Egüptoloogia

Egüptoloogia on Vana-Egiptuse ajalugu ja kultuuri ning kopti keelt ja kultuuri uuriv teadusharu. Egüptoloogiat viljelevad egüptoloogid.

Kuigi Vana-Egiptuse vastu on huvi tuntud juba antiikajast saadik, saab egüptoloogiast rääkida alates egiptuse hieroglüüfilise kirja dešifreerimisest 19. sajandi alguses.

Egüptoloogia ajalugu

Mälestiste hävimine
Kristluse levik Niiluse deltas ja Egiptuse lõunaosas tõi kaasa paljude Vana-Egiptuse mälestiste hävimise. Peale selle, et koptid pidasid neid paganlikeks, sobisid nad hästi ehitusmaterjaliks.

Kui 641. aastal vallutasid Egiptuse muslimite väed, oli egiptuse hieroglüüfiline kiri juba ammu unustusse vajunud. Ka muslimid pidasid Vana-Egiptuse mälestisi saatanlikeks ja kasutasid neid ehitusmaterjalina.

Liiva toimel ja hävitustöö tagajärjel kadusid Vana-Egiptuse mälestised peaaegu täielikult. Keskaegsed kristlikud palverändurid Euroopast leidsid oma rännakutel ainult püramiidid ja muud varemed.

Egüptoloogia eellugu
Kui Rooma riik 30. aastal eKr Egiptuse vallutas, hakkasid roomlased mälestisi, sealhulgas obeliske, kaasa võtma ja kodumaal üles panema. Jõukad roomlased kasutasid Egiptuse muistiseid dekoratiivseks otstarbeks majas ja aias. Esemeid viidi ka väljaspool Egiptust paiknevatesse egiptuse templitesse.

Tõsine tutvus Vana-Egiptusega sai Euroopas alguse renessansiajal. Loeti 5. sajandil eKr Egiptust külastanud Herodotose kirjeldusi; Egiptust mainisid ka näiteks Apuleius, Diodoros Sikeliotes, Iamblichos, Plutarchos ja Strabon ning kirikuisadest Klemens Aleksandriast, Eusebios ja Lactantius. Antiikautoritelt võeti üle ka moonutatud ettekujutusi: näiteks arvati, et hieroglüüfiline kiri on puhas sümbolkiri, milles esitati esoteerilist filosoofiat.

17. sajandil võeti ette esimesed uurimisretked Egiptusesse. Pietro della Valle 1614–1626. aastatel läbi kogu Vahemere maade idaosa ning viis Itaaliasse kaasa muumiaid ja kopti käsikirju. Kopti käsikirju uuris ka Athanasius Kircher. 17. ja 18. sajandil püüti dešifreerida hieroglüüfilist kirja antiikajast pärinevatel vääreeldustel.

Teaduslikud ekspeditsioonid

Egüptoloogia sai alguse Napoleoni sõjalisest ekspeditsioonist Egiptusesse 1798. aastal. Sellega käis kaasas suur rühm teadlasi ja kunstnikke, kelle ülesandeks oli teadmisi koguda. Maalikunstniku ja teadlase Domenique Vivant Denoni juhtimisel avaldati 1809–1813. aastatel 24-köiteline illustreeritud teos "Egiptuse kirjeldus", mis tegi Egiptuse mälestised Euroopa uurijatele kättesaadavaks. Teos avaldas suurt mõju ka tolleaegsele Euroopa moele, kirjandusele, kunstile ja arhitektuurile.

19. sajandil korraldati veel ekspeditsioone. Näiteks käisid Egiptuses 1828–1829. aastatel Jean-François Champollion ja Ippolito Rosellini ning 1842–1845. aastatel Karl Richard Lepsius koos joonistajatega Egiptuse sisemaal ning tõid Euroopasse kaasa tekste ja esemeid.

Muististega kauplemine

Suur huvi Vana-Egiptuse muististe vastu viis Egiptusesse aaretejahtijaid ning kutsus esile ebaseaduslikke väljakaevamisi, mille tagajärjel viidi Euroopasse palju muistiseid. Sellised muistised moodustavad põhiosa Euroopa ja Ameerika suurte muuseumide Egiptuse kogudest. Üks esimesi muististe kauplejaid oli Giovanni Battista Belzoni, kes viis 1821. aastal Inglismaale Briti Muuseumi Egiptuse kogu põhiosa.

Hieroglüüfilise kirja dešifreerimine

1799. aastal avastasid Napoleoni sõdurid kirjadega mälestise Rosetta kivi, mis viidi 1802. aastal Inglismaale. Sellel kivil on sama tekst hieroglüüfilises kirjas, demootilises kirjas ja vanakreeka keeles. Uurijad püüdsid selle mälestise abil egiptuse kirja dešifreerida. Rootslasel Johan David Åkerbladil õnnestus lugeda demootilise kirja tekstiosa ning ka inglane Thomas Young andis teksti mõistmisesse oma panuse. Lõpliku lahenduse andis välja 1822. aastal Jean-François Champollion, kelle avastus võimaldas hakata Vana-Egiptuse kultuuri uurima originaaltekstide põhjal.

