joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bentheim-Steinfurt

Bentheim-Steinfurt oli krahvkond tänapäevase Saksamaa alal Nordrhein-Westfaleni loodeosas Steinfurti ümbruses. Bentheim-Steinfurt tekkis Bentheim-Bentheimi jagunemisel, mis ise tekkis Bentheimi krahvkonna jagunemisel. Bentheim-Steinfurt jagunes aastal 1606 endaks ja Bentheim-Tecklenburg-Rhedaks; ning aastal 1643 endaks ja Bentheim-Bentheimiks.

Ajalugu 

Bentheim-Steinfurt ja selle territooriumid pöörati aastal 1544 krahv Arnold II poolt luterlusse. Talle järgnes tema väheusklik poeg Eberwin III. Pärast viimase varajast surma 26-aastasena järgnes tema alaealine poeg Arnold III, kelle regendiks oli Tecklenburgi Anna. Arnold III abiellus aastal 1576 Neuenahri Magdalenaga ja ta alustas katseid krahvkonna põhjalikult protestantismi pööramiseks. 1587. aasta sügisel külastasid krahvkonda luterlikud jutlustajad üle kogu Saksamaa, et aidata reformida Bentheimi, Steinfurti, Lingeni ja Tecklenburgi krahvkondi. Uued seadused kujundati suuresti Moersi omade järgi ning viidi järgmisel aastal sisse Bentheimis ja Tecklenburgis ning lõpuks aastal 1591 Steinfurtis. Arnold asutas 1588. aastal ka eduka kooli Schüttorfis, mis viidi aastal 1591 Steinfurti ja õpetas ladina keelt, õigust, teoloogiat, filosoofiat ja (aastast 1607) meditsiini. Arnold suri aastal 1606 ja talle järgnesid tema pojad Arnold Jost, Wilhelm Heinrich, Friedrich Ludolf ja Konrad Gumprecht. Arnold Jost asutas Bentheimi territooriumil 1613. aastal kõrgema kirikunõukogu, kui ülima vaimuliku võimu krahvide alluvuses, ja sel samal aastal loodi ka Bentheimi reformitud kirik, mis sisaldas ka 12 artiklit.

Aastal 1643 Arnold Jost suri ja talle järgnes tema poeg Ernst Wilhelm. Teda mõjutas suuresti Münsteri vürstlik piiskop Christoph Bernhard von Galen ja aastal 1688 pöördus ta katoliiklusse. Järgnes äge kriis, milles protestantlikud jutlustajad minema aeti. Ernst Wilhelm suri aastal 1693 ja talle järgnes tema poeg, krahv Ernst, kes murede lahendamiseks pöördus aastal 1701 luterlusse. Väljastati uus reformitud kirikukonstitutsioon, mis põhines 1678. aasta Lingeni kirikukonstitutsioonil (seda kasutati aastani 1971). Bentheim-Steinfurt omandas aastal 1700 Batenburgi lossi, kuigi selleks ajaks ei olnud see püsivalt mehitatud ja see purustati prantslaste poolt aastal 1795.

Krahv Ludwig omandas aastal 1803 Bentheim-Bentheimi krahvkonna. Bentheim-Steinfurt mediatiseeriti aastal 1806 Preisimaasse, loovutati aastal 1809 Bergile, taastati aastal 1813 Preisimaasse ja loovutati aastal 1815 Hannoveri kuningriigile.

Bentheim-Steinfurti krahvid (1454–1806) 

 Arnold I (1454–1466)
 Eberwin II (1466–1498)
 Arnold II (1498–1544)
 Eberwin III (1544–1562)
 Arnold III (1562–1606)
 Anna von Tecklenburg (1562–1577) (regent)
 Arnold Jost (1606–1643) koos
 Wilhelm Heinrich (1606–1632) ja
 Friedrich Ludolf (1606–1629) ja
 Konrad Gumprecht (1606–1618)
 Ernst Wilhelm (1643–1693)
 Ernst (1693–1713)
 Karl Friedrich (1713–1733)
 Karl Paul Ernst (1733–1780)
 Ludwig (Bentheim-Bentheimi krahv) (1780–1806)

Saksa-Rooma riigi valdused
Nalja-Wana

Nalja-Wana oli huumori ja satiiriajakiri, mis ilmus 1903. aastal Tallinnas. 

Ajakirja maht oli 16 lehekülge, millest 2 lehekülge oli kuulutusi. 

Ajakirja trükiluba oli antud kirjastajale Gustaw Pihlakas ja sisu eest hoolitses Hans Oras, kes oli tuntud ka vaimuliku kirjamehena. 

Ajakirja trükiti Tallinna trükikojas "А. Матизен и А. Лаурман" tiraažiga 5000 eksemplari.

Viited

Välislingid 
Kivike – Nalja-Wana

Eesti endised ajakirjad
Eesti huumoritrükised
 1903
Alfred Kurlents

Alfred  Karl Kurlents (19. detsember 1902 Soe – 18. detsember 1990 Montréal) oli eesti rahvaluuleteadlane, kirjandusteadlane, kirjanik ja tõlkija. Tema kirjaniku pseudonüüm on Ain Kurmes. 

Alfred Kurlents sündis Helme kihelkonnas Hummuli vallas Soe külas. Tema isa oli rätsep. Alfredi koolitee algas 1909 Valga Linnakoolis. Alates 1922 oli ta Tartu Ülikoolis vabakuulaja ja 1931 omandas ta samas ülikoolis magistrikraadi folkloristikas. 1952 sai Montréali McGilli Ülikoolis bakalaureusekraadi raamatukogunduses ja 1962 samas ülikoolis doktorikraadi slavistikas. Enne teist maailmasõda ja veel sõja ajal töötas ta Narvas ja Tartus kooliõpetajana. 1944 põgenes Rootsi. 1949 läks Kanadasse, kus asus elama Montréali.. Alfred Kurlents oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige

Kirjanduslik tegevus
Alfred Kurlents alustas kirjanduslikku tegevust Tartus kirjandus- ja rahvaluulealaste artiklitega ja lühiromaaniga "Loterii meetod" (1929). Romaan "Kindluse-ehitajad" ilmus 1939. Kurlents esitas "Looduse" romaanivõistlusele 1940. aastal oma romaani "Naise jälgedel", mis aga jäi trükis avaldamata. Ta on tõlkinud vene keelest järgmised ilukirjandusteosed: Aleksandr Kuprini ulmejutu "Vedel päike" (1929), Aleksandr Jakovlevi novellikogu "Hiina vaas" (1929), Aleksandr Grini novelli "Sunnitööline" (1929), Aleksei Tolstoi romaani "Aeliita" (1930), Aleksandr Neverovi romaani "Viljalinn Taškent" (1930), Aleksandr Puškini romaani "Kapteni tütar" (1931), Lev Nikulini romaani "Saladuse müüjad" (1931) ja Nikolai Nikitini romaani "Kiirik Rudenko roim" (1933).

Viited

Välislingid 
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=1806
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti kirjandusteadlased
Eesti kirjanikud
Eesti tõlkijad
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestlased Kanadas
Sündinud 1902
Surnud 1990
Laša Talahhadze

Laša Talahhadze (gruusia keeles ლაშა ტალახაძე; sündinud 2. oktoobril 1993 Satšheres) on gruusia tõstja, olümpiavõitja (2016) ja maailmameister (2015).

