joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Melbourne shuffle

Melbourne shuffle on tants, mis loodi 1980. aastate lõpus Austraalias Melbourne'is.

Ajalugu

 1980ndate algus: vähetuntud klubides tantsides luuakse üsna juhuslikult esimesed Melben-i sammud 
 1980ndate lõpp / 1990ndate algus: Melbourne shuffle hakkab eraldiseisva tantsuna esile kerkima, hõlmates varasemate tantsustiilidega võrreldes aina rohkem käteliigutusi. Tekno- ja rokkmuusika asenduvad tasapisi trance'i ja house'iga 
 1990ndate keskpaik/lõpp: tantsustiili populaarsuse suurenedes kasvab ka isetehtud tantsuvideote hulk tolle aja stiilinäidete kohta. Kõnealusel tantsul on olemas palju erinevaid variatsioone , kuid tüüpiline kand-ja-varvas-liikumine säilis põhiliigutusena ja sellest tuletati tantsu nimi “Melbourne shuffle”. 
 2006. aastal hakkasid kõnealuse tantsustiili viljelejad postitama suurel hulgal videoid tol ajal populaarsust kogunud videoportaali YouTube. Videod hõlmasid enamjaolt tantsjate endi koostatud kombinatsioone ja liigutusi, mis mõeldi põhisammudele juurde. Videod võimaldasid ennast näidata ja teistelt õppida. 
 2009. aastal palus saksa muusik Scooter esineda Melbourne shuffle'iga Scooteri singli "J'adore Hardcore" videovõtetel kahel vanameistril Pae'l & Sarah'l.

Riietus

Melbourne shuffle’i riietusse kuuluvad hoodie, phatt pantsid ja suspendersid. Hoodie on sügava kapuutsiga pusa, phatt pantsid ehk phattsid on eriti laiade jala-avadega ja värviliste helkuritega disainitud tantsupüksid ning suspendersid ehk eesti keelde mugandatuna "suspenderid" on värviliste helkuritega kaunistatud traksid. 
Pärast Melbourne shuffle'i levimist maailma muudesse paikadesse asutati Malaisias ka üks reiviriietusele spetsialiseerunud firma, mis ka Melben-i "rahvariietust" valmistas. Firma nimi on Heatwave.

Kirjeldus

Melbourne shuffle kui tants põhineb enamasti muusika järgi rütmilisel jalgade liigutamisel. Kogenud tantsjatel on tippvormi saavutamiseks kulunud aastaid. Pealtvaatajale jääb tantsijast mulje, nagu hõljuks ta mööda tantsupõrandat. Melbourne shuffle on jagunenud kaheks põhistiiliks – OldSchool ja Stomp ehk Hardstyle Shuffle.

Põhilised liigutused on keerutused, T-step ehk T-kõnd ja Running Man ehk "jooksev mees", kuid nende liigustuga ei piirduta, sest neid mõeldakse pidevalt juurde. Näiteks mõeldi välja tagurpidi Running Man. Viimased 20 aastat ei huvitunud sellest keegi seni, kuni YouTube'i ja muudesse portaalidesse hakati postitama selle tantsuga videoid. Tasapisi nende populaarsus kasvas ja varsti oli põhjust hakata tegema ka tantsu õppevideoid.

Melbourne shuffle (old school) on põhiliselt T-step kombineerituna breaksi liigustega, kuid Hardstyle shuffle's kasutatakse põhiliselt Running Mani. Hardstyle on agressiivsem, tantsitakse kiirema muusika saatel ja visuaalselt jätab tants jalgade vastu maad tagumise mulje.

Viited
"Scooter - J'adore Hardcore" Muusikavideo, kus Pae ja Sarah Melbourne shuffle'it tantsisid.

Tants
Bohemia

Bohemia võib tähendada mitut asja:
Bohemia on Čechy (saksa Böhmen, millest on tuletatud ka eesti Böömimaa) ladina- ja ingliskeelne nimetus;
Bohemia on asteroidi number 371 nimi;
Bohemia on linn Louisiana osariigis USA-s; 
Bohemia on linn New Yorgi osariigis USA-s; 
Bohemia on Collegium Carolinumi-nimelise ühenduse ajaleht; 
Bohemia on saksa-tšehhi ajaleht; 
Bohemia on ajalooajaleht; 
Bohemia on fiktiivne tudengiteühendus raamatus Fool on the hill; 
ÖNWB – Bohemia ja ÖNWB – Bohemia II, Austria rongid;
Bohemia, USA aurulaev;
Bohemia, Minski õlletehas
Bohemia on pakistani räppar.

Vaata ka
Bohémia, pruulikoda Dominikaani Vabariigis
Värske Rõhk

Värske Rõhk on kirjandusajakiri, mis keskendub noorte autorite loomingu avaldamisele. 

Ajakiri ilmub kuus korda aastas. Värskes Rõhus ilmuvad noorema põlvkonna autorite luuletused, proosatekstid, ja arvustused uuema kirjanduse kohta, lisaks tõlked noorte välisautorite kirjanduslikust loomingust, päevikud ning esseed.

Ajakirja esimene number ilmus septembris 2005. Esimene peatoimetaja oli Priit Kruus, 2007–2013 juhtis toimetuse tööd Lauri Eesmaa, alates augustist 2013 kuni novembrini 2020 oli ajakirja peatoimetaja Carolina Pihelgas. 1. novembrist 2020 asus Värsket Rõhku juhtima senine kriitikatoimetaja Hanna Linda Korp.

Värske Rõhu tuntumad autorid on Diana Leesalu, Paavo Piik, Eda Ahi, Eia Uus, Maarja Pärtna, Andra Teede, Sveta Grigorjeva. Oma debüütraamatu on ajakirja raamatusarjas "Värske Raamat" avaldanud Eliina Korts, Martin Vabat, Jim Ashilevi, Triin Tasuja, Tuuli Taul, Maarja Pärtna, Barthol Lo Mejor, Linda-Mari Väli, Eda Ahi, Lauri Teder, Tõnis Vilu ja Indrek Lõbus jpt.

Ajakirja andis esmalt välja Eesti Kirjanduse Selts (2005–2006), seejärel MTÜ Värske Rõhk (2007–2014). Aastast 2015 annab Värsket Rõhku välja Sihtasutus Kultuurileht.

Aastaauhinna laureaadid 
Alates 2015. aastast annab Värske Rõhk igal aastal aastaauhindu. Aastaauhinnad antakse välja neljas kategoorias: luule, proosa, kriitika ja vabaauhind. Nii nominendid kui ka laureaadid valib Värske Rõhu kolleegium.

2015 
 Kristel Algvere, luule (nr 37 ja 38)
 Linda-Mari Väli, novell “Vanaema tuba” (nr 39)
 Indrek Ojam, arvustus “Kirjutamine kohtub olematusega” (nr 38)
 Joosep Susi, essee “Kuidas kirjutada head aega?” (nr 40)

2016 

 Hanneleele Kaldmaa, luule (nr 41 ja 44)
 Mirt Vissak, novell “Ülestõusmisjõud” (nr 41)
 Brita Melts, arvustus “Kaootilise inimhinge tundeliiane arheoloogia” (nr 43)
 Kristjan Haljak, luule (nr 42) ja tõlge prantsuse keelest, Bernard Quiriny “Igavesti vintis” (nr 41)

2017 

 Helena Läks, luule (nr 47)
 Marianne Lind, novell “Nihe” (nr 47)
 Maarja Helena Meriste, arvustus “Tingimustega inimeseksolemine” (nr 48)
 Agne Pilvisto, essee “Üht tarkust ma nägin päikese all” (nr 48)

2018 

 Triin Paja, luule (nr 52)
 Siim Tõniste, lühijutt “Lindikava” (nr 51)
 Mirjam Parve ja Merle Purre, arvustus “Kingitud ausus” (nr 51)
 Mirjam Parve tõlge inglise keelest, Lesley Nneka Arimeh “Mida tähendab taevast kukkunud mees” (nr 52)

