Laminiit

Laminiit ehk kabjajooksva ehk kabjanaha põletik on sõraliste ja kabjaliste haigus, mis esineb tihti veistel ja hobustel. Tänapäeval peetakse laminiiti kliiniliseks sümptomiks, kuigi tihtipeale käsitletakse seda eraldiseisva diagnoosina. 

Laminiit põhjustab loomadel ühe või mitme jäseme longet, jalgade pulsi tugevnemist, kapjade temperatuuri tõusmist ja kabjaluu deformeerumist. Ekstreemsed juhtumid võivad lõppeda eutanaasiaga.

Diagnoosimine ja kulg 
Laminiit diagnoositakse kliiniliste tunnuste põhjal, kuigi kergematel haigusjuhtudel võib see osutuda keeruliseks. 

Laminiit jagatakse tavaliselt kolme faasi: arenev, äge ja krooniline.

Arenev 
Arengufaasis saab alguse kabjalamellide kahjustumine. Tavaliselt loomad kliinilisi tunnuseid välja ei näita, ehkki esmased patoloogilised muutused juba toimuvad.

Äge 
Selles faasis on märgatavad esimesed lonke tunnused. Võib aset leida kabjaluu nihkumine ja rotatsioon võivad toimuda, kuid kõikidel hobustel luu asend ei muutu. Hobusel võib esineda tugevnenud pulss jäsemetes. Lisaks võib esineda kapjade temperatuuri tõus, turse jäsemetes, pidev tugijala vahetamine, vaevumärgatav või ka ilmselge lonkamine, ebamugavust väljendav seisak, soovimatus liikuda ja vastumeelsus püsti tõusta.

Krooniline 
Kauem kui nädala kestnud kliiniliste tunnuste korral diagnoositakse krooniline laminiit. Selles faasis põhjustab valu ja longet kabjaluu nihkumine, mille ulatust saab määrata radiograafia abil. Hobusel võib kapjades esineda tugevnenud pulss, erineva tugevusega longe ja kaalulangus. Kabjapiirdesse võib tekkida lõhe ja iseloomulik nõgus profiil. Pikema aja peale võivad kabjale tekkida märgatavad kasvurõngad. Osal hobustest võib valgejoone eralduda, kabjatohl rabestuda ja tekkida abstsessid. Raskematel juhtudel võib kabjaluu tungida läbi kabja põhja.

Prognoos 
Prognoos sõltub hobusest ja võib olla erinev. Kerge laminiidiga hobused võivad taastuda, eriti kui kabjaluu nihet pole toimunud. Kui aga luu on deformeerunud, on taastumine pikaajaline ja prognoos ettevaatlik. Mõnel juhul eutaneeritakse hobune valu tõttu, mida pole võimalik leevendada. Mida varem haigus tuvastatakse, seda tõenäolisem on taastumine.

Põhjused 

Laminiidi teke on seotud mitmete teguritega. Üheks põhiliseks laminiidi põhjustajaks peetakse endokriinhaigusi, eriti metaboolset sündroomi.

Laminiiti soodustavate tegurite hulka kuuluvad ka näiteks liigne süsivesikute hulk söödas, endotoksiinide moodustumist põhjustavad seisundid, halb vereringe ja ebaadekvaatne kabjahooldus.

Hobuste metaboolne sündroom 
Metaboolne sündroom on kompleksne endokriinhaigus, mille puhul esineb ülekaalulisus, insuliiniresistentsus, hüperinsulineemia ja eelsoodumus laminiidile. Kõrge insuliini tase veres võib põhjustada muutusi kapjade verevarustuses ja kabjalamellide kasvus. Kui metaboolset sündroomi ei ravita, on laminiidist taastumine ebatõenäoline.

