joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kohvik

Kohvik (varem kohvimaja) on toitlustusasutus, mille toiduvalikus on kohv, pagari- ja kondiitritooted, sageli ka tee ja võileivad.

Kohvimajade ajalugu
Algselt olid kohvikud kohad, kus inimesed käisid koos kohvi joomas ja suhtlemas ning uudiseid vahetamas. Euroopa vanimateks peetakse Viini ja Pariisi kohvimajasid: Viini esimese kohvimaja avas armeenlane Johannes Theodat 1685. aastal, Pariisi vanim tegutsev kohvimaja on 1686. aastal avatud Café Procope aadressil 13 Rue Ancienne Comédie. Populaarseks muutusid kohvimajad 1800. aastatel Viinis, kus nendes pakuti algselt ainult kohvi ja šokolaadi. Hiljem on kohvikute traditsioon arenenud ning pakutav joogi- ja toiduvalik laienenud. Nii pakutakse tänapäeval paljudes kohvikutes ka alkohoolseid jooke (eriti Lõuna-Euroopas) ja sooja toitu.

Euroopa ja Ameerika kohvikud
Kohvikutraditsioonid varieeruvad eri maades suuresti, nagu ka kohvikute nimetused. Suurbritannias ja Iirimaal tehakse mõningal määral vahet café, mis on Mandri-Euroopa mõistes kohvik, ning cafe vahel, mis sarnaneb pigem sööklaga. Hollandis on koffiehuis traditsiooniline kohvik, coffee shop seevastu müüb kanepit ja hašišit ning enamasti pole neil luba müüa alkoholi. Prantsusmaal töötavad kohvikud sageli päeval restoranidena, pakkudes lõunatamisvõimalust, ja õhtul baaridena. Euroopa kohvikutes on tihtipeale lauad ja toolid ka kohvikuesisel tänaval, Ameerikas kohtab seda kommet harvemini.

Tähelepanuväärsed kohvikud Eestis

Eesti ajaloolistest kohvikutest on tuntud olnud näiteks Nikolai Kultasele kuulunud Kultas Tallinnas Vabaduse platsil (hilisem Moskva ja Kultas), Kolme Koopa Kohvik (Ko-Ko-Ko, hilisem õllerestoran Humal) ja Tartu Ülikooli õppejõudude meeliskohvik Werner Tartus.

Vaata ka
Kohvikute päev

Välislingid

 Andres Klemet "Tallinna vanad kohvikud" Kultuur ja Elu 3-4/2009
 Maimu Berg "Lugu, mille pühendan kohvikuvanameestele" EPL, 6. juuni 2009
 Toomas Haug, "Kohvijoomine ja kohviku loomine. Sõnaloolisi tähelepanekuid Madis Kõivu jälgedes" – Looming 2009, nr 6, lk 817–831; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis
Hokusai

Katsushika Hokusai (jaapani keeles 葛飾北斎) (23. september 1760 Edo (tänapäeva Tōkyō) – 18. aprill 1849 Edo) jaapani ukiyo-e koolkonna kunstnik Edo perioodi (1600–1867) ajal.

Autor Edo linnas ning kasvas üles kunstkäsitööliste peres. Ta näitas üles huvi maalikunsti vastu juba viieaastaselt ning õppis oma nooruspõlves erinevaid käsitöövorme. Oma karjääris proovis Hokusai erinevaid kunsti vorme, koolkondi ja huvitus ka välismaistest tehnikatest ja visuaalidest. Ta jättis märkimisväärse jälje mitte ainult oma viljaka karjääri poolest, vaid ka selle poolest, et ukiyo-e stiil kujutas enne teda peamiselt kõrgema seltskonnaelu motiive, kuid Hokusai kasutas stiili selleks, et kujutada Jaapani erinevate ühiskonnaklasside igapäevaelu ja esteetikat, sealhulgas loodust, loomi ja religioosseid tavasid.

Looming 

Hokusai on kuulsaim Jaapani värvilise trükigraafika esindaja. Suuremas osas oma loomingust kujutas ta humoristlikult rahvalikke tüüpe. Euroopas sai ta aga eriti kuulsaks oma looduspiltidega.

Hokusai, kes on maailmas tuntuim Jaapani kunsti esindaja, on irooniliselt kõige vähem jaapanipärane Jaapani kunstnik. Jaapani kunstist tuntuim puulõige "Kanagawa suur laine" (näha kõrvaloleval pildil) ei ole sugugi niiväga jaapanipärane.

Kõige tuntum on Hokusai värvilise puulõike sari "36 Fuji vaadet". Samuti on ta loonud seeriaid kuulsate sildade ja koskede vaadetest. "36 Fuji vaadet" (富嶽三十六景 Fugaku Sanjūrokkei) on loodud ukiyo-e tehnikas vahemikus 1826–1833. See seeria koosneb 46 pildist (10 lisandusid hiljem).

Tuntud on ka shunga "Kalamehe naise unistus".

Enne Hokusaid joonistasid ukiyo-e kunstnikud nagu Utamaro ja Kunsai linde ja lilli raamatute illustratsioonideks. Hokusai oli esimene kunstnik, kes hakkas lindudest ja lilledest eraldi kunstiteoseid looma. 

Hokusai on enam kui 30 000 teose autor. Ta on teinud siidimaali, puulõikeid, pildialbumeid, maale, visandeid, illustratsioone ja erootilisi illustratsioone.

Galerii

Vaata ka 
 Puulõige
 Kitagawara Utamoro
 Hiroshige
 ukiyo-e
 36 Fuji vaadet

Viited

Välislingid 

Hokusai muuseum
Katsushika Hokusai
Hokusai ja Jaapani kunst

Jaapani kunstnikud
Sündinud 1760
Surnud 1849
Plauen

Plauen on linn Saksamaa idaosas Saksimaal Vogtlandi kreisis. Asub Weiße Elsteri jõe ääres. 1. augustini 2008 oli kreisivaba linn.

Linnas on Plaueni Lutheri kirik, mida kasutab Plaueni Lutheri kogudus, ja Plaueni Jaani kirik.

Ajalugu 

Plauenit on mainitud esmakordselt 1122. aastal. 1224 sai asula linnaõigused.

Viited

Välislingid 

 Plaueni koduleht

Saksimaa linnad
Saksimaa vallad
Vogtlandi kreis
Guatemala (linn)

Guatemala on Guatemala Vabariigi pealinn.

Linnas asub muuhulgas Mariano Gálveze Ülikool.

Välislingid 

Guatemala linnad
Pealinnad
Hannes Nelis

Hannes Nelis (sündinud 15. jaanuaril 1965 Kuressaares) on eesti vaimulik (ka abiõpetaja ja hooldajaõpetaja).

Ta lõpetas aastal 1983 Kingissepa 2. Keskkooli. 7. novembril 1991 ordineeriti ta diakoniks ja 16. detsembril 1992 aseõpetajaks, õpetaja õigused sai 7. septembril 1999.

Ta töötab EELK Valjala Martini koguduse õpetajana ja Kaarma ning Muhu koguduste hooldajaõpetajana.

Haridus 
Nelis sai 1999. aastal EELK Usuteaduse Instituudist kõrgema erihariduse.

Publikatsioonid
EELK Kaarma kogudus aastatel 1940–1993.

Tunnustus
 2021 EELK vaimulike konverentsi otsuse alusel anti Nelisele aasta vaimuliku preemia

Isiklikku
Abielus, viie lapse isa.

Viited

Välislingid
 Hannes Nelis: "Igas inimhinges asub ootus" Oma Saar, 5. aprillil 2007 (autori fotoga) 

Muhu Katariina koguduse vaimulikud
Sündinud 1965
Ülo Sooster

Ülo Ilmar Sooster (17. oktoober 1924 Ühtri, Hiiumaa – 25. oktoober 1970 Moskva) oli eesti modernistlik kunstnik.