2019 

 Joosep Vesselov, luule (nr 55)
 Margit Lõhmus, novell “Ma tulen üheöösuhtest (nr 54)
 Joonas Ojap, arvustus “Asjade hetkeseisust” (nr 53)
 Eva Mustonen, päevik (nr 56)

2020 

 Liisa Mudist, luule (nr 61)
 Peedu Saar, romaanikatkend “Mailastest” (nr 58)
 Hele-Mai Viiksaar, arvustus “Piim ja importmesi” (nr 58)
Mikk Grins, luuletõlked läti keelest (nr 59)

2021 
 Maryliis Teinfeldt, luule (nr 64 ja 68)
 Ave Taavet, novell "Täispilet" (nr 67)
 Agne Pilvisto, arvustus “Saatana sada palet” (nr 64)
Rauno Alliksaar, Jasmin B. Frelihi tõlge (nr 65)

Tunnustus 

 2005 Tartu Kultuurikandja aunimetus (harrastuslik kooslus)

Viited

Välislingid
 Värske Rõhk

Eesti kultuuriajakirjad
Kirjandusajakirjad
Suurikpõllu suurkivi

Suurikpõllu suurkivi (ka Kõpu Suuripõllu rahn) on rändrahn Hiiu maakonnas Kõrgessaare vallas Kõpu poolsaarel Ojakülas.

Kõpu mõisa kunagine põlluosa kandis seal asuva rändrahnu järgi Suurekivipõllu nime. Aegade kestel on kivi nimi rahva kõnekeeles lühenenud Suurikpõlluks.

See kivi on Lepistepao suure kivi (Kõpu suurkivi) kõrval Kõpu maadel suuruselt teine rändrahn. Kivi üks külg on järsk nagu püstloodis sein. Rahvapärimuse järgi olevat selle vastu olnud ehitatud kunagise Arapsi küla talu ait ja kivi üks külg olnud aida seinaks.

Arapsi küla hävitamise lugu on ühenduses kõplaste õnnetult lõppenud hülgejääl käimisega, millest Gustav Lauri andmeil võtnud osa 40 meest, kellest ükski tagasi ei tulnud. Paari nädala pärast ilmunud ainukesena kodumaile meestel kaasas olnud koer, kes äranälginuna ja verele kulunud käppadega jõudnud veel roomata Pakapõllu mäe veerle, kus oli haledasti ulgunud ja siis surnud. Et küll enam mõisale teotegijaid ei jäänud aetud naised-lapsed majadest välja ja põllud liidetud mõisamaadega, sest küla asus mõisa külje all headel maadel.

Muistendid
Muistend räägib, et kivi olevat sinnna heitnud vanapagan. Kes kivi otsa ronimisega end vaevatea viitsib, võib seal näha viit sügavat, nagu kivisse puuritud auku. Need olevat vanasarviku sõrmejäljed.

Teine lugu sama kivi kohta räägib, et suur kivi Suurikpõllus on ka Vanapagana vistatud Kaplimäe kabeli põlemise ajal, sest Vanapaganal olnud hea meel selle üle, et see kabel oli ära põletatud, sest tema mäel ei tohi olla püha kabelit. Selle heameele pärast visanudki kivi.

Vaata ka
Eesti rändrahnude loend

Välislingid 
 

Eesti rändrahnud
Hiiumaa vald
Renko vald

Renko on endine vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kanta-Häme maakonnas. Vallas elas enne liitumist umbes 2400 inimest ja rahvastiku tihedus oli 8,54 in/km². Renko naabervallad olid Hattula vald, Hämeenlinna linn, Janakkala vald, Loppi vald ja Tammela vald. Vald oli soomekeelne.

2009. aasta alguses liitus vald Hämeenlinna linnaga.

Külad 

Ahoinen, Asemi, Kaloinen, Kuittila, Lietsa, Muurila, Nevilä, Oinaala, Uusikylä, Vaimare, Vehmainen, Nummenkylä

Viited

Välislingid 

 Renko valla kodulehekülg

Hämeenlinna
Kanta-Häme maakonna endised vallad
Tuulose vald

Tuulos on endine vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kanta-Häme maakonnas. Vallas elas enne liitumist 1500 inimest ja rahvastiku tihedus oli 10,4 in/km². Tuulose naabervallad olid Hauho vald, Hämeenlinna linn, Janakkala vald ja Lammi vald. Vallas räägiti soome keelt.

2009. aasta alguses liitus vald Hämeenlinna linnaga.

Külad 

Juttila, Karutta, Lakkola, Pohjoinen, Sairiala, Sydänmaa, Syrjäntaka, Teuro, Toivaala

Viited

Välislingid 

 Tuulose valla kodulehekülg

Kanta-Häme maakonna endised vallad
Hämeenlinna
Halsua vald

Halsua on vald Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elab 1400 inimest ja rahvastiku tihedus on 3,3 in/km². Halsua naabervallad on Kaustinen, Kokkola, Lestijärvi ja Perho. Vallas räägitakse soome keelt.

Külad 

Halsua, Hietalahti, Kalliokoski, Kanala, Karhukorpi,  Lepistö, Liedes, Majasaari, Marjusaari, Meriläinen, Niemi, Tofferi, Ylikylä

Viited

Välislingid 

 Halsua valla kodulehekülg

Kesk-Pohjanmaa maakonna vallad
Halsua

Halsua on küla Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas, Halsua valla kirikuküla.

Halsua puukirik asub Halsua keskusest veidi lõunas. See on ehitatud aastatel 1825–1826. Kirikukella helistati alguses kirikutornist, eraldi kellatorn ehitati 1882. aastal. 

Aastal 1906 osteti kirikusse Lahti orelitehase orel. Uus orel toodi Saksamaalt 1959. aastal.

Halsua vald
Soome külad
Ernos

Ernos on 1965. aastal asutatud Soome ansambel. Ansambel sai nime asutaja Erno Lindahli järgi.

Ernose tuntuimad laulud 1960. aastatel olid "Maria Louiza", "Kesäaikaan" ja "Elämältä halua en enempää".

Ernos ja Eesti
Ernos esines esimese Lääne biitansamblina Eesti NSV-s 23. septembril 1968 Estonia kontserdisaalis. Nende kontsert võeti vastu suure vaimustusega. 

Ernos oli 1970. aastatel Eestis väga populaarne, kuid ansamblit ei lastud enam Eestisse. 

40 aastat hiljem, 23. septembril 2008, tähistasid nad oma mälestusväärset ajaloolist kontserti esinemisega samas koosseisus samas kohas.

Ernose ühe kuulsama hiti “Maria Louiza” (eesti keeles "Maria-Louisa", sõnad Vello Salumets) laulis Eestis populaarseks Jaak Joala.

Koosseis 
Algkoosseisu kuulusid: 

 Erno Lindahl (laulu, kitarr ja klaver)
 Martti Koskimo (klahvpillid, trompet ja laul)
 Matti Vattulainen (kitarr) 
 Jorma Toivonen (basskitarr) 
 Mikko Kuoppamäki (trummid)

Tuntuimasse koosseisu kuulusid:

 Erno Lindahl (laulu, kitarr ja klaver) 
 Ilari Hannula (laul) 
 Seppo "Sebastian" Nurmi (basskitarr)
 Kari Laakso (kitarr)
 Timo Penttilä (trummid)
 Kati Borg (laul)
 Marjo-Riitta Kervinen (laul)

Diskograafia 
 Rutto ja romu (1968)
 Lekaa otsaan (1970)
 Ernos (1972)
 20 suosikkia – Harha (1998)

Viited

Välislingid 
 http://www.ernos.fi/ 
 http://www.backtothesixties.org/ernos.htm
 Pobifo revüü: POBIFO REVÜÜ. Soome ansambel Ernos. ERR-i arhiivisaade aastast 1968
 Ernos tuleb kutsumata külalisena

Soome ansamblid
Aivar Sarapik

Aivar Sarapik (ristinimi Aleksander; sündinud 7. detsembril 1965) on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku ülempreester. 

