joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Johannese Kool ja Lasteaed Rosmal

Johannese Kool ja Lasteaed Rosmal on koolieelne lasteasutus ja üldhariduskool Põlva maakonnas Põlva vallas Rosma külas.

Kool asutati 1989. aastal. 1999. aastal sai koolist põhikool. 2011/2012. õppeaastal õppis koolis 45 õpilast ja töötas 14 õpetajat. Õpe on tasuline. Kooli peab MTÜ Rosma Haridusselts, mille liikmeteks on lapsevanemad.

Kooli juures, ajaloolises Rosma koolimajas, tegutseb ka lasteaed.

Tunnustus
2002 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (loovuse arendamine teatrikunsti kaudu)

Välislingid 
Johannese Kool Rosmal – kooli koduleht
Rate.ee lendude nimekiri

Põlva maakonna koolid
Põlva vald
Waldorfkoolid
Aranuka

Aranuka on atoll Mikroneesias Gilberti saarestikus. 

Pindala on 15,5 ruutkilomeetrit. 

Saared on madalad. 

Kuuluvad Kiribatile.

Kiribati
Atollid
Enn Salurand

Enn Salurand (sünninimi Eduard Sahkenberg; 13. aprill 1903 Kuusalu – 26. veebruar 1992 Toronto) oli eesti ajakirjanik.

Tunnustus
 1938 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk

Kirjandus 
 Torontos suri Enn Salurand. Eesti Päevaleht (Stockholm), 25. märts 1992, nr. 24, lk. 7.

Eesti ajakirjanikud
Konstantin Päts'i Riigivanemaks Valimist Korraldava Komitee poliitikud
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1903
Surnud 1992
Surnud 26. veebruaril

''Siin loetletakse 26. veebruaril surnud tuntud inimesi.

1154 – Roger II, Sitsiilia kuningas 1130–1154
1266 – Manfred, Sitsiilia kuningas 1258–1266
1275 – Inglise Margaret, Henry III ja Provence'i Eleanori teine laps
1577 – Erik XIV, Rootsi kuningas 1560–1568 
1611 – Antonio Possevino, itaalia vaimulik ja paavsti legaat Põhja-Euroopas
1770 – Giuseppe Tartini, itaalia viiulikunstnik ja helilooja
1821 – Joseph de Maistre, filosoof, poliitikateoreetik ja kirjanik
1834 – Alois Senefelder, Austria näitleja ja näitekirjanik
1882 – Moritz Daniel Oppenheim, juudi päritolu saksa kunstnik
1890 – Karl Woldemar von Arpshofen, baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane
1912 – Bernardino Caballero, Paraguay president
1913 – Andrei Vilkitski, vene hüdrograaf
1920 – Nikolai Zvegintsov, Venemaa riigitegelane
1927 – Karl Gottfried Constantin Dehio, baltisaksa arstiteadlane
1931 – Otto Wallach, saksa keemik, Nobeli keemiaauhinna laureaat 1910
1933 – Felix Auerbach, saksa füüsik
1938 – Gustavs Klucis, läti rahvusest nõukogude fotograaf ja plakatikunstnik
1943 – Theodor Eicke, SS-ohvitser, koonduslaagrite inspektor 1934–1943
1952 – Theodoros Pangalos, Kreeka sõjaväelane ja poliitik
1959 – Alexandra Connaught, Briti kuningliku perekonna liige
1961 – Mohammed V, Maroko sultan
1963 – Ernst Beckmann, eesti arst
 1963 – Lauri Kettunen, soome murrete ja läänemeresoome keelte uurija
1969 – Karl Jaspers, saksa filosoof, arst ja psühhiaater
 1969 – Levi Eshkol, Iisraeli peaminister 1963–1969
1970 – Natalie Rägo, eesti keemik
1971 – Fernandel, prantsuse näitleja
 1971 – Karl Friedrich Särg, eesti vaimulik
1972 – August Leps, eesti jurist ja poliitik
1974 – Johannes Koitmets, Eesti farmatseut ja sõjaväelane 
1978 – Kaljula Teder, eesti ajakirjanik ja kodu-uurija
1982 – Karla Liivola, Eesti sõjaväelane 
1988 – Olli Olesk, eesti advokaat ja tõlkija
 1988 – Liivia Laasimer, eesti botaanik ja taimesüstemaatik, bioloogiadoktor
1992 – Enn Salurand, eesti ajakirjanik
1993 – Vilja Toomi, eesti muusika- ja rahvatantsupedagoog ning koorijuht
1994 – Leonid Kaart, eesti advokaat
1997 – Vambola Markus, eesti kultuuritegelane
1998 – Theodore William Schultz, USA majandusteadlane, Nobeli majandusauhinna laureaat 1979
 1998 – Marat Gramov, Nõukogude Liidu riigi- ja parteitegelane ning spordifunktsionäär
1999 – Stasys Anglickas, leedu luuletaja
 1999 – Toivo Laitamm, eesti poksija
 1999 – Olev Eek, eesti näitleja 
2003 – Sirje Priimägi, eesti pedagoogikateadlane
2004 – Boris Trajkovski, Makedoonia president 1999–2004
 2004 – Adolf Ehrnrooth, soomerootsi sõjaväelane, Soome jalaväekindral
2005 – Jef Raskin, USA infotehnoloog, Macintoshi arvutite looja
2008 – Tiit Talpsep, eesti bioloog
2010 – Johannes Taul, eesti rahvapillimängija ja -õpetaja ning pillimeister (87)
2011 – Arnošt Lustig, juudi soost Tšehhi kirjanik
 2011 – Jüri Kaarma, eesti raamatugraafik
2014 – Fjodor Burlatski, vene politoloog
2016 – Eri Klas, Eesti dirigent
 2016 – Naftoli Bassel, Eesti kirjandusteadlane
 2016 – Pekka Kokkonen, soome poksija
2019 – Andrejs Žagars, läti lavastaja, näitleja ja teatritegelane
2021 – Hannu Mikkola, soome rallisõitja

Veebruar, 26.
Surnud 7. veebruaril

''Siin loetletakse 7. veebruaril surnud tuntud inimesi.

 1529 – Baldassare Castiglione, itaalia kirjanik ja diplomaat
 1678 – Bengt Klasson Horn, Rootsi poliitik ja väejuht
 1779 – William Boyce, inglise organist, helilooja
 1799 – Qianlong, Qingi dünastiasse kuuluv Hiina keiser
 1837 – Gustav IV Adolf, Rootsi kuningas
 1848 – Christen Købke, taani maalikunstnik
 1867 – José Eduvigis Díaz, Paraguay sõjaväelane
 1912 – Armand Preud'homme, flaami helilooja
 1916 – Rubén Darío, Nicaragua luuletaja ja diplomaat
 1920 – Aleksandr Koltšak, vene väejuht
 1925 – Thomas W. Lawson, Ameerika Ühendriikide kirjanik ja ettevõtja
 1937 – Elihu Root, USA riigimees, Nobeli rahuauhind 1912
 1938 – Harvey Firestone, ameerika tööstur
 1942 – Rudolf Ratassepp, eesti näitleja   
 1942 – Jaan Märtson, Eesti sõjaväelane
 1955 – Vassili Martinson, eesti usuteadlane
 1955 – Voldemar Kiin, eesti näitleja   
 1960 – Igor Kurtšatov, nõukogude füüsik
 1963 – Valli Eller, eesti keraamik, skulptor, tehnoloog ja kunstipedagoog
 1963 – John Daley, USA poksija
 1964 – Sophoklís Venizélos, Kreeka poliitik
 1975 – Artur Rühl, eesti metsateadlane   
 1978 – William Tomingas, Eesti diplomaat  
 1979 – Josef Mengele, sõjakurjategija, Auschwitzi koonduslaagri arst
 1982 – Ilmar Tammelo, eesti õigusteadlane ja filosoof
 1986 – Minoru Yamasaki, USA arhitekt
 1987 – Claudio Villa, itaalia laulja
 1988 – Rudolf Põldmäe, eesti kirjandus- ja rahvaluuleteadlane
 1989 – Ilmar Tomberg, eesti dirigent   
 1990 – Julius Tehver, eesti zooloog, põllumajandus- ja arstiteadlane
 1991 – Erik Tender, eesti ajaloolane
 1993 – Hans Medell, eesti akordionist ja ansamblijuht    
 1994 – Witold Lutosławski, poola helilooja
 1997 – Aleksander Püvi, eesti laulja    
 1999 – Ḩusayn, Jordaania kuningas
 2001 – Jüri Saarma, eesti psühhiaater
 2004 – Raija Siekkinen, soome kirjanik
 2005 – Laurie Aarons, Austraalia poliitik
 2008 – Andrew Bertie, Malta ordu suurmeister
 2008 – Bernhard Holberg, eesti pikaealine 
 2008 – Veiko Jürisson, eesti näitleja, lavastaja ja riigiametnik
 2009 – Gunnar Hololei, eesti spordiajakirjanik
 2010 – André Kolingba, Kesk-Aafrika Vabariigi sõjaväelane ja poliitik
 2011 – Egon Konsand, Eesti jurist, kohtunik
 2012 – Jüri Männiste, eesti arstiteadlane ja kirurg
 2013 – Jürgen Untermann, saksa keeleteadlane, filoloog ja epigraafikateadlane
 2015 – Joe B. Mauldin, USA muusik
 2017 – Tzvetan Todorov, bulgaaria päritolu Prantsuse kirjandus- ja kultuuriteoreetik
 2017 – Hans Rosling, rootsi akadeemik, statistika- ka meditsiiniteadlane, teaduse populariseerija
 2019 – Vadim Makšejev, vene kirjanik ja ajakirjanik
 2019 – Taisto Liivandi, eesti koolijuht ja õpetaja
 2021 – Leslie Laing, Jamaica jooksja

