joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Toomas Tamla

Toomas Tamla (sündinud 1951 Haapsalus) on Eesti ajaloolane ja arheoloog.

Ta lõpetas 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna. 

Aastast 1974 töötas ta Ajaloo Instituudis. Aastatel 2010–2015 töötas ta Tallinna Kultuuriväärtuste Ameti muinsuskaitse osakonnas linnaarheoloogina.

Ta on TEA entsüklopeedia 4. ja 5. köite peatoimetaja.

Tunnustused
2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Eesti ajaloolased
Eesti arheoloogid
Eesti muinsuskaitsjad
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1951
Mart Lätte

Mart Lätte (sündinud 17. jaanuaril 1983) on Eesti diplomaat, riigiametnik ja ajaloolane.

Haridus

Lätte lõpetas 2006. aastal Tartu Ülikoolis ajaloo eriala bakalaureuseõppe ja 2009. aastal ajaloo magistriõppe cum laude, kaitstes väitekirja "Eestlaste sõjalised kohustused keskajal" (juhendaja Anti Selart). Nimetatud magistritöö eest pälvis ta 2010. aastal Lennart Meri teadustöö auhinna.

Lätte on õppinud ka Tartu Ülikooli ajaloo doktorantuuris, uurides Anti Selarti juhendamisel sõjapidamist Vana-Liivimaal 13.–15. sajandil, kuid õpingud katkesid.

Tööalane tegevus

Ajaloolasena on Lätte uurinud peamiselt Vana-Liivimaa sõjandusajalugu. Samuti on ta olnud mitmete ajalooteoste sisuline toimetaja, toimetades nii eesti kui ka välisautorite kirjutisi.

Ta töötas aastatel 2006–2007 Tartu Kutsehariduskeskuses õpetajana. 2008. aastal sai temast Eesti Sõjamuuseumi teadur.

Seejärel on ta töötanud kaitseministeeriumis ja välisministeeriumis, muuhulgas aastatel 2018–2021 konsulina Eesti peakonsulaadis Venemaal Peterburis. 6. juulil 2021 pidas Venemaa Föderatsiooni Föderaalne Julgeolekuteenistus Lätte Peterburis 1,5 tunniks kinni, väites, et ta peeti kinni ajal, mil ta võttis Venemaa kodanikult vastu salastatud materjale. Eesti välisministeerium lükkas esitatud süüdistused tagasi ja nimetas seda provokatsiooniks. 7. juulil teatas Venemaa välisministeerium, et kuulutab Lätte soovimatuks isikuks ja andis talle 48 tundi aega riigist lahkumiseks.

Varia

Mart Lätte on alates 2002. aastast Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Viited

Välislingid
 

Eesti ajaloolased
Eesti diplomaadid
Sündinud 1983
Elmar Saarepere

Elmar Voldemar Saarepere (3. august 1914 Saare vald – 7. august 2015 Austraalia) oli eesti kooliõpetaja ja koorijuht ning eesti aktivist Austraalias.

Ta õppis aastatel 1929–1935 Tartu Õpetajate Seminaris, kus ta omandas kooliõpetaja ameti ja sai muusikahariduse.

Pärast õpetajate seminari lõpetamist töötas ta õpetajana Kabalas-Villeveres, Kambjas ja Ahjal; lisaks juhatas ta neis kohtades ka koore. Aastatel 1941–1942 oli ta Kambja kooli direktor.

Sõjakeerises sattus ta koos 142 kaasmaalasega Saksamaale Diepholzi läbikäigulaagisse. 1947. aasta lõpus lahkus ta Saksamaalt Austraaliasse.

Tema algatusel moodustati teel Austraaliasse Eesti Meeskoor Austraalias. Austraaliasse jõudes asus ta metsatöödele Boneillasse (Victoria osariiki) ning koori liikmetel õnnestus korraldada, et nad saadeti tööle samasse kohta. Koori juhataja ta oli vahelduvalt aastatel 1947–1987.

Tunnustus 
 2005 Valgetähe V klassi teenetemärk

Välislingid 
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=221

Eesti koolijuhid
Eesti õpetajad
Eesti koorijuhid
Eestlased Austraalias
Eesti üle 100-aastased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1915
Surnud 2015
Lembit Jaanits

Lembit Jaanits (22. jaanuar 1925 Tartu – 5. juuli 2015) oli eesti arheoloog.

Ta lõpetas aastal 1948 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo ja arheoloogia erialal. Aastal 1954 kaitses ta väitekirjaga "Поселение эпохи неолита и раннего металла в приустье р. Эмайыги" ("Neoliitikumi ja varase metalliaja asulad Emajõe suudmealal") ajalookandidaadi kraadi.

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta aastani 1968 Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi arheoloogiasektoris, algul nooremteadurina, hiljem vanemteadurina. Aastatel 1968–1990 oli ta Ajaloo Instituudi arheoloogiasektori juhataja ja aastatel 1990–1993 samas juhtivteadur.

Ta oli Eesti kiviaja, eriti neoliitikumi uurijana kaevanud rohkesti asulakohti (näiteks Akalit, Kullamäge, Kunda Lammasmäge, Kääpat, Narva Joaoru linnamäge, Pullit, Riigikülat, Siimusaaret, Tamulat ja Valmat) ja kalmeid (Kivisaare (Kolga-Jaani vallas Meleski küla maal ) ja Kunila (Puurmani vallas)).

Isiklikku
Tema abikaasa oli ajaloolane Elina Jaanits (neiuna Öpik), abikaasa isa oli astronoom Ernst Öpik.

Tunnustus
 2001 – Valgetähe III klassi teenetemärk.

Viited

Kirjandus
TEA entsüklopeedia, 9. köide, lk. 139
Kriiska, A. Arheoloog Lembit Jaanits 75 // Ajalooline Ajakiri. – 2000, 2. – Lk. 133–135 : portr.
Peets, J. Lembit Jaanits 75 // EAA, 4: 1. – 2000. – Lk. 86–87 : portr.
Saluäär, U. (koost.) Lembit Jaanitsa avaldatud tööd : Publications by Lembit Jaanits // MT, 8. – Tallinn, 2000. – Lk. 19–26.
Tõnisson, E., Kriiska, A. Lembit Jaanits 75 [eesti ja inglise k.] // MT, 8. – Tallinn, 2000. – Lk. 9–18 : ill.

Välislingid
"Lembit Jaanits ja tema ajastu" Eesti Päevaleht, 22. jaanuar 2000
"Lembit Jaanits – mees, kes tahtis teada saada, millega kõik algas" Tutulus. Eesti arheoloogia aastakiri

Eesti arheoloogid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1925
Surnud 2015
Arančycy Püha Risti Ülendamise kirik

Arančycy Püha Risti Ülendamise kirik (valgevene keeles Царква ўзьвіжаньня Сьвятога Крыжа) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Arančycys.

Kirikut kasutavad õigeusklikud, see on kaitse all olev ehitusmälestis. Kirik  on tänapäeval kasutuses.

Kirikuhoone 

Pseudovene stiilis kiriku sissepääsu juures asub kolmekorruseline kellatorn. Torni alumine osa on nelinurkne, ülemised korrused aga kaheksanurksed. Teise osa moodustab täisnurkne refektoorium, sellele järgneb kuubikujuline palveruum ja hoone lõpeb viisnurkse apsiidiga. Kiriku katusel asub kaheksanurkne tambuur. Kiriku fassaadi kaunistavad hambulised friisid, eenduvad pilastrid ja liseenid.

Hoone sisemust valgustavad tambuuris paiknevad vitraažaknad. Apsiidis asub puidust ikonostaas. Kirikus asuvad kaks XVIII sajandist pärit ikooni.

Ajalugu

Esimene õigeusu kirik ehitati Arančycy külla aastal 1600, aga juba aastal 1654 ehitati selle asemele uus puidust hoone. Kiriku ehitamist rahastas Simeon Orańsky. Aastal 1879 remonditi seda põhjalikult.

