joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Meissneri efekt

Meissneri efekt ehk Meißneri efekt on Saksamaa füüsiku Walther Meissneri järgi nime saadud nähtus, mis seisneb selles, et ülijuhist tõrjutakse magnetväli täielikult välja tema üleminekul ülijuhtivasse olekusse.

Efekti avastasid 1933. aastal Saksamaa füüsikud Walther Meissner ja Robert Ochsenfeld, mõõtes magnetvälja ülijuhtivate tinast ja pliist detailide lähedal. Neid detaile jahutati nende ülijuhiks muutumise temperatuurist allapoole ja mõõdeti magnetvälja muutusi. Ülijuhiks muutumise järel kadus kehades magnetväli. Teadlased avastasid selle efekti kaudselt, selle järgi, et väljaspool katsekehi magnetväli tugevnes. Selle katsega näidati esimest korda, et ülijuhid on midagi enamat kui täiuslikud juhid. Meissneri efekt on ülijuhtide unikaalne omadus, mille järgi saab ülijuhte ära tunda.

Meissneri efekti avastamise järel lõid vennad Fritz ja Heinz London ülijuhtivuse fenomenoloogilise teooria. Sinna juurde kuulus efekti matemaatiline selgitus ehk Londoni võrrandid. See selgitas takistuse puudumist ülijuhis ja Meissneri efekti ning võimaldas ülijuhtivuse kohta teha teoreetilisi ennustusi. Kuid see teooria selgitas üksnes eksperimentaalseid tulemusi ega selgitanud seda, mil moel elementaarosakesed ülijuhtivaid omadusi aines põhjustavad. Seda viimast suutis alles 1957 loodud BCS-teooria, mis sai nime oma autorite John Bardeeni, Leon Cooperi ja John Robert Schriefferi järgi.

Ülijuhtivus
Johannes Heil

Johannes Heil (15. september 1895 Jäärja vald – 24. juuli 1991 Tallinn) oli eesti elektrotehnikateadlane, tehnikakandidaat ja Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige.

Elukäik 
Ta lõpetas aastal 1924 Leningradis sõjaväe elektrotehnikaakadeemia. Ta töötas aastatel 1925–1944 Moskvas, olles 1938–1944 NSV Liidu Elektritööstuse Ministeeriumi kesklaboratooriumi juhataja. Aastatel 1944–1951 töötas ta tehases Volta alguses peainsenerina, hiljem direktorina. Ta kaitses aastal 1952 tehnikakandidaadi väitekirja. 

1951. aastal valiti Johannes Heil Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks, 1954 akadeemikuks. 1951–1954 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Füüsika-, Matemaatika- ja Tehnikateaduste Osakonna akadeemiksekretär, 1954–1968 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Presiidiumi teaduslik peasekretär.

NLKP ridadesse kuulus ta aastast 1919.

Teadustöö 
Tema uurimused käsitlevad elektrienergiavarustust ja elektrimootoreid.

Isiklikku 
Tema onupoeg oli kirjandusteadlane, kirjandus- ja teatrikriitik, kultuuriloolane ja tõlkija Oskar Kuningas.

Tunnustused 
 1948 Nõukogude Eesti preemia
 1951 NSV Liidu riiklik preemia
 1965 Eesti NSV teeneline teadlane

Viited 

Eesti tehnikateadlased
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Eesti Teaduste Akadeemia liikmed
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Eesti NSV teenelised teadlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1895
Surnud 1991
Heidi Soosalu

Heidi Elisabet Soosalu (sündinud 30. aprillil 1967 Soomes Joroinenis) on Eesti seismoloog ja vulkanoloog. 

Ta on üles kasvanud Soomes ja lõpetanud Helsingi Ülikooli. Teadustööd on ta teinud Soomes, Islandil ja Suurbritannias. Alates aastast 2008 töötab ta Eesti Geoloogiakeskuses juhtivteadurina ning Tallinna Tehnikaülikoolis dotsendina. 

1985–2004 õppis Soosalu Helsingi Ülikoolis.

Töökäik
 1990–1993 Seismoloogia instituut, Helsingi ülikool, abiline
 1998–1999 Seismoloogia instituut, Helsingi ülikool, seismoloog
 2001–2004 Põhjamaade vulkanoloogia instituut, Island, teadur
 2004–2007 Department of Earth Sciences, Cambridge'i Ülikool, assistent
 2008–2009 Tallinna Tehnikaülikool, Energeetikateaduskond, mäeinstituut, rakendusgeoloogia õppetool, erakorraline dotsent (0.25)
 2008–... Eesti Geoloogiakeskus, juhtivteadur (0.75)
 2009–... Tallinna Tehnikaülikool, Energeetikateaduskond, mäeinstituut, dotsent (0.25)

Välislingid
 
Helen Arusoo: "Eesti sai seismoloogi Soomest!" Loodusesõber, nr. 2 2008
Toomas Jüriado: "Eesti nimega Soome tüdruku Islandi armulugu" Eesti Loodus, veebruar 2012
"Püramiidi tipus", ETV, 10. jaanuar 2013

Eesti seismoloogid
Vulkanoloogid
Sündinud 1967
Hangzhou lahe sild

Hangzhou lahe sild on Hiina Zhejiangi provintsis asuv maanteesild. See on 35,673 km pikk..

Valmimise järgselt oli see maailma pikim üle ookeani osa ehitatud sild, kuni üle Jiaozhou lahe avati 2011. aastal 36,48 km pikk sild.

Sild avati liikluseks 2008. aastal. 

Silla keskkohas on merre loodud ja sillaga ühendatud kunstlik saar (10 000 m2), kus asub hotell, restoran, tankla ja vaatetorniga teenindusala.

Silla geograafilised koordinaadid on .

Viited

Välislingid 

 "Maailma pikim üle mere viiv sild on Hiinas 36-kilomeetriline" Eesti Päevaleht, 3. mai 2008

Hiina sillad
Zhejiang
Libe junkurkala

Libe junkurkala on liik huulkalalaste sugukonnast, kes elab Atlandi ookeani troopilistes vetes.

Välimus 
Libe junkurkala läbib elu jooksul kolm värvifaasi. Täiskasvanud isased on rohelised kahe musta triibuga, üks peast läbi silma sabani ja teine, vähem märgatav, keha alumisel poolel. Nooremad isendid on emased ja neil on samuti kaks tumedat triipu heleroosal kehal. Juveniilses faasis on kala hele või peaaegu valge kahe tumeda triibuga. Libe junkurkala võib kasvada 30 cm pikkuseks.

Elupaik 
Libe junkurkala elab enamasti madalates riffides.

Eluviis 
Libe junkurkala toitub selgrootutest, krabidest, merisiilikutest, tigudest ja peajalgsetest, aga ka väiksematest kaladest. See liik on protogüünne hermafrodiit, sündides emasena ja vahetades kasvamise käigus sugu.

Ahvenalised
Paolo Uccello

Paolo Uccello (sünninimi Paolo di Dono; 1397 Firenze – 10. detsember 1475 Firenze) oli itaalia maalikunstnik, mosaiigimeister ja matemaatik. Ta on tuntud oma teedrajava töö poolest perspektiivi kujutamisel. Tema loomingut on kirjeldatud kui idiosünkraatilist ja tal ei olnud otseseid järgijaid, kuigi ta on mõjutanud mõnede 20. sajandi kunstnike loomingut.

Kümneaastasena sai ta kuulsa skulptori Lorenzo Ghiberti õpipoisiks. Ghiberti hilisgooti stiil mõjutas teda tugevalt. Umbes sellel ajal algas ka Paolo pikaaegne sõprus Donatelloga. 1420. aastate keskpaigas lahkus Paolo ilmselt Ghiberti juurest, kuid jäi temaga headesse suhetesse.

