joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tioga maakond (Pennsylvania)

Tioga maakond (Tioga County) on maakond USA-s Pennsylvania osariigis.

Maakonna halduskeskus on Wellsboro ja suurim linn Mansfield.

Maakonna pindala on 2945 km², millest 10 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 41 981. Aastal 2000 oli elanike arv 41 372.

Naabermaakonnad 
 Steubeni maakond (põhjas)
 Chemungi maakond (kirdes)
 Bradfordi maakond (idas)
 Lycomingi maakond (lõunas)
 Potteri maakond (läänes)

Ajalugu 
Tioga maakond moodustati 26. märtsil 1804. aastal Lycomingi maakonna osast. Maakond sai nime Tioga jõe järgi.

Viited

Välislingid 
 Tioga maakonna koduleht (inglise keeles)

Pennsylvania maakonnad
Brooksi maakond

Brooksi maakond (Brooks County) on maakond USA-s Georgia osariigis. 

Maakonna halduskeskus ja suurim linn Quitman. 

Maakonna pindala on 1289 km², millest 11 km² moodustab veepindala.  

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 16 243. Aastal 2000 oli elanike arv 16 450.

Naabermaakonnad
Cooki maakond (kirdes)  
Lowndesi maakond (idas)
Madisoni maakond (kagus)
Jeffersoni maakond (edelas)
Thomase maakond (läänes)
Colquitti maakond (loodes)

Ajalugu
Brooksi maakond moodustati 11. detsembril 1858. aastal Lowndesi ja Thomase maakonna osadest. Maakond sai nime poliitiku Preston Brooksi järgi.

Viited

Välislingid
Brooksi maakonna koduleht (inglise keeles)

Georgia maakonnad
Brooksi maakond (Texas)

Brooksi maakond (Brooks County) on maakond USA-s Texase osariigis.

Maakonna halduskeskus on Falfurrias.

Maakonna pindala on 2445 km², millest 0 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 7223. Aastal 2000 oli elanike arv 7976.

Naabermaakonnad 
 Jim Wellsi maakond (põhjas)
 Klebergi maakond (kirdes)
 Kenedy maakond (idas)
 Hidalgo maakond (lõunas)
 Starri maakond (edelas)
 Jim Hoggi maakond (läänes)
 Duvali maakond (loodes)

Ajalugu 
Brooksi maakond moodustati 1911. aastal Starri maakonna osast. Maakond sai nime metsavahi James Brooksi järgi.

Viited

Välislingid 
 Brooksi maakonna koduleht (inglise keeles)

Texase maakonnad
Hidalgo maakond

Hidalgo maakond (Hidalgo County) on maakond USA-s Texase osariigis.

Maakonna halduskeskus on Edinburg ja suurim linn McAllen.

Maakonna pindala on 4100 km², millest 34 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 744 769. Aastal 2000 oli elanike arv 569 463.

Naabermaakonnad 
 Brooksi maakond (põhjas)
 Kenedy maakond (kirdes)
 Willacy maakond (idas)
 Cameroni maakond (idas)
 Starri maakond (läänes)
 Gustavo Díaz Ordazi vald (lõunas)
 Reynosa vald (lõunas)
 Río Bravo vald (lõunas)
 Matamorose vald (kagus)

Ajalugu 
Hidalgo maakond moodustati 1852. aastal Cameroni maakonna osast. Maakond sai nime iseseisvussõja kangelase Miguel Hidalgo järgi.

Kaitsealad 
 Lower Rio Grande Valley National Wildlife Refuge (osa)
 Santa Ana National Wildlife Refuge

Viited

Välislingid 
 Hidalgo maakonna koduleht (inglise keeles)

Texase maakonnad
Hidalgo maakond (New Mexico)

Hidalgo maakond (Hidalgo County) on maakond USA-s New Mexico osariigi kõige lõunapoolsemas osas.

Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Lordsburg.

Maakonna pindala on 8925 km², millest 1 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 4894. Aastal 2000 oli elanike arv 5932.

Naabermaakonnad 
 Granti maakond (põhjas ja idas)
 Luna maakond (idas)
 Cochise'i maakond (läänes)
 Greenlee maakond (loodes)
 Agua Prieta (edelas)
 Ascensióni vald (kagus)
 Janose vald (lõunas)

Ajalugu 
Hidalgo maakond moodustati 25. veebruaril 1919. aastal Starri maakonna osast. Maakond sai nime iseseisvussõja kangelase Miguel Hidalgo järgi.

Kaitsealad 
 Coronado metsakaitseala (osa)
 Gila metsakaitseala (osa)

Viited

Välislingid 
 Hidalgo maakonna koduleht (inglise keeles)

New Mexico maakonnad
Šoorid

Šoorid (varem ka šorid, šoori keeles шор-кижи, тадар-кижи)) on turgi rahvas Venemaal Lääne-Siberis Kemerovo oblastis ja naaberaladel. Šooride põhilised asualad paiknevad Kuznetski Alatau eelmäestikus. Kõnelevad vene keelt ja turgi keelte uiguuri-oguusi rühma kuuluvat šoori keelt. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 12 888 šoori, neist Kemerovo oblastis 10 672.

Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 1 šoor.

Šooride päritolu kohta on erinevaid teooriaid. Oletatakse, et šooride esivanemad olid obiugri ja keti hõimud, kes läksid 6.–13. sajandil naaberrahvaste mõjul üle turgi keelele. 17.–18. sajandil kutsuti šoorisid Kuznetski tatarlasteks, kuna suur osa šooridest tegeles rauasulatamise ja sepatööga (vene keeles "кузнечество"). Venelased saabusid šooride asualadele 1618. aastal. Vene võimud allutasid endale vähehaaval šooride majanduselu ja 18. sajandi lõpuks oli šooride rauatöö praktiliselt hääbunud.

Šooride olulisteks tegevusaladeks olid ka karusloomajaht ja kalapüük, maaviljelusega hakati tegelema alles 19. sajandi lõpus. Formaalselt olid šoorid 19. sajandi keskpaigast alates õigeusklikud, kuid šamanismi elemente säilis kuni 20. sajandi alguseni.

Tänapäeval on šoorid venestumas. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel valdas Venemaal šoori keelt ainult 2839 inimest. 1926. aastal loodud šoori kirjakeelt praegusel ajal enam ei kasutata. Kirjakeelena kasutavad šoorid vene keelt ja vähesel määral hakassi keelt.

Viited

Välislingid
Šoorid Vene Impeeriumi rahvaste punases raamatus (inglise keeles)

Rahvad
Turgi rahvad
Venemaa väikesearvulised põlisrahvad
Heimtali muuseum

Heimtali koduloomuuseum avati Viljandi vallas Heimtali külas 1987. aastal Johannes Koka eestvedamisel. 

Aastal 1991 rajas tekstiilikunstnik Anu Raud oma isa (Mart Raud) tallu muuseumitoa, kus eksponeeris tekstiilesemeid.

1992. aastal ostis Anu Raud laguneva muuseumihoone. Oma praeguse võlu ja ilme ongi muuseum saavutanud kunstniku ideede ja kogude abil. 

2009. aastal kinkis Anu Raud muuseumi koos kogudega Eesti Rahva Muuseumile (ERM) ja 1. juunist 2010 on Heimtali muuseum ERM-i struktuuriüksus – ERM-i Heimtali muuseum.