Egüptoloogia areng
Champollioni tööd arendasid edasi teiste seas prantslased Emmanuel de Rougé ja Auguste Mariette ning sakslased Karl Richard Lepsius ja Heinrich Brugsch. Brugsch pani ka aluse demootilise kirja teaduslikule uurimisele.

1858. aastal rajati Egiptuses prantsuse ja inglise teadlaste eestvõttel muinsustevalitsus, mis tegutses Egiptuse iseseisvumiseni 1952. aastal.

Egüptoloogia kuldajaks peetakse ajavahemikku 1880. aastast esimese maailmasõjani. Berliini egüptoloogiakoolkonna rajaja Adolf Erman avaldas 1880. ja 1884. aastatel oma klassikalised grammatikad, pannes aluse tekstide täpsemale tõlkimisele ja egiptuse keele grammatikale kui teaduslikule distsipliinile. 1886. aastal avaldas ta ka esimese esmaallikatele tugineva vanaegiptuse kultuuriloo. Koos Hermann Grapowiga avaldas ta mitmeköitelise egiptuse keele sõnaraamatu. Ta võrdles egiptuse keelt ka semi keeltega. 1887. aastal ilmus Eduard Meyeri Vana-Egiptuse ajalugu, milles ta parandas esmaallikate põhjal antiikajast pärit eksitusi. Demootilise kirja uurimist viisid oluliselt edasi inglane Francis Llewellyn Griffith ja sakslane Wilhelm Spiegelberg. Teaduslikule Egiptuse arheoloogiale pani aluse Flinders Petrie, kelle meetodeid arendasid edasi ameeriklane George Andrew Reisner jt. Gaston Maspero oli väljapaistev uurija nii arheoloogia kui ka usundiloo alal.

Egüptoloogiat viisid edasi sakslane Kurt Sethe ja inglane Alan Gardiner, kes uurisid hieraatilises kirjas papüüruskäsikirju ning koostas egiptuse keele grammatika, mida kasutas mitu põlvkonda. Vana-Egiptuse kunstiajaloo alal tõusis esile Heinrich Schäfer. Hermann Kees avaldas esimese süstemaatilise töö Vana-Egiptuse haldusest ja valitsemisest. Henri Frankfort ja Alexandre Moret uurisid egiptuse usundit. Hans Jakob Polotsky andis suure panuse egiptuse ja kopti keele grammatika uurimisesse.

20. sajandi suuremad sündmused egiptuse arheoloogias olid Howard Carteri Nuubia-ekspeditsioon ja Tutanhamoni hauakambri avastamine 1922. aastal.

Teaduskorraldus
Tänapäeval on maailmas umbes 300 egüptoloogiaga tegelevat teadlast.

Egüptoloogia eriajakirju on 10.

Esimene egüptoloogiakongress toimus 1976 Kairos. Seda peetakse iga kolme aasta tagant.

Egiptuse muististe kogusid on muuseumides rohkem kui 500, peamiselt USA-s, Egiptuses ja Euroopas, samuti Austraalias, Brasiilias, Kuubas, Jaapanis, Mehhikos ja Sudaanis.

Egüptoloogia eri maades

Eesti
Eestis tegeles egüptoloogiaga Sergei Stadnikov, kes oli pikki aastaid Eesti ainus silmapaistev egüptoloog. Ta tegeles egüptoloogia ja Egiptuse-teemaliste teadmiste populariseerimisega, tutvustades Vana-Egiptuse kultuuri ja ajalugu artiklites, raamatutes ja tõlgetes. Tema tõlgituna ja kommentaaridega ilmus ajakirjas Looming Vana-Egiptuse klassikaline kirjandusteos "Sinuhe jutustus", samuti ilmus tema tõlkes ja kommenteeritult "Ptahhotepi elutarkus". Ta õpetas mitmes Eesti ülikoolis Vana-Lähis-Idaga seotud aineid, sh egiptuse keelt. Sergei Stadnikov oli Rahvusvahelise Egüptoloogide Assotsiatsiooni tegevliige.

Eesti muuseumides leidub üksikuid esemeid: Tallinna Linnamuuseumis leidub muumia käsi Johannes Burchart VIII kogust, Tartu Ülikooli kunstimuuseumi kogus on Egiptuse nooruki muumia.

Norra
Üks varajasi egüptolooge oli Jens Lieblein.

Norras on muuseumides ja raamatukogudes üksikuid esemeid. Bergeni ülikoolis on egüptoloogia professor.

Taani
Valdemar Schmidt tõi egüptoloogia 1883. aastal Kopenhaageni ülikooli. Ala viis edasi H. O. Lange.

Egüptolooge
 
Otto Friedrich von Richter (1792–1816)
Johannes Burchart VIII (arstist ja apteekrist muinsustekoguja)
Alexander von Uexküll
Oscar von Lemm
Sergei Stadnikov

Vaata ka
assürioloogia

Välislingid 

Egiptuse surnuteraamat

Orientalistika