joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mari Möldre (muusik)

Mari Möldre (sündinud 16. septembril 1992) on eesti arhitekt ja tšellist, kes esindas 2009. aastal ansambli Urban Symphony koosseisus Eestit Eurovisiooni lauluvõistlusel.

Hariduskäik
Ta alustas tšellomängu juba kuueaastaselt ning õppis seda Tallinna Muusikakeskkoolis , mille lõpetas 2011. aastal. 2021. aastal lõpetas ta magistrikraadiga Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri ja linnaplaneerimise erialal.

Töökäik
Mari Möldre töötab arhitektina arhitektuuribüroos b210.

Muusika
2009. aastal osales Mari Möldre ansambli Urban Symphony koosseisus Eurovisiooni lauluvõistluse eelvoorus "Eesti Laul 2009", esitades Sven Lõhmuse laulu "Rändajad". 7. märtsil valiti see laul esindama Eestit 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Moskvas. Laul saavutas poolfinaalis 3. ja finaalis 6. koha. 

Lisaks tšellomängimisele on ta tegelenud laulmise ja klaverimänguga, osalenud mitmesugustes muusikaprojektides ja -kollektiivides. Kontsertesinemised on viinud teda maailma eri paikadesse.

Kunst
2016. aastal kureeris Mari Möldre Narva Kolledžis toimunud EKA arhitektuuritudengite maketi- ja plakatinäitust “Uus vana linn”, kus oli eksponeeritud ka tema enda töid. 

4. augustil 2016 avati Eesti Maanteemuuseumis Eesti Kunstiakadeemia 4. kursuse arhitektuuritudengite töödest koostatud rändnäitus “Pausid Postiteel”, mille EKA-poolsed kuraatorid olid Martin Melioranski ja Mari Möldre. Väljapanek hõlmas ka Mari Möldre töid.

Viited

Välislingid
 Tšellist Mari Möldre: saan juba aru, mida ümberringi räägitakse. Õhtuleht, 13. mai 2009
 Urban Symphony tšellist Mari Möldre Moskvas (pilt)

Eesti arhitektid
Eesti tšellistid
Urban Symphony
Sündinud 1992
Berthold Maack

Berthold Maack (24. märts 1898 Hamburg-Altona - 26. september 1981 Merano Itaalia) oli Saksamaa sõjaväelane ja 20. märtsist 1945 sõja lõpuni 20. Eesti Relva-SS Diviisi ülem.

Auastmed
SS-Sturmführer: 4. detsember 1931;
SS-Hauptsturmführer, 5. oktoober 1932;
SS-Obersturmführer, 9. november 1933;
SS-Obersturmführer, 8. märts 1940, astus Relva-SS teenistusse; 
SS-Brigadeführer, 13. september 1936;
SS-Hauptsturmführer, 20. aprill 1940;
SS-Sturmbannführer, 1. detsember 1940;
SS-Obersturmbannführer, 9. november 1941;
SS-Standartenführer, 20. Apr. 1943;
SS-kindralmajor (Gen.Maj.d.W-SS), 20. aprill 1945. 

Saksamaa sõjaväelased
Sündinud 1898
Surnud 1981
Athar Abbas

Athar Abbas on Pakistani sõjaväelane (kindralmajor). 2015. aastast alates on ta Pakistani suursaadik Ukrainas.
Ta oli alates 2008. aastast ISPRi (avalikkussuhete üksuse) peadirektor.

Ta lõpetas Pakistani Sõjaväeakadeemia 1976. aastal.

Viited

Välislingid 

http://www.ispr.gov.pk/front/main.asp?o=t-dg_ispr&id=latest

Pakistani sõjaväelased
Sünniaeg puudub
Pakistani diplomaadid
Pöördosmoos

Pöördosmoos on nähtus, kus lahusti liigub läbi poolläbilaskva membraani lahustunud aine väiksema kontsentratsiooni suunas, seega vastupidi osmoosile; see juhtub rakendatava lisarõhu tõttu. Rakendades soolalahusele suuremat rõhku kui osmootne rõhk, saab sundida lahusti molekule üle minema poolläbilaskva membraani puhtasse lahusesse. 

Pöördosmoosi tehnoloogiat kasutatakse tänapäeval laialdaselt joogivee tootmisel mereveest ja veepuhastuses.

Vaata ka 
Osmoos

Füüsikaline keemia

es:Ósmosis#Ósmosis inversa
Vahiteenistus (sõjandus)

Vahiteenistus on sõjaväe objektide, isikkoosseisu ja vara valve ning auavaldused selleks määratud vahtkondlaste poolt.

Vahiteenistuse eesmärk ja jagunemine 
Vahiteenistuse eesmärgid on:
sõjaväe isikkoosseisu, väeosa jt valveobjektide turvalisuse kaitse
vahialuste sõjaväelaste valvamine
auavaldused

Vahiteenistus jaguneb garnisonivahiteenistuseks ja väeosasiseseks vahiteenistuseks. Garnisoniülema korraldusel toimuv garnisoni väeosade vahiteenistus on garnisonivahiteenistus. Garnisoniteenistuse moodustavad kõik need ülesanded, mida garnisoni väeosad täidavad väljaspool neile eraldatud piirkonda turvalisuse, vahiteenistuse, sõjaväelaste hulgas avaliku korra, distsipliini säilitamise, side ja arstiabi korraldamise ning tseremooniate alal. Väeosaülema korraldusel toimuv vahiteenistus on väeosasisene vahiteenistus. 

Vahiteenistustoimkonna ehk vahtkonna moodustavad mingiks kindlaks ajaks (ööpäevaks või selle osaks) ülema käsuga vahiteenistusse määratud meeskonnad ja isikud (vahtkondlased). 

Vahiteenistuseks moodustatakse alalisi vahtkondi, erakorralisi vahtkondi ja valvkondi.

Valvekohustusi võivad täita ka selleks määratud valvurid, korrapidajad või ametnikud.

Välislingid
Garnisoni määrustik. Riigi Teataja, nr. 18, 6 märts 1929

Sõjaväeline kord
Iru ämm

Iru ämm oli Iru mäel Pirita jõe lähedal seisnud piklik kivi, mida muiste austati.
Õige Iru ämm hävis 19. sajandi keskel hoolimatult jaanitule tegemisega. Tükke kasutati Iru silla ehitamisel aastail 1865–1867. Praegu võib Iru mäel näha ämma asemikuna Juhan Raudsepa loodud raidkuju, mis püstitati sinna 1970. aastal, Iru koduloolaste pandud mälestuskivi asemele.

Iru ämma tekkimisest on juttu eesti rahvuseepose "Kalevipoeg" kolmandas loos (Kalevipoegade jahilkäik,  Linda röövimine,  Kalevipoegade kojutulek). Tuuslar röövis Kalevipoegade jahikäigu ajal nende ema Linda ja üritas ta viia oma paati. Linda hüüdis hädas appi Ukut ja teisi jumalaid. Kui Tuuslar oli jõudnud oma saagiga Iru mäele, tuli appi Pikker, kes välgulöögiga tabas nii Tuuslarit kui ka Lindat. Tuuslar langes surnu kombel maha, kuid Linda muutus kivisambaks. Tuuslari ärgates ei leidnud ta leske enam kusagilt. Rahvas hakkas kaljut Iru ämmaks kutsuma. Kaljul olevat sees olnud ka salavägi - kui teda õhtul mäest alla veeretati, oli ta hommikul vana koha peal tagasi.

Vaata ka
Rihu ämm

Viited

Välislingid 
Iru Ämm ja Linda kivi – Eesti Loodus, nr 2005/6

Eesti rändrahnud
Kalevipoeg
Jõelähtme vald
Jõelähtme kihelkonna looduslikud pühapaigad
Ohvrikivid
Malevkond

Malevkond on Kaitseliidu maleva maa-ala- ja haldusallüksus, mis koosneb kompaniidest või (ja) rühmadest. 

