joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Unkaauk

Unkaauk (ka: ungas, ung, ungaauk, karuperse, karupeks, karupersis, karuauk, ulviauk) on nelja pinnaga kelpkatuse otstesse jäetud õhuava. Unkaauku ääristasid unkalauad.

Unkaaugu praktiline otstarve oli hoonest suitsu välja juhtimine, kui korstnaid veel ei kasutatud (neid hakati ehitama alles 19. sajandil). Samuti pääsesid sealtkadu hoonesse värske õhk ja valgus.

Unkaauk mütoloogias 

Unkaauk on tihedalt seotud mütoloogiaga. Arvati, et unkaaugu kaudu pääsevad majja välismaailma vaenulikud jõud nagu pahad vaimud, kratid jms. Risti asetsevad unkalauad pidid selle kurja sissepääsemist takistama. Unkalaudadesse ja unkaaugu kattelaudadesse lõigati erinevaid maagilisi kaitsemärke, kuna kõrgel katusel asetsedes pidid nad kaitsma kogu maja. Unkaaugu kattelaudadesse lõigati õhu- ja valgusavadeks risti, ketta, kolmnurga, südame jm üldtuntud sümbolite kujutisi. Unkalaudade otsad vooliti linnu- või hobusepea või sarve kujuliseks. Vahel pandi sinna juurde veel igaks juhuks hobuse pealuu. eestlased uskusid, et need sümbolid hoiavad majast eemale haigused, õnnetused, vargused ja toovad majale õnne.

Unkaaugu läheduses viibimine pidi andma maagilisi võimeid. Sealtkaudu võis näha muidu nähtamatut. Jaaniööl läbi unkaaugu vaadates pidi nägema kuidas vanapagan tulevalgel raha kuivatab ja pärast võivat inimene ise sealt võtta. Samuti saavat perenaine jaaniööl unkaaugu kaudu kogu ümbruskonna piimaõnne oma majja kutsuda (Põlva).

Hingedeaja lõppedes koiduajal läbi unkaaugu vaadates, võib näha, kuidas hinged tagasi surnuaiale lähevad, "keik valges riides, tee täielt kiriku poole" (Suure-Jaani). Unkaauku pandi hingedeajal toitu spetsiaalsele lauale. Unkaauk oli ava teispoolsusesse.

Sarnaseid unkaauke ja -laudu esines muinasajal pea kogu Euroopas.

Tõnis Vint on leidnud üllatavaid ühtelangevusi jaapani iidsete templiehitustavade ja eesti külaarhitektuuri vahel. Unknaaugu karu- liitelised paralleelnimed võivad viidata Karu Jumalale. Eesti majade unkaauk oli suunatud Suure Karu (Suur Vanker) tähtkujule.

Unkaauk kultuuris 
Debora Vaarandil on luuletus "Tont unkaaugus".

Viited 

Eesti keskaeg
Eesti etnograafia
Ehitus
Katus
Sümbolid
Keskaja Euroopa arhitektuur
Eva Truuverk

Eva Truuverk (sündinud 13. septembril 1970 Saaremaal) on eesti kodanikuaktivist, keskkonnakaitsja.

Ta on lõpetanud 1988. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa 1. Keskkooli. Tartu Ülikoolis õppis ta kaubandust ja 1998. aastal kaitses Tallinnas magistrikraadi rahvusvahelise ärijuhtimise alal.

Aastatel 2004–2006 korraldas ta vabatahtlikuna Noorte Koja Euroopa konverentsi. See toimus Eestis ja osalejaid oli 2500 kokku 50 riigist.

Ta oli 2008. aastal toimunud aktsiooni "Teeme ära!" üks korraldajatest.

2018. aastal valis Eesti Ettevõtlike Naiste Assotsiatsioon Truuvergi aasta naiseks maailmakoristuspäeva Teeme Ära korraldamise eest. Koristamistalgutesse pühendumise eest valis Kultuuriministeerium ta ka aasta kodanikuks.

2020. aastast kuulub ta rohemajandusele keskenduvale sihtasutuse Rohetiiger juhatusse.

Tunnustus
2018 – aasta naine
2018 – aasta kodanik

Viited

Välislingid
Heidi Hanso, Eva Truuverk: Täitsa võimalik, et kõik on võimalik

Eesti inimesed
Aasta kodanikud
Sündinud 1970
Karl Hansson

Karl Hansson, ka Karl Hansen (2. oktoober 1905 Valga – 1973) oli eesti kommunist ja Nõukogude sõjaväelane.

Karl Hansson osales töölis- ja kommunistlikus liikumises Pärnus ning oli illegaalse poliitilise tegevuse eest kohtulikult karistatud. 

1923. aasta Tallinna linnavolinike valimisel valiti ta Tallinna linnavolinikuks Töörahva Ühise Väerinna nimekirjast ja 1927. aasta Tallinna linnavolinike valimisel Tallinna tööliste kandidaatide nimekirjast.

Vabanes Tallinna keskvanglast 1934. aastal, 1936 läks NSV Liitu. 1937. aastast osales Karl Hansson Kominterni suunamisel Hispaania kodusõjas. Mais 1939 tuli Eestisse tagasi.

Enne 1940. aasta sündmusi töötas Karl Hansson Tallinnas Lasnamäel asunud Lossmann & Co bergmanntorude vabrikus.

1940. aastal pärast juunipöörde teostamist Eestis, määrati Karl Hansson Rahva Omakaitse ülemaks.  

Pärast Teise maailmasõja käigus Nõukogude-Saksamaa sõja algust määrati Karl Hansson 11. Haapsalu hävituspataljoni komissariks.

Pärast Teist maailmasõda töötas Karl Hansson EK(b)P  piirkondliku EK(b)P Järvamaa Komitee sekretärina.

Viited

Välislingid
Valdur Ohmann, Hispaaniast fašismivastasest võitlusest naasenud pandi NSV Liidus türmi, Tuna, 2006, nr 4.
 Elu ja tegevus kuni 20.06.1940,  Päewaleht, nr. 192, 20 juuli 1940

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Tallinna linnavolikogu liikmed
Eesti NSV hävituspataljonlased
Eesti NSV I Ülemnõukogu liikmed
Sündinud 1897
Surnud 1973
Imperial College London

Imperial College (ametliku nimega Imperial College of Science, Technology and Medicine) on ülikool Suurbritannias Londonis.

Ülikool asutati aastal 1907, mil liideti mitu senist kõrgkooli.

Viited

Välislingid 
 Kolledži veebileht

Suurbritannia ülikoolid
London
Sjur Røthe

Sjur Røthe (sündinud 2. juulil 1988 Vossis) on Norra murdmaasuusataja. 

Juunioride maailmameistrivõistlustel 2007. aastal Travisios võitis Røthe hõbemedali 20 km suusavahetusega sõidus. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos sai ta 50 km ühisstardiga vabasõidus 4. koha ja 30 km suusavahetusega sõidus 14. koha ning 15 km klassikasõidus 21. koha. 

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis tuli ta maailmameistriks 30 km suusavahetusega sõidus ja teatesõidus.

Maailma karikavõistlustel debüteeris Røthe 14. märtsil 2009 Trondheimis 50 km ühisstardiga klassikasõidus, kus ta katkestas. Esimest korda jõudis ta punktikohale ehk 30 parema hulka 21. novembril 2009 Beitostølenis 15 km vabasõidus, kus ta sai 18. koha. 2010. aasta märtsis Lahti Mk-etapil kuulus ta 4×10 km teatesõidus Norra võidukasse meeskonda. Kaks aastat hiljem 2011.–2012. aasta maailma karikasarjas Lahtis peetud MK-etapil sai ta oma parima koha individuaaldistantsil, olles 30 km suusavahetusega sõidus neljas. Esimest korda jõudis ta poodiumile 13. detsembril 2012 Canmore'is, kui oli 15 km ühisstardiga klassikasõidus teine. Esimese etapivõidu sai ta 14. märtsil 2015, kui võitis 50 km vabatehnikaetapi Oslos.