Veebruar, 07.
FH-70

155 mm välihaubits FH-70 (FH 155-1) on Saksa-Suurbritannia-Itaalia koostööprojektina valmistatud veetav abimootoriga keskmine välihaubits.

Ajalugu 
Välihaubits FH-70 projekteeriti ja valmistati Saksamaa (Rheinmetall), Inglismaa ja Itaalia koostööprojektina 1970. aastate algul. Tegemist oli esmakordse kolmikprojektiga Euroopas NATO ajaloos.

Esimesed seeriarelvad anti üle 13. oktoobril 1978 Bundeswehri 51. välisuurtükiväepataljonile. Saritootmine lõpetati Saksamaal 1981. Kokku toodeti Euroopas 446 seda tüüpi haubitsat. Tänapäevaks on enamik relvastusest maha võetud. Samuti on FH-70 valmistatud litsentsi alusel Jaapanis.

Taktikalis-tehnilised andmed 
Kaliiber: 155 mm
Raua pikkus: 39 kaliibrit
Raua keerme samm: 20 kaliibrit
Maksimaalne laskekaugus: 24 km
Kaal: 9,8 t
Laskesektor: +/– 450 tuhandikku
Tõstenurk: +1250 tuhandikku
Pikkus rännakasendis: 9,8 m
Laius rännakasendis: 3 m
Pikkus laskeasendis: 12,4 m
Laskekiirus: 6 l/min
Mürsu kaal: umbes 45 kg
Mürsu maksimaalne algkiirus: 827 m/s
Laengud: 2., 3.-7. ja 8.
Abimootori võimsus: 55 kW
Elektrisüsteem: 24 V
Maksimaalne kiirus (abijõujaam abimootoriga): 15 km/h
Maksimaalne pukseerimiskiirus maanteel: 80 km/h
Standardveduk: taktikaline veoauto MAN 4620 6x6 spetsiaalsisustusega
Meeskond 1 allohvitser + 7 sõdurit

Kirjeldus 

FH-70 on teiste abimootoriga välihaubitsatega võrreldes kerge. 

Relva on tänu abimootorile (VW tööstusmootor) mugav kasutada. Abimootorit saab kasutada laskeasendisse seadmisel ja iseseisval manööverdamisel. Relvasüsteemi seadmine rännakasendist laskeasendisse abimootori abil võtab aega paar minutit. Mootori rikke korral on võimalik haubitsaga tegutseda ka manuaalselt. Mootoriplokk on vajadusel hõlpsalt lafetist eraldatav ja vahetatav. 

Haubits kasutab hülsita laenguid, mis initsieeritakse luku sees oleva süütekapsliga. Laadimist hõlbustavad laskmise käigus töötav poolautomaatne mürsulaadimismehhanism ja samas automaatselt avanev vertikaalne kiillukk.

Sihtimiseks kasutatakse panoraamsihikut ja kollimaatorit või suunatähiseid. Otselaskmiseks saab kasutada teleskoopsihikut. Sihikutel on sisseehitatud radioaktiivne valgusallikas. Positsioonil suunamiseks kasutatakse kas bussooli või güroskoopi.

Kasutavad riigid

Galerii

Viited

Välislingid 

 Sodur.com – FH-70
 FAS. org – FH-70
 Deagel.com – Towed guns

Haubitsad
Välisuurtükid
Saksa suurtükiväerelvad
Artur Kotenko

Artur Kotenko (sündinud 20. augustil 1981 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (väravavaht), kes mängib Eesti Meistriliiga klubis FCI Levadia.

Koondisekarjäär
Kotenko on esindanud Eestit koondises 27 korral. Oma koondisedebüüdi tegi Kotenko 18. augustil 2004 MM valikmängus Liechtensteini vastu. Ta kaitses koondise väravat kõik 90 minutit. Mäng võideti 2:1. Mängu päeval oli Kotenko 22-aastane.

Saavutused 
Levadia
Meistriliiga: 2004, 2006, 2007
Eesti jalgpallikarikas: 2003–04, 2004–05, 2006–07
Eesti jalgpalli superkarikas: 2001
Saligorski Šahtjor
Valgevene karikas: 2013–14

Individuaalsed
  Meistriliiga
 Soccernet.ee lugejate poolt parimaks väravavahiks hääletatud 2005, 2006

Vaata ka 
 Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid 
 
Nå kan Artur endelig smile, aftenposten.no, 14. juuli 2009 (norra keeles)
 Profiil Vikingi kodulehel (norra keeles)
 Kotenko siirdub Küproselt Aserbaidžaani Soccernet.ee, 30. juuni 2011
 Intervjuu sports.ru jaoks (vene keeles)

Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallikoondislased
Tallinna FCI Levadia jalgpallurid
JK Narva Transi jalgpallurid
Meistriliiga mängijad
Eesti jalgpallurid välismaal
Sündinud 1981
Tallinna FC Lantana jalgpallurid
Tallinn (ajakiri)

Ajakiri Tallinn ("Таллинн") on venekeelne eesti kultuuriajakiri, mis keskendub ajaloole, eesti ja vene kirjandusele, kunstile, aga käsitleb ka filosoofia, ajaloo ja muude humanitaarteaduste teemasid.

Ajakiri, ilmus esmakordselt 28. novembril 1978 ja ilmus kuni 1991 aastani Eesti NSV Kirjanike Liidu ja Kultuuriministeeriumi väljaandel. Aastatel 1991–1995 ajakiri ei ilmunud. Uuesti hakkas ilmuma 1995. aastal (väljaandjaks MTÜ Ajakiri Tallinn). Ajakiri ilmub kuus korda aastas. Avaldab peamiselt Eestis elavate vene kirjanike loomingut, eesti kirjanduse venekeelseid tõlkeid, maailmakirjandust, kirjanduse, teatri, filmi ja kujutava kunsti käsitlusi.

Ajakirja peatoimetaja oli aastatel 1978–1981 Ants Saar, 1983–1990 Olaf Utt ja 1990–1992 Arvi Siig.

Praegu on peatoimetaja Nelli Abašina-Melts.

1996. aastast ilmub ka venekeelne ajakirja Tallinn raamatusari, milles on avaldatud Juri Lotmani, Boriss Tuchi jt teoseid

Vaata ka
Raduga
Vana Tallinn (raamatusari)
Võšgorod (ajakiri)

Välislingid 
 nr 1/2 2011 täistekst.
 НЕЛЛИ АБАШИНА: ЖУРНАЛ "ТАЛЛИНН" ЖИВ!,
 "Таллинн" - 20 лет спустя.