Uccello armastas maalida loomi ning eriti linde, millest tuli ka tema hüüdnimi (uccello - 'lind'). Ta maalis meisterlikult ka maastikke.

Välislingid

Paolo Uccello teosed ja lühibiograafia veebigaleriis vaadatud 2012-05-26
Paolo Uccello teosed ja biograafia (inglise keeles) vaadatud 2012-07-08
Paolo Uccello hulktahkne (inglise keeles) vaadatud 2012-07-08
Paolo Uccello koduleht (itaalia keeles) vaadatud 2012-07-08

Itaalia maalikunstnikud
Vararenessansi maalikunstnikud
Sündinud 1397
Surnud 1475
Maya Sar

Maja Sarihodžić (esinejanimega Maya Sar; sündinud 12. juulil 1981 Tuzlas) on bosnia lauljatar.

2003. aastal sai ta bakalaureusekraadi muusikas klaveri erialal.

Ta osales 2001. ja 2004. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel taustalauljana ning 2011. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel klahvpillimängijana Bosnia ja Hertsegoviina laulu esitusel.

2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Bosniat ja Hertsegoviinat lauluga "Korake ti znam" ("Tean su samme"), saades 55 punktiga 18. koha.

Ta on Bosnias ja Hertsegoviinas tuntud heategevuskampaanias emakakaelavähi vastu võitlejana.

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Bosnia ja Hertsegoviina lauljad‎
Eurovisioonil osalejad
Sündinud 1981
Maandi talu kalmistu

Maandi talu kalmistu (ka Maantee talu kalmistu) on kalmistu Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Sulustvere külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas.

Ajalugu
Kalmistu rajati märtsis 1922, kui veebruaris oli surnud Maandi (Maantee) talu tollane omanik Mart Vatter. Tõenäoliselt oli kalmistu tegemise eeskujuna umbes veerandsada aastat varem rajatud Pärnassaare talu kalmistu. Kalmistu õnnistas sisse Tartu Peetri koguduse õpetaja Arnold Laur juulis 1922. 

Tollal viis Maandi talust üle Sulustvere oja kalmistule kivitee, mida ääristas vahtraallee. See hävines 1960–1970. aastatel teostatud maaparandusega. Teadaolevad maetud on pärit Vatterite perekonnast, kuid maetute üldarv ei ole teada.

Kirjeldus
Kalmistu on harvaesinevalt ringikujuline, seda ümbritseb põld ning sinna ei vii teed. Kalmistul on säilinud põllukividest ringmüüri varemed, kivipostidega värav, põlised lehtpuud, arvatavaid hauakohti tähistavad mõned betoonplaadid ning graniitplaat pealkirjaga "Mart Vatteri perekond".

Kalmistule maetuid
1922, 8. märts: Mart Vatter vanem (29. aprill 1863 – 28. veebruar 1922), Maandi (Maantee) talu peremees
1923, veebruar: Agnes Vatter (15. veebruar 1923 – 26. veebruar 1923), noorema Mardi tütar 
1924, 23. veebruar: Therese Emeline Vatter (sündinud Kutsar; 29. märts 1896 – 15. veebruar 1924); vanema Mardi poja Karli abikaasa, Lustivere valla põllumehe Tõnu Kutsari tütar, Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna üliõpilane
1940, 28. jaanuar: Mart Vatter noorem (12. veebruar 1899 – 10. jaanuar 1940), vanema Mardi poeg
1954, 13. juuni: Anna Maria Vatter (sündinud Kulli; 29. detsember 1866 – 10. juuni 1954), Maandi (Maantee) talu perenaine ja vanema Mardi abikaasa

Viited

Kirjandus
Kristjan Waldmann. "Põltsamaa kihelkonna minewikust ja mälestusmärkest". Tartu 1926
Harald Rebane. "Väikekalmistud Põltsamaal ja lähikonnas" [II osa]. "Vooremaa", 14. september 1996 
Harald Rebane. "Väikekalmistutest Süda-Eestis". // Linnade haljastud ja nende kaitse. Tartu–Tallinn 2001. Lk 104–106
Taavi Pae. "Maantee talu kalmistu". // Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002
Kadri Tael. "Põltsamaa kalmistute pärand". VII osa. "Vali Uudised", 7. märts 2014. Lk 5
Tiina Tuulik. "Oma kodu, oma maa sümbolid — talukalmistud Eestis". Tuna, 3/ 2018. Lk 42–44

Põltsamaa kihelkonna kalmistud
Põltsamaa valla kalmistud
Eesti talukalmistud
Dumitru Radu Popescu

Dumitru Radu Popescu [dum'itru r'aadu pop'esku] (sündinud 19. augustil 1935 Păușas) on rumeenia kirjanik.

Popescu oli 1969–1989 Rumeenia Kommunistliku Partei keskkomitee liige. Aastail 1981–1990 oli ta Rumeenia Kirjanike Liidu esimees.

Kirjanikuna debüteeris ta 1958. aastal teosega "Fuga" (Fuuga").

Eesti keeles ilmunud teoseid
 "Need kaks Tebealt ehk Näoga metsa poole" ("Cei doi din dreptul Țebei sau Cu fața la pădure", tõlkinud Natalie Alver; Tallinn: Eesti Raamat, 1976)
 "Iha" ("Leul albastru", tõlkinud Riina Jesmin; Loomingu Raamatukogu 7–8, 1987)

Rumeenia kirjanikud
Rumeenia poliitikud
Kommunistid
Sündinud 1935
École nationale de l'aviation civile

École nationale de l'aviation civile on lennundus- ja kosmonautikakool Prantsusmaal  Toulouse'is.

Kool kuulub France AEROTECH-i.

Tuntud vilistlased
 Jean-Baptiste Djebbari, Prantsusmaa poliitik.

Bibliograafia 
 Nicolas Tenoux (MS EAGTA ENAC 2007), 6 mois dans la vie d’un Pilote de ligne: Les secrets du quotidien..., 2020, Amazon, 51p., (), p. 10
 Nicolas Tenoux (MS EAGTA ENAC 2007), 6 months in the life of an Airline pilot: Daily life secrets …, 2020, Amazon, 77p., (), p. 10

Viited

Välislingid
 Koduleht

Prantsusmaa koolid
Lennukoolid
Toulouse
Muia Veetamm

Muia Veetamm (kuni 25.01.1937 Aliide Eisvald, hiljem Elts Ristmägi, Elts Ventsel; 2. märts 1907 Kirivalla – 15. detsember 1995 Tallinn) oli eesti luuletaja ja tõlkija. 

Ta oli 1935–1942 Tallinna Töölisteatri näitleja, 1942–1948 põllutööline, seejärel vabakutseline kirjanik.