Saavutused

Maailmameistrivõistlustel 

 2013  Val di Fiemmes 
  maailmameister 4×10 km teatesõidus
  pronksmedal 30 km suusavahetusega sõidus
 2019  Seefeldis
  maailmameister 30 suusavahetusega sõidus
  maailmameister teatesõidus

Juunioride maailmameistrivõistlustel 
 2007  Tarvisios
  hõbemedal 20 km suusavahetusega sõidus

Maailma karikavõistlustel 
Sjur Røthe on individuaalselt osalenud 138 maailma karika etapil (seisuga 24. veebruar 2019) ja jõudnud poodiumile 14 korral, millest neljal korral kõige kõrgemal astmel.

Maailma karikavõistluste etappide võidud

Välislingid  
 Sjur Røthe FIS-i koduleheküljel (fis-ski.com)

Norra murdmaasuusatajad
Sündinud 1988
Gigliola Cinquetti

Gigliola Cinquetti (; sündinud 20. detsembril 1947 Veronas) on itaalia laulja ja ajakirjanik.

Aastal 1964 võitis ta 16-aastaselt Sanremo muusikafestivali lauluga "Non ho l'età" (eesti keeles "Ei ole ma veel selles eas"). Võit võimaldas tal selle lauluga esindada Itaaliat 1964. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, mille ta samuti võitis. See oli Itaaliale esimene võit. Laul sai rahvusvaheliselt väga populaarseks, singlit müüdi üle kolme miljoni eksemplari.

Sanremo festivalil osales ta veel aastatel 1965, 1966, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1985, 1989 ja 1995.

1974. aastal osales ta Eurovisioonil uuesti ning sai lauluga "Sì" teise koha.

1991. aastal oli ta koos Toto Cutugnoga Itaalias Eurovisiooni õhtujuht.

Itaalia lauljad
Itaalia esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Sündinud 1947
Eurovisiooni võitjad
Volterra

Volterra on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune) Itaalias Toscana maakonnas Pisa provintsis. Volterra sai linnaõigused Toscana suurhertsogi 1750. aasta 1. oktoobri seadusega.

531 meetri kõrgusel merepinnast asuva Volterra asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

Haldus
Volterra piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casole d'Elsa (SI), Colle di Val d'Elsa (SI), Gambassi Terme (FI), Lajatico, Montaione (FI), Montecatini Val di Cecina, Peccioli, Pomarance, San Gimignano (SI)

Volterra halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Saline di Volterra, Mazzolla, Villamagna.

Ajalugu
Volterra oli asustatud juba neoliitikumi ajal ning oli ka oluline etruski tsivilisatsiooni keskus (Velathri või Felathri); Vana-Rooma ajal oli linn (Volaterrae nime all) munitsiipiumi õigustes. Alates 5. sajandist asus linnas piiskopi residents. Piiskopivõimu kahanedes langes Volterra firenzelaste huvisfääri. Aeg-ajalt puhkenud ülestõusud Firenze ülemvõimu vastu suruti firenzelaste poolt maha. 

Luuletaja Jacopo da Leona oli Volterras kohtunikuks 13. sajandil.

Firenze vabariigi kukutamisega 1530. aastal langes Volterra Medicite võimu alla.

Viited

Välislingid
 Kodulehekülg

Itaalia linnad
Itaalia vallad
Dünaburgi kasarmud

Dünaburgi kasarmud on kasarmud Tallinnas aadressil Filtri tee 12.

Venemaa keisririigi ajal paiknesid kasarmutes Venemaa keiserliku armee Eestimaa kubermangus paiknenud Venemaa Keisririigi  91. Dvina jalaväepolk ja hiljem Esimese maailmasõja ajal 472. Masalski jalaväepolk.

1917. aastal kasutas kasarmuid 1. Eesti jalaväepolk, enne Rakvere piirkonda üleviimist.

Eesti Vabariigi ajal, 1923. aasta septembris nimetati Dünaburgi kasarmud, Ülemiste kasarmuteks.

Eesti NSV ajal asus hoonetes NSV Liidu õhukaitsevägede 14. õhukaitsediviisi staap.

Välislingid

Tallinna militaarehitised
Kesklinna linnaosa ehitised
Tallinna kultuurimälestised
Varesesaare venelased

"Varesesaare venelased" on 2012. aasta Eesti dokumentaalfilm, mille autor on Sulev Keedus. Film räägib inimestest, kelle elu on mõjutanud Kreenholmi manufaktuuri sulgemine 2010. aastal. 

Filmi lavastajat ajendas Kreenholmist filmi tegema külaskäik Narvasse ajal, mil manufaktuuri pankrot oli juba aimatav. Talle pakkus huvi mõte hakata jälgima nende inimeste käekäiku, kes pidid hakkama valmistuma peatseks töötuks jäämiseks. Lõpuks jäi filmis ainsaks Kreenholmi töötajaks endine kuduja ning filmist sai laiem vaade Narva elanikele, kes on ühel või teisel moel olnud paratamatult seotud linna suurima tööandjaga. 

Eesti Filmiajakirjanike Ühing valis "Varesesaare venelased" 2012. aasta filmiks.

Välislingid 
Andres Laasik "Sulev Keedus sai valmis Kreenholmi-doki". Eesti Päevaleht, 30. märts 2012
Maria Ulfsak-Šeripova ""Kus on see Jumal, kes aitab?"". Eesti Ekspress, 2. aprill 2012
Andres Laasik "Narva jõel ja täitsa põhjas". Eesti Päevaleht, 2. aprill 2012
Olev Remsu "Portreed ja autoportreed". Sirp, 13. aprill 2012
Sven Harjo "ELU PÄRAST FILMI: Varesesaare-Jana vangis, narkarid tiksuvad lõpu poole". Õhtuleht, 15. september 2012

2012. aasta filmid
Eesti dokumentaalfilmid
Narva
Herbert Kuurme

Herbert Kuurme (kuni 1937 Kuurberg; 13. juuli 1911 Haljava – 16. aprill 2005) oli eesti vaimulik.

Elulugu 
Ta lõpetas 1930. aastal Tallinna poeglaste humanitaargümnaasiumi. Aastatel 1933–1937 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. 

Prooviaastal oli ta Valga Peetri-Luke koguduses. Ordineeriti 26. detsembril 1938 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1938–1939 Valga Peetri-Luke koguduse õpetaja Arnold Tammiku isiklik adjunkt ja 1939. aastal Helme Maarja koguduse õpetaja Johannes Uustali isiklik adjunkt. 13. oktoobril 1939 määrati ta Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja kohusetäitjaks. Põltsamaa Niguliste kogudust teenis ta aastatel 1939–1993. Lisaks hooldas ta aastatel 1969–1983 Pilistvere Andrease kogudust ja aastatel 1965–1979 Kursi Maarja-Eliisabeti kogudust. Lisaks oli ta aastatel 1978–1993 Viljandi praostkonna praost ja aastatel 1977–1993 konsistooriumi assessor.

Ta on maetud Põltsamaa kalmistule.

Tunnustus
1995 Põltsamaa linna aukodanik
1997 Riigivapi II klassi teenetemärk

Isiklikku

Tema abikaasa oli inglise keele õpetaja ja Põltsamaa kogudusetegelane Asta Kuurme, äi oli sõjaväelane ja metsandustegelane Voldemar Luik ning naisevend oli looduskaitsja Heino Luik. 

Tema lapsed on füüsikaõpetaja Mart Kuurme, Jaan Kuurme, muusik ja õpetaja Tõnis Kuurme ja Tiina Sarjas.

Mälestuse jäädvustamine
13. juulil 2006 asutati Põltsamaal Tartu Kultuurkapitali juurde Herbert Kuurme mälestusfond, kust makstakse stipendiume usuteaduse üliõpilastele.

Viited

Välislingid
Kirikuelu. Herbert Kuurme 100 Vikerraadio saade. Salvestatud 12. juunil 2011
Mari Paenurm, Herbert Kuurme – fenomeni algpõhjused on Jumalas, Ajaleht Eesti Kirik, 15. juuni 2011

Põltsamaa Niguliste koguduse vaimulikud
Viljandi praostid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Riigivapi II klassi teenetemärgi kavalerid
Põltsamaa linna aukodanikud‎
Põltsamaa kalmistule maetud
Sündinud 1911
Surnud 2005
Arvo Järvet

Arvo Järvet (sündinud 23. septembril 1948) on eesti geograaf.