Viited 
Eesti kultuuriajakirjad
Venekeelsed Eesti ajakirjad
 Kirjandusajakirjad
Tallinn
Verner Oamer

Verner Oamer (vene Вернер Оамер; sündinud 25. veebruaril 1934 Leningradis) on Venemaal sündinud Eesti ajakirjanik, endine NSV Liidu iluuisutamise koondise liige, Eesti NSV iluuisutamisekoondise treener.

Verner Oamer lõpetas 1954 Tallinna Kehakultuuritehnikumi ja 1964 vene kirjanduse erialal Doni-äärse Rostovi ülikooli. Innustus spordist isa suunamisel, põhialaks kujunes iluuisutamine. Võistles 1952–1962 Dünamo liikmena. Ta oli 1953–55, 1957, 1958 ja 1962 Eesti NSV meister, ning kuulus 1954–1959 NSV Liidu koondisse, sai NSV Liidu meistrivõistlustel 1954 I järgus 2. koha, meistrijärgus 1957 7. ja 1958 6. koha. 

1960–1961 esines solistina Kiievi Jääballetis ja oli 1962 Valgevene talispartakiaadi võitjaid. Ta on võistelnud iluuisutamises ja jäähokis ka Sverdlovski koondises (iluuisutamises 1952 linna meister). Iluuisutamiskohtunik (üleliiduline kategooria 1969, rahvusvaheline kategooria 1973). Tegutsenud Iluuisutamisföderatsiooni presiidiumis. Õpetanud Tallinnas Mererajooni Spordikoolis ja 1966–1973 Narvas iluuisutamist. 

Tema õpilaste hulka kuulusid teistehulgas Tallinnast pärit iluuisutajad, grossingu lihastreeningu leiutaja Jaak (sünd. 1947), Juhan (sünd.1948) ja Tiina Gross (sünd.1952).

Teosed 
 "Акимов" – 1973
 "Жертвенный камень" – 2000
 "Ох этот Бес!"
 "Фаталист"
 "Причастие" – 1978
 "Кристиан и Мильви" – 1989
 "Партита" – 2002
 "Пилигрим" – 2002
 "Ох, Этот Ангел!"
 "О чем молчит человек"
 "Песни лунатика"
 "Эстонская трагедия"
 "Гори, гори, моя звезда"

Isiklikku 
Verner Oameri isa oli Gustav Oamer Vabadussõjast osavõtnu ja üks Eesti õhuväe esimestest lenduritest, isapoolne vanaisa Mihkel Oamer oli keiser Nikolai II õukonna jääger-jockey (егерь-жокей ), emapoolne vanaisa oli Eesti kolmas kommunist, Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liige Hans Rebane .

Aastail 1961–1964 oli ta abielus ujuja Mare Lillega  (poeg Henry Laks – muusik),
Teisest abielust on poeg Verner Oamer (1966–) – Venemaa filminäitleja , koduleht .

Vaata ka
Alfred Oamer, Saksamaal ülikooli lõpetanud arhitekt, Vene keisri kojameistri poeg.

Viited

Välislingid 
 Вернер Оамер – koduleht
 Журнал "Самиздат"
 

Eesti iluuisutajad
Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1934
Jacob Johan Taube

Vabahärra Jacob Johan Taube af Kudding (1624–1695) oli Liivimaalt Kudina mõisast pärit Rootsi sõjaväelane (kindralleitnant). 

Sündis Imastu ja Kudina mõisniku Justus Taube pojana.

Aastatel 1664–1668 oli ta Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner Narvas.

1675. aastal sai ta Kudina mõisa järgi, Rootsi vabahärraks Taube af Kudding ja immatrikuleeriti samal aastal Rootsi Rüütelkonda. 

Ta oli Navesti ja Koskise mõisa rentnik.

Tema muinsuskaitsealune vappepitaaf asub Tallinna Toomkirikus.

Perekond
Abiellus vabapreili Maria Horniga Marienburgist, kelle vanemad olid feldmarssal ja kindralkuberner Gustaf Evertsson Horn (1614–1666) ja tema esimene naine Maria Mörner (1619–1643). Abielust sündis:
Gustaf Adam Taube (1673–1732), Rootsi sõjaväelane, riigitegelane ning aastast 1719 krahv ja Eestimaa kindralkuberner, abiellus vabapreili Anna Dorothea von Ferseniga , 1701. aastal müüs ta esivanemate Kudina mõisa Rootsi majorile Karl Wilhelm von Stackelbergile, kelle pojast Otto Magnus von Stackelbergist sai hilisem mõisa omanik. (rootsi Gustaf Adam Taube)

Vaata ka
Taube

Välislingid
 Kultuurimälestiste Riiklik Register: J. J. Taube vapp-epitaaf, Chr. Ackermann, 1696 (puit, polükroomia)
 (1754) Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ... 
(1891) Nordisk familjebok
(1836) Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands (Kudina mõisa ajaloost saksa k.) 

Rootsi kindralleitnandid
Jacob Johann
Sündinud 1624
Surnud 1695
Maatriksite teooria

Maatriksite teooria on matemaatika, täpsemalt lineaaralgebra, haru, mis tegeleb maatriksite uurimisega.

Lineaaralgebra
Maatriksid
Gunnar Hololei

Gunnar Hololei (29. aprill 1927 Tallinn – 7. veebruar 2009) oli eesti spordiajakirjanik.

Elulugu
Gunnar Hololei lõpetas 1945. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1949. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna kaubanduse ökonoomika eriala.

Aastatel 1949–1990 töötas Gunnar Hololei Eesti Raadios spordireporteri, kommentaatori ja sporditoimetuse juhatajana. Ta toimetas muu hulgas saatesarju "12 terviselaupäeva" ja "Jookse terviseks". Ta tegeles ka noorte reporterite koolitamisega.

Ta tegi muu hulgas raadioreportaaže viitelt suve- ja taliolümpiamängudelt, paljudelt maailma- ja Euroopa meistrivõistlustelt, Kalevi suursõitudelt ning Kalevi korvpallikohtumistelt. 

Aastal 1950 võitis Gunnar Hololei kuldmedali Spartaki üleliidulistel meistrivõistlustel korvpallis. Aastatel 1967–1977 juhtis ta spordiühingu Kalev korvpallisektsiooni.

Gunnar Hololei mängis filmides "Vallatud kurvid" ja "Noor pensionär" spordireporterit.

Arhiiviandmetel värvati Gunnar Hololei 1957. aastal Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee 4. osakonna agendiks varjunimega "Sport".

Tunnustus
 1975 Eesti NSV teeneline sporditegelane
 2005 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (legendaarne spordireporter)

Isiklikku
Henrik Hololei on Gunnar Hololei poeg.

Teoseid
 "Innsbruck 1964" (koos Heino Kasega), Eesti Riiklik Kirjastus 1964
 "Kuldne Jumalanna tagasi Euroopasse", Eesti Raamat 1969

Viited

Välislingid 
Urmo Soonvald. Gunnar Hololei: “Võiksin ka täna reportaaže teha.” Õhtuleht, 27. aprill 2002
Gunnar Hololei (80) EPL, 28. aprill 2007
Lahkus Gunnar Hololei, mees, kelle jutt oli kiirem kui mäng Õhtuleht, 7. veebruar 2009
IN MEMORIAM: Spordireportaaži suurmeister Gunnar Hololei ehk legend naeratab rahulolevalt... Eesti Ekspress, 7. veebruar 2009
Lahkus legendaarne spordireporter Gunnar Hololei ERR, 7. veebruar 2009
Heikki Aasaru. Lembitu Kuuse: Gunnar Hololei oli suurmeister ERR, 7. veebruar 2009
 
Selgust meie spordiajakirjandusse, Luup, 1997, nr 1

Eesti spordiajakirjanikud
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Eesti NSV teenelised sporditegelased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1927
Surnud 2009
Athos (musketär)

Athos on väljamõeldud tegelane, musketär, Alexandre Dumas vanema romaanitriloogiast "Kolm musketäri", "Kakskümmend aastat hiljem" ja "Vikont de Bragelonne, ehk, Kümme aastat hiljem".