Muuseumis toimub:

 ERMi Heimtali muuseum on praktikabaasiks pea kõigile Eestis käsitööd õpetavatele kõrg- ja kutsekoolidele. Muuseum korraldab käsitöökoolitusi.
 Püsinäitus „Põlvest põlve elutarkus“ põimib kokku 200 aastat kohalikku kooliajalugu, ajaloolised tööriistad ning rikkaliku tekstiilikogu. Vahetuvad näitused keskenduvad mitmesugustele käsitöötehnikatele ja -esemetele, ajaloole, palju on kunstnike isikunäitusi. Võimalik ringkäik ette võtta ka giidiga. On vähe muuseume, kus pääseb esemetele nii lähedale: käsitöögurmaan saab kindad kätte tõmmata ja esemeid päris lähedalt uurida.
Muuseumi kogusse kuulub palju esemeid, mis on pärit Mulgimaalt – neid ei ole kodust kaugele viidud – see on tänapäeva muuseumi puhul haruldane ning väärtuslik. Muuseumis on kokku 1800 eset, 1500 arhiiviallikat ja 700 fotot.
 Muuseum korraldab nii ise üritusi kui pakub ruume väljarentimiseks. 
 Toimuvad haridusprogrammid ja töötoad. 
 Töötab muuseumi pood, pakkudes kvaliteetset kohalikku käsitööd ja trükiseid.

Viited

Välislingid
 Muuseumist ERM-i kodulehel (vaadatud 15.06.2013)

Viljandi maakonna muuseumid
Viljandi vald
Mihkli Talumuuseum (Hiiumaa)

Mihkli Talumuuseum (ka Mihkli Talukompleks-Muuseum) asub Hiiumaa vallas Malvaste külas Mihkli talus. 

Muuseum rajati 1988. aastal, kui Hiiumaa Muuseum ostis talu pärijate käest. Muuseum avati külastajatele 1998. aastal pärast taluhoonete renoveerimist. Talus on säilinud rohkelt kõrvalhooneid: aidad, kelder, tall, laudad ja saun-paargu. Kõik muuseumis eksponeeritavad hooned on ehitatud ühe perekonna poolt umbes 100 aasta jooksul. Valdavalt 19. sajandist pärit hoonetes saab tutvuda Hiiumaa taluarhitektuuri ning talust pärit tarbevaraga. Muuseumi territooriumil asuvad hooned on riikliku kaitse all.

Hooned

Mihkli talu elamu valmis kahes järgus: rehealune, rehetuba ja kamber 1843. aastal, uued kambrid 1897. aastal. Hoones on võimalik tutvuda talust pärit tööriistade ja tarbevaraga. Uued kambrid on kujundatud 1950. aastate kasinas stiilis.

Mihkli talumuuseum on eriti rikas kõrvalhoonete poolest. Talus on säilinud 3 aita: toiduait (1860), riide- ja viljaait (1871) ning pöördusega ait (1836–1849). Viimane on ka muuseumi vanim hoone. Pöördusega ait koosneb kolmest osast: ait (1836), vankrikuur (1849) ja küün (1849). Kuna hoone on ehitatud mitmes järgus, ei ole hoone sirge, vaid natukene pöördus. Mitme aida ja muude kõrvalhoonete üksteise otsa ehitamine on Hiiumaale tüüpiline.

Talus on jälgi kolmest laudast. Tänaseni säilinud vaid lehmalaut (1880). Lehmalauda otsa ehitati aasta hiljem lambalaut (1881). 1980. aastate lõpus, kui muuseum talukompleksi omandas, ei olnud hoone restaureerimine enam võimalik. Kolmas laut asus teiste lautade kõrval. Tänaseks on viimasest laudast säilinud vaid kivihunnik.

Suhteliselt uued hooned on kelder (ehitatud 20. sajandi alguses) ja tall (1920). Tüübilt koobaskelder on ehitatud sidumata raudkividest, mille vahele on pandud sammalt. Tallis eksponeeritakse Hiiumaa eri paikadest pärit sõiduvahendeid: vankreid, saane, kelke. Talli taga asub Kootsaare kivilabürindi koopia.

Õue kaugemas osas paiknev saun-paargu. Hoone koosneb kahest osast: paargu ehk suveköök ning suitsusaun. Paargu on muldpõrandaga ning ilma laeta ruum, kus keedeti lahtisel tulel suvel inimestele ja loomadele süüa ning soojendati sauna vett. Haruldaselt suur suitsusaun töötab tänaseni. Arvatavasti ehitati paargu osa 1910. aastal. Suitsusauna kohta täpsemad andmed puuduvad, aga tegemist on paargust vanema hoonega.

Pildid

Kirjandus 
 Mihkli talu. Ajalooline õiend. Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid. Muinsuskaitseameti koduleht. Vaadatud 23.07.2014.

Välislingid
 Muuseum Hiiumaa Muuseumi kodulehel

 

Hiiu maakonna muuseumid
Hiiumaa vald
José Froilán González

José Froilán González (5. oktoober 1922 – 15. juuni 2013) oli Argentina autovõidusõitja.

Ta osales Vormel 1 sarjas 26 Grand Prix'l aastatel 1950–1957 ja 1960 Maserati, Talbot-Lago, Ferrari ja Vanwalli meeskonnas.

José Froilán González tõi 1951. aastal Suurbritannias Ferrari meeskonnale tema esimese võidu. Ta võitis oma karjääri jooksul kaks etappi, sai 15 poodiumikohta ja kolm parimat stardikohta ning sõitis kuus kiireimat ringi.

Aastal 1954 võitis ta koos Maurice Trintignantiga Le Mansi 24 tunni sõidu.

Argentina Vormel 1 piloodid
Sündinud 1922
Surnud 2013
Autovõidusõitjad
Burkina Faso vapp

Burkina Faso vapp on Burkina Faso riigivapp. Vapp on kasutusel aastast 1997.

Lipuvärvides vapikilpi hoiavad kaks hõbedast täkku, kes sümboliseerivad rahva õilsat sugu. Vapikilbi taga on kaks ristatud oda, mis sümboliseerivad rahva kaitsetahet. Kilbi all on avatud raamat, mis tähistab haridust. 

Ülaservas on riigi nimi ja allservas prantsuskeelne rahvuslik deviis "Unité, Progrès, Justice" ('ühtsus, progress, õiglus'). Lint ühendab kaht hirsitaime, mis sümboliseerivad küllust.

Vaata ka
 Burkina Faso lipp

Burkina Faso sümboolika
Vapid riigiti
Cameroni maakond

Cameroni maakond (Cameron County) on maakond USA-s Texase osariigis Mehhikost põhjas.

Maakonna halduskeskus on Brownsville.

Maakonna pindala on 3305 km², millest 961 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 406 220. Aastal 2000 oli elanike arv 335 227.

Naabermaakonnad 
 Willacy maakond (põhjas)
 Hidalgo maakond (läänes)
 Matamorose vald (lõunas)

Ajalugu 
Cameroni maakond moodustati 1848. aastal Nuecese maakonna osast. Maakond sai nime sõjaväelase Ewen Cameroni järgi.

Kaitsealad 
 Laguna Atascosa National Wildlife Refuge (osa)
 Lower Rio Grande Valley National Wildlife Refuge (osa)

Viited

Välislingid 
 Cameroni maakonna koduleht (inglise keeles)

Texase maakonnad
Cameroni maakond (Pennsylvania)

Cameroni maakond (Cameron County) on maakond USA-s Pennsylvania osariigis.

Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Emporium.

Maakonna pindala on 1033 km², millest 3 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 5085. Aastal 2000 oli elanike arv 5974.

