaks.

Oli aastatel 1767–1824 (kutsuti 30. aprillil/11. mail 1767) Paide Püha Risti koguduse õpetaja ja (kutsuti 2. juulil/13. juulil 1767) Anna koguduse õpetaja. Lisaks oli ta 3. juulist/14. juulist 1775 Eestimaa konsistooriumi ülem-apellatsioonikohtu assessor, 24. jaanuarist/4. veebruarist 1795–juunini 1824 Eestimaa konsistooriumi assessor, 15. jaanuarist/27. jaanuarist 1802–juunini 1824 oli ta Järva praostkonna praost.

Glanström oli Piibli uustrüki (1773) ettevalmistaja ja korrektuuri lugeja ja aastal 1779 ilmunud jutluseraamatu kaasautor. Ta koostas eesti keele grammatika ja tõlkis Eestimaa 1804. ja 1816. aasta seaduse tekstid koos seaduseraamatutega eesti keelde. Tema juures olid müügil Otto Wilhelm Masingu Pühhapäwa Wahhe-luggemissed. Ta töötas Briti piibliseltsi välja antud eestikeelse täispiibli kallal (ilmus 1822 ja 1825). Koos venna Christian Jacob Glanströmi ja pastor Arnold Friedrich Johann Knüpfferiga revideeris Piibli teksti. Arvatavasti koostas eesti keele õppimiseks lugemistahvlid, mille abil õpetas ta ka talulapsi lugema. Need pidid ka trükis ilmuma. Tema peetud meetrikaraamatud on kirjutatud eesti keeles.

Isiklikku 
Tema isa Jonas Glanström oli Reigi Jeesuse koguduse õpetaja, äi Georg Friedrich Schultz oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja. Vanem vend Johann Friedrich Glanström oli Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja, noorem vend Christian Jacob Glanström oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja.

Tunnustused 
23. detsember 1819/4. jaanuar 1820 senior ministerii (Eestimaa pastorkonna vanem)
13. juuni/25. juuni 1825 Tartu Ülikooli audoktor

Viited 

Paide Püha Risti koguduse vaimulikud
Anna koguduse vaimulikud
Järva praostid
Eestimaa konsistooriumi vaimulikud assessorid
Königsbergi ülikooli vilistlased
Tartu ülikooli audoktorid
Sündinud 1744
Surnud 1824
Orosháza

Orosháza on linn Ungaris Békési komitaadis. 
 
Esimesed teated Orosházast pärinevad 1466. aastast, kuid pärast türklaste vallutust jäi asula tühjaks. Alles 1744 asustati see uuesti. Aastal 1946 sai linnaõigused.

Viited

Välislingid 
 Orosháza koduleht (ungari keeles)

Ungari linnad
Ipoly

Ipoly (slovaki Ipeľ) on jõgi Slovakkias ja Ungaris, Doonau vasakpoolne lisajõgi. Jõe  pikkus on 212,4 km ja valgala 5108 km². Jõgi saab alguse Slovaki maagimäestikust. Ipoly on 140 km ulatuses Slovakkia ja Ungari piirijõeks.

Slovakkia jõed
Ungari jõed
Doonau jõgikond
Szentendre

Szentendre (saksa keeles Sankt Andrä, serbia keeles Сентандреја) on linn Ungaris Pesti komitaadis. See asub Doonau ääres, riigi pealinnast Budapestist 20 km põhja pool.

Szentendre kohal oli roomlaste asula Ulcisia Castra, kus elas lühikest aega ka Marcus Aurelius.

Szentendre on olnud 20. sajandi algusest peale mitme põlvkonna vältel ungari kunstnikele kodu. Seal on palju kunstimuuseume ja -galeriisid.

Linnas on ka Szentendre vabaõhumuuseum (Szentendrei Szabadtéri Néprajzi Múzeum).

Linna ühendab Budapestiga pendelrongiliin Szentendrei HÉV (H5).

Viited

Välislingid 

 Szentendre koduleht (ungari keeles)  

Ungari linnad
Pesti komitaat
Nagykőrös

Nagykőrös on linn Ungaris Pesti komitaadis. Asub Budapestist 80 km kagu pool.

Viited

Välislingid 

 Nagykőrösi koduleht 

Ungari linnad
Pesti komitaat
Hajdúszoboszló

Hajdúszoboszló on linn Ungari idaosas Hajdú-Bihari komitaadis.

Viited

Välislingid 
http://www.hajduszoboszlo.hu/

Ungari linnad
Hajdúnánás

Hajdúnánás on linn Ungari idaosas Hajdú-Bihari komitaadis.