Ta on töötanud pikka aega õppejõuna Tartu Ülikoolis.

Viited

Välislingid
 Arvo Järvet Eesti Teadusportaalis

Eesti geograafid
Eesti hüdroloogid
Tartu Ülikooli õppejõud
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Sündinud 1948
Alma Tomingas

Alma Tomingas (15. november 1900 Rakvere – 29. jaanuar 1963 Tartu) oli eesti farmatseut. 

Ta lõpetas aastal 1928 Tartu ülikooli, oli seal seejärel õppejõud ning aastast 1940 farmakognoosiakateedri juhataja. 
Ta oli farmaatsiadoktor (1933) ning esimene eestlasest naisprofessor (1940). 

Aastail 1952–1955 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna dekaan. 

Ta uuris ravimtaimi, neist valmistatud drooge ja nende keemilist koostist, arendades farmakognoosia keemilist suunda.

Välislingid 
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti farmatseudid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna dekaanid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Eesti NSV II Ülemnõukogu liikmed
Rohuteadlaste Koja liikmed
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1900
Surnud 1963
Purjetamine 2012. aasta suveolümpiamängudel

2012. aasta suveolümpiamängude purjeregatt korraldati 28. juulist – 11. augustini keskusega Weymouthi ja Portlandi Rahvuslikus Purjetamise Akadeemias (Weymouth and Portland National Sailing Academy). Keskus asus Portlandi saarel Dorseti Inglismaa lõunarannikul(Weymouth ja Portland) ja kaugus olümpiastaadionist oli 245 km . Üks purjetamisrada paigutati Portlandi sadama veealale ja kolm Weymouthi lahele. . Purjetamise keskus sai valmis 2008. aasta novembris.

Klassid 
Võistlema oodati 380 purjetajat (237 meest, 143 naist) kümnes klassis:

 Meeste üheinimese svertpaat – Laser
 Meeste üheinimese(raske) svertpaat – Finn
 Meeste kaheinimese svertpaat – 470
 Meeste "lootsik"(skiff) – 49er
 Meeste purjelaud – RS:X
 Meeste kiiljaht – Star
 Naiste üheinimese svertpaat – Laser Radial
 Naiste kaheinimese svertpaat – 470
 Naiste matšpurjetamine – Elliott 6m
 Naiste purjelaud – RS:X

Eesti esindajad 
Normitäitjad
 Finn - Deniss Karpak
 Laser - Karl-Martin Rammo
 Laser Radial - Anna Pohlak
 RS:X - Johannes Ahun
 RS:X - Ingrid Puusta

Võistlusrajad

Viited

Välislingid 

 Eesti purjetajad Londoni olümpial
 Olympic sailing in Weymouth & Portland | London 2012 Olympic Games
 ISAF: Official Site of Sailing at Weymouth and Portland on Summer Olympic games 2012 in London
 [11774.pdf Notice of Race for the 2012 Olympic Sailing Competition] (Võistlusteade)
 Olympic Sailing - Schedule, Results, Medals | London 2012
 Sailing - Schedule & Results
 Olympic Chart at website of The Portland Port & Harbour Authority 
 London 2012 Olympics: Sailing, Telegraph
 Sailing at London 2012 - YouTube
 Ajakava - PURJETAMINE (10 medaliala) | London 2012 | ERR 
 purjetamise tulemused, om.err.ee

2012. aasta suveolümpiamängud
Purjetamine olümpiamängudel
Alide Viire-Slet

Alide Viire-Slet (sündinud Alide Saukas, 1934–1936 Alide Vidrikson, 1936–1944 Alide Viire; 21. märts (vkj)/ 3. aprill 1903 Qiqihar, Hiina keisririik – 18. mai 2007 Itapecerica da Serra, Brasiilia) oli Eesti konsulaarametnik.

Tema isa töötas vedurijuhina Ida-Hiina raudteel. Perekond läks varsti pärast Alide sündi elama Riiga ja alates 1910. aastast käis Alide Riias koolis. 1914. aastal läks ta koolivaheaega veetma Hiinasse, kuid puhkenud suure sõja tõttu ei pääsenud enam tagasi Riiga. Ta jätkas kooliskäimist Harbiinis, kus lõpetas 1921. aastal kommertskooli.

Ta õppis 1922. aastast Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas, oli 1922–1926 õigusteaduskonna kaubandusosakonnas (lõpetas cum laude) ja aastatel 1929–1930 veelkord õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Filiae Patriae liige.

Töötas Tallinnas raamatupidajana, oli USA Tallinna konsulaadi ametnik. Aastatel 1930-1933 elas ta USA-s, oli New Yorgi Eesti konsulaadi ametnik. Tagasi tulles Eestisse töötas ta Eesti Pangas ametnikuna.

Ta abiellus 23. augustil 1944 vormsirootslase Lars Sletiga (1885–1949), et pääseda sel viisil Rootsi.

Sealt liikus ta 1945. aastal Brasiiliasse. Ta oli väikeettevõtja, aastatel 1946–1976 São Paulo konsulaadi infobüroo juhataja ja sekretär, oli E.E.L.K. São Paulo koguduse asutajaliige ja korporatsioon Filiae Patriae Brasiilia koonduse esinaine. Oli aktiivne väliseesti tegelane, osales Brasiilia eestlaste esindajana kõikidel ESTO-del aastatel 1972–1996.

Soovis 1998. aastal tulla vanaduspõlve veetma Eestisse, kuid halvenenud tervis takistas kava teostumist ning ta veetis viimased aastad São Paulo lähedal asuvas vanadekodus.

Isiklikku
Tema vend oli diplomaat Ferdinand Saukas.

Viited

Kirjandus
R.L.A. "95-aastane eestlanna kolib Brasiiliast Eestisse". Eesti Päevaleht nr 14, 9. aprill 1998. Lk 7
Eino Viire. "104-aastane Alide Viire-Slet suri Brasiilias". Eesti Päevaleht nr 25, 21. juuni 2007, lk 11

Välislingid 
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
TLÜAR väliseesti isikud

Eesti ametnikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Filiae Patriae liikmed
eestistatud nimega inimesed
Eestlased Hiinas
Eestlased Lätis
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Eestlased Rootsis
Eestlased Brasiilias
Sündinud 1903
Surnud 2007
Enn Vallak

Enn Vallak (kuni 1938 Johannes Peeters; 9. märts (vkj)/ 22. märts 1916 Pärnu – 2. aprill 2007 Grythyttan, Örebro lään, Rootsi) oli eesti leidur, ärimees, diplomaat ja metseen.

1944. aastal põgenes ta koos perekonnaga Rootsi, kus hakkas tegelema mänguasjade tootmisega ning hiljem oli tegev metallitööstuses.

1952. aastal revolutsioneeris ta terasetööstust oma patendiga The Vallak Hot Top, mida on peetud Rootsi üheks olulisemaks leiutiseks aastail 1945–1980.

Ta oli suurima pagulaskirjastuse Eesti Kirjanike Kooperatiiv üks asutajaid ja peaaktsionäre.

Aastail 1970–1976 oli ta Etioopia keisririigi aukonsul Šveitsis ja Austrias. Samuti rajas ta lennukompanii Multirole Light Aircraft humanitaarabi toimetamiseks Aafrikasse. Ta oli pikaajaline Eesti aukonsul Šveitsis.