Naabermaakonnad 
 McKeani maakond (põhjas)
 Potteri maakond (kirdes)
 Clintoni maakond (idas)
 Clearfieldi maakond (lõunas)
 Elki maakond (läänes)

Ajalugu 
Cameroni maakond moodustati 29. märtsil 1860. aastal. Maakond sai nime senaatori Simon Cameroni järgi.

Viited

Välislingid 
 Cameroni maakonna koduleht (inglise keeles)

Pennsylvania maakonnad
Berlaymont

Berlaymonti hoone on Euroopa Komisjoni kontorihoone Belgias Brüsselis, aadressil Rue de la Loi 200.

Hoone rajati 1963–69, selle arhitektid on Lucien De Vestel Jean Gilson, André Polak ja Jean Polak. Berlaymonti hoonel on 14 korrust, selle pindala on 240 500 m². Hoone kuulub Belgia riigile.

Brüssel
Euroopa Liit
Belgia ehitised
Rebala muuseum

Rebala muuseum (ka: Rebala muinsuskaitseala muuseum) on muuseum, mis asub Jõelähtme vallas Jõelähtme külas Rebala muinsuskaitseala territooriumil. 

Muuseumis tutvustatakse Rebala muinsuskaitsealaga seotut ja pronksiaja inimese eluolu.

Viited

Välislingid
 Muuseumist Rebala muinsuskaitseala kodulehel (vaadatud 15.06.2013)

Harju maakonna muuseumid
Jõelähtme vald
Villem Mend

Villem Mend (ka Wilhelm Mend) VR I/3 (23. märts 1890 Tallinn – 1978 oli Eesti sõjaväelane (leitnant).

Villem Mend sündis Tallinnas, lõpetas Tallinna Peetri Reaalkooli ja 1. juunil 1917 Pauli sõjakooli. 27. septembrist 1917 kuni 20. märtsini 1918 teenis ta nooremohvitserina 3. Eesti rügemendis. Ta osales 30. novembrist 1918 Vabadussõjas, kus teenis Sõjavägede staabis sideohvitserina sõjaministri juures ja käskudetäitja ohvitserina (adjutant Sõjaministeeriumis) kuni sõja lõpuni. Ülendati 1. mail 1920 leitnandiks ja lahkus kaitseväe teenistusest 6. mail 1922.

Tunnustused
 Prantsuse hõbe aumärk "Medaille d'honneur", 20.10.1920
Vabadusristi I liigi 3. järk, 22.10.1920

Isiklikku
Abielust Luise Mendiga (sündinud Jäddal; 1896–1982) sündis tütar Ingeborg Mend (1921–1992).

Villem Mendi poolõed olid kindralmajorite Voldemar Riebergi ja Martin Jervani abikaasad.

Viited

Välislingid
 http://prosopos.esm.ee/index.aspx?type=1&id=21994

Sõjavägede Staabi koosseis
3. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Sündinud 1890
Surnud 1978
Berrieni maakond

Berrieni maakond (Berrien County) on maakond USA-s Michigani osariigi edelaosas.

Maakonna halduskeskus on St. Joseph ja suurim linn Niles.

Maakonna pindala on 4096 km², millest 2617 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 156 813. Aastal 2000 oli elanike arv 162 453.

Naabermaakonnad 
 Van Bureni maakond (põhjas ja kirdes)
 Cassi maakond (idas)
 St. Josephi maakond (kagus)
 LaPorte'i maakond (lõunas)
 Porteri maakond (edelas)
 Cooki maakond (läänes)
 Lake'i maakond (loodes)

Ajalugu 
Berrieni maakond moodustati 29. oktoobril 1829. aastal. Maakond sai nime USA justiitsministri John M. Berrieni järgi.

Kaitsealad 
 Grand Mere State Park
 Warren Dunes State Park
 Warren Woods State Park

Viited

Välislingid 
 Berrieni maakonna koduleht (inglise keeles)

Michigani maakonnad
St. Josephi maakond

St. Josephi maakond (St. Joseph County) on maakond USA-s Indiana osariigis.

Maakonna halduskeskus on South Bend.

Maakonna pindala on 1195 km², millest 9 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 266 931. Aastal 2000 oli elanike arv 265 559.

Naabermaakonnad 
 Berrieni maakond (põhjas)
 Cassi maakond (kirdes)
 Elkharti maakond (idas)
 Marshalli maakond (lõunas)
 Starke'i maakond (edelas)
 LaPorte'i maakond (läänes)

Ajalugu 
St. Josephi maakond moodustati 1830. aastal. Maakond sai nime St. Josephi jõe järgi.

Kliima 
Madalaim kuu keskmine temperatuur jaanuaris on maakonna halduskeskuses South Bendis  −9 °C (16 °F) ja kõrgeim juulis 28 °C (83 °F). Madalaim temperatuur −30 °C (−22 °F) on mõõdetud 1943. aasta jaanuaris ja kõrgeim temperatuur 43 °C (109 °F) 1934. aasta juulis. Keskmine kuu sajuhulk varieerub 50 mm veebruari ja juuni 106 mm vahel.

Viited

Välislingid 
 St. Josephi maakonna koduleht (inglise keeles)

Indiana maakonnad
Bryani maakond

Bryani maakond (Bryan County) on maakond USA-s Oklahoma osariigis. Geograafilised koordinaadid on 33° 97' N, 96° 25' W. 

Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Durant. 

Maakonna pindala on 2443 km², millest 90 km² moodustab veepindala.  

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 42 116. Aastal 2000 oli elanikke 36 534.

Naabermaakonnad
Atoka maakond (põhjas)  
Choctaw' maakond (idas)
Lamari maakond (kagus)
Fannini maakond (lõunas)
Graysoni maakond (edelas)
Marshalli maakond (läänes)
Johnstoni maakond (loodes)

Ajalugu
Bryani maakond moodustati 16. juulil 1907. Maakond sai nime riigitegelase William Jennings Bryani järgi. 1872 ehitati läbi maakonna Missourit, Kansast ja Texast ühendav raudtee.

Viited 

Oklahoma maakonnad
Bakerville

Bakerville on mitme koha nimi USA-s ja Lõuna-Aafrika Vabariigis

 Bakerville, asula Arizonas
 Bakerville, asula Colorados
 Bakerville, asula Illinoisis Jeffersoni maakonnas
 Bakerville, asula Illinoisis Logani maakonnas
 Bakerville, asula Missouris
 Bakerville, asula Tennessees
 Bakerville, asula Wisconsinis
 Bakerville, linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis
Tanu

Tanu on ajalooline abielunaise valgest linasest või puuvillasest kokkumurtud riidetükist mütsitaoline peakate. 

Euroopas oli kasutusel keskajast, Eestis 17. sajandist.

Tanutamine, ka linutamine, oli pulmas pruudile abielunaise peakatte (tanu) pidulik pähepanemine. See oli eesti pulmakommete keskne rituaal, mis muutis pruudi noorikuks. Tanul oli palju kohalikke vorme, see oli kaunistatud tikandite, pitside ja lintidega.

Tüdruk ei tohtinud tanu kanda. Abielunaine aga ei tohtinud minna põlleta põllule ega tanuta külatänavale (Rannu), tanuta ei tohtinud leibagi kasta (Juuru, Kodavere), üle põranda astuda (Põltsamaa), last imetada (Rannu, Helme), lauas süüa (Kanepi).