Aastal 1914 ehitati külla praegune kirik. Vana hoone lammutati ja viidi Linovasse, kus see võeti kasutusele katoliku kirikuna. Selle asukohta püstitati puidust rist.

Aastal 1915 viidi kirikukellad ja ikonostaas Venemaale. Aastal 1928 sai kirik uued kellad, samuti valmis Varssavis uus ikonostaas.

Pilte

Viited

Välislingid

Fotod kiriku kohta
Kiriku kodulehekülg
Artikkel kiriku kohta (valgevene keeles)

Valgevene kirikud
Pružany rajoon
Ghirmay Ghebreslassie

Ghirmay Ghebreslassie (sündinud 14. novembril 1995) on Eritrea pikamaajooksja.

2013. aasta krossijooksu juunioride maailmameistrivõistlustel Bydgoszczis saavutas ta seitsmenda koha. 2014. aasta poolmaratoni maailmameistrivõistlustel Kopenhaagenis oli ta meeste jooksus seitsmes.

2015. aasta maailmameistrivõistlutel Pekingis võitis ta maratonijooksus kuldmedali ajaga 2:12.28. Ta sai sellega meeste maratonijooksu noorimaks maailmameistriks.

Ghebreslassie isiklik rekord maratonijooksus on 2:07.46, mille ta jooksis 24. aprillil 2016 Londoni maratonil. Tema eelmine rekord oli sekundi võrra aeglasem ja oli püstitatud 26. aprillil 2015 Hamburgi maratonil.

Viited

Välislingid 
 

Eritrea kergejõustiklased
Pikamaajooksjad
Sündinud 1995
Gurly Vedru

Gurly Vedru (sündinud 4. septembril 1970) on eesti arheoloog.

Ta lõpetas 1995. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna arheoloogina (bakalaureusetöö "Proosa keskaegne asulakoht") ja kaitses samas 1998. aastal magistrikraadi väitekirjaga "Kahala järve ümbruse asustuspiirkond muinasajal" (juhendaja Valter Lang).

Ta kaitses 2011. aastal Tartu Ülikoolis doktorikraadi väitekirjaga "Põhja-Eesti arheoloogilised maastikud" (juhendaja samuti Valter Lang).

Ta on töötanud alates 1995. aastast Ajaloo Instituudis. Aastast 1996 on ta juhtinud Muuksi kivikirstkalmete väljakaevamisi.

Viited

Välislingid

Eesti arheoloogid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1970
Linnaõhk teeb vabaks

"Linnaõhk teeb vabaks" oli keskajal põhimõte, et kui maalt linna põgenenud sunnismaine talupoeg suutis ennast linnas 1 aasta ja 1 päeva peita, siis polnud mõisnikul enam õigust talupoega maale tagasi tuua. Linnakodanikele olid maalt tulnud talupojad vajalikud, sest nad tahtsid odavat tööjõudu, ega andnud seetõttu põgenikke meelsasti välja.

Kuna aga arenevad linnad vajasid pidevalt uusi elanikke, siis oli vastavalt linnaõigusele õigus ühe aasta takistamatult linnas elanud ka sunnismaisel talupojal saada linnaelanikuks. 14. sajandil tekkisid Eestimaa maapiirkondades sunnismaisuse ilmingud. 15. sajandil sai alguse talupoegade müümine maast ja perest lahus samal ajal muudeti sunnismaisus üldiseks. 15. sajandil kehtestati sunnismaisus ainult adramaatalupoegadele, 16. sajandi alguses pandi sunnismaisus kehtima ka teiste, s.o üksjalgade, vabadikkude ja talusulaste suhtes. Sunnismaisuse kehtestamisega ei suudetud täiesti vältida talupoegade pagemist näiteks linnadesse või väljapoole Eesti alasi.

Lübecki õiguse kohaselt kehtis põhimõte ka keskaegses Narvas, Riias, Tartus ja Tallinnas (vt Johann von Uexküll). Riia ja Tartu andsid linna pagenud talupojad juba 15. sajandi lõpul vangistatult välja. Tallinn saatis tollal linnast välja vaid oma pere ja majapidamise hüljanud adratalude peremehed. Kui vasallid 1500. aastal püüdsid ordumeistri kaasabil Tallinnale peale suruda tingimusteta väljaandmise põhimõtet, nõustus Tallinna raad lõpuks linna pagenud adratalude peremehi mõjutama: põgenik paigutati Raevanglasse, kus teda hoiti senikaua, kuni ta nõustus oma pärushärra juurde tagasi pöörduma. 1515. aastal nõustus Tallinn "mõjutama" ka adratalunike vanemaid poegi, kui isa ei suuda üksinda talupidamisega toime tulla. Vasallid omalt poolt tunnustasid esmakordselt printsiipi "linnaõhk teeb vabaks aasta ja päeva jooksul", s.t välja ei anta neid pärustalupoegi, kes on elanud linnas rohkem kui aasta. Tallinn ei loobunud sellest printsiibist ka hiljem, Riia ja Tartu rakendasid seda maata talupoegade suhtes.

Vaata ka
Aasta ja päev

Viited

Euroopa keskaeg
Eesti keskaeg
Talurahvas
Eesti talurahvas
Harald Nielsen (jalgpallur)

Harald Ingemann Nielsen (26. oktoober 1941 Frederikshavn – 11. august 2015) oli taani jalgpallur.

Nielsen mängis rahvuskoondises 14 mängus ja lõi 15 väravat. Ta kuulus hõbemedali võitnud Taani jalgpallikoondisesse 1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas. 

Taani jalgpallurid
Sündinud 1941
Surnud 2015
Koguva Hansken

Koguva Hansken (elas 16. sajandil) oli 16. sajandil elanud eesti maavaba talupoeg. 

Hansken on teadaolevalt ainus eesti talupoeg, kes on saanud läänikirja Liivi ordumeistrilt (Wolter von Plettenbergilt) isiklikult. Hanskeni talu asus Muhu saarel.

Viited

Eesti inimesed
16. sajand Eestis
Mārīte Seile

Mārīte Seile (neiupõlvenimi Mārīte Stupāne; sündinud 26. veebruaril 1966 Preiļis) on Läti pedagoog, alates 5. novembrist 2014 Läti haridus- ja teadusminister Laimdota Straujuma teises valitsuses.

Ta lõpetas 1989. aastal Läti Ülikooli matemaatikaõpetajana ning sai 1992. aastal samas magistrikraadi matemaatikas.
1998. aastal sai ta magistrikraadi Twente Ülikoolis.

Välislingid 
 CV Läti valitsuse lehel

Läti poliitikud
Läti Ülikooli vilistlased
Sündinud 1966
Priit Simson

Priit Simson (sündinud 5. septembril 1977) on eesti ajakirjanik.

Ta lõpetas 2005. aastal Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna riigiteaduste erialal bakalaureusekraadiga. Tema bakalaureusetöö teema oli "Venekeelse elanikkonna äärmusliikumised Eestis aastatel 1988-1993. Allakäigu ja lagunemise põhjused."

Ta töötas Eesti Päevalehes arvamustoimetajana. Alates 2017. aastast töötab ta Tallinna linnapea Taavi Aasa meedianõunikuna .

Isiklikku
Ta oli 2008. aasta juunist kuni 2015. aastani abielus Kadri Simsoniga. Tema õde on Piret Simson.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Sündinud 1977
Vilma Trummal

Vilma Juliane Trummal (neiupõlvenimi Õunroos; 21. november 1924 Harjumaa – 18. oktoober 2022 Tartu) oli eesti ajaloolane ja arheoloog.

1950 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna, ajalookandidaat aastast 1955.