Malevkonna liikmete põhjal koostatakse kooskõlas vajadusega maleva koondüksusse lahingallüksusi või sisekaitseallüksusi. Samuti korraldatakse malevkonnana spordi-, kultuuri-, väljaõppe- ja seltskonnaüritusi.

Malevkonda juhib malevkonna pealik.

Kaitseliidu põhikirja järgi võib malevkonna moodustada 300 tegevliikmest, selle peab kinnitama Kaitseliidu ülem maleva pealiku ettepanekul. Malevkondade piirid määrab kindlaks Kaitseliidu ülem, väiksemate üksuste piirid määrab kindlaks maleva pealik. Operatiivselt jaotatakse malevad ja malevkonnad üksusteks analoogiliselt kaitseväeosade ja -üksustega (jaod, rühmad, kompaniid, pataljonid jne). 

Enne Teist maailmasõda loeti malevkond sõjaväelise organisatsioonina vastavaks pataljonile.

Noorte kotkaste organisatsioonis on malevkonna suuruseks 100 liiget.

Vaata ka
 Kaitseliidu malevkondade loend

Viited

Kaitseliit
Väeüksused
Mäesuusatamine 1948. aasta taliolümpiamängudel

Mäesuusatamine 1948. aasta taliolümpiamängudel toimus 2.–5. veebruarini Sankt Moritzis Šveitsis. Mäesuusatamine oli teist korda V taliolümpiamängude kavas. Ühtlasi olid need ka 10.  maailmameistrivõistlused mäesuusatamises. Võistlustel jagati välja 6 komplekti medaleid (kolm ala nii meestele, kui naistele).

Tulemused

Mehed

Slaalom 

     
Finaal: 5. veebruar 
Osavõtjaid: 76 
Ametlikud tulemused

Kiirlaskumine 

    
Finaal: 2. veebruar 
Osavõtjaid: 111 
Ametlikud tulemused

Alpi kahevõistlus 

     
Finaal: 2. ja 4. veebruar 
Osavõtjaid: 79 
Ametlikud tulemused

Naised

Slaalom 

         
Finaal: 2. veebruar 
Osavõtjaid: 37 
Ametlikud tulemused

Kiirlaskumine 

       
Finaal: 5. veebruar 
Osavõtjaid: 28 
Ametlikud tulemused

Alpi kahevõistlus 

       
Finaal: 2. ja 4. veebruar 
Osavõtjaid: 28 
Ametlikud tulemused

Medalid

Välislingid 
 Tulemused FIS-i koduleheküljel

Mäesuusatamine olümpiamängudel
Maailmameistrivõistlused, 1948 mäesuusatamine
Liiva – Nõmme-Väikse raudtee

Liiva – Nõmme-Väikse raudtee oli 1913–1971 Liiva raudteejaamast Nõmme-Väikse raudteejaama viinud kitsarööpmelise raudtee lõik. Oli kuni 1962. aastani osa Liiva–Vääna raudteest.

Raudtee algas Liiva jaama kolmnurgast, ületas Rahumäe viaduktiga Tallinna–Keila raudtee ja möödus Rahumäe kalmistust lõuna poolt. Nõmme turu ja Vanaka vahelt läks edasi Nõmme-Väikse jaama.

Mustamäe nõlvast laskuv raudteeharu
Rahumäe kitsarööpmelisest jaamast (Rahumäe sõjaväejaamast) algas harutee, mis viis Tondile. Tondi jaamast hargnes tee kasarmute eest üle Kristiine heinamaa Kopli poole ja Mustamäe laskemoonaladudesse, mis asusid praeguse Sütiste tee lähedal. 
Mustamäe nõlva all läks sellelt teine haru edasi läände (praegune Ehitajate tee on umbes 200 m pikkusel lõigul endise raudtee tammil), läbis praeguse Tallinna Tehnikaülikooli kinnistu, Astangul paiknevad suured laskemoonalaod ja ühines Peeter Suure Merekindluse läänepoolse raudteevõrguga (Liiva–Vääna raudteega) Mäekülas praeguse Tähetorni tänava ja Paldiski maantee ristis. 
Viimati kirjeldatud haru eksisteeris lühikest aega. Tänapäeval kulgeb seda mööda jalgtee, kuid mõnel pool pole see maastikul isegi jälgitav.

Nõmme-Väikse jaamast edasi kulgenud teed 
Raudtee jätkus Nõmme-Väikse jaamast kaheteelise Nõmme-Väikse – Sõrve raudteena (vt Liiva–Vääna raudtee).

Peatused Liiva – Nõmme-Väikse raudteelõigul
Raudteel sõitsid Tallinna–Vääna reisirongid (kuni 1959). Raudtee võeti üles 1971.
Lõigul asusid peatused 
Liiva, 
Kalmistu (Rahumäe), 
Nõmme-Turg ja 
Nõmme-Väike.

2009. aastal on suurem osa raudteetammist (enamik Rahumäe viadukti – Nõmme-Väikse lõigust) kasutusel kergliiklusteena jalakäijatele ja jalgratastele.

Pildid

Eesti endised raudteeliinid
Peeter Suure merekindluse kindlusraudtee
Nõmme linnaosa
Eesti kitsarööpmeline raudtee
Koit (Tõnis Mägi)

"Koit" on Eesti muusiku Tõnis Mäe kirjutatud isamaaline laul. 

Tõnis Mägi esitas laulu esmakordselt 1988. aastal.

2006. aastal kirjutas Mägi viimase salmi kaks rida uuesti, kuna tema hinnangul oli Eestis võim rahvast võõrandunud. Senised lõpusõnad olid: "Laul, me võidulaul, kõlama see jääb, / peagi vaba Eestit sa näed!" Vähendamaks laulu lõpu eufoorilisust ning suurendamaks skepsist, kirjutas ta uuteks sõnadeks: "Laul, me võidulaul: kas kõlama see jääb? / Kuhu, vaba Eesti, sa läed?"

2009. aasta 24. mail valisid Eesti elanikud TV3 otsesaates "Eesti otsib lemmiklaulu" "Koidu" lauluvõistluse võitjaks. Saates esitas laulu Oliver Timmusk Tartu Akadeemilise Meeskoori saatel.

Viited

Välislingid
 Video Youtube'is
 Kadri Paas, "Mägi tegi protesti märgiks ärkamisaegse laulu «Koit» sõnad ringi", Õhtuleht, 18. september 2006 (sisaldab laulu algset täisteksti)
 "Eesti lemmiklaul on «Koit»", Elu24.ee, 24. mai 2009

Eesti laulud
1988. aasta laulud
Liis Lass

Liis Lass (sündinud 3. oktoobril 1986 Tallinnas) on Eesti ettevõtja.

Haridus 
 2012 – Nagoya University of Commerce and Business (NUCB) (Jaapan)
 2012 – Beijing Technology and Business University (Hiina)
 2009 – Vilniuse Ülikool
 2005 ja 2009 – Estonian Business School
 2005 – Vanalinna Hariduskolleegium

Töö 
 2011 – IPR Project SoundSmart
 2009 – Tallinna botaanikaaia turundusjuht
 2008 – kohviku Moskva turundusjuht
 2007 – ajakirjanik eri ajakirjades
 2006 – raadio saatejuht
 2006 – Saaremaa büroo juhataja
 2006 – A&A turundusinimene
 2006 – A&A kinnisvaramaakler
 2005 – ilmatüdruk
 2004 – modell

Iludusvõistlused
Liis Lass oli üks poolfinalistidest võistlusel Miss Global Beauty Queen 2005 Xiangshanis Hiinas ning neljas printsess Miss Tourism Queen International võistlusel Changhshas Hiinas.

2006. aastal valisid ajakirja FHM lugejad Liis Lassi "maailma seksikamaks naiseks".