Vaata ka
argitanu
harjutanu
kanahändtanu
kikktanu
kukehändtanu
lihttanu
lilltanu
linik
linuk (sabaga tanu)
otsiktanu
saksatanu
tanutamine (linutamine)
torutanu

Viited

Välislingid 

Tanu, ERM HM E 511, Eesti Rahva Muuseum
Tanu, ERM HM E 1427, Eesti Rahva Muuseum 

 
Peakatted
Eesti etnograafia
Pulmakombed
Litter

Litter on pisike ümar õhuke valgust peegeldav, tavaliselt kulla- või hõbedakarva kettake, mida kasutatakse rõivaste, tikandite jms kaunistamiseks. 

Varem tehti litreid ehedast metallist: kullast, hõbedast, messingist või muudest sulamitest, tänapäeval tehakse neid aga sageli plastist, igasuguse värvuse ja kujuga. Litritega kaunistatakse rõivaid, ehteid, kotte, jalatseid, vöösid ja muid aksessuaare.

Tavaliselt on litri sees auk, millest läheb läbi õmblusniit. Auk võib olla litri keskel või ühes servas. Mõnikord on litter volditud fassettidega, et see püüaks rohkem valgust.

Lisaks tikkimisele kootakse või masintikitakse litreid tänapäeval ka kangastesse, mida nimetatakse litrikangasteks. Teine viis litreid kangale kinnitada on need kinnitada liimiga, sel juhul pole isegi litrit läbiv auk vajalik.

Ajalugu 
Vanimad rõivaid kaunistanud litrid on leitud pronksiaegsest Kot Diji arheoloogilisest kultuurist Harappa muinaslinnast Induse orust ja need kullast kettad pärinevad ajast 2500 a eKr.

Itaaliakeelne zecchino ([tseˈkino], sellest on tulnud ingliskeelne sequin ja eestikeelne tsekiin) tähendas Veneetsia kuldtukatit. Tukati müntimine lõpetati pärast Napoleoni sõjakäiku Itaaliasse, nii et arvatavasti sellesse aega jääb sõna originaaltähenduse kadumine ja see hakkas tähendama metallketast. 20. sajandini tehti litreid metallist.

Eesti rahvakultuuris 
Eesti rahvakultuuris on litreid õmmeldud näiteks tanude ja käiste tikanditele, kuid nendega on kaunistatud ka pärgi.

19. sajandil müüsid litreid harjuskid, aga neid sai osta ka poest või laadalt.

Viited

Välislingid 
 Emily Spivack. A History of Sequins from King Tut to the King of Pop
 Jessica Schiffer. The Surprising History of Sequins

Ehted
Mood
Käsitöö
Nikolai Puusepp

Nikolai Puusepp (23. veebruar 1905 Tveri kubermang – 22. veebruar 1965 Tallinn) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.

Ta sündis aastal 1905 Tveri kubermangus Ostaškovi maakonnas keskmiktalupoja perekonnas. Aastal 1922 siirdus ta Omski oblasti Tatari rajooni, kus töötas põllumajanduslikus kommuunis "Aurora". Aastal 1923 tuli ta kodukohta tagasi ning töötas seal metsavarumistöödel, külakooperatiivis ja kohaliku lugemistoa juhatajana. Aastatel 1926–1931 õppis ta Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlikus Ülikoolis.

Aastatel 1931–1934 töötas ta Leningradi oblasti partei-nõukogude koolis poliitökonoomiaõpetajana ja mõnda aega ka parteialgorganisatsiooni sekretärina; aastast 1934 töötas ta raudteede valve juhtiva ja tehnilise koosseisu täienduskoolis õppejõuna. Aastal 1937 suunati ta marksismi-leninismi vanemõpetajaks Raudteetranspordi Instituuti Leningradis. Aastal 1939 kutsuti ta Punaarmeesse, kus ta töötas Leningradi sõjaväeringkonna Poliitilises Valitsuses.

Aastal 1940 suunati ta tööle Eestisse, kus töötas Punaarmee poliittöötajana Tartus ja korpuse ajalehe toimetajana Tallinnas. Aastal 1941 võitles ta Looderindel sakslaste vastu. Aastal 1942 nimetati ta 249. Eesti Laskurdiviisi komissariks ja hiljem sama diviisi komandöri asetäitjaks poliitilisel alal, millisel ametikohal võttis osa Velikije Luki operatsioonist. Kevadest 1943 töötas ta EKP Keskkomitee sekretärina. 16. maist 1946 14. augustini 1950 töötas ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe esimese asetäitjana; lisaks oli 15. juulist 1948 18. aprillini 1949 Eesti NSV põllumajandusminister. Hiljem töötas juhtival administratiivtööl.

Nikolai Puusepp suri 22. veebruaril 1965 Tallinnas ja maeti 25. veebruaril 1965 Metsakalmistule.

Tunnustus 
 Isamaasõja orden (I järk)
 Punatähe orden

Viited

Kirjandus 
 "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999.

Välislingid
 Nekroloog. Rahva Hääl 24. veebruar 1965 

J. Marchlewski nimelise Lääne Vähemusrahvuste Kommunistliku Ülikooli vilistlased
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Eestlased Venemaal
Eesti NSV ministrid
Eesti NSV II Ülemnõukogu liikmed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1905
Surnud 1965
Punatähe ordeni kavalerid
Eduard Schmidt

Eduard Schmidt (24. juuni 1922 Rosma – 15. juuni 1972 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane ja haridusjuht.

Ta lõpetas aastal 1954 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ja aastal 1960 aspirantuuri Moskva Riiklikus Ülikoolis, samal aastal kaitses ta ajalookandidaadi kraadi, aastal 1971 sai ta professoriks.

Teisest maailmasõjast võttis ta osa punapartisanina. Aastatel 1948–1949 töötas ta Tartu Täitevkomitee plaanikomitee esimehena, 1949–1950 oli ta Tartu Linna Töörahva Saadikute Täitevkomitee esimees (Tartu linnapea). Aastatel 1954–1956 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi NLKP ajaloo kateedri õppejõud. Aastatel 1960–1970 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi õppeprorektor, aastatel 1970–1972 Eesti NSV kõrg- ja keskerihariduse minister.

Ta oli aastast 1946 NLKP liige; aastatel 1971–1972 oli ta EKP Keskkomitee liikmekandidaat.

Eduard Schmidt suri 15. juunil 1972 Tallinnas ja ta maeti 20. juunil 1972 Metsakalmistule.

Tunnustused 
 Punatähe orden
 orden Austuse märk
 Tööpunalipu orden

Viited

Kirjandus 
 Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951*2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
 "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999.

Eesti NSV ministrid
Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud
Tartu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimehed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1922
Surnud 1972
Rudolf Piho

Rudolf Piho (2. jaanuar 1888 Jantra küla, Orava vald, Võrumaa – 30. detsember 1971 Võru) oli eesti arst, kauaaegne Võru linnaarst, Võru haigla peaarst, samuti peetakse teda Võru linnahaigla rajajaks.

1898. aastal läks Rudolf Piho õppima Pihkva (kubermangu) Gümnaasiumi, mille ta lõpetas 30. mail 1907. 1913. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna.

Eesti Vabadussõja puhkedes alustas Rudolf Piho teenistust 3. Jalaväerügemendi vanemarstina 25. novembrist 1918 kuni Vabadussõja lõpuni. Vabadussõja teeneid märgiti 2. novembril 1921 I liigi 3. järgu Vabadusristiga, hilisema meditsiinilise tegevuse eest pälvis 6. juunil 1930 Kotkaristi V klassi teenetemärgi ja 20. veebruaril 1936 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi.

1920. aastal läks Rudolf Piho kaitseväest erru ja alustas arstipraksist Võru linnaarstina. Rudolf Piho töötas linnaarstina 6. aprillini 1932. Sellest aastat alates jäi ta ainult linnahaigla juhatajaks. 