Samal aastal algas ka tema töö õppejõuna ülikoolis. Ta oli üks arheoloogia õppetooli taasrajajatest Tartu Ülikoolis. Aastakümneid oli ta ainus arheoloogiaõppejõud Eestis.

Looming ja teaduslik pärand
Teadustöös keskendus ta esmajoones Tartu uurimisele. Teadustöid ja populaarteaduslikke kirjutisi on üle 50.

Aastail 1956–1958 ja 1960 juhendas ta arheoloogilisi kaevamisi Tartu linnusel, mille uuringutulemused avaldas 1964. aastal eraldi raamatuna. 1966–1988 juhatas ta mitmeid arheoloogilisi uurimistöid Tartu vanalinnas, misläbi esmakordselt saadi ülevaade vanalinna kultuurkihi stratigraafiast ja iseloomust.

Tema kaevamistel kogutud leidudega pandi alus Tartu Linnamuuseumi arheoloogiakogule. Pensionile jäädes annetas ta põhiosa kogutud erialaraamatutest Tartu Ülikoolile ning pani sellega aluse arheoloogia õppetooli ja kabineti raamatukogu taastamisele.

Tunnustus
2010 Tartu medal
2018 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema abikaasa on olnud kirjandusteadlane Albert Trummal, nende poeg on arhitekt Tiit Trummal.

Viited

Tema kohta
Ain Mäesalu. Tartlase juubel. Vilma Trummal 90. Tartu Postimees, 23. november 2014

Eesti ajaloolased
Eesti arheoloogid
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Õpetatud Eesti Seltsi auliikmed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1924
Surnud 2022
Günther Kleiber

Günther Kleiber (16. september 1931 Eula – 29. märts 2013 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Günther Kleiber oli pärit töölisperekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1946–1949 elektrikuks. 1950. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1950–1952 õppis Kleiber Dresdenis Tööliste-Talupoegade Teaduskonnas. 1953–1958 õppis ta Rostocki Ülikoolis ja Dresdeni Tehnikaülikoolis elektrotehnikat. 1958–1962 oli ta Dresdeni Ülikoolis teaduslik assistent ja 1962–1963 elektrotehnika teaduskonna parteiallorganisatsiooni juhataja. 1964–1966 juhatas ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Dresdeni ringkonna juhatuse elektritehnika ja andmetöötluse osakonda.

1967. aastal sai Günther Kleiber Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks ja Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks. Samast aastast oli ta ka Rahvakoja (parlamendi) liige. 1971–1989 oli Günther Kleiber Saksa DV Ministrite Nõukogu aseesimees, 1973–1986 üldise masinaehituse, põllumajandusmasinate ja sõidukiteehituse minister. 1984–1989 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige.

8. novembril 1989 astus Günther Kleiber koos kogu Poliitbürooga ametist tagasi. 3. detsembril 1989 heideti ta Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja. 8. detsembril 1989 esitati talle süüdistus ametialastes kuritarvitustes ja korruptsioonis ning ta võeti vahi alla. 1990. aast mais vabastati ta vahi alt, seejärel oli ta töötu. 1995. aasta jaanuaris esitati talle süüdistus seoses Saksa DV piiriületusel tapetud inimeste kohtuasjaga, sama aasta augustis algas tema vastu kohtuprotsess. 25. augustil 1997 mõisteti Kleiberile kolm aastat vabadusekaotust. Ta kaebas kohtuotsuse edasi. Novembris 1999 jättis Liidukohus kohtuotsuse muutmata. 18. jaanuarist kuni 30. septembrini 2000 oli ta vanglas. Vabastati ennetähtaegselt vangistusest, kuna Berllini linnapea Eberhard Diepgen andis talle armu.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Sündinud 1931
Surnud 2013
Bürgermusse

Bürgermusse oli linnakodanike klubi nimetus mõnes Baltimaade linnas. 

Tuntuim Bürgermusse asutati Tartus 1791. aastal , teised samanimelised klubid tegutsesid Kuressaares (1811) ja Paides (1796), Viljandis (1800). 

Tartu Bürgermusse maja asus kesklinnas Uue-Turu tänavas. Maja hävis Teises maailmasõjas. 

15.–18. oktoober (vkj 3.–6. oktoober) 1857 toimus maja juures Baltimaade esimene suurem põllumajandus- ja käsitöönäitus.

Vaata ka
Pärnu Musse Selts (Musse-Gesellschaft in Pernau), asutati 1790

Viited

Baltisaksa kultuur
Eesti klubid
Tartu ajalugu
John Barrasso

John Anthony Barrasso III (sündinud 21. juulil 1952 Readingis Pennsylvanias) on Ameerika Ühendriikide poliitik, Vabariikliku partei liige, senati liige aastast 2007. Ta esindab Wyomingi osariiki.

Barrasso sai USA Senati liikmeks pärast senaator Craig L. Thomasi surma. Ta valiti tagasi 2008. ja 2012. aastal.

Augustis 2015 külastas ta koos John McCaini ja Sheldon Whitehouse'iga Eestit.

Viited 

Ameerika Ühendriikide senaatorid
Sündinud 1952
Vilhelms Purvītis

Vilhelms Purvītis (3. märts (20. veebruar vkj) 1872 Zaube – 14. jaanuar 1945 Bad Nauheim) oli läti maalikunstnik, Läti Kunstiakadeemia asutaja ja esimene rektor. Viljeles klassikalist kunsti, juugendit ja muid stiile. 

Aastail 1890–1895 õppis Peterburi Kunstiakadeemias Arhip Kuindži juhendamisel. Õpingute ajal tegutses koos teiste lätlastest üliõpilastega kunstiringis Rūķis ('kääbus'). Akadeemia lõpetas suure kuldmedaliga, millega kaasnes õigus riigi arvel sõita välismaale. Ta reisis mitmel pool Euroopas, külastas Berliini, Pariisi ja Viini. Oli aastail 1895–1910 kunstnikerühmituse Mir Iskusstva liige. 

Aastail 1906–1909 elas Tallinnas ja töötas joonistusõpetajana. 
 
Aastal 1909 kutsuti ta Riia linna kunstikooli direktoriks ja selles ametis töötas ta aastani 1916. Ta oli koolis ühtlasi õpetaja, juhendades maaliklassi, kus õppis mitu eesti kunstnikku, teiste seas Villem Ormisson, Jaan Vahtra, August Pulst ja Konstantin Süvalo. Lisaks andis ta eratunde, teiste seas Paul Burmanile. 

Aastail 1917–1919 elas ja töötas Norras.

Aastal 1919 asutas Vilhelms Purvītis Läti Kunstiakadeemia. Ta oli akadeemia esimene rektor 1934. aastani ja juhendas maaliklassi kuni 1941 aastani. Aastail 1919–1940 ja 1941–1944 oli ta ühtlasi ka Läti Rahvusliku Kunstimuuseumi direktor.

Aastal 1941 emigreerus Saksamaale, kus ta 14. jaanuaril 1945 72-aastaselt suri. 1994. aastal toodi ta põrm kodumaale ja maeti Riia metsakalmistule.

Galerii

Vaata ka 
 Akadeemiline kunst
 Juugend

Viited

Välislingid 

Läti kunstnikud
Sündinud 1872
Surnud 1945
Võnnu lahing (1578)

Võnnu lahing oli Vene-Poola sõja (1562–1582) ajal 21. oktoobril 1578 Vene tsaaririigi ja Rzeczpospolita-Rootsi ühisväe vahel toimunud lahing. Lahingu võitsid Rzeczpospolita-Rootsi ühisväed. See lahing oli ühtlasi ka Liivi sõja pöördelisi momente, sest Vene väed olid raskeid kaotusi saanud.

Liivi sõda
1578
Ignis Fatuus

Ignis Fatuus on Eesti kirjastus, äriühinguna Ignis Fatuus TÜ, on Elvas aastast 2014 tegutsev kirjastus, mis annab välja eestikeelset kirjandust. Ladina keeles tähendab ignis fatuus virvatuld.