Elulugu
Ülo Sooster sündis Hiiumaal Ühtri külas Pendi talus. Ühtri algkooli (1936) ja Kärdla reaalkooli (1936–1939) lõpetamise järel õppis Sooster aastail 1939–1940 Tallinna Prantsuse Lütseumis. 1943. aastal astus ta Kõrgemasse Kunstikooli Pallas, kuid juba aasta pärast võeti ta Saksa armeesse. Aastail 1944–1949 jätkusid ta kunstiõpingud juba Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis.

Sõjajärgse Tartu kunstnike seltskonnas oli Sooster vaieldamatult üks andekamaid. Koos kunstnike Henn Roode, Esther Roode, Heldur Viirese ja Valdur Ohakaga mõeldi muutunud oludes võimaluse üle Nõukogude Liidust põgeneda. Riigivastaste plaanide ja mõtete eest saadeti Sooster koos mitme kaaslasega kuueks aastaks Karaganda vangilaagrisse.

Sarnane saatus viis teda kokku oma tulevase abikaasa, juuditar Lidia Serhiga, kellega Sooster abiellus 1956. aastal. Eestisse tagasitulemine ei osutunud kergeks. Kuna Hiiumaale neid elama ei lubatud, siirduti naise kodukohta Moskvasse. Sooster töötas Moskvas vabakutselise kunstnikuna ja raamatuillustraatorina, peamiselt kirjastuse Знание (Znanije) ja ajakirja Знание – сила (Znanije – sila) juures.

Kuulus 1960. aasta rühmitisse.

Ülo Sooster leiti surnult oma ateljeest. Tema surma asjaolud jäid segaseks. Sooster suri 25. oktoobril 1970 Moskvas ja maeti 28. mail 1971 Tallinna Metsakalmistule.

Looming
Aastad 1958–1962 olid kunstnikule eriti viljakad. Just siis ilmusid Soosteri loomingusse muna kujund, aga ka Hiiumaad meenutavad kadakad ja kalad. 1960. aastatel hakkas Sooster katsetama täiesti abstraktsete kujunditega. Samas oli perioode, mil valmisid peaasjalikult vaid portreed või naise ja mehe suhteid kujutavad erootilised joonistused. See oli aeg, mil Sooster kuulus Moskva underground-kunsti tipptegijate hulka. Ta esines Moskva avangardistide kurikuulsal näitusel Moskva Maneežis detsembris 1962, sai näitust külastanud NSV Liidu partei- ja valitsusjuhi Nikita Hruštšovi raevuka kriitika osaliseks (koos Vladimir Jankilevski ja Boriss Žutovskiga) ning kaotas töö. 1960. aastatel tõusis Sooster Moskva avangardi ideeliseks juhiks.

Tema esimene isikunäitus toimus postuumselt 1971. aastal Tartu Kunstimuuseumis.

Teoseid 
"Punased munad". 1960–1961. Õli. 34 x 49 cm.
"Silm munas". 1962. Õli. 75 × 109,5 cm.

Isiklikku 
Ülo Soosteri poeg Tenno-Pent Sooster on samuti kunstnik. Tema onutütar oli keraamik Mall Valk.

Viited

Kirjandus
 Ilja Kabakov. Ülo Soosteri piltidest: subjektiivseid märkmeid. Tallinn, 1996. ISBN 5-89920-122-3
 Lidia Sooster. Minu Sooster. 2000 ISBN 9985-834-34-8
Olev Remsu. Ülo Sooster ja teised sretenskilased. Postimees, Arter, 31, okt 2020,

Välislingid
Ülo Soosteri teoseid veebisaidil artnet

Eesti kunstnikud
Eesti represseeritud isikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1924
Surnud 1970
Nazran

Nazran on linn Inguššias Venemaal. 

Linnaõigused sai 1967. aastal. 1991–2002 oli Nazran Inguššia pealinn. Siis viidi pealinn üle 4 km kaugusele Magassi.

Elanikkond 
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikest ingušše 92 175 (98,8%). Suuremad vähemusrahvad olid tšetšeenid 385 (0,4%) ja venelased 189 (0,2%).

Viited

Välislingid 

Мой Город (vene keeles)

Venemaa linnad
Inguššia
Tenno Sooster

Tenno Sooster (kodanikunimega Tennopent Sooster; sündinud 28. detsembril 1957 Moskvas)  on eesti-juudi päritolu graafik, maalikunstnik ja animaator.

Ta on kunstnik Ülo Soosteri poeg. 

Detsembrist 1990 elab Tenno Sooster Iisraelis. Eestis kuulub talle Pendi talu  Hiiumaal, mis on tema isa sünnikodu.

Iisraeli inimesed
Eesti kunstnikud
Sündinud 1957
Oskar Kask

Oskar Reinhold Kask (7. jaanuar 1898 Pärnu – 13. aprill 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik. Ta oli aastail 1924–1936 Pärnu linnapea ja aastail 1936–1940 Eesti sotsiaalminister.

Ta oli ka Riigikogu liige (15. juuni 1926 – 14. juuni 1929 ja 7. mai 1930 – 31. detsember 1937), Rahvuskogu liige ning I Riigivolikogu liige (32. valimisringkonnast).

Elulugu 
Ta võttis osa Eesti Vabadussõjast, lõpetas 1919. aastal Sõjakooli 1. lennu ja 1923. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.

Kask oli ajakirjanik ja Eesti Tööerakonna aktivist Pärnus, Pärnu linnavolikogu liige ja Pärnu linnapea (1924–36; ametisse astudes oli ta noorim Eesti linnapea). Ta oli Tööerakonna esimees aastail 1930–1932. III Riigikogu, IV Riigikogu ja V Riigikogu saadik. V Riigikogus oli ta alguses Rahvusliku Keskerakonna nimekirjas, alates 1933. aastast sõltumatu saadik. Konstantin Pätsi viienda valitsuse valimise eel 21. oktoobril 1933 astus ta Rahvusliku Keskerakonna Riigikogu rühmast välja. Sel puhul teatas ta: "Olen küll vabadussõjalane ja olen sümpatiseerinud noorema generatsiooni võitluse riigielu põhjalikuks uuenduseks, kuid ei ole aga vabadussõjalaste liidu liige ja loomulikult ei või ka olla vabadussõjalaste liitude esindajaks riigikogus." Aastail 1935–1940 oli Kask Isamaaliidu juhatuse liige, Rahvuskogu ja I Riigivolikogu liige. Aastail 1936–1940 oli ta sotsiaalminister Konstantin Pätsi viiendas valitsuses, Kaarel Eenpalu teises valitsuses ja Jüri Uluotsa valitsuses. Tema isa, Pärnu majaomanik Jaan Kask (4. veebruar 1859 – 24. märts 1936), suri päev pärast tema ametisse astumist.

NKVD vahistas ta 1941. aasta juunis. Oskar Kask lasti maha Sverdlovski oblastis.

Tunnustus 
 Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärk, 1928
 Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärk, 7. veebruar 1929
 Kotkaristi V klassi teenetemärk, (10. juuni 1929)
 Valgetähe I klassi teenetemärk, (31. detsember 1937)
 Looduskaitsemärgi II järk (1. mai 1940)

Viited

Kirjandus 
 Tööteenistuse sisseseadmine kaalumisel. Uus Eesti, 6. jaanuar 1939, nr. 5, lk. 3.