Ta võistleb üle 105 kg kaalukategoorias.

Oma kolmandatel täiskasvanute maailmameistrivõistlustel, 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Houstonis, võitis ta meeste üliraskekaalus (+105 kg) hõbemedali, kuid tõusis maailmameistriks pärast venelase Aleksei Lovtševi tulemuste tühistamist. Neil võistlustel rebis ta 207 kg ja tõukas 247 kg, mis andis kogusummaks 454 kg.

2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Norras Førdes võitis Talahhadze meeste üliraskekaalu (+105 kg) võistlusel kuldmedali. Neil võistlustel rebis ta 212 kg ja tõukas 251 kg, mis tegi kogusummaks 463 kg.

Olümpiadebüüdi tegi Talahhadze 2016. aastal Rio de Janeiro olümpiamängudel, kus ta püstitas kogusumma maailmarekordi 473 kg. Rebimises sai ta tulemuseks 215 kg ja tõukamises 258 kg.

2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel Horvaatias Splitis tõusis ta meeste üliraskekaalu kahekordseks Euroopa meistriks. Neil võistlustel rebis ta 217 kg, mis on ühtlasi uus maailmarekord ja tõukas 250 kg.

Isiklikud rekordid

Viited

Välislingid 

Laša Talahhadze IWF-i andmebaasis

Gruusia sportlased
Tõstjad
Sündinud 1993
Lõbusad Jutud ja Naljad

"Lõbusad Jutud ja Naljad : mitmekesise sisuga jutu-, pilke- ja naljakogu", ilmus 1931. aastal Tallinnas, kirjastuselt "Nauding".

Väljaandja ja toimetaja Harald C. Pitsahl. Ajakirja trükiti Tallinnas "Karl Kabanovi" trükikojas.

Ilmus 1 number.

Välislink 

 Digar - Lõbusad Jutud ja Naljad 1931 Nr.1

Viited

Eesti endised ajakirjad
Eesti huumoritrükised
Billungite mark

Billungite mark (saksa: Billunger Mark või Mark der Billunger) oli 10. sajandil piiriala kaugel Saksimaa hertsogiriigi kirdeservas. See sai nime perekonna järgi, kes seda haldas, Billungid.

Mark ulatus Elbe jõelt Läänemereni ja Limes Saxoniaest Peene jõeni idas, laias laastus tänapäeva Ida-Holsteini, Mecklenburgi ja osaliselt Lääne-Pommeri territoorium. Saksa ekspansioon Billungite margi piirkonda oli "loomulik" ja ümberasumine "tõeline kolonisatsioon". Sellele võib vastandada Marca Geronise sõjalise okupatsiooni, Gero suurmark Billungitest lõunas.

Billungite mark moodustati aastal 936, kui Saksimaa hertsog ja Ida-Frangi kuningas Otto I tegi Hermann Billungist princeps militiae (markkrahv, sõnasõnalt "miilitsavürst"), andes talle kontrolli piiril, valitsemisega lääneslaavi obodriidi hõimude üle, sealhulgas polaabid, varnid ja vagrid, samuti redarid, tsirtsipanid ja kessinid veletite hõimuliidust ning daanid, kes korduvalt territooriumi rüüstasid. Suur osa ljutitšite ja hevellide maad asus väljaspool Hermanni mõjusfääri Marca Geronises.

Selle piirkonna slaavlased olid sageli omavahel vaenus ja nii ei tekkinud organiseeritud vastupanu. Sellest hoolimata kasutas obodriidi pealik Nakon aastal 955 võimalust ja asus liitu Hermanni vennapoegade, Saksi krahvide Wichmann II ja Ekbert Ükssilmaga nende kodutülis oma onuga. Nende avalik mäss tipnes Raxa lahingus, kus obodriidid said kuningas Otto vägedelt lõplikult lüüa.

Hermann sai oma margis üpris suure autonoomia ja mõnikord kutsuti teda "Saksimaa hertsogiks" (millist tiitlit kandis tegelikult Otto) suure võimu tõttu, mille kuningas talle, kui oma saadikule delegeeris. Idamarkide germaniseerimise killustatus viis sajanditepikkuse vaenutegevuseni; kuid katoliku kirik, "ettenägelikum, kui kroon ... kasutas kümnist koloniaalmaadel päris algusest alates".

Nagu külgnev Põhjamark, kaotati Billungite mark lõplikult pärast obodriidide ja veletite ülestõusu aastal 983.

Saksimaa hertsogiriik
Saksa-Rooma riigi valdused
Veiko Liis

Veiko Liis (sündinud 24. jaanuaril 1980) on eesti disainer.

Elukäik
Veiko Liis lõpetas Eesti Kunstiakadeemia tootedisaini eriala bakalaureuseõppe 2002. aastal ning 2008. aastal samas magistriõpingud.

Tunnustused
2010 parima tootedisaini BRUNO

Valik töid
Voldikkann kilepiima jaoks
2001 Aura ACE pudeli disain AS-ile Ösel Foods

Viited

Välislingid
"Lihtsus ilust olulisem", Postimees, 17. veebruar 2007
Eda Post Veiko Liis - noormees kilepiima voldikkannuga, Eesti Päevaleht, 9. mai 2009
"Veiko Liis leiutas piimakannu" Eesti Ekspress, 31. oktoober 2010
Laura Reiter, Karin Paulus Uus eesti disain: Veiko Liis Müürileht, 11. juuli 2016

Eesti disainerid
Sündinud 1980
Elektrėnai elektrijaam

Elektrėnai Elektrijaam (ka Leedu Elektrijaam) on 1800 MW soojuselektrijaam Leedus Elektrėnais, umbes 50 km Leedu pealinnast Vilniusest lääne pool. Seda kasutab Lietuvos Energija tütarfirma Lietuvos Elektrinė.

Jaam ehitati aastatel 1960–1972 aastaste etappide kaupa. Strėva jõele ehitati jahutusvee saamiseks pais, mis tekitas Elektrėna reservuaari. 2008. aastal oli jaamas kaheksa töökorras plokki, kus põletati maagaasi, rasket naftat ja bituumenil põhinevat kütust orimulsiooni. Orimulsiooni on imporditud Venezuelast. See oli kavandatud baasvõimsuse jaamana ja genereeris kuni 1992. aastani umbes 10 TWh elektrit aastas. Seejärel kasutati seda Leedu tagavarajaamana ja seepärast vähenes väljundvõimsus viie protsendini. 2012. aastal avati 9. plokk.

Pärast Ignalina tuumaelektrijaama sulgemist 2009. aastal sai jaamast Leedu põhiline elektrienergia allikas. Kuna jaam ei vasta Euroopa Liidu keskkonnanormidele, on parandamiseks välja pakutud mitmeid täiustusi. 2008. aasta septembris valmis suitsu väävlist eemaldamise projekt. 2007. aasta detsembris andis Leedu majandusministeerium teada uue 400 MW kombineeritud tsükliga ploki ehitamisest. Uue ploki ehituse maksumuseks hinnati 252 miljoni eurot, millest 57% pidi tulema Euroopa Liidult, 33% jaamalt ja ülejäänud 10% riiklikust Ignalina sulgemise fondist. Üheksas plokk, mis avati 2012. aastal, läks tegelikult maksma 377 miljonit eurot.

Jaam varustab ka 1962. aastal töölistele rajatud Elektrėnai linna keskküttega.

Kaks korstent kolmest on kasutusel elektripostidena.