Välislingid
Kirjastus Ignis Fatuus kodulehekülg

Eesti kirjastused
Mo Farah

Sir Mohamed Muktar Jama "Mo" Farah (sündinud 23. märtsil 1983 Muqdishos; sünninimi Hussein Abdi Kahin) on Somaalia päritolu Suurbritannia pikamaajooksja ja endine keskmaajooksja.

Tema põhialad on 5000 ja 10 000 meetri jooks, kuid ta võistelnud ka teistel distantsidel, näiteks 1500 m jooksus ja maratonis.

Ta on 5000 ja 10 000 meetri distantsil neljakordne olümpiavõitja, kuuekordne maailmameister ja viiekordne Euroopa meister.

Pärast koduseid 2017. aasta maailmameistrivõistlusi Londonis keskendus ta maratonijooksule.

24. augustil 2017 võitis ta Teemantliiga etapil Zürichis oma viimase 5000 meetri ja ühtlasi viimase staadionijooksu, edestades etiooplast Muktar Edrisi kõigest nelja sajandikuga. Samal hooajal tuli ta 5000 meetri jooksus Teemantliiga üldvõitjaks – see jäi tema ainsaks Teemantliiga üldvõiduks.

2017. aastal tõsteti ta oma teenete eest kergejõustikus rüütliseisusse.

2018. aasta aprillis saavutas ta Londoni maratonil Suurbritannia rekordiga 2.06,21 kolmanda koha.

Isiklikud rekordid 
Allikas: IAAF

Välitingimustes

Sisetingimustes

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht

 Men's 5000m Mo Farah Last Race IAAF Diamond League Zurich 2017 English Commentary youtube.com
 Ashitha Nagesh. Sir Mo Farah reveals he was trafficked to the UK as a child. BBC News, 11. juuli 2022

Suurbritannia jooksjad
Pikamaajooksjad
Maratonijooksjad
Sündinud 1982
Gerhard von Rosen

Vabahärra Gerhard von Rosen; ka Paul Gerhard von Rosen ja Gerhard Paul von Rosen (9. oktoober (27. september vkj) 1856 Rakvere – 23. jaanuar 1927 Berliin) oli baltisaksa maalikunstnik.

Nooruses elas Tallinnas.

Ta õppis 1870. aastatel Peterburi Kunstide Akadeemias, seejärel Düsseldorfi Kunstiakadeemias Eugen Dückeri juures.

Aastail 1906–1909 oli ta Riia linna kunstikooli direktor. Aastail 1911–1919 oli ta Riia Polütehnilise Instituudi professor.

Rosen on jäädvustanud arvukalt motiive Eestist.

Loomingu näiteid

Viited

Välislingid 
  Baltische biografische Lexika

Eestimaa aadlikud
Valged Rosenid
Baltisaksa kunstnikud
Sündinud 1856
Surnud 1927
Moonland

Moonland on Eestis ehitatud uisk-tüüpi purjelaev, mis on ajaloolise Väinamere uisu taastatud koopia.

Kirjeldus

Andmed 
Nimi: Moonland
Tüüp: uisk 
Kodusadam: Kuivastu
Ehitusaasta: 2013 
Ehituskoht: Koguva 
Ehitaja/omanik: MTÜ Väinamere Uisk
Ristiema: Kristiina Maria Huum
Kogupikkus: 20,0 m 
Kerepikkus: 15,0 m
Laius: 5,2 m 
Süvis: 1,0 m 
Purjepind: 148 m2
Aerud: kaks paari (pikkus 8 m)
Peamasin: BMW D190, 163 hj

Ajalugu

Muhu uisu lugu 
(väljavõte Mihkel Jürissoni uurimistööst, 2009)

Alates 1532. aastast kohustati Muhumaa vabasid talupoegi korraldama meretransporti Väinamere saarte vahel. Muhulased arendasid viikingiaegsest sõjapaadist (uisk - uss) suuremahulise purjelaeva, mis vedas reisijaid ja kaupu üle mere 20. sajandi alguseni. Hilisematel uisk-tüüpi laevadel oli hiiglaslik ruudukujuline kahvelpuri ja kaks paari aerusid, mis meenutasid viikingite pärandit. Aastal 2010 ehitatud purjelaev Moonland jätkab traditsiooni ajaloolistel veeteedel.

Muhu uisu ehitamine 
Laev veesati 20. juulil 2013 Muhu vallas Kuivastu sadamas.
Fotosid ehitusest.

Välislingid

 Ühingu Väinamere Uisk koduleht
 Aldo Maksimov, Väinamere uisk saab vette uuel aastal. Meie Maa, 7. juuli 2012
 Muhumaal sai valmis ajaloolise uisulaeva koopia, ERR uudised, 20. juuli 2013 
 Kuivastus lasti vette ajalooline purjelaev “Uisk”, Kanal 2, 21. juuli 2013 
 Sirli Tooming. Muhu uisk sai purjed kätte Kuressaare merepäevadeks. Meie Maa, 8. august 2015

Eesti purjelaevad
Linda Morgenrøden

Linda Morgenrøden (esialgse nimega Morgenrøden; eestipäraselt Morgenrooden) oli 1878 Norras Grimstadis ehitatud 3-mastiline parklaev.

Laevakere pikkus oli 41,6 m, laius 9,1 m, süvis 5,2 m, veeväljasurve 500 brt.

Laev kuulus laevasõidu arendamiseks loodud eestlaste laevasõiduseltsile Linda; müüdi 1893 oksjonil Läti laevaseltsile Austra.

Eesti purjelaevad
Säde (teater)

Säde oli teater Valgas.

Aastast 1911 tegutses Säde seltsi juures näitering. Aastal 1936 kujunes sellest poolkutseline Valga teater Säde, mis muutus 1944. aastal kutseliseks. 

1948. aastal algas Eesti NSV-s kokkuhoiukampaania ja teatrite töö korraldati ümber isemajandamise põhimõttel. Teatrite külastatavus oli sel ajal aga väga väike. Et teatri materiaalset olukorda parandada, liideti aprillis 1948 Valgas tegutsenud kutselise teatri Säde näitlejaskond Võru Kandle trupiga ja moodustati Lõuna-Eesti Teater. Esialgu tegutses Lõuna-Eesti Teater Valgas, kuid järgmisel aastal pärast teatrimaja põlengut koliti Lõuna-Eesti Teater üle Võrru.

Näitlejaid
Teodor Lipp 1928–41
Ants Pahla 1922–24, 1933–41 ja 1944–48
Ksenia Palmre 1935–42
Lembit Põder 1932–48
Ants Veesaar
Karl Verry 1933–40
Hermann Vähi 1937–48
Minni Vähi 1940–48

Viited

Kirjandus
"Säde selts ja teater 1902–1940", 2001, ISBN 9985941217
„Säde" teater Valgas Uus Eesti, 17. november 1937

Eesti teatrid
Valga ajalugu
Moonsund (laev)

Moonsund oli 1897. aastal Saksamaal Hamburgis ehitatud kaubaaurik, hilisem dessantlaev. 

1898. aastal ostis laeva A. M. Lutheri puidutöötlemisvabrik ja laev toodi Tallinna. 

Eesti Vabadussõja ajal oli laev Eesti mereväe koosseisus. 

1921. aastal müüdi laev Inglismaale. Laev küll uputati 1942. aastal, ent tõsteti hiljem üles. 1957. aastal pressiti laev vanarauaks.

Laeva nimesid
Laev on kandnud järgmisi nimesid:
Skane
Aleksander
Moonzund
Moonsund
Tyne Abbey
Artemis
Tijditt

Viited

Eesti laevad
Läti Kunstiakadeemia

Läti Kunstiakadeemia (läti Latvijas Mākslas akadēmija) on 1919. aastal Riias asutatud kõrgem kunstiõppeasutus. Läti Kunstiakadeemia esimeseks rektoriks oli Vilhelms Purvītis. 