Eesti sotsiaalministrid
III Riigikogu liikmed
IV Riigikogu liikmed
V Riigikogu liikmed
Rahvuskogu liikmed
I Riigivolikogu liikmed
Riigikaitse Nõukogu liikmed
Pärnu linnapead
Rahvusliku Keskerakonna poliitikud
Eesti juristid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Vabadussõja veteranid
Karutapja ordeni kavalerid
Valgetähe I klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärgi kavalerid
Looduskaitsemärgi kavalerid
Hukatud Eesti poliitikud
Sündinud 1898
Surnud 1942
Värdi Velner

Värdi Velner (kuni 1935 Ferdinand Velner, 27. september 1907 Sangaste vald, Tartumaa – 14. september 1992 Tartu) oli Eesti poliitik.

Teenistuskäik 
 1932–1935 vandeadvokaadi abi Tallinnas
 1935–1936 Siseministeeriumi Omavalitsuste Talituse vaneminspektor
 1936 Põllutöökoja valimiste üleriikliku komitee juhataja
 Valga maavanem 1936–1940 (kuni 1938 ajutise maavalitsuse esimees) ja 1941–1943
 1936 Rahvuskogu valimiste Valga seltskondliku komitee esimees
 Rahvuskogu liige
 I Riigivolikogu liige (58. valimisringkonnast)
 Omakaitse Sihtkapitali Valgamaa toimkonna esimees (valitud 8. juunil 1940) 
 1944–1954 Venemaal vangis

Tunnustus
 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk, (20. veebruar 1939)

Artikleid 
 Kihelkonnad ei sobi maaomavalitsuste üksusteks. Kaja, 27. oktoober 1934, nr. 254, lk. 2.
 Suure ja väikese valla probleeme. Uus Eesti, 9. jaanuar 1936, nr. 8, lk. 4.

Viited

Kirjandus 
 Vabariigiaegne Valga maavanem. Kirjutamata memuaare [IV], lk. 113–133. Tallinn, 1990.

Rahvuskogu liikmed
I Riigivolikogu liikmed
Valga maavanemad
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1907
Surnud 1992
Kartušš

Kartušš on barokses välis- ja sisearhitektuuris kasutatud kaunistus, mis kujutas endast pooleldi rullis servaga ehisraamis kilbitaolist tahvlit pealkirjade, deviiside, vappide või embleemide jaoks. Hiljem kasutati raamina ka okstest või rocaille-motiividest raami.

Pildid

Vaata ka 
 Arhitektuuri mõisteid
 Supraport
 Epitaaf

Viited 

Arhitektuursed kaunistused
Kunst
Ornamendid
Davey Havok

David Paden Marchand (sündinud 20. novembril 1975 Rochesteris New Yorgi osariigis), esinejanimega Davey Havok, on rokkansambli AFI ja elektronmuusika bändi Blaqk Audio laulja.

Havok on tuntud taimetoitluse ja straight edge'i elustiili propageerija.

Biograafia
Havok on itaalia päritolu. Tema isa suri, kui ta oli kolmeaastane. Hiljem abiellus tema ema uuesti ning Havok võttis endale kasuisa perekonnanime Marchand. Kui Havok oli kuuene, kolis pere Californiasse. Seal käis ta kaheksanda klassini katoliku koolis. 

Tema muusikukarjäär algas keskkoolis, kui ta moodustas koos Mark Stopholese'i, Vic Chalkeri ja Adam Carsoniga ansambli, millest hiljem sai AFI. Pärast keskkooli lõpetamist läks bänd lahku ja Davey kolis Berkeleysse, et astuda California ülikooli Berkeleys. Ülikooli ajal hakkas ta kirjutama laulusõnu, mis ilmusid AFI albumitel "Answer That and Stay Fashionable" (1995) ja "Very Proud of Ya" (1996). AFI tuli taas kokku 1995. aastal.

Mood

"Glitterboy" 
"Glitterboy" on lühikest aega eksisteerinud rõivakollektsioon, mille Havok lõi 2003. aastal. Muu hulgas oli see inspireeritud 1970ndate glämm-muusikute stiilist. Kollektsiooni kiire lõpu põhjustasid Davey ja tema koostööpartneri Serious Clothing disainerite erimeelsused.

"Paden" 
Havoki hiliseim rõivakollektsioon "Paden" loodi 2007. aastal. Kollektsioon on saadaval vaid Fred Segali butiigis.

"Tokyo Hardcore" 
2007. aasta septembris nõustus Davey koos Jeffree Stariga olema Tarina Tarantino ehtekollektsiooni "Tokyo Hardcore" modell. Kollektsiooni kataloog ja reklaamvideo ilmusid sama kuu lõpus.

Zu Boutique 
Zu Boutique on Davey 2008. aastal asutatud ettevõte, mis müüb peamiselt T-särke.

Näitlemine 
Havok on mänginud filmides "Mary Jane Is Not a Virgin Anymore", "Live Freaky, Die Freaky" (hääl), "Godkiller" (hääl) ja "Knife Fight" ning Tim Armstrongi veebiseriaalis "Tim Timebomb's Rock'n'Roll Theatre".

Isiklikku
Daveyl on palju tätoveeringuid, nende hulgas suured mustad tiivad seljal, tähed mõlemal rangluul, leegitsev süda rinnal ja sõna "Moz" (Morrissey) paremal randmel. Lisaks on tal roietel pistodad, parempoolse peal on x-täht, mis tähistab tema straight edge'i elusstiili, ning vasakpoolsel on kõrvitsapea. Tema pahkluul on roosade tiibadega must jänes, kellel on mustad südamed (üks neist murtud) mõlema kõrva taga, käsivarrel  on tal palveasendis käed, mille peal on x-tähed, ja palju muud.

Davey Havok on koostööd teinud ka bändiga Son of Sam, kellega andis 2001. aastal välja albumi "Songs from the Earth", kus ta oli vokalist.

Viited

Ameerika Ühendriikide lauljad
Taimetoitlased
Sündinud 1975
Ernst Haabpiht

Ernst Haabpiht (kuni 1936 Ernst Habicht, 21. august 1898 Helme vald, Valgamaa – 4. mai 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli eesti poliitik, I Riigivolikogu liige. 

Arreteeriti NKVD poolt Tartus, mõisteti Venemaal surma ja hukati.

Ametikohad 
 Rahvuskogu liige
 I Riigivolikogu liige (49. valimisringkonnast) 
 Põllumajanduse Panga juhataja

Tunnustus 
 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk (20. veebruar 1939)

Viited

Rahvuskogu liikmed
I Riigivolikogu liikmed
Tartu Ülikooli õppejõud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Ugala liikmed
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Hukatud Eesti poliitikud
Sündinud 1898
Surnud 1942
Leonhard Vahter

Leonhard Vahter (14. märts 1896 Kalvi mõis, Virumaa – 12. veebruar 1983 New York) oli Eesti poliitik ja advokaat, I Riigivolikogu liige.

Ta õppis aastail 1924–1927 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mag. jur. 1931 (Osavõte Eesti kriminaalseadustiku järele).

Osales Vabadussõjas, kuni 1928. aastani teenis 1. Jalaväerügemendis (leitnant). 1929–1931 vandeadvokaat J. Kuuski, 1931–1934 Alfred Osmani abi, 1934–1940 vandeadvokaat Narvas. 1938. aastal valiti ta I Riigivolikogu liikmeks (65. valimisringkonnast). 1939. aastal oli ta Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Hooldusnõukogu liige. 

Saksa okupatsiooni ajal augustist 1941 kuni märtsini 1942 oli ta Narva linnapea, seejärel taas vandeadvokaat Narvas ja Tallinnas. 

Põgenes 1944 Saksamaale, sealt siirdus USA-sse. Ta oli Baltic Review toimetaja, Vaba Eesti Komitee esimees, Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu liige.