Tunnustus
1996 Riigivapi III klassi teenetemärk

Viited

Kirjandus 
ERR-i arhiiv: Leidur Tööstur Diplomaat Audoktor Metseen Kunagine Pärnu poiss. ETV 1999
Janika Kronberg. Eesti terasraamatute haldjas, Tööstur ja metseen Enn Vallak saab 22. märtsil 90. EPL, 20. märts 2006
Kadri Masing. Suri Eesti esimene taasiseseisvumisjärgne aukonsul Šveitsis. EPL, 12. aprill 2007
Ivar Paljak. Leidurit ja metseeni Enn Vallakut mälestades. Eesti Päevaleht nr 21, 24. mai 2007. Lk 11

Välislingid
TLÜAR väliseesti isikud

Eesti kirjastajad
Eesti aukonsulid
Rootsi ettevõtjad
Eestistatud nimega inimesed
Riigivapi III klassi teenetemärgi kavalerid
Eestlased Rootsis
Eestlased Šveitsis
Sündinud 1916
Surnud 2007
Kana (kiri)

Kana on Jaapani silpkiri, millesse ei kuulu kanji. Kana jaotub hiraganaks (ひらがな), katakanaks (カタカナ) ja nende eelseks silbiliseks kanjiks man’yōgana (万葉仮名).

Katakanat mõne lisandiga kasutatakse ainu keele kirjutamiseks.

Vaata ka
Hiragana
Jaapani keel

Jaapani keel
Kiri

de:Japanische Schrift#Kana
Pål Golberg

Pål Golberg (sündinud 16. juulil 1990 Golis) on Norra murdmaasuusataja. 

Juunioride maailmameistrivõistlustel 2010. aastal Hinterzartenis tuli Golberg juunioride maailmameistriks 4×5 km teatesõidus ja 10 km klassikasõidus. Samas võitis ta veel hõbemedali sprindi vabasõidus.

Saavutused

Juunioride maailmameistrivõistlustel 

 2010  Hinterzartenis:
  juunioride maailmameister 10 km klassikasõidus 
  juunioride maailmameister 4×5 km teatesõidus
  hõbemedal sprindi vabasõidus

Maailma karikavõistlustel

Maailma karikavõistluste etappide võidud 

Pål Golberg on osalenud 70 maailma karika etapil (seisuga 26. november 2016) ja jõudnud poodiumile kümnel korral, millest neljal korral kõige kõrgemale astmele.

Välislingid 

 Pål Golberg FIS-i koduleheküljel (fis-ski.com)

Norra murdmaasuusatajad
Sündinud 1990
Makedoonia dünastia

Makedoonia dünastia oli Bütsantsi keisrite dünastia, mis valitses Bütsantsis perioodil 867–1056.

Dünastia sai oma nime Basileios I järgi, kelle hüüdnimeks oli Makedoonlane. Dünastia rajaja ja mitmed järgnevad keisrid olid Armeenia juurtega.

Valitsejad 
Basileios I Makedoonlane (Βασίλειος Α') (811–886, valitses 867–886) (päritolu: armeenlane)
Leo VI Tark (Λέων ΣΤ') (866–912, valitses 886–912)
Alexandros (Αλέξανδρος) (870–913, valitses 912–913)
Konstantinos VII (Κωνσταντίνος Ζ') (905–959, valitses 913–959)
Romanos I Lakapenos (Ρωμανός Β') (870–948, valitses 919–944) (päritolu: armeenlane)
Romanos II (Ρωμανός Β') (938–963, valitses 959–963)
Nikephoros II Phokas (Νικηφόρος Β') (912–969, valitses 963–969) (päritolu: kapadooklane)
Johannes I Tzimiskes (Ιωάννης Α') (925–976, valitses 969–976) (päritolu: armeenlane)
Basileios II Bulgaarlastetapja (Βασίλειος Β') (958–1025, valitses 976–1025)
Konstantinos VIII (Κωνσταντίνος Η') (960–1028, valitses 1025–1028)
Zoe (Ζωή Α') (c. 978–1050, valitses 1028–1050)
Romanos III (Ρωμανός Γ') (968–1034, valitses 1028–1034)
Michael IV Paflagoonlane (Μιχαήλ Δ') (1010–1041, valitses 1034–1041)
Michael V Takutaja (Μιχαήλ Ε') (1015–1042, valitses 1041–1042)
Theodora (Θεοδώρα) (980–1056, valitses 1042 ja 1055–1056)
Konstantinos IX Monomachos (Κωνσταντίνος Θ') (1000–1055, valitses 1042–1055)

Viited 

Dünastiad
 
Armeenia ajalugu
Tevfik Kış

Tevfik Kış (10. august 1934 – 4. september 2019) oli Türgi maadleja ja treener.

Ta võitis 1960. aasta suveolümpiamängudel kuldmedali Kreeka-Rooma maadluses. Finaalis alistas ta Nõukogude Liidu maadleja Givi Kartozia.

1968. aasta suveolümpiamängudel oli tema koht lõpuprotokollis 7.–9.

Maailmameistrivõistlustelt võitis ta kaks kuldmedalit ja tuli kaks korda neljandale kohale.

Ta elas naise ja kahe lapsega viimastel aastatel İstanbulis ja pidas seal restorani.

2011. aastast kuulub Fila Hall of Fame'i.

Välislingid
 

Türgi maadlejad
Sündinud 1934
Surnud 2019
Türgi treenerid
Stsintigraafia

Stsintigraafia on nukleaarmeditsiini valdkonna gammauuring, mille läbiviimiseks seotakse erinevad radioaktiivsed isotoobid vajalike märkainetega ning viiakse nüüd juba märgistatud radioaktiivsed isotoobid elusorganismi parenteraalselt, kas suu või inhalatsiooni kaudu. Seejärel teostatakse gammakaameraga radioaktiivse märkaine laialivalgumine ning kogunemine elusorganismis.

Eesti meditsiinisüsteemi nukleaarmeditsiinile spetsialiseerunud meditsiiniasustustes või meditsiiniasutuste spets osakondades pakutakse vastava koolituse läbinud personali ning vastavate seadmete ning ravimite olemasolul ravikindlustuse seaduse alusel Haigekassas kindlustatud isikutele paljusid maailmatasemel gammauuringuid nagu:

Hepatobiliaarsüsteemi stsintigraafia

Kilpnäärme funktsiooni proov radioaktiivse joodiga

Kilpnäärme stsintigraafia

Kilpnäärmevähi stsintigraafia

Kogu keha stsintigraafia 201-talliumiga

Kogu keha stsintigraafia joodiga

Kogu keha stsintigraafia MIBI-ga

Kopsude staatiline stsintigraafia

Kõrvalkilpnäärme stsintigraafia 201-talliumiga

Kõrvalkilpnäärmete stsintigraafia MIBI-ga

Luustiku dünaamiline stsintigraafia

Maksa staatiline stsintigraafia

Melanoomi stsintigraafia

Munasarjade staatiline stsintigraafia

Müokardi staatiline stsintigraafia 99-Tc-pürofosfaadiga

Müokardi staatiline stsintigraafia MIBI-ga

Müokardi stsintigraafia 201-talliumiga

Neerude dünaamiline stsintigraafia

Neerude staatiline stsintigraafia

Neerupealiste stsintigraafia kolesterooliga

Peaaju staatiline stsintigraafia

Põletikukolde stsintigraafia

Põletikukolde stsintigraafia

Rinnanäärme stsintigraafia

Sialostsintigraafia

Skeleti staatiline stsintigraafia

Somatostatiini retseptorite stsintigraafia

Stsintigraafia monoklonaalsete antikehadega

Tsirkuleeriva verehulga määramine 131-I-albumiiniga

Tsirkuleeriva verehulga uuring 99-Tc-pürofosfaadiga

Välislingid

Eesti Haigekassa tervishoiuteenuste loetelu:
Isenburg-Birstein

Isenburg-Birstein oli kahe saksa väikeriigi nimi Hessenis. Isenburg-Birsteini krahvkond moodustati Isenburg-Büdingen-Birsteini jagamisel ja eksisteeris aastail 1628–1664, kuni ühendati Isenburg-Offenbachiga. Teist korda loodi Isenburg-Birsteini krahvkond 1711. aastal Isenburg-Offenbachi jagamisel ja ülendati 1744. aastal vürstiriigiks. 1806. aastal ühendas Isenburgi vürst Isenburgi dünastia valdused (Isenburg-Büdingen, Isenburg-Meerholz, Isenburg-Philippseich ja Isenburg-Wächtersbachi) ning sai Isenburgi vürstiks ja Reini Liidu liikmeks. 1815. aastal Isenburgi vürstiriik mediatiseeriti Viini kongressi otsusega, jagades tema maa-ala Hessen-Darmstadti ja Hessen-Kasseli vahel.

