joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Yukio Hatoyama

Yukio Hatoyama (鳩山由紀夫, sündinud 11. veebruaril 1947) on Jaapani poliitik.

Ta kuulub Jaapani Demokraatlikku Parteisse.

Hatoyama sündis tuntud poliitikute peres. Tema vanavanaisa Kazuo Hatoyama oli Jaapani Esindajatekoja spiiker, vanaisa Ichirō Hatoyama oli peaminister, kelle ajal taastati Jaapani diplomaatilised suhted NSV Liiduga, mis võimaldas Jaapanil astuda ÜRO liikmeks. Isa Iichirō Hatoyama oli välisminister. Ema Yasuko Hatoyama oli Bridgestone Corporationi asutaja Shojiro Ishibashi tütar ning sai oma isalt suure päranduse. Ema oli samuti poliitikas mõjukas, sest ta rahastas poliitilisi organisatsioone, sealhulgas oma poegade erakonda.

Yukiol on noorem vend Kunio Hatoyama, kes töötas Tarō Asō valitsuses sise- ja sideministrina. Kunio abikaasa Emily Hatoyama on sündinud ja kasvanud Austraalias, aga on rahvuselt samuti jaapanlane ja töötab Jaapanis televisioonis.

Yukio Hatoyama lõpetas Tokio Ülikooli 1969 ja Stanfordi ülikooli tööstusinsenerina 1976. Ta töötas 1976–1981 Tokio Tehnoloogiainstituudis assistendi ja 1981–1986 Senshu ülikoolis abiprofessorina.

Miyuki Hatoyamaga tutvus Yukio Stanfordis, kus Miyuki töötas Jaapani restoranis. Nad abiellusid 1975 pärast seda, kui Miyuki oli oma eelmise abielu lahutanud. Neil on poeg Kiichirō, kes töötab Moskva Ülikoolis.

Ta oli Jaapani peaminister 16. septembrist 2009 kuni 4. juunini 2010.

Kuigi ta oli peaminister vähem kui aasta aega, jõudis ta palju korda saata. Ta kehtestas lastetoetuse ja taastas toetuse üksikemadele. Haridussüsteemi eelarvet suurendas ta 8,2%, sealhulgas keelustas ta õppemaksu riiklikes keskkoolides ja laiendas üliõpilaste stipendiumisüsteemi. Lisaks kehtestas ta toetused riisikasvatusega tegelevatele talupoegadele, laiendas töötuskindlustust kõigile töötajatele, kuid vähendas meditsiinilisi kulutusi tööta inimestele.

2. juunil 2010 teatas ta, et astub peaministriametist tagasi. Tema populaarsust oli kahandanud rahastamisskandaal. Nimelt oli ta saanud 4 miljoni USA dollari väärtuses annetusi, mis ei olnud kohaselt deklareeritud. Enamik sellest rahast pärines tema emalt, aga annetajateks oli märgitud ka surnud inimesi. Skandaal tõstatas tema usaldusväärsuse küsimuse. Prokuratuur otsustas tema vastu süüdistust mitte esitada, kuigi tema sekretär sai tingimisi vanglakaristuse ja Jaapani Ringhäälinguorganisatsiooni NHK väitel on raske uskuda Hatoyama kinnitust, et ta ei olnud võltsimisest teadlik.

Jaapani peaministrid
Sündinud 1947
Antoine Claire Thibaudeau

Krahv Antoine Claire Thibaudeau (23. märts 1765 – 8. märts 1854) oli Prantsusmaa poliitik.

Ta oli Rahvuskonvendi liige ja hääletas Louis XVI surmamõistmise poolt. Napoleon I ajal oli ta Gironde'i prefekt ja Napoleoni koodeksit väljatöötanud komisjoni liige. 

Kuningatapjana välja saadetud, pöördus ta tagasi Prantsusmaale 1830. aastal. Napoleon III ajal oli ta senaator ja viimane elusolev Rahvuskonvendi liige.

Prantsusmaa senaatorid
Prantsusmaa krahvid
Auleegioni suurohvitserid
Sündinud 1765
Surnud 1854
Johannes Toming

Johannes Toming (23. veebruar 1896 Laiuse – 9. aprill 1949 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1940).

7. Jalaväerügemendi pataljoniülem.

1926. aastal abiellus ta Valgas Emilie Olga Elbrechtiga.

Välislingid
Ohvitseride andmekogu 

Eesti soomusronglased
7. Jalaväerügemendi koosseis
Sündinud 1896
Surnud 1949
Imants Lancmanis

Imants Lancmanis (sündinud 29. juulil 1941) on läti kunstiajaloolane, restaureerimise spetsialist, maalikunstnik ja mitme raamatu autor.

Tema peamised uurimissuunad on Läti kunst 18. ja 19. sajandil, Läti mõisad ja lossid, nende arhitektuur ja ajalugu, ning heraldika.

Ta on 1975. aastast Rundāle lossi muuseumidirektor ning ka Läti Panga mündidisainikomisjoni liige.

Teoseid
"Studien zur Kunstgeschichte in Estland und Lettland". Martin-Carl-Adolf-Böckler-Stiftung 1995 (kogumiku kaasautor)

Tunnustused
1992: Läti Teaduste Akadeemia auliige
1994: Kolme Tähe ordeni 4. järk
2002: Pro Europa auhind
2002: Europa Nostra preemia 
2007: Georg Dehio kultuuripreemia (Georg Dehio-Kulturpreis 2007)

Viited

Läti ajaloolased
Sündinud 1941
Hädasignaal

Hädasignaal on rahvusvaheliselt mõistetav vahend abi kutsumiseks. Hädasignaale edastatakse tavaliselt raadio teel, visuaalselt vaadeldavate esemete või valguse või kuuldavate helisignaalide abil. Hädasignaal annab märku, et inimene või inimrühm, laev, lennuk või mõni muu sõiduk on tõsises ohus ja vajab viivitamatult abi. Hädasignaali kasutamine muudes olukordades võib olla kohalike või rahvusvaheliste seaduste vastane.

Hädasignaale 
 CQD
 Mayday
 NC
 SOS

Vaata ka 
 GMDSS

Laevandus
Kommunikatsioon
Aldo Kudevita

Aldo Kudevita (kuni 1940. aastani Aleksander Kudevita; 22. september 1900 Pärnu – 19. juuli 1947 Norillag, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (major).

Teenis 1. Diviisi staabis Narvas. 

Arreteeriti NKVD poolt 28. juunil 1941.

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

Eesti sõjaväelased
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1900
Surnud 1947
20th Flight Rockers

20th Flight Rockers on Soome rockabilly-ansambel.

Koosseis
Ana (vokaal)
Gona (kitarr)
Pekka (kontrabass)
Toni (trummid)
Pete (klahvpill)

Diskograafia

Albumid
"On the Go" (2009)

Välislingid 
20thflightrockers.fi – ametlik koduleht

Soome ansamblid
Rockabilly ansamblid
Tiidu Kore

Tiidu Kore VR II/2 ja VR II/3 (kuni 1935. aastani Tiido Kraus; 26. november 1883 Sompa, Jõhvi vald, Virumaa – 10. mai 1945 Tallinna vangla) oli Eesti sõjaväelane (kaptenmajor).

1920. aasta alguses teenis vanemleitnandi auastmes hävitaja Vambola (miiniristleja) komandöri ametikohal.

Arreteeriti NKVD poolt 23. märtsil 1945.