Kirjutisi
Kuhu viib demokraatia kriis. Mag. Leonh. Vahteri mõtteid. Eesti Päevaleht, 21. aprill 1971, nr. 31, lk. 6.
Leonhard Vahter. Lõhkujad meie hulgas. Eesti Päevaleht, 3. august 1977, nr. 58, lk. 6. 
Leonhard Vahter. Üks pahatahtlik faktide pea peale pööramine. Vaba Eesti Sõna, 8. veebruar–15. veebruar 1962, nr. 6–7.

Ta on propageerinud eesti keeles Oswald Spengleri ajaloofilosoofilisi ideid.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu
TÜ üliõpilased

I Riigivolikogu liikmed
Eesti advokaadid
Narva linnapead
1. Jalaväerügemendi koosseis
Seltskondlike komiteede poliitikud
Vabadussõja veteranid
Eesti metsavennad
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1896
Surnud 1983
Julius Voolaid

Julius Voolaid (Julius Vollmann; 26. juuni 1900 Tapa – 14. veebruar 1966 Tallinn) oli Eesti poliitik ja kirikuõpetaja, I Riigivolikogu liige 1938–1940. 

Voolaid õppis Tallinna ühisgümnaasiumis. Tartu Ülikooli Usuteaduskonnas 1925–1929. Oli prooviaastal Rõuges ja Amblas. Ordineeriti vaimulikuks 9. märtsil 1930.
 
Ta nimetati 1956. aastal Türi koguduse õpetajana EELK Lauluraamatukomisjoni koosseisu.

Ametikohad 
 EELK Nissi Maarja koguduse pastor 1930–1949 Lääne-Harju praostkonna abipraost 1935–1949
 EELK Türi Martini koguduse pastor 1949–1958, Järva praostkonna abipraost 1949–1958. Paide ja Anna koguduste hooldajaõpetaja
 EELK Tallinna Jaani koguduse 2. pihtkonna pastor 1958–1966
 Konsistooriumi assessor 1949–1966
 Rahvuskogu liige (12. valimisringkonnast)
 I Riigivolikogu liige (13. valimisringkonnast)

Tunnustus 
 1955 – titulaarpraosti nimetus kullast karjaseristi kandmise õigusega.

Viited

Rahvuskogu liikmed
I Riigivolikogu liikmed
Nissi Maarja koguduse vaimulikud
Tallinna Jaani koguduse vaimulikud
Türi Püha Martini koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Revelia liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1900
Surnud 1966
Järvo Tandre

Järvo Tandre (endise nimega Rudolf Stockeby, ka Rudolf Stockeby-Tandre; 22. oktoober 1899 Vahuküla, Väinjärve vald – 30. august 1943 Ussollag, Permi oblast) oli Eesti poliitik, I Riigivolikogu liige.

Raamatu "Koeru kihelkond" (1934) koostaja.

Ametikoht 
 I Riigivolikogu liige (3. valimisringkonnast)

I Riigivolikogu liikmed
Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde poliitikud
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Korporatsioon Revelia liikmed
Taarausulised
Eestistatud nimega inimesed
Vabadussõja veteranid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1899
Surnud 1943
Juhan Uuemaa

Juhan Uuemaa (enne eestistamist Juhan Neumann, 24. juuli 1903 Hummuli vald – 10. aprill 1942 Kirov) oli Eesti poliitik ja jurist, I Riigivolikogu liige.

Vandeadvokaat Juhan Uuemaa arreteeriti 6. novembril 1940. NKVD Erinõupidamine mõistis ta surma 7. märtsil 1942.

Ametikohad 
 Rahvuskogu liige
 I Riigivolikogu liige (57. valimisringkonnast)

Tunnustus 
 Kotkaristi IV klassi teenetemärk (20. veebruar 1939)
 Eesti Vabariigi Põhiseaduse mälestusmärk

Viited 

Rahvuskogu liikmed
I Riigivolikogu liikmed
Valga linnavolikogu liikmed
Konstantin Päts'i Riigivanemaks Valimist Korraldava Komitee poliitikud
Eesti tuletõrjujad
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Ugala liikmed
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Hukatud Eesti poliitikud
Sündinud 1903
Surnud 1942
Mihkel Pung

Mihkel Pung (19. oktoober 1876 Vana-Põltsamaa vald Viljandimaa – 11. oktoober 1941 Sosva laager,  Turinski, Sverdlovski oblast) oli Eesti advokaat ja poliitik, Riiginõukogu esimees.

Elulugu 
Mihkel Pung õppis Eesti Aleksandrikoolis ja Treffneri gümnaasiumis. Õppis aastatel 1897–1900, 1901–1902 Tartu ja 1900–1901 Peterburi ülikoolis õigusteaduskonnas, EÜS Põhjala liige. 

Aastatel 1903–1905 oli ajalehe Teataja toimetaja Tallinnas. Aastatel 1904–1905 oli Tallinna linnasekretär. Aastatel 1905–1906 paguluses välismaal, Šveitšis ja Prantsusmaal. 1906–1911 tegutses advokaadina Peterburis ja oli ajakirja Seadus ja Kohus tegevtoimetaja aastail 1909–1911. 

Töötas advokaadina Tallinnas 1901–1904, 1911–1918, 1924–1931, 1932–1940. 

1919. aastal oli Eesti rahandusesindaja Helsingis (korraldas seal esimeste Eesti paberrahade trükkimist), Pung oli alates 7. märtsist 1919 Eesti Panga ajutise juhatuse (Eduard Aule, Mihkel Pung ja Johan Sihver) koosseisu liige ja 25. märtsist 1919 Eesti Panga president  Mihkel Pung  oli ka Tallinna Vastastikuse Krediidiühingu (Tallinna Krediitpanga) asutaja ja juhatuse liige, Põhja Vastastikuse krediitseltsi Peterburis juhatuse liige.

Aastatel 1920–1924 oli ta panga Pung & Co  üks omanikke Tallinnas. 
Pung oli ka Centumi klubi asutajaliige  ning alates 1926. aastast KTK juriskonsult. 

Mihkel Pung oli IV ja V Riigikogu liige (Rahvuslik Keskerakond), Rahvuskogu Teise Koja esimees. Majandusminister 12. veebruar 1931 – 20. november 1931 Pätsi valitsuses ja välisminister 19. juuli 1932 – 1. november 1932 Eenpalu valitsuses. Riigi Majandusnõukogu liige aastatel 1935–1938, Riiginõukogu esimees 1938–1940. 

Mihkel Pung vangistati 14. juunil 1941 Tallinnas, oma kodus Veetorni tänav 4-1 ja perekond (president Konstantin Pätsi õde Marianne Pung (sünd. Päts)) küüditati.

Tunnustus
 Valgetähe I klassi teenetemärk (23. veebruar 1938)
 Kotkaristi II klassi teenetemärk (14. jaanuar 1935)

Isiklikku
Mihkel Pung oli riigivanema ja presidendi Konstantin Pätsi õemees.

Viited

Välislingid 
Mihkel Pung 60-aastane, Päewaleht, nr. 283, 18 oktoober 1936
Eesti riigi algusaegade 8 mõjuka äriliidri vara ja selle saatus, Äripäev, 22.02.2008
 

Eesti välisministrid
IV Riigikogu liikmed
V Riigikogu liikmed
Rahvuskogu liikmed
I Riiginõukogu liikmed
Riigikaitse Nõukogu liikmed
Riigi Majandusnõukogu liikmed
Majaomanikkude Koja liikmed
Eesti advokaadid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
EÜS Põhjala liikmed
Valgetähe I klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi II klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1876
Surnud 1941
Johan Müller

Johan Müller (ka Juhan Müller; 22. oktoober 1889 Viljandi – 3. november 1981 Scarborough, Toronto) oli Eesti poliitik, kohtu- ja siseminister 1933–34 ning kohtuminister 1934–38, I Riiginõukogu liige.

