Karl Peglau

Karl Peglau (18. mai 1927 – 29. november 2009) oli Saksa liikluspsühholoog, kes mõtles aastal 1961 välja endisel Ida-Saksamaal kasutatud liiklussümbolid "valgusfoorimehikesed" (Ampelmännchen). Sümbolid kujutavad endast tinglikke inimesi punastel ja rohelistel jalakäijate valgusfooride tuledel.

Peglau soovis luua valgusfoori, mis oleks üheaegselt nii lastele meeldiv kui ka vanematele sakslastele hõlpsasti arusaadav. Ta kujundas need inimfiguurid, Ampelmännchenid, meelega loominguliste ning "armsatena".

Ampelmännchenid olid endises Saksamaa Demokraatlikus Vabariigis armastatud tegelased ning tegemist on ka ühega vähestest endiselt Ida-Saksamaalt pärit sümbolitest, mis naudivad suurt populaarsust ka peale raudse eesriide langemist. Peglau austajad on kasutanud mehikesi niinimetatud "ostalgia" (nostalgia Ida-Saksamaaga seotu vastu) sümbolina.

1997. aastal proovis Saksamaa valitsus asendada riigi idaosas jätkuvalt foorides kasutusel olevad mehikesed riigi lääneosas kasutusel olevate üldlevinumate kujunditega, kuid selle vastu algatatud kampaania "päästke Ampelmännchenid" abil õnnestus säilitada endise Ida-Saksamaa aladel foorides nii populaarsed Peglau kujundatud tegelased.

Elulugu

Varasem elu
Karl Peglau sündis aastal 1927 Preisimaal, ajaloolisse Ülem-Lausitzi piirkonda jäävas Bad Muskau linnas. Peale Teise maailmasõja lõppu õppis Peglau Berliini Humboldti Ülikoolis inseneriteadust ning psühholoogiat. Ta lõpetas psühholoogiaõpingud aastal 1954, kuid oma õpingute jooksul õppis ta mitu semestrit ka matemaatikat ja füüsikat. Peale õpingute lõppu töötas ta esialgu kehakultuuri ja spordi riiklikus komitees, kus ta inspekteeris erinevate spordialade riiklikke treenereid. Aastal 1957 vahetas ta aga elukutset ning temast sai enam kui 30 aastaks juhtiv liikluspsühholoog.

Isiklikku
Peglau oli abielus Hildegard Peglauga ning nende abielust sündis kaks last.

Karl Peglau oli aktiivne tennisemängija ning 1949. aastal asutas ta ülikooli juurde ka tenniseklubi, mis nime Humboldt TC all tegutseb tänapäevani. Ta tuli kahel korral tennises Ida-Saksamaa seeniorite meistriks ning ta töötas ka treenerina.

Ampelmännchen-mehikesed Ida-Saksamaal

1960. aastate alguse seisuga olid endisel Ida-Saksamaal valgusfoorid suuresti samasugused nagu nad olid seda olnud juba 1930. aastatel. Autode hulga suurenemine ning liiklustiheduse kasv kommunistliku režiimi poolt juhitud Ida-Saksamaal oli muutnud tänavad aina ohtlikumaks nii autojuhtidele kui jalakäijatele. 1930. aastatest pärit valgusfoorid ei suutnud suurenenud liiklusega toime tulla ning see viis õnnetuste ja surmajuhtumite arvu järsu tõusuni.

1960. aastate alguses paluti Ida-Berliini liikluskomisjonist, et Peglau looks linnas juhtuvate liiklusõnnetuste arvu vähendamiseks valgusfooridele uue kujunduse. Peglau jõudis järeldusele, et täiesti erinevaid märguandeid luues saaks paremini juhtida nii sõidukite kui jalakäijate liiklust.

Hiljem nime Ampelmännchen all tuntuks saanud klaasist inimfiguurid punase ja rohelise tule jaoks lõi Peglau 1961. aastal. Peglau kujundas mehikesed taotluslikult sõbralike ning ligipääsetavatena ning see aitas suurendada nende populaarsust idasakslaste seas. Mehikesed olid muretus poosis, neil olid mütsid, "nöbininad" ja nad olid jässaka kehaehitusega. Peglau ise kirjeldas nende tunnusjooni kui võimet anda edasi "õdususe ja inimliku soojuse aurat".

Disainides oli Peglau eesmärgiks teha mehikesed ka tõhusamad ja praktilisemad kui seda olid eelmised 1930. aastatest pärit tuled. Rohelise mehikese asend meenutab noolt ning oma väljasirutatud kätega sarnaneb punane mehike barrikaadile. Et Ampelmännchenid olid suured, oli neid lihtsam näha raskete ilmastikutingimuste korral (udu, vihma või lumega).

Peglau loodud kujundus levis ka väljapoole Ida-Berliinin ning 1980. aastateks olid need levinud üle kogu Ida-Saksamaa. Ampelmännchenitest sai riigi popkultuuri oluline osa. Mõlemat valgusfooridelt tuttavat tegelast kasutati ka lastele mõeldud telesaates, kus õpetati liikluseeskirjade ja -ohutuse olulisust ning mida valmis rohkem kui 80 osa.

Taasühinemine ja hilisemad aastad
Peale Saksamaa taasühinemist aastal 1990 saadeti Peglau varasele pensionile. Samal ajal hakkasid Saksamaa võimud Peglau kuulsaid Ampelmänncheneid tasapisi endises läänes kasutuses olnud saledamate kujukeste vastu välja vahetama. Saksa disainer Markus Heckhausen aga hakkas koguma võimude poolt välja vahetatud vanu kujundusi ning neist lampe ja moeaksessuaare tegema.

1996. aastal võitis Heckhausen autoriõiguste kohtuasja seoses Peglau töödel põhinevate asjade müümise ja turustamisega. Seejärel asutas Heckhausen ettevõtte Ampelmann Ltd. ning palkas Peglau kujundama ettevõttele uusi Ampelmännchenitel põhinevaid tooteid ning nendest on nüüdseks saanud ühed kõige populaarsemad suveniirid Berliinis. Ajalehele Berliner Zeitung antud intervjuus on Heckhausen meenutanud, et Peglau tuli firma stuudiosse kord nädalas, et mõelda välja uusi tooteid ning koos muu personaliga tööd teha. Ta nentis ka, et Peglau meelest oli see ebatavaline, et tema ettevõte suutis luua tema liiklusohutusele suunatud idee põhjal selliseid tarbijatele suunatud tooteid.

Peglau töötas peale Berliini müüri langemist ning Saksamaa taasühinemist oma kujunduste kallal ligi 20 aastat ja ajaks, mil ta suri, olid tema loodud tegelased kasutusel juba rohkem kui 400 tootel. Kuid liikluspsühholoogi ning insenerina lõi ta oma karjääri jooksul ka hulga muid liiklusohutusega seotud plaane: näiteks pani ta ette, et valgusfooride punased, kollased ja rohelised tuled oleksid kõik erinevate kujudega.

Veel ligikaudu kakskümmend aastat peale Saksamaa ühinemist leidus Ampelmännchenitega foore endise Ida-Saksamaa kõrvalmaanteedel ning ristmikel. Peglau sümbolid on kasutusele võtnud ka mõned endise Lääne-Saksamaa linnad.

Karl Peglau suri peale pikka haigust 82 aasta vanusena 2009. aasta 29. novembril Berliinis.

Viited

Välislingid
Ampelmann Ltd.

Saksamaa psühholoogid
Saksamaa insenerid
Sündinud 1927
Surnud 2009