Loome
Liis Lassi sõnadele kirjutatud laul "God Inside Your Soul" osales konkursil Eurolaul 2008. Tema sõnadele tehtud lugu "Maagiline päev" Rolf Juniori (Roosalu) esituses pälvis 2010. aastal Eesti Eurovisiooni-konkursi finaalis kolmanda koha. Tema ja Elmar Liitmaa lugu "Üks teiseta" pälvis raadio Elmari aastahiti staatuse aastal 2009.

Lass on avaldanud meediakriitilise raamatu "Kes sandistas lugeja?" (Bloom OÜ, 102 lk, 2009), kaanekujundus: Rivo Mehilane, illustratsioonid: Marko Pikkat, ISBN 9789949188321

Viited

Välislingid
 Koduleht
 "Poetess Liis Lass", Naisteleht, 22. veebruar 2008
 "Laupäeval kihutavad Pärnu lennuväljal Liis Lass ja Koit Toome", Pärnu Postimees, 22. august 2008
 Siret Mägi, "Liis Lassi tulevane äi pole poja pruudiga rahul?", 13. mai 2009

Eesti ajakirjanikud
Eesti modellid
Sündinud 1986
Monaco Grand Prix

Monaco Grand Prix on Monacos peetav võidusõit suurele auhinnale, praegu Vormel 1 maailmameistrivõistluste etapp.

Monaco rajal sõidetakse alates 1929. aastast. 2009. aastal peeti 66. Monaco GP. Ükski Vormel 1 etapp ei ole pikema ajalooga. Alates 1950 ja igal aastal alates 1955 on see kuulunud Vormel 1 sarja. Enne maailmasõda kuulus see Euroopa meistrivõistluste sarja.

Monaco Grand Prix sõidetakse Monaco tänavarajal. Tee on kitsas, sellel on palju järske käänakuid ja kõrgusemuutusi, samuti pikk tunnel, mis nõuab võistlejailt iga kord kohanemist algul pimeduse ja siis päikesevalgusega. Rada läbib sadama ja läbi aegade on kaks sõitjat sadamas vette sõitnud, sealhulgas Alberto Ascari liidrikohalt aastal 1955. Kõigi nende raskuste tõttu on Monaco GP keskmine kiirus suhteliselt väike ja kui Monaco GP ei oleks juba Vormel 1 võistluskavas, ei võetaks teda sinna ohutuse kaalutlustel. Võistlejad seevastu hindavad võitu Monacos rohkem kui teistel GP-del.

Monacos on katkestamised tavalisemad kui mujal ja korduvalt on juhtunud, et võistleja katkestab liidrikohalt. Näiteks 1955. aastal juhtus see kolm korda ja 1982. aastal viimasel kolmel ringil viis korda.

Monacos on 2009. aasta seisuga kõige rohkem (kuus korda) võitnud Ayrton Senna, sealhulgas viis korda järjest aastatel 1989–1993. Viis korda on võitnud Graham Hill ja Michael Schumacher, neli korda Alain Prost, kolm korda Stirling Moss ja Jackie Stewart.

Konstruktoritest on 2009. aasta seisuga võitnud 15 korda McLaren, üheksa korda Ferrari, seitse korda Lotus, viis korda BRM ja neli korda Bugatti.

Monaco Grand Prix' võitjad 

 Vormel 1 etapid
Lepalind (folkloor)

Lepalind on eesti folklooris nii linnu- kui ka putukanimetus. Lepalinnuks kutsutakse punaka sulestikuga värvulisi, nt. metsvinti (Fringilla coelebs), lepalindu (Phoenicurus phoenicurus), punarinda (Erithacus rubecula) jt. Putukatest on selline rahvapärane nimetus seitsetäpp-lepatriinul (Coccinella septempunctata).

Nii linnunimetus 'lepalind' kui ka punaka puiduga puuliigi nimetus 'lepp' lähtuvad ühisest läänemeresoome sõnatüvest, mis tähendab verd. Legendis on punane värvus saadud heateo eest Kristuse ristil. Tekkemuistendi järgi on punarind punase kurgualuse saanud Jeesuse verest, kui püüdis tema ihust ristinaelu välja nokkida.

Kirjandus
 Mall Hiiemäe. Nelikümmend lindu eesti rahvausundis II Eesti Rahvaluule 
 Mall Hiiemäe. Nelikümmend lindu eesti rahvausundis. III Eesti Rahvaluule 
 Mall Hiiemäe. Seitsetäpp-lepatriinu. Folkloor.

Eesti folkloor
Laine Villenthal

Laine Villenthal (29. juuni 1922 Ellamaa – 23. mai 2009 Tallinn) oli eesti vaimulik. Ta oli esimene ametisse nimetatud naiskirikuõpetaja Eestis. 

Enne Usuteaduse Instituudis õppima asumist 1951. aastal töötas algklassiõpetajana.

Tänu 12. oktoobril 1967 vastu võetud seadusele, mis lubas naistel meestega võrdsetel alustel kirikuõpetajana teenida, ordineeriti Laine Villenthal 16. novembril 1967 esimese naisena Eestis kirikuõpetajaks. Kümme aastat töötas Laine Villenthal Võrumaal Misso abikirikus naisjutlustajana. Seejärel määrati ta Võrumaa Pindi koguduse jutlustajaks. Alates 1984. aastast teenis ta lisaks Pindile Petseri kogudust.

Tunnustus
 2004 – Eesti Punase Risti I klassi teenetemärk

Välislingid

 "Kohtumine Eesti esimese naiskirikuõpetaja Laine Villenthaliga", Eesti Kristlik Televisioon 3. juuni 2004
 Tiiu Ritari "Vana kirikuõpetaja jäeti Jumala hoolde", Lõunaleht, märts 2005 
 Lea Jürgenstein Eesti luteri kiriku naisvaimulikud
 Kadri Pulk "Õpetaja Laine Villenthal : Inimene ei ole kunagi üksi", Eesti Kristlik Televisioon 28. detsember 2005
 Hanneli Rudi "Suri Eesti esimene naisvaimulik Laine Villenthal", Postimees 25. mai 2009

Petseri Peetri koguduse vaimulikud
Pindi koguduse vaimulikud
Eesti Punase Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1922
Surnud 2009
Edvin Matson

Edvin  Matson (3/15. mai 1880 Tallinn – 20. veebruar 1939 Berliin) oli eesti farmatseut.

Välislingid 
Apteeker EDVIN NATSON . sünd. Tallinnas, 3./15. mail 1880 surn. Berliinis, 20. veebruaril 1939, Uus Eesti, nr. 53, 23 veebruar 1939

Eesti farmatseudid
Majaomanikkude Koja liikmed
Rohuteadlaste Koja nõukogu liikmed
Saksa-Balti Erakonna poliitikud
Sündinud 1880
Surnud 1939
Jens Christian Johansen

Jens Christian Johansen (1868 Slagelse – 29. jaanuar 1929 Tallinn) oli taani maaparandusinsener ja Taani aupeakonsul Eestis aastatel 1918–1929.

Johansen õppis Kopenhaagenis maaparandusinseneriks (kultuuriinseneriks) ning asus 1892. aastal tööle Vitebski kubermangu. Seal paistis ta silma eduka maaparandajana ja nõnda kutsus baltisakslaste juhitud Liivi- ja Eestimaa Maakultuuri Büroo ta 1901. aastal selle Tallinna osakonna juhatajaks. 1910. aastast tegutses Johansen Eestimaa Aadli Krediitkassa alluvuses, jätkates maaparandustööde korraldamist. 

1915. aastal reisis Johansen Taani, kuid tema perekond jäi Eestisse. 1916. aastal, kui ta soovis pere juurde sõita, ei lubanud Venemaa võimud seda, väidetavalt selle tõttu, et ta oli baltisakslaste teenistuses. Alles 1918. aasta lõpul, pärast Eesti faktilist iseseisvumist, õnnestus tal Tallinna naasta.  