Müller õppis 1912–1917 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, riigieksamid sooritas 1917. aastal Moskva ülikooli juures. 1940–1941 ta varjas end, 1944. aastal põgenes Rootsi ja 1951 siirdus edasi Kanadasse.

Johan Müller andis kohtuministrina kaasallkirja üleriikliku kaitseseisukorra kehtestamise otsusele 12. märtsil 1934 ja kannab seetõttu otsuse tegemise eest poliitilist vastutust. Ühtlasi otsustas Johan Müller 22. märtsil 1934 Eesti Vabadussõjalaste Liidu lõpliku sulgemise. Teda pole nende otsuste eest kunagi kritiseeritud ega karistatud. Ta andis kaasallkirja ka Eesti Vabariigi 1938. aasta põhiseadusele. Tema ametiajal algas Eesti seaduste kodifikatsiooni Seaduste Kogu väljaandmine. Johan Müller oli viimasena elus olev sõjaeelse Eesti Vabariigi minister ja 1940. aastal ametis olnud I Riiginõukogu liige.

Ametikohad 
 1918–1920 Eesti Vabariigi prokuröri abi asukohaga Tartus
 1920–1925 Kohtupalati prokuröri vanemabi Tartu-Võru rahukogu prokuröri ülesannetes
 1925 Tartu-Võru rahukogu esimees
 1925–1933 Kohtupalati prokurör
 21. oktoober 1933 – 31. märts 1934 kohtu- ja siseminister 
 1. aprill 1934 – 9. mai 1938 kohtuminister 
 1938–1939 Kohtukoja prokurör
 1939–1940 Riigikohtu prokurör
 I Riiginõukogu liige
 Eesti-Poola ühingu esimees
 1942–1944 vandeadvokaat Tallinnas

Tunnustus 
Kotkaristi I klassi teenetemärk (20. veebruar 1935)
 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk (17. jaanuar 1936)
Eesti Vabariigi Põhiseaduse mälestusmärgi I järk
EÜSi auvilistlane (1965)

Viited 

Eesti siseministrid
I Riiginõukogu liikmed
Riigikaitse Nõukogu liikmed
Eesti juristid
Eesti advokaadid
Eesti prokurörid
Eesti kohtuministrid
Tallinna Jaani koguduse liikmed
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlased
Eestlased Rootsis
Eestlased Kanadas
Sündinud 1889
Surnud 1981
Johannes Orasmaa

Johannes Orasmaa VR I/2 ja II/3 (kuni 1935 Johannes Roska, 3. detsember 1890 Joala vald Vaivara kihelkond – 24. mai 1943 Vjatka laager, Kirovi oblast) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor), Rahvuskogu ja Riiginõukogu liige. Kaitseliidu ülem aastatel 1925–1940. Ta pidas ta Tormi talu Tabivere lähedal.

Teenistuskäik
 1919 2. Suurtükiväepolgu ülem
 1919–1920 Merekindluste ülem
 12. veebruaril 1920.a. ülendatakse kaptenist alampolkovnikuks auastme vanusega 1. veebruar 1920
 1921–1923 Soomusrongide Brigaadi ülem
 1923–1925 2. Soomusrongirügemendi ülem 
 9. veebruar 1925 – 28. juuni 1940 – Kaitseliidu ülem
 24. veebruar 1928 – ülendati kindralmajoriks
 1940 – väeosaülemate aukohtu esimees

Poliitiline tegevus 
 Rahvuskogu liige
 Riiginõukogu liige (valitud Kaitseliidu Keskkogu poolt)

1931. aastal nõudsid sotsialistid tema lahkumist Kaitseliidu ülema ametikohalt, süüdistades teda vapsluses ja riigipöörde ettevalmistamises. 8. detsembril 1931 oli koos Kaitseliidu vanematekogu, mis leidis, et süüdistused on põhjendamatud..

Tunnustus
 Püha Vladimiri ordeni IV järk (Venemaa)
 Vabadusristi I liigi 2. järk (2. november 1921)
 Vabadusristi II liigi 3. järk (19. oktoober 1920)
 Kotkaristi teenetemärgi I klass (13. detsember 1933), II klass (27. mail 1930)
 Eesti Punase Risti teenetemärgi II klass (12. veebruar 1934), III klass (20. veebruaril 1928)
 Eesti Vabariigi Põhiseaduse mälestusmärk
 Kaitseliidu Saaremaa maleva auliige
 Korporatsioon Ugandala auvilistlane

Mälestuse jäädvustamine

Viited

Välislingid
Ohvitseride andmekogu
Kindralmajor Johannes Orasmaa pani eestlased suusatama!
Johannes Orasmaa foto ja biograafilised andmed saidil generals.dk
Jalaväe määrustik. I osa Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR

I Riiginõukogu liikmed
Riigikaitse Nõukogu liikmed
Eesti kindralmajorid
Eesti suurtükiväelased
Kaitseliidu ülemad
Kaitseliidu Saaremaa maleva liikmed
Eesti soomusrongiväeosade ülemad
Eesti kodanliku õhukaitse ametiisikud
Eesti Olümpiakomitee liikmed
Eesti jalgpallurid
Korporatsioon Ugala liikmed
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Vabadusristi I liigi 2. järgu kavalerid
Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu I astme kavalerid
Kotkaristi II klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti mälestusmärgi I järgu II astme kavalerid
Karutapja ordeni kavalerid
Kolme Tähe ordeni kavalerid
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Vabadussõja veteranid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1890
Surnud 1943
Aleksander Naeres

Aleksander Naeres (19. juuli 1885 Martna vald – 29. juuni 1942 Sevurallag, Tavda, Sverdlovski oblast) oli eesti kokk ja pagar, Käsitööstuskoja esimees, Rahvuskogu ja Riiginõukogu liige.

Ta oli Lisapalga Kassa nõukogu liige.

Teenetemärk
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk, 24. veebruar 1938

Kirjandus
Pagari päevamured. Uus Eesti, 28. veebruar 1937, nr. 59, lk. 3. (Intervjuu).

Välislingid
okupatsioon.ee

Eesti kokad
Rahvuskogu liikmed
I Riiginõukogu liikmed
Kaubandus-Tööstuskoja liikmed
Käsitööstuskoja liikmed
Tallinna linnavolikogu liikmed
Eesti Vabadussõjalaste Liidu poliitikud
Vabadussõjalaste Rahvaliikumise poliitikud
Seltskondlike komiteede poliitikud
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1885
Surnud 1942
Rein Marrandi

Rein Marrandi (enne eestistamist Reinhold Ehrenwerth; 21. jaanuar 1883 Juuru vald – märts 1973) oli Riiginõukogu liige.

Ta suri märtsis 1973 ja ta maeti Türi Kõrgessaare kalmistule.

Tema poeg oli põllumajandustegelane Heino Marrandi ja pojapoeg riigikogu IX, X ja XI koosseisu liige Jaanus Marrandi.

Viited 

I Riiginõukogu liikmed
Maatööliste ja Väikemaapidajate Koja liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Türi Kõrgessaare kalmistule maetud
Sündinud 1883
Surnud 1973
Jaan Kirsipuu

Jaan Kirsipuu (sündinud 17. juulil 1969 Tartus) on eesti elukutseline jalgrattur.

Ta lõpetas 1987. aastal Tartu 2. Keskkooli.

Ta on mitmekordne Eesti meister nii aja- kui ka maanteesõidus. Kirsipuu rohkete saavutuste hulka kuuluvad neli etapivõitu Tour de France'il ja üks Vuelta a Españal. Ta on kandnud kollast liidrisärki Tour de France'i kuuel päeval.