Tunnustus
Vabadusristi II liigi 3. järk, 21. veebruar 1920
Vabadusristi II liigi 2. järk, 1. september 1920
Läti Karutapja orden, III järk
Kaitseliidu Harju maleva rinnamärk, 1936
Kotkaristi IV klassi teenetemärk, 1938

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

Miiniristleja Vambola meeskonnaliikmed
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi II liigi 2. järgu kavalerid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Karutapja ordeni kavalerid
Kaitseliidu Harju maleva liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1883
Surnud 1945
Dominic Monaghan

Dominic Bernard Patrick Luke Monaghan (sündinud 8. detsembril 1976) on Inglismaa näitleja. Ta on püüdnud rahvusvahelise tähelepanu kääbik Meriadoc Brandybucki rolliga "Sõrmuste Isanda" filmitriloogias (režissöör Peter Jackson, teine tuntum roll on Charlie Pace USA telesarjas "Teadmata kadunud" (Lost).

Isiklikku
Monaghan sündis Saksamaal Berliinis. Saksa keel on inglise keele kõrval tema teine kodune keel.

Tema lemmikfilm on "Tähtede sõda". Filmi ühe tegelase, Luke'i järgi valis ta ka endale viimase eesnime. 

Ta on suur loodusearmastaja ning tal on olnud palju lemmikloomi, sealhulgas kameeleon. Tal on ka Indias oma mets ning ta oli ajutiselt loomaõiguste ühingu PETA liige.

Monaghan on jalgpallitiimi Manchester United fänn.

Tema paremale käele on tätoveeritud haldjakeelne sõna "üheksa", kvenja (Quenya) vormis Tengwaris. See viitab osalemisele "Sõrmuste Isanda" filmitriloogias ja sellele, et tema tegelane oli üks üheksast Sõrmuse Vennaskonna liikmest.

Talle meeldib lahendada ristsõnu, lemmikuks on ajalehe New York Times ristsõna.

Karjäär
Esimest korda sai teda teleekraanil näha sarjas "Hetty Wainthropp Investigates", kus ta mängis Geoffrey Shawcrossi, ühte põhitegelast. Tema kinofilmidebüüdiks aga osutus Sasha 1997. aasta Briti filmis "Hostile Waters". Aastal 2000 mängis ta telesarjades "Monsignor Renard" ja "This is Personal: The Hunt for the Yorkshire Ripper" väikeosi. Aastatesse 2001–2003 jäi tema tuntuim roll, Meriadoc Brandybuck (eestikeelses variandis Ilomac Kangepukk). Aastal 2004 näitles ta filmides "Spivs" ja "The Purifiers" ning alustas telesarjas "Teadmata kadunud". Aasta hiljem käis ta läbi filmidest "Ringers: Lord of the Fans" Narratorina ning "Shooting Livien" Owen Scottina. 2008. aastal mängis ta filmis "I Sell the Dead", kus ta kehastas hauaröövlist Arthur Blake'i, aasta enne seda kirjutati ta "Teadmata kadunutest" välja. Aastasse 2009 jäävad rollid Chris Bradley filmis "X-Meeste algus: Wolverine" (X-Men Origins: Wolverine), ühe osaga piirdunud roll sarjas "Chuck", kahes osas olev Andy Britt sarjas "Meeleheitel koduperenaised" (Desperate Housewives) ning samuti alustas Monaghan sarjas "Vaade tulevikku" (FlashForward). Aastasse 2011 planeeritakse filmi "Pet" ning aastal 2010 alanud "Teadmata kadunute" kuuendal hooajal ilmus taas ekraanile Charlie Pace'ina.

Välislingid

IMDb

Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1976
Aruküla raudteepeatus

Aruküla raudteepeatus on raudteepeatus Harjumaal Raasiku vallas Aruküla alevikus.

Aruküla raudteepeatus asub Tallinnast 21 km kaugusel. Rong sõidab Balti jaamast Arukülla 24 minutit.

Alates 8. juulist 2011 on Arukülas kasutusel kaks madalat ooteplatvormi.

Päevas sõidab Arukülast läbi umbes 29 Elroni elektrirongi. Diiselrongid ega Tallinna-Moskva-Tallinna rong Arukülas ei peatu. Piletihinnalt kuulub peatus III tsooni.

Ajalugu

Jaama eelkäijaks on Baranoffide palvel Aruküla mõisa lähistele rajatud platvorm Baranovsk, mis rajati 1898. aastal ja mille kasutusõigus oli esialgu ainult kindralmajor P. Baranovi perekonna liikmetel.  
See jäi Harju-Jaani kihelkonda Aruküla mõisa maadele.

Hiljem kandis peatuskoht Aruküla nime ja avati 1911. aastal üldiseks kasutamiseks. 1914. aastal ehitati jaama möödasõidutee ja jaama kasutati vahejaamana. 

Aruküla lihtne puidust ühekorruseline jaamahoone rajati 1920. aastal. Hoone lammutati 2002. aastal.

Nõukogude võimu algusaastatel viis jaamast haruraudtee põhja suunas, turbarappa.

1986. aasta kevadel avati liiklus Tallinna–Tapa raudteelõigu teisel peateel (esialgu vaid Lagedi ja Raasiku jaamade vahel), millega seoses muutus senine Aruküla jaam peatuskohaks. Kõrvalteed demonteeriti.

Vaata ka
Tallinna–Aegviidu raudteeliin
Aruküla

Viited

Kirjandus
Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003), ISBN 9985-62-149-2

Välislingid 

 Arukülas võeti kasutusele uued perroonid; Sõnumitooja, 13.07.2011
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Raasiku vald
Aruküla
Kulli raudteepeatus

Kulli raudteepeatus on raudteepeatus Harjumaal Raasiku vallas Kulli külas. Rajamisel jäi see Rae valda.

Kulli raudteepeatus asub Tallinnast 19 km kaugusel. Rong sõidab Balti jaamast Kullile umbes 20 minutit. 

Kullil peatuvad vaid Elroni elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus II ja III tsooni.

Kulli raudteepeatusest veidi põhjas asub Aruküla–Lagedi maantee raudteeülesõit.

Perroonid
Varem asusid Kulli peatuses täispikad perroonid, kuid need lammutati vanuse tõttu ja ehitati lühikesed, sest külas ei ela väga palju inimesi ja rongi peale ei lähe korraga rohkem kui paar inimest. Viimasel ajal on aga võrreldes varasema ajaga hakanud asustus tihenema. Ühel perroonil oli varem ka eterniidist varikatus, kuid mõni aeg tagasi see lammutati. Seoses Elroni loomise ja uute rongide hankimisega ehitati vanade perroonide asemele uued 550 mm kõrgused ja 35 m pikkused perroonid. Kulli peatuses saab rongist väljuda ja siseneda vaid läbi rongi C-ala, haakes rongi puhul ainult läbi esimese rongi C-ala.

Viited

Välislingid 

 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Raasiku vald
Ida Loo-Talvari

Ida Loo-Talvari (kuni 1926. aastani Ida Loo; aastatel 1926–1937 Ida Aav-Loo; 19. juuni 1901 Narva – 29. juuni 1997 Göteborgi lähedal) oli eesti laulja (koloratuursopran).

Õppis laulmist Tallinna konservatooriumis Emmeline Helmani klassis. 

1921. aastast on ta Estonia solist.

Lavarolle
Paaž – Giacomo Meyerbeer "Hugenotid"
Senta – Richard Wagner "Lendav hollandlane"
Juta – Evald Aav "Vikerlased"
Gilda – Giuseppe Verdi "Rigoletto"
Lakmé – Léo Delibes "Lakmé"
Aida – Giuseppe Verdi "Aida"
Margarete – Charles Gounod "Faust"
Violetta – Giuseppe Verdi "Traviata"
Tamara – Anton Rubinstein "Deemon"
Olympia – Jacques Offenbach "Hoffmanni lood"
Rosine – Gioachino Rossini "Sevilla habemeajaja"
Ursula – Adolf Vedro "Kaupo"
Maliella – Ermanno Wolff-Ferrari "Madona ehted"

Isiklikku
Ida Loo-Talvari oli Evald Aava abikaasa.