Teoseid
 "Silma ja südamega" (Tallinn: Ilukirjandus ja Kunst, 1949)
 "Matka mälestusi" (Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1955)
 "Sulepallid" (Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1956)
 "Orav Rõõmuraas-käbikuningas: laule oravast ja muust looma- ning linnurahvast" (Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1958)
 "Pill ja peegel" (Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1959)
 "Õied ja juured: lugusid kasvatuslikel teemadel" (Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1962)
 "Rajad ja uksed" (Tallinn: Eesti Raamat, 1968)
 "Vee ja liiva joonel: luuletusi aastaist 1940–1973" (Tallinn: Eesti Raamat, 1974)
 "Tutt ja Tops" (Tallinn: Eesti Raamat, 1979)
 "Põdrakanepist puri" (Tallinn: Eesti Raamat, 1982)
 "Kuldnokk-Kullanokk" (Tallinn: Eesti Raamat, 1984)
 "Videviku virved" (Tallinn: Eesti Raamat, 1985)
 "Kevadest kevadeni" (Tallinn: Eesti Raamat, 1987)
 "Tunamull'ne" (Tallinn: Eesti Raamat, 1992)
ooperi "Kauged rannad" libreto

Tõlkeid

Rumeenia keelest
 Mihai Eminescu, "Pimedus ja luuletaja" (koos Helvi Jürissoniga; Tallinn: Eesti Raamat, 1972)

Ukraina keelest
 Lesja Ukrainka, "Aoeelsed tuled" (koos Harald Rajametsa ja Helvi Jürissoniga; Tallinn: Eesti Raamat, 1971)

Valgevene keelest
 Janka Kupala, "Aga kukulind see kukkus..." (koos Helvi Jürissoniga; Tallinn: Eesti Raamat, 1966)
 Jakub Kolas, "Aknaruutude helin: valitud luuletusi" (koos Helvi Jürissoniga; Tallinn: Eesti Raamat, 1968)
 Vassil Vitka, "Laululõimik-värsipõimik" (Tallinn: Eesti Raamat, 1980)
 Janka Kupala, "Laul sünnimaast" (koos Helvi Jürissoniga; Tallinn: Eesti Raamat, 1982)

Vene keelest
 Aleksander Andrejevitš Prokofjev, "Kutse rännakule" (koos Helvi Jürissoni, Ellen Niidu, Jaan Krossi, Minni Nurme ja Heljo Männiga; Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1962)
 Petrus Brovka, "Ja päevad mööduvad" (koos Helvi Jürissoni ja Valeeria Villandiga; Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1964)
 Sergei Jessinin, "Luuletused" (koos Helvi Jürissoni, Jaan Krossi, Ellen Niidu, Linda Ruudi, August Sanga, Venda Sõelsepa, Elem Treieri ja Debora Vaarandiga; Tallinn: Eesti Raamat, 1970)
 ""Seal Sahhalini saare peal ...": valik Sahhalini poeetide luulet" (Tallinn: Eesti Raamat, 1979)

Isiklikku
Muia Veetamm oli abielus kunstnik Aleksander Ristmäega (kuni 1937 Eisvald).

Viited

Eesti luuletajad
Eesti tõlkijad
Töölisteatri näitlejad
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1907
Surnud 1995
Harjumus

Harjumus on tegevus, mis on korduva sooritamise (sh õppimise) teel muutunud automaatseks või tavapäraseks.

Et harjumuspärast käitumist inimesed enamasti enda juures ei märka, siis saab sellega hoida vaimseid ressursse oluliste tegevuste jaoks. Samas selline automaatsus vähendab käitumise paindlikkust. 

Harjumusliku tegevuse tegemata jätmine on isikule raske ja ebameeldiv, selle tegemine aga pakub rahuldust (nt hammaste pesemine enne magamaminekut, oma välimuse eest hoolitsemine). 

Juba tekkinud harjumusi on raske muuta.

Vaata ka
biheiviorism
sundkäitumine
tarbimisharjumus
vilumus

Viited 

Psühholoogia
2013. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus

2013. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus on 58. Eurovisiooni lauluvõistlus, mis toimus Rootsis Malmös Malmö Arenal. Rootsi avalik-õiguslik telekanal SVT sai õiguse korraldada Eurovisiooni lauluvõistlust tänu Rootsi lauljatari Loreeni võidule Bakuus 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kogudes lauluga "Euphoria" 372 punkti. Lauluvõistluse poolfinaalid olid 14. ja 16. mail ning finaal 18. mail.

Esimest korda 20 aasta jooksul ei pääsenud finaali ükski endise Jugoslaavia vabariik. Võistluse võitis Taani lauluga "Only Teardrops", mis sai 281 punkti. Eesti sai 19 punktiga 20. koha.

Esimene poolfinaal
Toimus 14. mail 2013 Rootsis Malmös.
Osales 16 riiki, millest finaali kvalifitseerus 10.
Hääletasid 19 riiki: osalevad riigid, Itaalia, Rootsi ja Suurbritannia.
Iga riigi punktid selgitasid välja telefonihääletus ja rahvuslik žürii. Žürii ja telefonihääletuse tulemuste põhjal moodustatud punktid liideti ning tekkinud järjestuse alusel jagati esimesele kümnele punktid 1–8, 10 ja 12. Viigi korral eelistati telefonihääletusel kõrgemaid punkte saanud riiki.

Teine poolfinaal
Toimus 14. mail 2013 Rootsis Malmös.
Osales 16 riiki, millest finaali kvalifitseerus 10.
Hääletasid 20 riiki: osalevad riigid, Saksamaa, Prantsusmaa ja Hispaania.
Iga riigi punktid selgitasid välja telefonihääletus ja rahvuslik žürii. Žürii ja telefonihääletuse tulemuste põhjal moodustatud punktid liideti ning tekkinud järjestuse alusel jagati esimesele kümnele punktid 1–8, 10 ja 12. Viigi korral eelistati telefonihääletusel kõrgemaid punkte saanud riiki.

Finaal
Toimus 18. mail 2013 Rootsis Malmös.
Osales 26 riiki.
Korraldajamaa Rootsi ja "suure viisiku riigid" (Hispaania, Itaalia, Prantsusmaa, Saksamaa, Suurbritannia) kvalifitseerusid automaatselt finaali.

 Kahest poolfinaalist pääses mõlemast edasi 10 riiki. Hääletasid 39 riiki.
 Iga riigi punktid selgitasid välja telefonihääletus ja rahvuslik žürii. Žürii ja telefonihääletuse tulemuste põhjal moodustatud punktid liideti ning tekkinud järjestuse alusel jagati esimesele kümnele punktid 1–8, 10 ja 12. Viigi korral eelistati telefonihääletusel kõrgemaid punkte saanud riiki.

Viited

Välislingid

Eurovisiooni lauluvõistluse koduleht

Eurovisioon
2013. aasta muusikas
Papenburg

Papenburg on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Emslandi kreisis Emsi jõe ääres.

Linna pindala on 118,36 km². 31. detsembril 2015 elas seal 36 690 inimest.

Linn on tuntud oma suure laevatehase Meyer Werft poolest, mis on spetsialiseerunud ristluslaevade ehitamisele. See asutati 1795. aastal.

Linnaosad
Papenburg jaguneb kuueks linnaosaks: Papenburg-Untenende, Papenburg-Obenende, Herbrum, Tunxdorf-Nenndorf, Aschendorf ja Bokel.

Ajalugu
Papenburgi kohal asunud veelossi Papenborch ehitas Münsteri piiskop umbes 1250. aastal. See asus sel kohal, kus oli vanasti Meyer Werfti laevatehas.

Friiside kroonikas, mille kirjutas 16. sajandil Ida-Friisi nõunik Eggerik Beninga, on Papenburgi (sel ajal mõisa) esmakordselt mainitud. 1458. aastal tunnistas Hayo von Haren, "von der Papenburchiks" kutsutu, toetumist Papenburgile. Selle kohta sõlmitud leping on vanim tõestatav dokumentaalne Papenburgi mainimine.

2. detsembril 1630 ostis kreisihaldur Dietrich von Velen 1500 Reichsthaleri eest Friedrich von Schwarzenbergilt mõisa, et rajada lodudest ümbritsetud piirkonnas asula.

4. aprillil 1631 andis piiskop Ferdinand von Münster tollase Papenburgi lossi ja mõisa Dietrich von Velenile rendile. Seda peetakse Papenburgi linna asutamiseks.

Matthias von Velen ja tema naine Margartha Anna, sündinud von Galen, õnnistasid 7. detsembril 1680 vanima kiriku Papenburgis, mis pühendati Antonios Suurele, tehes temast selle kaitsepühaku.

Aastatel 1933 kuni 1945 tegutses Emslandi ja Grafschaft Bentheimi kreisides 15 nõmme töö-, karistus- ja sõjavangilaagrit. Keskvalitsus oli Papenburgis, kus nüüd asub nende laagrite mälestusmärk, Dokumentations- und Informationszentrum (DIZ) Emslandlager.