Aastail 1940–1942 kandis kool nime "Riiklik Kunstiakadeemia" (Valsts Mākslas akadēmija), aastast 1944 aga Läti NSV Riiklik Kunstiakadeemia (Latvijas PSR Valsts Mākslas akadēmija). Aastail 1973–1988 kandis ta Teodors Zaļkalnsi auks nime Teodors Zaļkalnsi LNSV Riiklik Kunstiakadeemia (Teodora Zaļkalna LPSR Valsts Mākslas akadēmija). 

Aastast 2007 on ülikooli rektor Aleksejs Naumovs. 

Ülikoolil on Latgale filiaal asukohaga Rēzeknes, plaanis on avada osakond ka Kuldīgas.

Kunstiakadeemia hoone projekteeris arhitekt Wilhelm Bockslaff; algselt kuulus see kommertskoolile. 

Läti Kunstiakadeemial on tihedad sidemed Eesti Kunstiakadeemiaga ühisprojektide, üliõpilas- ja õppejõudude vahetuse ja muude algatuste toel.

Viited

Kunstiakadeemiad
Läti ülikoolid
Riia
Zielzini Püha Risti Ülestõstmise kirik

Zielzini Püha Risti Ülestõstmise kirik (valgevene keeles Крыжаўзвіжанская царква) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Zielzinis.

Kirikut kasutavad õigeusklikud. See on kaitse all olev ehitusmälestis.

Kirikuhoone 

Hoone on eklektitsismi näitena kaitse all. Kividest ehitatud kiriku seinad kaeti valge krohvikihiga. Hoone on lihtsa põhiplaaniga; sissepääsu juures asub narteks, hoone tagaküljel asuvad apsiid ja käärkamber. Kiriku juures seisab kahekorruseline kellatorn, milles asuva kella kinkis kogudusele tsaar Aleksander II.

Kirikus asub kivist kahe poolega ikonostaas. Interjööri ilmestavad friisid ja pilastrid.

Ajalugu

Esimene õigeusu kirik ehitati Zielzinisse XV sajandi kahekümnendatel aastatel. Legendi järgi lasi selle sinna ehitada vürstinna, kes pääses seal tänu kohalikele jahimeestele soost.

Praegune kirik valmis XIX sajandil ja see ehitati vana kihelkonnakalmistu juurde. Vanast kirikust viidi sinna üle Jumalaema ikoon ja tammepuust rist. Aastal 1900 ehitati kohaliku vaimuliku Antoni Radkieviči eestvedamisel kiriku juurde kivist kabel.

Aastal 1962 kirik suleti ja hoone muudeti kohalikuks klubiks. Osa kirikuvaradest, sealhulgas ikoonid, viidi Łyskava Jumalaema Sündimise kirikusse, osa kirikuraamatuid aga Ružany Kõigepühama Kolmainu kirikusse. Hoone vajas aga remonti ja ei sobinud seega klubi vajadusteks, seega rajas kohaliku kooli direktor sinna lasketiiru. Aastal 1963 põles kirik maha, püsti jäid vaid hoone kivist seinad.

Kirikut hakati taastama XX sajandi üheksakümnendatel aastatel. Töid finantseerisid kohalikud kolhoosid. Aastal 1994 pühitses metropoliit Filaret kiriku taas. Aastal 1995 korrastati kiriku ümbrus ja taastati kabel.

Pilte

Viited

Välislingid

Fotod kiriku kohta
Kiriku kodulehekülg
Artikkel kiriku kohta (valgevene keeles)

Valgevene kirikud
Pružany rajoon
Jessica Ennis-Hill

Jessica Ennis-Hill (sündinud 28. jaanuaril 1986 Sheffieldis) on Suurbritannia endine kergejõustiklane (seitsmevõistleja).

Tema isiklik rekord seitsmevõistluses on 6955, mille ta püstitas 2012. aastal olümpiavõitjaks tulles.

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 

Suurbritannia kergejõustiklased
Seitsmevõistlejad
Sündinud 1986
Shawnacy Barber

Shawnacy Campbell Barber (sündinud 27. mail 1995 Las Cruceses, New Mexicos) on Kanada kergejõustiklane (teivashüppaja).

2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta kuldmedali tulemusega 5.90.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros sai ta tulemusega 5.50 kümnenda koha.

Tema isiklik rekord teivashüppes välitingimustes 5.93, mille ta püstitas 25. juulil 2015 Londonis. Tema isiklik rekord sisetingimustes on 6.00, mis on püstitatud 15. jaanuaril 2016 Renos. Mõlemad tulemused on Kanada rekordid.

Shawnacy isa George Barber on samuti teivashüppajana võistelnud.

Välislingid 

 

Kanada kergejõustiklased
Teivashüppajad
Sündinud 1994
Jan Emmens

Jan Emmens (7. detsember 1897, Rolde, Holland  – 21. veebruar 1988, Naaldwijk, Holland) oli Hollandi poliitik ja aednik.

Jan Emmensi isa oli Willem Emmens, riikliku põllumajanduskooli (Rijkslandbouwwinterschool) juhataja ning õpetaja, tema ema oli Hendrikje Mulder. Emmens õppis kuninglikus põllumajanduskoolis Zutphenis ning töötas seejärel aednikuna Naaldwijkis Westlandis. Sotsiaaldemokraadina oli ta pikka aega poliitiliselt aktiivne, olles nii provintsitasemel poliitilistes ametites kui ka rahvaesindaja omavalitsuses. Poliitikuna tegeles ta valdavalt põllumajanduse, kalanduse ja veemajandusega. Poliitikast taandus ta alles 1970. aastal, 72-aastasena.

1930. aastal abiellus Jan Emmens Naaldwijkis Geertje Klinkenbergiga, kellega sai poja ja tütre.

Hollandi poliitikud
Sündinud 1897
Surnud 1988
Mets-nürisaba

Mets-nürisaba (Xenicus longipes) on väljasurnuks peetav Uus-Meremaa endeemne linnuliik nürisabalaste sugukonnast.

Linnu kehapikkus oli umbes 9 cm ja kaal 16 g. Ta oli peaaegu lennuvõimetu.

Loodusliku populatsiooni hävitasid sissetoodud närilised ja kaslased. Põhjasaarel elanud alamliigi (X. l. stokesi) nägemise kohta on viimased usaldusväärsed ülestähendused 1955. aastast. Lõunasaare alamliiki X. l. longipes kohati veel 1966. ja 1968. aastal ning selle väidetavat nägemist looduses on tähendatud ka mõnedel hilisematel aastatel. Kolmas alamliik X. l. variabilis elas Stewarti saarel (kus kinnitati selle esinemine veel 1951. aastal) ja teistel lähedalasuvatel saartel. 1960. aastatel jõudsid sealsetele saartele ka kodurotid. Looduskaitsjad suutsid tabada veel kuus isendit ja viisid nad Kaimohu saarele, kus neist viimased surid 1972. aastal.

Perekonna Xenicus liikidest on säilinud ainult kalju-nürisaba (Xenicus gilviventris).

Viited 

Värvulised
Uus-Meremaa
Väljasurnud loomad
Cătălin Burlacu

Cătălin Burlacu (sündinud 7. juulil 1977) on Rumeenia korvpallur.

2006–2007 mängis ta klubis BC Kalev/Cramo.

Rumeenia sportlased
BC Kalev/Cramo korvpallurid
Sündinud 1977
Issidor

Issidor (suri 1472. aastal Tartus) oli 15. sajandil Tartus tegutsenud müütiline õigeusu vaimulik (preester). 