Eesti ooperilauljad
Eestlased Rootsis
Sündinud 1901
Surnud 1997
Kliiver

Kliiver (holl kluiver, alamsaksa klüver ) on purjelaeva kliiverpoomi või pukspriidi ja vööripoolse laevamasti vahelise taagi alaosale kinnituv kolmnurkne puri. Nimetatakse üldistavalt eespurjeks. 

Kliiverpoomiga (pukspriidiga) purjelaeval on tavaliselt sõltuvalt suurusest 1–4 kliiverpurje.

Kliivreid:
 pudinkliiver
 väliskliiver
 sisekliiver

Vaata ka 
 Taakselpuri
 Fliigerpuri
 Topselpuri

Purjestus
Raivo Kalamäe

Raivo Kalamäe (kuni 1939 Roland Kroll; 18. august 1919 Albu vald Järvamaal – 17. märts 2018) oli eesti päritolu Austraalia tööstusinsener ja eesti vabadusvõitleja.

Ta oli Austraalia eestlaste ajalehe Meie Kodu toimetuse liige, Eesti Sõjaveteranide Liidu esimees, Eesti Arhiiv Austraalias juhatuse esimees, Eesti Skautide Maleva ja Korp! Sakala liige, aastast 1992 Austraalia Eesti Meeskoori asutajaliige ning Sydney rahvatantsurühma Virmalised pillimees.

Teise maailmasõja ajal tegutses ta Valga Omakaitses ja ühines 40. Eesti Politseipataljoniga. Ta sai Kärevere sillapeal (Kärevere lahing) põrutada. Sealt taganes väeüksus Riia alla, kust edasi Gdyniasse  ja lõpuks Neuhammerisse, kus Politseipataljon 1944. oktoobri lõpus Eesti Diviisi koosseisu arvati. Ta osales lahingutes Ülem-Sileesias Neuhammeri lähistel ja Oppelni "kotis" (Oppelni lahing), kus sai haavata ja sattus Olmützi haiglasse. Paranemise järel suunati Taanis asunud eesti tagavararügementi, mille koosseisus  teenides langes 1945. aasta 3. mail inglaste sõjavangistusse, ning viibis Belgia Zedelgemi sõjavangilaagris (PoW-camp Zedelgem) ja hiljem Borghorstis.

25. märtsist 1950 elas Austraalias.

1995. aastal oli ta kindral Aleksander Einselni esindaja ja nõunik Noorte Kotkaste peastaabi juures.

Ta oli 1952. aastast abielus Silvia Raudmaga, kellega neil on poeg Sulev. Tema kasutütar Tiia Raudma oli 1995–2001 Eesti Vabariigi haridusministri nõunik ja alates 2002. aastast välisintegratsiooni nõunik.

Tunnustused
Medal "Talvelahing Idas" 
Eksiilskautide teeneterist I ja II klass
Noorte Kotkaste teeneterist
Kaitseliidu Valgerist III klass
Kaitseministeeriumi teeneterist III klass 
Valgetähe IV klassi teenetemärk, 9. veebruar 1998
Meritorius Medal, 26. mai 2005
Eesti Vigastatud Sõjameeste Ühingu auliige
OAM Order of Australia Medal

Publikatsioonid
Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu Väliseesti artiklite (VEART) andmebaasist
Aldur Kaljo InMemoriam, Meie Kodu, nr.1 (2271), 18. jaanuar 1995, lk 2
Quo vadis, rahvuslik kasvatus? Kaitse Kodu!, IV–V/1997, lk 36–37.
Noorte Kotkaste organisatsioonist ja juhtimisest. Kaitse Kodu!, 4’2004, lk 29–32
Vene valel on lühikesed jalad, Eesti Päevaleht 23. mai 2005
Kahju, et ei suudeta tõtt tunnistada , Eesti Päevaleht 13. juuni 2005
Saastamine, Eesti Päevaleht 26. juuli 2005
"Balti Nõukogust ja vabadusnõudlusest", kogumikus "Sõna Jõul. Diasporaa Roll Eesti Iseseisvuse Taastamisel", 2008, ISBN 9789949119264

Raamatud
Rajaviiteid haugastele. Tallinn : Noored Kotkad, 2004. 74 lk.
Eesti Sõjaveteranide Liit 1969–2004 (toimetaja); teavik

Viited

Eestlased Austraalias
Eesti insenerid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Korporatsioon Sakala liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1919
Surnud 2018
Eesti sõjaväelased Saksa sõjaväes Teises maailmasõjas
Püloon

Püloon võib olenevalt kontekstist tähendada üht järgnevast:

 Vana-Egiptuse arhitektuuris on püloon templi väravaehituse osa.
 Sillaehituses on püloon massiivne tugipost, mis toetab ripp- või vantsilla kandetorni.
 Lennunduses on püloon konstruktsioonielement lennuki tiiva külge mootorite jm objektide kinnitamiseks.
 Arhitektuuris on püloon väravat, monumenti vm flankeeriv massiivne post või torn

Täpsustusleheküljed
Jäneda raudteepeatus

Jäneda raudteepeatus on raudteepeatus Lääne-Virumaal Tapa vallas Jäneda külas, Tallinna–Narva raudteel.

Peatus asub Jäneda küla keskusest veidi eemal.

Jänedal peatuvad Tallinna–Narva raudteeliini Elroni kiirrongid, v.a ekspressrongid.

Peatuses on kaks lühikest perrooni. Rongi siseneda ja sealt väljuda saab vaid C-ala kaudu. Rong sõidab Balti jaamast Jänedale keskmiselt alla tunni. Piletihinnalt kuulub peatus V tsooni.

Ajalugu
Jäneda peatus koos ooteruumiga ehitati Jäneda mõisaomaniku Benckendorffi soovil 1870. aastal Jäneda mõisa keskusesse ja sai 1876. aastal pooljaamaks. 

Peatus jäi avamisel Ambla kihelkonda Jäneda mõisa maadele. 
20. sajandi algusaastail lisati puidust ühekorruseline jaamahoone, mis praeguseks on lammutatud. 1914. aastal ehitati jaama möödasõidutee ja jaama kasutati vahejaamana. 5.novembril 1927 nimetati peatuskoht jaamaks. 1970. aastail ehitati teisele poole raudteed uus Jäneda jaamahoone.

1990. aastate alguses, seoses Tallinna–Tapa raudteelõigu teise peatee valmimisega, muudeti senine Jäneda jaam tagasi raudteepeatuseks.

Kuni 2005. aastani järgnes Tapa suunal Jänedale Patika raudteepeatus.

Vaata ka
 Tallinna–Narva raudtee
 Eesti raudteetransport
 Jäneda

Viited

Kirjandus
 Mehis Helme "Eesti Raudteejaamad" (Tänapäev 2003)

Välislingid

 FOTO: Jäneda jaam umbes 1928; Baltic Trains Picture Gallery
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Tapa vald
Balti raudtee
RAF-977

RAF-977 Latvija oli Riia autotehases valmistatud 10-kohaline mikrobuss, mida toodeti aastatel 1958–1976.

Vaata ka
Mikrobuss ja Väikebuss

Välislingid

Sõidukid
Andres Kalmus

Andres Kalmus (kuni 1935. aastani Andrei Dreimann; ka Andreas Kalmus; 25. september 1902 Treimani küla, Orajõe vald, Pärnumaa – 22. juuni 1990 Göteborg) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1938) ja sõjaväeluure ohvitser.

Ta sündis Treimani külas Punapõllu talus.

Ta oli rahvusvaheliselt tuntuim Eesti luureohvitser, tunnustatud raadioside, raadioluure ja salakirjade spetsialist. 

Kapten Andres Kalmus juhtis Sõjavägede Staabi II osakonna raadioluurejaoskonda, aastatel 1939–1944 oli ta juhtiv raadioside ja -luure ohvitser Soome kindralstaabi juures, teenis pärast sõda kõrgetel ametikohtadel Prantsuse sõjaväeluures. 