Dumas' teoste põhjal on Athose täielikuks nimeks Olivier d'Athos de la Fère ning tema eluaeg jääb vahemikku umbes 1595–1661. "Kolmes musketäris" on Athos d'Artagnani ja veel kahe musketäri, Aramise ja Porthose sõber. Athos on seltskonnast kõige vanem ja tal on sünge minevik, mis seob teda mileedi de Winteriga. Oma minevikumured uputab ta tavaliselt alkoholi. "Kolme musketäri" lõpuks selgub, et Athos on La Fère'i krahv, kes oli kunagi de Winteriga abielus.

Kahes järjeromaanis tuntaksegi Athost krahv de la Fère'ina, kes elab oma mõisavaldustes ning kellel on noor kangelaslik poeg, vikont Raoul de Bragelonne. Tema eesnime, sarnaselt Porthose omaga, romaanides ei avalikustata, kuid Dumas' näidendis "Musketäride noorus" kutsub noor mileedi teda Olivier'ks.

Teatud määral põhineb Athose tegelaskuju musketär Armand d'Athosel (umbes 1615–1643), kellega tal peale nime on siiski vähe ühist. Athose nimi on võetud ilmselt Athos-Aspise valla järgi Lõuna-Prantsusmaal Gaskoonias, samuti on see seotud Áthose mäega Kreekas.

Athose tegelaskuju on esinenud ka mitmes filmis ja telesarjas, mis on musketäride loo põhjal tehtud.

Kirjandusteoste tegelased
Prantsuse kirjandus
Bugi limaan

Bugi limaan (vene keeles Бугский лиман) on laht Musta mere põhjas Ukrainas. Lahe rannikul asub Mõkolaiv.

Lahe pikkus on 47 km, laius kuni 11 km. Koos Dnepri limaaniga moodustab Dnepri-Bugi limaani. 

Euroopa lahed
Musta mere lahed
Permutatsioon

Permutatsioon tähendab kombinatoorikas lõpliku hulga elementidest moodustatud jada, kus iga element esineb täpselt üks kord.

Hulk erineb jadast, kuna erinevalt viimasest pole hulgas elementide järjestus oluline. Näiteks {1,2,3} ja {1,3,2} tähistavad samu hulki, kuid erinevaid permutatsioone.

Üldistused 
Permutatsiooni mõistet kasutatakse järgnevates kontekstides.

Kombinatoorikas 
Kui on antud mingi n elemendist koosnev hulk ning me valime sellest hulgast r elementi (kus 0 ≤ r ≤ n), siis on neid elemente võimalik järjestada

erineval moel. Sümbol ! tähistab faktoriaali. Erijuhul, kui r = n

Seega n elemendilisi permutatsioone n elemendisest hulgast on täpselt n!.

Rühmateoorias 
Rühmateoorias käsitletakse suvaliste (isegi lõpmatute) hulkade permutatsioone. Hulga S permutatsiooniks on bijektsioon hulgast S hulka S, mis annabki võimaluse permutatsioonide koostamiseks ja see omakorda võimaldab defineerida permutatsioonide rühma. Kui hulk S on lõplik, sisaldades n elementi, siis hulgal S on n! permutatsiooni.

Permutatsioonide omadused ja erilised permutatsioonid 

Inversiooni moodustavad elemendid i ja j parajasti siis, kui i on eespool j-st kuid i > j.

Permutatsiooni paarsus on seotud inversioonide arvuga permutatsioonis. Kui permutatsioonis leidub paaris või paaritu arv ineverisoone, siis nimetatakse permutatsiooni vastavalt paarispermutatsiooniks või paarituks permutatsiooniks.

Transpositsioon on kahe elemendi ümbervahetamine, kusjuures kõik ülejäänud elemendid jäävad samaks. Transpositsioonide jaoks kehtib:
 Iga permutatsioon on esitatav transpositsioonide järjestikuse rakendamise teel.
 Transpositsioon muudab permutatsiooni paarsust.
 Viimast arvesse võttes võib permutatsiooni paarsuse defineerida ka järjestikku rakendavate transpositsioonide arvu kaudu, mis on antud transpositsiooni moodustamiseks tarvis.

Substitutsioonide rühm 
Bijektiivseid teisendusi hulgal nimetatakse substitutsioonideks. Saab näidata, et hulga substitutsioonid moodustavad rühma. Kui tegu on n elemendist koosneva lõpliku hulgaga, siis nimetatakse selle substitutsioonidest moodustunud rühma substitutsioonide rühmaks ja tähistatakse Sn. Substitutsioone on võimalik väljendada permutatsioonide abil.

Cayley-Hamiltoni teoreem ütleb, et iga lõplik rühm G on isomorfne mõne substitutsioonide rühma Sn alamrühmaga.

Vaata ka 
Püsipunktita permutatsioon
 Kombinatsioon

Viited

Välislingid 
Kombinatsioonide ja permutatsioonide kalkulaator

Kombinatoorika
Elementaarmatemaatika
Mozilla Foundation

Mozilla Foundation (Mozilla sihtasutus) on Ameerika Ühendriikides tegutsev kasumitaotluseta ettevõte, mille eesmärk on avatud lähtekoodiga Mozilla tarkvara arendamiseks vajalike rahaliste vahendite leidmine. Lisaks kooskõlastab sihtasutus arendusüksuste tööd ning on Mozilla kaubamärkide ja teabeomandi omanik.

Mozilla Foundationil on kaks tulutaotlevat tütarettevõtet: Mozilla Corporation ja Mozilla Messaging. Sihtasutusega on seotud kolm iseseisvat organisatsiooni, mis aitavad kaasa Mozilla toodete levitamisele: Mozilla Europe, Mozilla Japan ja Mozilla China.

Ajalugu 
Mozilla Foundationi eelkäijaks oli Mozilla Organization, mille Netscape rajas 23. veebruaril 1998. Netscape'i tütarettevõttena oli organisatsiooni ülesandeks Mozilla Suite'i arenduse koordineerimine. 15. juulil 2003 eraldus ettevõte Netscape'ist. Iseseisev ettevõte alustas tegevust mittetulunduslikuna ning sai nimeks Mozilla Foundation.

Tütarettevõtted

Mozilla Corporation 
Mozilla Corporation loodi 3. augustil 2005. Ettevõtte eesmärgiks on Mozilla Firefoxi ja Mozilla Thunderbirdi arendamine ja turustamine. Ettevõtte kasumiga rahastatakse Mozilla projekti.

Mozilla Messaging 
Mozilla Messaging loodi 19. veebruaril 2008. Ettevõte tegeleb Mozilla Thunderbirdi arendamisega.

Rahastamine 
Sihtasutuse põhitulu moodustab leping Google'iga, mille põhjal on Mozilla Firefoxis vaikeotsingumootoriks Google ning vaikekoduleheks otsingumootori koduleht, millel on Firefoxi kujundus. 2006. aastal sai Mozilla selle lepingu järgi Google'ilt 56,8 miljonit USA dollarit, mis moodustas 85% sihtasutuse kogusissetulekust.

Lisaks võtab sihtasutus vastu annetusi. Mozilla Foundationi loomisel 2003. aastal annetas Netscape'i emafirma AOL ettevõttele algkapitaliks 2 miljonit dollarit.

Välislingid 
 Mozilla Foundation
 Mozilla Corporation
 Mozilla Messaging
 Jim Hamerly and Tom Paquin with Susan Walton, Freeing the Source, The Story of Mozilla "O'Reilly Online Catalog ISBN 1-56592-582-3

Ameerika Ühendriikide infotehnoloogiaettevõtted
Mittetulundusühingud
Lawrence Eagleburger

Lawrence Sidney Eagleburger  (1. august 1930 – 4. juuni 2011) oli Ameerika Ühendriikide diplomaat ja poliitik. Ta oli Vabariikliku Partei liige.