Pärimuse järgi teenis ta Tartu Püha Imetegija Nikolause ja Tartu Püha Suurmärter Georgiuse kirikus. Ajaloolistes mittevene allikates puuduvad Issidori olemasolu kohta tõendid.

Legend
Katoliiklased hakkasid teda taga kiusama. Pärast kahte õigusemõistmist otsustati ta koos 72 õigeuskliku kristlasega  Emajõkke uputada, mida 1472. aasta talvel tehtigi.

Kriitika
Kogu Issidori tuntus ja hilisem retseptsioon põhineb Liivi sõja aegse Pihkva vaimuliku Varlaami koostatud Issidori-legendi pikal variandil, mis põhineb muidu suhteliselt tundmatul lühikesel legendil, mida on täiendatud katoliku usu vastase retoorikaga. Varlaami töid iseloomustab sõnaohter retoorika ja hoolimatus ajalooliste aktide vastu, oma iseloomult on need kompilatsioonid. Ajaloolistes mittevene allikates puuduvad Issidori olemasolu kohta tõendid.

Issidor sai tuntuks alles venestusaegse propagandakirjanduse kaudu ja ta oli selgelt poliitiline pühak. Jurjevi ülikooli rektori Anton Budilovitši järgi lunastas preester Issidor Firenze uniooni vastu võtnud Kiievi ja kogu Vene metropoliidi Issidori süü ning tema legend on kui valguskiir Vana-Vene linna Jurjevi jaoks. Vene kiriku- ja seltskonnategelased ei varjanud, et Issidori-kultuse sisseseadmine on üks samm Läänemereprovintside russifitseerimisel.

Mälestuse jäädvustamine
Talle on pühendatud Valga Issidori peakirik. Samuti on talle pühendatud Peterburis Püha Issidori kirik. Tartu Jumalaema Uinumise peakirikus on talle pühendatud kõrvalaltar.

Viited

Kirjandus
Varlaam. Püha preestermärtri Isidori ja seitsmekümne kahe teise märtri vaevamine. – Akadeemia, 1998, nr 3, lk 489–500.
Anti Selart. Tartu märter Isidor ja tema kannatuslugu. – Akadeemia, 1998, nr 3, lk 501–526.

Eesti õigeusu vaimulikud
Tartu inimesed
Sünniaeg puudub
Surnud 1472
Lembit Aadusoo

Lembit Aadusoo (nime eestistamiseni Lembit Adoson; 2. august 1932, Tartu – 14. oktoober 2012, Tartu) oli Eesti tehnikateadlane.

Ta töötas 1951. aastast Eesti Maaülikoolis, 1994. aastast dotsendina, uurides peamiselt vahetatavust, standardiseerimist ja tehnilisi mõõtmisi. Ta kirjutas teadustöid metallograafiast, sisepõlemismootorite soojusvoogude ümberjaotamisest, metallilõikepinkide ja masinate töökindlusest ja remondist jms, avaldades üle 20 teadustrükise.

Lembit Aadusoo isa oli Karl August Aadusoo, ema Ella Aadusoo (neiupõlvenimega Toss). Ta abiellus 1960. aastal, tema tütar on ajaloolane Aive Küng.

Teoseid
 Remonditööd: remonditöökojajuhataja käsiraamat. (kaasautor) Tallinn, 1983

Viited

Kirjandus
 "Eesti teaduse biograafiline leksikon", I kd, lk 13–14

Eesti Maaülikooli õppejõud
Eesti tehnikateadlased
Eestistatud nimega inimesed
Pauluse kalmistule maetud
Sündinud 1932
Surnud 2012
Kullamaa Vabadussõja mälestussammas

Kullamaa Vabadussõja mälestussammas on Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Kullamaa külas asuv Vabadussõja mälestussammas. 

Sammas ehitati Kullamaa Seltskondlike Organisatsioonide Liidu eestvõttel. Samba raius välja kiviraidur Mihkel Munk ja see avati 11. juulil 1926. Sammas õhiti 1945. aastal. See taastati Kullamaa Muinsuskaitse Seltsi eestvõttel ja avati taas 30. septembril 1989.

Viited

Välislingid

Võru maakonna kultuurimälestised
Eesti Vabadussõja mälestusmärgid
Lääne-Nigula vald
Tallinna Toompea saksa kogudus

Tallinna Toompea saksa kogudus oli Tallinna toomkirikus tegutsenud Toompea sakslaste luterlik kogudus. Koguduse põhilised liikmed olid Eestimaa aadlikud ning Toompea sakslastest kodanikud. 

Tallinna kindralsuperintendent oli ühtlasi ka toomkiriku ülemõpetajaks.

Toompea Toomkiriku saksa koguduse liikmeid maeti Mõigu mõisa Mõigu kalmistule. Kabel ja surnuaed on tänaseks päevaks hävinenud. 

Saksa kogudus kasutas toomkirikut 1927. aastani, misjärel eesti kogudus võttis selle valitsuse korraldusel üle. Senised saksa koguduse liikmed hakkasid käima teenistustel Tallinna Niguliste kirikus (kuigi eesti kogudus pakkus neile teenistusteks pärastlõunaseid aegu). Kogudus likvideeriti Kiriku hooldaja otsusega 17. novembrist 1939.

Tallinna Toompea saksa koguduse õpetajaid
David Dubberch, Tallinna Toomkiriku saksa koguduse pastor 1586–1603

Abraham Winkler vanem,  1642–1651, Tallinna Toompea Saksa koguduse pastor ja Eestimaa Konsistooriumi assessor,
Petrus Aulinus, 1659–1669, Tallinna Toompea Rootsi koguduse erakorraline pastor,
Erasmus Pegau, Tallinna Toompea Saksa koguduse pastor
Christoph Friedrich Mickwitz vanem, 1724–1748, Tallinna Toomkoguduse ülempastor, Eestimaa Konsistooriumi assessor ja Tallinna Toomkooli kuraator,
Philipp Christian Moier, 1780–1807, Tallinna Toomkoguduse ülempastor, Eestimaa Konsistooriumi assessor,
Reinhold Johann Winkler noorem, 1810–1815, Tallinna Toomkoguduse ülempastor, Eestimaa Konsistooriumi assessor,
Ernst Wilhelm Woldemar Schultz, 1863–1887, Tallinna Toomkoguduse ülempastor, Eestimaa kindralsuperintendent, konsistooriumi asepresident,
Magnus Heinrich Ferdinand Hörschelmann,  1888–1904, Tallinna Toomkoguduse ülempastor, Eestimaa kindralsuperintendent ja Eestimaa Konsistooriumi asepresident,
Daniel Burchard Lemm, 1904–1918, Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse ülempastor ja Eestimaa kindralsuperintendent,
Max Krause,  1915–1916, Eestimaa kindralsuperintendendi asetäitja (Viru-Nigula koguduse õpetaja)
Rudolf Adam Winkler, 1901–1917, Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse pastor.
Wilhelm Kentmann, 1918–1919, Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse ülempastor ja Eestimaa kindralsuperintendent,
Alfred Bidder, 1917–1933, Tallinna Toompea Saksa koguduse õpetaja
Johannes Reinhold Schultz, 1933–1938, Tallinna Toompea Saksa koguduse õpetaja
Carl Herbert Hausen, 1938–1939, Tallinna Toompea Saksa koguduse õpetaja

Vaata ka
Tallinna toomkiriku eesti kogudus
Tallinna toomkiriku rootsi kogudus

Viited 

Tallinna kogudused
Tallinna toomkirik
Toompea
Baltisaksa organisatsioonid
Imavere Ühispiimatalitus

Imavere Ühispiimatalitus (ka Imavere meierei) oli Järva maakonnas Järva vallas Imavere külas 1908. asutatud ja tegutsenud ühispiimatalitus (ühismeierei).

Imavere  meierei oli Eesti suurim meierei, kus iga päev töödeldi 25 tonni piima, millest toodetud või eksporditi Euroopasse. Ühistu lõpetas tegevuse 1975 aastal.