Saavutused
1998

3. etapi võitja Vuelta a Españal

1999
1. etapi võitja Tour de France'il
2001
6. etapi võitja Tour de France'il
2002
5. etapi võitja Tour de France'il
2004
1. etapi võitja Tour de France'il
2005
6. Otepää rattamaratoni võitja
2006
9. Tartu rattamaratoni võitja
2007
7. Mulgi rattamaratoni võitja
10. Tartu rattamaratoni võitja
2008
9. Jõulumäe rattamaratoni võitja
11. Tartu rattamaratoni võitja
2009
 9. Mulgi rattamaratoni võitja
 2. Kalevipoja rattamaratoni võitja
2010
 13. Tallinna rattamaratoni võitja

Tunnustus
2000 – Eesti Vabariigi spordipreemia (väljapaistvate saavutuste eest rahvusvahelisel jalgrattaspordi hooajal, sealhulgas Tour de France'il)
2003 – Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk

Isiklikku

Jaan Kirsipuu isa on jalgrattatreener Rein Kirsipuu ja vend endine jalgrattur Toomas Kirsipuu. 

Jaan Kirsipuu esimene abikaasa oli Katrin Kirsipuu, kellega tal on kaks poega.   
    
Seejärel oli tema elukaaslane Merle Kasendi, kellega ta sai samuti poja (2006).    

Praeguse elukaaslase tantsijanna Monika Tuviga on tal poeg Samuel (2009).

Viited

Välislingid 
 

Eesti jalgratturid
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1969
Palivere

Palivere on alevik Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.

Kuni oktoobrini 2013 kuulus Palivere Taebla valda.

Palivere läbib Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee. Aleviku piiril asub Palivere künnapuu. 

Paliveres Risti-Palivere oosil asub Läänemaa kõrgeim punkt Pikajalamägi (51 m). Risti-Palivere oos on osa Palivere servamoodustiste vööndist.

Elanike arv on 654.

Alevikus on sündinud Voldemar Eller, Jaan Pehk.

Ajalugu
Vanadel kaartide järgi on Vidruka mõisast lõunas Väänla (Wönla) ja Veski küla. Taebla jõel on Palivere lähedal olnud kaks vesiveskit (Etawälli). Lisaks veskitele on olnud ka kolm kõrtsi (Pilli, Jõe ja Silla). Paliverest idas on Jaakna (vanadel kaartidel Jakma) küla. Palivere ja Vidruka mõisatest idas on vanade kaartide järgi olnud Saksapatu (Saksapatto) küla. Varaseim teade Palivere mõisa kohta on aastast 1493.

Nõukogude ajal tegutses Palivere Ehitusmaterjalide Tehas, kus ehitusmaterjalide kõrval koostati ka laiatarbe elektroonikaseadmeid (vt arvuti Iskra 1080 Tartu). Tehas andis paljudele tööd, sellega on seotud Palivere nõukogudeaegne areng.

Aastatel 1902–2004 läbis Palivere alevikku Keila–Haapsalu raudtee (vt Palivere raudteejaam).

Vaata ka 
Palivere linnus
Palivere pooppuu
Palivere raamatukogu

Viited 

Eesti alevikud
Lääne-Nigula vald
Petropavlovsk-Kamtšatski

Petropavlovsk-Kamtšatski on linn Venemaal, Kamtšatka krai halduskeskus.

Ajalugu 

Petropavlovsk-Kamtšatski asutas Vitus Bering 1740. aastal itelmeeni küla Autšini kohale. Ta andis sellele nimeks Petropavlovsk oma laevade järgi.

1779 külastasid sadamat James Cooki kolmanda ümbermaailmareisi ajal tema laevad "Discovery" ja "Resolution". Augustis maeti sinna Charles Clark, kes oli pärast Cooki hukkumist ekspeditsiooni juhtimise üle võtnud.

1812 nimetati asula linnaks (esialgse nimetusega Petropavlovski sadam) ja Kamtšatka poolsaare halduskeskuseks. 2. detsembril 1849 moodustati Kamtšatka oblast ja selle pealinna nimetati seekord Petropavlovski Port.

1913 kehtestati linna vapp, mis üldjoontes langes kokku oblasti vapiga, ainult sellele oli üles lisatud kolmest tornist koosnev kroon ja alla kaks ankrut, mis olid kokku seotud Aleksandri lindiga. Linnavalitsuse algatusel taastati vapp 1993. aastal.

1924 nimetati linn ümber Petropavlovsk-Kamtšatskiks, et eristada linna Kasahstanis asuvast Petropavlovskist.

21. aprillil 1933 alustas linnas tööd elukutseline teater. 6. novembril 1936 valmis esimene laevaehitustehas. 31. augustil 1958 avati Kamtšatka esimene kõrgkool, Kamtšatka Pedagoogiline Instituut, mis 31. oktoobril 2000 nimetati ümber Kamtšatka Riiklikuks Pedagoogiliseks Ülikooliks, see 15. juulil 2005 omakorda Kamtšatka Riiklikuks Ülikooliks ja 6. märtsil 2006 Vitus Beringi nimeliseks Kamtšatka Riiklikuks Ülikooliks.

31. oktoobril 1972 autasustati Petropavlovsk-Kamtšatskit Tööpunalipu ordeniga.

1. juulil 2007 valiti Petropavlovsk-Kamtšatski rahvahääletuse tulemusel Kamtšatka krai administratiivkeskuseks.

Transport 

Raudteesid Kamtšatkal ei ole.

Nõukogude ajal toimus reisilaevaühendus Vladivostokiga. 1980. aastate lõpus see lõpetati kahjumlikkuse tõttu.

Seetõttu toimub peamine ühendus välismaailmaga Jelizovo lennujaama kaudu. Sealt toimuvad regulaarsed reisid paljudesse Venemaa linnadesse, näiteks Habarovskisse, Krasnojarskisse, Moskvasse, Novosibirskisse, Peterburi ja Vladivostokki ning isegi USA-s Alaskal olevasse Anchorage'isse. Lisaks korraldatakse mitmesse paika nii Kamtšatka krais, mujal Venemaal kui välismaal (Tai) tšarterlende.

Viited

Välislingid 

Ametlik sait
Fotod 

Venemaa linnad
Kamtšatka krai
Sadamalinnad
Elmar Ilus

Elmar Ilus (30. juuli 1898 Kaarli vald, Viljandimaa – 3. detsember 1981 Tartu) oli eesti õigusteadlane, Tartu Ülikooli tsiviilõiguse ja -protsessi professor.

Elulugu
Elmar Arnold Hans Ilus sündis 30. juulil 1898 Torimo talus Kaarli vallas Halliste kihelkonnas taluperemehe pojana.

Alustas 1911. aastal õpinguid Pärnu gümnaasiumis, kuid tulenevalt maailmasõjast lõpetas Polangeni gümnaasiumi, mis oli evakueeritud Stavropoli linna Lõuna-Venemaal.

Ta teenis 1919. aasta maist kuni järgmise aasta juunini Musta mere laevastikus miinipaadil.

Sügisel 1920 algasid õpingud Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mis lõppesid esimese järgu diplomi saamisega 1924. aastal. Järgnes töö Tartu-Võru ringkonnakohtus ja õigusteaduskonna raamatukogus. Magistriväitekirja kaitsmine leidis aset 1930. aastal ja teemaks oli "Hoonestusõigus".

Aastatel 1931 ja 1932 oli Ilus stipendiaadina Leipzigis ja Pariisis. 1939. aastal kaitses ta doktoriväitekirja, mille teemaks oli "Piiratud asjaõigused omale asjale". 1934. aastal toimetas ja andis Elmar Ilus koos Karl Ferdinand Karlsoni ja Johannes Voldemar Veskiga välja "Õigusteaduse sõnastiku", mis ilmus Akadeemilise Kooperatiivi kirjastuses ja milles autorid lõid eesti õiguskeele.