Et olud olid segased ja Eestis viibivad taanlased olid Punaarmee pealetungi tõttu tõsises ohus, siis otsustas Taani riik Johanseni kui Eesti olusid tundva mehe aupeakonsuliks määrata. Esialgu oli ta seda ajutiselt, hiljem juba alaliselt. Konsulina tegutsemise algusajal oli ta jätkuvalt ka rüütelkonna palgal, seda ilmselt ka seetõttu, et aukonsulina tegutsedes ta palka ei saanud. Tema seisukohad Eesti riigi suhtes olid esialgu kahtlevad, ilmselt olid tema vaated mõjutatud baltisakslastest, kellega ta tihedalt lävis. 1919. aasta sügisel lahkus ta baltisakslaste teenistusest, sest rüütelkond kaotas seisusliku organisatsioonina mõtte ning temaga suhelnud baltisakslased politiseerusid. Otsest seost poliitilise parteiga tahtis Johansen aga vältida. 

1923. aasta paiku aktsepteeris Johansen Eestit riigina lõplikult ja töötas seejärel kuni surmani ilma palgata Taani aukonsulina Eestis. Lisaks pidas ta (agentuur-inkasso finantseerimis) Kommandiit-Ühisust J.C. Johansen   Ko, mis asus aadressil Uus tänav 14. 

Ta suri Greiffenhageni kliinikus südamerabandusse.

Johansenil oli kaks last: tütar Ingeborg, kes oli kirjanik (kirjutades ka Edith Paideri pseudonüümi all), ja poeg Paul, kellest sai tuntud ajaloolane.

Viited

Kirjandus
Kalervo Hovi: "Estland in den Anfängen seiner Selbständigkeit : die Tagebuchaufzeichnungen des dänischen General konsuls in Reval Jens Christian Johansen 13.12.1918–29.5.1919"., Turun yliopisto, 1976, 146. lk

Taani aukonsulid
Eestimaa inimesed
Vabadusristi III liigi 2. järgu kavalerid
Eesti Punase Risti teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1868
Surnud 1929
Aleksander Saluoja

Aleksander Saluoja (kuni 4. maini 1935 Aleksander Sakkeus, 16. jaanuar 1896 – 13. juuli 1941 Ostrovi lähistel) oli Eesti sõjaväelane (major).

Teenistuskäik 
 31. detsember 1919 – teenis 7. Jalaväepolgus, ülendatud alamkapteniks
 22. veebruar 1924 – teenis Piirivalve Valitsuses, ülendatud kapteniks
 19. veebruar 1932 – ülendatud majoriks
 20. detsember 1939 – määratud Piirivalve Talituse üldosakonna ülemaks

Tunnustused
Kotkaristi IV klassi teenetemärk, 1936
Eesti Punase Risti teenetemärgi II järgu II aste, 1936

Eesti piirivalvurid
7. Jalaväerügemendi koosseis
Vabadussõja veteranid
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti teenetemärgi kavalerid
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1896
Surnud 1941
Johannes Remmel

Johannes Remmel VR II/3 VR II/2 (kuni 1920. aastani Johann Remmel; 27. juuni 1897 Kudruküla, Vaivara vald – 12. november 1942 Norilsk, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).

Teenistuskäik 
 1918–1919 – teenis Eesti Rahvaväe 4. jalaväepolgus
 4. oktoober 1919 – Välipatarei nr. 7 ülem, üle viidud kindluse patarei nr. 12 ülemaks
 15. jaanuar 1920 – teenis 4. Jalaväepolgus, kinnitatud leitnandi auastmes
 11. veebruar 1920 – ülendatud alamkapteniks
 22. veebruar 1923 – teenis 1. jalaväepolgus, ülendatud kapteniks
 19. veebruar 1926 – teenis 5. jalaväepolgus, ülendatud majoriks
 19. veebruar 1932 – teenis 8. Üksikus Jalaväepataljonis, ülendatud kolonelleitnandiks
 4. aprill 1934 – 8. Üksiku Jalaväepataljoni ülem, lähetatud Kaitsevägede Staapi
 15. november 1935 – määratud Topo-hüdrograafia kursuse õppejõuks
 5. juuni 1936 – Kaitsevägede Staabi VI osakonna ülema kohusetäitja, määratud Auto-Tankirügemendi ülema ajutiseks kohusetäitjaks
 16. september 1936 – Kaitsevägede Staabi VI osakonna ülema kohusetäitja, määratud Kaitsevägede Staabi käskudetäitja ohvitseri kohusetäitjaks
 5. oktoober 1936 – määratud Auto- tanki ala ohvitseride ettevalmistamise kursuse õppejõuks
 1. oktoober 1937 – määratud Auto-tanki alal üleajateenijate-allohvitseride ettevalmistamise kursuse õppejõuks
 4. oktoober 1938 – määratud Auto-Tankirügemendi ülemaks
 17. veebruar 1939 – ülendatud koloneliks
 8. november 1939 – määratud Võru-Petseri Sõjaväeringkonna ülemaks 
.
1941, 182. Eesti Laskurdiviisi staap.

Välislingid
 Ohvitseride andmekogu

Eesti kolonelid
1. Jalaväerügemendi koosseis
8. Üksiku Jalaväepataljoni ülemad
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Vabadusristi II liigi 2. järgu kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1897
Surnud 1942
Aleksander Selvet

Aleksander Oskar Selvet VR I/3 (kuni 17. augustini 1936 Aleksander Oskar Scheervel, 27. märts 1884 – 27. jaanuar 1942 Ussollag) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).

Teenistuskäik 
 2. september 1919 – nimetatud 1. Diviisi tagavarapataljoni ülemaks
 19. veebruar 1937 – teenis Piirivalve Narva jaoskonnas, ülendatud koloneliks
 18. jaanuar 1939 – Piirivalve Narva jaoskonna ülem, vabastatud tegevteenistusest

Tunnustused 
Vabadusristi I liigi 3. järk, 1920
Kotkaristi teenetemärgi III klass, 1935

Eesti kolonelid
Eesti piirivalvurid
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1884
Surnud 1942
Sven Vabar

Sven-Hannes Vabar (sündinud 7. juunil 1977 Tallinnas) on Eesti kultuurikriitik ja -ajakirjanik.

Ta lõpetas 1995 Tallinna 21. Keskkooli. Aastatel 1995–2002 õppis Tartu Ülikoolis ajakirjandust, 2002–2007 semiootikat. Kaitses semiootika ja kulturoloogia erialal bakalaureusekraadi (2005) ning magistrikraadi (2007). Nii bakalaureuse- kui ka magistritöö teemaks oli Uku Masingu maailmapilt. 

Töötab Eesti Kirjandusmuuseumi kultuuri- ja kirjandusteooria töörühmas toimetajana. 

On tegutsenud ka kultuuriajakirjanikuna: kirjutanud eesti ajalehtedes filmi- ja kirjanduskriitikat, teinud intervjuusid kirjanikega, töötanud Raadios Vaba Euroopa ja osalenud raadiosaadetes "Kultuurikaja", "Litter" ja "Ööülikool". 

Avaldanud proosat ajakirjades Vikerkaar ja Vihik ning ajalehtedes Sirp, Müürileht ja Tartu Postimees. Koostanud ja toimetanud Tartu "mitte-kohtade"-teemalise raamatu "Mitte-Tartu", mis ilmus 2012.

Tunnustus 
 2010 – Friedebert Tuglase novelliauhind – "Musta lennuki kirik". Kogumikust "Tartu rahutused. Valik jutte", koostaja ja toimetaja Berk Vaher, Petrone Print, Tallinn 2009, lk 12–23.

Viited

Välislingid

Sven Vabari koduleht
Sven Vabari blogi
Sven Vabar Eesti Kirjandusmuuseumi kultuuri- ja kirjandusteooria töörühma lehel

Eesti ajakirjanikud
Eesti kirjanikud
Sündinud 1977
Räpina paberivabrik

Räpina paberivabrik on paberitootmisettevõte Räpinas Võhandu jõe ääres. 