Isenburg-Birsteini krahvid 
1628–1635 Wilhelm Otto
1635–1664 Christian Moritz (koos järgmisega)
1635–1641 Wolfgang Ernst II (koos eelmisega)
1641–1664 Johann Ludwig (Isenburg-Offenbachi krahv)
1711–1754 Wolfgang Ernst I (alates 1744. aastast vürst)

Isenburg-Birsteini vürstid 
1744–1754 Wolfgang Ernst I (kuni 1744. aastani krahv)
1754–1803 Wolfgang Ernst II
1803–1820 Carl (alates 1806. aastast suveräänne Isenburgi vürst; mediatiseeriti 1815. aastal)
1820–1866 Wolfgang Ernst III 
1866–1899 Karl
1899–1919 Franz Joseph (aadel kaotati Saksamaal 1919. aastal)

Isenburgi vürstliku perekonna pead alates 1919. aastast 
1919–1939 Franz Joseph (endine vürst)
1939–1956 Franz Ferdinand
1956–2018 Franz Alexander (Isenburg)  
2018– Alexander (Isenburg)

Saksamaa ajaloolised riigid
Hessen
Saksa-Rooma riigi valdused
Leopold Hansen

Leopold-Ottomar Hansen (27. november 1879 Laiuse vald, Tartumaa – 15. veebruar 1964 Elva) oli Eesti näitleja ja lavastaja.

Teatriteed alustas ta 1899. aastal koorilauljana August Wiera teatritrupis. 

Aastail 1903–1905 oli ta Riias Imanta seltsi näitleja ja lavastaja.

Alates 1906. aastast tegutses ta Tartus Vanemuise teatris. Tuntumate rollidena võib nimetada Pliuhkamit Oskar Lutsu "Kapsapeas", Piibelehte Eduard Vilde "Pisuhännas" jm.

1920. aastail tegutses ta ka lavastajana, alates 1933. aastast töötas Tallinnas Draamastuudio Teatris ning 1944–1961 taas Vanemuises.

Osales 1927. aastal filmis "Noored kotkad".

Teoseid
Leopold Hansen avaldas luuletusi (pseudonüümid Nõmmelill, L. H.), jutte, kirjutas näidendeid, kupleesid, naljapalasid pidudeks ja memuaare.
"Uus Kain. Algupäraline jutustus kaugelt minewikust". Tallinn 1903, 96 lk
"Abielu vaenlane. Naljamäng lauludega 1 vaatuses". Juhan Simmi muusika; mimeograafpaljundus. Jurjev 1917,  24 lk; 
"Karjeristid. Naljamäng kolmes waatuses". Tartu 1924, 72 lk
"Ühewaatuslised" (naljamängud). Tartu 1925, 98 lk
Rõõmuhallikas: kerjuste nali 1 vaatuses
Abieluvaenlane: naljamäng lauludega 1 vaatuses / J. Simmi muusika
Vahilaari valge tuvike: naljamäng lauludega 1 vaatuses / J. Simmi muusika.
"Kaunismäe. Näidend 4 vaatuses". Noor-Eesti Kirjastus. Tartu 1935, 111 lk

Mälestused
"Minu tee teatrisse. Märkmeid oma 60-nda sünni- ja 40-nda lavategevuse aasta puhul". Tallinn 1940, 178 lk
""Vanemuise" radadelt. Mälestusi teatriteelt" (raamatu "Minu tee teatrisse" kirjanduslik ümbertöötlus: Paul Rummo). Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn  1960, 208 lk
"Karjapoiss on kuningas. Mälestuspilte elust ja inimestest". Eesti Riiklik Kirjastus. Tallinn 1963, 140 lk

Tunnustus
1946 Eesti NSV teeneline kunstnik 
1957 Eesti NSV rahvakunstnik
esimene Elva linna aukodanik

Mälestuse jäädvustamine
Aastatel 1974–2012 toimis tema endaehitatud majas Leopold Hanseni majamuuseum. 

Hanseni hauda Elva kalmistul tähistab mälestusmärk.

Viited

Kirjandus 
Oskar Luts. "Mu Leopold!" Postimees nr 35, 5. veebruar 1928, lk 5
Hugo Raudsepp. "Leopold Hansen: Minu tee teatrisse" (raamatu arvustus). Looming 1940, nr 8, lk 902–904
Oskar Luts. "Leopold Hansenile" (kiri 50-aastase lavategevuse juubeli puhul). Edasi nr 296, 17. detsember 1949, lk 4
Kaarel Ird. "Leopold Hansen inimesena ja näitlejana". // K. Ird. "Ceterum censeo ehk Jahedate suvede jutte". Eesti Raamat. Tallinn 1965, lk 335–348
Eesti kirjanike leksikon. Tallinn 2000, lk 104, artikli autor Ülle Kurs
"1000 tartlast läbi aegade". Tartu 2003. Lk 93
"Tuntud elvalasi läbi aegade". Tartu 2006. Lk 33-35
Simmo Priks. "Mälestused Leopold Hansenist: Leopold Hansen 130". // "Enne ja nüüd. Muuseumi ringreisid 2008-2009-2010". Tallinn 2011. Lk 275-283; ISBN 9789949907144
Hugo Raudsepp. "Nüüd ma tahan mõõka tõsta". Tartu 2012. Lk 442-445

Välislingid
Eesti biograafiline andmebaas ISIK
Haud Elva kalmistul
	
Eesti lavastajad
Vanemuise näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eesti NSV rahvakunstnikud
Elva linna aukodanikud
Eestlased Lätis
Eesti majaomanikud
Sündinud 1879	
Surnud 1964
Elva kalmistule maetud
Elav Teadus (Eesti Kirjanduse Komitee raamatusari)

Elav Teadus oli aastail 1963–1970 Stockholmis Eesti Kirjanduse Komitee väljaandel ilmunud raamatusari.

Sarja toimetusse kuulusid Henno Jänes, Karl Ristikivi, Johannes Aavik, Johan Ungerson ja Paul Laan.

Sarjas anti välja järgmised raamatud:

 Leho Lumiste. "Kaunis Eesti". 1963
 August Traksmaa. "Lühike Vabadussõja ajalugu". 1964
 Harald Merelaid. "Päikese tõusu poole". 1965
 Henno Jänes. "Eesti keel" 1966
 Johannes Aavik, Aleksander Aspel, Mall Jürma, Ivar Grünthal, Olev Parlo jt. "Maailmakirjanduse peajooni". 1968
 Harald Merelaid. "Teekond läände". 1970.

Kirjandus 
Ilmus Elav Teadus esimene sari. Välis-Eesti, 31. august 1963, nr 27, lk 4.

Raamatusarjad
Emanuel Lepik

Emanuel Lepik (29. november 1911 Riia – 17. jaanuar 2001 Orangeville, Ontario, Kanada) oli eesti õigeusu vaimulik.

Ta lõpetas 1932. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi 1935. aastal Petseri vaimuliku seminari ja 1937. aastal Tartu Õpetajate Seminari. Aastatel 1939–1940 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas.

Aastatel 1938–1940 oli ta Tallinna Aleksander Nevski koguduses diakon, seejärel Tallinna Issanda Muutmise koguduse teine preester. Aastatel 1940–1941 oli ta Seejärel oli ta piiskop Platoni nimelise lastekodu kasvataja Riisiperes, aastatel 1941–1944 Kuressaare Püha Nikolai koguduse preester, Saaremaa praost, Kuressaare algkooli juhtaja, Saaremaa Ühisgümnaasiumi õpetaja.

Lahkus aastal 1944 Rootsi, oli aastatel 1944–1951 EAÕK Kesk-Rootsi preester. Lahkus aastal 1951 Rootsist Kanadasse. Oli seejärel EAÕK Kanada ja USA ülempreester.