Ta õppis Wisconsin-Madisoni Ülikoolis ja töötas välisministeeriumis 1957. aastast alates. Ta oli 1969–1971 riikliku julgeoleku nõuniku Henry Kissingeri abiline. 1977–1980 oli ta USA suursaadik Jugoslaavias. 1989. aastast oli ta riigisekretäri asetäitja. Oma Serbia-meelsuse tõttu sai ta hüüdnime Serbia Lawrence.

Ta oli Ameerika Ühendriikide riigisekretär George H. W. Bushi valitsuses 1992–1993.

Ameerika Ühendriikide riigisekretärid
Ameerika Ühendriikide suursaadikud Jugoslaavias
Sündinud 1930
Surnud 2011
Aegmultipleksimine

Aegmultipleksimine ehk ajajaotusega multipleksimine (inglise time division multiplexing; lühend TDM) on üks multipleksimise viisidest  telekommunikatsioonivõrkudes. Selle puhul toimub eri andmejadade edastamine näiliselt samaaegselt, kuid tegelikult lühikeste intervallidega vaheldumisi.

Telekommunikatsioon

he:ריבוב#TDM
Hulgateooria

Hulgateooria on matemaatika haru, mis uurib hulkade üldisi omadusi, samuti  järjestusi ja muid seoseid ning mõningaid muid valdkondi. 

Matemaatika alused on hulgateooriaga tihedalt läbi põimunud.  

Hulgateooria on üks moodsa matemaatika alustaladest. Kogu tänapäeva matemaatika sõnastatakse tavaliselt hulgateooria terminites ja enamik matemaatilisi objekte on defineeritav hulkadena. 

Moodsa hulgateooria rajajateks loetakse Georg Cantorit ja Richard Dedekindi. Pärast nende nn naiivse  hulgateooria paradokside avastamist (matemaatika aluste kriis) pakuti välja mitmeid aksiomaatilisi hulgateooriaid, mille seas on Zermelo-Fraenkeli hulgateooria, mis sisaldab valikuaksioomi, ja Von Neumanni-Bernaysi-Gödeli hulgateooria.

Ajalugu

19. sajand 

Hulgateooria rajas Georg Cantor aastatel 1874–1897. Termini "hulk" (Menge) asemel kasutas ta alguses sõnu Inbegriff ("kogusumma") ja Mannigfaltigkeit ("mitmekesisus"). Hiljem hakkas ta kasutama sõnu Menge ja Mengenlehre ("hulgateooria"). Aastal 1895 sõnastas ta järgmise hulga definitsiooni: ""Hulga" all mõistame oma kaemuse või oma mõtlemise hästi eristatud objektide m (mida nimetame M-i elementideks) iga kokkuvõtet M tervikuks."

Cantor klassifitseeris hulki, iseäranis lõpmatuid hulki võimsuse järgi. Lõplike hulkade puhul on see nende elementide arv. Ta nimetas kaht hulka ekvivalentseteks (võrdvõimsateks), kui neid saab bijektiivselt teineteisele kujutada, st kui nende elementide vahel on üksühene vastavus. Hulga M võimsus ehk kardinaalarv on Cantori järgi hulgaga M võrdvõimsate hulkade ekvivalentsusklass. Ta märkas tõenäoliselt esimesena, et on erinevaid lõpmatuid võimsusi. Kõigi naturaalarvude hulka ja kõiki sellega võrdvõimsaid hulki nimetatakse Cantori eeskujul loenduvateks hulkadeks, kõiki teisi lõpmatuid hulki mitteloenduvateks hulkadeks.

 Cantori olulisi tulemusi
 Naturaalarvude hulk, ratsionaalarvude hulk (Cantori esimene diagonaalargument) ja algebraliste arvude hulk on loenduvad ning seega võrdvõimsad. 
 Reaalarvude hulgal on suurem võimsus kui naturaalarvude hulgal, järelikult on ta mitteloenduv (Cantori diagonaaltõestus). 
 Hulga M kõigi alamhulkade hulgal (astmehulgal) on alati suurem võimsus kui hulgal M (Cantori teoreem).
 Kahest hulgast on vähemalt üks võrdvõimas teise hulga mõne alamhulgaga. Seda tõestatakse täieliku järjestuse mõiste abil, mida Cantor põhjalikult käsitles.
 Võimsusi on mitteloenduvalt palju. 

Cantor nimetas kontiinumi probleemiks järgmist küsimust: kas on olemas naturaalarvude hulga võimsuse ja reaalarvude hulga võimsuse vahepealne võimsus? Ta püüdis seda probleemi lahendada, kuid see ei õnnestunud. Hiljem selgus, et probleem on põhimõtteliselt lahendamatu.

Märkused

Kirjandus
Robert R. Stoll. Set Theory and Logic, Dover Publications, 1979
 Thomas Jech, Set Theory, The Third Millennium Edition, revised and expanded, 2003
Berend Mellin

Berend Bernhardsson Mellin (25. märts 1608 Steninge mõis, Soome – 26. september 1690 Stockholm) oli Rootsi sõjaväelane, Käkisalmi lääni asehaldur; Vahnerowi, Batzwitzi ja Triglaffi härra; krahvide ja vabahärrade Mellinite suguvõsa esivanem. 

Sündis Vahnerowi (Fahnrå), Batzwitzi (Bassewits) ja Triglaffi (Tryglå) härra, rüütelmeister Bernhard Stakesson Mellini ja Anna Tweiselni (Zweiffeln; surnud 1608) pojana (teistel andmetel isa nimi Christoph Mellin). Tema ema oli Ellivere mõisniku Bernhard Tweiselni (Zweiffeln) ja Andja mõisast pärit Dorothea Wrangelli tütar ja Ellivere pärijanna.

1668. aastal naturaliseeriti ta Rootsi aadliks ja immatrikuleeriti samal aastal Rootsi Rüütelkonda aadlisuguvõsana nr. 736. 

Talle kuulusid Eestimaal Ellivere (Ellefer) ja Soomes Ala-Urpala mõis.

Ta on maetud Viiburi vanasse toomkirikusse (soome k. Viipurin vanha tuomiokirkko).

Sõjaväeline karjäär
1627 – ratsaväelane, ooberst Herman Wrangeli rügemendis
1631 – leitnant, ooberst Reinhold Wrangelli Narva Garnisonirügemendis
1641 – kapten, ooberst Jürgen Paykulli rügemendis, osales samal aastal Kolmekümneaastase sõja Wolfenbütteli lahingus
1642 – major, krahv Gustaf Adolf Leijonhufvudi rügemendis
1645 – ooberstleitnant Östergötlandi ratsaväes ja Samuel von Sachseni rügemendi ülem
1648 – Saksa rügemendi ülem
1652 – Hämeenlinna lääni rügemendi ülem
1655 – Dirchau komandant
1674 – Käkisalmi lääni maapealik

Perekond
Berend Mellin oli kolm korda abielus:
1631. aasta pühakutepäeval Injus abiellus Margaretha Paykulliga (1614–1666), kelle vanemad olid Inju mõisnik Jürgen Claesson Paykull ja Margaretha Treyden Kurna mõisast. Abielust sündisid:
Jürgen Mellin (1633–1713), Rootsi krahv, kindralfeldmarssal, Bremen-Verdeni (1696–1698) ning Pommeri (1698–1711) kindralkuberner (rootsi k. Jürgen Mellin)
Bernhard Mellin (1636–1682), Rootsi sõjaväelane, Karjala rügemendi ülem, abiellus vabapreili Katharina Creutziga (1640–1687), kes oli admiral Lorentz Creutzi ja vabapreili Elsa Duwalli tütar, vabahärrade Bernhardi, Gustafi, Lorentzi ja Ernst Johan Mellini (1674–1746) isa
Hermann Mellin (surnud 1701), Rootsi vabahärra ja sõjaväelane, Hämeenlinna lääni rügemendi kolonelleitnant, abiellus 1668. aastal kolonelleitnant Hans Willigmanni tütre Elisabeth Dorotheaga
Gustaf Adolf Mellin (surnud 1708), Rootsi vabahärra ja sõjaväelane, Pori lääni rügemendi kolonelleitnant, aastast 1700 Viiburi lääni jalaväe ülem, abiellus vabapreili Margaretha Creutziga (1655–1690), kes oli admiral Lorentz Creutzi tütar
1671. aastal abiellus Sophia Elisabeth von Friesendorfiga (surnud 1677; Hieronymus von Friesendorffi ja N. N. von Bockholtzi tütar)
1680. aastal abiellus Anna Schulmanniga (surnud 1686; Otto von Schulmanni ja Anna von Wolfframsdorffi tütar)

Viited

Välislingid
 
 Die Familie von Mellin

Mellinid
Sündinud 1608
Surnud 1690
Rootsi ooberstid
Baktria

Baktria on muinas-Pärsia maakond, mis asetses Kesk-Aasias. Selle pealinn oli Baktra. 