Ta oli Eesti Sõjavägede Staabi 2. osakonna D-jaoskonna (raadioluure) ülem. Kalmus vabastati sõjaväest juulis 1940. Ta põgenes Soome, kus võeti Soome Peastaabis tööle ANSt Revali sideohvitseriks. 1944. aastal määrati ta Haukka luurerühma ja suvel ka Tümmleri raadiokursuste ülemaks.

1935. aastal anti talle Kotkaristi V klassi teenetemärk. 

Ta on maetud Bromma kalmistule.

Viited

Välislingid
Ohvitseride andmebaasis

Eesti luurajad
Sõjavägede Staabi koosseis
Sidepataljoni koosseis
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1902
Surnud 1990
Lehtse raudteepeatus

Lehtse raudteepeatus (kuni 2012. aastani raudteejaam) on raudteepeatus Lääne-Virumaal Tapa vallas Lehtse alevikus (5. hinnatsoon).

Lehtse raudteepeatuses peatuvad Elroni reisirongid, mõlemal suunal kokku 16 reisi (seisuga 07.12.2020.)

Reisirong sõidab Lehtse raudteepeatusest Ülemistele 43 minutit, Tallinna Balti jaama 52 minutit, Tapale 7–8 minutit ja Rakverre 25 minutit.

Ajalugu

Lehtse jaam rajati aastal 1876 seoses kuus aastat varem rajatud (Paldiski–)Tallinna–Narva raudteega. Jaam jäi avamisel Ambla kihelkonda Lehtse mõisa maadele ja kandis algselt nime Vedruka pooljaam. Esimene jaamahoone valmis kaks aastat hiljem. Lehtse mõisnik seadis aastal 1884 sisse telefoniühenduse jaama ja oma mõisa vahel, mis kujunes Eesti esimeseks telefoniliiniks. Too jaamahoone põles aasta 1890 paiku maha. 
Uue jaama rajamine kujunes Lehtse ja Pruuna mõisa vaheliseks vägikaikaveoks: kelle maadele pidi uus jaam tulema, selle mõisa nime pidi see ka kandma. Võitis Lehtse mõisnik, kes lasi oma rahaga uue jaamahoone rajada – otse loomulikult oma maadele.  Praegu on kivist jaamahoone tühi. Selle analoog asub Kehras. 

XX sajandi algusaastatel avati jaamast Lehtse turbatööstuseni viiv 4 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee, mida kasutati nii turba-, kui ka metsaveoks.

1991. aasta mais hakati ekspluateerima uut raudtee paaristee lõiku liinil Aegviidu-Lehtse, 1992. aasta alguseks pikendati teist teed kuni Tapani.
1991. aastal valmis Lehtses ka uus silikaattellistest elektritsentralisatsiooni post, kuhu viidi üle raudteejaama kollektiiv ning kus asus pöörmete ja signaalide tsentralisatsiooni juhtpult.

Aastani 2005 eelnes Lehtsele Tallinna suunalt Patika raudteepeatus.

Nüüdseks on endisest jaamast saanud peatuskoht, kõrvalteed ja pöörmed on demonteeritud. Samuti on tänaseks lammutatud peale jaama sulgemist kasutuks muutunud silikaadist ET-post.

Raudteepeatus ajakohastati 2012. aastal, mille käigus ehitati kaasaegsed ooteplatvormid pikkusega 100 m.

Jaamahoone

Lehtse ühekorruseline madala poolkelpkatusega kivist jaamahoone ehitati 1897. aastal tüüpprojekti järgi analoogselt Kehra, Kohtla ja Auvere jaamahoonetega.

Hoone sümmeetrilist põhiplaani liigendab üldootesaali laiuses kõrgemas eraldi katustatud keskosas eenduv keskrisaliit, mille tähtsust rõhutavad
kolm kõrgendatud fassaadiava. Tumedail klinkertellisfassaadidel pakuvad efektset kontrasti valgeks lubjatud detailid: laiad nurgaliseenid, kitsad rõhtvööd ja segmentkaaravade silluspiirded.

Tegemist on ainsa seda tüüpi jaamahoonega Eestis, kus on säilinud originaalkubatuur (teine säilinud hoone Kehras on hiljem ümber ehitatud).

Hoone kuulub AS Eesti Raudteele, kuid alates 1999. aastast, kui jaamas lõpetati piletimüük, on hoone olnud kasutuseta. 

Alates 1998. aastast on Lehtse jaamahoone arvel Kultuurimälestisena.

Viited

Kirjandus
Mehis Helme "Eesti raudteejaamad" (Tänapäev 2003)

Välislingid 

 Lehtse raudteejaama hoone kultuurimälestiste riiklikus registris
 Lehtse jaam aastal 2007 - Baltic Trains Picture Gallery
 Eestimaa rongid: Tallinn - Tapa

Eesti raudteejaamad
Tapa vald
Balti raudtee
Prantsuse esimene keisririik

Prantsuse esimene keisririik oli Napoleon Bonaparte'i (keisrina Napoleon I) loodud riik Euroopas 1804–1814 ja 1815. Prantsuse esimene keisririik oli oma aja võimsamaid riike ja hõivas teatud perioodil ka suure osa Saksamaast, Hispaaniast ja Itaaliast.

1804. aastal valiti senine esimene konsul Napoleon Bonaparte Prantsuse keisriks. Esimese keisririigi perioodi iseloomustas peaaegu lakkamatu sõjategevus Euroopas (Napoleoni sõjad), mille käigus Prantsusmaa alistas suure osa Euroopast. 1812. aastal, mil riik oli oma võimsuse tipul, oli Prantsuse esimesel keisririigil 130 departemangu 44 miljoni elanikuga.

Lüüasaamine Hispaania iseseisvussõjas ning hukatuslik sõjakäik Venemaale nõrgestasid keisririiki tunduvalt. Kuuenda koalitsiooni sõjas lõid liitslasväed 1813. aastal Prantsuse väed Saksamaalt välja, tungisid Prantsusmaa ning sundisid 1814. aastal Napoleoni troonist loobuma. Napoleon pagendati Elba saarele.

Saja päeva ajal taastati ajutiselt keisririik, kuid peale Napoleoni lüüasaamist kaotati uuesti ning võimule naasid Bourbonid (Bourbonide restauratsioon).

Eellugu
Napoleon Bonaparte oli Prantsusmaa Esimese Vabariigi ajal tõestanud end andeka väejuhina. 1799. aasta 18. brümääri riigipöördega kukutati Direktoorium ning kehtestati Konsulaat. Napoleon sai esimeseks konsuliks ning tema võim riigis järjes kasvas.
 
18. mail 1804 otsustas Prantsuse senat anda Napoleon Bonapartele keisritiitli, otsuse ratifitseeris samal päeval rahvahääletus. Napoleoni kroonimine toimus 2. detsembril.

Vaata ka
Prantsuse teine keisririik
Tõikamägi

Tõikamägi on küngas Otepää kõrgustikul Pilkuse külas. Mäe kõrgus on 214 meetrit.

2015. aasta jaanuaris avati Tõikamäel õhuväe radarijaam, mis kuulub Balti riikide õhuseiresüsteemi Baltnet. Tõikamäe radarijaamas on prantsuse päritolu kolmemõõtmeline keskmaa-õhuseireradar Ground Master 403, mis suudab õhusõidukeid avastada kuni 470 km kauguselt ja kuni 30 km kõrguselt.

Viited

Eesti künkad
Otepää vald
O

O (o) on eesti tähestiku 15. täht. Ta asub tähestikus N ja P vahel.

Tähestikutähed
Tatjana Golikova

Tatjana Golikova (Татьяна Алексеевна Голикова; sündinud 9. veebruaril 1966 Mõtištšis) on Venemaa majandusteadlane ja poliitik.

2003. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.