Linnaarsti ametist loobudes sai Rudolf Piho rohkem aega pühendada uue haigla peahoone ehitamisele, mis avati pidulikult 1. aprillil 1933. Uue linnahaigla projekteeris arhitekt Elmar Lohk. Ruumide projektlahenduse koostasid haigla juhataja Rudolf Piho ja insener E. Willmann. Haigalhoone oli kahekorruseline puumaja U-kujulise põhiplaaniga, mille peafassaad oli Tamula järve poole.

Rudolf Piho oli pärit 11-lapselisest perest.

Rudolf Piho maeti 4. jaanuaril 1972 Pindi Jaani kalmistule oma perekonna platsile.

Rudolf Pihost valmis 2011. aastal põhjalik uurimistöö, mis andis ülevaate Võru linnaarsti elust ning tema kujunemisest hinnatud perearstiks. 

Uurimistöö autor Lauri Kasak pani aluse uuele uurimisvaldkonnale. Pärast Rudolf Piho eluloo avaldamist uurimistööna on õpilaste seas hakatud rohkem koostama uurimistöid meditsiinivaldkonnas, sh perearstidest, kelle tegemistest sageli väga palju ei teata.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu
Lauri Kasak. Rudolf Piho elulugu, Akadeemiake, 2011.

Arstide Koja liikmed
Linnaarstid
3. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1888
Surnud 1971
Amerika Eesti Postimees

Eesti Amerika Postimees (Estonian-American Courier, alates 1898 Amerika Eesti Postimees) oli esimene eesti ajaleht Ameerikas. 

Ajaleht ilmus aastail 1896–1911 New Yorgis. Selle asutas Hans Rebane.

Ilmus 6 korda aastas, 1898–1899 kord kuus.

Viited

Väliseesti ajalehed
Rootsi-Kallavere Küla Muuseum

Rootsi-Kallavere Küla Muuseum on aastal 2006 avatud muuseum, mis asub Jõelähtme vallas Kallavere külas Käspre talu renoveeritud laudas.

Muuseumis saab muu hulgas näha linatöötlemisriistasid, tuulamismasinat, Vene tsaariaegseid talude mõõdunõusid.

Viited

Välislingid
 Muuseumi koduleht (vaadatud 15.06.2013)

Jõelähtme vald
Harju maakonna muuseumid
Sihtasutus Rannarahva Muuseum

Sihtasutus Rannarahva Muuseum (varasema nimega: Sihtasutus Viimsi Muuseumid) on sihtasutus, mis haldab kolme muuseumi: Viimsi vabaõhumuuseumi, Rannarahva muuseumi ning Naissaare muuseumi.

SA Rannarahva Muuseumi eelkäija on S. M. Kirovi nimelise näidiskalurikolhoosi muuseum, mis asutati 1971. aastal. 
Pringi külas avati 1980. aastal muuseumi vabaõhuosakond. Tänapäevasel kujul on muuseum loodud peale mitmeid reorganiseerimisi juunis 2007, mil loodi SA Viimsi Muuseumid. 2009. aasta sügisel nimetati asutus ümber Sihtasutus Rannarahva Muuseumiks, kuna uus nimi peegeldas senisest enam muuseumi sisulist tööd ja ajalugu.

Sihtasutuse koosseisu kuulub kolm muuseumikompleksi, mis üksteist täiendades annavad Eestimaa rannarahva elust laiema pildi:
Rannarahva muuseum (rannarahvas Läänemere kallastel muinasajast tänapäevani);
Viimsi vabaõhumuuseum (kaluriküla lugu);
Naissaare muuseum (rannarahvas väikesaartel, militaarajalugu).

Sihtasutus tegutseb rannarahva mäluasutusena, kogudes ja eksponeerides oma muuseumides randlaste kultuuri- ja ajaloopärandiga seonduvat

Viited

Välislingid
Rannarahva Muuseumi koduleht (vaadatud 16.11.2015)

Eesti sihtasutused
Harju maakonna muuseumid
Reet Aus

Reet Aus (1997–2004 Ulfsak; sündinud 26. juulil 1974 Tallinnas) on kunstnik, kunstiteadlane ja pedagoog.

Haridustee
1992 Nõmme Gümnaasium
1997 EKA bakalaureus moekunsti erialal, kiitusega
2002 EKA magistrikraad kunsti erialal moekunstis, cum laude
2011 Eesti Kunstiakadeemia doktorikraad, doktoritöö "Trash to Trend – Upcycling in Fashion Design"

Töökäik
Reet Aus on Eesti Kunstiakadeemia vanemteadur, jätkusuutliku disaini labori eestvedaja ja väärtustava taaskasutuse (upcycling) meetodit rakendav disainer. 2015. aastast Tallinna Linnateatri peakunstnik. Platvormi Trash to Trend looja. Ettevõtete Aus Design ja Upmade asutaja. On töötanud teatrikunstnikuna Von Krahlis, Tallinna Linnateatris, Nargen Operas ja mujal. On disaininud kostüüme mitme Eesti filmi jaoks.

2013 tutvustas oma uut innovaatilist moekollektsiooni, mis oli valmistatud Bangladeshi masstööstuses tekkivatest kangajääkidest.
2009. aasta veebruari lõpus osales esimese eestlasena Londoni moenädalal 
2009. suvel osales Berliini ja oktoobri alguses Pariisi moenädalal, kus esitles oma orgaanilist ja taaskasutusel põhinevat omanimelist kollektsiooni "Reet Aus".
2007 – RA Looming OÜ juhatuse liige ning kaubamärkide Redesign ja Reet Aus Organic disainer
2006 koostöös Taaskasutuskeskusega kaubamärk Re Use
2005–2006 Phare CBC 2003 rahastatava ökokeskuse arendamise projekti projektijuht
2005 keskkonnasäästlikkusel põhinev moekollektsioon "Reet Aus" ja samanimeline kauplus
2002–2007 moestuudio Pühavaimu tänaval
2002 kaubamärk Hula koostöös Kunstiakadeemiaga
2001–2005 kunstnik reklaami- ja filmiproduktsioonifirmas Kuukulgur
1997–2002 Eesti Kunstiakadeemia moekunstiosakonna projektijuht
1995–2002 ERKI Moeshow' peakorraldaja
2022/2023. õppeaastal Tartu Ülikooli vabade kunstide professor

Valik töid

Mood
Upcycled in Bangladesh (S/S 2013)
S/S 2011
A/W 2010
S/S 2010
F/W 2009
Riga Fashion Week 2009
London Fashion Week 2009
Re Use Fashion Concert 2008
Collection 2008
Re Use Fashion Concert 2007
Songs of Women 2006
Fashion concert 2005
Springdance festival in Holland 2004

Teater
"Eesti meeste laulud"
"Eesti naiste laulud"
"Sügissonaat"
"Tuleaed"
"Võluflööt"
Moekontsert "Re Use"
"Õnne valem"
"Deemon"
"Eesti ballaadid"
"Still"
"Luikede järv"

Film
"Tallinna Kilud"
"Detsembrikuumus"
"Kuhu põgenevad hinged"
"Tabamata ime"
"Kurat tuleb sauna"

Tunnustus
 2005 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (lavastuse "Eesti ballaadid" meeskond, koos Veljo Tormise, Tõnu Kaljuste, Peeter Jalaka, Aki Suzuki ja Enar Tarmoga)
 2007 Natalie Mei nimeline auhind
 2010 Eesti Teatriliidu aasta lavastuse auhind ("Meie, kangelased!" lavastusmeeskonna liige)
Kuldnõel
 2013 kodanikuühiskonna aasta ettevõtja
 ajakirja Anne ja Stiil aasta naine 
2014 Aasta naine
2014 Silmapaistev noor eestlane 
2015 Top 20 naisettevõtja Põhjamaades 
2016 Valgetähe V klassi teenetemärk

Liikmesus
 2006 Eesti Teatriliidu ja Lavastuskunstnike Liidu liige 
 2009 Eesti Disainerite Liidu liige

Viited

Välislingid

Koduleht
http://www.upmade.org/

Eesti teatrikunstnikud‎
Eesti moekunstnikud
Eesti filmikunstnikud
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1974
San Giorgio Monferrato

San Giorgio Monferrato on vald Itaalias Piemonte maakonnas Alessandria provintsis.