Aastatel 1937−1940 kuulus Ilus Eesti Rahvuslaste Klubisse. 

Okupatsioonide ajal jäi Elmar Ilus Tartusse ning pärast sõda oli ta ainuke Rooma õiguse professor Nõukogude Liidus. Ta andis peamiselt kahte üldkursust, milleks olid Rooma õigus ja tsiviilõiguse üldosa, ja kahte erikursust, vastavalt siis transpordiõigus ja välisriikide tsiviil- ja kaubandusõigus. 1950. aastal vallandati professorid Elmar Ilus ja Leo Leesment seoses alanud "nõiajahiga" ülikoolist. 1962. aastal vallandati "mässav professor" poliitilistel põhjustel uuesti.

Tema 1969. aastal ilmunud Rooma eraõiguse loengutest on 2000. ja 2005. aastal ilmunud uued redaktsioonid. Tegemist on konkurentsitult kõige suurema kordustrükkide arvuga õigusteadusliku teosega. 

Elmar Ilus suri 3. detsembril 1981 Tartus. Ta on maetud Halliste kalmistule.

Professor Ilusa rikkalik ja väga erinevates valdkondades põhjalik eraraamatukogu on tema pärija, poja Peeter Ilusa soovil hoiustatud Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.

Isiklikku
Elmar Ilusa vend oli kaugsõidukapten Peeter Ilus. Tema pojad on põllumajandusdoktor Ants Ilus, luuletaja Peeter Ilus ja ehitusametnik Märt Ilus. Elmar Ilus oli poeg Märdi kaudu laulja Maarja-Liis Ilusa vanaisa.

Viited

Kirjandus
 "Rooma eraõiguse alused". Ilo, 2000. (toimetanud Heiki Pisuke) ISBN 9985572718
 "Rooma eraõiguse alused". Penikoorem, 2005. (toimetanud Jaan Unt; taastrükk) ISBN 9985952316

Välislingid
 "Rooma eraõiguse alused", Tartu: Tartu Riiklik Ülikool, 1969.

Eesti õigusteadlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Halliste kalmistule maetud
Sündinud 1898
Surnud 1981
Kaido Kaasik

Kaido Kaasik (sündinud 21. mail 1968 Kuressaares) on eesti munitsipaalpoliitik.

1983. aastal lõpetas ta Valjala 8-klassilise Kooli ja 1986. aastal Orissaare Keskkooli.

1993. aastal lõpetas ta Eesti Põllumajandusülikooli loomakasvatuse erialal. 

Aastatel 1996–2011 oli ta Valjala vallavanem.

12. juunil 1999 astus ta Isamaaliitu. Alates 1. novembrist 2007 on ta Isamaa ja Res Publica Liidu Saaremaa piirkonna juhatuse aseesimees. 2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 5. valimisringkonnas 478 häält. 

Oktoobrist 2011 kuni jaanuarini 2017 oli ta Saare maavanem.

Ta oli aastatel 1999–2011 Valjala Martini koguduse juhatuse esimees.

Tunnustus
2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2014 Saaremaa aasta kaitseliitlane
2017 Saare maakonna vapimärk

Haridus 
 1975–1983 – Valjala 8-klassiline Kool
 1983–1986 – Orissaare Keskkool
 1989–1995 – Eesti Põllumajandusülikool, loomakasvatus
 1994 – Walesi Ülikool, põllumajandusloomade aretus
 2003–2006 – Tallinna Ülikool, haldusjuhtimise eriala

Kuulumine organisatsioonidesse 
 Valjala Martini Koguduse nõukogu liige
 Kaitseliidu Saaremaa Maleva juhatuse liige
 Saaremaa Rotary klubi liige
 Valjala Jahimeeste Seltsi 
 Erakond Isamaa ja Res Publica Liit liige

Viited

Välislingid
 Heidi Hanso, "Valjala vallavanem kehastus modelliks", meiemaa.ee, 23. mai 2008 
Ivika Laanet, Kaido Kaasik: Peame pingutama selle nimel, et inimesed sooviksid Saaremaale elama tulla, Saarte Hääl, 25. jaanuar 2012
Ivika Laanet, Maavanem Kaido Kaasiku esimene vastuvõtt lossis, Saarte Hääl, 25. veebruar 2012
Saare maavanem poseerib valimisplakatil Kaitseliidu vormis – Kaitseliit taunib sellist käitumist, Delfi, 25. veebruar 2015

Eesti vallavanemad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1968
Międzyrzec Podlaski

Międzyrzec Podlaski on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas. Asub Krzna jõe ääres.

Międzyrzec Podlaskit on esmakordselt kirjalikult mainitud aastal 1174.

Lublini vojevoodkonna linnad
Tsiviilmenetlus

Tsiviilmenetlus on õigusnormide kogu, mida kohus järgib eraõiguslikke vaidlusi lahendades.

Eesti
Eestis on tsiviilkohtumenetlust reguleerinud järgmised õigusaktid:
Eesti NSV tsiviilprotsessi koodeks (1965–1993). Kuigi seadus jättis näiliselt demokraatliku mulje, sätestatud oli näiteks õigus pöörduda kohtusse, kohtunike sõltumatus, toimis see teeglikult riigikeskselt ja totalitaarselt. Näiteks sätestas seadus, et tsiviilasjades mõistab õigust üksnes kohus, kuid osa vaidlusi oli nimetatud majandusvaidlusteks, mis allusid nn riiklikule arbitraažile ja seega oli kohtusse pöördumise õigus piiratud. Menetluse üle teostas järelevalvet prokurör.
Tsiviilkohtupidamise seadustik (jõustus 15. september 1993) oli osa kohtureformist, millega loodi kolmeastmeline kohtusüsteem, vähendati riigi osalust kohtumenetluses.
Tsiviilkohtumenetluse seadustik (jõustus 1. september 1998) oli tsiviilkohtupidamise seadustiku muudetud variant.
Tsiviilkohtumenetluse seadustik (jõustus 1. jaanuar 2006).

Vaata ka
Avaliku ja eraõiguse eristamine
Menetlus

Kirjandus
Eerik, Meelis. "Tsiviilkohtumenetluse areng." (Väljaandes "Kohtute sõltumatus ja kohtusüsteemi toimimise efektiivsus Eestis," Tartu: Iuridicum 2002 ISBN 9985-870-11-5)

Välislingid
Kehtiv tsiviilkohtumenetluse seadustik

Eraõigus
Urve Tiidus

Urve Tiidus (neiupõlvenimi Uussaar; sündinud 6. juunil 1954 Raplas) on Eesti poliitik ja ajakirjanik, XII, XIII ja XIV Riigikogu liige. Ta oli alates 4. detsembrist 2013  kultuuriminister Andrus Ansipi kolmandas valitsuses ning alates 26. märtsist 2014 samas ametis Taavi Rõivase esimeses valitsuses.

Urve Tiidus on lõpetanud Tallinna 21. Keskkooli 1972 ning Tartu ülikooli inglise filoloogia eriala 1977. aastal.

Ta sai tuntuks uudistesaadete diktori ja saatejuhina Eesti Televisioonis ja Kanal 2-s. Ta on olnud noorte- ja lastesaadete peatoimetuse assistent, režissööri assistent ja üks esimesi seebiooperite tõlkijaid Eestis – "Metsiku roosi" esimesed osad olid tema tõlgitud. 2001. aasta sügisel sai temast Kanal 2 uudisteprogrammi "Uued uudised" saatejuht-toimetaja kuni Kuressaare linnapea ametisse asumiseni 2005. aasta novembris.