Golikova lõpetas 1987 Moskva Plehhanovi-nimelise rahvamajandusinstituudi töö ökonoomika erialal. 1987–1990 oli ta NSV Liidu töö teadusliku uurimise instituudi palgaosakonna noorem teaduslik kaastööline. 1990–1992 oli ta Vene NFSV rahandusministeeriumi riigieelarve ülekandeosakonna juhtivökonomist, 1992–1995 Venemaa rahandusministeeriumi eelarveosakonna eelarvepoliitika ja analüüsi allüksuse vanemökonomist, peaökonomist ja juhataja. 1995–1996 oli ta rahandusministeeriumi kogueelarve ülekandeosakonna juhataja. 1996–1998 oli ta rahandusministeeriumi eelarveosakonna juhataja asetäitja ning aprillist augustini 1998 selle osakonna juhataja ja rahandusministeeriumi kolleegiumi liige. 1998–1999 oli ta rahandusministeeriumi eelarvepoliitika osakonna juhataja ja rahandusministeeriumi kolleegiumi liige. 1999–2007 oli ta rahandusministri asetäitja, sealjuures 2002–2004 rahandusministri esimene asetäitja.

Ta oli 24. septembrist 2007 21. maini 2012 tervishoiu- ja sotsiaalarengu minister ja alates 20. oktoobrist 2007 riikliku narkootikumidevastase komitee aseesimees.

Alates 2003 on Golikova abikaasa Venemaa endine tööstus- ja kaubandusminister Viktor Hristenko.

Autasud 

Golikovat autasustati 2001 ordeni "Teenete eest isamaa ees" 2. järguga ja 2004 sama ordeni 1. järguga. 2006, aasta veebruaris autasustati teda Austuse ordeniga teenete eest Suures Isamaasõjas saavutatud võidu 60. aastapäeva pidustuste ettevalmistamisel ja korraldamisel. Sama aasta novembris pälvis ta Sõpruse ordeni.

Venemaa poliitikud
Sündinud 1966
Heno Sarv

Heno Sarv (21. jaanuar 1954 – 15. märts 2010) oli eesti kultuurigeograaf ja etnoloog.

Ta õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis geograafiat (lõpetas 1978). 

Aastatel 1976–1977 oli ta filmi "Linnutee tuulte" võttegrupis režissöör Lennart Mere assistent. Ta oli ansambli Hellero ja Liinatśuraq liige. Ta on töötanud Eesti Rahva Muuseumi teaduri ja asedirektorina.

Heno Sarv kaitses 2002. aastal doktoritöö teemal "Indigenous Europeans East of Moscow". 

Oli Eesti Kongressi liige. Kandideeris 1995. aastal Riigikokku Parempoolsete nimekirjas Tartu linnas, kuid ei osutunud valituks.

Teosed
Sarv, Heno 2007. Soomeugriluse olevik ja tulevik. Horisont. vt

Isiklikku
Tema vennad on Tõnn Sarv ja Mikk Sarv. Tema isa oli Hans Sarv ja vanaisa oli matemaatik Jaan Sarv. Tema lapsed on Kail Visla, Tuul Sepp, Pihel Sarv ja Meel Valk.

Viited

Välislingid 
Tiit Tuumalu,  Tal on üks viga. Aga see läheb üle. Noorus! (Intervjuu Heno Sarvega), 27. märts 2009 
Aado Lintrop. Heno Sarve mälestuseks.

Eesti etnoloogid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased‎
Eesti Kongressi liikmed
Eesti muinsuskaitsjad
Sündinud 1954
Surnud 2010
Gabriel Terra

Gabriel Terra (1. august 1873 Montevideo – 15. september 1942 Montevideo) oli Uruguay president aastail 1931–1938.

Uruguay presidendid
Advokaadid
Sündinud 1873
Surnud 1942
Kollektiivne Töö

Kollektiivne Töö oli 1941. aastal kord kuus (6 numbrit) ilmunud Eesti NSV Kohaliku Tööstuse Rahvakomissariaadi käsitööstuslike artellide ajakiri.

Eesti endised ajakirjad
Male ja Mõttesport

Male ja Mõttesport oli Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Kehakultuuri ja Spordi Komitee Vabariikliku Male-kabe Klubi häälekandja, mis ilmus 1941. aastal.

Ajakirjas olid male- ja nuputamisülesanded.

Ajakiri vahetas välja varasema ajakirja Ajude Gümnastika (1933–1940).

Male ja Mõttesport kuulub 1941. aastal Saksa okupatsioonivõimu poolt avaldatud Eesti raamatukauplustest ja avalikest raamatukogudest kõrvaldamisele kuuluva kirjanduse nimestikku.

Eesti endised ajakirjad
Eesti male
Eesti spordiajakirjandus
Mäng ja Töö

Mäng ja Töö oli Eestis aastatel 1940–1941 ilmunud ajakiri oktoobrilastele.

Ajakirja peatoimetaja oli Ilmar Peterson.

Välislingid
Fotosid

Eesti endised ajakirjad
Eesti laste- ja noorteajakirjandus
Protagoras

Protagoras Abderast (5. sajand eKr) oli vanakreeka filosoof, sofist, kes hakkas ühe esimese filosoofina oma õpetuse eest raha võtma. 

Teda võib pidada ka esimeseks väitlusõpetajaks, kuna ta pani oma õpilasi teema poolt ja vastu väitlema. Periklese palvel töötas ta välja uue konstitutsiooni projekti. Kuid õige pea Protagoras vahistati ja mõisteti surma. Hiljem ta siiski vaid pagendati, kuid teel Sitsiiliasse ta uppus. Süüdistuse põhjuseks oli tema raamat „Jumalatest”, mis sai esimeseks avalikult põletatud teoseks. See teos algas sõnadega: „Jumalatest ei või ma täie kindlusega ütelda, kas nad on olemas või ei ole olemas, sest takistusi seisab siin ees – nii küsimuse enda tumedus kui ka inimliku elu lühidus.”

Protagoras õpetas, et kõik on tõde, mida tõeks peetakse. Millistena asjad näivad mulle, sellised nad ongi minu jaoks; millistena nad näivad teisele inimesele, sellised nad ongi tema jaoks. Tõde on alati tõde kellegi jaoks mingites tingimustes ja mingil ajal. Näited: Üks ja sama seltskond on nõme ühe inimese jaoks, kuid täiesti normaalne teise inimese jaoks. Õppeaine, mis on huvitav ühe jaoks, ei ole huvitav teise jaoks.

Protagoras on tuntud Protagorase paradoksi poolest. Nimelt leppis ta kokku ühe õpilasega, et õpetab talle kõrge tasu eest loogikat ja kõnekunsti, et võimaldada tal edukalt kohtuasjades esineda. Protagoras andis oma õpetusele ka garantii: õpilane pidi maksma alles siis, kui on oma esimese kohtuasja võitnud.

Pärast õpingute lõpetamist aga ei võtnud õpilane ette ühtegi kohtuasja ega maksnud ka Protagorasele. Protagoras kaebas õpilase kohtusse, et nõuda kokkulepitud tasu. Protagoras oli kindel, et saab igal juhul oma tasu kätte: kui Protagoras võidab, on kohus otsustanud, et õpilane peab maksma. Protagorase kaotuse puhul on õpilane oma esimese kohtuasja võitnud ja peab maksma. Kuid õpilane oli kindel, et ei pea ühelgi juhul tasu maksma: kui õpilane võidab, on kohus otsustanud, et ta tasu maksma ei pea. Õpilase kaotuse korral ei ole ta oma esimest protsessi võitnud ega pea maksma.

Kõigi asjade mõõt on inimene, olevate – et/kuidas need on, olematute – et/kuidas need ei ole. See on Protagorase ütlus.