281 meetri kõrgusel merepinnast asuva San Giorgio Monferrato asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

San Giorgio Monferrato piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Casale Monferrato, Ozzano Monferrato, Rosignano Monferrato.

San Giorgio Monferrato halduspiirides asuvad järgmised asulad: Cascinotti, Chiabotto.

Ajalugu 
San Giorgio Monferratot mainiti esmakordselt kirjasõnas 999. aasta 7. mail.

Sõpruslinnad 
  – Saint-Julien (Côtes-d'Armor)

Viited

Välislingid 

 Koduleht (itaalia keeles)
 Andmebaas MonferratoArte: San Giorgio Monferrato

Piemonte vallad
Tšapajevsk

Tšapajevsk on linn Venemaal  Samara oblastis. Asub Volga lisajõe Tšapajevka ääres, Samarast 43 km edelas. 

Asula tekkis 1909–1911 rajatud lõhkeainetehase juurde. 1927. aastani oli selle nimi Ivaštšenkovo ja 1929. aastani Trotsk (Lev Trotski järgi). 1927 sai linnaõigused. 1929 sai praeguse nime Punaarmee komandöri Vassili Tšapajevi järgi.

Linna lähedal asub laskemoona katsepolügoon.

Viited

Välislingid 
http://chapaevsk.samregion.ru

Venemaa linnad
Samara oblasti linnad
Kaia Kask

Kaia Kask on eesti bioloog.

Ta on Eesti Maaülikooli doktorant. Ta on spetsialist taimede stressi mehhanismide alal Ülo Niinemetsa töörühmas. Ta on uurinud ka marjataimede mahekasvatust.

Tunnustused
 2013 Olevi Kulli mälestusstipendium

Välislingid

Eesti bioloogid
Sünniaeg puudub
4 (Tallinna trammiliin)

4. trammiliin on Tallinna trammiliin, mis teenindab reisijaid liinil Tondi–Lennujaam.

Kevadel 2016 alustati ehitust, et pikendada trammiliin lennujaamani. Septembris 2017 lisandusid senisele marsruudile peatused Ülemiste linnak ja Lennujaam.

Peatused
Liin kulgeb marsruudil Tondi tänav, Pärnu maantee, Viru väljak, Narva maantee, Maneeži tänav, Tartu maantee, Majaka tänav, Peterburi tee, Keevise tänav.

Tondi (Tondi raudteepeatus)
Kalev
Tallinn-Väike (saanud nime mõnisada meetrit eemal paikneva Tallinn-Väikse raudteejaama järgi)
Vineeri (Vineeri tänav)
Kosmos (Kino Kosmos)
Vabaduse väljak
Viru (peatus asub Tammsaare pargi ja Musumäe ehk Viruvärava mäe läheduses)
Hobujaama (Viru Keskuse bussiterminali läheduses)
Paberi (Tallinna Jaani Seegi kiriku kõrval, saanud nime kunagise Johansoni paberivabriku järgi. Läheduses asuvad SEB Panga Eesti peakontor, Jaani Seegi paviljon ja Stockmanni kaubamaja)
Keskturg
Bussijaam (Tallinna bussijaam)
Lubja (Lubja tänav, sadakond meetrit ülesmäge asub Sikupilli kaubanduskeskus)
Majaka (Majaka tänaval, saanud nime Tallinna liitsihi alumise tuletorni järgi)
Sikupilli (Sikupilli asum)
Majaka põik (Majaka tänaval)
Ülemiste jaam
Ülemiste linnak
Lennujaam

Galerii

Vaata ka
Trammiliiklus Tallinnas
Tallinna ühistranspordiliinid

Viited

Tallinna trammiliinid
Kapp (anum)

Kapp (Saaremaal, läänemurdes ja lõunaeesti murretes kipp, Hiiumaal ja lõunaeesti murretes käsik, põhjaeesti murretes kibu) on ümarapõhjaline pealt laienev kaaneta puunõu.

Ajaloost 
Arvatavalt oli kapp Eestis kasutusel juba muinasaja lõpul. 19. sajandi lõpul hakkasid kappasid asendama plekk- jt nõud. Tänini on suured kapad kasutusel saunas, väiksemad õllejoomisel.

Kapa ehitus 
Kapal oli üks küljelaud pikem, mis vooliti käepidemeks. Käepide, mida nimetati kõrv (ka kõru või leht) oli ülalt laienev ning allpool olid voolitud sisselõiked kapa paremaks käes hoidmiseks. Nõu küljelaudade ülaääred olid tihti kaarjaks voolitud. Saarte kappadel olid eri tooni pinnad, sealt ka nimetused küütkapp ja lapikapp . Joogikapad olid sageli kaunistatatud lõigete ja põletuskirjadega, enamasti kasutati taimornamenti. Lõuna-Eestis leidus ka kahe käepidemega kappasid.

Otstarve ja maht
Otsatarbe järgi nimetati: veekapp, piimakapp, õllekapp, kaljakapp, lapsekapp, silmapesukapp jne., suuremat kappa kasutati ka lüpsikuna. Suurte kappadega (3–5 toopi) toodi jooki lauale, väiksematest (0,5–1 toopi) joodi. Tavaliselt joodi üle ääre, aga oli kappasid, millele oli imemiseks põhjast kuni üles puuritud kanal.

Hiiumaal oli käsik mandrikapast suurem (7–8 toopi) ja kahe kõrvaga, seda kasutati põhiliselt õlle tegemisel. Hiiumaal olid pulmas kasutusel ka laulukapad (korjati raha lauljatele) ja silmaveekapad (raha korjati nõudepesijatele).

Viited

Välislink 
Kapp, Eesti Ajaloomuuseum

Anumad
Eesti etnograafia
August Kivitare

August Kivitare (7. juuni 1891 Ranna vald – 26. aprill 1974) oli eesti põllumees ja Vabadussõja veteran.

Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, asutas Ranna vallas Kaitseliidu kompanii ja oli selle pealik kuni 1939. aastani. Saksa okupatsiooni ajal oli ta Pala vallavanem. 

Arreteeriti 20. veebruaril 1953. 

August Kivitare abiellus 1920. aastal Alma-Loviisa Kiviga, lapsed Emma, Liidia, Linda, Juta ja Ülo.

Maetud Kodavere kalmistule.

Tunnustused
1938 Kotkaristi V klassi teenetemärk

Eesti vallavanemad
5. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Kaitseliidu Tartumaa maleva liikmed
Vabadussõja veteranid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1891
Surnud 1974
Julius Toome

Julius Toome (14. oktoober 1900 – 1. juuli 1995) oli eesti põllumees ja Vabadussõja veteran.

Ta oli Lombi A-3 talu peremees Pala vallas.

1937. aastal abiellus Julius Toome Helmi Tartuga, tütar Anne.

