joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Inger Kraav

Inger Kraav (neiuna Inger Koemets; sündinud 21. juunil 1941) on eesti kasvatusteadlane.

1964. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia eriala. 1965–1970 õppis TRÜ pedagoogika eriala aspirantuuris. 1984. aastal kaitses Tartu Riiklikus Ülikoolis pedagoogikateaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Особенности состава учащихся и их личностных взаимоотношений в классах с углубленным изучением отдельных предметов" (juhendaja Heino Liimets). 

Aastatel 1963–1965 töötas ta Nõo Keskkoolis õpetajana. 1966-1970 TRÜ aspirantuur, 1970-1972 TRÜ nooremteadur. Aastatel 1973–1984 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli pedagoogika osakonna vanemõpetaja, 1985–2011 dotsent, 2011. aastast emeriitdotsent.

Ta on olnud ka Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi isiksuse arengu sektsiooni juhataja ja hiljem ÜPUI nõukogu esimees.

Tema uurimisvaldkonnad on olnud lapse areng, kodukasvatus ja kasvatusväärtused ning laste sotsiaalne tõrjutus ja sotsiaalne integratsioon. Tema juhendamisel on kaitstud neli doktoritööd.

Isiklikku 
Tema isa oli kasvatusteadlane Enn Koemets (1911–1973) ja ema rahvaluuleteadlane Aino Koemets (Luiga) (1912-2004), vanaisa Georg Eduard Luiga oli ajakirjanik ja Päevalehe peatoimetaja. Abikaasa Endel Kraav õpetaja (Nõo RG). Lapsed: Mihkel Kraav on ajaloolane ja andmesidespetsialist, Siiri-Liisi Kraav on kasvatusteadlane (TÜ) ja PhD (Kuopio Ülikool, Soome), Ester Jääskeläinen (Kraav) on arst, onko-günekoloog. Õde Mai-Mirjam Alla oli sünnitusabiarst (Tallinna Keskhaigla) (1937-2006) ja õemees Madis Alla (1941–1989) füüsik, õepoeg Hendrik Alla on ajakirjanik.

Tunnustus
2007 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Tartu Ülikooli pedagoogika osakonna dotsent Inger Kraav (fotograaf Terje Lepp)

Eesti kasvatusteadlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased‎
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1941
Květa Pacovská

Květa Pacovská (sündinud 28. juulil 1928 Prahas) on tšehhi kunstnik ja paljude lasteraamatute illustreerija.

Tunnustus 
1992 Hans Christian Anderseni lastekirjanduspreemia

Välislingid 
Květa Pacovská, Eesti Ekspress, 12. oktoober 2007

Tšehhi kunstnikud
Sündinud 1928
Salme Ahelik

Salme Ahelik (kuni 1956 Salme Vismann; 10. mai 1929 Pajusi vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 14. märts 2019) oli eesti jurist ja ajaloolane. 

Ta lõpetas 1948. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Ta kaitses Eesti NSV Teaduste Akadeemias 1965. aastal väitekirja "Медицинская помощь и социальное обеспечение в буржуазной Эстонии" (Arstiabi ja sotsiaalkindlustus kodanlikus Eestis) ning sai ajalookandidaadi kraadi.

Ta töötas aastatel 1953–1991 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis. Ta on peamiselt tegelenud  
tervishoiu ja sotsiaalkindlustuse ajalooga. 

Ta töötas aastatel 1991–1998 Justiitsministeeriumis õigusloomeosakonna juristina.

Teoseid
1961 – "Kes said kodanlikus Eestis pensioni". Eesti NSV Poliitiliste ja Teadusalaste Teadmiste Levitamise Ühing. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1961 
1964 – "Arstiabist ja sotsiaalkindlustusest kodanlikus Eestis". Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituut. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1964. Põhineb kaitstud kandidaaditööl
1977 – "Tallinna Ühine Haigekassa (1917–1940)". Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituut.Tallinn: Valgus, 1977

Kirjandus 
2000 – "Ahelik, Salme". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. I kd, A-Ki. Tallinn 2000. Lk 40–41

Välislingid 

Eesti juristid
Eesti ajaloolased
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1929
Surnud 2019
Enn Lillemets

Enn Lillemets (sündinud 1. mail 1958) on eesti luuletaja, näitleja, lavastaja ja kultuuriloolane. 

Ta lõpetas 1976 Tartu 8. Keskkooli Vello Saage kirjandusklassis, 1983 eesti filoloogia erialal Tartu Riikliku Ülikooli ning 1989 Jaan Toominga ja Ülo Vilimaa käe all Vanemuise draamastuudio ning on täiendanud end 1991 Kopenhaageni Ülikoolis förja (fääri) kultuuri erialal.

Lillemets on töötanud aastatel 1980–1982 ja 1988–1992 Eesti Kirjandusmuuseumis ja 1989–2000 näitlejana Tartu Lasteteatris (ka lavastanud), hiljem tegutsenud vabakutselisena. 

Ta on avaldanud luulekogusid ("Olemise valge koer ehk Ingli kolju", 1994; "Joon haljast valgust nagu vett", 2016) ja kultuuriartikleid ning koostanud kunstinäitusi ja raamatuid (Peet Vallak "Hinge taud. Novelle", 1983; "Betti Alver. Usutlused. Kirjad. Päevikukatked. Mälestused", 2007, koos Kristi Metstega), raadio- ja telesaateid. 2020. aastal valmis tema lavastatud dokumentaalfilm "Betti Alver. Ilmauks on irvakil" (Stuudio Navona).

Liikmesus 
Kunstiühingu Pallas liige (1988, juhatuse esimees alates 1996)
Eesti Teatriliidu ja Eesti Näitlejate Liidu liige (1993)
Karl Ristikivi Seltsi liige (2001) 
Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu liige (2002) 
Jaan Tõnissoni Seltsi liige (2013)

Looming

Lavastusi
Betti Alveri ja Enn Lillemetsa "Pähklikoor" (1986)
Peet Vallaku ja Enn Lillemetsa "Inimesel ei ole saladusi!" (1995)
Enn Lillemetsa "Fii-foo-fum!", förja rahva lugudest (1996)
Betti Alveri ja Enn Lillemetsa "Betti Alver kolmele häälele" (2002)

Teatrirolle

Vanamees (W. B. Yeats / A. Maasik "Laulik Hanrahan", 1989)
Pime (C. Orff "Carmina Burana", 1991, Vanemuine)
Kuningas (A. de Saint-Exupéry / P. Volkonski / M. Tommingas "Väike prints", 1991, Vanemuine)
Jacob Smith (Sniggers) (Dunsany "Öö kõrtsis", 1991)
Teine Hollond (J. Buchan / A. Türnpu "Ruum", 1993)
Nagg (S. Beckett "Lõppmäng", 1994)
Daniel O’Rourke jt (A. Maasik "Iiri muinasjutud", 1995)
Nukitsamees (O. Luts / R. Saarnik "Nukitsamees", 1995)
Bokser (C. Dickens / J. Püttsepp "Kilk koldel", 1996)
Prints (O. Wilde / R. Saarnik "Õnnelik prints", 1997)
Null (J. Viiding / T. Rätsep "Olevused", 1998)
Isa, Kuningas ja Prints (Jankowiak "Jesperi õnn", 1999)
Silvius (F. Petrarca / M. Murdvee "Hinge killud", Antiigiteater, 2005)
Johannes (T. Sinissaar "Pärija", 2008, Loomine)
Püha Arseni (Maciejewicz) Rostovist ja Jaroslavist (L. Ots "Keisrinna hull ehk Mees, kes rääkis tõtt", 2010, Loomine)
organist Heinmann (E. Vilde "Tabamata ime", 2011, Vanemuine)
Kuke Pärtel (H. Visnapuu / L. Ots "Keisri usk", 2020, Luunja vald)