Emanuel Lepik suri 2001. aastal Orangeville'is Ontario provintsis (Toronto lähistel).

Viited 

Eesti õigeusu praostid
Petseri vaimuliku seminari vilistlased
Eestlased Kanadas
Sündinud 1911
Surnud 2001
Metsik Lääs

Metsik Lääs (inglise keeles Old West või Wild West) on nimetus, millega tähistatakse Ameerika Ühendriikide läänealade ajalugu, geograafiat, inimesi, folkloori ja kultuuri laiemalt 1804-1920, kitsamalt aga 19. sajandi teisel poolel, alates California kullapalavikust 1849. aastal.

Pärast 19. sajandit ja tungi Apalatšide mäestikust lääne poole nimetatakse Metsikuks Lääneks algul kogu Mississippi jõest läände jäävat ala, hiljem aga piirkondi, mis asuvad läänes USA nn piiriosariikidest (põhjast lõunasse: Põhja-Dakota, Lõuna-Dakota, Nebraska, Kansas, Oklahoma ja Texas). Seega on piirialade pärand ka Kesk-Läänes ja lõunaosariikides, ehkki neid tänapäeval enam USA lääneossa ei arvata.

Ajaloolaste Hine'i ja Fargheri sõnul "kõneleb piirialade ajalugu kogukondade loomisest ja kaitsest, maakasutusest, turgude arengust ja osariikide moodustamisest". Nad selgitavad, et "see on lugu vallutusest, kuid ka ellujäämisest, visadusest ning rahvaste ja kultuuride sulandumisest, mis andis elu Ameerikale". Võõrvõimude ja põlisrahvastega sõlmitud lepingute, poliitiliste kompromisside, tehnoloogiliste leiutiste, sõjaliste vallutuste, seaduse ja korra kehtestamise ning ulatusliku sisserände toel laienesid Ameerika Ühendriigid Atlandi rannikult Vaikse ookeani rannikule, muutes tõeks selle pooldajate usu Ühendriikide ettemääratud tulevikku (Manifest Destiny).

Lääne ohutustamise ja haldamisega laiendas USA föderaalvalitsus suuresti oma mõjuala, samas kui riik arenes põllumajandusühiskonnast tööstusühiskonnaks. Alustades asunduste ja maa põllumajandusliku kasutuse propagandast, hõivas föderaalvalitsus 19. sajandi lõpuks seni avatud alasid. Ehkki Metsik Lääs muutus ajalooks, püsivad selle müüdid endiselt nii Ameerika rahva kui kogu inimkonna kultuurivaramus.

Vaata ka
 Vestern
 Montana kummituslinnade loend
 Colorado kummituslinnade loend
 Kullatud ajastu
 Sügav Lõuna

Viited

Ameerika Ühendriikide ajalugu
Ajalugu
Ameerika Ühendriigid
19. sajand
19. sajand Ameerika Ühendriikides
Osonaator

Osonaator (inglise ozonator, ozonizer, ozone generator) on seade, mis valmistab osooni ja millega lastakse osoon õhku või vette. 

Vastavat toimingut nimetatakse osoonimiseks ja selle eesmärk on tappa mikroorganisme või eemaldada soovimatuid lõhnu.

Viited
Seldžukid

Seldžukid olid oguusi-turgi rändhõimude liit ja nende rajatud dünastia, kes valitsesid Lääne-Aasias 11.–14. sajandini, sh Seldžukkide riiki (1037–1194) ja Rumi seldžukkide sultanaati (1077–1307).

Dünastia sai oma nime Kõnõki hõimupealiku Saldžuki järgi, kelle juhtimisel liikus hõim Sõrdarja alamjooksu aladelt lõunasse. Oguusi hõimude hulka kuulunud seldžukid peatusid 9.–10. sajandil Sõrdarja ja Amudarja vahelisel alal, vallutasid 1055. aastal Safariidide Pärsia. Seldžukid islamiseerusid umbes aastal 985.

Seldžukkide dünastia rajaja oli Togrulbek, kes valitses Seldžukkide riiki (1037–1194) aastatel 1038–1063. Kairos resideerivad Abbassiidide dünastia valitsejad tunnistasid Togrulbekki 1055. aastast sultanina Bagdadis. Togrulbeki juhtimisel vallutati Horasan, Horezm, Lääne-Iraan, Aserbaidžaan ja Iraak.

Alp Arslani juhtimisel (1063. aastast) saavutasid seldžukkide väed 1071. aastal Manzikerti lahingus Bütsantsi üle tähtsa võidu, misjärel hõivati pea kogu Väike-Aasia, Süüria ja Palestiina.

11.–15. sajandil liikusid seldžukid edasi Lõuna-Kaukaasiasse ja Väike-Aasiasse, luues islamiusulise seldžukkide suurriigi.

Seldžukkide riik saavutas oma suurima ulatuse 11. sajandi lõpus, ulatudes Egiptusest Hiinani. Võim kuulus riigis hõimuülikutele, kellele anti valitsemiseks suuri maavaldusi (iktaad). Seldžukkide riik oli suurim Malik-šahhi surma ajal. Seldžukkide vallutustel oli islamimaade ajaloos pöördeline tähendus; suurtel aladel, kus olid seni elanud peamiselt iraanlased, muutusid valdavaks turgi hõimud, mis hakkasid tuginema rangelt sunniitlikule islamile ja bürokraatlikule ametnikkonnale. Seldžukkide tungimine Palestiinasse ja Väike-Aasiasse oli üks ristisõdade ajendeid.

Seldžukkide impeerium hakkas lagunema pärast Malik-šahhi surma 1092. aastal ning tema poegade vahel alanud võimuvõitlust riigi valitsemise eest. Pärast Malik-šahh I-se surma aastal 1095 jagunes impeerium mitmeks väiksemaks riigiks. Pärast Malik-šahhi tulid võimule Kilij Arslan I Rumi seldžukkide sultanaadis ja Tutush I Süürias. Tutush suri aastal 1095, tema kaks poega Fakhr al-Mulk Radwan ja Duqaq hakkasid vastavalt valitsema Aleppos ja Damaskuses. See killustas Süüriat veelgi; Mosulis oli võimul atabek Kerbogha. Selline lõhestumus Lähis-Idas tegi eurooplaste vallutustee Jeruusalemmani lihtsaks.

Ristisõdade käigus vallutati aastatel 1096–1099 Esimeses ristisõjas Vahemere idaosas Levandis Antakya ja Edessa linn ning moodustati ristisõdijate riigid Edessa krahvkond 1098–1149 ja Antiookia vürstiriik 1098–1268.

Iseseisvunud sultanaatidest püsis kõige kauem Rumi seldžukkide sultanaat (1077–1307).

Seldžuki valitsejad
Togrulbek (1038–1063) 
Alp Arslan (1063–1072) 
Malik-šahh (1072–1092)

Vaata ka
Seldžukkide riik (1037–1194), keskus Nikaia
Rumi Seldžukkide sultanaat (1077–1307) (Ikonloni sultanaat, Κοnya sultanaat)

Viited 

Lähis-Ida ajalugu
Türgi ajalugu
Süüria ajalugu
Iraani ajalugu
Iraagi ajalugu
Armeenia ajalugu
Aserbaidžaani ajalugu
Palestiina ajalugu
Rumi Seldžukkide sultanaat
Turgi rahvad
Maksim Gorki nimeline Kirjandusinstituut

Maksim Gorki nimeline Kirjandusinstituut (vene keeles Литературный институт имени А. М. Горького) on rakenduskõrgkool Venemaal. Humanitaarteaduste õpetamisega tegelev kool asub Moskvas Tveri bulvaril.

Kirjandusinstituut asutati 1933. aastal Maksim Gorki eestvõttel. Pärast kirjaniku surma anti koolile tema nimi. Alates 1942. võimaldati tudengitel nii päevast kui ka õhtust õpet. Aastast 1953 korraldab Instituut kõrgemaid kirjanduskursusi.

Maksim Gorki nimeline Kirjandusinstituut pälvis 1983. aastal Rahvaste Sõpruse ordeni.