Kyros II Suur (umbes 600 eKr või 576 eKr–530 eKr), ahhemeniidide dünastiast Pärsia kuningas, Pärsia impeeriumi rajaja vallutas selle ning tegi sellest Pärsia maakonna.

Kui Vana-Makedoonia kuningas  Aleksander Suur võitis Pärsia viimast valitsejat (334 eKr–330 eKr) Dareios III, üritas Baktria satraap Bessos organiseerida vastupanu Baktria kaudu. Aleksander vallutas ka Baktria 329–327 eKr ja sellest sai uue Makedoonia riigi maakond. Hiljem, diadohhide sõdade järel sai Baktriast hellenistliku Seleukiidide riigi osa. Aleksandri ja seleukiidide ajal asutati Baktrias uusi linnu (Ai-Khanoum) ning sinna saabus palju kreeka päritolu elanikke.

Kreeka-Baktria kuningriik

Seleukiidid ei suutnud Baktriat valitseda ning aastal 225 eKr muutis satraap Diodotos Baktria ja 245 eKr ka Partia ning Hürkaania satraap Andragoras alad iseseisvaks. Baktriast sai niinimetatud Kreeka-Baktria kuningriik (250–125 eKr), mis hõivas maa-alasid ka Indiast. kuid lõpuks lagunes väiksemateks kuningriikideks. Viimased kuningad valitsesid veel kuni aastani 10 pKr.

Vaata ka
Kaksküürkaamel ehk baktrian

Aasia ajaloolised riigid‎
Vana-Pärsia
Afganistani ajalugu
Usbekistani ajalugu
Aasia ajaloolised piirkonnad
Angie Stone

Angie Stone (sünninimi Angela Laverne Brown; sündinud 18. detsembril 1961 Columbias, Lõuna-Carolinas) on USA soullaulja.

Angie Stone on kolmekordne Grammy auhinna nominent, viimati 2008. aastal.

Albumid 
"Black Diamond" (1999) 
"Mahogany Soul" (2001) 
"Stone Love" (2004) 
"Stone Hits: The Very Best of Angie Stone" (2005) 
"The Art of Love & War" (2007)
"Unexpected (2009)
"Rich Girl (2012)

Välislingid 
Angie Stone'i koduleht

USA neosoulitäht Angie Stone esineb aprillis Jazzkaarel. Eesti Päevaleht 9. veebruar 2009

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1961
Vladimir Aleksandrovitš

Suurvürst Vladimir Aleksandrovitš (Владимир Александрович, 22. aprill 1847 Peterburi – 17. veebruar 1909 Peterburi) oli Venemaa suurvürst, Aleksander II kolmas poeg.

1886. aasta juunis tegi suurvürst Vladimir, keisri ülesandel ringsõidu Baltimail ja külastas seoses sellega Pärnut, Kuressaaret, Liibavit, Võnnut, Riiat, Tartut, Paidet ja teisi linnu.

Tema adjutandiks oli kaardiväe polkovnik Erich Gerhard von Pistohlkors (1853–1935), kelle abikaasast Olga Valerianovnast (1865–1929) sai 1902 Vladimir Aleksandrovitši venna, suurvürsti Pavel Aleksandrovitši (1860–1919) teine abikaasa. 

Vladimir Aleksandrovitš lasi Peterburi rajada Vladimiri palee.

Ta pidas tähtsaid ametikohti sõjaväes. Olles kaardiväe ja Peterburi sõjaväeringkonna ülemjuhataja, andis ta 9. jaanuaril 1905 ajaloolise käsu tulistada rahvast, kes oli kogunenud Talvepalee juurde, et anda tsaarile üle palvekiri. Seda tulistamist nimetati veriseks pühapäevaks ja see vallandas 1905. aasta revolutsiooni.

Sama aasta oktoobris läks Vladimir Aleksandrovitš erru, põhjuseks tema vanima poja Kirilli skandaalne abielu.

Isiklikku
Suurvürst Vladimir Aleksandrovitš oli abielus Mecklenburg-Schwerini printsessi Mariega (1854–1920), keda hakati nimetama Maria Pavlovnaks. Abielust sündis viis last: 
Aleksandr (1875–1877), 
Kirill Vladimirovitš (1876–1938), 
Boriss Vladimirovitš (1877–1943), 
Andrei Vladimirovitš (1879–1956), 
Jelena Vladimirovna (1882–1957).

Vladimiri vanema venna Aleksander III suguvõsa hukati Oktoobrirevolutsiooni ja sellele järgnenud sündmuste käigus täielikult. Sellepärast pärinevad Venemaa keisritrooni nõudlejad eksiilis kõik Vladimir Aleksandrovitšist.

Vaata ka
Romanovid

Viited

Kirjandus
К. Случевскій. По Сѣверу Россіи. Т. III. БАЛТІЙСКАЯ СТОРОНА. ПУТЕШЕСТВІЯ Ихъ ИМПЕРАТОРСКИХЪ Высочествъ Великаго Князя ВЛАДИМІРА АЛЕКСАНДРОВИЧА и Великой Княгини Маріи Павловны въ 1886 и 1887 гг. Съ картою пути. С.-ПЕТЕРБУРГЪ. Типографія Эдуарда Гоппе. 1888. ()
Holstein-Gottorp-Romanovid
Tartu ülikooli auliikmed
Venemaa keisririigi Riiginõukogu liikmed
Venemaa keisririigi senaatorid
Sündinud 1847
Surnud 1909
Andrei Vladimirovitš

Andrei Vladimirovitš (Андрей Владимирович, 14. mai 1879 Tsarskoje Selo – 30. oktoober 1956 Pariis) oli Venemaa suurvürst, Vladimir Aleksandrovitši poeg ja Kirill Vladimirovitši vend.

Ta on maetud Sainte-Geneviève-des-Bois' kalmistule.

Venemaa inimesed
Sainte-Geneviève-des-Bois' kalmistule maetud
Sündinud 1879
Surnud 1956
Korrutamine

Korrutamiseks ehk korrutamistehteks nimetatakse matemaatikas tehet, mis seisneb võrdsete liidetavate korduvas liitmises, ja selle tehte kõikvõimalikke üldistusi. Korrutamine on koos liitmise, lahutamise ja oma pöördtehte jagamisega üks aritmeetika neljast põhitehtest. Korrutustehte operande nimetatakse teguriteks ja tulemust korrutiseks. Korrutamise tehtemärgina kasutatakse enamasti sümboleid "·", "×" või kirjutatakse tegurid lihtsalt teineteise kõrvale. Tegurite a ja b korrutis esitatakse järelikult kujul

Üldistused 
Üldiseimal juhul on korrutamine suvaline binaarne algebraline tehe, mille operande nimetatakse teguriteks ja tulemust korrutiseks. Seega on mõiste "korrutamine" üldalgebras seotud pigem terminoloogiaga kui konkreetse tehtega. Korrutamise omadused määrab algebraline struktuur, kus see tehe defineeritud on. Struktuurid, mille ainsaks binaarseks tehteks on korrutamine, on näiteks rühmad, poolrühmad ja monoidid. Neis pole korrutamine enam tingimata kommutatiivne, kuid on siiski assotsiatiivne. Rühmoidid on näide struktuuridest, kus on loobutud ka korrutamise assotsiatiivsususest.