Endisaegse piimatalituse ühes hoones asub 1976. aastast ja tänapäeval Eesti Piimandusmuuseum. 

Imavere meierei hoone, Hans Rebase tee 1 on võetud ka arvele kultuurimälestisena.

Viited

Kirjandus
Mai Kukk. Imavere Ühispiimatalitus ning muuseum kui meierei järglane. Eesti Piimandusmuuseum. 2000. 26 lk
Pilistvere kihelkond
Järva vald
Eesti piimandus
Eesti ühistegevus
Ashton Eaton

Ashton James Eaton (sündinud 21. jaanuaril 1988 Portlandis) on USA endine kergejõustiklane (kümnevõistleja).

Tema nimel on kümnevõistluse (9045 punkti) ja seitsmevõistluse (6645 punkti) maailmarekord.

2012. aasta Londoni olümpiamängudel võitis ta kümnevõistluses punktisummaga 8869 kuldmedali.

2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas võitis ta kuldmedali punktisummaga 8809.

2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis tuli maailmameistriks uue maailmarekordiga 9045 punkti. Tema nimel oli ka eelmine maailmarekord 9039 punkti, mille ta püstitas 23. juunil 2012 Eugene'is.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros tuli ta kümnevõistluses teist korda olümpiavõitjaks, kogudes 8893 punkti, millega kordas punkti pealt Roman Šebrle 2004. aasta tulemust.

Ta on seitsmevõistluses kolmekordne sisemaailmameister.

Eaton teatas karjääri lõpetamisest 2017. aasta jaanuaris.

Isiklikud rekordid 

Väljas
 100 meetrit: 10,21 (2012)
 200 meetrit: 20,76 (2013)
 400 meetrit: 45,00 (2015)
 1500 meetrit: 4.14,48 (2012)
 110 meetri tõkkejooks: 13,35 (2011)
 400 meetri tõkkejooks: 48,69 (2014)
 Kõrgushüpe: 2.11 (2012)
 Teivashüpe: 5.40 (2015)
 Kaugushüpe: 8.23 (2012)
 Kuulitõuge: 15,40 (2013)
 Kettaheide: 47,36 (2011)
 Odavise: 66,64 (2013)
 Kümnevõistlus: 9045 (2015)

Sees
 60 meetrit: 6,66 (2011)
 400 meetrit: 47,80 (2010)
 800 meetrit: 1.55,90 (2011)
 1000 meetrit: 2.32,67 (2010)
 60 meetri tõkkejooks: 7,51 (2015)
 Kõrgushüpe: 2.11 (2010)
 Teivashüpe: 5.40 (2016)
 Kaugushüpe: 8.16 (2012)
 Kuulitõuge: 15.05 (2014)
 Seitsmevõislus: 6645 (2012)

Välislingid 
 

Ameerika Ühendriikide kümnevõistlejad
Sündinud 1988
Tianna Bartoletta

Tianna Bartoletta (neiupõlvenimega Madison; sündinud 30. augustil 1985 Elyrias Ohio osariigis) on USA kergejõustiklane (kaugushüppaja ja sprinter). Ta on kahekordne olümpiavõitja.

Ta on kaugushüppes kahekordne maailmameister (2005 ja 2015).

2012. aasta Londoni olümpiamängudel aitas ta USA naiskonnal 4×100 meetri teatejooksus püstitada maailmarekordi 40,82.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros tuli ta kaugushüppes olümpiavõitjaks isikliku rekordiga 7.17. Tema eelmine isiklik rekord kaugushüppes oli 7.14, mille ta püstitas 2015. aastal Pekingis maailmameistriks tulles.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta kaugushüppes pronksmedali tulemusega 6.97.

Tema isiklik rekord 100 meetri jooksus on 10,78, mis on joostud 3. juulil 2016 Eugene'is.

Välislingid 

 

Ameerika Ühendriikide kergejõustiklased
Kaugushüppajad
Sprinterid
Sündinud 1985
Paide raekoda

Paide raekoda on hoone Järva maakonnas Paides aadressil Keskväljak 14. See on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Hoones on tegutsenud perekonnaseisuosakond ja pank ning alates 1913. aastast kuni tänapäevani Paide Linnavalitsus. Arvatakse, et juba keskajal võis samal kohal asuda linna raekoda.

19. sajandi I veerandil ehitatud ehitis oli algul ühekorruseline kivist elumaja, mis kuulus kaupmees Hoffmannile. 1908. aastal ostis hoone karskusselts "Idu" ja 1913. aastal sai hoone omanikuks Paide linn.

1920. aastatel toimus hoone suur ümberehitus ja raekoda sai enda tänapäevase välimuse ja muutus tundmatuseni. Olulisemaks muutuseks oli teise korruse juurde ehitamine. Raekoda asub Paide jaoks ajalooliselt väga olulises paigas, nüüdse keskväljaku, varasema turuplatsi ääres.

Tänapäeval on tegu linna esindusruumidega, kus toimuvad vastuvõtud, kontserdid ja ka pulmad.

Arhitektuur 
Enne ümberehitust oli tegu lihtsa, klassitsistliku hoonega, millel oli kõrge poolkelpkatus ja esifassaadi vasakus ääres asuv pisut eenduv trepikoda. Arhitektuurilahenduslikult meenutas hoone pisut isegi Paide magasiaita. 1925. aasta ümberehitus teostati mõnedel andmetel tollase linnapea Purfeldti projekti alusel. Hoonel on tagasihoidlik juugendlik välimus.

Hoone esinduslikkust rõhutab väljakupoolse fassaadi kesksel katusest välja ulatuv, pisut torni meenutav vintskap, mis on kaunistatud nii Paide vapi, ümarakna, hammaslõikekarniisi kui ka kahe poolsambaga. Poolsammaste motiiv kordub ka kahe kolnurkfrontooniga portaali juures. Katusel on uukaknad. Teisekorruse aknad on vaheldumisi petikakendega.

Paide raekoda renoveeriti 2008. aastal. Raekoja sisekujunduse autoriteks on Annes Arro ja Hanna Karits. 2008. aastal oli hoone sisearhitektuur nomineeritud Eesti Sisearhitektide Liidu aastapreemiale.

Olulisus 

25. veebruaril 1918 loeti Paide keskväljakul rahvale ette Eesti Vabariigi iseseisvusmanifest. Selle meenutuseks asub Paide raekoja seinal mälestustahvel. Samuti on linna koolinoortel traditsioon iseseisvusmanifesti igal aastal Eesti vabariigi aastapäevale järgneval päeval (25. veebruaril) raekoja ees ette lugeda.

Viited

Välislingid 

 

Paide ehitised
Eesti raekojad
Järva maakonna kultuurimälestised
Pakri Hansu Jüri

Pakri Hansu Jüri (? – ?) oli Harju-Madise kihelkonnast pärit eesti soost õpilane.

Ta käis 1686 Bengt Gottfried Forseliuse eestvedamisel koos kaasõpilase Ignatsi Jaaguga oma teadmisi demonstreerimas Rootsi kuningas Karl XI-le, kuid erinevalt Ignatsi Jaagust, kes tegutses hiljem mitmes paigas kooliõpetajana ja köstrina, pole Pakri Hansu Jüri edasise elukäigu kohta palju teada.

Viited 

Eesti inimesed
Eestimaa inimesed
Marija Lassitskene

Marija Aleksandrovna Lassitskene (kuni 17. märtsini 2017 Marija Kutšina; vene keeles Мария Александровна Ласицкене (Кучина); leedu keeles Lasickienė; sündinud 14. jaanuaril 1993 Prohladnõis Prohladnõi rajoonis Kabardi-Balkaarias) on Venemaa kergejõustiklane (kõrgushüppaja).

Ta tuli Venemaa meistriks aastatel 2014 ja 2017.