Instituudi vilistlased 
Valeri Roštšenko, vene päritolu kirjanik ja kaugsõidukapten
Bella Ahmadulina, tatari-itaalia päritolu vene poetess
Gennadi Aigi, tšuvaši luuletaja ja tõlkija
Jeremei Aipin, handi kirjanik ja poliitik
Tšõngõz Ajtmatov, kirgiisi kirjanik
Margarita Aliger, vene luuletaja, tõlkija ja ajakirjanik
Juri Andruhhovõtš, ukraina kirjanik ja tõlkija
Maria Arbatova, vene kirjanik, poliitik ja naisõiguslane
Vassili Belov, vene kirjanik ja dramaturg 
Vizma Belševica, läti kirjanik ja tõlkija
Juri Bondarev, vene kirjanik
Virgilijus Čepaitis, leedu tõlkija, kirjastaja ja poliitik
Nambarõn Enhbajar, mongoolia poliitik
Konstantin Fedin, vene kirjanik ja dramaturg
Aleksandr Galitš, juudi päritolu ukraina kirjanik, luuletaja, dramaturg ja helilooja 
Rassul Hamzatov, avaari (dagestani) luuletaja
Margarita Hemlin, vene kirjanik
Eugenijus Ignatavičius, leedu kirjanik, dramaturg ja tõlkija
Fazil Iskander, abhaasia kirjanik
Antanas Jonynas, leedu kirjanik
Ismail Kadare, albaania kirjanik
Anatoli Kim, korea päritolu vene kirjanik
Lina Kostenko, ukraina kirjanik
Juozas Macevičius, leedu tõlkija ja luuletaja
Jaroslavas Melnikas, leedu kirjanik, kirjanduskriitik ja filosoof
Arvo Mets, eesti päritolu vene luuletaja, vene vabavärsi teoreetik ja praktik, uuema vene vabavärsi rajajaid ning tõlkija
Konstantin Paustovski, vene kirjanik ja ajakirjanik 
Viktor Pelevin, vene kirjanik
Anatoli Pristavkin, vene kirjanik ja ühiskonnategelane
Nikolai Rubtsov, vene luuletaja
Konstantin Simonov, vene kirjanik
Paulius Širvys, leedu luuletaja
Vladimir Železnikov, vene lastekirjanik
Vladimir Tendrjakov, vene kirjanik
Juri Trifonov, vene kirjanik
Aleksandr Zinovjev, vene loogik, matemaatik, filosoof ja kirjanik

Eestist pärit tudengeid 
Henn-Kaarel Hellat
Heino Kiik
Jaan Kruusvall
Mats Traat
Katrin Väli

Välislingid
Õppeasutuse koduleht

Moskva koolid
Venemaa kõrgkoolid
1933
Kladovo

Kladovo on linn Serbias Bori ringkonnas, samanimelise valla keskus. Asub Doonau paremkaldal Bulgaaria piiri ääres.

Rooma ajal oli linna nimi Zanes.

Välislingid 
 Kladovo koduleht

Serbia linnad
Ferdinand Alexander Porsche

Ferdinand Alexander Porsche (11. detsember 1935 – 5. aprill 2012) oli saksa disainer. Ta oli Ferry Porsche poeg ja Ferdinand Porsche pojapoeg ning Ferdinand Oliver Porsche ja  Mathieu Fernand A. Porsche isa.

Tema disainitud on muu hulgas esimene Porsche 911 (Porsche 901).

Saksamaa inimesed
Sündinud 1935
Surnud 2012
Punatähe orden

Punatähe orden (vene keeles Орден Красной Звезды) oli Nõukogude Liidus vapruse eest jagatud autasu.

Ajalugu 
Orden asutati 6. aprillil 1930 ja statuut võeti vastu sama aasta 5. mail. Algselt autasustati sellega ainult kõrgemaid ohvitsere ja ametnikke, kuid hiljem viidi sisse muudatus ja anti ka tavalistele sõduritele. Statuudi järgi võis ordeniga autasustada ka üksust, laeva, gruppi või organisatsiooni.

Nõukogude Liidu autasud
Tööpunalipu orden

Tööpunalipu orden (vene keeles oрден Трудового Красного Знамени, orden Trudovogo Krasnogo Znameni; algselt орден «Трудовое Красное Знамя») oli Nõukogude Liidus töötajatele tubli ja eeskujuliku töö eest jagatav orden. Orden loodi 28. detsembril 1920 , esimene orden anti välja 28. juulil 1921 ning viimane 21. detsembril 1991. 

Aastate jooksul jagati ordenit 1 224 590 korral.

Eesti NSV-s oli 1. jaanuari 1990 seisuga Tööpunalipu ordeni saanud 6080 isikut ja 40 kollektiivi

Viimane autasustamine Tööpunalipu ordeniga Eesti NSV-s toimus aastal 1988.

Vaata ka 
 Lenini orden
 Punalipu orden
 Rahvaste sõpruse orden
 Oktoobrirevolutsiooni orden

Nõukogude Liidu autasud
Töökuulsuse orden

Töökuulsuse orden oli Nõukogude Liidu orden, mis loodi Kuulsuse ordeni tsiviilvastena, ning sellega autasustati isikuid väljapaistvate töösaavutuste eest. Ordenit anti välja kolmes järgus (kõrgeim oli I järk). Isik, keda oli autasustatud ordeni III järguga, pälvis järgnevate väljapaistvate tegude eest ordeni kõrgema järguga. Ordeniga kaasnesid mitmed materiaalsed hüved, näiteks pensionitõus ja tasuta sõit ühissõidukites.

Ordeniga on kokku autasustatud 1. jaanuari 1995 seisuga:

I klass – 952 

II klass – u 50 000

III klass – u 650 000

Eesti NSV-s oli 1. jaanuari 1990 seisuga autasustatud:

I klass – 6 

II klass – 245

III klass – 3711

Viimane autasustamine Töökuulsuse ordeniga Eesti NSV-s toimus aastal 1988, kui autasustatutele anti üle 2 II klassi ordenit.

Vaata ka 
 Kuulsuse orden
 Tööpunalipu orden
 Orden "Austuse märk"

Nõukogude Liidu autasud
Suure Isamaasõja võidu medal

Suure Isamaasõja võidu medal oli Nõukogude Liidu autasu, mida jagati peale Teist maailmasõda nendele, kes olid sõjast osa võtnud Nõukogude poolel.

Medal jaguneb kahte liiki - üks, mis oli sõduritele ja teine vapratele töölistele.
Sõduritele jagati 14 933 000 medalit ning vapratele töölistele jagati 16 096 750 medalit.

Nõukogude Liidu autasud
Medalid
Hilja Bakhoff

Hilja Bakhoff (sündinud 23. detsembril 1926) on eesti kergejõustiklane.

Ta on võitnud heitealadel veteranide klassis palju maailma- ja Euroopa meistrivõistluste medaleid.

Viited

Välislingid
 Hilja Bakhoff toob välismaalt kulda ja hõbedat
 Hilja Bakhoff tuli maailmameistriks
 Eesti kergejõustikuveteran püstitas Soomes maailmarekordi

Eesti kettaheitjad
Eesti kuulitõukajad
Sündinud 1926
Eesti keskkonnaminister

Keskkonnaminister on Vabariigi Valitsuse liige, kes juhib Keskkonnaministeeriumit. Keskkonnaminister koordineerib keskkonna- ja looduskaitset ning riigi tasakaalustatud arenguga seonduvaid valdkondi.  

Ministri nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi President peaministri ettepanekul. Minister astub ametisse ametivande andmisega Riigikogu ees. Alates 18. juulist 2022 on keskkonnaminister Madis Kallas.

Eesti keskkonnaministrite loend 
Parteid

Viited
Põleti

Põleti on seade (või seadis – põletusseadis) põlevsegu moodustamiseks gaas-, vedel- või tolmkütusest ja oksüdeerijast (enamasti hapnik) ning põlevsegu põletamiseks. Põletiga saab põletusprotsessi reguleerida. 