Viited

Soojuselektrijaamad
Leedu elektrijaamad
Torikulaadsed

Torikulaadsed (Polyporales) on klassi Agaricomycetes kuuluv kandseente selts.

Sugukondi
Fomitopsidaceae
Ganodermataceae — vaabikulised
Grifolaceae
Ischnodermataceae
Irpicaceae
Meruliaceae
Phanerochaetaceae
Polyporaceae — torikulised
Steccherinaceae
Vaabik

Vaabik (Ganoderma) on vaabikuliste (Ganodermataceae) sugukonda torikulaadsete (Polyporales) seltsi kuuluv seeneperekond. 

Perekonda kuulub umbes 50 liiki. Enamik neist elab troopikas.

Eesti liigid
Ganoderma adspersum – pargivaabik 
Ganoderma applanatum – jänesvaabik
Ganoderma australe – lõunavaabik
Ganoderma carnosum – nuluvaabik
Ganoderma lobatum 
Ganoderma lucidum – lakkvaabik, läikvaabik

Torikulaadsed
Sandra Pihlak

Sandra Pihlak (sündinud 4. mail 1989 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik.

Elukäik
Sandra Pihlak õppis aastatel 1996-1999 Tallinna Muusikakoolis ning seejärel 2003. aastani Tallinna Nõmme Gümnaasiumis. Aastatel 2003-2006 õppis Sandra Pihlak Brüsseli Ameerika Koolis (Brussels American School) ning aastatel 2006-2008 Athénée Royal Crommelynck-is. Ta on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia tekstiili eriala bakalaureuseõppe 2013. aastal. 2015. aastast alates õpib ta Londoni Ülikooli Püha Martini kunsti- ja disainikolledži magistriõppes tulevikumaterjale.

Sandra Pihlak on olnud grimeerija ja kostüümikunstnikuna mitmete eesti tudengifilmide tegemisel.

Tunnustused
2013 Mari Adamsoni nimeline parima tekstiilitudengi stipendium

Viited 

Eesti tekstiilikunstnikud
Sündinud 1989
Kuntagani mõis

Kuntagani mõis (ka Kuntaugani mõis) oli mõis Venemaa keisririigis Simferopoli maakonnas Tauria kubermangus Krimmis.

Mõisa ostis 1882 Johann Köler koos sealsete eesti asunikega (Krimmi eestlased). Mõisa pindala oli 6310 tiinu (umbes 6941 ha) ja mõisa hind oli 271 362 rubla. Kölerile ja sealsetele asunikele käis mõisa ostmine üle jõu ning Köleril ei õnnestunud laenu saada ka Eesti Aleksandrikooli kapitalist. 1889 läks mõis oksjonile.

Viited

Mõisad
Venemaa Keisririik
Välis-Eesti
Tegevtoimetaja

Tegevtoimetaja on ajakirjanduses toimetuse liige, kes korraldab väljaande igapäevast tööd. Tegevtoimetaja ülesannete seas võib olla ka määrata lugude jaotus lehekülgedele, kärpida laotud lugusid.

Vaata ka
Peatoimetaja
Vastutav toimetaja

Viited

Ajakirjandus
Ametid
Kaastoimetaja

Kaastoimetaja ehk abitoimetaja on ajakirjanduses isik, kes abistab toimetajat. Kaastoimetaja võib näiteks toimetaja juhtimisel tõlkida tekste, kirjutada ümber käsikirju, suhelda kaastöötajatega.

Eesti ajakirjanduses on kaastoimetaja nimetust kasutatud eelkõige 1870. ja 1880. aastatel, kui väljaande toimetamisega tegeles harilikult kaks inimest [(vastutav) toimetaja ja kaastoimetaja].

Eesti ajakirjanduses oli esimene kaastoimetaja Lydia Koidula, kes aitas toimetada oma isal Johann Voldemar Jannsenil Perno Postimeest ja Eesti Postimeest.

Vaata ka
vastutav toimetaja
kaastöötaja

Viited

Ajakirjandus
Ametid
Kaastöötaja

Kaastöötaja ehk kaastööline on ajakirjanduses isik, kes pole väljaande toimetuse liige, ent avaldab väljaandes oma kirjutisi. Kaastöötaja töö võib olla juhuslik (kirjutab siis, kui tahab) või järjepidev (nt omab kohustust kirjutada kirjutisi teatud regulaarsusega).

Vaata ka
Kaastoimetaja

Viited

Ajakirjandus
Ametid
Einike Soosaar

Einike Soosaar (sündinud 10. novembril 1970 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik, disainer ja kujundaja.

Elukäik
Einike Soosaar on lõpetanud Tallinna 44. keskkooli 1989. aastal. 1994. aastal õppis ta Heinola Käsitöö- ja Kunstikoolis Soomes. Aastatel 1990–1995 õppis ta Tallinna Kunstiülikoolis tekstiili eriala bakalaureuseõppes, mille lõpetas cum laude. 

Ülikooli ajal läbis ta Tallinna Kultuurirahvaülikoolis Heino Kivihalli kalligraafiakursuse.

Tunnustused
2008 osalemine Eesti 25 kauneima raamatu konkursil
2010 II koht aasta kokaraamatute konkursil
2010 osalemine Eesti 25 kauneima raamatu konkursil

Publikatsioonid
Merle Suurkask, Einike Soosaar "Siidimaal", Avita, 1999, ISBN 9789985201879
Einike Soosaar, Aet Maatee, Ave Sopp "Laulu- ja tantsupidu päevapiltidel", Menu Kirjastus, ISBN 9789949549023

Liikmesus
Einike Soosaar kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu aastast 2004.

Viited 

Eesti tekstiilikunstnikud
Sündinud 1970
Ventspilsi Rahvusvaheline Raadioastronoomiakeskus

Ventspilsi Raadioastronoomiakeskus (Ventspils Starptautiskais radioastronomijas centrs – VIRAC) on endine Nõukogude Liidu signaalluure jaam Lätis Läänemere rannikul, 30 km Ventspilsist põhjas Ance vallas Irbene külas. Keskus oli salastatud kuni Läti taasiseseisvumiseni 1991. aastal. Pärast Nõukogude Armee taandumist 1994. aastal võttis selle üle Läti Teaduste Akadeemia. Seejärel on kaks allesjäänud raadioteleskoopi parandatud.

Kirjeldus 

Keskus rajati 1974. aastal Nõukogude sõjaväe poolt Ventspilsis Irbenes. Algselt koosnes see ühest 32-meetrisest teleskoobist, kahest väiksemast teleskoobist ja sidekeskusest. Seda tunti nime all Звездочка (Zvjozdotška, 'täheke'). Seda kasutati ilmselt KGB poolt külma sõja ajal Euroopa ja USA vahelise side luuramiseks.

Sellest sai 1990. aastate teisel poolel teaduslik uurimisasutus, mis asutati 22. juulil 1994 osana Läti Teaduste Akadeemiast. 24. aprillil 1996 sai see iseseisvaks asutuseks – Ventspilsi Raadioastronoomiakeskuseks (Ventspils Starptautiskais radioastronomijas centrs).

RT-32 

RT-32 on 32-meetrine paraboolraadioteleskoop. See koosneb üle 20 000 komponendist ja keskmine koonus kaalub 80 tonni. Antenn on täielikult suunatav ja vaatleb sentimeeterlaineala. Antenni suurus ja täpsus sobivad ka teadustööks. Struktuur ehitati Ukrainas laevatehases, seetõttu näevad sisemused laevalaadsed välja.