Viited

Välislingid

 Papenburgi koduleht
 Lühike sissejuhatus Papenburgi

Alam-Saksi linnad
Alam-Saksi vallad
Emslandi kreis
Eesti lipp (laul)

"Eesti lipp" on Eesti lipu lipulaul, mille kirjutas Eesti helilooja Enn Võrk 1922. aastal. Laulu sõnade autor on Eesti vaimulik Martin Lipp. 

Luuletus avaldati esmakordselt trükis 1897. aastal kogumikus "Kodu Kannid I". Algupäraselt kandis luuletus pealkirja "Eesti, Eesti, ela sa!".

Kuigi Enn Võrk kasutas laulu jaoks 3 salmi, koosneb algupärane tekst 5 salmist.

12. aprillil 1934 otsustas Tartu algkoolide juhatajate koosolek laulu "Eestimaa, mu isamaa" asemel piduliku lauluna kasutusele võtta "Eesti lipu".

Martin Lipu sõnadele kirjutas laulu ka Juhan Aavik. Tema teos avaldati 1933. aastal pealkirja all "Ela, Eesti".

Algne tekst
Ehitagem Eesti kojad 
Kolme kodu-värviga!
Võtku nendel Eesti pojad 
Ennast ükskord ühenda’,
Võtku kuldse armuköie 
Venna-arm neil’ veerita’, 
Vastaku neil’ vägev hüüe: 
"Eesti, Eesti, ela sa!" 

Sinine on sinu taevas,
Kallis Eesti kodumaa.
Oled kord sa ohus, vaevas, 
Võtkem sinna silmata;
Truudusest meil’ tunnistagu
Taevasina määratu; 
Ustavatel sooviks saagu:
"Eesti, Eesti elagu!"

Must on meie mullapinda,
Mida higis haritud; 
Must on kuub, mis Eesti rinda 
Vanast’ juba varjanud. 
Eesti maad, ta keelt ja rahvast, 
Minu laul, sa ülenda! 
Sellel’ kostku koorid vahvast’:
"Eesti, Eesti, ela sa!" 

Valges ehtes Eesti kased 
Kaunistavad kodumaad, 
Puhtalt eesti neiu põsed 
Roosi-ilul lehkavad. 
Puhas vanemate viisi,
Ära lõpe iial sa, 
Istutades õrnu õisi: 
"Eesti, Eesti, ela sa!" 

Sinine ja must ja valge,
Ehitagu Eestimaad! 
Vili võrsugu siin selge, 
Paisugu tal täieks pead!
Vaprast meelest, venna-armust
Eesti kojad kõlagu,
Kostku taeva poole põrmust: 
"Eesti, Eesti elagu!"

Tänapäevased sõnad
Tänapäeval lauldaval laulul on järgmised sõnad:

Kaunistagem Eesti kojad kolme koduvärviga,
mille alla Eesti pojad ühiselt võiks koonduda.
Ühine neil olgu püüe ühes vennaarmuga,
kostku võimsalt meie hüüe: 
"Eesti, Eesti, ela sa!" 

Sinine on sinu taevas, kallis Eesti, kodumaa,
oled kord sa ohus, vaevas, sinna üles vaata sa!
Must on sinu mullapinda, mida higis haritud.
Must on kuub, mis Eesti rinda
vanast’ juba varjanud.

Sinine ja must ja valge kaunistagu Eestimaad!
Vili võrsugu siin selge, paisugu tal täieks pead.
Vaprast meelest, venna armust Eesti kojad kõlagu!
Kostku taeva poole põrmust:
„Eesti, Eesti ela sa!”

Viited

Eesti laulud
1897
Juan II (Kastiilia)

Juan II (6. märts 1405 Toro, Zamora provints – 20. juuli 1454 Valladolid) oli Kastiilia kuningas aastatel 1406–1454.

Juan II oli eelmise kuninga Enrique III poeg. Juan sai kuningaks aasta ja kümne kuu vanuselt 25. detsembril 1406, kui tema isa suri. Tema eest valitsesid ta ema ja onu, kuni onu suri 1416. ja ema 1418. aastal. Juan oli nõrk ja kergesti mõjutatav kuningas.

Isiklikku ja järglased
Juan II esimesest abielust Aragóni Mariaga, sündis tal neli last, kellest kolm surid lapsena, pojast sai hiljem kuningas Enrique IV. 
Enrique IV, Kastiilia ja Leóni kuningas (1454–1474) 
Juan II teisest abielust Portugali Isabeliga (1428–1496) sündis hilisem kuninganna Isabel I ja poeg Alfonso, kes võitles oma poolvennaga trooni pärast, kuid suri 14-aastasena.
Isabel I (1451–1504), Kastiilia ja Leóni kuninganna aastatel 1474–1504, oli abielus Aragóni krooni valduste kuninga Fernando II-ga. Nende abielu pani aluse Hispaania poliitilisele ühendamisele.
Alfonso (1453–1468), Astuuria prints

Vaata ka
Kastiilia kuningate loend
Kastiilia riigipeade loend
Kastiilia monarhid
Kastiilia kuningriik
Sündinud 1405
Surnud 1454
FIM-92 Stinger

FIM-92 Stinger on kantav pind-õhk-tüüpi rakett, mis kasutab sihtimiseks infrapunakiirgust. Seda kasutatakse õhutõrjes.

Ajalugu 
FIM-92 töötati välja USA-s ja võeti kasutusele 1981. aastal. Stingeriga hävitati 2011. aasta seisuga 270 õhusõidukit.

Kasutajad

Kirjandus 
 O'Halloran James C., and Christopher F. Foss (eds.). Jane's Land-Based Air Defence 2005–2006. Couldson, Surrey: Jane's Information Group, 2005. ISBN 0-7106-2697-5.

Viited

Välislingid

Raytheon (General Dynamics) FIM-92 Stinger - Designation Systems
Defense Update: Stinger VSHORAD Missile
FIM-92A Stinger Weapons System: RMP & Basic

Mittejuhitavad õhutõrjeraketid
Ameerika Ühendriikide relvad
NBA drafti esimeste valikute loend

Siin on loetletud Põhja-Ameerika korvpalli profiliiga NBA drafti esimesed valikud.

NBA
Korvpalli loendid
9K38 Igla

9K38 Igla (vene keeles Игла 'nõel') on Nõukogude Liidus välja töötatud pind-õhk-tüüpi juhitav rakett (NATO klassifikatsioon SA-18 Grouse), mida Venemaal tänapäevani toodetakse ja mida kasutatakse õhutõrjes ründevahendite vastu. 

Sihtimiseks kasutab ta infrapunakiirgust.

Kasutajad

Vaata ka
 FIM-92 Stinger
 Grom (Гром), PZR Grom (przeciwlotniczy zestaw rakietowy)
 Mistral
 RBS 70

Viited

Välislingid

 Gibka 3M-47 naval turret mount, air defense missile system (Navy recognition) (inglise keeles)
 Широкий обзор «Иглы-С» в ИС «Ракетная техника» (vene keeles)
 "Игла" (9К38, SA-18, Grouse), переносный зенитный ракетный комплекс (vene keeles)

Mittejuhitavad õhutõrjeraketid
Venemaa relvad
RBS 70

RBS 70 (Robotsystem 70) on õhutõrje raketisüsteem, mis on loodud ja kasutusel Rootsis.

Vaata ka
 Mistral
 FIM-92 Stinger
 9K38 Igla

Välislingid

Official SAAB company page of RBS 70
Bofors RBS 70 at the Federation of American Scientists (FAS) website
RBS 70 at GlobalSecurity.org
RBS 70 at Army-Technology.com
Rootsi relvad
Juhitavad õhutõrjeraketid
Pärnu linnapea

Pärnu linnapea on Pärnu linnavalitsuse juht.