Julius Toome on maetud Kodavere kalmistule.

Kaitseliidu Tartumaa maleva liikmed
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1900
Surnud 1995
Torbik

Torbik on puukoorest (enamasti kasetoht) tehtud koonusekujuline nõu, mida kasutati nt vee võtmisel või marjul käies.

Vaata ka
silmutorbik
Torbikud

Viited 

Anumad
Etnograafia
August Kründel

August Kründel (15. november 1897 Peterburi kubermang – 25. mai 1967 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane.

Ta sündis Peterburi kubermangus Tartumaalt väljarännanute peres Terpilitsõ külas (praeguse haldusjaotuse järgi Volossovo rajoonis Leningradi oblastis).  

Lapsena oli karjane ja hiljem sulane. Aastal 1915 mobiliseeriti ta tsaariarmeesse. 

Aastal 1918 asus ta tööle Kolositsa (Kaložitsõ) sovhoosi. Kuid Nikolai Judenitš tungis Petrogradi peale, astus Kründel vabatahtlikult Punaarmeesse ning võttis osa võitlusest Jamburgi all ja lõunarindel. Aastal 1922 lõpetas ta soomusmasinajuhtide kooli, misjärel töötas ta mõne aja remonditehases ja autotöökojas. Aastatel 1923–1929 töötas ta Metallitööliste Ametiühingu oblastikomitees. Aastatel 1929–1932 töötas ta Moskva autotehases algul lukksepp-motoristina, hiljem jaoskonnaülema asetäitjana ja tehase parteikomitee sekretäri asetäitjana. Aastatel 1923–1929 õppis ta Moskvas Tööstusakadeemias, pärast selle lõpetamist töötas Moskva autotehases peakonveieri tehnilise osakonna juhatajana, hiljem tehase parteikomitee sekretärina. Nõukogude–Saksa sõja ajal evakueerus ta koos tehasega Uljanovskisse, kus oli pikemat aega majandusalasel ja ametiühingutööl.

Aastal 1945 suunas NLKP Keskkomitee ta tööle Eesti NSVsse, kus ta algul töötas EKP Keskkomitee organiseerimise-instrueerimise osakonna juhatajana. Septembrist 1945 aastani 1951 töötas ta EK(b)P Tallinna Linnakomitee sekretäri ja I sekretärina. 3. septembrist 1951 29. jaanuarini 1953 töötas ta Eesti NSV sotsiaalkindlustuse ministrina. 14. jaanuarist 1953 8. juunini 1961 töötas ta Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi sekretärina, seejärel oli personaalpensionär.

Ta oli aastast 1918 NLKP liige, oli ka EKP Keskkomitee liige. Ta kuulus Eesti NSV Ülemnõukogu II, III, IV koosseisu ja V koosseisu (sh 5. märtsist 1947 14. jaanuarini 1953 oli ülemnõukogu juhataja) ning kuulus NSV Liidu Ülemnõukogu III koosseisu (1950–1954).

August Kründel suri 25. mail 1967 ja maeti 30. mail 1967 Metsakalmistule.

Tunnustus
Lenini orden
Isamaasõja orden (I järk)
medal "Vapra töö eest Suure Isamaasõja ajal 1941–1945"

Viited

Kirjandus
Nekroloog. Rahva Hääl, 27. mai 1967
"Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999

Välislingid
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti NSV ministrid
Eesti ametiühingutegelased
EKP Keskkomitee liikmed
Eesti NSV II Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV III Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV IV Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV V Ülemnõukogu liikmed
NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
NSV Liidu Ülemnõukogu Rahvuste Nõukogu saadikud‎
Lenini ordeni kavalerid
Eestlased Venemaal
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1897
Surnud 1967
Lusikanuga

Lusikanuga (Lääne- ja Kirde-Eestis kõveldi, Hiiumaal koostanuga, lõunaeesti murdes luitsaväits) on väike kõvera teraga nuga, mida kasutatakse puulusikate ja -kulpide õõnestamiseks. 

Oli laialdaselt kasutusel Ida-Euroopas, Eestis on selle kasutamine teada I aastatuhande algupoolelt p. Kr.
.

Lusikanugade tera oli tavaliselt madalama või sügavama, 3–4 cm läbimõõduga kaarega. Noa pea oli sarnane tavalise noa omaga. Lusikanugasid kasutati veel 20. sajandi alguses.

Vaata ka
Lusikas
Voolmed

Viited

Välislingid
Lusikanuga, Eesti Rahva Muuseum

Eesti etnograafia
Tööriistad
Voolmed

Voolmed on endisaegne kumera teraga nuga, mida kasutati laiemate nõguspindade, eeskätt puunõude sisekülje voolimiseks. 

Juba I aastatuhande algupoolel olid voolmed Baltimaades ja Soomes kasutusel. 

Käepideme ehituse järgi jagunesid voolmed kolme rühma:
hargikujulise käepidemega voolmed olid kasutusel peamiselt Lääne-Eestis, kaheharuline lühike ja lai käepide vooliti puust.
kahe pidemega voolmed olid tuntud Ida-Eestis, nende voolmete kinnitusosa löödi ümmarguste käepidemete sisse.
rõngasvoolmed esinesid Ida-Eestis, nende kinnitusosad ühendati ning paigaldati ümmarguse käepideme sisse.
Rõngasvoolmetega õõnestati väiksemaid esemeid, millesse kaks kätt sisse ei mahtunud.
Voolmetega töötati seda enda poole tõmmates.

Vaata ka
lusikanuga

Viited

Välislink 
  Kahe käepidemega voolmed, Eesti Põllumajandusmuuseum
  Harkkäepidemega voolmed, Eesti Põllumajandusmuuseum

Tööriistad
Eesti etnograafia
Liimeister

Liimeister ehk niimeister on kahe käepidemega ja 20–30 cm pikkuse teraga nuga, mida kasutatakse muu hulgas puidu silumiseks ja palkide koorimiseks. 

Väiksemate puuesemete töötlemiseks kasutati abivahendina vitsajäri.

Viited 

Tööriistad
Eesti etnograafia
Oherdi

Oherdi on rahvapärane rinnaga puusse surutav kaha- ehk lusikapuur, mida kasutati suuremate aukude puurimiseks.

Kirjeldus
Kahapuurid olid tuntud Fennoskandias ja Eestis juba I aastatuhandel. 

Oherdi koosnes kahest osast - rauast ja peast (käänamisseadisest). Vanad oherdirauad kuulusid kahapuuride hulka, mida iseloomustas mõlemas suunas lõikav puuriteravik. Oherdiraua vart nimetati oherdi sääreks.

Puust oherdipea koosnes käänamispulgaga pärast ning sellega liikuvalt ühendatud kabast. Käänamispulk paigaldati päraga risti. Päras olevasse pessa kinnitati oherdiraud(kaha), mille ülaots oli lapikuks löödud. Kaba tehti enamasti kahest osast - laiast lamedast rinnaalusest, millele puurimisel rinnaga rõhuti ning kaba kaelast.  

19. sajandil oli Eestis kasutusel suurem rataste oherdi (kaha laiusega 2,5 cm), millega puuriti ratastesse rummiauke ja pöidadesse kodaraauke ning väiksem regede oherdi (kaha laius 1,5–2 cm), millega puuriti väiksemaid auke (reejalaste kodaraaugud). Veel puuriti palkidesse tapiauke, redelipeeltesse ja paadikaartesse pulgaauke jne.