Õppinud arvuti eriala Tallinna Polütehnikumis, sotsiaaltööd Tallinna Pedagoogikaülikoolis ning teoloogiat EELK Usuteaduste Instituudis ja Tartu Teoloogia Akadeemias, kaitsnud magistrikraadi USA-s Püha Risti Kreeka Teoloogia Koolis. 

Aivar Sarapik on Kaitseliidu peakaplan, aastatel 2003–2006 oli ta Kaitseliidu eriorganisatsiooni Noored Kotkad peavanem.

Ta on töötanud muu hulgas arvutite parandajana tehases Impulss, majandusjuhina Tallinna Issanda Muutmise peakirikus, noorsootöö juhina Eesti Punases Ristis, spetsialistina sotsiaalministeeriumis, diakonina Tallinna Issanda Muutmise peakirikus, preestrina Hiiumaal, Haapsalus ja Arusaares, nõustajana firmades, abipreestrina Tallinna Issanda Muutmise peakirikus. Ta on kujundanud kodulehti.

Aivar Sarapik oli nõunik Moskva Patriarhaadi ja Konstantinoopoli Oikumeenilise Patriarhaadi läbirääkimistel; ta on korraldanud laagreid ja seminare ning on mitme fondi asutaja.

Välislingid
 Isa Aleksander armastab kõrgusi
 Tallinna Issanda Muutmise Peakiriku koduleht

Eesti õigeusu vaimulikud
Sündinud 1965
Kaustineni vald

Kaustinen on vald Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elab 4300 inimest ja rahvastiku tihedus on 12,1 in/km². Vallas räägitakse soome keelt. Kaustiseni naabervallad Halsua, Kruunupyy, Kälviä, Ullava ja Veteli.

Külad 

Järvelä, Jylhä, Kaustinen ehk Kaustineni kirikuküla, Kola, Köyhäjoki,  Nikula, Puumala,  Salonkylä, Tastula, Vintturi

Viited

Välislingid 

 Kaustineni valla kodulehekülg

Kesk-Pohjanmaa maakonna vallad
Kälviä vald

Kälviä on endine vald Soomes Lääne-Soome läänis Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elas 4600 inimest ja rahvastiku tihedus oli 6,9 in/km². Kälviä naabervallad olid Lohtaja, Kannuse linn, Toholampi, Lestijärvi, Halsua, Kaustinen, Kruunupyy, Ullava ja Kokkola.

Vald oli soomekeelne.

1. jaanuaril 2009 liideti Kokkola linnaga.

Külad

Hilli, Honkimaa, Jatkojoki, Jokikylä, Karhulahti, Kleemola, Kälviä, Miekkoja, Nissi, Passoja, Peitso, Peltokorpi, Porkola, Riippa, Ridankylä, Rimpilä, Ruotsalo, Vuolle, Välikylä, Rita

Välislingid 

 Kalvia valla koduleht

Kokkola
Soome endised vallad
Grigori Levitski

Grigori Vassiljevitš Levitski (vene keeles Григорий Васильевич Левицкий; 27. oktoober 1852 Harkov – 26. oktoober 1917 Petrograd) oli vene astronoom.

Levitski sündis advokaadi peres. Ta lõpetas Harkovi 3. gümnaasiumi kuldmedaliga ja astus 1870 Harkovi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna füüsika-keemiaosakonda. Järgmisel aastal läks ta üle Peterburi Mäeinstituuti, aga hiljem Peterburi Keiserlikku Ülikooli. 1874 lõpetas ta selle ülikoolikandidaadi kraadiga, mis enam-vähem vastab tänapäeva bakalaureusekraadile, ja asus tööle Pulkovo observatooriumis algul koosseisuvälise astronoomina, alates 1876 arvutajana. Ühtlasi jätkas ta stipendiaadina õpinguid keiserlikus ülikoolis ja kaitses 1879 magistrikraadi teemal "Kaksiktähtede orbiidi kindlaksmääramisest".

Samal aastal määrati ta Harkovi ülikooli astronoomia-geodeesia kateedri dotsendiks. 1884 sai ta erakorraliseks professoriks. Ühtlasi töötas ta kogu oma Harkovi ülikooli perioodi (1879–1894) Harkovi observatooriumi direktorina.

1894 määrati ta Tartu ülikooli erakorraliseks professoriks ja ühtlasi Tartu observatooriumi direktoriks. 1898 sai ta Harkovi ülikooli audoktoriks ja samal aastal Tartu ülikooli korraliseks professoriks. 1901–05 oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi president ja 1903–05 Tartu ülikooli rektor. Tartu observatooriumi direktoriks jäi ta 1908. aastani.

1908–11 oli Levitski Vilniuse õpperingkonna ülem, 1911–14 Varssavi õpperingkonna ülem. Alates 1915 oli ta Petrogradis Naiste Pedagoogikainstituudi õppejõud ja 1915–17 Venemaa Astronoomiaühingu esimees.

Harkovi observatooriumis korraldas Levitski päikeselaikude süstemaatilise jälgimise ja hankis sinna meridiaanringi. Ta määras kindlaks Harkovi ja Mõkolajivi pikkuskraadi. Ta tegi gravimeetrilisi mõõtmisi ja töötas horisontaalsete pendlitega, et avastada maakoore kõikumisi. Sellega sai ta üheks vene seismoloogia alusepanijatest ja horisontaalsete pendlite kasutamise pioneeriks seismoloogias. Ta püüdis ennustada maavärinaid. Peale selle tegeles ta loodusteaduste ajalooga ning avaldas töid Harkovi ja Tartu observatooriumi ajaloost.

Viited

Välislingid 
 Bibliograafia

Eesti astronoomid
Ukraina teadlased
Venemaa astronoomid
Tartu Ülikooli rektorid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna professorid
Eesti Looduseuurijate Seltsi presidendid
Sündinud 1852
Surnud 1917
Johannes Matthias Lütkens

Johannes Matthias Lütkens (16. november/28. november 1829, Kastrāne, Suntaži kihelkond, Liivimaa kubermang – 28. oktoober/9. november 1894 Riia) oli usuteadlane ja kirikuõpetaja.

Ta sündis Kastrānes Suntaži kihelkonnas rentniku pojana. Ta õppis aastatel 1840–1848 Riia kubermangugümnaasiumis ja 1849–1852 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastal 1855 oli ta prooviaastal Tartu Jaani koguduses. Ordineeriti 24. novembril/6. detsembril 1856 õpetajaks. Aastal 1858 kaitses ta mag. theol. väitekirja.

Aastatel 1856–1865 oli ta Tartu Ülikooli koguduse abipastor, 1866–1875 aga sama koguduse pastor. Aastatel 1875–1894 oli ta Riia Peetri koguduse ülempastor.

Ta töötas aastatel 1853–1866 gümnaasiumis usuõpetuse ja heebrea keele õpetajana. Aastatel 1858–1862 töötas Tartu Ülikooli usuteaduskonnas praktilise usuteaduse eradotsendina ning 1862–1875 dotsendina, pidades loenguid ja seminare enamikus teoloogiadistsipliinides.

Tunnustused 
 1883 Tartu ülikooli audoktor

Teoseid 
 Luthers Prädestinationslehre im Zusammenhange mit seiner Lehre vom freien Willen (Dorpat: Druck von Heinrich Laakmann, 1858)

Viited

Tartu Ülikooli koguduse vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna õppejõud
Läti vaimulikud
Eesti teoloogid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Tartu ülikooli audoktorid
Sündinud 1829
Surnud 1894
Ottomar Johann Friedrich Meykow

Ottomar Johann Friedrich Meykow (19. jaanuar (vkj. 7. jaanuar) 1823 Tartu – 17. veebruar (vkj. 5. veebruar) 1894 Tartu) oli baltisaksa õigusteadlane.