Filmirollid
"Inimene, keda polnud", 1989, Tallinnfilm. 
"November", 2017, Homeless Bob Production.
"Pank", 2018, Itamambuca OÜ
"Tõde ja õigus", 2019, Allfilm OÜ

Kirjandus
E. Lillemets jt. Imede saar. Ühe stuudio lugu. Intervjueerinud K. Paulus. – Teater. Muusika. Kino 2005, 12
E. Lillemets. Muutumatu mees muutuvas kultuuris. Intervjueerinud R. Hanson. – Tartu Postimees, 17. aprill 2008

Välislingid
Lillemets Eesti filmi andmebaasis
Enn Lillemets: meis kõigis on kröömike Ärnit või Imbit, Postimees, 24. veebruar 2017

Eesti kunstiteadlased
Eesti lavastajad
Eesti luuletajad
Eesti näitlejad
Sündinud 1958
Laeva mõis

Laeva mõis (saksa keeles Laiwa) oli rüütlimõis Kursi kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi jääb mõisa ala Tartu maakonda Tartu valda.

Ajalugu
Mõis asutati 17. sajandil. Mõisat valdasid pikka aega Igelströmid. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Emil von Wulf.

Mõisaansambel
Mõisa historitsistlik kivist peahoone ehitati 19. sajandi teisel poolel. Mõisa peahoone ja mõned kõrvalhooned on säilinud tänapäevani.

Varia
Kohanimi Laeva hääldub kolmandas vältes.

Viited

Kirjandus
Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 48.
Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 221 .

Välislingid

Tartumaa mõisad
Kursi kihelkond
Tartu vald
Karl Mantzius

Karl Mantzius (20. veebruar 1860 Kopenhaagen – 17. mai 1921 Frederiksberg) oli taani teatri- ja filmilavastaja, näitleja ja ooperilaulja.

Karl Mantzius sündis Kopenhaagenis näitleja Kristian Mantziuse peres.

Lavadebüüdi suurel laval tegi 1. septembril 1883 Taani Kuninglikus Teatris. Tema esimene roll oli Jerome Ludvig Holbergi näidendis "Erasmus Montanus".

Aastal 1914 sai temast filmikompanii Nordisk Film direktor ja oma ametiaja jooksul lavastas ta kolm mängufilmi ja osales neis ka näitlejana:
 "Penge" (1914)
 "Pavillonens hemmelighed" (1916)
 "Addys ægteskab" (1916)

Aastal 1919 mängis ta peaosa Rootsi mängufilmis "Hans nåds testamente".

Välislingid

Taani filmilavastajad
Taani näitlejad
Taani lauljad
Sündinud 1860
Surnud 1921
Helme vald (Helme kihelkond)

Helme vald (saksa keeles Helmet) oli vald Viljandimaal Helme kihelkonnas ja  Valga maakonnas. Vald eksisteeris 1866–1939. Vallamaja asus tänapäeva Kirikuküla küla aladel.

Hiljem ühendati Helme vald Patküla vallaga ja moodustati ühendvald: Patküla-Helme vald.

1894 liideti Helme vallaga Helme kirikuvald.

1921. aastal arvati Helme vald Valga maakonna koosseisu.

1939. aasta vallareformiga moodustati senise Helme valla maa-alast, välja arvatud Purde küla ning Väike-Emajõe ja Pikasilla lähedal asuvate lahustükkide maa-aladest; osaliselt  senise Patküla valla maa-alast; osaliselt  senise Jõgeveste valla maa-alast;  osaliselt senise Lõve valla maa-aladest; osaliselt  senise Holdre valla  maa-aladest; senise Koorküla valla maa-alast Helme vald. 

Senise Helme valla Purde küla maa-alast;  senise Hummuli valla maa-alast; osaliselt senise Patküla valla  maa-aladest;  osaliselt senise Jõgeveste valla  maa-aladest Hummuli vald. 

Helme ja Jõgeveste valdade Väike-Ema-jõe ja Pikasilla juures asuvate lahustükkide maa-aladest; senise Leebiku valla maa-alast; senise Riidaja valla maa-alast;  osaliselt senise Lõve valla maa-alast; osaliselt  senise Patküla valla maa-aladest; osaliselt senise Suislepa valla maa-aladest; osaliselt senise Kärstna valla maa-aladest Põdrala vald.

Viited

Välislingid

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Helme kihelkond
Viljandi maakonna endised vallad
Valga maakonna endised vallad
Emmaste vald (Emmaste kihelkond)

Emmaste vald (saksa keeles Emmast) oli vald Haapsalu kreisi ja Lääne maakonna Emmaste kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1950.

Vallamaja asus Metsalauka külas. Vallas asus ka Emmaste asundus.

Vallas oli 694 talundit ja need kasutasid 14 008 ha maad.

Vald asus kuni 1917. aastani Haapsalu kreisis ning seejärel kuni 1946. aastani Lääne maakonnas ja aastail 1946–1950 Hiiu maakonnas.

Ajalugu 
Vald moodustati 1866. aastal sarnaselt teiste Hiiumaa valdadega (1866. aasta vallareform).

1893 liideti Emmaste vallaga Kassari valla koosseisus olnud Agape küla.

1939. aasta vallareformiga liideti Leloselja metsandiku kvartaalide nr 44–51 maa-alad Kõrgesaare vallaga ning Emmaste vallaga liitus senise Keina valla Vallaniit III nr A-23 talu maa-ala.

Esimene vallavanem pärast 1939. aasta vallareform oli Andrei Üksik. Vald kuulus Riigivolikogu 23. valimisringkonda, kust valiti Karl Kaups. 

1945. aastal moodustati vallas Emmaste külanõukogu ja Leisi külanõukogu. 1950. aastal Emmaste vald likvideeriti ja selle alad arvati Hiiumaa rajooni koosseisu.

Asustus 
1939. aastal kuulusid Emmaste valla koosseisu: Õngu, Mänspäe, Haldi, Kaderna, Laartsa, Metsapere, Nurste, Kuusiku, Leisu, Selja, Lassi, Kurisu, Härma, Haldreka, Kitsa, Küla, Ole, Prähnu ja Vanamõisa, Külamaa, Kabuna, Metsalauka, Riida, Emmaste, Ranna, Lepiku, Viiri, Pärna, Reheselja, Sõru, Hindu, Tohvri, Sepaste, Viiterna, Tärkma, Tilga, Kõmmuselja, Prassi, Harju, Valgu, Ulja, Muda, Ligema, Tatermaa ja Kuriste külad.

Vaata ka 
 Emmaste kihelkond

Viited

Välislingid

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Eesti vallad 1939
Hiiumaa ajalugu
Lääne maakonna endised vallad
Emmaste kihelkond
Eesti Rahva Muuseumi peahoone

Eesti Rahva ­Muuseumi peahoone on Eesti Rahva Muuseumi uus peahoone Tartus Raadil, mis asub haldusjaotuslikult nii Tartu linna kui ka Tartu valla Tila küla maa-alal.

Aastal 2006 võitsid arhitektid Dan Dorell, Lina Ghotmeh, Tsuyoshi Tane ERM-i uue peahoone saamiseks korraldatud rahvusvahelise arhitektuurivõistluse projektiga "Memory Field" (e.k 'mälestuste väli').

Muuseumihoone pikkus on 355,8 meetrit, laius 71,7 meetrit ning kõrgus vahemikus 2,4–15,3 meetrit. Tegu on niinimetatud maakraapijaga (groundscraper).

Muuseumi uus peahoone avati pidulikult 29. septembril 2016. Külastajatele avati uksed 1. oktoobril 2016.