Vabrik kasutab toorainena vaid Eestist kogutud vanapaberit. Toodetakse pabereid, pappe, kartonge, pakkenurki, kunsti- ja kontoritarbeid.

Räpina paberivabrik on Eesti kõige vanem tänini töötav tööstusettevõte.

Ajalugu
Räpina paberivabriku ajalugu algab aastast 1728, mil Peeter I õukondlane krahv Karl Gustav von Löwenwolde ostis Räpina mõisa. Ehitusmeister Johann Georg Keiseri juhtimisel rajati jõele pais ja tellisevabrik. Tellistest ehitati sae-, jahu- ja paberiveski. Tegu oli Euroopas haruldase lahendusega, kus ühel paisul töötas kolm erinevat veskit. Paberiveski alustas tööd 1734.  

18. sajandi lõpus ehitati ka kahekorruseline, massiivne krohvitud Räpina mõisa vesiveski.

Paberivabriku hoone, mida on mitu korda ümber ehitatud, kuulub Euroopa ainulaadsemate tööstusarhitektuuri näidete hulka. Tänapäeval on Räpina paberivabriku peakorpuse hoone riiklikult kaitstud kultuurimälestis.

Esimese maailmasõja algul omandas Räpina paberivabriku Leo Mirvits (Mirwitz) (1881–1944). Paberivabrikus valmistati Eesti Vabariigi esimeste rahatähede rahapaberit. Aastal 1923 kaotas Leo Mirvits terve oma varanduse.

Fotod

Viited

Välislingid 
Ettevõtte koduleht

Eesti tööstusettevõtted
Räpina
Eesti ehitised
Eesti paberitööstus
18. sajand Eestis
Machi arv

Machi arv ehk  M-arv (tähis Ma või M) on gaasi voolamist iseloomustav dimensioonita suurus, mille nimetas Austria füüsiku ja filosoofi Ernst Machi järgi 1929. aastal Jakob Ackeret.. Aerodünaamikas on Machi arv üks peamisi mehaanilise sarnasuse kriteeriume, mille mõju on eriti oluline siis, kui ei saa jätta arvestamata gaasi kokkusurutavust.

 
Machi arv väljendab gaasi, näiteks õhu liikumise kiiruse  ja samas keskkonnnas leviva heli kiiruse  suhet:
.
Helikiirus sõltub õhu temperatuurist ning vastavalt ka õhu tihedusest.

Kui M < 1, siis liigub gaas alahelikiirusega, kui M > 1, siis ülehelikiirusega ja kui M > 5, siis hüperhelikiirusega. Ülehelikiirusega voolava gaasi või gaasi suhtes ülehelikiirusega liikuva keha pidurdudes tekivad lööklained.

Viited 

Lennundus
Andres Allan

Andres Allan (Andres Allan Ellmann, algselt Kurvits; 24. september 1965 Tallinn – 22. juuli 1988 Tallinn) oli eesti luuletaja.
 
Ta õppis esimesed kuus klassi Tallinna 7. Keskkoolis ja seejärel Tallinna 2. Keskkoolis, mille lõpetas 1983. aastal. Ta õppis ka EELK Usuteaduse Instituudis. 

Ta kirjutas müstilis-religioosse varjundiga jõulist nägemuslikku mõtteluulet. Teda on hinnatud kui oma aja üht andekamat luulesse tulijat. 

Tema luuletusi on avaldatud ajalehes Edasi ning ajakirjades Vikerkaar 1987/2; Kultuur ja Elu 1988/4, Looming 1989/6 (järelmärkus: Andres Vanapa), Vikerkaar 1989/10, Marm 1990, 5/6, Noorus 1990/11 (saatesõna: Rudolf Rimmel), Vikerkaar 2006/12 (seal ka Lauri Sommeri artikkel "Taevaskäija teest").

Ta suri rõdult alla kukkumise tagajärjel. Pole selge, kas tegu oli enesetapu või õnnetusjuhtumiga.

Luulekogud

"Urjamised". Koostanud ja essõna lk 5–7 Andres Vanapa. Kujundanud Illimar Paul. Kupar. Tallinn 1992, 112 lk

Luulekogu "Urjamised" arvustusi
Ott Raun,"Surnud mehe luulekoda" – Eesti Aeg, 18. november 1992
Toomas Haug, "Allani maailmakatse" – Eesti Ekspress 27. november 1992
Mart Velsker, "Loitsu võimalus" – Postimees 23. detsember 1992, lk 6  
Aivar Kull, "Kaunis viibe sealpoolsusse" – Rahva Hääl 9. jaanuar 1993
Rainer Vilumaa, "Õpi kuulama kaja" – Sirp 5. veebruar 1993
Peeter Künstler, "Totaalsusejanus teatraalne debüüt" – Looming 1993, nr 2, lk 268–269
Lauri Sommer, "Unelinn" – Noorus 1993, nr 3, lk 15

"Öötrükid" (sisaldab kolmandiku varem ilmumata luuletusi). Koostanud ja järelsõna lk 157–207 Lauri Sommer; kujundanud Raoul Kurvitz. Menu. Tallinn 2009, 208 lk

Luulekogu "Öötrükid" arvustusi
Tõnu Õnnepalu, "Kaunis kauge aja luule" Varraku raamatublogi, juuni 2009
Ott Heinapuu, "Prohvetlik nõid kirjutusmasinaga". EPL, 31. juuli 2009
Paavo Matsin, "Äikesepõngerjad". Sirp, 23. oktoober 2009
Mihkel Kaevats, "Kadunud aegade luule". Lugu, november, 2009, lk 22

Isiklikku
Ta abiellus 1984. aastal, tütar Joanna Ellmann sündis 1988. aastal.

Tema vend on kunstnik Raoul Kurvitz.

Välislingid 
Peeter Sauter, "Kas surmal on tähendus" – Eesti Ekspress 23. detsember 1998 
Andres Allan, "Mõned luuletõlked inglise keelde" – Kago raamatukogu 2009
Andres Allan, "Fotogalerii Andres Allanist ja Käända mõisast" – Kago raamatukogu 2009
Andres Allan / Lauri Sommer, "Öötrükke" tutvustav video – Menu kirjastus 2010
Andres Allan / Lauri Sommer, Olemise saade klassikaraadios 2006 – ERRi arhiv
Andres Allan,* "Luuleruumi" saade Vikerraadios. Kõneleb tütar Joanna Ellmann, tekste loeb Sergo Vares. Detsember 2009 

Eesti luuletajad
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1965
Surnud 1988
Ōsumi saared

Ōsumi saared (jaapani keeles 大隈诸岛 Ōsumi-shotō) on saarestik Jaapanis, Nansei saarestikkku kuuluva Satsunani saarestiku põhjapoolseim osa. Nad  asuvad umbes 60 km kaugusel Kyūshū saare Ōsumi poolsaarest.
 
Saarte kogupindala on ligikaudu 1030 km². 

Saarestiku kuus suuremat saart on
 Yakushima (Yaku-shima; pindala 504 km²)
 Tanegashima (Tanega-shima; 453 km²)
 Kuchinoerabujima (Kuchinoerabu-jima; pindala 38 km²) 
 Kuroshima (Kuro-shima; pindala 15 km²)
 Iojima (Io-jima; pindala 12 km²)
 Takeshima (Take-shima; pindala 4 km²)

Saarestik kuulub Kagoshima prefektuuri.

Loodus
Saared on tekkelt vulkaanilised (vulkaanid on  kihtvulkaanid). 

Kõrgeim punkt Miyanoura-dake (1935 m) asub Yakushima saarel. 

Kliima on subtroopiline.