Ottomar Meykow oli linnakodaniku poeg. Ta õppis Tartu ülikooli õigusteaduskonnas 1842–46, 1847 kaitses magistrikraadi teemal "De duplae stipulationis computatione" ja 1850 doktorikraadi teemal "Die Diction der römischen Brautgabe".

8. septembril 1847 asus Meykow tööle Venemaa kohtuministeeriumis, 11. detsembril 1851 senati 4. osakonnas, mille sekretäri kohalt nimetati ta 22. mail 1855 Kaasani ülikooli erakorraliseks professoriks rooma õiguse alal.

13. augustil 1858 asus Meykow tööle Tartu ülikoolis rooma ja germaani õiguse, üldkohtumenetluse ning üldise praktilise õigusteaduse kateedrisse korralise professori ametikohale. 1872–76 oli ta õigusteaduskonna dekaan ja 1876–81 Tartu ülikooli rektor. 1885. aasta suvel astus ta ametist tagasi, aga 1887 hakkas Tartu ülikoolis taas tööle ja 1890–92 oli uuesti rektor. Seejärel astus ta protestiks venestamise vastu ametist teist korda tagasi.

Viited

Välislingid
Teoseid

Baltisaksa õigusteadlased
Tartu Ülikooli rektorid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna dekaanid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1823
Surnud 1894
Carl Ferdinand Mickwitz

Carl Ferdinand Mickwitz (13. september 1811 Lihula – 2. juuni 1880 Tartu) oli eesti keele lektor Tartu Ülikoolis 1851-1874.

Haridus ja elukäik 
Mickwitz õppis aastatel 1828–1833 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Töötas seejärel aastatel 1833–1849 koduõpetajana Kabalas ja Tartus. Aastatel 1849–1852 töötas Tartus loodusteaduste õpetajana. Aastatel 1852–1880 töötas ta Tartus gümnaasiumide inspektorina ja oli aastatel 1851-1874 Tartu Ülikooli eesti keele lektor.

Tsensor 
Eesti kultuuriloos sai Mickwitz kurikuulsaks eestikeelsete raamatute tsensorina, sest tema oli vastutav isik, kes lükkas Friedrich Reinhold Kreutzwaldi Kalevipoja esimese versiooni 1854. a. tagasi. Kreutzwald ise oli maruvihane ning kirjutas Õpetatud Eesti Seltsi sekretär Emil Sachssendahlile muuhulgas järgmist: “Härra Mickwitzi rumalus läheb üle igasuguse piiri ja seda võib tölpluse musterprooviks pidada. (…) Noh, selles olen ma päris kindel, et iga aus eesti karjakrants peab enda kohta alandavaks jalatõstmisega kaasaskäivat eksperimenti ühe Karl Mickwitzi vastu ette võtta. Tema võib küll järgmisel ja kõigil tulevastelgi semestritel oma kuulajatele selles tükis seletusi anda, mis temasugune lambapea tähendab, kuid üht Kalevipoega ei pea see lojus eluilmaski seletamiseks näpu vahele saama.”
Tegelikult oli Mickwitz ainult tsensori abi, õige tsensor oli Alexander de la Croix, kes aga ei osanud eesti keelt. Mis teeb loo veel traagilisemaks on asjaolu, et Mickwitzi eelkäija eesti keele lektori ametis Tartu Ülikoolis ei olnud keegi muu kui Kalevipoja „isa“ – Friedrich Robert Faehlmann.

Isiklikku 
Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja, vanaisa Christoph Friedrich Mickwitz oli Koeru koguduse õpetaja, tema vanavanaisa Christoph Friedrich Mickwitz oli Tallinna Toomkoguduse õpetaja.

Carl Ferdinand Mickwitzi poeg Christoph Friedrich Carl Mickwitz oli baltisaksa päritolu Eesti luuletaja, pedagoog, ajakirjanik (ajalehe Revaler Zeitung toimetaja, peatoimetaja ja väljaandja ning ajalehe Revaler Bote  asutaja ja toimetaja) ja poliitik (aastast 1882 Tallinna linnavolikogu liige ja aastast 1905 Balti Konstitutsioonilise Partei esimees).

Viited

sündinud 1811
baltisakslased
Eestimaa inimesed
surnud 1880
Georgi Mihhailovski

Georgi Pavlovitš Mihhailovski (28. aprill 1870 Venemaa – 31. detsember 1912 Tartu) oli vene geoloog, Tartu Ülikooli geoloogia professor 1905–1912.

Mõisaomaniku poeg. Õppis Novorossiiskis.

Tema algatusel korraldati esimene suurem üliõpilaste välipraktika: geoloogilis-botaaniline õppeekskursioon Tallinna ja Narva ümbrusse.

Ta oli Tartu Ülikooli loodusteaduste maja (Vanemuise 46) ehituse initsiaator ning tegi ka loodusteadlastele vajaliku ruumiplaneeringu eskiisi.

Viited

Välislingid
Foto
Foto

Geoloogid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna professorid
Sündinud 1870
Surnud 1912
Johann Christian Moier

Johann Christian Moier (10. märts 1786 Tallinn – 1. aprill 1858 Bunino) oli baltisaksa arstiteadlane.

Johann Christian Moier oli vaimuliku poeg. Ta õppis Tartu Ülikoolis 1803–05, tudeeris ka Göttingeni ja Padua ülikoolis.

Ta töötas 1814–1836 Tartu Ülikoolis kirurgia professorina. 1817–1830 oli Moier neljal korral lühikest aega Tartu Ülikooli arstiteaduskonna dekaan. Ta oli 1834–1836 Tartu Ülikooli rektor. Seejärel kolis Moier oma valdustesse Orjoli kubermangus Buninos, kuhu jäi elama surmani.

Tema õpilaste hulka kuulusid Nikolai Pirogov, Vladimir Dal, Fjodor Inozemtsev ja Aleksei Filomafitski. Pirogov võttis temalt üle kirurgia õppetooli juhtimise.

14. juulil 1814 abiellus Moier Maria Protassovaga, kes oli Vassili Žukovski õetütar. Moier õpetas oma naiselegi arstiteadust ja see käis Tartu naistevanglas vange ravimas. Abielust sündis pärast mitu aastat kestnud abielu tütar Jekaterina. 18. märtsil 1823 sündis neil surnud poeg ja ka ema suri samal päeval.

Viited

Eesti arstiteadlased
Tartu Ülikooli rektorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna dekaanid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Sündinud 1786
Surnud 1858
Johann Ludwig Müthel

Johann Ludwig Müthel (20. veebruar 1764 Cesvaine – 24. mai 1812 Tartu) oli õigusteadlane.

Vaimuliku poeg. Õppis Halle ja Göttingeni Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis kohaliku õiguse professorina 1802–1812.

Viited

Välislingid

Allgemeine Deutsche Biographie: Müthel, Johann Ludwig (saksa keeles) Wikisource

Saksamaa õigusteadlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna professorid
Sündinud 1764
Surnud 1812
Bengt Heinrich von Bistram

Bengt Heinrich von Bistram (16./26. märts 1667 – 29. september/10. oktoober 1724) oli Eestimaa rüütelkonnategelane ja mõisnik ning sõjaväelane Rootsi teenistuses (ooberstleitnant).

Bengt Heinrich von Bistram Vana-Riisipere ja Rummu mõisniku, kindralmajor Georg von Bistrami (1624–1687) ja Anna Elisabeth von Bistrami (sünd. von Taube) pojana.

Oli 1701–1702 Eestimaa rüütelkonna peamees. Teenis ooberstleitnandina Harjumaa maarügemendis ja oli 1710–1724 Eestimaa maanõunik.

Talle kuulusid Rummu, Riisipere ja Alu mõis.

Bistram maeti 16./27. veebruaril 1725 Tallinna.