Endotoksiinide vabanemine 
Endotoksiinid vabanevad gramnegatiivsete bakterite lagunemisel. Kui endotoksiine vabaneb vereringesse korraga massiliselt, tekib intensiivne põletikuvastus, mis avaldub eriti tugevalt kapjades, kus põletikumediaatorid kahjustavad lamellaarse epiteeli basaalmembraani ja põhjustavad rakkude eraldumist. Endotoksiinid võivad vabaneda mitmel põhjusel.
 Mittestruktuursete süsivesikute ületarbimine on üheks peamiseks laminiidi tekkepõhjuseks. Sahhariidide, eriti fruktaani ülejäägid ei seedu maos ja peensooles täielikult. Seedumata süsivesikud liiguvad jämesoolde, kus need fermenteeruvad. Selle tulemuseks on piimhappebakterite hulga suurenemine ja sellest tingitud happesuse tõus. Algab kiudaineid seedivate bakterite lagunemine. Bakterite lagunemisega kaasnev toksiinide eraldumine põhjustab veremürgistust ja põletikku. Ohtlik võib olla rohu söömine külmal karjamaal. Suvine rohi sünteesib päikeseliste ilmadega süsivesikuid, mida öösel kasvamise jaoks kasutatakse. Külma õhutemperatuuri juures piisavalt kiiret kasvu ei toimu ja süsivesikutevarud jäävad kasutamata, mistõttu sisaldab rohi tavalisest rohkem sahhariide.
 Laminiit võib avalduda peale ägedaid koolikuid, kuna suur hulk endotoksiine satub vereringesse. 

 Kauakestvad ravimata infektsioonid (eriti bakterite poolt põhjustatud) võivad olla endotoksiinide allikaks. Sagedaseks põhjuseks on pärast sünnitamist mära kehasse jäänud platsenta, millest võib tekkida bakteriaalne mürgitus.

Amiinid 
Kuigi herbivooride seedeelundkond on võimeline seedima teatud toksilisi mittevalgulisi lämmastikuühendeid (nt amiine), siis suurtes kogustes võivad nad olla organismile ohtlikud, toimides sarnaselt endogeensetele amiinidele. Vasokonstriktsiooni põhjustades soodustavad amiinid laminiidi arengut. Risk amiidide ületarbimiseks suureneb kevadisel perioodil, kui loomadel on juurdepääs rohurikastele või lämmastikku sisaldavate väetistega rammutatud karjamaadele. Ohtlikuks võivad osutuda ka liblikõielistest valmistatud söödad.

Halb vereringe 
Halb vereringe ja ebapiisav liikumine võivad tekitada jäsemete hüpoksiat, mis on laminiidi riskiteguriks. Tihti on see tingitud traumast, mis piirab jäseme kasutamist ja mille tõttu looma peetakse rahurežiimil. Vereringlust võib halvendada ka näiteks transpordi ajal pikalt veotreileris seismine, mis piirab looma tavapärast liikumist.

Kaua kestvad äärmuslikud õhutemperatuurid (nii madalad kui ka kõrged) võivad samuti olla halva vereringe ja seetõttu ka laminiidi põhjuseks.

Kapjade ebaadekvaatne hooldus 
Kabjalamellide mehaanilist eraldumist (ingl road founder) esineb hobustel, kelle kapju ei värgita regulaarselt, kuid kes liiguvad palju kõval pinnasel. Kõva pinnase ja värkimata kapjade kombinatsioon põhjustab kabja sarvseina mehaanilist eraldumist. See nähtus oli varem laialdaselt levinud näiteks veohobuste seas, kelle kabjad hoiti pikkadena selleks, et tagada nende jäsemete kõrgemad esteetiliselt „ilusamad“ liigutused. Praegusel ajal on probleemid kabjahooldusega tavalised ülekaalulistel ponidel ning tiinetel märadel, kelle kabjad on jäetud hooldamata.

Komplekspõhjused 

 Hobuste Cushingi sündroom (PPID) ja hobuste metaboolne sündroom (EMS) on laminiidi riskitegurid, kuna need haigused mõjutavad ainevahetust ja tekitavad insuliiniresistentsust.
 Agrokemikaalidega kokku puutunud loomad olenemata nende üldisest tervisest on samuti laminiidi riskigrupis. Eriti ohtlikud on mõned väetised ja herbitsiidid.