Vedelkütuspõletit nimetatakse sageli pihustiks.

Põleteid kasutatakse nt kütteseadmetes, aurukatelde kolletes, laborites. 

On ka mitmesuguseid eripõleteid, nt laborites kasutatakse Bunseni, Teclu jt põleteid.

Vaata ka
Gaasipõleti

Viited

Kasutatud kirjandus
EE 7. köide, 1994.

Seadmed
Tuli
Tallinna Gaasijaam

Tallinna Gaasijaam, ka Tallinna Linna Gaasivabrik oli Tallinnas 1865. aastal ehitatud taristuettevõte.

Tallinna Gaasijaam asus tänapäeva Põhja puiestee kruntidel 25, 27 ja 27a, hoone arhitekt oli kubermanguarhitekt Rudolf Otto von Knüpffer. Tallinna Gaasijaamas toodeti tehisgaasi Inglise kivisöest ning varustas gaasiga algselt põhiliselt Tallinna kesklinna tänavalaternaid ja ka avalikke hooneid.

2. oktoobril 1865 hakati paigaldama Tallinnas esimesi, Inglismaalt tellitud gaasitorusid tänavavalgustuse jaoks ja juba 5. detsembril 1865 hakati Tallinna tänavaid valgustama gaasilaternatega, 1865. aastal 17. detsembril avati Tallinnas Raekoja platsil esimene gaasilatern,  Tallinna tänavate valgustuseks kasutati kokku 220 gaasilaternat, viimased gaasilaternad valgustasid Tallinna tänavaid veel 1951. aastal. 1932. aastal oli Tallinnas 1365 gaasilaternat.

Gaasiga gaasijaamast varustati torustiku kaudu ka Balti Manufaktuuri, Lutheri vineerivabrikut ning Kadrioru lossi ja parki.

Tallinna Gaasivabriku maa-alale ja osaliselt selle kõrvale rajati enne Esimest maailmasõda aastatel 1912–1913 arhitekt Hans Schmidti projekti järgi Tallinna Elektrijaam, mida köeti 1918. aastani kivisöega ja seejärel turba ning puiduga ning mis varustas linna elektrienergiaga.

Tallinna Gaasijaama hoonestusest on säilinud gaasijaama peahoone Põhja puiestee ääres ning kaks kuuenurkset gaasimahutit gaasijaama territooriumil.

Vaata ka
Tartu Gaasivabrik

Viited

Välislingid
Mälestised • 27919 Tallinna gaasijaama vana (II) gaasimahuti

Kesklinna linnaosa ehitised
Tallinna endised ettevõtted
Kalamaja
19. sajand Tallinnas
Vladimir Triandafillov

Vladimir Kiriakovitš Triandafillov  (14. märts 1894 – 12. juuli 1931) oli Nõukogude Liidu sõjandusteoreetik. Ta pani aluse süvaoperatsiooni teooriale.

Nõukogude Liidu sõjaväelased
Sõjateoreetikud
Sündinud 1894
Surnud 1931
George Wilberforce Kakoma

George Wilberforce Kakoma (1925 – 8. aprill 2012) oli Uganda helilooja.

Kakoma õppis Inglismaal Trinity muusikakolledžis ja Durhami ülikoolis.

Tema loodud on muu hulgas Uganda hümni "Oh Uganda, Land of Beauty" muusika ja sõnad.

Välislingid
 Anthem composer George William Kakoma passes on

Uganda inimesed
Heliloojad
Sündinud 1925
Surnud 2012
Luiga (perekonnanimi)

Luiga on eesti perekonnanimi.

Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 122 inimest perekonnanimega Luiga.

Nime kandjaid
Georg Eduard Luiga, kirjanik ja ajakirjanik
Hans Luiga, sõjaväelane
Heinrich Luiga, kohtunik
Juhan Luiga, arst ja kultuuritegelane
Johannes Luiga, Vabadussõjas hukkunud koolipoiss
Michael Luiga, vaimulik
Olaf Luiga, tõstja ja maadleja
Oskar Luiga, ohvitser
Made Luiga (Mudlum), kirjanik ja kirjanduskriitik
Madeleine Luiga

Viited 

Eesti perekonnanimed
Darmstadti ringkond

Darmstadti ringkond on ringkond Saksamaal Hesseni liidumaal.

Välislingid 

 http://www.rp-darmstadt.hessen.de/

Hessen
Gießeni ringkond

Gießeni ringkond on ringkond Saksamaal Hesseni liidumaal.

Välislingid 

 http://www.rp-giessen.hessen.de/

Hessen
Kasseli ringkond

Kasseli ringkond on ringkond Saksamaal Hesseni liidumaal.

Välislingid 
 Ringkonna koduleht

Hessen
Ülle Ulla

Ülle Ulla (õieti Ülle-Valve-Oktavie Ulla; 10. november 1934 – 9. aprill (käibel on ka kuupäev 10. aprill) 2016) oli eesti näitleja, baleriin, laulja, varieteeartist ja tantsupedagoog.

Ülle Ulla oli teatrilaval juba üheksa-aastaselt ja tegi oma teatridebüüdi 1943. aasta 7. novembril Draamateatri lavastuses "Pöialpoiss". 1953. aastal lõpetas ta Eesti riikliku koreograafiakooli ning asus tööle balletiartistina Estonia teatris.

Ülle Ulla andis elu jooksul 1450 etendust Estonias, 500 draamateatrites ja 600 Leningradi Music Hallis ning esines 3000 õhtul Viru varietees. 

1990. aastatel oli ta treener ja tantsuõpetaja Eesti Muusikaakadeemias, Draamateatris ja Estonias. 

Oma karjääri jooksul sai Ulla esineda mitmel pool välismaal, sealhulgas Pariisis, Berliinis ja Varssavis, ning oli kolm kuud ansambli Laine koosseisus.

Haridus 
1946–1953 õppis Riiklikus Koreograafia koolis, keskeriharidus.

Töö 
Töötas alates 1953. aastast Estonia teatris balletiartistina. 1973–1980 töötas Viru Hotellis balletiartistina.
 "Esmeralda", Guduele
 "Bahtšissarai purskkaev", Zarema
 "Ebapeig", Beartice
 "Bolero", naine
 "Suur võlur – armastus", Candelas
 "Kivilill", mustlanna
 "Medeia", Medeia
 "Tiina"
 "Kullaketrajad"
 "Don Quijote"
 "Luikede Järv"
 "Tänav"

Rollid muudes muusikalavastustes 
 Ooper "Raudne kodu", Sally
 "Kõrbelaul", Azuri
 "Savoy ball", Tangolita
 "Kabaree" Fräulein Schneider
 "Jumalik komöödia"

Ringreisid välisriikides  
Ajavahemikus 1967–1969 töötas Leningradi Music Hallis:
 Pariis, Prantsusmaa (1969)
 Berliin, Ida-Saksamaa (1969)
 Varssavi, Poola (1969)
 Leningrad
 Moskva
 Rostov, Jaroslavi oblast
 Tšeljabinsk, Uuralite idanõlv
 Kislovodsk, Stavropoli krai
 Dnepropetrovsk, Ukraina
 
Oktetiga Laine: 
 Praha, Tšehhoslovakkia (1965)

Ühiskondlik tegevus 
Koostanud Tallinna Teatri- ja Muusikamuuseumi arhiivi jaoks dokumentaalse käsikirja "Ma armastasin "Estoniat"" (2013).

Tunnustus 
 1965 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku 
Ülle Ulla oli kolm korda abielus. Tema esimene abikaasa oli tantsija Anatoli Hanson, teine abielu oli Ago-Endrik Kergega ja kolmas, ligi 20 aastat kestnud abielu Eri Klasiga.

Juubelid ja nende tähistamine 
Tema 70. sünnipäeva tähistati Estonia Talveaias.

Teosed 
 "Tallinna Balletikool "Lennud"" (2003)
 Autobiograafia "Terpsichore tiiva all" (2003) 
 "Ballett sajandivanuses "Estonias"" (2006)

Viited

Estonia teatri balletitantsijad
Eesti näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1934
Surnud 2016