Hoone rajamine läks koos käibemaksuga kokku maksma 87,3 miljonit eurot. Sealhulgas kulus projekteerimisele 7 miljonit, ehitusele 70,6 miljonit ning sisustusele ja tehnoloogiatele 7 miljonit eurot.

Hiljem on muuseumihoone juurde hakatud rajama eluhooneid, mis on pälvinud linnaplaneerijate, arhitektide ja kultuuriinimeste seas negatiivset tähelepanu.

Mõned paigutatud esemed 
 Laatre ristimänd, mis oli ristipuu
 Eesti Üliõpilaste Seltsi lipp
 Õllekannude kogu

Viited

Välislingid 

 Eesti Rahva Muuseum: Uus hoone
 dgt architects: MEMORY FIELD | ESTONIAN NATIONAL MUSEUM | EE01| 2006 | ONGOING
 DGT: EE01_ENM site
 11. veebr 2013, ERM: Eesti Rahva Muuseumi uus hoone
 DGT Dorell Ghotmeh Tane: Construction Site

Eesti Rahva Muuseum
Tartu ehitised
Tartu vald
Egmont Välja

Egmont Välja (sündinud 12. märtsil 1963) on Eesti barokktšellist, Tallinna Barokkorkestri üks asutajaist ning kunstiline juht.

Alustanud tšellistina ERSOs, siirdus Välja ansambli Consortium kaudu barokkmuusikasse, harides end selles vallas korduvalt Hollandis. 1987. aastal sai temast üks Tallinna Barokkorkestri rajajaid (koos Ivan Monighetti ja Taivo Niitvägiga), soolotšellist, mänedžer ja kunstiline juht. 1993. aastal oli ta üks kontserdiagentuuri Concerto Grosso asutajatest, hiljem on ta töötanud agentuuri direktorina.

Eesti tšellistid
Sündinud 1963
Pjotr Kontšalovski

Pjotr Kontšalovski (21. veebruar (9. veebruar vkj) 1876 Slovjansk – 2. veebruar 1956 Moskva) oli vene maalikunstnik.

Kontšalovski alustas kunstiõpinguid Harkivi kunstikoolis ja seejärel õppis ta Moskvas G. Stroganovi tehnilise joonistamise kooli õhtuklassis. Aastail 1897–1898 õppis ta Pariisis Académie Julianis ja 1898–1907 Peterburi Kunstide Akadeemias Vassili Savinski ja Pavel Kovalevski käe all.

Ta oli kunstirühmituse Ruutu Soldat algataja ja eestvedaja.

Perekond ja suguvõsa 
Kontšalovski isa Pjotr Kontšalovski (1839–1904) oli vene tõlkija ja kirjastaja. Vend Maksim Kontšalovski (1875–1942) oli tuntud arst. 

Pjotr Kontšalovski oli abielus tuntud maalikunstniku Vassili Surikovi tütre Olga Surikovaga (1878–1958). Nende tütar Natalja Kontšalovskaja (1903–1988) oli lastekirjanik, luuletaja ja tõlkija, kes abiellus Sergei Mihhalkoviga. Nende lapsed (st Pjotr Kontšalovski lapselapsed) on Jekaterina Mihhalkova-Kontšalovskaja, tuntud filmirežissöör Andrei Kontšalovski, filmirežissöör ja näitleja Nikita Mihhalkov. 

Venemaa maalikunstnikud
Sündinud 1876
Surnud 1956
Kastre vald

Kastre vald on 2. järgu haldusüksus (vald) Tartumaal.

Vald moodustati 2017. aastal Haaslava, Mäksa ja Võnnu valla ühinemisel. Samuti liideti Kastre vallaga Meeksi valla Järvselja ja Rõka küla.

1. novembrist 2017 on vallavanem Priit Lomp.

Asustus 
Vallas on kaks alevikku ja 49 küla.

Alevikud: Roiu, Võnnu

Külad: Aadami, Aardla, Aardlapalu, Agali, Ahunapalu, Alaküla, Aruaia, Haaslava, Hammaste, Igevere, Ignase, Imste, Issaku, Järvselja, Kaagvere, Kaarlimõisa, Kannu, Kastre, Kitseküla, Koke, Kriimani, Kurepalu, Kurista, Kõivuküla, Kõnnu, Lange, Liispõllu, Lääniste, Melliste, Metsanurga, Mõra, Mäksa, Mäletjärve, Paluküla, Poka, Päkste, Rookse, Rõka, Sarakuste, Sudaste, Tammevaldma, Terikeste, Tigase, Tõõraste, Uniküla, Vana-Kastre, Veskimäe, Võruküla, Võõpste

Viited

Välislingid 
 Kastre vallavalitsuse koduleht

Tartu maakonna vallad
Peter Capaldi

Peter Dougan Capaldi (sündinud 14. aprillil 1958) on šoti näitleja, režissöör ja stsenarist. 

Tema paljude rollide seast on talle rohkesti tuntust toonud Malcolm Tuckeri roll Briti telesarjas "The Thick of It" (2005–2012) ja sellel põhinevas filmis "In the Loop" (2009) ning telesari "Doctor Who", kus ta mängib 2013. aastast alates kaheteistkümnendat Doktorit.

1995. aastal pälvis Capaldi Oscari parima lühifilmi kategoorias filmi "Franz Kafka's It's a Wonderful Life" eest.

Suurbritannia näitlejad
Šotimaa näitlejad
Sündinud 1958
Amalfi hertsogkond

Amalfi hertsogkond (itaalia: Ducato di Amalfi) või Amalfi vabariik (itaalia: Repubblica di Amalfi) oli 10. ja 11. sajandil de facto sõltumatu riik keskusega Lõuna-Itaalia linnas Amalfis. Linn ja selle territoorium olid algselt suurema ducatus Neapolitanuse osa, mida valitses patriits, kuid see vabastas end Bütsantsi alluvusest ja valis aastal 958 hertsogi (või doodži). Riik kerkis majandusvõimuks, ärikeskuseks, mille kaupmehed domineerisid Vahemerel ja Itaalia kaubanduses sajand varem, enne kui neid ületati ja tõrjuti teiste Põhja merevabariikide poolt, nagu Pisa, Veneetsia ja Genova. Aastal 1073 kaotas Amalfi oma sõltumatuse ja langes normannide kätte, kelle ikkest ei suutnud see end kahes eraldi katses vabastada.

Ajalugu 

Amalfi linn asutati kaubapunktina aastal 339. Selle esimene piiskop nimetati aastal 596. 

Aastal 838 vallutati linn Sicardo di Benevento poolt linnasiseste reeturite abil, kes juhatasid ta läbi veepoolse kaitse. Paljud amalfilased Salernos rüüstasid selle linna ja lahkusid. Aastal 839 vabastas Amalfi end langobardide alluvusest ja valis prefekti. Lähedalasunud Atrani osales esialgu prefekti valimisel. Seejärel aitas Amalfi vabastada Siconolfo di Salernot valitseva Benevento vürsti vastu. 

Aastal 897 võideti ikka veel nominaalselt Bütsantsiga seotud omavalitsuslikku vabariiki sõjas Sorrento hertsogkonnaga, keda toetas Napoli hertsogkond, kus Amalfi prefekt vahistati ja hiljem lunaraha vastu vabastati. Aastal 914 nimetas prefekt Mastalo I esimese kohtuniku. Aastal 958 mõrvati Mastalo II ja esimeseks hertsogiks (või doodžiks) valiti Sergio I. 

Aastatel 981 kuni 983 valitses Amalfi Salerno vürstkonda. Aastal 987 ülendati Amalfi piiskopkond peapiiskopkonnaks. 