Teleskoop on paigaldatud 25-meetrise torni otsa. Antenni fookuskaugus on 11,45 m ja sekundaarpeegli läbimõõt on 2,5 m.

Esimeste parandamiste käigus pärast ehitamist demonteeriti RT-32 ajutiselt 2014. aasta lõpus ja paigutati taastamiseks spetsiaalselt ehitatud varjualusesse. Taastamine hõlmas paneelide uuesti keevitamist, roostes osade vahetamist ja aja jooksul tekkinud vigastuste parandamist. Teleskoobile lisati ka kaugjuhtimise võimekus ja suurendati täpsust. 

Teleskoopi hakatakse kasutama interferomeetriaks. Taastamine maksis kokku umbes 16 miljonit eurot, millest paneelide parandus umbes 1,5 miljonit. Taastamine rahastati Euroopa Liidu, Läti valitsuse ja Ventspilsi linnavalitsuse poolt. Taldrik paigaldati uuesti 2015. aasta juunis ja teleskoop sai taastatud 2015. aasta oktoobris.

RT-16 

Keskuses on ka 16-meetrine paraboolraadioteleskoop.

Vaata ka 
Skrunda radarijaam

Viited 

Ventspils
Läti ehitised
Leemet

Leemet on vanem eesti mehenimi. Leemet on tuletatud nimest Clemens, mis tähendab "helde", "lahke".

2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Leemet 20 mehel.

Nime kandjaid
Leemet Onno, eesti laulja
Leemet, romaani "Mees, kes teadis ussisõnu" peategelane
Leemet Böckler, eesti korvpallur

Viited

Eesti mehenimed
Sara Stridsberg

Sara Brita Stridsberg (sündinud 29. augustil 1972 Solnas Stockholmi läänis) on rootsi kirjanik, publitsist ja tõlkija. Endine Rootsi Akadeemia liige.

Ta on avaldanud romaane (esikromaan ilmus 2004. aastal), näidendeid ja publitsistikat. Ta on tõlkinud Valerie Solanast. 2010. aastal töötas ta Berliini Vabas Ülikoolis külalisprofessorina. 

2016. aastal valiti ta Gunnel Vallquisti surma tõttu vabaks jäänud Rootsi Akadeemia 13. toolile. Ta oli vanuselt akadeemia 18-liikmelises koosseisus noorim. 27. aprillil 2018 astus ta protesti märgiks akadeemia liikme kohalt tagasi. Sellega näitas ta solidaarsust Sara Daniusega.

Tunnustus
2007 – Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind ("Drömfakulteten")
2013 – Rootsi Akadeemia Doublogi auhind 
2015 – Euroopa Liidu kirjandusauhind ("Beckomberga. Ode till min familj")

Teosed
1999 – "Juristutbildningen ur ett genusperspektiv" (publitsistika)
2002 – "Det är bara vi som är ute och åker" (publitsistika)
2004 – "Happy Sally" (esikromaan)
2006 – "Drömfakulteten" (romaan)
2010 – "Darling River" (romaan)
2014 – "Beckomberga. Ode till min familj" (romaan, ilmus 2016. aastal inglise keelde tõlgituna pealkirjaga "The Gravity of Love" )

Eesti keeles ilmunud teosed
2017 – "Armastuse gravitatsioon" 
2019 – "Armastuse Antarktis"

Välislingid
Intervjuu: Sara Stridsberg. ng.se, 2. september 2014

Rootsi kirjanikud
Rootsi Akadeemia liikmed
Sündinud 1972
Posti tänav (Rakvere)

Posti tänav on tänav Rakvere kesklinnas.

Tänav saab alguse Vanalinna linnaosas Pikalt tänavalt ja suundub ida suunas läbi Südalinna linnaosa Kukeküla linnaosani. Tänava pikkus on 801 meetrit.

Ristuvad tänavad on Carl Robert Jakobsoni, Lai, Laada ja Võidu tänavad. Tänav lõpeb Vene tänava ristmikul. 

Posti tänavaga külgnevad Rakvere Eakate kodu (Pikk tn 13), N-kaubamaja (Laada 15, arhitektuuribüroo Muru&Pere) ja Lai tänav 7 asuv Lääne-Virumaa Keskraamatukogu. 

Lai tänav 7 hoone ehitati 19. sajandi esimesel poolel kahes järgus (arhitektid Karl Burman ja Ferdinand Gustav Adoff). Laia tänava põhjapoolse kahekorruselise kõrge mansardkorrusega osa projekteeris arhitekt Karl Burman 1913. aastal Rakvere Ühispanga hoonena. 1929. aastal telliti Ferdinand Adoffilt kuni Posti tänavani laiendus, mis jätkas eelnevat maja joont. Hoones asus ka Muuseumi Selts. 1990. aastatel ehitati hoone osaliselt ümber ning alates 1998. aastast paikneb seal Lääne-Virumaa Keskraamatukogu.  

Aadressil Posti tänav 29 asub 1980. aastatel ehitatud lasteaed. Hoone rekonstrueeriti 2014. aastal ja tänapäeval asub seal Rakvere Rohuaia Lasteaed. 

Posti tänava ääres asuvad põhiliselt pere- ja korterelamud, aga ka mõned ärihooned.

Ajalugu 
Posti tänav kuulub Rakvere vanimate tänavate hulka. Sama nime kandis tänav juba 19. sajandil, sest Laia ja Posti tänava nurgal tegutses Tallinna–Peterburi postimaantee Rakvere hobupostijaam.

1911. aastal kolis algselt aadressil Pikk tänav 64 üüriruumides alustanud Rakvere Eesti Haridusseltsi III järgu algkool uude seltsi ehitatud koolimajja Posti tänaval. Aastatel 1909-1914 oli koolijuhatajaks Julius Seljamaa, kes sai hiljem tuntuks kui väljapaistev poliitik, diplomaat, Eesti Vabariigi välisminister. Haridusseltsi algkool oli ainus eestikeelne kool Rakveres. 1917. aastal andis haridusselts kooli üle linnale. Uueks nimeks sai Rakvere II algkool. 1918. aastal kolis kool aadressil Tartu tänav 4 asunud endise Tütarlaste Eragümnaasiumi ruumidesse.

Posti tänaval asus ka Rakvere Eesti Haridusseltsi pidusaal (endine Muusikaseltsi Ööpiku seltsimaja). Tänapäeval Lääne-Virumaa Keskraamatukogu kinnistul asunud hoones tegutses lauluselts "Linda", hiljem muusikaselts "Ööpik". “Ööpiku” ruume kasutas ka 1908. aastal asutatud Rakvere Eesti Haridusselts. 1913. aastal ehitas Rakvere Eesti Haridusselts krundi põhjaservale Laia tänava äärde uue hoone.

Laia ja Posti tänava nurgal asunud hoones tegutses enne Teist maailmasõda Viru Majandusühisus. Pärast Teist maailmasõda kinnistu alal tekkinud uus väljak sai vene nõukogude kirjaniku Aleksandr Fadejevi romaani “Noor kaardivägi” peategelase Oleg Koševoi nime.

Viited

Rakvere tänavad
Halfdan Christensen

Halfdan Christensen (12. detsember 1873 – 17. september 1950) oli norra näitleja ja teatridirektor.