Haldus
Omavalitsusüksused:
 Nishinoomote, Nakatane ja Minamitane Tanega-shima saarel
 Yakushima linn on Yakushima ja Kuchinoerabu-jima saarte halduskeskus
 Mishima küla on Kuro-shima, Io-jima ja Take-shima saarte halduskeskus.

Ajalugu
Ōsumi saari on esmakordselt kirjalikult mainitud 720. 

Aastal 1543 randus seal Hiina laev, millega sõitis portugallane Mendes Pinto, kes tutvustas Jaapanile suhkruroogu ja tulirelvi. Sellest ajast sai Ōsumi saartest Jaapani ja Euroopa vahelise kaubanduse keskus. Eurooplased ei vahendanud jaapanlastele mitte ainult tulirelvi, vaid ka seepi, tubakat ja muid Jaapanis tundmatuid kaupu. 

Aastal 1879, Meiji restauratsiooni ajal, läksid saared Jaapani koosseisu. Nad olid algselt Ōsumi provintsi (Ōsumi no Kuni) koosseisus.  

Kevadel 1945 hõivasid saared Ameerika Ühendriigid, kes haldasid neid kuni 1953. aastani, mil nad anti tagasi Jaapanile. 

Aastal 1969 avati Tanegashima saarel Tanegashima kosmosekeskus.

Välislingid
 Osumi Islands and Tokara Archipelago. 

Vaikse ookeani saarestikud
Jaapani saarestikud
Kagoshima prefektuur
Pjotr Šuiski

Vürst Pjotr Ivanovitš Šuiski (vene Пётр Иванович Шуйский; surnud 26. jaanuar 1564) oli Ivan IV aegse Vene tsaaririigi vojevood, sõjaväelane, riigitegelane ja bojaar (1550. aastast).

Elulugu
Pjotr Šuiski sündis Ivan Vassiljevitš Šuiski (surnud 1542) pojana. Tema isa vend oli Liivimaa-Moskva sõjas väejuht Vassili Vassiljevitš Šuiski (surnud 1539). 

Vene-Liivi sõja (1558–1561) ajal oli ta "Suure polgu" esimene vojevood, osales 1558. aasta suvel edukalt Vastseliina piiskopilinnuse vallutamisel ja Tartu piiramisel ja alistamisel, ning oli pärast Tartu piiskopkonna vallutamist, ka sealne asevalitseja (namestnik). Pärast edukat Tartu vallutamist osales ta ka Rakvere, Põltsamaa, Laiuse, Rõngu ja teiste linnuste vallutamisel. Seejärel, pärast vaherahu sõlmimist, läks ta Moskvasse, kus tsaar Ivan Julm talle saavutuste eest ohtralt kingitusi tegi. Pärast seda, kui liivimaalased ordu koadjuutor Gotthard Kettleri juhtimisel olid üritanud venelastele vastulööki anda, kiirustas ta 1559. aastal tagasi Liivimaale. Koos vojevoodide, vürst Ivan Mstislavski, vürst Vassili Serebrjanõi (Obolenski) ja Andrei Kurbskiga, said nad 1560. aastal venelaste valdusse ka Eberhard von Syburgi juhtimise all olnud Aluliina ja Wilhelm Fürstenbergilt ka Liivi ordu võimsaima linnuse Viljandi. Hiljem piirasid nad pikalt ka Tallinna.

1563. aastast oli ta Polotski asevalitseja.

Ta hukkus 26. jaanuaril 1564 Liivi sõjas leedulaste ja venelaste vahelises Čašniki lahingus (leedu k. Ūlos mūšis) Ūla jõe (leedu k. Ūlos upė) ääres ja maeti Leedu suurhetmani Mikołaj Radziwiłł Musta (1515–1565) poolt Vilniusse.

Vaata ka
Viljandi piiramine
Jeruusalemma mäe lahing 11. septembril 1560.

Viited

Kirjandus
Dorpat. Der Bojar, Statthalter zu Pleskau, Fürst Peter Ivanowicz Szuiski fordert den B. von Reval auf, sich dem Grossfürsten zu ergeben // Archiv für die Geschichte Liv-, Est- und Curlands... Bd. VI. Reval, 1879. S. 65–66. Nr. 18; 2) 1558, Juli. 21.
Dorpat. Knäs Peter Ivanowisch Schuiski u. A. fordern die Stadt Reval zur Unterwerfung auf // Ibid. Bd. II. Reval, 1862. S. 318. Nr. 278.

Välislingid
Biografija.ru: Шуйский князь Петр-Гурий Иванович
Biografija.ru: Шуйский князь Петр Иванович
Грамота князя Петра Ивановича Шуйского в Ревель с требованием сдачи, 21.07.1558

Šuiskid
Vene väejuhid
Venemaa sõjaväelased
Vene-Liivi sõda
Moskva tsaaririik
Surnud 1564
Toksokariaas

Toksokariaas (ladina keeles toxocariasis) on harva esinev krooniline
 nakkushaigus, mida põhjustavad ümarussid koerasolge (Toxocara canis) ja kassisolge (Toxocara cati).

Nakatumine
Nakatuda saab kõikjal, kus esineb nende ussidega nakatunud kasside või koerte väljaheiteid – neid on tihti parkide ja mänguväljakute mullas ning kodudes, kus koeri ja kasse peetakse lemmikloomadena.

Väliskeskkonnas säilivad Toxocara munad aastaid. Kui muna satub soolestikku, koorub sellest vastne, mis tungib läbi sooleseina teie kehasse.

Levik
Toksokariaasi esineb kõikjal maailmas ja enamlevinud on see lastel, sest just lapsed nakatuvad kergemini, mängides saastunud maapinnal ja liivakastides ning toppides sõrmi suhu. Üle 1000 inimese kaotab aastas püsivalt selle tagajärjel nägemise.

Haigusnähud
Nakkusel on kolm peamist vormi. Esimene neist põhjustab kerget palavikku, köha, kõhuvalu, peavalu ja käitumisprobleeme. Teine, vistseraalne rändvastne (visceral larva migrans), tekib tugeva või korduva nakkuse tagajärjel, põhjustades vastse liikumisel läbi keha elundite turset, palavikku, köha, astmat ja kopsupõletikku. See tekitab hulga vaevusi, eriti ägedatel juhtudel võib kaasneda südamelihasepõletik või hingamispuudulikkus. Kolmas, okulaarne rändvastne (ocular larva migrans), tekib vastse tungimisel silmapõhja, põhjustades vaegnägemist ja nägemise kaotust. Kui kahjustub aju, tekivad ohvril krambid.

Ravi
Ravi toimub parasiidi- ja põletikuvastaste ravimitega.

Profülaktika
Oluline on hoolikas hügieeninõuetest kinnipidamine, käte pesemine pärast aias töötamist, liivakastis mängimist või kokkupuudet kasside ja koertega. Samuti peab lemmikloomadele regulaarselt ussivastaseid ravimeid andma.

Viited

Haigused
Malle Seppik

Malle Seppik (sündinud 13. jaanuaril 1953) on eesti jurist, ta oli Eesti riigikohtunik 1. septembrist 2014 1. septembrini 2019. Enne seda oli ta kauaaegne Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik.

Eesti NSV ajal osales uurijana nn. "Desintegraatori protsessis" (Johannes Hindi süüdimõistmine).

Ta lahkus ametist 1. septembril 2019.

Teosed
Ernits, Peeter; Seppik, Malle 2004. Raha pärast armastust. Tallinn: Käsiraamatute Kirjastus.

Tunnustused
1997 Riigivapi V klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema abikaasa on endine siseminister Ain Seppik.

Tal on kaks last: Siim ja Sulev Seppik. Ja kuus laspselast, kõige tuntum neist Martin Seppik.

Viited

Välislingid 
Riigikohtu uus liige varjab sünget saladust, Eesti Ekspress, 24. september 2014
“Mulle oli suur üllatus, et Malle Seppik sai riigi­kohtunikuks”, Eesti Ekspress, 24. september 2014

Eesti riigikohtunikud
Riigivapi V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1953
Johan Müllerson

Johan Müllerson VR I/2 (ka Juhan Müllerson; 24. juuni 1870 Restu – 10. november 1942 Valga) oli eesti arst, omavalitsus- ja ühistegelane.