Viited

Välislingid 
http://www.hajdunanas.hu/

Ungari linnad
Hatvan

Hatvan on linn Ungaris Hevesi komitaadis. Asub Budapestist 60 km kirde pool.

Viited

Ungari linnad
Romuald Klim

Romuald Klim (25. mai 1933 – 28. mai 2011) oli valgevene vasaraheitja, olümpiavõitja.

Ta võitis vasaraheites kuldmedali Tōkyō olümpiamängudel 1964 ja hõbemedali México olümpiamängudel 1968.

Aastal 1966 tuli ta Euroopa meistriks ja 1969. aastal võitis Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali.

Juunist oktoobrini 1969 oli Romuald Klimi nimel vasaraheite maailmarekord 74.52.

Ta lõpetas 1956. aastal Minski kehakultuuriinstituudi ja töötas muu hulgas kehalise kasvatuse õpetajana. Pärast sportlaskarjääri lõppu 1973. aastal töötas ta treenerina.

Välislingid
 КЛИМ Ромуальд Иосифович

Nõukogude Liidu vasaraheitjad
Valgevene vasaraheitjad
Kehalise kasvatuse õpetajad
Treenerid
Sündinud 1933
Surnud 2011
Tuure Kilpeläinen

Tuure Eerik Kilpeläinen (sündinud 29. juunil 1970 Uusikaupunkis) on soome laulja ja laululooja.

Ta kirjutab ise oma lauludele nii viisi kui ka sõnad. Ta on teinud laule ka teistele lauljatele, sealhulgas Vesa-Matti Loirile, Kari Tapiole ja Jonna Tervomaale.

Temalt on ilmunud neli albumit.

Ta lõpetas aastal 2003 Aalto ülikooli kunstikõrgkooli.

Tunnustused
 Aasta meessolisti Emma auhind 2011

Albumid
 Tuure Kilpeläinen (2003)
 Just (2005)
 Kysymyksiä sudelle (2006)
 Valon pisaroita (2010)
 Afrikan tähti (2012)
 Käpälikkö (2014)
 Surusilmäinen kauneus (2016)
 Kaihon karnevaali (2017)
 Paluu paratiisiin (2020)

Viited

Välislingid
 Koduleht

Soome lauljad
Sündinud 1970
EHEC

EHEC (nimetuse enterohemorraagiline Escherichia coli lühend) on soolekepikese ehk kolibakteri tõvestav tüvi, mis võib põhjustada raskekujulist eluohtlikku toidumürgistust. 

EHECi ohtlikkus inimesele avastati 1982. aastal USAs, kus haigestusid ühes kiirtoiduketis hamburgerit söönud inimesed. Haiguspuhangu põhjustajana tuvastati E. coli serotüübiga 0157:H7. Nüüd tuntakse mitut EHEC serotüüpi. 2011. aasta kevadel Euroopas levinud haiguspuhangu põhjustaja oli E. coli serotüübiga O104:H4. Tähises viitab O rakuseina antigeeni numbrile ning H viburi antigeeni numbrile. 

EHEC levib toore liha, pastöriseerimata piima ja määrdunud käte vahendusel. Nakatumist aitab vältida puhtus toidu käitlemisel ja toidu nõuetekohane kuumtöötlemine.

Välislingid 
 Piret Pappel: "Kuidas sai kolibakterist tapjabakter?" Novaator, 10. juuni 2011
 The Lancet Infectious Diseases, Early Online Publication, 23 June 2011, Martina Bielaszewska MD a, Alexander Mellmann MD a, Wenlan Zhang MD a, Robin Köck MD a, Angelika Fruth PhD b, Andreas Bauwens PhD a, Georg Peters MD c, Prof Helge Karch PhD a, Characterisation of the Escherichia coli strain associated with an outbreak of haemolytic uraemic syndrome in Germany, 2011: a microbiological study, 

Gramnegatiivsed bakterid
Vanemleitnant

Vanemleitnant on sõjaväeline auaste. Mõnedes riikides vastab vanemleitnandile ülemleitnandi auaste.

Vanemleitnant on Eesti kaitseväes kõige kõrgem mereväe nooremohvitseri auaste. See asub allpool kaptenmajori auastet. 

Maa- ja õhuväes vastab sellele kapteni auaste.

Vanemleitnandist ühe astme võrra madalam on leitnandi auaste.

Sõjaväelised auastmed

ar:ملازم أول (رتبة عسكرية)
az:Baş Leytenant
cs:Nadporučík
da:Premierløjtnant
de:Oberleutnant
en:First Lieutenant
fr:Premier-lieutenant
it:Primo tenente
lt:Vyresnysis leitenantas
nl:Eerste luitenant
no:Premierløytnant
nn:Premierløytnant
pl:Porucznik
ru:Старший лейтенант
sl:Nadporočnik
sv:Premiärlöjtnant
tr:Üsteğmen
vi:Thượng úy
zh:中尉
Andris Bērziņš

Andris Bērziņš (sündinud 10. detsembril 1944 Nītaures) on Läti poliitik. Ta oli Läti president 8. juuli 2011 – 8. juuli 2015.