Aastast 1034 läks Amalfi Capua vürstkonna kontrolli alla ja aastast 1039 Salerno vürstkonna kontrolli alla. Aastal 1073 vallutas Apuulia ja Calabria hertsog Robert Guiscard linna ja võttis tiitli dux Amalfitanorum: "Amalfilaste hertsog". 

Aastal 1096 Amalfi mässas, kuid see suruti aastal 1101 maha. See mässas taas aastal 1130 ja rahustati lõpuks aastal 1131 maha, kui emiir Giovanni marssis Amalfi peale maad pidi ning Giorgio Antiookiast blokeeris linna merelt ja rajas baasi Capril. Aastatel 1135 ja 1137 rüüstasid linna Pisa vabariigi väed ja Amalfi hiilgus oli minevik. 

Tiitel "Amalfi hertsog" taaselustati 14. sajandi lõpul, seda kasutati Napoli kuningriigis.

Vaata ka 

 Amalfi hertsog
 Amalfi rannik
 Merevabariigid

Itaalia ajaloolised riigid
Itaalia keskaeg
Lõuna-Itaalia ajalugu
Lisette Tammik

Lisette Tammik (sündinud 14. oktoobril 1998) on Eesti jalgpallur.

Ta mängib ründaja ja poolkaitsja positsioonil Eesti meistrivõistlustel Tallinna FC Flora naiskonnas alates 2014. aastast. Tammik on tuntud on hea tehnika ja liidriomaduste poolest.

Klubikarjäär 
Tammik alustas oma mängijakarjääri Tallinna JK Kotkad võistkonnas, mängides kuni C-klassini poiste võistkonnas. Aastatel 2009–2013 lõi ta mitmes poisteliigas Kotkaste võistkonnas 51 mängus koguni 31 väravat.

Tallinna FC Flora (N) 
2014. aastal liitus ta Tallinna FC Flora naiskonnaga.

2015. aasta sügisel liitus Tammik Sunderlandi jalgpalliklubiga Inglismaal,  kus tal esindusnaiskonnas jäi debüüt tegemata. Inglismaalt naasnult liitus Tammik uuesti Tallinna FC Floraga.

Koondisekarjäär 
Lisaks arvukatele mängudele noortekoondises on Tammik 20 korda kaasa teinud Eesti naiste A-koondise mängudes. Koondisedebüüdi tegi Tammik 25. veebruaril 2015 Tallinnas Leedu vastu, lüües samas mängus 90+2. minutil ka oma debüütvärava.

Koondiseväravad

Saavutused

Individuaalsed 
Tammik on kolm korda olnud nomineeritud Eesti parima naisjuuniori kategoorias (2014, 2015, 2016), võites selle autasu korra (2016).

2017. aasta hooajal oli Tammik Eesti meistrivõistluste edukaim väravakütt, lüües 17 mängus kokku 33 väravat.

Naiskondlikud 
  Naiste Meistriliiga
 Eesti meistrivõistluste hõbe 2014, 2015, 2016, 2017.

Statistika

Isiklikku 
Tammiku lemmikmängija on Alex Morgan.

Viited

Eesti naisjalgpallurid
Sündinud 1998
Sorrento hertsogkond

Sorrento hertsogkond oli varakeskajal väike poolsaare vürstkond keskusega Itaalia Sorrento linnas. 

Algselt oli Sorrento Pimedal keskajal Bütsantsi Napoli hertsogkonna osa, kuid 9. sajandil eraldus see üheskoos Amalfi ja Gaetaga Napolist, et rajada oma ducatus (või vabariik). Kuid jäi enamasti Amalfi varju ja vaid üks sõltumatu hertsog on teada sellest ajast, Sergio 9. sajandi lõpus. 

Aastal 1035 vallutati see Guaimario IV di Salerno juhitud langobardide poolt ja kingiti Guaimario nooremale vennale Guidole, kes valitses seda 1070. aastateni. Mitte kaua pärast seda annekteeriti see normannide poolt. 

Aastal 1119 allkirjastas keegi Sergio Guglielmo II di Puglia tunnistuse kui "Sorrento vürst".

Itaalia ajaloolised riigid
Narva Issanda Muutmise peakirik

Narva Issanda Muutmise peakirik (vene keeles Спасо-Преображенский собор) oli vanim (esmakordselt mainitud 1442. aastal) paekivist ehitatud kirik Narvas, hilisema aadressiga Viru tänav 14.  

Kirik ehitati katoliikliku pühakojana. 1460. aasta tulekahjus kirik põles. See taastati kiiresti, 1467. aastal olid juba seinad püsti ja alustati katuse tegemist. Linna elanikkond kasvas kiiresti ja esialgne ehitis jäi väikeseks, seetõttu 16. sajandi alguses laiendati kirikut.

Pärast reformatsiooni pühendati kirik Jeruusalemma Johannesele ning seal hakati pidama luteriusu jumalateenistusi.

29. juunil (vkj) 1708 pühitseti kirik Issanda Muutmise kirikuks ja anti üle õigeusu kogudusele.

18. sajandi teisel poolel tehti kiriku põhjapoolsele küljele juurdeehitis, kus oli Nikolai kõrvalaltar. Sellel oli hiljem omaette kogudus.

Narva Issanda Muutmise peakirik kannatas Nõukogude õhurünnakus märtsipommitamisel 1944, selle varemed lammutati 1950. aastatel.

Viited

Narva endised kirikud
Ida-Viru maakonna õigeusu kirikud
Eesti endised kirikud
Narva ajalugu
Narva vanalinn
Narva Jumalaema Ilmutamise kirik

Narva Znamenja kirik (vene keeles Церковь во имя Знамения Божией Матери Tserkov vo imja Znamenija Božijei Materi) oli Venemaa õigeusu kiriku pühakoda Narvas Jaanilinna linnaosas.

1750. aastal ehitati Narva kindluse garnisonile Jumalaema Tunnustähe ikooni puukirik. Kui vana kirik oli lagunemas, ehitati aastatel 1786–1796 kellegi Peterburi arhitekti projekti järgi uus kivikirik.

1927. aastal oli kiriku asukoht tollaste tänavanimede järgi Ingeri, Uue Liini ja Haigemaja tänava ristumiskohal Torni platsil. 

Kirik oli pühitsetud Jumalaema Tunnustähe ikoonile (Икона Знамение Пресвятой Богородицы Ikona Znamenije Presvjatoi Bogoroditsõ), kõrvalaltarid prohvet Eelijale ja Risti Ülendamisele.

1828. aastal viidi garnisoni kogudus üle Jaani linnuses olevasse Jumalaema Uinumise kirikusse. Narva Znamenja kirik anti Narva Issanda Muutmise peakiriku alluvusse, 1848. aastal aga avati seal iseseisev Narva Znamenja kogudus.

Kirik ei olnud köetav. 1854. aastal ehitati kogudusele kiriku kõrvale köetav Nikolai talvekirik. 1859. aastal ehitati koguduse kalmistule kalmistukirik, mille jaoks moodustati eraldiseisev Peeter-Pauli kogudus.

1855. aastal oli koguduses 150 inimest.

Vabadussõja ajal kirik purustati, 1923. aastal aga taastati. Aastast 1925 kuulus kirik Narva linna arhitektuurimälestiste hulka. Narva Jaanilinna Snamenja koguduse matmispaik asus Lilienbachi mõisa maast eraldatud alal.

1939. aastaks oli kirik varisemisohtlikus olukorras. Lae pragunemine ja tugisammaste vajumine olid tingitud hoone välismüüri rajamisest pehmele pinnasele. Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Narva Jumala Ema Ilmumise kogudusele kuulusid kinnistud: Ingeri 27, 40 ja 2. Jaani 28 ja Uusliin 38 ja hoone Elisabeti tänav 7. 