Perekond
Esimest korda abiellus Bengt Heinrich von Bistram 1691. aastal Tallinnas vabapreili Margaretha Elisabeth von Ferseniga (1669–1710), kes oli feldmarssal Otto Wilhelm von Ferseni ja Gertrude von Ferseni (sünd. von Uexküll) tütar. Abielust sündisid:
Gertrude Elisabeth (sündis 1692)
Otto Wilhelm (sündis 1693)
Christina (1694–1725), abiellus Sagadi mõisniku Hans Heinrich von Fockiga
Jürgen (sündis 1695)
Gertrude Wilhelmine (1696–1772), abiellus Eestimaa rüütelkonna peamehe Jakob Johann von Tiesenhauseniga
Juliana Helena (1698–1745), abiellus Eestimaa rüütelkonna peamehe Gustav Magnus von Rehbinderiga
Anna Elisabeth (1699–1774), abiellus Christoph von Derfeldeniga
Gustav Heinrich, leitnant, Rummu ja Alu mõisnik
Gustav Magnus
Bengt Friedrich (1711–1773), Vana- ja Uue-Riisipere mõisnik, Eestimaa maanõunik
Gotthard von Bistram, leitnant, Raikküla mõisnik

Esivanemad

Vaata ka
Bistram

Välislingid 
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
http://www.ra.ee/apps/kinnistud/index.php/et/kinnistud/view?id=16612

Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa maanõunikud
Eestimaa mõisnikud
Bistramid
Baltisaksa sõjaväelased
Rootsi ooberstleitnandid
Bengt Heinrich
Sündinud 1667
Surnud 1724
Berend Johann von Uexküll (1630–1701)

Berend Johann von Uexküll (24. veebruar (vkj 14. veebruar) 1630 – 11. november (vkj 31. oktoober) 1701) oli baltisaksa poliitik.

Berend Johann von Uexküll sündis Vigala, Ravila, Mõniste ja Aruvalla mõisniku Georg von Uexkülli ja Magdalena von Bremeni pojana.

Uexküll teenis Rootsi sõjaväes, kus sai oobersti auastme. Aastail 1671–1676 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem Eestimaa maanõunik.

Talle kuulusid Ravila ja Saha mõis.

Perekond
Berend Johann von Uexküll abiellus esimest korda 1655. aastal Sophia Elisabeth von Tiesenhauseniga. Abielust sündis:
Sophia von Uexküll (1656–1715), abiellus Paadrema vabahärra Otto von Uexküll-Güldenbandiga (1615–1696), kes oli Eestimaa maanõuniku Reinhold Johann Yxkull-Gyllenbandi (maetud 1672) poeg

Teist korda abiellus Uexküll vabapreili Katharina Elisabeth von Scheidingiga (1638–1703), kes oli Eestimaa kuberneri Philipp von Scheidingi tütar. Abielust sündisid:
Margaretha Elisabeth von Uexküll (1670–1710), abiellus 1694. aastal Eestimaa maanõunik Adam Johann von Uexkülliga (1662–1729)
Katharina Elisabeth von Uexküll, abiellus krahv Hans Heinrich von Lieveniga (surnud 1733)
Anna Marie von Uexküll, abiellus Eestimaa rüütelkonna peamehe Georg Detlof von Uexkülliga

Sugupuu

Vaata ka
Uexküll

Välislingid
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Berend Johann (1630–1701)
Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa maanõunikud
Baltisaksa poliitikud
Sündinud 1630
Surnud 1701
Jaan Maramaa

Jaan Maramaa (kuni 1921 Jaan Marfeldt; 18./30. juuli 1891 Aakre vald, Tartumaa – 6. veebruar 1986 Peedu) oli eesti keemik.

Õppis Tartu Ülikoolis keemiat 1919–1925 (matrikkel nr 1), mag. chem. 1925 (atesteeritud cand. chem. 1949) teemal "Eesti värnitsatööstuse värnitsate uurimine ja värnitsa värvi standartiseerimine". Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

1919–1925 algkooli- ja 1925–1944 gümnaasiumiõpetaja Tartus, 1946–1950 Tartu Ülikooli orgaanilise keemia kateedri assistent, 1947–1950 vanemõpetaja.

1950–1954 arreteeritud.

Isiklikku
Ta oli Viljandi linnapea August Maramaa vend. Tema poeg on arstiteadlane Sulev Maramaa.

Välislingid
Jaan Maramaa haud
Eestlane sai esimeseks kavalusega

Eesti keemikud
Eestistatud nimega inimesed
Tartu Ülikooli õppejõud
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1891
Surnud 1986
Toholampi vald

Toholampi on vald Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elab 3500 inimest ja rahvastiku tihedus on 5,8 in/km². Toholampi naabervallad on Kannuse linn, Lestiä, Lestijärvi ja Sievi. Vallas räägitakse soome keelt.

Külad 

Alakylä, Asiala, Hirvikoski, Lahnalampi, Lamu, Määttälä, Parhiala, Purontaka, Sykäräinen, Toholampi

Viited

Välislingid 

 Toholampi valla kodulehekülg

Kesk-Pohjanmaa maakonna vallad
Ullava vald

Ullava on endine vald Soomes Lääne-Soome läänis Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elas 1000 inimest ja rahvastiku tihedus oli 6,2 in/km². Ullava naabervallad olid Halsua, Kaustinen ja Kälviä. Vald on soomekeelne. 

1. jaanuaril 2009 liideti Ullava vald Kokkola linnaga.

Külad

Alikylä, Haapasalo, Haapala, Hanhisalo, Herlevi,  Honkala, Jääskä, Kallinki, Kirkonkylä, Korpi, Länttä, Neverbacka,  Norppa,  Rahkonen, Seppänkylä, Sikala, Törbacka, Viitasalo, Vähälä

Välislingid 

 Ullava valla kodulehekülg

Kokkola
Soome endised vallad
Carmen Amaya

Carmen Amaya Amaya (2. november 1913 Barcelona – 19. november 1963 Barcelona) oli hispaania flamenkotantsija ja laulja. 

Ta sündis Hispaanias Barcelonas Somorrostro agulis. Tantsimisega hakkas tegelema 7-aastaselt. 

Tema debüüt oli 1929. aastal Pariisis, mil teda tervitati soojade kiiduavalduste ja imetlusega. 1936. aastal kolis ta Ameerikasse, kus esines mitmes filmis, mis purustasid kassarekordeid. Nende seas "Romeo ja Julia" muganduses "Los Tarantos" ja lühifilmis "Danzas Gitanas" ("Mustlastantsud").

1944. aastal esines Amaya Valges Majas Franklin Roosevelti kutsel ja 1953. aastal Harry S. Trumani kutsel. 

Carmen Amaya on maetud Cementiri del Sud-Oesti Barcelonas Montjuïci mäel.

Hispaania tantsijad
Hispaania lauljad
Sündinud 1913
Surnud 1963
Eesti Leegioni Sõprade Klubi

Eesti Leegioni Sõprade Klubi (lühend ELSK) on organisatsioon, mis toetab Eesti Leegioni veterane ja aitab mälestada Eesti sõdureid, kes võitlesid teises maailmasõjas Eesti vabaduse eest.

ELSK juhatusse kuuluvad alates 2017. aastast Ain Kask, Marti Micheon, Hardi Rajas. Juhatus ja peakorter asuvad Vana-Vigalas. Auliikmetena kuulub ja on kuulunud klubisse Eesti Leegioni veterane, näiteks Harald Nugiseks, Kalju-Johannes Jakobsoo, Helmut Karusoo, Ants-Eduard Teder, Heino Kerde, Richard Säägi, Mihhail Bendt, Edgar Siimpoeg, Martin Ennuk, Edgar Männik, Alfred Sild ja teised.

Ühenduse eelkäijaks peetakse aastatel 1943–1945 tegutsenud Eesti Leegioni Sõprade Seltsi, kuna mõlemad organisatsioonid loodi selleks, et toetada Eesti Leegioni võitlejaid.

ELSK sai alguse 20. aprillil 2007 ja registreeriti mittetulundusühinguna 19. jaanuaril 2009.