Tiidus on Reformierakonna liige alates 1998. aasta detsembrist.

Pärast 1999. aasta kohalikke valimisi töötas ta kaks aastat Kuressaare linnavalitsuses hariduse- ja kultuuriosakonna juhatajana. 

Ta oli alates 18. novembrist 2005 kuni 2011. aasta aprillini Kuressaare linnapea. 

2007. aasta Riigikogu valimistel valiti XI Riigikokku Jaanus Tamkivi, kes sai keskkonnaministriks. Nõnda avanes Urve Tiidusel pärast Tamkivi asendusliikme Sulev Vare loobumist võimalus asendusliikmena parlamenti pääseda, kuid ta loobus sellest.   

Tiidus kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel. Ta osutus valituks ja asus ka Riigikokku tööle.

2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 5. valimisringkonnas 4117 häält.

Ta on Ülemaailmse Linnade ja Ühinenud Omavalitsuste Liidu (UCLG) nõukogu liige, Läänemere Linnade Liidu (UBC) asepresident alates 2007. aastast, Eesti Linnade Liidu juhatuse liige ning Lions-klubi "Kuressaare Piret" asutajapresident ja juhatuse liige.

2021. aastal oli üks seitsmest riigikogu liikmest, kes otsustas mitte vastata 35 805 inimese allkirjaga pöördumisele, et riik sätestaks abielu kahe täiskasvanud inimese vahelise liiduna. Teised liikmed olid Sulev Kannimäe (Reformierakond), Jaanus Karilaid (Keskerakond), Tarmo Kruusimäe (Isamaa), Marek Jürgeson (Keskerakond) ja Vilja Toomast (Keskerakond). Otsustati, et abieluvõrdsus on ühiselt tagatud kõigile "abieluvõimelistele" isikutele ignoreerides küüniliselt petitsiooni tuuma - võimaldada abielluda paaridel, kes seda soovivad. Viis seitsmest komisjoni liikmest olid komisjonis osalemise ajal abielus, kasutades neile võimaldatud hüvesid ei tekkinud komisjonil küsimust, kas samade hüvede keelamine teistele sarnastele paaridele on õiglane või mitte.

Isiklik elu

Urve Tiidusel on poeg ja tütar.

Viited

Välislingid 

 Urve Tiiduse XIII Riigikogu koduleht
 
 Urve Tiidus raadiosaates "Kukul külas", 11. mai 2003, 1. osa, WMA fail, 2 osa, WMA fail
 Veljo Kuivjõgi, "Urve Tiidus esitati europarlamendi valimiste kandidaadiks", Meie Maa, 2. märts 2009
 Kristiina Viiron, Urve Tiidus: üks inimene teisele on parim õpetaja, Õpitrepp, Sügis 2009, lk 6–8

Eesti ajakirjanikud
Eesti Reformierakonna poliitikud
Eesti tõlkijad
Kuressaare linnapead
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Sündinud 1954
Perth (Austraalia)

Perth on Lääne-Austraalia suurim linn ja Lääne-Austraalia osariigi keskus, kogu Austraalias suuruselt neljas linn.

Perth asutati 1829. aastal ja sai linnaõigused 1856. aastal.

2006. aasta rahvaloenduse andmetel elas Perthis 1 472 100 inimest, kellest Austraalia kodanikud moodustasid 82,7%, välisriikides sündinuid oli 31,3%.

Viited 

Lääne-Austraalia linnad
Sadamalinnad
Uuemõisa (täpsustus)

Uuemõisa on mitme koha nimi.

 Uuemõisa, alevik Lääne maakonnas Haapsalu linnas
 Uuemõisa (küla Haapsalus), on küla Lääne maakonnas Haapsalu linnas
 Uuemõisa (Saaremaa), on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas
 Uuemõisa (Väike-Maarja), küla Lääne-Viru  maakonnas Väike-Maarja  vallas
 Põlula-Uuemõisa, endine küla Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaa
 Kose-Uuemõisa, alevik Harju maakonnas Kose vallas
Vahase

Vahase saar on 72 hektari suurune ja ligi tuhande aasta vanune pikliku kujuga saar Saare maakonnas Saaremaa vallas Abruka küla alal Abrukast 200 meetrit läänes. Vahasele saab Abrukalt läbi mere jalgsi.

Nimi
Saart on esmakordselt mainitud 1645 kui Wahaso, 1798 on saart nimetatud Wahha Soo.

Loodus

Vahase saarel asub kaks hiidrahnu (Vahase saare hiidrahn I ja Vahase saare hiidrahn II), mis muistendi järgi on mälestus Suurest Tõllust või taevast visatud kivist. Samuti ei välista vanarahvas pikselöögi võimalust.

Vahase mets on väike, kuid liigirikas: siin leidub kadakat, tamme ja mändi. Saart katab valdavalt lookadastik, kuid leidub ka aruniitu.

Ajalugu
Saarel asub Vahase talu, mille rajas Abrukalt saarele asunud Peeter Tool. Hoone on ehitatud Teise maailmasõja eel. Kirjanik Albert Uustulnd rajas saarele Kadaka talu. Enne Teist maailmasõda asus saarel ka Sääre talu.

Vahase saarest kirjutas Albert Uustulnd oma romaanis "Tuulte tallermaa". Peeter Tooli poega Karlat on meenutanud näitleja Maria Klenskaja Vikerraadio sarjas "Üks lugu". Samuti on Vahase elanikud meenutanud raadios oma elu. 

Saarel asub Vahase tulepaak.

Vaata ka
Vahase suurkivi
Vahase tulepaak
Sääreots
Tõuga säär
Vahasenina

Viited

Välislingid
 Oliver Rand: "Eestis saab ainsa saarena välja üürida Vahase saart" Meie Maa, 30. juuni 2008
Abruka talud. Abruka Muuseumi Seltsi leht.

Liivi lahe saared
Saaremaa valla saared
Toomas Kasemaa

Toomas Kasemaa (sündinud 23. veebruar 1968 Kuressaares) on Eesti ametnik ja poliitik.

Toomas Kasemaa oli Saare maavanem alates 24. juulist 2006 kuni 23. juulini 2011.

Enne maavanemaks asumist oli Toomas Kasemaa siseministeeriumi piirivalvepoliitika büroo juhataja ja Saaremaa piirivalve ülem.

Ta on lõpetanud Sisekaitseakadeemia ja Balti Kaitsekolledži (kaitseväelise kõrghariduse III aste). Mereväe auaste – kaptenmajor.

Kasemaa hobid on purjetamine ja orienteerumine. Ta on Saaremaa merispordi seltsi liige, kuulub Eesti Reservohvitseride Kogusse ja on EL Innovatsiooniklubi juhataja.

Toomas Kasemaa kuulus aastatel 2006–2012 Eesti Reformierakonda.

Tunnustus
Hollandi Kuningriigi Orange-Nassau Grand Officer orden
Kotkaristi raudrist 
Päästeteenistuse hõberist
Piirivalveohvitseri teenetemärk
"Piirikotkas" 
Mälestusmedal "10 aastat taastatud piirivalvet" I liik 
Piirivalve teeneteristi II klass 
Piirivalve 10. teenistusaasta teenistusrist

Isiklikku

Kasemaa abikaasa oli 2007–2010 Kirsti Ruul, kellega tal on tütar Maarja. Kasemaal on varasemast vabaabielust kaks poega.

Viited

Välislingid

Ahto Jakson, "Toomas Kasemaa võib siirduda jõustruktuuridesse", Meie Maa, 7. juuli 2011

Eesti Reformierakonna poliitikud
Saare maavanemad
Kotkaristi raudristi kavalerid
Sündinud 1968