Johan Müllerson sündis Valgamaal Sangaste vallas Restu külas Jakobi talus. Tema vend Hans Müllerson oli krahv Bergi kutsar (peakutsar). Hans Müllersoni tütrepoeg on rahvusvahelise õiguse spetsialist Rein Müllerson.

Haridus
Ta õppis Restu vallakoolis, Urvaste kihelkonnakoolis ja Hugo Treffneri Gümnaasiumis.

Aastal 1892 asus ta õppima Tartu ülikooli arstiteaduskonda ning lõpetas selle aastal 1897. Hiljem täiendas ta ennast Berliinis.

Tegevus arstina
Johan Müllerson töötas aastatel 1898–1903 eraarstina Karulas; seejärel Valgas kooliarstina ja hiljem linnaarstina kuni 1941. aastani.

Ta osales arstina Esimeses maailmasõjas. Vabadussõja ajal oli ta algul Tallinna, hiljem II Tartu sõjaväehaigla ülemarst ning soomusrongide diviisi arst.

Poliitiline ja ühiskondlik tegevus
Aastatel 1921–1922 oli Johan Müllerson Valga linnapea ja korp! Fraternitas Estica vilistlane.

Ta oli muu hulgas Kaitseliidu Valgamaa brigaadi pealik, kauaaegne Valga Vabatahtliku Tuletõrjeühingu esimees ning Valga Säde Seltsi esimees.

Johan Müllerson oli äärmiselt populaarne rahvamees ning tema matustele kogunes peaaegu kogu linnarahvas. Ta maeti Valga kalmistule; kui seda aga 1965. aastal likvideerima hakati, maeti tema põrm ümber sünnikanti Urvaste kalmistule.

Tunnustus
 Vabadusristi I liigi 2. järk (1920)

Välislingid
 Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK
 Marje Laugen. Müllersonist jäid maja ja mälestused Valgamaalane, 27. oktoober 2005

Allikad
 "Eesti avalikud tegelased 1932"

Valga linnapead
Vabadusristi I liigi 2. järgu kavalerid
Arstide Koja liikmed
Majaomanikkude Koja liikmed
Eesti Vabadussõjalaste Liidu poliitikud
Kaitseliidu Valgamaa maleva liikmed
Eesti tuletõrjujad
Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde poliitikud
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Urvaste kalmistule maetud
Sündinud 1870
Surnud 1942
Vladimir Jadov

Vladimir Aleksandrovitš Jadov (vene keeles Владимир Александрович Ядов; 25. aprill 1929 Leningrad – 2. juuli 2015 Moskva) oli vene sotsioloog, filosoofiateaduste doktor, professor. 

Jadov oli spetsialist töösotsioloogia ja majandussotsioloogia valdkonnas, Venemaa esimese sotsioloogiliste uuringute metodoloogia õpiku autor ("Sotsioloogiliste uuringute strateegia"). See õpik on siiamaani Venemaa kõrgkoolide sotsioloogiafakulteetide jaoks põhjapaneva tähtsusega.

Jadov oli Ülo Vooglaiu juhendaja. Osa ajast elas oma talus Eestis Simunas.

Viited

Välislingid
Vladimir Jadovi videoloeng

Venemaa sotsioloogid
Tartu ülikooli audoktorid
Sündinud 1929
Surnud 2015
Mikroevolutsioon

Mikroevolutsioon on evolutsioon, mis haarab liigisiseseid, populatsiooni tasandil toimuvaid evolutsioonilisi muutusi, populatsiooni genofondi muutumist. 

Termini võttis kasutusele Robert Leavitt aastal 1909, kasutades seda ontogeneesis toimuvate muutuste kohta.

 "The production of form from formlessness in the egg-derived individual, the multiplication of parts and the orderly creation of diversity among them, is an actual evolution, of which anyone may ascertain the facts, but of which no one has dissipated the mystery in any significant measure. This microevolution forms an integral part of the grand evolution problem and lies at the base of it, so that we shall have to understand the minor process before we can thoroughly comprehend the more general one. Morphogenetics, therefore, is a field in which the evolutionists must work." (Leavitt 1909: 30, esiletõst lisatud siin.) 

Paaris terminiga makroevolutsioon kasutas seda mõistet esmakordselt Juri Filiptšenko aastal 1927.

Vaata ka 
makroevolutsioon
liigiteke

Viited

Evolutsioonibioloogia
Ida Emilie Adamson

Ida Emilie Adamson (sündinud Estam; 18. märts 1898 Pärnu, Eesti – 10. mai 1989 Cupertino, California, USA) oli Eesti graafik.

Ida Emilie Adamson õppis Tartu Kõrgemas Muusikakoolis klaverit (lõpetas 1927) ja Kõrgemas Kunstikoolis Pallas (lõpetas 1932). Aastatel 1931–1932 õppis ta Ado Vabbe meistriateljees. 
Lahkus Eestist 1944, aastast 1949 elas USA-s.

Viljeles peamiselt vabagraafikat.

Isiklikku
Graafik Pauline Elfriede Leps-Estam oli tema õde.

Viited

Välislingid
TLÜAR väliseesti isikud
Ida Emilie Adamsoni tehtud portree Tartu Ülikooli Raamatukogus

Eesti graafikud
Kõrgema Kunstikooli Pallas vilistlased (1919–1940)
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1898
Surnud 1989
Jaak Adamson

Jaak Adamson (25. aprill 1938 Tallinn – 28. veebruar 2022 Tekovska Breznica, Žarnovica, Banská Bystrica, Slovakkia) oli eesti maalikunstnik, graafik ja kunstipedagoog.  

Lõpetas 1957. aastal Tallinna 16. keskkooli. Adamson omandas kunstihariduse ERKI-s, mille lõpetas 1964. aastal maali erialal.  

Esines 1960.–1970.aastatel grupinäitustel ning lõi lavakujundusi. 

Ta oli Eesti ja Slovakkia Kunstnike Liidu liige. Elas ja töötas 1980. aastast Slovakkias.

Välislingid

Jaak Adamsoni maal "Mängurid"

Eesti graafikud
Eesti maalikunstnikud
Eesti kunstipedagoogid
Sündinud 1938
Surnud 2022
Prantsusmaa Eurovisiooni lauluvõistlusel

Prantsusmaa on Eurovisiooni lauluvõistlusel osalenud alates 1956. aasta lauluvõistlusest. Prantsusmaa on üks seitsmest asutajariigist, mis praegugi osalevad. Prantsusmaa on puudunud vaid kahelt lauluvõistluselt: 1974 ja 1982. 

Prantsusmaa on üks edukamaid riike lauluvõistlusel. Riik on võitnud viiel korral, tulnud teiseks neljal korral ja seitsmel korral on saavutatud kolmas koht. Lisaks kaks viiendat ja neli seitsmendat kohta, mis tähendab, et Prantsusmaa on jõudnud esiviisikusse 25 korral, millest 16 korral ka esikolmikusse – teisel kohal Suurbritannia (29/23 korda) järel. 1991. aastal riiki esindanud Amina kogus lauluga "C'est le dernier qui ´a parlé" sama palju punkte kui Rootsi. Lisaks sellele oli mõlemad riigid kogunud ka sama suur hulk 12 punkte. Kuid 10 punktide kokkulugemisel selgus, et Prantsusmaa peab leppima teise kohaga. Ka aasta varem oli Prantsusmaa väga ligidal võidule, kui Joëlle Ursull lauluga "White and Black Blues" saavutas teise koha. 