Kirjandus 
 „Filosoofia ajalugu”, I köide: antiik- ja feodaalühiskonna filosoofia. Tõlkinud Rudolf Kulpa. RK Teaduslik Kirjandus, Tartu 1947, lk 143–147 ja 152–156

Vanakreeka filosoofid
Sündinud 5. sajandil eKr
Surnud 5. sajandil eKr
Sofistid
Narva raudteejaam

Narva raudteejaam on Eesti Vabariigi kõige idapoolsem raudteejaam, mis asub Ida-Virumaal Narva linnas aadressil Vaksali tänav 22.

Narva raudteejaamas on kaks perrooni pikkustega 400 m. 2014. aasta sügisel valmis uus 550 mm kõrgune täispikk raudteedevaheline ooteplatvorm. Jaamas on 40 pööret ja 25 raudteed, millest 7 võimaldavad vastu võtta ronge pikkusega 1500 m. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.

Jaamas on tänaseks kokku 25,1 km rööbasteid ning see laiub kokku 28 hektaril. Narva raudteejaama läbilaskevõime on kuni 23 rongipaari ööpäevas. Narva naaberjaam läänesuunal on Soldina raudteejaam, kus reisirongid alates 2012. aastast ei peatu. 2004. aastal alustas Eesti Raudtee Narva jaama rekonstrueerimist, millega seoses pikendati näiteks osasid jaamateid ja asendati senine turvangusüsteem täielikult uue digitaalse süsteemi vastu.

Reisirongiliiklus
Narva raudteejaam on Tallinna–Narva rongiliini lõpp-peatus. Lisaks peatuvad piirikontrolliks Narva raudteejaamas ka Tallinna–Moskva reisirongid.

Päevas läbib jaama 5 rongi, sh 2 Ekspressreisi ja 3 kiirreisi.

Ajalugu

Narva raudteejaam avati 1870. aastal seoses  Balti raudtee (Paldiski–)Tallinna–Narva raudtee rajamisega. 
Raudtee avamine toimus pidulikult 5. novembril 1870 (v. kalendri järgi 24. oktoobril), kui Narva jaamas (kahe kubermangu piiril) said kokku Tallinnast ja Tosnost tulnud rong.

Narva esimene, II klassi jaamahoone ehitati koos raudteeliiniga tüüpprojekti järgi. Puidust ehitis oli kivist keskosaga ja analoogne Rakvere jaamahoonega. Hoone purustati Eesti Vabadussõjas 1919. aastal.

Raudteejaama hoone
1922. aastal ehitati Narva uus puidust jaamahoone, mis hävis Teises maailmasõjas. 
Tänapäeval on kasutusel uusklassitsistlikus stiilis kivihoone, mis on raudteel reisijatele ühtlasi ka piiripunkt. Viimase jaamahoone puhul torkab esile dekoratiivne paekasutus, mis kombineerituna krohvipinnaga on meie stalinistlikus arhitektuuris pigem erandlik ja mõjub küllaltki historitsismimaigulisena. 2017. aastal võeti Narva raudteejaama peahoone (koos Valga jaamahoonega) arvele kultuurimälestisena. Tänaseks on hoone renoveeritud. Narva raudteejaama peahoone on arhitektuurselt üks kõige väärtuslikumaid ja esinduslikumaid suuri stalinistlikus arhitektuuristiilis jaamahooneid Eestis. Hoone on säilinud suures osas autentsena, algse mahu ja dekoorirohke välisilmega. Jaamahoone on erandliku materjalikasutusega, kus dekoratiivset paekivi on kombineeritud krohvipinnaga.

Jaamahoonest linna poole (põhjasuunas) on väljak ja haljasalad, mida kokku võib tinglikult nimetada jaama pargiks. Hoone mõlema otsa juures oleval kõrghaljastusega haljasalal paikneb purskkaev. Jaamahoonest umbes 80 meetrit idas raudtee ääres asetsevad tihedalt teineteise kõrvale ehitatud kauba-pagasiladu ja kaubakontor, mille alumisel korrusel on garaažid.

Vaata ka
 Eesti raudteetransport
 Narva raudteesild
 Narva depoo
 Balti raudtee

Viited

Välislingid 

 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
 Narva raudteejaam 1913.a; Raudteed Eestis
 YouTube'i video: rongiliiklus Narvas

Eesti raudteejaamad
Narva ehitised
Balti raudtee
Narva kultuurimälestised
Wilhelm Grimm

Wilhelm Carl Grimm (24. veebruar 1786 Hanau – 16. detsember 1859 Berliin) oli saksa folklorist.

Koos vend Jacob Grimmiga on ta tuntud keeleteadlane ja muinasjuttude koguja. 

Koos Karl Lachmanni ja Georg Friedrich Beneckega panid nad aluse saksa filoloogiale ehk germanistikale.

1825 abiellus Wilhelm Grimm apteekri tütre Henriette Dorothea Wildiga. Neile sündis kolm poega ja tütar, kellest vanim laps, poeg, suri pisikesena.

Wilhelm Grimm oli Göttingeni ülikooli professor, kui 20. juunil 1837 sai Hannoveri kuningaks Ernst August. Uus kuningas kuulutas sama aasta 1. detsembril Hannoveri põhiseaduse kehtetuks ja hakkas valitsema absoluutse monarhina. Seitse Göttingeni professorit protestisid selle vastu ja nõudsid põhiseaduse taastamist. Kuna protest jäi piiratuks (Göttingenis oli tollal ligi viiskümmend professorit), laskis Ernst August kõik mässulised professorid lahti ja andis kolmele neist (sealhulgas Jacob Grimmile) 3 päeva Göttingenist lahkumiseks. Seda Grimmid tegidki. Tänapäeval on Göttingeni ülikooli ees kõigile seitsmele professorile, sealhulgas vendadele Grimmidele, mälestussammas.

Folkloristid
Sündinud 1786
Surnud 1859
Kaarepere raudteejaam

Kaarepere raudteejaam on raudteejaam Jõgevamaal Jõgeva vallas Kaareperest vahetult idas Kassinurme külas.

Kaareperel asub alates 2012. aastast üks madal perroon pikkusega 100 m. 2021. aasta seisuga peatub päevas Kaareperel 10 reisirongi liinil Tallinn–Tartu (ekspressrongid Kaareperel ei peatu).

Ajalugu
Algselt oli tegemist raudteepeatusega, mis kandis nime Kersel. Peatus jäi avamisel Palamuse kihelkonda Kaarepere mõisa maadele.
Raudteejaam on valminud 1927. aastal.

1960. aastatel töötas Kaarepere jaamas 15 inimest: jaamaülem, viis jaamakorraldajat ja üheksa pöörmeseadjat.

Ristkülikulise põhiplaaniga traditsionalistlikus stiilis hoone on ehitatud tõenäoliselt Leon Johansoni projekti järgi analoogselt Palupera ja Vaeküla jaamahoonetega. Hooneid iseloomustab ühe- ja kahekorruselisest plokist koosnev kelpkatus ning püstlaudis. Jaamahoone alumisel korrusel asusid jaamatöötajate ametiruumid, samuti piletikassa, pagasi vastuvõtulett, ruumikas ootesaal ja puhvetiruum. Hoone teisel korrusel oli jaamaülema ametikorter.
Kaarepere jaamahoone on oma tüübist ainsana säilinud tänaseni ja kasutusel elamuna.

Vaksalikompleks asetseb raudtee edelaküljel, endise raudteeülesõidu kõrval. Jaamahoone moodustab ansambli ühes temast loode suunas raudtee ääres paikneva endise kaalukojaga. Alates 1999. aastast on jaamahoone arvel kultuurimälestisena (nr 23960).

Kuni aastani 2001 eelnes Kaareperele Kalevi ja järgnes Nava raudteepeatus.

Vaata ka
Kaarepere raudteelaste kodu
Tapa–Tartu raudtee

Viited

Välislingid

 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
 Jaama peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris
 Kaarepere kodukandipäeva kirev mosaiik; Vooremaa, 31.07.2014

Eesti raudteejaamad
Jõgeva vald
Balti raudtee
Riho Altnurme

Riho Altnurme (sündinud 5. aprillil 1969 Kohtla-Nõmmel) on eesti kirikuloolane.

Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 1994. aastal ajaloo erialal ja kaitsnud 1997. aastal teoloogiamagistri kraadi. 2000. aastal kaitses ta doktoriväitekirja teemal "Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kirik ja Nõukogude riik 1944–1949". 

Ta on alates 2005. aastast Tartu Ülikooli kirikuloo professor.

Aastatel 2003–2006 oli Altnurme usuteaduskonna dekaani kohusetäitja ja 2006–2015 sama teaduskonna dekaan, alates 2016. aastast on ta ülikooli reformi käigus loodud humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna teadusprodekaan.

Riho Altnurme oli kuni juunini 2017 Eesti Kirikuloo Seltsi esimees.

Tunnustus
 Tartu Ülikooli aumärk (2016)

Isiklikku

Tema abikaasa on religioonisotsioloog Lea Altnurme.

Viited

Välislingid

Teet Korsten "Riho Altnurme – matemaatikaüliõpilasest usuteaduse dekaaniks", Põhjarannik, 19. juuli 2003.
"TÜ usuteaduskonna juhiks valiti Riho Altnurme", Postimees, 15. mai 2006.
Teet Korsten "Miks just küülik on paasapühadel pandud mune tooma?", Põhjarannik, 28. märts 2013.

Eesti kirikuloolased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna dekaanid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna professorid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1969
Eisenstadt

Eisenstadt (saksa 'raudlinn'; ungari Kismarton; horvaadi Željezno) on linn Austrias, Burgenlandi liidumaa pealinn. Asub Leitha mäestiku lõunanõlval, 12 km kaugusel Ungari piirist.

Linnas asub Esterházy loss ja kirik Haydnkirche, kuhu on maetud Joseph Haydn.

Välislingid

 Eisenstadti koduleht (saksa keeles)

Austria linnad
Burgenland
Aasta isa

Aasta isa on aunimetus, mida annab alates 1998. aastast iga aasta novembris isadepäeval Tallinnas Estonia kontserdisaalis üle Eesti Naisliit. 

1998 – talupidaja, agronoom, põllumees Eduard Jaansen  s. 1939.a. Eedu-Enno talust, Sauga vallast Pärnumaalt, 4 tütre isa, vanaisa ja vanavanaisa.
1999 – Tallinna tehnikakõrgkooli prorektor, kuue lapse isa Enno Lend.
2000 – rahvakultuuri säilitaja, nelja lapse isa Ants Taul Riidajast Valgamaalt.
2001 – Jõgevamaa talupidaja ja kaitseliidu Järvamaa piirkonna juht Aare Kabel.
2002 – rahvusooper Estonia loominguline juht, kolme lapse isa Arne Mikk.
2003 – haridus- ja teadusministeeriumi kantsler Jaan Kallas.
2004 – Kehtna vallavolikogu esimees, nelja lapse isa Märt Riisenberg.
2005 – Harku eksperimentaalbioloogia instituudi töötaja Jaan Sild Harjumaalt.
2006 – kolme lapse isa, kergejõustikutreener Mehis Viru.
2007 – näitleja, lavastaja ja õppejõud, kuue lapse isa Lembit Peterson.
2008 – kolme lapse isa, kuue lapse vanaisa ning Eesti Ema monumendi idee autor Hans Sissas.
2009 – kolme tütre isa ja üheksa lapselapse vanaisa, eesti kunstnik, poliitik, karikaturist ja Rahvarinde asutaja Heinz Valk.
2010 – kuue lapse isa, Tartu linnapea Urmas Kruuse.
2011 – viie lapse isa, dirigent ja muusikapedagoog Aavo Ots.
2012 – kahe lapse isa, nelja lapselapse vanaisa,  Ida-Tallinna keskhaigla juhatuse esimees Ralf Allikvee.
2013 – kahe lapse isa, ajaloolane Aldo Kals. 
2014 – kolme lapse isa, kuue lapselapse vanaisa, politsei kolonelleitnant Valeri Kutuzov
2015 – nelja lapse isa, endine Kolga-Jaani vallavanem Kalevi Kaur
2016 – kahe lapse isa, korvpallur ja korvpallitreener Tiit Sokk
2017 – kuue lapse isa, Ida-Virumaal Aal elav Meelis Sibrits
2018 – kaheteistkümne lapse isa, Viljandimaal elav Einart Kask
2019 – kahe lapse isa, endine Anija vallavanem Arvi Karotam
2020 – nelja lapse isa, ühe lapse vanaisa, kalateadlane ja teaduse populariseerija Arvo Tuvikene
2021 – kahe lapse isa, viie lapse vanaisa, Jõgeva maakonnas elav põllumees Ahto Vili

Vaata ka
Aasta ema

Välislingid
 Tiitlist Eesti Naisliidu lehel

Eesti aunimetused
Enno Piir

Enno Piir (aastani 1937 Edgar Piir; 7. jaanuar 1910 Kokemäe küla, Haanja vald, Võrumaa – 1. aprill 2006) oli eesti koduloolane.

Ta sündis Haanjas Kokemäe külas Kusma talus. Alghariduse sai ta Koke algkoolis, seejärel õppis Võru gümnaasiumis. Õpingud jätkusid veel Väimela Põllutöökoolis ja Jäneda Põllutöökeskkoolis. Pärast kooli lõpetamist 1932. aastal töötas ta viis aastat Võru ajalehe Elu põllumajandusosakonna toimetajana, kolm aastat Põllutöökoja instruktorina. Aastatel 1933–1940 oli ta ühtlasi Haanja Rahvaraamatukogu Seltsi Koit raamatukogu juhataja ja seltsi esimees.

Sõja-aastatel töötas Enno Piir Haanja valla põllumajanduse statistikuna. Ta organiseeris Vabadusvõitlejate ausamba taastamise 1942. aastal Suurel Munamäel ja temalt ilmus ka raamat "Vabal Munamäel".

1944. aastal katkes aga Piiri tegevus Haanjas. Järgnesid elamine metsavennana, elu valepassiga Enno Tiiro nime all, küüditamine Inta vangilaagrisse (vangis 1952–1957) ja edasine elu juba Viljandimaal.

Vangilaagris koostas ta "Kalevipoja" sõnastiku. Tagasi Eestisse jõudes näitas ta sõnastikku keeleteadlane Paul Aristele ja see ilmus 1963. aastal.

Teoseid
 "Sunnitöölise Mekka", Memento 1994
 "Koltuvaid kõrrekesi koduselt kamaralt", Viljandimaa Muinsuskaitse Ühendus 1998
 "Kirjad Siberist", Avita 2000

Enno Piir sünd on registreeritud 02.01.1910. 06.01.1910 ristitud Edgar Piiri nime all Rõuge kirikuraamatus. 22.02.1937 muutis ta nime Enno Piiriks.

Tunnustused
Eesti Looduskaitse Seltsi auliige, 1992
Valgetähe teenetemärgi medal, 1997
Viljandimaa vapimärk, 2003

Viited

Välislingid
Kodu-uurija Enno Piir tahab tööd jätkata, Sakala 7. jaanuar 2005
Viljandi saatis manala teele Enno Piiri, Sakala, 7. aprill 2006
Täna 100 aastat tagasi sündis kultuuriloolane, kodu-uurija ja agronoom Enno Piir uuseesti.ee

Eesti ajakirjanikud
Eesti looduskaitsjad
Eesti metsavennad
Eesti koduloolased
Põllutöökoja ametiisikud
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1910
Surnud 2006
Ann Kurval

Ann Kurval (sünninimi Mölder; 17. juuli/29. juuli 1863 Keskküla (Martna) – 8. jaanuar 1972) oli Eesti pikaealine.