Kirik sai kannatada NSV Liidu suurtükiväe tulelöögist 1944. aastal. Pärast Narva vallutamist 1944. aastal lõpetas Narva Jaanilinna Snamenja kogudus tegevuse. 1950. aastate keskpaiku lammutati kiriku varemed.

Jumalaema Tunnustähe ikoon asub praegu Narva Issanda Ülestõusmise peakirikus.

Viited

Kirjandus
Voldemar Vaga. "Vene arhitektide ja skulptorite teoseid baroki- ja klassitsismi-ajajärgust Eestis. Eesti NSV Tartu Riikliku Ülikooli Toimetised 1. Tartu 1947. Lk 9
Vladimir Berens. "Историко-статистическое описание церквей и приходов Северо-Западных епархий. Часть 2, Эстонская епархия". Tallinn 1974. Käsikiri TLÜAR Baltica kogus, Msc K1-593/I, II. Lk 243

Välislingid
"Znamenski kiriku varemed". Arvatavasti 1944. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv
"Znamenski kiriku varemed". Arvatavasti 1944. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv
"Znamenski kiriku varemete juures". Arvatavasti 1944. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv
"Znamenski kiriku varemed". Arvatavasti 1944. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv
"Jumalaema Ilmutamise (Ilmutuse) kiriku varemed Jaanilinnas". Arvatavasti 1944. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv
"Narva. Varemeis Znamenski kirik". 1944–1945. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiiv

Narva endised kirikud
Jaanilinn
Eesti endised kirikud
Narva ajalugu
Kammeri mõis

Kammeri mõis (saksa keeles Duckershof) oli rüütlimõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Tartu maakonda Kambja valda.

Ajalugu
Mõisat mainiti esimest korda 16. sajandi keskel. Tollal olid mõisa omanikud Dückerid, kelle järgi mõis ka oma saksakeelse nime (Duckershof) sai.

17. sajandil olid mõisa omanikud Fersenid. Pärast Põhjasõda omasid mõisat Rennenkampffid ja Helmersenid. 1856–1919 olid mõisa omanikud Stadenid, seejuures viimane omanik Richard Karl Alexander von Staden (1890−1974).

Mõisaansambel
Mõisa peahoone oli ühekorruseline ja kivist ning see ehitati 18. sajandi lõpus. Pärast 1919. aastat tegutses hoones kool. Hoone lamutati 2009 ja samasse kohta ehitati uus koolihoone, kus tegutseb Kammeri Kool.

Varia
Mõisas sündis 1803 geoloog Gregor von Helmersen.

Viited

Kirjandus
Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 28.
Praust, Valdo. Tartumaa mõisad. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 118-21.
Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 23-25 .
Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 169 .

Välislingid

Stadenite mõisad
Tartumaa mõisad
Kambja kihelkond
Maidla mõis (Kambja)

Maidla mõis (saksa keeles Maydellshof) oli Suure-Kambja mõisa kõrvalmõis Kambja kihelkonnas Tartumaal.

Mõisast on teateid juba 16. sajandi keskpaigast.

Viited

Kirjandus
Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 19-20 .
Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 168 .

Välislingid

Löwis of Menarite mõisad
Tartumaa mõisad
Kambja kihelkond
Johanna Mikl-Leitner

Johanna Mikl-Leitner (sünninimi Johanna Leitner; sündinud 9. veebruaril 1964 Hollabrunnis) on Austria poliitik, Austria Rahvapartei liige. Ta oli 21. aprillist 2011 kuni 21. aprillini 2016 Austria siseminister.

Ta sündis Alam-Austria liidumaal Hollabrunnis. Aastal 1983 lõpetas ta Alam-Austria liidumaal Laa an der Thayas gümnaasiumi ja aastal 1989 Viini Majandusülikooli.

Isiklikku 
Johanna Mikl-Leitner on abielus ja ta on kahe tütre ema. Ta elab Klosterneuburgis.

Austria poliitikud
Sündinud 1960
Marcus Hildebrandt

Marcus Hildebrandt (õieti Ernst Marcus Hildebrandt; sündinud 31. detsembril 1969 Goslaris Saksamaal) on Eesti pedagoog, Hugo Treffneri gümnaasiumi inglise ja ladina keele õpetaja, vabakutseline tõlkija.

Hildebrandt kaitses 1994. aastal USA Texase Ülikoolis Austinis inglise keele ja lingvistika bakalaureusetöö summa cum laude. Lisaks on ta õppinud Göttingeni ülikoolis inglise filoloogiat ja ladina keelt ning lõpetanud õpingud 1997. aastal. Aastatel 1998–2000 läbis Hildebrandt õpetajakoolituse Tübingenis Saksamaal.

2000. aastal tuli Hildebrandt Saksa valitsuse toel Eestisse tutvustama saksa kultuuri ja õpetama saksa keelt Tartu Raatuse Gümnaasiumis, kus töötas kuni 2006. aastani. Pärast seda õpetas ta ühe aasta Tartu Kivilinna Gümnaasiumis saksa keelt. 2008. aastast töötab Hildebrandt Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumis inglise ja ladina keele õpetajana. 

2015. aastal valiti ta Hugo Treffneri gümnaasiumi aasta õpetajaks. 2016. aastal oli Hildebrandt "Eestimaa õpib ja tänab" Tartu linna aasta gümnaasiumiõpetaja kandidaat.

Hildebrandt on kirjutanud haridusteemalisi artikleid ajalehtedes Postimees ja Õpetajate Leht.

Viited

Välislingid 
 http://arvamus.postimees.ee/1369078/marcus-hildebrandt-kurna-ja-kulva-segadust
 http://arvamus.postimees.ee/579658/marcus-hildebrandt-maa-sool-uletootanud-ja-alamakstud
 http://pluss.postimees.ee/609400/marcus-hildebrandt-miks-on-eestis-meesopetaja-nii-harv-nahtus
 http://arvamus.postimees.ee/1369078/marcus-hildebrandt-kurna-ja-kulva-segadust
 http://arvamus.postimees.ee/2089154/marcus-hildebrandt-35-45
 http://arvamus.postimees.ee/767176/marcus-hildebrandt-konkreetsust-harra-minister
 http://pluss.postimees.ee/621868/marcus-hildebrandt-ootustest-noudmistest-ja-jalgade-trampimisest
 http://arvamus.postimees.ee/1070812/marcus-hildebrandt-teeme-eesti-vundamendi-korda
 http://www.delfi.ee/archive/jarelevastamissusteem-on-ebapedagoogiline?id=64079537
 http://dea.digar.ee/cgi-bin/dea?a=d&d=opetajateleht20120504.1.10
 http://opleht.ee/21634-paar-kusimust-voorkeeleopetajate-koolitamise-kohta-tartu-ulikoolis/
 https://issuu.com/kat3z/docs/open_41_web/1?e=4701234/3117445

Eesti õpetajad
Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetajad
Sündinud 1969
Pangodi vald

Pangodi vald (saksa keeles Spankau) oli vald Tartumaal Nõo kihelkonnas (teistel andmetel Nõo ja Kambja kihelkonnas). 

Valla pindala oli 57 km² ja elanikke oli 1219 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939.

Vallas oli 310 talundit ja elamut ning need kasutasid 4320 ha maad. Vallamaja asus Tamsa külas.

Vallas asus Pangodi asundus.

1894 liideti Pangodi vallaga Vana-Nõo vald.

Viited

Välislingid

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Nõo kihelkond
Kambja kihelkond
Tartu maakonna endised vallad
Ankru tänav

Ankru tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kopli asumis.

Tänav algab Kopli tänavalt ja lõppeb Klaasi tänavaga ristudes.