Korrutustehte mittekommutatiivne üldistus on näiteks maatriksite korrutamine ja funktsioonide kompositsioon. Näide mitteassotsiatiivsest üldistusest on vektorkorrutis. Ülalantud definitsiooni ei mahu aga näiteks skalaarkorrutis, sest kahe vektori skalaarkorrutis pole vektor vaid arv.

Kui algebralises struktuuris on lisaks korrutamisele defineeritud ka liitmine, siis eeldatakse enamasti, et korrutamine on liitmise suhtes distributiivne.

Vaata ka
 Astendamine
 Skalaariga korrutamine
 Skalaarkorrutis

Viited

Välislingid
Korrutamine, KAE Kool

Aritmeetika
Elementaaralgebra
Üldalgebra
Armand d'Athos

Armand d'Athos ehk Armand, Sillègue'i, Athose ja Autevielle'i isand (umbes 1615 – 21. detsember 1643) oli Prantsuse sõjaväelane (musketär).

Ta sündis Prantsuse Navarras Béarnis. Ta oli sõber Isaac de Porthau ja Henri d'Aramitziga, kes olid 
Alexandre Dumas'le inspiratriooniks Porthose ja Aramise tegelaskuju loomisel. 
Armand d'Athose järgi nimetas Dumas Athose. Ta oli lähedane sõber ka Artagnani krahviga ("d'Artagnan"), kes ta elu päästis. Armand hukkus 1643. aastal lahingus.

Prantsusmaa sõjaväelased
Surnud 1643
Sündinud 1610. aastatel
Lõige

Lõige võib tähendada mitut asja.
Lõige võib tähendada lõikamist või lõikekohta.
Hulkade lõige on matemaatikas hulkade ühisosa.
Lõige on rõivaste valmistamisel kasutatav šabloon (või šablooni joonis), mille järgi lõigatakse tekstiilist välja vajaliku suuruse ja kujuga tükid.
Lõige on õigusteaduses paragrahvi allajotis.
 ...

Vaata ka
Karr (lõige)
Iseloomulik lõige
Ristlõige
Kuldlõige
Keisrilõige
Politsei- ja Piirivalveameti lennusalk

Politsei- ja Piirivalve lennusalk on Politsei- ja Piirivalveameti üle-eestiline üksus, mis kuulub teabehaldus- ja menetlusosakonna koosseisu ning tegeleb piirikontrolli, otsingu- ja päästetöödega. Lennusalga praeguseks juhiks on Kalmer Sütt.

Ajalugu
Üksuse juured on aastas 1992, kui moodustati Piirivalveameti lennuosakond. 8. veebruaril 1993. aastal loodi Riigi Piirivalve Lennueskadrill, mille ülemaks määrati Arvo Palumäe. Tegevust alustati kahe Saksamaalt annetuseks saadud L-410 lennukiga, mis anti üle 23. veebruaril 1993. Alates 1993. aastast osaleti nende lennukitega Helsingi Komisjoni lendudel. 1. septembril 1994 moodustati selle üksuse baasil Eesti Riiklik Lennusalk. Samal aastal osaleti L-410 lennukiga parvlaeva Estonia päästeoperatsioonis.

See sündmus oli üheks ajendiks uue kopterieskadrilli loomisel. 7. detsembril 1995 andis Saksa Õhupääste Eestile üle neli Mi-8 kopterit ning Soomes hakati välja õpetama kaht esimest pinnaltpäästjat. 22. aprillil 1997 läks üksus uuesti piirivalve koosseisu ja nimetati ümber Piirivalve Lennusalgaks. Aastail 2007–2011 hangiti uued AW139 kopterid, mis asendasid vananenud Mi-8 koptereid. 2010. aastal viidi lennusalk Politsei- ja Piirivalveameti koosseisu, piirivalveosakonna alla. 11. septembril 2013 avati uus kordonihoone ja kopteriangaar Kuressaare lennuväljal. Seoses 2014. aasta reformiga Politsei- ja Piirivalveametis, viidi lennusalk teabehaldus- ja menetlusosakonna alla.

Varustus

Praegune varustus

Varasem varustus

Viited

Siseministeerium
Eesti piirivalve
Lennundusvaldkonnas tegutsevad Eesti ettevõtted ja organisatsioonid
Piirivalveamet

Piirivalveamet oli Siseministeeriumi hallatav valitsusasutus, mis juhtis kogu Eesti piirivalve tegevust.

Piirivalveameti koosseisu kuulusid järgmised üksused:
teabe- ja analüüsiosakond
piiri- ja mereosakond
rahvusvahelise koostöö osakond
personali- ja dokumendihalduse osakond
logistikaosakond
raamatupidamisjaoskond
siseauditi jaoskond

Alates 1995. aastast sai Piirivalveameti ülesandeks merepääste Eesti vetes, mida koordineeris merepäästekeskus MRCC Tallinnas ja merepääste alamkeskus ARCC Kuressaares. Alates septembrist 2000, pärast Alambra reostusjuhtumit, sai Piirivalveamet ülesandeks ka reostustõrje Eesti vetes.

Lisaks tegutses piirivalveameti juures Eesti Piirivalve Ohvitseride Kogu.

1. jaanuaril 2010 ühines piirivalveamet koos muude politsei-, piirivalve- ning kodakondsus- ja migratsiooniametkondadega Politsei- ja Piirivalveametiks.

1. novembril 2014 algatas Piirivalveameti endine peadirektor Tarmo Kõuts pöördumise riigikogu poole, et taastada Piirivalveamet iseseisva paramilitaarse organisatsioonina, mis alluks otseselt siseministeeriumile ja sõjaolukorra puhkedes kaitseväe ülemale.

Piirivalveameti peadirektorid
 Andrus Öövel (1991–1993)
 Tarmo Kõuts (1993–2000)
 Harry Hein (2000–2005)
 Roland Peets (2005–2009)

Ajalugu 
Eesti Riiklik Piirikaitseamet moodustati Eesti NSV Valitsuse määrusega 8. aprillil 1991. 15. juulil 1991 moodustati Riikliku Tolliameti ja Riikliku Piirikaitseameti baasil Riiklik Tolli- ja Piirikaitseamet Eesti Vabariigi riigiministri valitsemisalas. 29. augustil 1991 reorganiseeriti Riiklik Tolli- ja Piirikaitseamet Eesti Vabariigi Riigi- ja Piirikaitseametiks Eesti Vabariigi riigiministri valitsemisalas. 

Eesti Vabariigi Riigi- ja Piirikaitseameti reorganiseerimisega Eesti Vabariigi Valitsuse määrusega moodustati 28. veebruaril 1992 Eesti Vabariigi Piirivalveamet.

Vaata ka 
 Piirist Piirini
NSV Liidu piirivalve Eestis
Eesti Vabariigi majanduspiir

Viited

Siseministeerium
Eesti piirivalve
Soomusvägi

Soomusvägi on maavägede lahingurelvaliik (väeliik), mis koosneb suure manöövrivõime, tulejõu ja lahinguvõimega soomustatud mehhaniseeritud üksustest. Soomusväe ülesandeks on tagada tegevuse liikuvus ja manöövrivõimekus lahinguväljal ja selle läheduses. 

Võidakse kutsuda ka tankiväeks (venekeelne laen).

Koosseis 
Soomusväe koosseisus on peamiselt järgmised alamväeliigid ehk relvaliigid:
 tankivägi
 soomusjalavägi
 soomustatud lahingutoetus (pioneerivägi, suurtükivägi, õhutõrje)
 soomustatud lahinguluure

Lisaks on soomusväe koosseisus oma lahinguteenindustoetuse ja juhtimisüksused.

Soomusväes võidakse moodustada: 
 soomusarmeesid (soomusgruppe)
 soomuskorpusi
 soomusdiviise
 soomusbrigaade
 soomuspataljone (pataljoni taktikaline grupp tanki- ja soomusjalaväekompaniidega)

Põhirelvastus  
Tankid,
jalaväe lahingumasinad, 
soomustransportöörid (harvem). 

Lisaks kuuluvad soomusvägede relvastusse soomustatud liikursuurtükid ja õhutõrjesoomukid, pioneeri-, luure-, evakueerimis- ja sidesoomukid. Enamus soomusvägede koosseisus olevast sõjatehnikast on roomikveermikul.