Tegevus

Eesti Leegioni Sõprade Klubi on oma loomisest alates osalenud mitmete 1944. aasta kaitselahinguid mälestavate ürituste korraldamisel. 19. oktoobril 2008 anti Tori kirikus Vaba-Sõltumatu Kolonni Nr. 1 ja ELSK korraldatud tseremoonial Harald Nugiseksile Eesti Rahva Tänumedal.

Juhatuse koosseis
2007–2011 Andri Ollema, Mauri Kiudsoo ja Tauno Rahnu
2011–2016 Andri Ollema, Tarmo Tankman ja Sten-Hans Vihmar
2016. aastast Andri Ollemaa, Aivo Meisterson ja Reimi Loel. Aivo Meistersoni taandumisel juhatuse liikme kohalt võttis volitused üle Sten-Hans Vihmar.
2017–2018 Ain Kask, Marti Michelson ja Hardi Rajas

Viited

Välislingid
Eesti Leegioni Sõprade Klubi
ELSK-d tutvustav video
Intervjuu ELSK juhatuse liikmetega ajakirjas Kultuur ja Elu

Eesti mittetulundusühingud
Haumea (kääbusplaneet)

Haumea (sümbol: ) on Päikesesüsteemi viies kääbusplaneet, mis avastati 2005. aastal 2003. aastal tehtud fotode analüüsi käigus ning oli seni tuntud vaid koodi 2003 EL61 järgi.

Kääbusplaneet sai nime havai maa- ja viljakusjumalanna Haumea auks.

Haumea on munakujuline taevakeha, mille mõõtmed on võrreldavad Pluuto omadega. Selle piklik kuju võib astronoomide arvates tulla kiirest pöörlemisest, mille on põhjustanud miljardite aastate tagune kokkupõrge mõne muu objektiga.

Haumea tiirleb Päikese ümber Neptuunist natuke kaugemal ning tema ümber tiirleb kaks kuud – Hi'iaka ja Namaka.

Vaata ka 
Pluuto
Ceres
Eris
Makemake

Välislingid
Uus kääbusplaneet sai nime Hawaii jumalannalt Postimees, 20.09.2008

Kääbusplaneedid
Maurren Higa Maggi

Maurren Higa Maggi (sündinud 25. juunil 1976 São Carloses) on Brasiilia kergejõustiklane, olümpiavõitja.

Sportlaskarjääri alguses oli Maggi 100 m tõkkejooksja ja kaugushüppaja. Mõlemal alal on ta tänapäevani Lõuna-Ameerika rekordiomanik vastavalt 14,71 ja 7.26-ga. Kolmikut on ta hüpanud 14.53.

1997 saavutas Maggi Lõuna-Ameerika meistrivõistlustel hõbemedali 100 m tõkkejooksus ja kuldmedali kaugushüppes. Mõlemal alal tuli ta Lõuna-Ameerika meistriks 1999.

1999. aasta universiaadil Palma de Mallorcal saavutas Maggi kolmikhüppes 6.58-ga pronksmedali. Võitis Olena Šehhovtsova (Ukraina), kes olümpiamängudel kaks korda lõppvõistlusele jõudnud. Samal aastal võitis Maggi Panameerika mängudel 6.59-ga kaugushüppe ja 100 m tõkkejooksus jäi 12,86-ga kolmandat korda Ameerika meistriks tulnud kuubalase Aliuszka Lópeze järel teiseks.

2001 kaitses Maggi nii tõkkejooksus kui kaugushüppes Lõuna-Ameerika meistri tiitli. Mõlemal alal osales ta ka 2001. aasta universiaadil Pekingis, tulles tõkkejooksus 13,13-ga hõbemedalile mitmekordse Aasia meistri Su Yipingi järel ja võites kaugushüppe 6.83-ga kahekordse Aasia meistri Guan Yingnani ees.

Alates 2002. aastast keskendus Maggi kaugushüppele. 2002 võitis ta sel alal Ladina-Ameerika meistrivõistlused.

2003. aasta sise-MM-il Birminghamis võitis Maggi Brasiilia ainsa medali, tulles Lõuna-Ameerika siserekordi 6.70-ga kaugushüppes pronksmedalile. Tatjana Kotova (Venemaa) võitis 6.84-ga ja alles viimase katsega tõusis teiseks Inessa Kravets (Ukraina, 6.72).

Samal aastal osutus Maggi dopinguproov positiivseks: see sisaldas anaboolset steroidi klostebooli. Ta sai 2 aasta pikkuse võistluskeelu. See jättis ta kõrvale sama aasta Panameerika mängudest ja 2004. aasta suveolümpiamängudelt. 2004 sünnitas ta oma abikaasale, vormelisõitjale Antônio Pizzoniale tütre Sophia.

2007. aasta Panameerika mängudel Rio de Janeiros võitis Maggi kaugushüppe 6.84-ga oma kaasmaalase Keila Costa (6.73) ja kuubalase Yargelis Savigne (6.66) ees – sealjuures Savigne võitis Costa ees kolmikhüppe.

2008. aasta sise-MM-il Valencias hüppas Maggi 6.89 ja tuli 7.00 hüpanud Naide Gomesi (Portugal) järel ja Irina Simagina (Venemaa, 6.88) ees hõbemedalile.

2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis oli Maggi üks kahest kvalifikatsiooninormi täitjast 6.79-ga (Brittney Reese USA-st hüppas 6.87). Kuid põhivõistluse avakatsel hüppas Maggi 7.04 ja see jäigi teistele kättesaamatuks. Ülejäänud katsed Maggil ebaõnnestusid peale viienda (6.73). Üsna samamoodi läks Tatjana Lebedeval (Venemaa), kes avakatse 6.97-ga oli kogu võistluse teine ja ülejäänud katsed tal ebaõnnestusid peale viimase, kus sai 7.03. Nii tuli Maggi olümpiavõitjaks.

Välislingid

Brasiilia kergejõustiklased
Kaugushüppajad
Sündinud 1976
Tõkkejooksjad
Ankole

Ankole (ka Nkore) on endine kuningriik tänapäeva Uganda loodeosas Rutanzige järvest idas. 1896 muudeti Ankole Briti protektoraadiks. 25. oktoobril 1901 liideti Ankole Suurbritannia Uganda protektoraadiga. Uganda koosseisus oleva Ankole kuningriigi likvideeris president Milton Obote 1967. aastal.

Ankole kuningriigi domineerivaks etniliseks rühmaks olid karjakasvatajatest himad, kes olid arvulises vähemuses. Suurim etniline rühm oli põlluharijatest irud.

Kuninga tiitel oli mugabe ehk omugabe.

Uganda
Aafrika ajaloolised riigid
São Carlos

São Carlos [sau k'arluš] on linn Brasiilia kaguosas São Paulo osariigis, 230 kilomeetrit São Paulost loodes. 

Seal elas 2010. aastal üle 222 000 elaniku. 

Linn on kohaliku põllumajanduse keskus. São Carloses on ka õlletehas ja tekstiilitööstus ning lennujaam.

Välislingid 

 São Carlose kodulehekülg

Brasiilia linnad
Anseküla kihelkond

Anseküla kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Anseküll) oli kirikukihelkond Saaremaal ja Liivimaa kubermangus Kuressaare kreisis.

Piirkonna ajalugu
Kihelkond eraldus iseseisvaks kirikukihelkonnaks 16. sajandi alguses Kärla kihelkonnast. Anseküla kihelkonda ümbritsesid Kärla, Kaarma, Jämaja ja Kihelkonna kihelkond.

Esimene kirik kihelkonna maadel – Anseküla Maarja kirik – oli ehitatud umbes 1300, uus kirik ehitati arvatavasti 14. sajandi lõpus. Kirik hävis teise maailmasõja ajal oktoobris 1944. Kirikus oli haruldane 14. sajandist Ojamaalt pärit ristimiskivi.