Linnapead
1879–1915, 1918, Oscar Alexander Brackmann (1841–1927)
1917–1918, Jaan Leesment (1870–1941)
1918, Oscar Alexander Brackmann (1841–1927)
1918–1919, Hugo Kuusner (1887–1942)
1920–1921, Jaan Timusk (1886–1957), Pärnu linnapea
1921–1924,   Hendrik Soo (1879–1939), Pärnu linnapea
1924–1936, Oskar Kask (1898–1942), Pärnu linnapea
1936–1939,   Hendrik Soo (1879–1939), Pärnu linnapea
1939–1940, Priit Suve (1901–1942), Pärnu linnapea
28. juuli 1940–, töölisvanem Robert Terase, Linnapea kohusetäitja
1941. aasta Vladimir Saar, Pärnu Linna TSN Täitevkomitee esimees
1941. aasta Jaak Nessler, Pärnu Linna TSN Täitevkomitee esimees 
1941–1942, Arthur Peetre (1907–1989), Pärnu linnapea
1942–1944, Voldemar Ernesaks (1903–1989)
1944–1946, Jaak Nessler, Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees
1946–1953, Villem Lombak, Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees
1953–1957, Eduard Mettus, Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees
1957–1959, Elmar Hallmägi, Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees
1959–1962, Vladimir Makarov, Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees
1962–1965, Valter Hallmägi, Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees
1965–1974, Vladimir Makarov, Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees
1974–1982, Henn Lõmps, Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees
1982–1987, Mihhail Trofimov, Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees
1987–1989, Valeri Dejev, Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees
1989–1992, Jaak Saarniit, Pärnu linnapea
1992–1995, Rein Kask, Pärnu linnapea
1995–1996, Väino Linde, Pärnu linnapea
1996–1999, Vello Järvesalu, Pärnu linnapea
1999–2000, Andres Sooniste, Pärnu linnapea
2000–2002, Einar Kelder, Pärnu linnapea
2002–2005, Väino Hallikmägi, Pärnu linnapea
28. aprill 2005 – 1. november 2005 Ahti Kõo, Pärnu linnapea
1. november 2005 – 19. november 2009 Mart Viisitamm, Pärnu linnapea
19. november 2009 – 30. märts 2015 Toomas Kivimägi, Pärnu linnapea
30. märts 2015 – 16. aprill 2015 Jane Mets, Pärnu linnapea kohusetäitja
16. aprill 2015 – Romek Kosenkranius, Pärnu linnapea

Vaata ka
Pärnu raad

Välislingid
Pärnu linnapead läbi aegade
Tööjõud

Tööjõud ehk majanduslikult aktiivne rahvastik on Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni definitsiooni kohaselt tööealised isikud, kes soovivad töötada ja on võimelised töötama, sõltumata sellest, kas nad on tööd leidnud või mitte. Lähtudes hõiveseisundist on tööjõud hõivatute arvu ja töötute arvu summa. 

Tööjõud on inimesed, kes võtavad osa ühiskondlikust tööprotsessist ja kellel on kindel sissetulekuallikas. Aktiivsele rahvastikule vastandub passiivne rahvastik, kes ühiskondlikust tööprotsessist osa ei võta.

Eesti tööturu olukorra ja rahvastiku majandusliku aktiivsuse hindamiseks viib Statistikaamet iga-aastaselt läbi Eesti tööjõu-uuringu (ETU).

Vaata ka
Tööealine rahvastik
Tööhõive
Lapstööjõud

Viited

Välislingid
 OECD. Glossary of statistical terms. Total labour force
 Eesti tööjõu-uuring: metoodika. Tallinn: Statistikaamet, 2012

Töö
Demograafia
2012. aasta Austraalia Grand Prix

2012. aasta Austraalia Grand Prix oli 2012. aasta Vormel 1 hooaja esimene etapp. See peeti Austraalias Melbourne'is Albert Parki ringrajal 18. märtsil 2012.

Sõideti 58 ringi, võistluse kogupikkus oli 307,574 km. Ilm oli kuiv ja päikeseline.

Esimese stardikoha sai kvalifikatsioonis Lewis Hamilton, võistluse võitis Jenson Button, kes sõitis ka kiireima ringi (1.29,187).

Esimest korda võistluste ajaloos startis samal etapil kuus Vormel 1 maailmameistrit. Esimest korda pärast 1973. aastat polnud stardis ühtki itaalia sõitjat.

Tulemused

Kvalifikatsioon

Võistlus

2012. aasta Vormel 1 hooaeg‎
Reino Helismaa

Reino Vihtori Helismaa (kuni 1934. aastani Helenius; 12. juuli 1913 Helsingi – 21. jaanuar 1965 Helsingi) oli soome laulutekstide autor, helilooja, laulja, näitleja, kirjanik ja stsenarist.

Ta kasutas pseudonüüme Orvokki Itä (koos Toivo Kärkiga), Rainer Kisko, Rauni Kouta, Aarne Lohimies, Jukka Roine, Väinö Karras, Repe. 

Reino Helismaa kirjutas muu hulgas umbes viis tuhat lauluteksti, 32 filmistsenaariumi ja kaheksa näidendit.

Ta tegi palju koostööd helilooja Toivo Kärki, laulja Tapio Rautavaara ja näitleja Esa Pakarisega.

2004. aastal valisid soomlased Reino Helismaa saja suurema soomlase hulgas 50. kohale.

Alates 1989. aastast antakse iga viie aasta tagant Reino Helismaa auhinda parimale laulutekstide autorile.

Välislingid
 Reino Helismaa tekstid Soome heliarhiivis
 Reino Helismaa loodud laulud Soome heliarhiivis

Soome muusikud
Soome kirjanikud
Soome stsenaristid
Sündinud 1913
Surnud 1965
Hans-Gert Pöttering

Hans-Gert Hermann Pöttering (sündinud 15. septembril 1945 Bersenbrückis Alam-Saksi liidumaal Saksamaal) on Saksa poliitik, jurist ning Euroopa Parlamendi Euroopa Rahvapartei (Kristlike Demokraatide) ja Euroopa Demokraatide fraktsiooni esimees.

4. detsembril 2009 valiti Pöttering Konrad Adenaueri Fondi esimeheks.

Elulugu 
Ta lõpetas keskkooli 1966. aastal. Siis ta oli 2 aastat reservohvitser sõjaväeteenistuses. Hiljem õppis õigusteadust, poliitikateadust ja ajalugu Bonni ja Genfi ülikoolis ning Genfis asuvas Institut des Hautes Études Internationalesis (1968–1973) ning Columbia Ülikoolis New Yorgis (1971). Ta sai doktorikraadi (Ph.D.) 1974. aastal.
Hans-Gert Pöttering töötas uurimisassistendina (1976–1979). Ta oli kutsutud õppejõud Osnabrücki Ülikoolis (1989) ja 1995. aastal sai erakorraliseks professoriks.