Oma lavadebüüdi tegi ta 1896. aastal Norra ühe vanima teatri Den Nationale Scene laval. Aastast 1899 töötas näitlejana Norra Rahvusteatris.

Christensen oli aastail 1911–1923 ja 1930–1933 Norra Rahvusteatri (Nationaltheatret) direktor.

Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli näitleja ja koreograaf Gyda Christensen. Aastal 1922 abiellus ta näitleja ja lavastaja Gerda Ringiga. Perre sündisid tütar Bab Christensen ja poeg Pelle Christensen, kellest said samuti näitlejad.

Norra näitlejad
Sündinud 1873
Surnud 1950
Inkade riik

Inkade riik (1438–1533) oli Nelja ilmakaare riik, mis oli jaotatud neljaks suurprovintsiks (suyu), mille piiride lõikepunktis paiknes pealinn Cuzco: Chinchansuyu (Peruu loodeosa kuni Ecuadorini), Antisuyu (kirdeosa, põhiliselt Andide idanõlv ja vihmametsade madalmaa), Collasuyu (kagupoolne kõrgmaa, Titicaca järv, Boliivia, Argentina loodeosa ja Tšiili põhjaosa) ning Cuntinsuyu (Peruu lõuna- ja lääneosa kuni  Vaikse ookeani  rannikuni). Suurprovintsid koosnesid omakorda väiksematest piirkondadest. Riigi tipus oli ainuvalitseja – Sapa Inka (keiser), keda austati päikesejumala pojana ja peeti tema otsekes järeltulijaks. Tema järeltulijaks võis saada see peanaisega sigitatud poegadest, keda peeti trooni vääriliseks. Täisealisena anti troonipärijale võimalus tõestada end kaasvalitsejana. Kuigi keisril oli piiramatu võim, sõltus tema valitsemise edukus ülemkihi erinevate huvide rahuldamisest. Eriti tähtsal kohal olid siin sõjapealikute huvid. Keisrit abistas valitsemisel riiginõukogu, kuhu kuulusid troonipärija, mõned lähisugulastest kõrgametnikud, vägede ülemjuhataja ja päikesejumala ülempreester. Tegelik võimustruktuur oli rangelt hierarhiline ja läbipaistmatu. Vastavalt inkade muistse hõimuühiskonna etnilisele ja sotsiaalsele dualismile määrati provintsides valitsevatesse ametisse kaks paralleelset valitsejat, kes olid teineteisele abiks ja jälgisid teineteist. Analoogne võimujaotus valitses ilmselt ka muudes ametkondades. Keisri nõunikeks olid nelja suurprovintsi asehaldurid ja kõrgaadlikest provintsikubernerid, kes asetusid valitsemishierarhiasse vastavalt oma provintside suurusele, st maksukohuslastest perede arvule, kes olid jagatud kümmekondadesse. Mitteaadlikud tohtisid täita vaid kõige madalamaid haldusülesandeid. Ametnikehierarhia paistis välja nähtavate võimusümbolite – käitumise ja rõivastuse – kaudu. Alistatud rahvaste lojaalsed juhid jäeti troonile, kuid nad valitsesid pigem näiliselt ja andsid oma tegevusest aru inkadest keskvõimu esindajatele. Nad pidid oma lapsed õiges vaimus kasvatamiseks ja koolitamiseks pealinna pantvangideks saatma.

Inkade riigi pindala oli ligikaudu 2 miljonit km² ja seal elas hinnanguliselt 12 miljonit inimest.

Ajaloolised riigid
Lõuna-Ameerika
Pääsukese tänav (Rakvere)

Pääsukese tänav on tänav Rakveres. 

Tänav on umbtänav pikkusega 288 meetrit ja asub Rakvere Linnuriigi linnaosas, mis on linna kõige kagupoolsem. Ta saab alguse Kauri tänavast idas, ristudes Värvu tänavaga.

Rakvere Linnuriigi linnaosa on kujunenud välja 20. sajandi lõpuosas, mil piirkonda ehitati rohkesti ühepereelamuid. Tänavatele pandud linnunimede järgi sai ka linnaosa oma nime.

Viited 

Rakvere tänavad
Kulli tänav (Rakvere)

Kulli tänav on tänav Rakveres. 

Tänav on umbtänav pikkusega 132 meetrit ja asub Rakvere Linnuriigi linnaosas, mis on linna kõige kagupoolsem. Ta saab alguse Kauri tänavast idas, ristudes Värvu tänavaga.

Rakvere Linnuriigi linnaosa on kujunenud välja 20. sajandi lõpuosas, mil piirkonda ehitati rohkesti ühepereelamuid. Tänavatele pandud linnunimede järgi sai ka linnaosa oma nime.

Viited

Rakvere tänavad
Puuvõõriku ürt

Puuvõõriku ürdiks (Visci herba; Visci albi herba) nimetatakse hariliku puuvõõriku värskeid või kuivatatud noori oksi koos lehtede, õite ja viljadega (harvem kasutatakse puuvõõriku vilju ja lehti (Visci albi fructus et stipes)). 

Puuvõõriku ürti kasutatakse väga erinevatel eesmärkidel ja valmistusviisidel nii töönduslikult kui ka kodumajapidamises.

Kogumine
Droogi kogutakse sügisel või ka suvel ja talvel.

Keemiline koostis

Puuvõõriku keemiline koostis ja toime olenevad puuliigist, kellel puuvõõrik kasvab. Puuvõõriku ürdis leidub glükoproteiide –  lektiine umbes 11% (mistellektiin I, mistellektiin II, mistellektiin III), mistellektiine I, II ja III, lignaane, flavonoide, kardiosteroide, rasvõli.

Toimed ja näidustused

Traditsiooniliselt on puuvõõriku ürti kasutatud  kardioloogiliste ja onkoloogiliste näidustustega patsientidel. 

Ürt tugevdab immuunsüsteemi, langetab vererõhku (20 kuni 30 mmHg võrra).

Puuvõõrik võib olla näidustatud ka hüsteeria, peavalu ja ateroskleroosi korral.

Puuvõõrikupreparaadid
Euroopas müüakse puuvõõriku ürti mitmesuguste prepraatidena: Iscador, Eurixor, Helixor, Isorel, Vysorel, ja ABNOBAviscum jpt. 

Kuna puuvõõriku keemiline koostis ja toime olenevad puuliigist siis on ära toodud puuvõõriku peremeestaim, nii on männipuuvõõriku ekstraktil Helixor® P immunomodulatoorsed ja kasvajavastased toimed. Kasutatakse peamiselt maliigse nahamelanoomi, luuvähi, neeruvähi ja rinnavähi korral.

Raali arvates saab tänapäeval lugeda vähktõve korral põhjendatuks üksnes tööstuslike preparaatide süstimist. Süsteravim suurtes annustes veeni süstituna võib aga südamelihasele mürgiselt mõjuda.

Ajalugu
Ravimtaimena kasutatakse puuvõõrikut alates antiikajast.  Hippokratese järgi aitas puuvõõrik verel hüübida. 

Rahvameditsiinis on puuvõõrikut tarvitatud vererõhu langetamiseks, rasedusaegse verejooksu peatamiseks ja  kopsutuberkuloosi korral, samuti langetõve, köha, astma ja mõnede teiste seisundite korral.