Bērziņš lõpetas 1971. aastal Riia Polütehnilise Instituudi raadioinsenerina ja hiljem ka Läti Ülikooli majandusteaduskonna tööstuse planeerimise erialal.

Bērziņšil oli edukas karjäär ettevõttes Elektrons, kus ta alustas inseneritööd 1970. aastal. Hiljem tõusis ta firma direktoriks. 1988 nimetati Bērziņš avalike teenuste aseministriks.

Aastal 1990 valiti ta Rahvarinde ridadest Läti Ülemnõukogusse. Ta on üks ülemnõukogu liikmetest, kes hääletas 1990. aasta mais Läti vabariigi iseseisvuse taastamise deklaratsiooni poolt.

Aastatel 1993–2004 oli Bērziņš Latvijas Unibanka president. 2006. aasta detsembrist 2009. aasta aprillini tegutses ta Latvenergo nõukogu ajutise esimehena.

Bērziņš üritas poliitikasse naasta 2005. aastal, kui ta osales Riia linnavolikogu valimistel Roheliste ja Talurahva Liidu nimekirja eesotsas, olgugi et ta valimisliidu liige ei olnud. 2010. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta Roheliste ja Talurahva Liidu ridades seimi liikmeks.

Läti meedia teatel on Bērziņš miljonär ja Läti suurimat pensioni saav inimene. Maksuameti avaliku andmebaasi kohaselt kuulus 2006. aastal Bērziņšile 30 kinnistut mitmel pool Lätis. 2007. aastal müüs ta enam kui 4,5 miljoni lati eest maha oma aktsiapaki firmas Lode.

Ta valiti 2011. aastal Läti presidendiks. Esimene voor toimus 2. juunil ning Bērziņš kogus 50 häält ja tema vastaskandidaat, ametis olev president Valdis Zatlers 43 häält. Kokku oli valijamehi 99. Samal päeval peeti teine voor, milles Bērziņš sai 53 häält, võites valimised. Ta andis ametivande 8. juulil.

Tunnustus
2012 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk

Isiklikku 

Bērziņšil on esimesest abielust täiskasvanud poeg ja tütar.

Ta on alates 2011. aastast abielus arstiharidusega Dace Seisumaga (sündinud 1973), kellega ta elas pikka aega vabaabielus. Nad abiellusid varsti pärast Bērziņši valimist Läti presidendiks. Neil on ka poeg.

Viited

Välislingid 

Andris Bērziņš Läti Seimi kodulehel

Läti presidendid
Läti ettevõtjad
Riia Tehnikaülikooli vilistlased
Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1944
Samuel Christian Kettler

Samuel Christian Kettler (26. jaanuar/6. veebruar 1765 Karuse – 23. oktoober/4. november 1834 Juuru) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis Tallinna gümnaasiumis, Jena Ülikoolis õppis 9. oktoobrist 1783, oli kohal veel aastal 1786. Ordineeriti õpetajaks 3. septembril/14. septembril 1788.

Ta oli aastatel 1788–1790 Tallinna Toomkoguduse abiõpetaja. Aastatel 1790–1834 oli ta (introdutseeriti 29. septembril/10. oktoobril 1790) Juuru Mihkli koguduse õpetaja. Lisaks oli ta veebruarist 1820–1831 Ida-Harju praostkonna praost.

Ta matkas koos Otto Wilhelm Masinguga Saksamaal, aitas levitada Masingu trükiseid. Aastal 1821 kritiseeris Masingu literaaditegevust ja ilmselt seetõttu jahenesid nende suhted. Reformatsiooni 300. mälestuspäeval (1817) trükitud eestikeelne jutlus (kuulus Rosenplänteri erakogusse, säilinud Eesti Kirjandusmuuseumis). Masing kritiseeris tema eesti keele oskust.

Isiklikku 
Tema isa Kaspar Anton Kettler oli Karuse ja Hanila koguduse õpetaja, vanaisa Christian Anton Kettler oli Karuse, Hanila ja Varbla koguduse õpetaja, teine vanaisa Johann Friedrich Gernet oli Vigala Maarja koguduse õpetaja. Tema esimese naise Catharina Eleonora isa Jakob Heinrich Schlepegrell oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja, tema teise naise Charlotte Henriette Catharina isa Anton Friedrich Bornwasser oli Rõuge Maarja koguduse õpetaja. Tema vend Johann Theophilus Gottlieb Kettler oli Hargla ja Lääne-Nigula koguduse õpetaja, onu Adam Johann Kettler oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja. Tema poeg August Anton Kettler oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, teine poeg Otto Wilhelm Ludwig Kettler oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja. Tema tütar Sophie Juliane Emilie oli abielus alguses Ambla Maarja koguduse õpetaja Paul August Ferdinand Glanströmi, hiljem tema venna Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja Theodor Friedrich Glanströmiga.