Galerii 

Ankru tänav sai nime 16. oktoobril 1951. Tänav on saanud nime Bekkeri sadama mõjul.

Viited

Põhja-Tallinna tänavad
Narva Püha Antoniuse kirik

Narva Püha Antoniuse kirik oli katoliiklik kirik Narvas vanalinna lähedal aadressil Must tänav 9. 

Vajadus katoliikliku kiriku järele tekkis 19. sajandi teisel poolel, kui Narvasse saabus ligi tuhat kangrut Poolast Łódźi linnast. 1873. aastal said Narva linna katoliiklased enda omandusse kivimaja kabeli jaoks ja korraldasid seal jumalateenistusi, kuid hoone oli liiga väike ega mahutanud kõiki soovijaid.

11. detsembril 1900 eraldas linna volikogu neile tasuta krundi Peetri eeslinnas kavandatavale  Antoniuse tänavale. Raha ehituse alustamiseks said nad Kreenholmi Manufaktuuri direktorilt Julius Andrelt. Kiriku projekti autor oli Kreenholmi arhitekt Paul Alisch.

Ehitamine algas 27. juulil 1903 ja 11. novembril 1907 pühitseti kirik pühale Antoniusele. See oli uusgooti stiilis punastest tellistest hoone, mille lõunaküljel asus telkkiivriga kellatorn. Kahekorruselises telliskivimajas kiriku kõrval oli kool ja kirikuteenijate korterid. 

Püha Antoniuse kirikul oli oma koor ja alaline organist. Selle juures tegutses ka Püha Roosipärja Elavate Rooside vennaskond. Regulaarsed teenistused toimusid 1944. aastani. Teises maailmasõjas jäi kirik purustamata, hävis vaid selle katus. Müürid lammutati kohaliku võimu algatusel 1980. aastal. 

Rooma-Katoliku Kiriku Narva Püha Antoniuse kogudus taastas oma tegevuse novembris 1993. Enne kogudusemaja tagastamist korraldati teenistusi Aleksandri koguduse väikeses kirikus. Praegu peab kogudus teenistusi Antoniuse kiriku abihoones aadressil Vabaduse tänav 16, mille teisele korrusele ehitati kirikusaal.

Viited

Välislingid 
Jaak Juske, Jaak Juskega kadunud Eestit avastamas: kuidas Moskva olümpiamängud hävitasid Narva katoliku kiriku, forte.delfi.ee, 16.06.2018
Narva endised kirikud
Eesti endised kirikud
Narva vanalinn
Baba Rahman

Abdul Rahman (sündinud 2. juulil 1994 Tamales) on Ghana jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Inglismaa esiliiga klubis Reading ja Ghana jalgpallikoondises.

Klubikarjäär 
Oma klubikarjääri alustas ta klubides Dreams ja Asante Kotoko. Suvel 2012 liitus Rahman Saksamaa Bundesligasse tõusnud klubiga SpVgg Greuther Fürth. Hooajal 2014–2015 mängis ta Augsburgi ridades.

2015. aasta suvel liitus Rahman Inglismaa Premier League'i klubiga Chelsea. 23. septembril 2015 ta tegi debüüdi League Cupi mängus Walsalli vastu, mille Londoni klubi võitis 4:1.

Hooajal 2016–2017 suundus ta laenule Saksamaa klubisse Schalke 04. 2019. aasta jaanuaris läks ta laenule Prantsusmaa kõrgliiga klubisse Stade de Reims.

Koondisekarjäär 
2013. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis Rahman Ghana U-20 koondisega pronksmedali.

Ghana rahvuskoondises mängib Rahman 2014. aastast. 2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel oli ta põhikoosseisu mängija ning Ghana jõudis võistlustel finaalini, kus kaotati penaltiseerias Elevandiluurannikule 9:8.

Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 28. märtsil 2021 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus São Tomé ja Príncipe vastu.

Viited 

Ghana jalgpallurid
FC Augsburgi mängijad
Chelsea FC mängijad
FC Schalke 04 mängijad
Stade de Reimsi mängijad
RCD Mallorca jalgpallurid
Reading FC mängijad
Bundesliga mängijad
Premier League'i mängijad
Ligue 1 mängijad
La Liga mängijad
The Championshipi mängijad
Sündinud 1994
Kārlis Šadurskis

Kārlis Šadurskis (sündinud 11. oktoobril 1959 Riias) on läti matemaatik, haridustegelane ja poliitik. Ta oli aastatel 2011–2014 Euroopa Parlamendi liige. 11. veebruarist 2016 kuni 27. novembrini 2018 oli ta Läti haridus- ja teadusminister (Māris Kučinskise valitsuses).

Ta on lõpetanud Riia 2. Keskkooli. Aastal 1982 lõpetas ta kiitusega Riia Polütehnilise Instituudi. Aastal 1986 kaitses ta samas tehnikakandidaadi väitekirja, aastal 1992 kaitses ta Läti Ülikoolis füüsika-matemaatikadoktori väitekirja.

1993. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta Läti Seimi liikmeks. 7. novembrist 2002 kuni 9. märtsini 2004 oli ta haridus- ja teadusminister (Einars Repše valitsuses). 1. detsembrist 2011 kuni 30. juunini 2014 oli ta Euroopa Parlamendi liige; europarlamendis olles kuulus ta Euroopa Rahvapartei / Euroopa Demokraadid fraktsiooni. 11. veebruarist 2016 kuni 27. novembrini 2018 oli ta Läti haridus- ja teadusminister (Māris Kučinskise valitsuses).

Läti poliitikud
Lätist valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Sündinud 1959
Czesław Bessaga

Czesław Marian Bessaga (sündinud 26. veebruaril 1932 Lwówis) on Poola matemaatik.

1959. aastal kaitses ta matemaatikakandidaadi kraadi Stanisław Mazuri juhendamisel. Aastatel 1965−1998 oli ta Varssavi ülikooli matemaatika instituudi funktsionaalanalüüsi kateedri (hiljem osakonna) juhataja, aastatel 1970−1975 ka matemaatika instituudi direktori asetäitja, 1980. aastast professor. Aastatel 1984−1987 Varssavi ülikooli matemaatika, informaatika ja mehaanika teaduskonna dekaan. Ta on ajakirja Studia Mathematica kaastoimetaja. Tema juhendamisel on kaitstud neli doktoritööd.

Tema uurimisvaldkonnad on funktsionaalanalüüs ja lõpmatumõõtmeline topoloogia. Ta tõestas Banachi püsipunkti teoreemi pöördteoreemi, mida nimetatakse Bessaga teoreemiks. Koos Aleksander Pełczyńskiga kirjeldas ta isomorfisme pidevate funktsioonide Banachi ruumi ja nullmõõtmelise kompaktse meetrilise ruumi vahel, samuti niinimetatud Bessaga-Pełczyński valikuprintsiipi.

Tunnustus
1961 Stefan Banachi auhind
1973 Poola taassünni ordeni rüütlirist
1976 Poola Teaduste Akadeemia korrespondentliige
1991 Poola Teaduste Akadeemia täisliige

Publikatsioone
 Czesław Bessaga, Aleksander Pełczyński (1958). On bases and unconditional convergence of series in Banach spaces. Studia Mathematica, 17-2
 Czesław Bessaga, Aleksander Pełczyński (1960). Spaces of continuous functions. IV. On isomorphical classification of spaces of continuous functions. Studia Mathematica, 19
 Czesław Bessaga (1966). Every infinite-dimensional Hilbert space is diffeomorphic with its unit sphere. Bulletin L'Académie Polonaise des Science, Série des Sciences Mathématiques, Astronomiques et Physiques, 14
 Czesław Bessaga, Aleksander Pełczyński (1975). Selected topics in infinite-dimensional topology. Monografie Matematyczne, 58, Wydawnictwo Naukowe PWN
 Czesław Bessaga (1993). Linear Operators and Functors Extending Pseudometrics. Fundamenta Mathematicae, 142
 Taras Banakh, Czesław Bessaga (2000). On linear operators extending (pseudo)metrics. Bull. Polish Acad. Sci. Math., 48:1

Viited

Poola matemaatikud
Sündinud 1932
Paemurru

Paemurru on Narva linnaosa, mis paikneb linna keskosas. Selle piirideks on Tallinna–Peterburi raudtee põhjas, Elektrijaama tee läänes, Tiigi ja Kulgu tänav lõunas ning raudtee ja Joala tänav idas.