Viimastel aastatel on Prantsusmaa tulemused jäänud tagasihoidlikeks. Alates 1998. aastast, kui rahvahääletus lisati võistlusse, on Prantsusmaa enamus kordadel lõpetanud viimase kümne riigi seas saades 18. koha (2003 ja 2008.), 19. koha (1999), 22. koha (2006 ja 2007), 23. koha (2000 ja 2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus) ja 24. koha (1998). 

Kuid Prantsusmaa on ka kogunud mõningad head kohad sellel sajandil. 2001. aastal esindas Prantsusmaad Kanada laulja Natasha St-Pier, kes saavutas lauluga "Je n'ai que mon âme" neljanda koha. Edukalt jätkas riik ja järgmisel aastal, kui Sandrine François tuli Tallinnas 5. kohale lauluga "Il faut du temps". 

2008. aastal esindas Belgradis Prantsusmaad Sébastien Tellier, kes on üks Prantsusmaa tuntumaid artiste ning on kogunud ka tuntust välismaal. Paraku Tellier'i laul "Divine" ei saavutanud suurt edu ning Prantsusmaa pidi jälle leppima 18. kohaga. Aasta hiljem, 2009. aastal, esindas Prantsusmaad üks maailmakuulsaid Prantsuse superstaare Patricia Kaas. Patricia esitas Moskvas toimunud lauluvõistlusel loo "Et s'il fallait le faire", mis saavutas 8. koha. 2016 aastal esitas riiki Amir lauluga "J'ai cherché", mis saavutas 6. koha. See on parim tulemus aastast 2002.

Osalejad

Hääletamise ajalugu (1975–2016) 
Prantsusmaa on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:

Prantsusmaa on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:

Korraldatud Eurovisiooni lauluvõistlused

Viited

Välislingid
 Eurovisioon.ee – Prantsusmaa 

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
E
Johannes Santpank

Johannes Santpank VR II/3 (kuni 11. aprillini 1935 Johannes Sandbank, 29. september 1901 – 5. mai 1954 Karaganda oblast) oli Eesti sõjaväelane (kaptenmajor).

Teenistuskäik
 20. september 1921 – ülendatud nooremleitnandiks
 25. november 1925 – teenis Merelaevastiku divisjonis, ülendatud leitnandiks
 24. veebruar 1930 – teenis Merejõudude baasis, ülendatud vanemleitnandiks
 20. september 1937 – lõpetas Soome kõrgema sõjakooli
 18. veebruar 1938 – ülendatud kaptenmajoriks
 7. november 1939 – määratud Merejõudude juhatajaks
 16. jaanuar 1940 – määratud Sõjaministeeriumi esindajana Laevanduse Laenufondi Komitee liikmeks

Tunnustus
 1940 Kotkaristi III klassi teenetemärk

Teosed
 Joh. Sandbank. 6" Canet suurtükk: käsiraamat komendooridele. Merijõudude Staap, Tallinn 1925
 J. Sandbank. Viron Itämeren saariston merisotilaallinen merkitys. Soome Kõrgem Sõjakool 1937

Välislingid
 Ohvitseride andmebaas

Merejõudude juhatajad
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1901
Surnud 1954
Sekundaarproduktsioon

Sekundaarproduktsioon ehk teistoodang on toiduahela teise astme (esimene aste on primaarprodutsendid) organismide talletatud energiahulk. Seda energiahulka, mis kandub edasi kolmandale toiduahela astmele, nimetatakse teiseseks puhastoodanguks. Sekundaarprodutsendid on tavaliselt taimedest ja vetikaist toituvad loomad (fütofaagid).

Vaata ka 
Primaarproduktsioon
Bioproduktsioon

Kasutatud kirjandus 
Masing, V. (koost.) (1992). Ökoloogialeksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn. Lk 227. ISBN 5899000104

Ökoloogia
Glehni pargi allikad

Glehni pargi allikad (ka: Nõmme-Mustamäe astangu allikad) on rühm allikaid, mis asuvad Glehni pargis Vana-Mustamäe asumis Tallinna Nõmme linnaosas. Allikad on koos pargiga looduskaitse all, kuuludes Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala koosseisu.

Asukoht
Allikad asuvad Rõõmuallika metsas Mustamäe nõlva all Tähetorni ja Lossi tänava vahelisel alal.

Loodus
Allikate vesi pärineb Nõmme liivikutest. Seetõttu oleneb vee kvaliteet sellest, kui palju imbub Nõmmel heitvett liiva. Kevadel avaneb kuni 24 allikat (neist suurim Rõõmuallikas), millest suvel tegutseb 10–12. Allikate vooluhulk on 1–3 l/s, suurimal – Rõõmuallikal kuni 10 l/s. Ojakesed suubuvad valdavalt Mustamäe basseini. Läänepoolsema vesi neeldub Mäepealse tänava lähistel Kivinuka karstialal. Osa jõuab ka Harku järve

Elukeskkond
Allikalisel alal kasvab 50–80-aastane must lepp ja kask.

Ajalugu
Ajalooliselt olid allikad Iisaku (nimetatud ka Kadaka, Kadakaküla ja Soone) oja lätteks, mis 150–200 aastat tagasi läbis praeguse Vana-Mustamäe piirkonnas asunud suvilate piirkonda ning võttis seal järsu suuna Kadaka küla vana (tänane Kadaka tee piirkond) tuumiku suunas.

20. sajandi algul rajas Nikolai von Glehn Iisaku lätete kohale tiigid, ühendas need kanalitega ning piiras sügava kanaliga ka perekonna matmispaiga.

Glehni pargi allikate vett kasutati Nõmmel joogiks veel 1994. aastal.

Looduskaitseobjekt
Glehni pargi allikad on looduskaitseobjekt, mis on kaitse alla võetud Tallinna Linnavalitsuse määrusega nr 238 27. novembrist 1992. Keskkonnaministri 22. märtsi 2002. aasta määrusega nr 15 määrati Glehni pargi allikate ja sh Rõõmuallika kaitsetsooniks 35 m.

Kasutatud kirjandus
 Kiristaja, Piret Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala. / Eesti Loodus 2004/08
 Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala kaitsekorralduskava 2006-2011. Tallinn, 2006
 Kink, Hella; Hääl, Maire-Liis.Linna allikad Tallinnas. / Eesti Loodus 2006/02
 Glehni pargi allikaala. Kool.ee – haridusportaal 
 Nerman, Robert.Seletuskiri Tallinna omaaegsete vooluveekogude lokaliseerimise töö juurde

Välislingid
 
 Geoloogiliste mälestiste kaitse alla võtmine. Looduse üksikobjektidena kaitse alla võetavate geoloogiliste mälestiste nimekiri. Tallinna Linnavalitsuse määrus nr 102. 22. mai 1992
 Harjumaa üksikobjektid. Harju-Rapla regioon. Riikliklooduskaitsekeskus (arhiivitud leht)
 Tallinna haljastuse arengukava kinnitamine. Tallinna Linnavolikogu 3. märtsi 2005. a määrus nr 17. Elektrooniline Riigi Teataja

Pildid
 Glehni allikad talvel. metsakosmos.ee.

Eesti allikad
Tallinna veekogud
Nõmme linnaosa
Harju alamvesikond
Bergedorfi postmargid

Bergedorfi postmargid on postmargid, mis anti välja 1861. aastal Bergedorfi linnas Saksamaal. 

Alates 1420. aastast oli Bergedorf olnud Hamburgi ja Lübecki vabalinnade ühisvaldus, seetõttu ei saanud Bergedorfis kehtestada kummagi riigi postmarke. 1. novembril 1861 lasti müügile 5 erinevat marki nimiväärtuses ½, 1, 1½, 3 ja 4 šillingit. Margid olid ruudukujulised, perforeerimata ja nende formaat kasvas koos nimiväärtusega (kallimad margid olid suuremad). 

1. jaanuaril 1868 läks Bergedorf ostu teel Hamburgi ainuomandusse ja samast päevast kaotasid kohalikud margid kehtivuse.

Postmargid
Hamburg