Viited 

Juuru Mihkli koguduse vaimulikud
Ida-Harju praostid
Eestimaa vaimulikud
Sündinud 1765
Surnud 1834
Swansea City AFC

Swansea City Association Football Club (kõmri keeles Clwb Pêl-droed Dinas Abertawe) on Walesi jalgpalliklubi. See mängib Inglismaa tugevuselt teises liigas EFL Championship.

Klubi asutati 1912. aastal nime all Swansea Town. Oma praeguse nime sai klubi 1969. aastal. 1921. aastal liitus klubi Football League'iga.

Swansea City on esimene Walesi klubi, mis hakkas Premier League'is mängima. Esimene liiga mäng väljaspool Inglismaad toimus 20. augustil 2011 klubide Swansea City ja Wigan Athletic vahel. Kohtumist peeti Swanseas, kohaliku klubi kodustaadionil Liberty.

24. veebruaril 2013 võitis Swansea City oma esimese trofee, alistades Football League Cupi finaalmängus Bradford City 5:0. Väravaid lõid Nathan Dyer (2), Michu (1) ja Jonathan de Guzman (2).

Hooajal 2013–2014 mängis klubi Euroopa Liigas. Swansea City jõudis 32 parema sekka, kus kaotati kahe mängu kokkuvõttes Itaalia klubile Napoli tulemusega 1:3.

Praegune meeskond 
Seisuga 2. august 2019

Saavutused 
Inglismaa kolmas liiga (praegune Football League One)
Võidud (3): 1924–25, 1948–49, 2007–08
Inglismaa neljas liiga (praegune Football League Two)
Võidud (1): 1999–2000
Football League Cup
Võidud (1): 2012–13
Football League Trophy
Võidud (2): 1993–94, 2005–06
Welsh Cup
Võidud (10): 1912–13, 1931–32, 1949–50, 1960–61, 1965–66, 1980–81, 1981–82, 1982–83, 1988–89, 1990–91
FAW Premier Cup
Võidud (2): 2004–05, 2005–06

Peatreenerid 

 ...
  Roger Freestone (2002)
  Nick Cusack (2002)
  Brian Flynn (2002–2004)
  Alan Curtis (2004, ajutine)
  Kenny Jackett (2004–2007)
  Kevin Nugent (2007, ajutine)
  Roberto Martínez (2007–2009)
  Paulo Sousa (2009–2010)
  Brendan Rodgers (2010–2012)
  Michael Laudrup (2012–2014)

  Garry Monk (2014–2015)
  Alan Curtis (2015–2016, ajutine)
  Francesco Guidolin (2016)
  Bob Bradley (2016)
  Alan Curtis (2016–2017, ajutine)
  Paul Clement (2017)
  Carlos Carvalhal (2017–2018)
  Graham Potter (2018–2019)
  Steve Cooper (2019–)

Statistika 

Seisuga 12. august 2019
 Enim väravaid ühel liigahooajal – 92 väravat 46 mängus (hooajal 1976–1977)
 Vähim väravaid ühel liigahooajal – 36 väravat 42 mängus (hooajal 1983–1984)
 Enim mänge klubi meeskonnas – Wilfred Milne (aastatel 1920–1937 kokku 586 mängu)
 Enim väravaid klubi meeskonnas – Ivor Allchurch (aastatel 1947–2068 kokku 166 väravat)
 Enim väravaid ühel hooajal – Cyril Pearce (40 väravat hooajal 1931–1932)
 Enim väravaid ühel liigahooajal – Cyril Pearce (35 väravat hooajal 1931–1932)
 Noorim mängija väljakul – Nigel Dalling (15 aasta ja 289 päeva vanuselt mängus Southporti vastu, Fourth Division, 6. detsember 1974)
 Vanim mängija väljakul – Tommy Hutchison (43 aasta ja 172 päeva vanuselt mängus Southend Unitedi vastu, Third Division, 12. märts 1991)
 Suurim ost – 18 miljonit naela (André Ayewi eest West Ham Unitedile 2018. aastal)
 Suurim müük – 45 miljonit naela (Evertonile Gylfi Sigurðssonile eest 2017. aastal)

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht

Walesi jalgpalliklubid
Premier League'i klubid