2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta kuldmedali, püstitades isikliku rekordi 2.01.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis tuli ta teist korda maailmameistriks, võites neutraalse sportlasena võisteldes kuldmedali tulemusega 2.03.

2018. aastal tuli ta Euroopa meistriks tulemusega 2.00.

Ta on kahekordne sisemaailmameister.

Aastatel 2014 ja 2017 oli ta kõrgushüppes Teemantliiga üldvõitja.

Tema isiklik rekord kõrgushüppes on 2.06, mis on püstitatud 6. juulil 2017 Lausanne'is. Sisetingimustes on tema isiklik rekord 2.04, mis on püstitatud 27. jaanuaril 2018 Volgogradis.

Tunnustus
2014 Euroopa kergejõustiku tõusva tähe auhind

Isiklikku
Ta abiellus 17. märtsil 2017 leedu päritolu Venemaa spordiajakirjaniku Vladas Lasickasega ning võttis endale mehe perekonnanime koos leedu abielunaise perekonnanimelõpuga -ienė.

Viited

Välislingid

 

Venemaa kõrgushüppajad
Sündinud 1993
Heli Laanekask

Heli Laanekask (sündinud 27. veebruaril 1950) on eesti keeleteadlane.

1998 sai ta Eesti Vabariigi teaduspreemia humanitaarteaduste valdkonnas (Eva Aaver, Leo Anvelt (postuumselt), Heli Laanekask, Abel Nagelmaa, monograafia "Otto Wilhelm Masingu kirjad Johann Heinrich Rosenplänterile 1814-1832".

Viited

Välislingid

Eesti keeleteadlased
Sündinud 1950
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Riek Machar

Riek Machar Teny Dhurgon (sündinud aastal 1953 Leeris Lõuna-Sudaanis) on Lõuna-Sudaani poliitik. Ta oli 9. juulist 2011 kuni 23. juulini 2013 Lõuna-Sudaani asepresident.

Ta sündis aastal 1953 Leeris (praeguse haldusjaotuse järgi Unity osariigis Lõuna-Sudaanis).

Lõuna-Sudaani poliitikud
Sündinud 1953
Hermann Matern

Hermann Matern (17. juuni 1893 Burg – 24. jaanuar 1971 Ida-Berliin) oli Saksa kommunistlik poliitik ja Saksa DV riigitegelane.

Hermann Matern oli pärit töölisperekonnast, ta isa oli sotsiaaldemokraat. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1907–1911 parkaliks ning töötas seejärel õpitud erialal. 1907. aastal astus ta sotsialistlikku noorsoo-organisatsiooni Sozialistische Arbeiter-Jugend ja 1911. aastal Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1914. aastal astus ta protestiks sõjalaenude heakskiitmise vastu Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikust Parteist välja. Esimesest maailmasõjast võttis ta osa Saksa sõjaväe koosseisus läänerindel.

1918. aastal astus Hermann Matern Saksamaa Sõltumatusse Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse, võttis osa Novembrirevolutsioonist ja kuulus Tööliste ja Soldatite Nõukogusse. 1919–1926 töötas ta Burgis parkalina, astus Saksamaa Kommunistlikku Parteisse ja juhtus kohalikku parteiallorganisatsiooni. 1926–1928 oli ta Burgis parteiallorganisatsiooni ametiühingusekretär. 1928–1929 õppis Matern Moskvas Rahvusvahelises Lenini Koolis ning töötas seejärel kuni 1931. aastani Magdeburgis Saksi-Anhalti kommunistliku partei piirkonnaorganisatsiooni poliitjuhina ja siis kuni 1933. aastani Ida-Preisimaa piirkonnaorganisatsiooni poliitjuhina. 1932–1933 oli ta ka Preisi maapäeva liige.

Alates 1933. aasta aprillist juhtis ta Pommeri illegaalset kommunistliku partei piirkonnaorganisatsiooni. 1933. aasta juulis Hermann Matern vahistati. 1934. aasta septembris õnnestus tal vanglast põgeneda. Ta lahkus Saksamaalt ja asus esialgu elama Tšehhoslovakkiasse, seejärel aga Prantsusmaale. Vahepeal elas ta Belgias, Hollandis, Norras ja Rootsis. 1941. aasta kevadel asus ta elama Moskvasse, kus kuulus Vaba Saksamaa Rahvuskomiteesse. Hiljem oli ta antifašistliku kooli õpetaja Krasnogorskis. 

1. mail 1945 pöördus Hermann Matern Anton Ackermanni grupi koosseisus Saksamaale tagasi. Kuni 1946. aastani oli ta Saksamaa Kommunistliku Partei Saksimaa piirkonnaorganisatsiooni esimene sekretär. Pärast Saksamaa Kommunistliku Partei ja Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei liitmist oli Matern koos Karl Litkega aastatel 1946–1948 Suur-Berliini SSÜP piirkonnaorganisatsiooni esimene sekretär. 1946–1950 oli ta Partei Eestseisuse Kesksekretariaadi liige. Alates 1948. aasta oktoobrist kuni oma surmani oli ta Partei Keskkontrollikomisjoni esimees. Alates 1950. aasta juulist oli Hermann Matern Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige. Poliitbüroo liikmena oli ta vastutav suhete eest illegaalsete kommunistlike parteidega. 1949. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige, 1950–1954 oli ta Rahvakogu asejuhataja, alates 1954. aastast asejuhataja asetäitja.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Sündinud 1893
Surnud 1971
Väikesadam

Väikesadam (ka väikelaevasadam, jahisadam, marina) on sadam või sadama osa, kus osutatakse sadamateenuseid väikelaevadele või teistele alla 24-meetrise kogupikkusega veesõidukitele. 

Sõna väikesadam ei tähista sadama territooriumi suurust, vaid sadama poolt teenindatavate veesõidukite suurust.

Kirjeldus 
Kõik Eesti ametlikud või avalikud väikesadamad on kantud Veeteede Ameti sadamaregistrisse. 

Väikesadamad või nende osad jagunevad üldjuhul järgmiselt:
kodusadam – harrastusmeresõitjat teenindav väikesadam, mis pakub esmaseid tugi- ja mugavusteenuseid ning ka veesõiduki lepingulist hoidmist;
külalissadam – harrastusmeresõitjat vastuvõttev, kõrge teeninduskultuuriga ja mitmekülgseid tugi- ja mugavusteenuseid pakkuv väikesadam;
paadisadam – pakub harrastusmeresõitjale ohu või ootamatu vajaduse korral turvalist sildumisvõimalust, kuid ei paku tugi- ega mugavusteenuseid.

Väikesadamad rajatakse tavaliselt tuulte ja lainetuse eest võimalikult kaitstuna ja nende akvatooriumi sügavus on madalam tavasadamatest. Väikesadamates on määratud sadama eeskirjaga kindlaks teenindatavate veesõidkuite maksimaalne pikkus ja süvis. Sageli kasutatakse väikesadamas mugavuse ja ökonoomsuse huvides ujuvkaisid. Reeglina on väikesadamas või selle vahetus läheduses slipp ja isiklike autode parkimisvõimalus. Suuremates väikesadamates võib olla paaditankla. Eesti väikesadamates on paaditanklad paigaldatud üldjuhul tasuvuse mõttes nii, et samas oleks võimalik tankida ka maismaasõidukeid. 

Väikesadam või selle osa võib ühtlasi olla kohalik kalasadam või kohalik reisisadam (näiteks ühendus lähedal asuva väikesaarega).

Väikesadama sadamakaptenil peab olema vähemalt väikelaevajuhi tunnistus. Väikesadama sadamakapten ei kuulu atesteerimisele Veeteede Ameti poolt.

Vaata ka 
Jahtklubi
Paadisadam
Sadam
Sadamaregister
Väikelaev

Sadamad
Laevandus
Merendus