Poliitiline tegevus 

 Euroopa Parlamendi staažikaim liige (alates esimestest otsestest valimistest aastal 1979 kuni 2014, seega 35 aastat)
 ERP-ED fraktsiooni esimees Euroopa Parlamendis (alates 1999)
 Euroopa Rahvapartei (ERP) aseesimees
 Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) Saksamaa juhatuse liige
 CDU Osnabrücki maakonna juhatuse esimees (alates 1990)
 Bersenbrücki linna CDU erakonna esimees (1974–1980)
 Junge Unioni esimees (CDU noorteorganisatsioon) Osnabrücki piirkonnas(1974–1976)
 Alam-Saksi liidumaa noorteorganisatsiooni Euroopa Asjade eestkõneleja (1976–1980)
 Euroopa-Ühenduse esimees (Euroopa Liikumise partner ) Alam-Saksi liidumaal(1981–1991)
 Europa–Union Deutschland president (1997–1999)
 Euroopa Rahvapartei (Kristlike Demokraatide) fraktsiooni aseesimees
 Euroopa Parlamendis (1994–1999)
 Euroopa Parlamendi julgeoleku ja relvitustamise allkomisjoni esimees (1984–1994)
 ERP partei ja ED fraktsiooni töörühma "Valitsustevaheline konverents 1996" (mille töö alusel töötati välja ERP Amsterdami lepingut käsitlev seisukoht) esimees
 ERP ja ED fraktsiooni töörühma "Euroopa Liidu laienemine" esimees (1996–1999)

Tunnustus 
 Konsul Penseleri nimeline stipendium, Artlandi gümnaasium, Quakenbrück
 ERP fraktsiooni Robert Schumani medal
 Saksamaa LV Suur Teeneteorden
 Austria Vabariigi Suur Aumärk
 Luksemburgi Suurhertsogiriigi Gold Medal of Mérite européen
 Euroopa ausenaator
 2013 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Välislingid 
 Webpräsenz Hans-Gert Pötterings
 Vorstellung Hans-Gert Pötterings auf der Website der EVP-ED
 Hans-Gert Pöttering Biografie auf Europa-digital.de
 Abstimmungsverhalten von Hans-Gert Pöttering im Europäischen Parlament auf VoteWatch.eu (auf Englisch)
 Dossier zu Hans-Gert Pöttering von Spiegel Online

Saksamaa poliitikud
Saksamaalt valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1945
Euroopa Parlamendi presidendid
Friedrich Hist

Friedrich Voldemar Hist (7. november 1900 Kaika – 4. november 1943 Solikamsk) oli eesti maalikunstnik ja poliitik, IV Riigikogu liige.

Hist sündis Kaikal Vana-Antsla vallas taluniku perekonnas. Ta on õppinud Valga linnakoolis, aastatel 1916–1918 Pensa kunstikoolis, aastatel 1919–1921 Pallase kunstikoolis Tartus ja aastal 1921 pool aastat Riias Läti Kunstiakadeemias.

Ta töötas aastatel 1922–1923 Võrus ja Paldiskis. Aastal 1923 osales ta Eesti Kunstnikkude Rühma asutamises. Osales 1922 esimesel eesti kubistide näitusel ja 1924 esimesel Balti riikide kubistide näitusel.

Ta oli pahempoolsete poliitiliste vaadetega. 1. detsembril 1926 läkitas ta Otto Skulmele postkaardi, paludes Romans Suta aadressi ja teatas oma kavatsusest asuda alatiseks Nõukogude Liitu. Ta astus aastal 1928 Eesti Tööliste Parteisse, kuuludes ka partei juhtkonda, oli aastatel 1929–1930 Tööliste Klubi ja maalrite ametiühingu liige. Aastal 1929 valiti Eesti Tööliste Partei III kongressil juhatuse sekretäriks (esimeheks valiti Valter Kaaver). Samuti valiti ta IV Riigikogu liikmeks. Kuid sügisel 1929 heideti ta parteist välja. Ta nimelt ei soovitanud kohalikel parteirakukestel korraldada 1. augustil, rahvusvahelisel sõjavastasel päeval meeleavaldusi, kuna politsei oli need ära keelanud.

Pärast õnnetult lõppenud ekskurssi poliitikasse pühendus ta Antsla vallas Kaika külas omandatud Käokingu talule, kuhu ta rajas 100 õunapuuga aia. 22. novembril 1940 ta arreteeriti, tribunal mõistis 28. mail 1941 § 58–13 järgi talle 8-aastase vanglakaristuse. Arreteerimise otseseks põhjuseks arvatakse olevat 1930-ndate lõpus tülliminek Karl Särega. Hist suri 4. novembril 1943 Ussollagis Solikamskis Permi oblastis.

Viited 

Eesti maalikunstnikud
Eesti Tööliste Partei poliitikud
IV Riigikogu liikmed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1900
Surnud 1943
Rawi Hage

Rawi Hage (araabia keeles راوي الحاج; sündinud 1964 Beirutis) on Liibanoni päritolu Kanada kirjanik ja fotograaf.

Eesti keeles on temalt ilmunud "De Niro mäng" (Triin Taela tõlkes 2006, ISBN 9789985325162).

Rawi Hage esines Eestis kirjandusfestivali HeadRead raames 2012. aastal.

Kanada kirjanikud
Sündinud 1964
Chris Miller

Christopher Miller (sündinud 1968) on Ameerika Ühendriikide animaator ja lavastaja.

Välislingid
 

Ameerika Ühendriikide filmilavastajad
Animaatorid
Sündinud 1968
Nicolas Poussini maalide loend

Alltoodud tabelis on esitatud prantsuse maalikunstniku Nicolas Poussini maalide loend. Parempoolses veerus on esitatud teoste numbrid Thuillier' (1974) ja Blunti (1966) kataloogi järgi.

Märkused

Kirjandus
 Anthony Blunt, The Paintings of Nicolas Poussin. A Critical Catalogue, London, Phaidon, 1966, 271 p.
 Jacques Thuillier, Tout l'œuvre peint de Poussin: Documentation et catalogue raisonné, Pariis, Rizzoli-Flammarion, Les Classique de l'Art series, 1974, 136 p.
 Jacques Thuillier, Nicolas Poussin, Pariis, Flammarion, 1994, 287 p. (ISBN 2-08-012513-3) – sisaldab 1974. aasta teose kataloogi kokkuvõtet
 Pierre Rosenberg, Nicolas Poussin (1594–1665), exhibition catalogue, Grand Palais, Pariis, RMN, 1996

Välislingid 
 List of paintings by Nicolas Poussin
 Nicolas Poussini teosed ja lühibiograafia veebigaleriis; paljud teosed on varustatud kirjeldusega loomisloo kohta (inglise keeles) vaadatud 2012-05-29

Kunsti loendid
Parken

Parken (eesti keeles: park) on jalgpallistaadion Indre Østerbro linnaosas Kopenhaagenis Taanis, mis ehitati aastatel 1990–1992. 

See mahutab jalgpallimängude ajal 38 065 ja kontsertide ajal 50 000 – 55 000 inimest. Parkenil peeti kõigi aegade suurima pealtvaatajate arvuga (38 000 inimest) 2001. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse finaal, millest väljus võitjana Eesti.

Parken Stadium on FC Københaveni ja Taani jalgpallikoondise koduväljak. Väljakul on teisaldatav katus, nii et areen on ühtaegu nii sise- kui ka välistaadion ning kasutatav sõltumata ilmast või aastaajast.

Ajalugu
Parken ehitati Idrætsparkeni asemele aastatel 1990–1992. Viimane rahvuskoondise mäng Idrætsparkenil oli 1992. Euroopa meistrivõistluste kvalifikatsioonimäng Jugoslaaviaga, mille Taani kaotas 0:2. Parkeni staadion avati Saksamaa ja Taani vahelise sõpruskohtumisega, mille Taani kaotas 2:1.

Parken on UEFA nelja tärni staadion, mis võimaldab võõrustada UEFA Euroopa Liiga mänge. Meistrite Liiga mänge Parken võõrustada ei saa, sest selleks peab staadionil olema 50 000 istekohta.

Tähtsamad kohtumised

Kontserdid
Parkenit kasutatakse ka kontserdipaigana. 2001. aastal korraldati seal 2001. aasta Eurovisioon, mille jaoks lisati staadionile ka eemaldatav katus.

Kord aastas korraldab telekanal TV 2 Zulu seal suure kontserdi "Zulu Rocks".