Antroposoofilises meditsiinis on puuvõõrik vähivastane preparaat. Antroposoofilise meditsiini rajaja Rudolf Steineri eestvedamisel oli puuvõõrik alates 1917. aastast saadaval vähivastase preparaadina ka apteekides.

Aleksander Heintalu järgi on puuvõõriku tee kasutusalad alkoholism, arterite skleroos,  emakaverejooks, kopsuverejooks, kramptõbi,  spasmid, mao ja seedekulgla äkkvalud (haavandilised kasvajad), veenipõletik, hemorroidid ja närvivalud, sealhulgas kolmiknärvi valud. Kasvajate puhul kasutatakse seda sümptomaatilist abiainena.

Viited

Kirjandus
Max Wichtl (toim). Herbal Drugs and Phytopharmaceuticals: A Handbook for Practice on a Scientific Basis, Third expanded and completely revised edition, medpharm Scientific Publishers – CRC Press 2004, lk 650–652.

Välislingid
 Mistletoe-Pharmacy

Droogid
Johannes Stark

Johannes Nikolaus Stark (15. aprill 1874 Schickenhof – 21. juuni 1957 Traunstein) oli saksa füüsik ja Nobeli füüsikaauhinna laureaat, kes oli lähedalt seotud liikumisega Deutsche Physik.

Elukäik 
Stark sündis Schickenhofis Baieri kuningriigis (tänapäeval Freihungi osa) ning õppis Bayreuthi gümnaasiumis, hiljem Regensburgis. 1894. aastal astus ta Müncheni ülikooli, kus õppis füüsikat, matemaatikat, keemiat ja kristallograafiat. Ülikooli lõpetas 1897. aastal doktoritööga “Untersuchung über einige physikalische, vorzüglich optische Eigenschaften des Rußes” (“Uurimus mõnede tahma füüsikaliste, peamiselt optiliste omaduste kohta”).

Karjäär 
Stark töötas oma ülikooli füüsikainstituudis mitmel ametikohal kuni aastani 1900, mil sai palgata õppejõuks Göttingeni Ülikoolis. 1906. aastast oli ta professor Hannoveri ülikoolis, 1908 sai Starkist professor Aacheni ülikoolis. 1922. aastani töötas ta ja tegi uurimistööd eri ülikoolide füüsikateaduskondades, kaasa arvatud Greifswaldi ülikoolis. Aastal 1919 sai mees Nobeli füüsikaauhinna oma avastuste eest "Doppleri efekt positiivsete osakeste kiirguses ja spektrijoonte lahknemine elektriväljades” (viimane on tuntud kui Starki efekt). 1933. aastast kuni pensionile jäämiseni 1939 oli Stark Physikalisch-Technische Reichsanstalt president, samal ajal oli ta ka ühingu Deutsche Forschungsgemeinschaft president.

Stark oli see, kes aastaraamatu "Jahrbuch der Radioaktivität und Elektronik" toimetajana palus 1907. aastal (sel ajal veel suhteliselt tundmatuna) Albert Einsteinil kirjutada ülevaatliku artikli relatiivsusprintsiibi kohta. Stark näis vaimustuvat relatiivsusest ja Einsteini varajasest tööst. Hiljem oli kogu Starki töö Einsteini-vastane: liikumisega Deutsche Physik võitles Stark relatiivsuse vastu.

Stark avaldas rohkem kui 300 kirjatööd, peamiselt elektrist.

Tunnustus 
Teda tunnustati mitmete auhindadega, kaasa arvatud Nobeli füüsikaauhinnaga, Baumgartneri preemiaga, Göttingeni teaduste akadeemia Vahlbruchi preemiaga ja Matteucci medaliga. Tema tuntuim panus füüsika vallas oli Starki efekti avastamine aastal 1913. Johannes Starkile anti 1915. aastal Matteucci medal.

Saksamaa füüsikud
Nobeli füüsikaauhinna laureaadid
Sündinud 1874
Surnud 1957
Sara Danius

Sara Maria Danius (5. aprill 1962 Täby Stockholmi lään – 12. oktoober 2019) oli rootsi kirjandusteadlane ja esteetik, Rootsi Akadeemia liige. Danius oli Rootsi kirjaniku Anna Martha Sofia Wahlgreni (s. 1942) ja Lars Daniuse (1907–1996) tütar. 

Ta oli 2013. aastast Stockholmi Ülikooli kirjandusprofessor. 2013. aastal valiti ta Knut Ahnlundi surma tõttu vabaks jäänud Rootsi Akadeemia 7. toolile. 2015. aastal valiti ta akadeemia alaliseks sekretäriks.

Ta lõpetas 1986. aastal Stockholmi Ülikooli. Magistrikraadi (Magister Artium) sai ta 1989. aastal Nottinghami Ülikoolist ja doktorikraadi 1997. aastal Duke'i Ülikoolist. Aastatel 2008–2013 töötas ta Södertörni ülikoolis esteetikaprofessorina.

Temalt ilmus kirjutisi kirjanduse ja ühiskonna vahelistest suhetest ning muuhulgas ka Marcel Proustist, Gustave Flaubertist ja James Joyce'ist.

Tagasiastumine
Seoses Rootsi Akadeemias puhkenud mitme skandaaliga (algas 2017. aasta novembris kirjanikust akadeemia liikme Katarina Frostensoni abikaasa süüdistamisega ahistamises) sai akadeemia maine tõsiselt kannatada ning Danius astus 12. aprillil 2018 akadeemia alalise sekretäri kohalt tagasi.

Tunnustus
2010 – valiti Kuningliku Kirjanduse, Ajaloo ja Muististe Akadeemia liikmeks

Viited

Välislingid

Chair no. 7 – Sara Danius. svenskaakademien.se

Kirjandusteadlased
Esteetikud
Rootsi Akadeemia liikmed
Sündinud 1962
Surnud 2019
Ühehitiime

Ühehitiime (inglise keeles one-hit wonder) tähendab artisti, kes on olnud tuntud väga lühikese aja vältel ja kelle esituses on tuntud või edetabelites kõrgetele kohtadele jõudnud tihtipeale vaid üksainus laul. Ühehitiime võib vormiliselt olla muidu väga edukas artist, kellelt on tuntud üks hittlugu popmuusika vallas ja võib olla nii žanri kui maa (muusikaturu) põhine, näiteks Saksa artist, kelle üks laul on tuntud Ameerika Ühendriikides. 

Vormiliselt kuuluvad ühehitiimede hulka nii mõnedki superstaarid, näiteks Jimi Hendrix, Janis Joplin, Iggy Pop, Norah Jones. Ühehitiimeks võib sedasi lugeda aga ka Garth Brooksi, kes on küll müünud üle 160 miljoni heliplaadi ja kelle albumid on pälvinud 137 plaatinaplaati, aga kellel on edetabeli Billboard Hot 100 40 parima laulu hulka jõudnud üksnes laul "Lost in You" ja sedagi mitte oma nime all, vaid hoopiski kasutades pseudonüümina fiktiivse Austraalia alternatiivrokkari Chris Gainesi nime.