Anseküla kihelkonna mõisad
Abruka mõis (Abro) – riigimõis – teateid 16. sajandi keskelt 
Anseküla mõis (Anseküll) – kirikumõis  
Tiinuse mõis (Ficht) – rüütlimõis – teateid 16. sajandi keskelt 
Lõmala mõis ka Lömala mõis (Lemmalsnäse) – Kuressaare linna linnamõis – rajatud 17. sajandi keskel 
Lõo mõis (Leo) – rüütlimõis – teateid 1473 
Tiirimetsa mõis (Tirimetz) – riigimõis – rajatud 16. sajandi keskel

Anseküla kihelkonna mõisavallad
Anseküla kihelkonnas 19. sajandi algul moodustatud mõisavallad. Vallad on moodustamise järjekorras. Sellesse valdade perioodi jääb perekonnanimede (perenimede) panemine.
 
Anseküla kirikuvald (Gemeinde Anseküll) – muudeti 1866 mõisavallast samanimeliseks vallaks – vallas said 12 peret perenime  
Abruka mõisavald (Gemeinde Abro) – muudeti 1866 mõisavallast samanimeliseks vallaks – vallas said 36 peret perenime  
Tiirimetsa mõisavald (Gemeinde Tirimetz) – muudeti 1866 mõisavallast samanimeliseks vallaks – vallas perenimesid ei pandud  
Lömala mõisavald (Gemeinde Lemmalsnäse) – muudeti 1866 mõisavallast samanimeliseks vallaks – vallas said 25 peret perenime 
Tiinuse mõisavald (Gemeinde Ficht) – muudeti 1866 mõisavallast samanimeliseks vallaks – vallas said 42 peret perenime 
Lõo mõisavald (Gemeinde Leo) – muudeti 1866 mõisavallast samanimeliseks vallaks – vallas said 15 peret perenime

Anseküla kihelkonna vallad
Anseküla kihelkonna vallad alates 1866:
Abruka vald (Abro) – 1930. aastatel nimetati vald Salme vallaks. 1939. vallareformi käigus liideti vallaga maid Torgu ja Kaarma-Suure valdadest 
Anseküla vald (Anseküll) – liideti 1891 Abruka vallaga  
Tiirimetsa vald (Tirimetz) – liideti 1891 Abruka vallaga  
Lömala vald (Lemmalsnäse) – liideti 1891 Abruka vallaga   
Tiinuse vald (Ficht) – liideti 1891 Abruka vallaga    
Lõo vald (Leo) – liideti 1891 Abruka vallaga

Kihelkonna alad tänapäeval
Anseküla kihelkond hõlmas Saare maakonna endise Salme valla ala. Kihelkonna loodesopp ulatus kuni Suurlahe ja Nasva jõeni. Kihelkonda kuulus ka Abruka saar.

Vaata ka
Eesti kihelkondade loend
Eesti kihelkondade loend maakonniti
Kihelkond

Viited

Kirjandus

H. Sepp. Ajalooline traditsioon Ansekülast ja Jämaja kihelkonnast 1923. aastal. Eesti Kirjandusmuuseum. Folkloristika osakonna e-raamat. 2018.

Välislingid
Eesti kihelkondade kaart EKI lehekülgedel

Saaremaa kihelkonnad
Kärla kihelkond

Kärla kihelkond (lühend Kär; saksa keeles Kirchspiel Kergel in Oesel) oli kirikukihelkond Saaremaal ja Liivimaa kubermangus Kuressaare kreisis.

Piirkonna ajalugu 
Piirkond kuulus algselt Kaarma kihelkonda. Eraldus pärast Kärla Maarja Magdaleena kiriku ehitamist (arvatavasti 14. sajandi alguses); ürikuis on kihelkonda esmakordselt mainitud aastal 1438 (Kergel). Nüüdne kirik ehitati aastal 1843.

Usuvahetusliikumise ajal, 1868. aastal ehitati Kärlale ka vene õigeusu Mõnnuste Jumala Ilmumise kirik (praegu varemeis).

Kärla kihelkonna mõisad 
Kärla kihelkonnas paiknes 12 mõisat: 1 kirikumõis, 4 rüütlimõisast peamõisat koos 1 kõrvalmõisaga, 2 poolmõisat, 1 rüütelkonnamõis ja 3 riigimõisat.
Kärla kirikumõis (Pastorat Kergel)
Kandla mõis (Kandel) rüütlimõis
Kaarmise mõis (Karmis) riigimõis
Käesla mõis (Kaesel) rüütlimõis
Kärla mõis (Kergelhof) riigimõis
Kulli mõis (Kulli) poolmõis
Mõnnuste mõis (Mönnust) riigimõis
Mäe-Nõmpa mõis (Hoch-Nempa) poolmõis
Oriküla mõis (Orriküll) rüütelkonnamõis
Paadla mõis (Padel) rüütlimõis
Tergemäe mõis (Terkimäggi) rüütlimõis
Vennarti mõis (Fenieth) Paadla kõrvalmõis
Järumetsa mõis (Jerwemetz), poolmõis.

Kihelkonna alad tänapäeval 
Kärla kihelkonna alad hõlmasid nüüdse Kärla valla ala.

Viited

Kirjandus 

Arnold Soom. Ajalooline traditsioon Kärla kihelkonnast 1930. aastal Eesti Kirjandusmuuseum. Folkloristika osakonna e-raamat. 2018.

Välislingid 
Eesti kihelkondade kaart EKI veebis

Saaremaa kihelkonnad
Kaarma kihelkond

Kaarma kihelkond (lühend Kaa; saksa keeles Kirchspiel Karmel, Kirchspiel Karmel in Oesel) oli kihelkond Saaremaal Liivimaal.

Piirkonna ajalugu
Muinasajal hõlmas Kaarma muinaskihelkond ka hilisemate Kärla, Mustjala ja Püha kihelkondade osi. 

14. sajandil ehitati Kuressaare piiskopilinnus, selle juurde tekkis samanimeline asula, mis aastal 1563 sai linnaõigused. 

Kaarma Peeter-Pauli kiriku ehitamist Kirikukülas alustati juba 13. sajandil, nüüdse ilme sai arvatavasti alles 15. sajandil.

Kaarma kihelkonna mõisad
Kaarma kirikumõis (saksa keeles Pastorat Karmel)
Eikla mõis (Euküll) rüütlimõis
Elme mõis (Magnushof) rüütelkonnamõis
Haamse mõis (Hanpus) riigimõis
Kaarma mõis (Karmelhof) rüütlimõis
Kaarma-Loona mõis (Klausholm) rüütlimõis
Kaarma-Suuremõisa mõis (Karmel-Großenhof) rüütelkonnamõis
Kaunivere mõis (Kaunifer), Kaarma-Loona mõis kõrvalmõis
Kellamäe mõis (Kellamäggi) rüütlimõis
Kudjape mõis (Kudjapäh) rüütlimõis
Laadjala mõis (Ladjall) rüütelkonnamõis
Meedla mõis (Medel) rüütlimõis
Mullutu mõis (Mullut) rüütlimõis
Muratsi mõis (Murratz) rüütlimõis
Parila mõis (Pargel) Randvere kõrvalmõis
Piila mõis (Pihla) riigimõis
Praakli mõis (Brackelshof) riigimõis
Pähkla mõis (Pechel) riigimõis
Randvere mõis (Randefer) rüütlimõis
Sikassaare mõis (Siksar) poolmõis
Tahula mõis (Tahhul) riigimõis
Tingiste mõis (Tingist) linnamõis
Uue-Kaarma mõis (Neu-Karmel) rüütlimõis
Vestli mõis (Wesseldorf) Meedla kõrvalmõis.

Kaarma kihelkonna vallad
1891. aastal liideti Kaarma, Meedla, Piila,  vald ja  ning Kaarma kirikuvalla külad uueks Loona vallaks. Teised külad jäid Kaarma-Suure valla koosseisu..

Kihelkonna alad tänapäeval
Kaarma kihelkond asub nüüdse Saare maakonna Kaarma valla alal.

Vaata ka
Eesti kihelkondade loend, Kihelkond

Viited

Kirjandus

Elv. Kerem. Ajalooline traditsioon Kaarma kihelkonnast 1923. aastal Eesti Kirjandusmuuseum. Folkloristika osakonna e-raamat. 2018.