Staadionil on esinenud Take That, P!nk, Madonna, Britney Spears, AC/DC, Pink Floyd, Eric Clapton, Red Hot Chili Peppers, Celine Dion, Tiesto, Depeche Mode, The Rolling Stones, U2, The Black Eyed Peas, Pet Shop Boys, Kashmir, Pharrell, Mew, Robbie Williams, George Michael, R.E.M., Metallica, Bruce Springsteen, Muse, Tina Turner, David Bowie, Paul McCartney ja Michael Jackson.

Suurim kontsert, mis on Parkenil korraldatud, oli Michael Jacksoni esinemine 14. augustil 1997.

Madonna esines 2. juulil 2012 Parkenil MDNA Touri raames 48 000 fännile. Piletid müüdi välja 2 tunniga.

Lady Gaga esines Parkenil 2. septembril 2012 turnee "The Born This Way Ball" raames 42 000 fännile. Piletid müüdi välja 3 päevaga.

Välislingid
 Koduleht

Jalgpallistaadionid
Kopenhaagen
Alberto Moravia

Alberto Moravia (pärisnimi Alberto Pincherle; 28. november 1907 Rooma – 26. september 1990 Rooma) oli itaalia kirjanik ja ajakirjanik.

Moravia teoste peamised teemad on moodne seksuaalsus, sotsiaalne võõrandumine ja eksistentsialism. Tema tuntuimad romaanid on debüütteos "Gli indifferenti" (Ükskõiksed, 1929) ja antifašistlik "Il Conformista" (Konformist, 1961). Viimasel põhineb Bernardo Bertolucci 1970. aasta samanimeline film. Filme on tehtud ka mitme teise Moravia teose põhjal.

Moravia oli Itaalia Kommunistliku Partei liige. 1984–1988 oli ta Euroopa Parlamendi liige.

Eesti keeles ilmunud teosed
 "Rooma novelle" ("Racconti romani", tõlkinud Aleksander Kurtna; Loomingu Raamatukogu 7, 1957): sisaldab novelle "Ära murra pead" ("Non approfondire"), "Pajats" ("Il pagliaccio"), "Veoauto juht" ("Il camionista"), "Mõtleja" ("Il pensatore"), "Tossikesed" ("Scorfani"), "Maimuke" ("Il pupo"), "Neiu Ciociariast" ("La ciociara"), "Vargad kirikus" ("Ladri in chiesa"), "Sina oled mängus kull" ("Precisamente a te") ning "Romulus ja Remus" ("Romolo e Remo").
 "Ükskõiksed" ("Gli indifferenti", tõlkinud Ülar Ploom; Tallinn: Eesti Raamat, 1984)
 "Paradiis" ("Il paradiso", jutustused, valinud ja tõlkinud Anne Kalling; Loomingu Raamatukogu 9, 1986)
 "Konformist" ("Il conformista", tõlkinud Ülar Ploom; Tallinn: Eesti Raamat, 1990)
 "Põlgus" ("Il disprezzo, tõlkinud Paul Raud; Postimehe Kirjastus, 2022)

Itaalia kirjanikud
Itaalia ajakirjanikud
Itaaliast valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Sündinud 1907
Surnud 1990
Kaija Saariaho

Kaija Anneli Saariaho (sünninimi Laakkonen; sündinud 14. oktoobril 1952 Helsingis) on soome helilooja.

Ta lõpetas Helsingi Waldorfi kooli ja õppis Sibeliuse Akadeemias kompositsiooni. Seejärel täiendas Saariaho end Freiburgis ja Pariisis, kuhu 1982. aastal ka elama asus. 

Helilooja varasem looming koosnes peamiselt kammermuusikast, kuid alates 1990. aastate keskpaigast hakkas ta kasutama suuremaid esituskoosseise ning jõudis sajandivahetusel ooperižanrini (esimene Saariaho kolmest ooperist "L'Amour de loin" ('Kauge armastus') esietendus 2000. aastal Salzburgi festivalil).

Aastal 2005 pälvis ta Pro Finlandia teenetemärgi ja 2011 Léonie Sonningi muusikaauhinna.

Välislingid
Vastab Kaija Saariaho. TMK 1999/6
http://www.saariaho.org/

Soome heliloojad
Sündinud 1952
Jenni Haukio

Jenni Elina Haukio (sündinud 7. aprillil 1977 Poris) on soome luuletaja. Ta on president Sauli Niinistö abikaasa. 

Haukio on välja andnud kolm luulekogu. Ta esimene luulekogu "Paitasi on pujahtanut ylleni" võitis Runo-Kaarina võistluse. Tema seni viimane luulekogu "Sinä kuulet sen soiton" ilmus 2009.

2007. aasta augustist 2012. aasta jaanuarini oli ta Rahvusliku Koonderakonna kommunikatsioonijuht. 2012. aasta veebruarist on ta Turu raamatumessi programmijuht.

Tunnustused
 2014 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Viited

Soome luuletajad
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1977
Hando Põldmäe

Hando Põldmäe (sündinud 13. mail 1971 Elvas) on eesti trombonist ja dirigent. Ta juhatab Politsei- ja Piirivalveorkestrit.

Ta on õppinud trombooni Tallinna Muusikakeskkoolis, Eesti Muusikaakadeemias (lõpetas 1996. aastal) ja Stockholmi Kuninglikus Muusikaakadeemias (lõpetas 1999. aastal).

Ta on töötanud Eesti Raadio Kontsertorkestris ja Bigbändis, Tallinna Filharmoonias.

Ta oli XI noorte laulupeol puhkpilliorkestrite liigijuht.

2001. aastal sai ta Jaan Paku nimelise auhinna "Paku viiul".

Eesti dirigendid
Sündinud 1971
Greg Baldwin

Greg Baldwin (sündinud 13. septembril 1960 Grants, New Mexico) on Ameerika Ühendriikide näitleja.

Ta on näidelnud teatrilaval, andnud hääle animafilmi- ja videomängutegelastele.

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1960
Edward Lee Thorndike

Edward Lee Thorndike (ka Ted Thorndike; 31. august 1874 Williamsburg, Massachusetts – 9. august 1949 Montrose, New York) oli Ameerika Ühendriikide psühholoog.

Ta veetis pea kogu oma karjääri Columbia Ülikooli Õpetajate Kolledžis. Teda peetakse moodsa hariduspsühholoogia rajajaks (1903. aastal võttis ta kasutusele termini "educational psychology"). 1910. aastal asutas ta ajakirja Journal of Educational Psychology, 1913–1914 ilmus kolmeköiteline "The psychology of learning", ta on avaldanud ka raamatuid algebra ja aritmeetika õppimise kohta. 1912. aastal oli ta Ameerika Psühholoogide Assotsiatsiooni president.

Elulugu 
Edward Thorndike sündis Massachusettsi osariigis Williamsburgis 31. augustil 1874.

Ta lõpetas 1891. aastal Roxbury Latin School'i, sai 1891 bakalaureusekraadi Wesleyan University'st ja 1897 magistrikraadi Harvardi Ülikoolist.

Harvardi päevil huvitas teda see, kuidas loomad õpivad, ning töötas koos William Jamesiga. Tema peamiseks huviks oli "inimene" loomas (animal "man"). Thorndike'i on nimetatud Ameerika võrdleva psühholoogia pioneeriks.

1898. aastal kaitses Thorndike Columbia Ülikoolis doktorikraadi James McKeen Cattelli (tuntud kui psühhomeetria looja) juhendamisel. Seejärel asus tööle Columbia Ülikooli Õpetajate Kolledžisse psühholoogia õppejõuna. Seal töötades uuris ta õppimist, õpetamist ja vaimsete võimete testimist. Thorndike lõi oma õppimisteooria, tuginedes uurimistööle loomadega. Tema doktoriväitekiri ("Animal intelligence: an experimental study of the associative processes in animals") oli esimene psühholoogiauurimus, kus uuritavateks objektideks ei olnud inimesed. Thorndike huvitus loomade võimest õppida imitatsiooni ja jälgimise kaudu. Selle testimiseks lõi ta nn puzzle box'i, kus enamasti kasutas ülesannete lahendamisel kasse.