Ühehitiimede näiteid

Klassikalisest muusikast 
Johann Pachelbel – "Kaanon D-duuris"
Aram Hatšhaturjan – "Mõõkade tants" (balletist "Gajane")
Marc-Antoine Charpentier – "Te Deum"
Samuel Barber – "Adagio keelpillidele"

Popmuusikast 
The Archies – "Sugar, Sugar" (1969)
Norman Greenbaum – "Spirit in the Sky" (1969)
The Buggles – "Video Killed the Radio Star" (1979)
F. R. David – "Words" (1982)
Survivor – "Eye of the Tiger" (1982)
Agnetha Fältskog (sooloartistina) – "Can't Shake Loose" (1983)
Murray Head – "One Night In Bangkok" (1984) 
Europe – "The Final Countdown" (1986)
Black – "Wonderful Life" (1987)
Alannah Myles – "Black Velvet" (1989)
Kaoma – "Lambada" (1989)
Divinyls – "I Touch Myself" (1991)
4 Non Blondes – "What's Up" (1993) 
Chumbawamba – "Tubthumping" (1997)
Wheatus – "Teenage Dirtbag" (2000)
Afroman – "Because I Got High" (2001)

Ühehitiimedeks võidakse liigitada ka hoopis teiste elualade inimeste poolt edetabelites kõrgele jõudnud laule. Näiteks:
Bill Cosby – "Little Ole Man (Uptight, Everything's Alright)" (1967)
Bruce Willis – "Respect Yourself" (1987)
Patrick Swayze – "She's Like the Wind" (1988)
Paris Hilton – "Stars Are Blind" (2006)
Anna Kendrick – "Cups" (2013)

Mõnikord võidakse ühehitiimedeks lugeda ka artistide koostöösingleid. Näiteid:
Frank ja Nancy Sinatra – "Somethin' Stupid" (1967)
Paul McCartney ja Stevie Wonder – "Ebony and Ivory" (1982)
George Michael ja Elton John – "Don't Let the Sun Go Down on Me" (1991)
Beyoncé ja Shakira – "Beautiful Liar" (2007)

Vaata ka 
VH1's 100 Greatest One-Hit Wonders

Muusikatööstus
Hypo Tirol Innsbruck

Hypo Tirol Innsbruck on Austria võrkpalliklubi, mis osaleb Austria meistriliigas. Klubi asutati 1997.

Eesti mängijad
Raimo Pajusalu (2005–2006)
Eerik Jago (2009–2010)
Oliver Venno (2014–2015)
Martti Juhkami (2014–2015, 2016–2017)
Renee Teppan (2015–2017)
Mihkel Varblane (2022–)

Võidud
Austria meistrivõistlused
Meistrid (10): 2005, 2006, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015, 2016, 2017

Austria karikavõistlused
Karikavõitjad (5): 2004, 2005, 2006, 2008, 2014

Kesk-Euroopa (MEVZA) liiga
Meistrid (3): 2009, 2012, 2015

Välislingid
Klubi koduleht

Võrkpalliklubid
Austria spordiklubid
Liivimaa Talurahva Rentpank

Liivimaa Talurahva Rentpank oli pank Liivimaal, mis asutati 1849. aasta Liivimaa talurahvaseaduse alusel ja Hamilkar von Fölkersahmi eestvedamisel.  

Panga eesmärk oli soodustada talumaade müümist. Panga tegevus oli väheedukas, sest talle töötasid vastu vanameelne aadel ja Liivimaa Mõisnikkude Maakrediitselts.

Viited

Eesti pangad
Liivimaa
Gnassingbé Eyadéma

Kindral Gnassingbé Eyadéma (sünninimi Étienne Eyadéma; 26. detsember 1935 Pya, Prantsuse Togomaa – 5. veebruar 2005 Pariis, Prantsusmaa) oli Togo president aastast 1967 kuni oma surmani aastal 2005. Ta osales aastatel 1963 ja 1967 kahes õnnestunud sõjaväelises riigipöördes, aprillis 1967 sai temast Togo president. Presidendina asutas ta poliitilise partei Rassemblement du peuple togolais (RPT), üheksakümnendate alguseni kehtis Togos kommunismivastane üheparteiline režiim. Üheksakümnendatel viidi riigis läbi demokraatlikke reforme, kuid Eyadéma võitis presidendivalimised ka aastatel 1993, 1998 ja 2003; opositsioon boikoteeris 1993. aasta valimisi ja nimetas 1998. ja 2003. aasta valimistulemusi võltsituteks. Oma surma ajaks oli Eyadémast saanud Aafrika pikima valitsusajaga riigipea.

Tema nimi on antud rahvusvahelisele lennujaamale Togo pealinnas.

Togo presidendid
Sõjaväelased
Sündinud 1935
Surnud 2005
Kristina Lugn

Gunhild Bricken Kristina Lugn (14. november 1948 Tierpi vald, Uppsala lään – 9. mai 2020 Stockholm) oli rootsi luuletaja ja näitekirjanik, Rootsi Akadeemia liige.

2006. aastal valiti ta Lars Gyllensteni surma tõttu vabaks jäänud Rootsi Akadeemia 14. toolile. 

Tema kirjanduslik debüüt toimus 1972. aastal, kui ilmus tema esimene luulekogu. Kokku on tal ilmunud 8 luuleraamatut ja hulk näidendeid.

Tunnustus
1991 – Rootsi Raadio luuleauhind 
1997 – Karl Vennbergi auhind
2006 – Kultuuriauhind
2009 – Övralidspriset
1999 – Selma Lagerlöfi auhind
2011 – De Nio suur auhind

Välislingid
Kristina Lugn. albertbonniersforlag.se

Rootsi kirjanikud
Rootsi Akadeemia liikmed
Sündinud 1948
Surnud 2020
Nõukogude Liidu korvpallikoondis

Nõukogude Liidu korvpallikoondis oli rahvusvahelistel korvpallivõistlustel aastatel 1947–1990 Nõukogude Liitu esindav korvpallikoondis. 

Nõukogude Liidu koondis tuli 14 korda Euroopa meistriks ja on tänaseni sellega meistrivõistluste edukaim võistkond. Koondis tuli kolm korda ka maailmameistriks ning võitis kahel korral suveolümpiamängude korvpalliturniiril kuldmedali (1972 ja 1988).

Vaata ka
Venemaa korvpallikoondis

Korvpallikoondised
Nõukogude Liidu sport
Demokraatia indeks

Demokraatia indeks on Briti ettevõtte Economist Intelligence Unit koostatav loend, milles alates 2006. aastast hinnatakse demokraatia olukorda 167 maal, millest 166 on suveräänsed riigid ja 165 ÜRO liikmesriigid. Tabel koostatakse jälgides iga riigi demokraatia viit põhikomponenti: valimisprotsessi, valitsuse toimimist, poliitilist osalust, poliitilist kultuuri ja kodanikuvabadusi. Indeksis jaotatakse riigid skoori alusel nelja kategooriasse: täielikult demokraatlikud riigid, vigase demokraatiaga riigid, hübriidsed riigid ja autoritaarsed riigid.

Loend režiimitüübi järgi

Loend piirkonna järgi

Riigid demokraatia indeksi järgi (2016)

Valitsemine
Recep Akdağ

Recep Akdağ (sündinud 8. mail 1960 Erzurumis) on Türgi arst ja poliitik, ta kuulub Õigluse ja Arengu Parteisse. Ta oli 24. maist 2016 kuni 19. juulini 2017 Türgi tervishoiuminister Binali Yıldırımi valitsuses, varem oli ta Türgi tervishoiuminister aastatel 2002–2013.