Taktika 
Soomusvägede taktika võtmeks on (erinevalt kergemate ja väiksema maastikuläbimisvõimega sõidukitega jalaväest) soomustehnika vahetu lahinguväljal lahingutegevuses osalemise võime koos oma isikkoosseisuga. See annab soomusallüksustele lahingus suurema tulejõu ja manöövrivõime. Tavaliselt tegutsevad lahinguväljal lahingurivistuses rühmitununa koostöös soomusjalaväe allüksused jalaväe lahingumasinatel ja tankiallüksuste lahingutankid. Neile järgnevad muud lahingu- ja lahingutoetussoomukid. Arvuline suhe lahinguväljal efektiivseks tegutsemiseks on tavaliselt vähemalt 1 tank 3–4 lahingumasina (soomusjalaväe rühm) kohta. Üldjuhul ei tegutse tankid lahingus üksi ilma soomusjalaväe toetuseta, kuid soomusjalaväe allüksused on vajadusel suutelised passiivsemaks tegevuseks (näiteks lahinguluure, julgestamine, patrull, kaitselahing) ilma tankideta. 

Tankide ülesandeks on hävitada lahingus vastase tulepunkte, relvasüsteeme ja raskemat soomustehnikat. Lahingumasinatel või jalastunult tegutsevad soomusjalaväelased võitlevad vastase elavjõuga, kerge soomustehnika ja relvasüsteemidega, hõivavad või hoiavad maa-alasid ja ehitisi ning katavad tankide tegevust. Lahingukontakti puudumisel paiknevad soomusjalaväelased manöövrit tehes oma soomukitele.

Ajaloost 
Soomusvägede sünniks loetakse 15. septembrit 1916, kui inglased kasutasid Somme lahingus esmakordselt tanke. 

Pärast Esimest maailmasõda toimus soomusvägede põhjalikum arendamine, eriti Saksamaal ja Nõukogude Liidus. Soomusvägede revolutsioonilise taktika peale tulid esmalt küll inglased (näiteks Liddell Hart), kuid arendamist leidis see põhiliselt hoopis 1930. aastatel Saksamaal (Blitzkrieg – välksõda).

Teises maailmasõjas etendasid soomusväed juba enamikus operatsioonides ja kampaaniates põhilist rolli. Enamasti nii on see olnud ka hilisemates suurtes konventsionaalsetes relvakonfliktides.

Soomustehnika
Maavägi
Albrecht Alkibiades

Albrecht Alkibiades, ka Albrecht Alcibiades (28. märts 1522 Ansbach – 8. jaanuar 1557 Pforzheim) oli Brandenburg-Kulmbachi markkrahv (ametlikult Albrecht II) aastatel 1527–1553.

Albrecht oli Brandenburg-Kulmbachi markkrahvi Kasimiri, keiser Karl V väejuhi vanem poeg. Kui ta isa Ungaris türklastevastase sõjakäigu ajal suri, oli ta vaid viieaastane. Markkrahvkonna regendiks sai tema onu, Ansbachi markkrahv Georg, kes oli seda kuni 1541. aastani, mil Albrecht sai täisealiseks. Iseseisvalt võimule saades oli Albrechtist saanud onu mõjul protestant, kuid samas säilitas ta kontaktid ka katoliiklastega. 1545. aastal sõlmis ta liiduleppe oma teise onu, Preisimaa hertsogi Albrecht von Hohenzollerniga, kes oli üks protestantide olulisemaid juhte. Kuid kui aasta hiljem puhkes Schmalkaldeni sõda, otsustas ta sarnaselt protestantliku Saksi hertsogi Moritziga liituda Karl V-ga ja oli tema võidukate vägede hulgas, kui protestantlikud vürstid alistati. 

Koos keisriga üritas Albrecht 1549. aastal välja töötada ka rahulepet viimase Karl V võimu alt välja jäänud saksa vürsti, Preisi Albrechtiga. See nõndanimetatud Brüsseli programm sisaldas ettepanekut kogu Läänemere idakalda poliitilise korralduse muutmiseks: Poola võimualune Lääne-Preisimaa pidi saama ametlikult Saksa-Rooma riigi osaks, kuid samas jääma Poola tegeliku võimu alla; Preisi hertsogkond pidi Sigismund II Augusti surma järel minema aga keisririigi otsealluvusse. Liivimaal pidanuks aga Albrechti Riia peapiiskopist vend Wilhelm loobuma kompensatsiooni vastu oma ametikohast ja peapiiskopkonna alad pidanuks liidetama Liivi ordu valdustega. Kuid keisri reaalne võim siiski nii suur ei olnud, et seda programmi läbi suruda, Poola polnud sellest aga mingil määral huvitatud.

1551. aastal osales Albrecht taas sõjaretkel Saksi Moritzi poolel, sedakorda aga keisri vastu. Protestantlikud vürstid olid edukad ja surusid keisrile peale Passau lepingu, millega too oli sisuliselt sunnitud lubama protestantliku usu levikut. Kuid Albrecht sellega ei leppinud ja jätkas sõda. Paraku ei leidnud ta liitlasi ja sedakorda asus Saksi Moritz Põhja-Saksa vürstide eesotsas tema vastu võitlema. 1553. aastal said tema väed mitu korda rängalt lüüa ja ehkki Saksi Moritz lahingus langes, pidi Albrecht seejärel peagi Kulmbachist põgenema. 1554. aasta alguses sai ta lõplikult lüüa ja pidi oma õe juurde Badenisse põgenema. Keiser pani ta riigivande alla ning konfiskeeris ametlikult tema valdused. Just sel ajal sai ta oma hüüdnimeks ka Alkibiades, seda tema hoolimatu sõjakuse tõttu, mis lõpuks talle endale saatuslikuks sai. Albrecht suri vaid 34-aastasena 1557. aasta alguses seni täpselt kindlaks tegemata haigusse, mis võis olla Guillaini-Barré sündroom.

Sugupuu

Brandenburg-Kulmbachi monarhid
Hohenzollernid
Sündinud 1522
Surnud 1557
Walter Hallstein

Walter Peter Hallstein (17. november 1901 Mainz – 29. märts 1982 Stuttgart) oli Saksa poliitik ja õigusteadlane.

1942. aastal kutsuti ta sõjaväeteenistusse, kus ta teenis Põhja-Prantsusmaal suurtükiväeleitnandina. 26. juunil 1944 langes ta Cherbourgi lahingus ameeriklaste kätte vangi ja viidi Mississippisse Camp Como sõjavangilaagrisse. Laagris rajas ta "laagriülikooli", õpetades vangidele õigusteadust. Lisaks õppis ta ka Rhode Islandil Fort Gettys USA konstitutsiooni.

Hallstein jõudis Saksamaale tagasi novembris 1945, kus ta algatas kampaania Frankfurdi ülikooli taasavamiseks. 1. veebruaril 1946 hakkas ta seal õppejõuks, ning aprillis valiti rektoriks, kelleks ta jäi kuni 1948. aastani.

Ta oli Saksamaa välisministeeriumi riigisekretär ning Rostocki ja Frankfurdi ülikooli professor.

Tunnustused 
 Karl Suure auhind 1961

Vaata ka 
 Hallsteini doktriin

Saksamaa poliitikud
Sündinud 1901
Surnud 1982
Schibsted

Schibsted on Norra meediagrupp, mis tegutseb 20 riigis, peamiselt Norras ja Rootsis. Ta on Oslo väärtpaberibörsil noteeritud. Eestis omas ta pikka aega ajalehti Postimees ja Õhtuleht ning telekanaleid Kanal 2 ja Kanal 11. Aastal 1998 ostis ta Sõnumilehe.

Schibstedi tegevus on seotud erinevate meedia valdkondadega nagu: ajaleht, televisioon, film, kirjastamine, multimeedia ja mobiiliteenused. 

Schibstedi aktsiatega kaubeldakse Oslo börsil.

Viited

Välislingid 
  Kodulehekülg

Norra ettevõtted
Börsiettevõtted