19. sajandi teisel poolel võeti kasutusele vabrikupuurid, mis tõrjusid oherdi kõrvale. Seejärel hakati oherdiks nimetama lihtsa ristise käänamispulgaga spiraalpuure. Mõnel pool nimetati oherdiks ka vinnalt.

Vaata ka
käämer
puur
trell
vinnal

Viited

Kirjandus
 Ants Viires, "Eesti rahvapärane puutööndus", Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn, 1960.

Välislink
Meeste tööriistad: oherdi, vinnal, kirved. Eesti Rahva Muuseum.

Tööriistad
Etnograafia
Eesti etnograafia
Talu tööriistad
Dmitri Kuzmin

Dmitri Kuzmin (8. november 1908 Narva – 21. mai 1998 Tallinn) oli Eesti NSV parteitegelane ja riigiametnik.

Ta lõpetas aastal 1924 Narvas gümnaasiumi.

Aastatel 1924–1929 oli ta Narvas vabrikutööline, aastatel 1929–1936 oli ta poliitvang. Aastatel 1936–1938 töötas ta Tallinnas ehitustöölise ja raamatupidajana; aastatel 1938–1939 ehitustöölisena Viljandimaal. 

Aastal 1940 oli ta ajakirja Trudovoi put toimetaja; aastatel 1940–1941 EK(b)P Keskkomitee organiseerimise ja instrueerimise osakonna instruktor ja kaubandusosakonna juhataja kohusetäitja. Dmitri Kusmin sai 1940. aasta Riigivolikogu valimistel ENSV I Ülemnõukogu saadikuks Petserimaalt. 

Aastatel 1941–1942 töötas ta Tšeljabinski traktoritehases ning oli EK(b)P Keskkomitee volinik eesti väeosade komplekteerimisel. 

Aastatel 1946–1948 ja 1950–1952 oli ta EK(b)P Keskkomitee sekretär. Aastatel 1953–1957 oli ta Eesti NSV sotsiaalkindlustuse minister, aastatel 1958–1961 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Kontrolli Komitee esimees, aastatel 1961–1963 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riigikontrolli Komitee esimees, aastatel 1963–1965 EKP Keskkomitee ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu Partei ja Riigikontrolli Komitee esimehe asetäitja, aastatel 1965–1971 Eesti NSV Rahvakontrolli Komitee esimehe asetäitja.

Ta oli aastast 1926 EKP liige, aastatel 1946–1952 ja 1956–1966 oli ta EKP Keskkomitee liige ning aastatel 1946–1948 ja 1950–1952 oli ta EKP Keskkomitee büroo liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu I, II, III, IV, V, VI ja VII koosseisu saadik.

Kirjandus 
 Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951*2000 AS Kirjastus Ilo, 2003

Eesti NSV I Ülemnõukogu liikmed
EKP Keskkomitee liikmed‎
Eesti NSV II Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV III Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV IV Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV ministrid
Eesti NSV V Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV VI Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV VII Ülemnõukogu liikmed
Sündinud 1908
Surnud 1998
Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei võimlemisrühmad

Eesti Sotsialistlike Tööliste Partei võimlemisrühmad olid Eesti sotsialistide sõjaväeliselt korraldatud organisatsioon 1930. aastail.

Võimlemisrühmad asutati vastukaaluks "kodanlisele kaitseliidule" ja pidid olema korrapidajaiks Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei poolt korraldatavail koosolekuil. Võimlemisrühmad kandsid mundrit (tumedad püksid, sinine pluus, nokkmüts) ja olid relvastatud sportpüssidega. Võimlemisrühmadesse kuulus üle 1700 väljaõpetatud mehe. Võimlemisrühmad kasutasid tervitusena ülestõstetud rusikat ("teise internatsionaali tervitus"). Võimlemisrühmi nimetati ka punakaardiks.

Võimlemisrühmade üldjuht oli Erich Joonas.

Kuna võimlemisrühmad kippusid vapsidega kohtudes nendega koos võimlema, mille juures isegi luumurde ette tuli, pidas Jaan Tõnissoni kolmas valitsus 11. augustil 1933 vajalikuks mõlemad organisatsioonid sulgeda. Samaaegselt suleti Sisekaitseülema otsusega ka teiste erakondade löökrühmad, kuna need võisid saada siserahule kardetavaks. Keelati ka nende vormi- ja eristusmärkide kandmine. 

Konkureeriv Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei Tallinna 2. Ühing asutas oma lööksalgad, mida nimetati aktivistideks. Ka see organisatsioon suleti 1933. aastal.

Välislingid 
Pekka Erelt, Sotsid tõid Eesti poliitikasse vägivalla , ekspress.delfi.ee, 26.11.2014
Sotsid tõid Eesti poliitikasse vägivalla Eesti Ekspress, www.eesti.ca, 29 Nov 2018

Viited 

Eesti organisatsioonid
Eesti Vabariik 1918-1940
Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Partei
Johnstoni maakond

Johnstoni maakond (Johnston County) on maakond USA-s Põhja-Carolina osariigis.

Maakonna halduskeskus on Smithfield.

Maakonna pindala on 2062 km², millest 10 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 168 878. Aastal 2000 oli elanike arv 121 965.

Naabermaakonnad 
 Nashi maakond (kirdes)
 Wilsoni maakond (idas)
 Wayne'i maakond (kagus)
 Sampsoni maakond (lõunas)
 Harnetti maakond (edelas)
 Wake'i maakond (loodes)

Ajalugu 
Johnstoni maakond moodustati 1746. aastal Craveni maakonna osast. Maakond sai nime Põhja-Carolina kuberneri Gabriel Johnstoni järgi.

1752 moodustati Johnstoni, Bladeni ja Granville'i maakonna osadest Orange'i maakond. 1758 moodustati Johnstoni maakonna idaosast Dobbsi maakond. 1770  moodustati Johnstoni, Cumberlandi ja Orange'i maakonna osadest Wake'i maakond ning lõpuks 1855 Johnstoni, Edgecombe'i, Nashi ja Wayne'i maakonna osadest Wilsoni maakond.

Viited

Välislingid 
 Johnstoni maakonna koduleht (inglise keeles)

Põhja-Carolina maakonnad
Johnstoni maakond (Oklahoma)

Johnstoni maakond (Johnston County) on maakond USA-s Oklahoma osariigis.

Maakonna halduskeskus on Tishomingo.

Maakonna pindala on 1705 km², millest 36 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 957. Aastal 2000 oli elanike arv 10 513.

Naabermaakonnad 
 Pontotoci maakond (põhjas)
 Coali maakond (kirdes)
 Atoka maakond (idas)
 Bryani maakond (kagus)
 Marshalli maakond (lõunas)
 Carteri maakond (läänes)
 Murray maakond (loodes)

Ajalugu 
Johnstoni maakond moodustati 1907. aastal. Maakond sai nime [Douglas H.Johnston]]i järgi.

Kaitsealad 
 Tishomingo National Wildlife Refuge (osa)

Viited 

Oklahoma maakonnad
Peraküla (Mulgi)

Peraküla (ka: Päraküla) oli küla Viljandi maakonnas Abja vallas. Küla oli kuni II maailmasõjani ehtmulgiliku kultuuri, elu-olu ja majapidamise ehedamaks piirkonnaks.

Perakülas asus Ruukle talu, kus etendati näidendeid ja mis oli küla kultuurikeskus.

Perakülas on sündinud metsateadlane Peeter Rõigas.

Talud Perakülas 
Enu talu
Losu talu
Suure-Losu talu
Ruukle talu
Laatsi talu
Longi talu
Tõõtsimõisa talu

Mulgi vald
Viljandi maakonna endised külad