Viited 

Eesti üle 100-aastased
Sündinud 1863
Surnud 1972
Tekstiil

Tekstiil on materjal, mis koosneb loodusliku või kunstliku materjali kiudude (niidi, lõnga) võrgustikust. Tekstiile valmistatakse kangakudumise, silmuskudumise, heegeldamise, viltimise või sõlmimise (makramee) teel.

Tekstiilitüübid
Tekstiile on võimalik valmistada paljudest materjalidest, mida päritolu järgi jaotatakse neljaks: loomsed, taimsed, mineraalsed ja sünteetilised. Enne 20. sajandit valmistati tekstiile vaid looduslikest kiududest (loomsed, taimsed ja mineraalsed).

Loomset päritolu tekstiilid
Loomse päritoluga tekstiilid on tavaliselt valmistatud loomakarvadest.
Vill
Kašmiir
Mohäär
Alpaka
Angoora
Siid

Taimset päritolu tekstiilid
Kõrrelisi, loalisi, kanepit ja sisalit kasutatakse köie või nööri valmistamiseks. Õlgedest ja bambusest tehakse peakatteid. Puuvillast, linast ja kanepist valmistatakse rõivaid.

Tehiskiud
Tehiskiudude saamiseks kasutatakse looduslikke aineid, näiteks tselluloosi. Tehiskiudude hulka kuulub näiteks viskooskiud.

Sünteetilised kiud
Sünteetilised kiud on saadud nafta, kivisöe, maagaasi jms töötlemisel. Kõiki sünteetilisi tekstiile kasutatakse peamiselt rõivatööstuses. Sünteetilised tekstiilid on vastupidavad ja kerged, neid on kerge hooldada ja pesta, need kuivavad kiiresti. Puhtast sünteetikast rõivad ei lase õhku läbi ja soodustavad higistamist. Kõrge temperatuuri juures hakkavad sünteetilised kiud sulama.

Akrüül
Polüamiid/nailon
Polüester
Spandex ehk elastaan (kaubamärgina Lycra)

Vaata ka
Kangas
Riie
Tekstiilidisain
Tekstiilide loend

 

ar:النسيج
Arengustrateegia

Arengustrateegia on visiooni ja/või eesmärkide saavutamisele suunatud tegutsemise kava. Arengustrateegia aluseks on reeglina visiooni alusel sõnastaud eesmärgid ja selle elluviimiseks koostatakse reeglina konkreetne tegevuskava.

Arengustrateegia ruumilise planeerimise ja omavalitsuste arengu kontekstis 
Ruumilise planeerimise ja omavalitsuste arengu kontekstis kajastavad valla või linna arengustrateegiat arengukava ja üldplaneering. Üldplaneeringu eesmärk on reguleerida eelkõige omavalitsuse ruumilise arengu kavadamisega seotut, määrates maakasutuse juhtotstarbed, säästva ja tasakaalustatud ruumilise arengu tingimused jms. Arengukava ülesanne on ennekõike reguleerida sotsiaal-majandusliku keskkonnaga seotud aspekte omavalitsuse arengus ning olla valla või linna eelarve kujundamise aluseks.

Juhtimise kontekstis 
Juhtimises on arengustrateegia aluseks äriplaani ja tegevuskava(de) koostamisele, et ellu viia organisatsiooni missiooni ja visiooni.

Planeerimine
Juhtimine
Tomomi Hayashi

Tomomi Hayashi (sündinud 1. veebruaril 1971 Jaapanis Toyamas) on Eestis resideeriv jaapani arhitekt.

Elulugu 
Arhitektuurihariduse omandas Tomomi Hayashi Yokohama ülikoolis (Yokohama Kokuritsu Daigaku, 1990–1994) ning Virginia tehnikainstituudis (Virginia Polytechnic Institute and State University, 1995–1999).

Aastatel 1994–1995 töötas Tomomi Hayashi arhitektuuribüroos Maki and Associates (Tōkyō), 1999–2001 arhitektuuribüroos Rafael Vińoly Architects (New York). Alates 2001. aastast töötab Tomomi Hayashi Eestis, aastatel 2001–2003 firmas HEAD Arhitektid OÜ, 2003 arhitektuuribüroos Kosmos ning alates 2004. aastast OÜ-s HG Arhitektuur.

Tomomi Hayashi tuntumad tööd on Lasnamäe kergejõustikuhall (2003), Okupatsioonide Muuseum (2003), Foorumi Ärikeskus (2007) ja kortermaja Lootsi 3A (2005). Neid töid iseloomustavad põnev materjalikasutus, paindlik ja omapärane vormikeel ning oskuslik keskkonnatunnetus.

Ta töötab õppejõuna Tallinna Tehnikakõrgkooli arhitektuurinstituudis.

Tomomi Hayashi on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 2008. aastast.

Looming

Töid 
Makuhari Messe North Hall, Jaapan 1997 (koos arhitektuuribürooga Maki & Associates)
David L. Lawrence Convention Centre, 2003 (koos arhitektuuribürooga Rafael Vinóly Architects)
Lasnamäe kergejõustikuhall, 2003 (koos arhitektuuribürooga HEAD arhitektid/COO arhitektid)
Okupatsioonide muuseum, 2003 (koos arhitektuuribürooga HEAD Arhitektid)
Foorum Ärikeskus, 2007 (koos Hanno Grossschmidtiga)
kortermaja Lootsi 3A, 2005 (koos Hanno Grossschmidtiga)
Rotermanni jahuladu, 2008 (koos Hanno Grossschmidti ja Yoko Azukawaga)

Võistlustöid 
Paadi Hotelli ideevõistlus, 2002, 1. preemia
Mahtra Talurahva Muuseum, 2005, 1. preemia
Rotermanni Jahulao Büroohoone ideevõistlus, 1. preemia 2005
Viljandi sõudeellingu hoone ideevõistlus, 2007, 1. preemia
Eesti Rahvusringhäälingu maja rahvusvaheline ideevõistlus, ergutuspreemia 2007

Tunnustus
2003 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Hanno Grossschmidti ja Siiri Vallneriga; Lasnamäe spordihoone kui Tallinnale oluline avalik hoone, kus selge ja innovatiivne idee teenib õnnestunult keskkonna muutmise eesmärki)
2020 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Carl-Dag Lige ja Marje Eelmaga; näitus „Betoonist võlutud. Ehitusinsener August Komendant“)

Viited

Allikad

Välislingid
HG Arhitektuur OÜ
Eesti Arhitektide Liit
MIMOA, Tomomi Hayashi

Jaapani arhitektid
Eesti arhitektid
Tallinna Tehnikakõrgkooli õppejõud
Sündinud 1971
Tallinna–Tartu rongiliin

Tallinna–Tartu rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin Eestis, mis läbib Harjumaad, Lääne-Virumaad, Jõgevamaad ja Tartumaad.

Peatused

Raudteesillad

Vaata ka
Tapa–Tartu raudtee
Tallinna–Narva raudtee
Jõgeva–Tartu rongiliin

Välislingid
 Railway line: Tallinn-Tapa-Tartu, Estonia, 09.2011 - YouTube

Eesti rongiliinid
Saksofon

Saksofon on puupuhkpill, mille konstrueeris belglane Adolphe Sax 19. sajandi keskel klarneti eeskujul. Ta tahtis teha instrumendi, millel oleks vaskpuhkpilli jõud ning puupuhkpilli paindlikkus ning ta saavutas selle suurepäraselt. 

Saksofoni kasutatakse nii soolo- kui ka orkestripillina. Paljud 20. sajandi ning hilisema aja heliloojad on hakanud kasutama saksofoni ka sümfooniaorkestrites.

Saksofoni perekonnas on soprillosaksofon, sopraniinosaksofon, sopransaksofon, altsaksofon, tenorsaksofon, baritonsaksofon, bass-saksofon, kontrabass-saksofon ja tuubaks subkontrabass-saksofon.

Vaata ka

Saksofonist

Puupuhkpillid