Paemurru linnaosa piirneb põhjas Soldina ja Kerese, idas Kreenholmi, lõunas Kulgu ning läänes Kreenholmi linnaosaga.

Oma nime sai asula oletatavasti temast kirde pool asunud paemurru järgi (märgitud 1905. aasta linnaplaanil).

Paemuuru linnaosas on eramajad ja tööstushooned. Selle territooriumi lõunaosas paikneb AS Narva Bark.

Narva linnaosad
Muš Nadii

Muš Nadii (kodanikunimi Nadežda Ptšelovodova; sündinud 11. novembril 1976 Vene NFSV-s Udmurdi ANSV Alnaši rajoonis Kadiki külas) on Eestis elav udmurdi luuletaja ja tõlkija.

Elu ja looming 

Nadežda Ptšelovodova lõpetas 1993 Alnaši rajooni keskkooli ning 1998 Udmurdi Riikliku Ülikooli udmurdi filoloogia osakonna udmurdi ja vene keele ja kirjanduse õpetajana. 1998–2004 töötas ta Udmurdi Rahvusraamatukogus udmurdi ja soome-ugri dokumentide osakonnas. 2004–2009 õppis ta Tallinna Ülikoolis ning lõpetas selle humanitaarteaduse magistrina kirjandusteaduses.

Tema luuletusi on ilmunud eesti keeles kogumikes "Paljajalu" ja "Kuum öö: Soome-ugri rahvaste tänapäeva luulet".

Ta on tõlkinud udmurdi keelde paljude eesti kirjanike (näiteks Juhan Liiv, Lydia Koidula, Karl Ristikivi, Marie Under, Eno Raud, Hando Runnel, Arvo Valton, Betti Alver, Hasso Krull, Mihkel Kaevats) teoseid.

Ta on õpetanud Tallinna Ülikoolis udmurdi keelt ja on eesti-udmurdi sõnaraamatu üks autoritest. Ta töötab Kehra Gümnaasiumis eesti keele õpetajana.

Ptšelovodova on Udmurdi Ühingu Ošmes juhatuse liige.

Arvo Valton on öelnud, et Muš Nadii paistab udmurdi luules silma temaatilise ja laadilise mitmekesisusega, maailmahaardega, julge teemakäsitlusega, huvitavate kujunditega nii traditsioonilises riimluules kui ka vabavärsis. 

2013. aastast on ta Eesti Kirjanike Liidu llige.

Tunnustus 
 2016 Valgetähe V klassi teenetemärk

Kirjandusauhinnad
 2007 Hõimurahvaste programmi kirjandusauhind (Betti Alveri teose „Tähetund / Invis us'tis'kon vakõt“ tõlge udmurdi keelde)
 2007 Tallinna Ülikooli kirjandusauhind ("Eesti luuleklassika udmurdi keeles")

Ilmunud luulekogud
"Осконэ мынам: кылбуръёс", Ижевск: Инвожо, 2003.
"Эрике мынам: кылбуръёс", Ижкар: Инвожо, 2005.
"Paljajalu = Куттэмпыд = Barefoot = Босиком", Tallinn 2006.
"Куттэмпыд = Barfuß = Pieds nus = Meztélláb", Badacsonytomaj 2009.

Viited

Välislingid 

Nadežda Ptšelovodova ETISes
Sissekanne veebientsüklopeedias Voršud
Koduleht luuletustega
Кавалер ордена Надежда Пчеловодова: в Удмуртии любят эстонскую литературу, Rus.Postimees.ee, 4. veebruar 2016

Udmurdi kirjanikud
Luuletajad
Tõlkijad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1976
AS Infortar

AS Infortar on 1997. aastal asutatud investeerimisettevõte, mille kolm peamist tegevusvaldkonda on laevandus, energeetika ja kinnisvara. Ettevõtte rajasid 1997. aastal erainvestorid eesmärgiga päästa majandusraskustesse sattunud laevafirma AS Tallink Grupp. 

Infortaril on 40% osalus Läänemere juhtivas merelaevandus- ja transpordikontsernis AS Tallink Grupp ja 100% osalus energeetikakontsernis AS Eesti Gaas, mis välisturgudel tegutseb Elengeri nime all. Viimastel aastatel on toimunud suur kasv seoses taastuvenergiaga, avatud on kolm kohalikust toorainest transpordikütust tootvat rohegaasijaama Vinnis, Ilmatsalus ja Oisus ning 13 tuhande paneeliga päikeseenergiajaam Paikres. Infortari kinnisvarainvesteeringute hulka kuulub 90 000 m² hotelli- ja spaakinnistuid ning üle 430 000 m² maad Tallinnas ja selle ümbruses. Ettevõtte omakapital on 2020. aasta seisuga 374 miljonit eurot. Ettevõttele kuuluvad trükikojad Printon ja Vaba Maa, taksondusega tegelev tütarettevõte Tallink Takso, lauanõude ja köögitarvikute hulgimüügiga tegelev Gastrolink ja veel paljud tootmisüksused.

Ettevõtte omanikud on Enn Pant, Kalev Järvelill ja Ain Hanschmidt.

Viited

Välislingid 
 Ettevõtte koduleht

Eesti ettevõtted
Navoiy teater

Alisher Navoiy Riiklik Akadeemiline Suur Teater (Alisher Navoiy nomidagi davlat akademi katta teatri) on teater Usbekistani pealinnas Taškendis. Teater on nime saanud Alisher Navoiy järgi.

Ülevaade
Teatrimaja projekteeris Aleksei Štšussev, teater ehitati aastatel 1942–1947 ning avati novembris 1947 Alisher Navoiy 500. sünniaastapäeva puhul. Aastatel 1942–1947 töötasid teatrimaja ehitamisel peamiselt Jaapani sõjavangidest sunnitöölised.

Teatrisse mahub 1400 pealtvaatajat. Pealava on 540 m² suurune.

Teatrid
Usbekistani kultuur
Zlatko Junuzović

Zlatko Junuzović (sündinud 26. septembril 1987 Loznicas) on bosnia päritolu Austria jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Austria kõrgliiga klubis Salzburgi Red Bull. Ta on tuntud karistuslöögispetsialistina.

2010. aastal valiti ta Austria aasta jalgpalluriks.

Klubikarjäär
2005. aastal tegi Junuzović 17-aastaselt debüüdi Saksa Bundesliga klubis Grazer AK. Aastal 2006 kutsuti ta Austria rahvuskoondisse ning ta sai Grazer AK põhimeeskonda. 2007. aasta suvel läks Junuzović klubisse SK Austria Kärnten ning 2009. aasta suvel ühines ta FK Austria Wieni ridadega.

Aastal 2010 tunnustati Junuzovići mänguoskust FK Austria Wienis ja rahvuskoondises – Austria Bundesliga mänedžerid nimetasid ta Austria aasta jalgpalluriks. Ühtlasi hääletati Junuzović koondise toetajate poolt aasta mängijaks ning ta pälvis Kronen Zeitungi iga-aastase auhinna.