Thorndike uuris ka täiskasvanute õppimist ning uskus, et õppimisvõime ei vähene enne 35. eluaastat, misjärel see hakkab langema 1% aastas.

Thorndike sõnastas õppimises järgmised seadused:
Tagajärje seadus (the law of effect): kui tegevusaktile järgneb soovitud tulemus, siis on sellise käitumise esinemise tõenäosus tulevikus suurem, negatiivse tulemuse korral aga väiksem. Väliskeskkonna mõjutegurid, mis käitumisele järgnevad, mõjutavad edaspidi käitumist.
Harjutamise seadus (the law of exercise): vastuse kordamine viib stiimuli ja reaktsiooni seoste tugevnemisele. Reaktsiooni seostamine tagajärjega: S--}R

Tunnustus
1917 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks
1926 – valiti Briti Psühholoogiaseltsi auliikmeks
1932 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks
1934 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks

Isiklikku
1900. aastal abiellus Elizabeth Moultoniga ja neil oli 5 last.

Viited

Ameerika Ühendriikide psühholoogid
Sündinud 1874
Surnud 1949
Ameerika Psühholoogide Assotsiatsiooni presidendid
Aspazija

Aspazija (õieti Elza Pliekšāne, sünninimi Johanna Emīlija Lizete Rozenberga, ka Elza Rozenberga; 16. märts 1865 – 5. november 1943) oli läti luuletaja ja näitekirjanik. Tema abikaasa oli Rainis.

Elukäik
Aspazija sündis ja kasvas jõukas talunikuperes Jelgava lähedal. Osaledes liikumise Uus Vool (Jaunā strāva) tegevuses, tutvus ta Jānis Pliekšānsi ehk Rainisega, kes oli üks liikumise juhte. Nad abiellusid 1897. aastal. Lühikest aega elasid nad Leedus Panevėžysis. Kui Rainis arreteeriti ja mõisteti viieks aastaks (1897–1903) Venemaale pagendusse, järgnes Aspazija talle. Hiljem naasid mõlemad Lätisse.

Pärast 1905. aasta revolutsiooni puhkemist põgenesid Aspazija ja Rainis arreteerimise kartuses Šveitsi, kus elasid 1905–1920. Pärast I maailmasõja lõppu naasid nad iseseisvasse Lätisse. Aspazija oli tegev naisliikumises ning liitus ka Läti Sotsiaaldemokraatliku Töölisparteiga.

Kirjanduslik tegevus
Aspazija esimesed kirjutised on realistlikud, ent enamik tema loomingust võib liigitada uusromantismi alla. Leidub nostalgilisi tagasivaateid minevikule, näiteks näidendi "Vaidelote" (1894) tegevus toimub 14. sajandil Leedu suurvürstiriigis.

Aspazija tuntumate teoste hulka kuulub näidend "Hõbelinik" ("Sidraba šķidrauts", 1905).

Teoseid

Näidendid
 "Atriebēja" (1887)
 "Vaidelote" (lavastatud 1894)
 "Zaudētās tiesības" (lavastatud 1894; eesti keeles "Kaotatud õigused", tõlkinud Mart Pukits; Tartu: J. Mäesepp, 1909)
 "Ragana" (lavastatud 1895)
 "Neaizsniegts mērķis" (lavastatud 1895)
 "Zeltīte" (1901)
 "Sidraba šķidrauts" (1903, lavastatud 1905)
 "Aspazija" (1923)
 "Boass un Rute" (1925)
 "Torņa cēlājs" (1927)
 "Zalša līgava" (1928)
 "Jānis Ziemelis" (1931)
 "Pūcesspieģelis" (lavastatud 1932)
 "Velna nauda" (1933)

Luulekogud
 "Sarkanās puķes" (1897)
 "Dvēseles krēsla" (1904)
 "Saulainais stūrītis" (1910)
 "Ziedu klēpis" (1911)
 "Izplesti spārni" (1920)
 "Raganu nakts" (1923)
 "Trejkrāsaina saule" (1926) 
 "Asteru laikā" (1928)
 "Dvēseles ceļojums" (1933)
 "Kaisītās rozes" (1936)
 "Zem vakara zvaigznes" (1942)

Proosa
 "No atzīšanas koka" (1919)
 "Zila debess" (1924)
 "Zelta mākoņi" (1928)
 "Rudens lakstīgala" (1933)

Läti kirjanikud
Sündinud 1865
Surnud 1943
Käibevara

Käibevara (inglise keeles floating assets, saksa keeles die Gegenstände des Umlaufvermögens, soome keeles vaihto-omaisuus) on majandusüksuse käsutuses mingil hetkel olevad ainelised ehk materiaalsed; ettevõtte käibesse investeeritud ja seal püsivalt ringlevaid rahasummad ehk käibekapital. 
Lähtudes majandusüksuse jooksvast majandusarvestusest on käibevaraks majandusüksuse vara, mis ei ole: ettevõtte lühiajalised aktivad, väärtpaberid, mitmesugused nõudeõigused; muu materiaalne vara, mis muudetakse rahaks ehk rahastatakse ettevõtte normaalse tegevuse käigus tavaliselt ühe aasta või tootmistsükli jooksul.

Bilansirühma käibevara
Raamatupidamiskohustuslike majandusüksuste igapäevastes raamatupidamistoimingutes, vastavalt "EV Raamatupidamise seaduse lisale nr 1"; käsitletakse käibevara seitsmes põhirühmas: bilansirühma käibevara skeem

Aktiva 

Rühma nr	Kirje

Käibevara-alaneva likviidsusega *

1.	Raha- ja pangakontod

2.	Aktsiad ja muud väärtpaberid

3.	Nõuded ostjate vastu

	Ostjatelt laekumata arved 

	Ebatõenäoliselt laekuvad arved (miinus)

	Ostjate vekslid 

4.	Mitmesugused nõuded

5.	Viitlaekumised

6.	Ettemakstud tulevaste perioodide kulud

7.	Varu

Passiva 

Jrk nr	Kirje

Võõrkapital e kohustused

	Lühiajalised kohustused

	Pikaajalised kohustused

EV raamatupidamiseseaduse lisa nr 1

Raamatupidamiskohustuslane võib kasutada käibevarade arvestamisel ja mahakandmisel erinevaid tähtaegu ning arvestusviise, sel juhul oleks soovitatav need kajastada ka raamatupidamise sise-eeskirjades.

Vaata ka
Raamatupidamiskohustuslane
Raamatupidamise sise-eeskirjad

Viited

Välislingid 
Raamatupidamise seadus

Raamatupidamine
Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituut

Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituut (ka TÜMRI, TÜ MRI, MRI) on Tartu Ülikooli instituut loodus- ja täppsiteaduste valdkonnas. Instituut loodi 1990. aastal.

Juhid 
Instituudi juhid:
 1990–1995 Ain Heinaru
 1996–1999 Mart Ustav
 1998 Alar Karis
 1999 Richard Villems
 1999–2003 Toivo Maimets
 2003 Jaanus Remme
 2003 Richard Villems
 2003–2007 Juhan Sedman
 2008–2021 Toivo Maimets
 al 2021 Maia Kivisaar

Viited

Välislingid
 Koduleht

Molekulaar- ja Rakubioloogia Instituut‎
Eesti teadusasutused
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkond
Seemiskollane

Seemiskollane on hele kollakaspruun värvus, mille nimetus tuleb seemisnahast.

Kollased värvitoonid