Riskitegurid 
Tõug, turjakõrgus ja kaal mängivad rolli laminiidi tekkimisel. On leitud, et madala turjakõrgusega (<1,45 m) loomad, loomad kaalu-kasvu indeksiga >295 kg/m ning emasloomad on suurema riski grupis. Statistika kohaselt on enamik haigeid loomi ülekaalulised ja kroonilist laminiiti põdevad loomad on tavaliselt vanemas eas. Need andmed toetavad oletust, et näiteks ponidel on laminiidile suurem kalduvus kui suurematel hobustel. Siiski tuleb arvestada, et tähtsamaks teguriks on looma kaal, mitte kõrgus. Soolisi eelsoodumusi veel uuritakse.

Dieet ja toitumisega seotud hormoonide (nagu insuliin ja adiponektiin) tase on samuti laminiidi tekketeguriteks. Tihtipeale peetakse karjamaal vabalt pidamist laminiidi soodustajaks, kuid seda on raske tõestada. Praegused uuringud on leidnud, et laminiiti põdevatest loomadest on umbes 50% olnud vabapidamisel.

Ennetamine 
Põletiku või sepsisega seotud laminiiti on võimalik ära hoida põhihaigust kiiresti ravides. Hobustel, kellel on risk haigestuda põletikuga seotud laminiiti, soovitatakse jalgu jääga ennetavalt jahutada.

Endokriinse häirega seotud laminiiti saab ennetada endokriinhaigust ravides, näiteks metaboolse sündroomi puhul vähendades koplis rohuga mittestruktuursete süsivesikute tarbimist.

Mehaanilise ülekoormuse tagajärjel tekkinud laminiiti saab vältida, kasutades suurema riskiga hobustel talla- ja kabjapäkatugesid.

Ravi 
Äge laminiit on meditsiiniline hädaolukord, kuna luu nihkumine võib toimuda kiiresti. Meetodeid laminiidi raviks on mitmeid.

Rautamine 
Esimese 2–3 nädala jooksul pärast laminiidi ilmnemist on oluline eemaldada hobuselt tavalised rauad, sest need asetavad suurema osa hobuse kehakaalust kabjaseintele ja läbi selle ka kabjalamellidele.

Kabja värkimine 
Kabjaluu roteerumise korral järkjärguline kabja ravivärkimine – lühendades kabja esimest otsa ning tehes tallaosa madalamaks – ja luu positsiooni regulaarne jälgimine röntgenipiltide abil aitab kabja viia kabjaluu suhtes hobusele mugavamasse asendisse. Hobustel, kellel on kabjaluu roteerunud või vajunud, võib kombineerida kabja ulatuslikku värkimist ja eriraudu operatsiooniga, et lõigata läbi varba süva painutaja kõõlus, takistades edasist rotatsiooni. Juhtudel, kui kabjaluu on vajunud läbi kabja nahktalla, on prognoos lootusetu ning hobune tuleb eutaneerida.

Medikamentoosne ravi 
Enamikule laminiiti põdevatest hobustest manustatakse mittesteroidseid põletikuvastaseid ravimeid. Varajases kroonilises staadiumis, kui hobune lonkab, kuid tal ei ole süsteemse haiguse tunnuseid, kasutatakse sageli fenüülbutasooni. Tähelepanu tuleb pöörata mittesteroidsete põletikuvastaste ravimite võimalikule toksilisusele. Kuna fenüülbutasoon akumuleerub kudedes (erinevalt näiteks fluniksiinist ja enamikust teistest mittesteroidsetest põletikuvastastest ravimitest), soovitatakse iga 5–7 päeva tagant manustada ühel päeval mõnda muud ravimit. Mittesteroidseid põletikuvastaseid ravimeid tuleb kasutada vastavalt veterinaari ettekirjutusele, ravimite kombineerimisel tuleb doose vastavalt vähendada. Hobustele, kellel on risk neeru- või seedetrakti tüsistuste tekkeks, võib olla ohutum manustada COX-2-selektiivseid toimeaineid. Valuvaigistamise võimaluste hulgas on veel detomidiin, butorfanool, morfiin või CRI (ühtlasel kiirusel intravenoosselt manustatav infusioon).

Viited

Hobuste haigused