2012. aasta jaanuaris ühines Junuzović Saksa Bundesliga klubiga SV Werder Bremen ning sai lepingu 30. juunini 2015, kuid 2015. aasta veebruaris teatati, et mängija lepingut on pikendatud 2018. aastani.

Kuna Junuzović lõpetas 2014-2015 hooaja kuue värava ja 15 resultatiivse sööduga, millega jäi ta alla vaid Thomas Müllerile ja Kevin De Bruynele, pälvis ta fännidelt Bremeni Werderi hooaja mängija auhinna.

Koondisekarjäär
Junuzović mängis Austria U20-koondises 2007. aasta U20 MM-il, kus koondis pälvis neljanda koha. Ta tegi debüüdi täiskasvanute koondises 2006. aastal mängus Kanadaga.

Koondises löödud väravad

Klubistatistika

Seisuga 25. veebruar 2016

Viited 

Austria jalgpallurid
Bremeni Werderi mängijad
Salzburgi Red Bulli mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1987
Felix Wiedwald

Felix Wiedwald (sündinud 15. märtsil 1990 Thedinghausenis) on saksa jalgpallur. Ta mängib väravavahi positsioonil Saksa Bundesliga klubis Frankfurdi Eintracht.

Saksamaa jalgpallurid
Bremeni Werderi mängijad
Frankfurdi Eintrachti jalgpallurid
Leeds United FC jalgpallurid
Bundesliga mängijad
The Championshipi mängijad
Sündinud 1990
Džamala

Sussana Džamaladinova (ukraina keeles Сусана Джамаладінова; krimmitatari keeles Susana Camaladinova; sündinud 27. augustil 1983 Ošis Kirgiisi NSV-s), esinejanimega Džamala (ukraina keeles Джамала), on krimmitatari päritolu Ukraina laulja, spintosopran. 

2016. aastal võitis Džamala Ukraina esindajana Eurovisiooni lauluvõistluse lauluga "1944".

Elu ja karjäär

Noorus
Susanna Džamaladinova sündis Kesk-Aasias, kuhu ta vanavanaema oli koos viie lapsega krimmitatarlaste küüditamise käigus Stalini käsul 1944. aastal Krimmist ümber asustatud. Ukraina taasiseseisvumise järel naasis perekond Krimmi. Susanna ja tema krimmitatarlasest isa on muslimid, ema on kristlane, rahvuselt armeenlanna.

Džamala lapsepõlv möödus Krimmis Maloritšenske külas Alušta lähedal muusikute peres. Susanna ema töötas muusikakoolis õpetajana, isal oli dirigendikutse. Mõistes, et ei suuda peret muusikaga ära toita, oli isa sunnitud tegelema aed- ja puuviljakasvatusega. Aastatel 1992–1998 õppis Džamala Alušta 1. Muusikakoolis klaveri erialal. Muusikakooli lõpetamise järel asus ta õppima Simferopoli Tšaikovski-nimelisse kõrgemasse muusikakooli ning lõpetas seejärel Kiievis Tšaikovski nimelise Ukraina rahvusliku muusikaakadeemia ooperilauljana.

Karjäär
Džamala läbilöögiks sai võit 2009. aastal Lätis Jūrmalas peetud noorte lauljate konkursil "Uus laine".

2016. aasta 21. veebruaril sai teatavaks, et Džamala esindab 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Rootsis Stockholmis Ukrainat omaloodud lauluga "1944". Džamala võitis võistluse.
Järgmisel päeval pärast Eurovisiooni võitu andis president Petro Porošenko talle Ukraina rahvakunstniku aunimetuse. 26. mail 2016 nimetati ta Kiievi linna aukodanikuks.

Diskograafia

Albumid 
 "For Every Heart" (2011)
 "Live At Arena Concert Plaza" (kontsert DVD, 2012)
 "All or Nothing" (2013)
 "Thank You" (2014)
 "Podykh" (2015)

Singlid 
 "1944" (2016)

Viited

Välislingid

Ukraina lauljad
Kõrgõzstani lauljad
Eurovisioonil osalejad
Eurovisiooni võitjad
Sündinud 1983
Merle Liivak

Merle Liivak Praks (sündinud 2. septembril 1978) on eesti ajakirjanik.

Töökäik
Aastatel 2004–2009 oli ta eestikeelse ajakirja Cosmopolitan peatoimetaja, seejärel ajakirja Anne & Stiil peatoimetaja ning ajakirja Pere ja Kodu kolumnikirjutaja.

Kui septembris 2018 hakkas ilmuma ajakiri Ema, sai temast selle peatoimetaja.

Loominguline tegevus

Kahvliahvi kokakool
Merle Liivak lõi 2012. aastal koos teiste ärksate noorte emadega Kahvliahvi kokakooli, et vanemapuhkusel olles tegeleda teemaga, mis teda ennast lähedalt puudutab ja oluline tundub. 
 
Kahvliahvikeste lipukiri kõlab: “Lase laps kööki!”, mille mõte on innustada lapsevanemaid kaasama oma lapsi toidu valmistamisel, et väike inimene näeks, millest söök koosneb ja kuidas see valmib.

Kahvliahvi kokakoolis mõeldakse koos lastega välja mõnusaid menüüsid, katsetatakse isetegemist ja vahetatakse retsepte – nii sai alguse ka Kahvliahvi kokaraamatute sari. 2018. aastast ilmub "Kahvliahvide" retseptirubriik ka ajakirjas Ema.

Kokaraamatud
 Merle Liivak ja Hele-Mai Alamaa. Kahvliahvi kokaraamat. Tallinn, Pilgrim, 2015, 255 lk
 Merle Liivak. Kukesupp. Joonistanud ja kujundanud Moonika Maidre. Tallinn, Pilgrim, 2017, 31 lk
 Merle Liivak. Lase mind kööki! : kahvliahvi kokaraamat lastele. Fotograaf ja kaasautor Hele-Mai Alamaa. Tallinn, Pilgrim, 2016, 207 lk
 Hele-Mai Alamaa. Metsaköök. Kaasautor Merle Liivak. Tallinn. Pilgrim, 2017, 271 lk

Toiduteaduse saatesari "Magus molekul"
Septembris 2019 hakkas telekanal ETV2 tsüklite kaupa näitama laste teadussarja "Magus molekul", kus teadusköögis toimetavad ajakirjanikust pereema Merle Liivak ja teadlane Aigar Vaigu koos lastega. Igas saates õpitakse tegema üht maitsvat rooga, mille valmistamisega võiksid hakkama saada juba 5–10-aastased lapsed. Selle kõrvalt tehakse toiduainetega põnevaid teaduskatseid. Saatesari tunnistati 2020. aasta Eesti parimaks teaduse populariseerijaks kategoorias "Teaduse ja tehnoloogia populariseerimine audio-visuaalse ja elektroonilise meedia abil".

Kõik "Magusa molekuli" saated on tähtajatult järelvaadatavad.

Raadiosaated
2018.–2019. aastal juhtis Merle Liivak koos psühhoterapeut Katrin Saali Sauliga Vikerraadios "Peresaadet".

Näitleja filmides
 2004 "Sigade revolutsioon" (mängufilm, režissöörid Jaak Kilmi ja René Reinumägi) – Mariann
 2007 "Jan Uuspõld läheb Tartusse" (mängufilm, režissöörid Andres Maimik ja Rain Tolk) – VIP-külaline

Isiklikku 
Merle Liivak abiellus 1. oktoobril 2021 oma kauaaegse elukaaslase Hannes Praksiga. Neil on pojad Johann ja Kõu ning tütar Lumi. 2013. aastal kolis pere Tallinnast Viljandi lähistele maale.

Viited 

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1978