Välislingid
Kaarma kihelkond Kirchspiel Karmel in Oesel, Eesti mõisaportaalis
Eesti kihelkonnad
Eesti kihelkondade kaart EKI lehekülgedel

Saaremaa kihelkonnad
Püha kihelkond

Püha kihelkond (lühend Pha; saksa keeles Kirchspiel Pyha) on kihelkond Saaremaal.

Piirkonna ajalugu
Püha kihelkond moodustati arvatavasti 14. sajandi lõpus suurest Kaarma kihelkonnast eraldatud kagupoolsetest aladest. Esmakordselt mainiti Püha kihelkonda aastal 1449. 

Püha kihelkond on olnud ka haldusüksus (nt Liivimaa kubermangu Kuressaare kreisis).

Püha kirik on pika ehituslooga, tornikiiver aastast 1924.

Püha kihelkonna mõisad
Kihelkonnas paiknes 10 mõisat: 1 kirikumõis, 7 rüütlimõisast peamõisat ning 2 riigimõisat ja 2 karjamõisat.
 Püha kirikumõis (saksa k. Pastorat Pyha)
Ilpla mõis (Ilpel) riigimõis
Kaali mõis (Sall) rüütlimõis
Kangruselja mõis (Kangern) rüütlimõis
Kasti mõis (Kasty) rüütlimõis
Kõljala mõis (Köljall) rüütlimõis
Pihtla mõis (Pichtendahl) rüütlimõis
Reo mõis (Reo) riigimõis
Sandla mõis (Sandel) rüütlimõis
Tõlliste mõis (Töllist) rüütlimõis

Kihelkonna alad tänapäeval
Kihelkonna alad paiknevad nüüdse Saare maakonna Saaremaa valla alal.

Vaata ka
Eesti kihelkondade loend
Eesti kihelkondade loend maakonniti
Kihelkond

Kirjandus

Välislingid
Püha kihelkond, Eesti mõisaportaalis
Eesti kihelkonnad
Eesti kihelkondade kaart EKI lehekülgedel
Püha kihelkond. Ajalugu ja tegemised
Urmas Kiil, Ilmus raamat Püha kihelkonna ajaloost, Saarte Hääl, 12. mai 2012
R. Kenkmann. Ajalooline traditsioon Püha ja Valjala kihelkonnast 1923. aastal Eesti Kirjandusmuuseum. Folkloristika osakonna e-raamat. 2018.

Saaremaa kihelkonnad
Karja kihelkond

Karja kihelkond (lühend Krj; saksa keeles Kirchspiel Karris) oli kirikukihelkond Saaremaal ja Liivimaa kubermangu Kuressaare kreisis.

Piirkonna ajalugu
Kihelkond moodustati arvatavasti 13. sajandi keskpaiku, kui eraldati Valjala kirikukihelkonna põhjapoolne osa eraldiseisvaks kihelkonnaks. 

Karja kirikut on esmakordselt mainitud aastal 1254.

Karja kihelkonna mõisad  
Kihelkonnas paiknes 13 mõisat - 1 kirikumõis, 10 rüütlimõisast peamõisat ning 2 riigimõisat ja 1 karjamõis.
 Karja (Pastorat Karris) kirikumõis
Aru (Arromois) rüütlimõis
Jõiste (Joiste) endine riigimõis
Karja (Karrishof) rüütlimõis
Koikla (Koiküll) rüütlimõis
Laugu (Laugo) rüütlimõis
Leisi (Laisberg) riigimõis
Luulupe (Lulupae) rüütlimõis
Metsküla (Metzküll) rüütlimõis
Nurme (Nurms) eramõis
Pamma (Herrenhof) rüütlimõis
Parasmetsa (Parrasmetz) rüütlimõis
Pärsama (Persama) riigimõis
Roobaka (Ropaka) rüütlimõis
Triigi (Feckerort) rüütlimõis

Karja kihelkonna vallad  
Leisi vald	(1866–)
Pärsamaa vald (1866–)
Aru vald (1866–1892)
Karja vald (1866–1892)
Koikla vald (1866–1892)
Laugu-Nurme vald (1866–1892)
Luulupe vald (1866–1892)
Parasmetsa-Metsküla vald (1866–1892)
Roobaka vald (1866–1892)
Triigi vald (1866–1892)
Karja kirikuvald (1874–1892).

Kihelkonna alad tänapäeval
Karja kihelkonna alad hõlmasid ligikaudu nüüdse Saare maakonna endise Leisi valla ala.

Kirjandus

Kjellin, Helge; Hörschelmann, C. von. (1928). Die kirche zu Karris auf Oesel und ihre beziehungen zu Gotland. Lund, Lund: Berlingska Boktryckeriet, 1928.

Välislingid
Karja kihelkond Kirchspiel Karris in Oesel, Eesti mõisaportaalis
Eesti kihelkondade kaart EKI lehekülgedel

Saaremaa kihelkonnad
Hamazasp Babadžanjan

Hamazasp Babadžanjan (venepärane eesnime kuju Amazasp; armeenia Համազասպ Բաբաջանյան, vene Амазасп Бабаджанян; 18. veebruar (vana kalendri järgi 5. veebruar) 1906 – 1. november 1977) oli Nõukogude sõjaväelane, rahvuselt armeenlane.

Ta sündis Gəncə lähedal. 1944 sai ta Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse.

1956. aastal juhtis ta tankivägesid Budapestis Ungari ülestõusu mahasurumisel.

1975 ülendati ta tankiväe peamarssaliks.

Auastmed

Autasud

Nõukogude Liidu autasud
 Punalipu orden (17. veebruar 1942, 13. juuni 1943, 6. november 1945 ja 30. detsember 1956)
 Punatähe orden (24. juuni 1943 ja 3. november 1944)
 Lenini orden (26. aprill 1944, 15. november 1950, 17. veebruar 1966 ja 15. september 1976)
 Suvorovi ordeni II klass (6. aprill 1945)
 Suvorovi ordeni I klass (29. mai 1945)
 Kutuzovi ordeni I klass (18. detsember 1956)
 Oktoobrirevolutsiooni orden (4. mai 1972)

Välismaa autasud
 Mongoolia Punalipu orden
 Poola Grünwaldi risti ordeni III klass

Tunnustused
 Nõukogude Liidu kangelane (26. aprill 1944)

Lenini ordeni kavalerid
Novodevitšje kalmistule maetud
Nõukogude Liidu väeliigi peamarssalid
Nõukogude Liidu kangelased
Punalipu ordeni kavalerid
Punatähe ordeni kavalerid
Sündinud 1906
Surnud 1977
Stephen Jay Gould

Stephen Jay Gould (10. september 1941 – 20. mai 2002) oli ameerika bioloog, paleontoloog, evolutsionist ja teadusloolane.

Ta töötas Harvardi Ülikoolis. 

Evolutsionistina kritiseeris ta sotsiobioloogilisi (nt Richard Dawkinsi) vaateid, samuti evolutsioonilist psühholoogiat.

Tunnustus 
1991 – Kuningliku seltsi teadusraamatu auhind ("Wonderful Life")

Teoste tõlked eesti keelde
Gould, Stephen Jay 1999 [1996]. Evolutsiooni kolm tahku. (Tõlkinud M. V.) Vikerkaar 3: 124–126.
Gould, Stephen Jay 2001 [1981]. Vääriti mõõdetud inimene. (Tõlkinud Juhan Kahk.) Tallinn: Varrak. ISBN 998-5303806

Kirjandus
Tiit Kändler. Gould võitleb tõe monopoli vastu. Eesti Päevaleht 9. aprill 2001. vt
Kalevi Kull. Bioloogilise determinismi vastu. Eesti Ekspress (Areen) 3. mai 2001. vt

Ameerika Ühendriikide bioloogid
Paleontoloogid
Sündinud 1941
Surnud 2002