Ta sündis aastal 1960 Erzurumis. Erzurumis lõpetas ta alg- ja põhikooli, Ankaras keskkooli. Aastal 1984 lõpetas ta Erzurumis asuva Atatürki Ülikooli arstiteaduskonna. Ta praktiseeris Karabükis kaks aastat. Aastal 1990 sai tast lastearst.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kuue lapse isa; tema naine kannab pearätikut.

Türgi poliitikud
Arstid
Sündinud 1960
Londoni vasar

Londoni vasar ehk Londoni artefakt on rauast ja puust vasar, mis leiti 1936. aastal USA-st Texase osariigist Londoni asula lähedalt. Mõnede kreatsionistide arvates on see kohatu artefakt, kuigi pole alust arvata, nagu see ei pärineks 19. sajandist.

Leidmine
Juunis 1936 leidsid Max Hann ja tema abikaasa Texases  Londoni lähedal Red Creeki ääres matkates puutüki, mis ulatus välja ümbritsevatest kivimimoodustistest eraldi olevast liivakivitükist. Aastal 1946 või 1947 lõhkus nende poeg kivi ning leidis vasara, mis oli osaliselt kivi sees. Aastal  1983 müüs perekond Hann kivi kreatsionist Carl E. Baugh'le

Kreatsionistide väide
Carl E. Baugh ja teised kreatsionistid on väitnud, et kivi ning järelikult selle sees olnud vasara vanus on 500 kuni 300 miljonit aastat (Kambrium kuni Karbon), kuigi  Red Creeki kaljud pärinevad Vara-Kriidist (115–115 miljonit aastat tagasi). Peale selle ütleb ümbritsevate kaljude vanus vasara vanuse kohta vähe, sest on teada juhtumeid, kus setted on eseme ümber kõvastunud mõnekümne aastaga.

Aastatel 1997–1999 uuriti vaatamata Baugh' pikaaegsele vastuseisule lõpuks vasara puitvart radiosüsiniku meetodil ning saadi tulemuseks 0 kuni 700 aastat tagasi. Rohkem teavet nende uuringute kohta pole avaldatud..

Tõenduseks, et tegu pole võltsinguga, viitavad kreatsionistid Ohios Columbuses Batelle'i Laboratooriumides tehtud uuringutele, mille järgi vasara metallist pea sisaldab 96,6% rauda, 2,6% kloori ja  0,74% väävlit. Baugh on kinnitanud, et säärast sulamit pole tänapäeva tehnoloogia abil võimalik valmistada, kuid pole seda tõendanud.

Baugh' väitel tingib just selline koostis selle, et metall ei ole roostetanud. Ka spetsiaalselt uurimiseks tehtud väikesest kriimustusest ei olevat tekkinud roostet. Ent kreatsionistide saidil oleval fotol on näha roostet kõikjal vasara peal.

Laboratooriumis Texas Utilities 1992. aastal tehtud röntgenuuring näitas, et vasara peas puuduvad mullid ja selle tiheduse on ühtlane. Kuigi tänapäeva kõrgahjudes sulatatud raua puhul on see tavaline, pani Baugh ka selle veeuputuseelse arenenud tehnoloogia arvele.

Vasara hiljutine päritolu
Kõik olemasolevad tõendid viitavad vasara hiljutisele päritolule: vasara kuju on tuttav, metall ei ole kivisse difundeerunud, vasara vars ei ole kivistunud. Vasar on kujult väga sarnane USA-s 19. ja 20. sajandil levinud vasaratega.

Viited

Välislingid 
 Glenn J. Kuban. The London Hammer: An Alleged Out-of-Place Artifact, paleo.cc, 1997–2008.
Staadionite loend mahutavuseti

Siin on loetletud maailma suurimad staadionid maksimaalse pealtvaatajate arvu järgi.

Loend

Spordi loendid
Emili Kool

Emili Kool on Tallinnas Lasnamäel Ülemiste Citys, aadressil Keevise 2 asuv üldhariduslik erakool.

Emili kool on asutatud Kalli-Kalli lasteaia eestvedajate ja lastevanemate algatusel. Kooli loomisele aitas kaasa Tallinna Ülikooli haridusinnovatsiooni keskus. Kooli eripäraks on pikad õuevahetunnid, koostöise projektõppe kaudu lõimitud õppeained ning õppijat toetav hindamissüsteem.

Kooli nimi viitab Jean-Jacques Rousseau' teosele "Émile ehk kasvatusest", aga ka Astrid Lindgreni raamatule "Vahtramäe Emil".

Välislingid 
 Kooli koduleht

Tallinna koolid
Lasnamäe linnaosa
Eesti erakoolid
Tiina Andron

Tiina Andron (kodanikunimi Tiina Karu; sündinud 20. juunil 1974 Jõgeval) on Eesti nahadisainer ja nahakunstnik.

On lõpetanud Jõgeva 2. Keskkooli, Tartu Kunstikooli nahkehitöö eriala ja Tartu Kõrgema Kunstikooli nahadisaini õppesuunal.
 
Tegutseb vabakutselise kunstniku ja nahadisainerina. On alates 2006. aastast esinenud paljudel näitustel.

Valmistab eritellimusel nahast aksessuaare ja annab välja Tiina Andron Design erinevaid kollektsioone. Talle kuulub bränd Andron.

Andron sarja tootemudel Urban Multi esitati 2014. aastal disainiauhinna BRUNO nominendiks.

Tiina Andron on Eesti Disainerite Liidu ja Eesti Nahakunstnike Liidu liige.

Viited

Välislingid
 tiinaandron.ee
 tiinaandron.com

Eesti nahakunstnikud
Sündinud 1974
Vemmal

Vemmal oli pilkeleht, mis ilmus 1923. aastal ajalehe Edasi tasuta lisalehena, kus ilmus nii nalju kui ka karikatuure.

Ajalehte trükiti Peterburis. Peamiselt sisaldas Gori karikatuure.

Kokku ilmus 5 numbrit.

Viited

Välislingid
ESTER – Vemmal
Digar - Wemmal

Eesti endised ajalehed
Eesti huumoritrükised
Leila Tael-Mikešin

Leila Tael-Mikešin (pärisnimi Leila Liivak, sündinud 26. juulil 1984 Tartus) on Eesti ulmekirjanik ja kunstnik.

Ta kirjutab peamiselt õuduslugusid. Ulmevõrguajakirja Reaktor aktiivne raamatuarvustaja ja autor portaalis Poogen, kus avaldab jutte pseudonüümi all Daria666. Suur osa tema loomingust on avaldatud tema kodulehel.

Leila Tael-Mikešin osales 2011. aastal Eesti Ulmeühingu ja kirjastus Fantaasia korraldatud ulmejuttude võistlusel looga "Roxanne", mis pälvis seitsmenda koha ja avaldati 2012. aastal antoloogias "Täheaeg 10".

2017. aastal pääses Leila Tael-Mikešin kirjastuse Pilgrim korraldatud kirjanduskonkursil BestSeller ilukirjanduse valdkonna teise kategooriasse romaaniga "Vivian". Raamat ilmus 2018. aastal.

Leila Liivak on avaldanud jutte ja raamatuid järgmiste pseudonüümidega: Leila Tael, Leila Tael-Mikešin, Aliise Pimedusemaalt ja Daria666.

Looming

Romaanid 
 "Hullud" (2012, kirjastus Ersen, e-raamat)
 "Loojate mängud" (2012, kirjastus Fantaasia)
 "Fata(l)Morgana" (2016, osaliselt võrguajakirjas Reaktor)
 "Vivian" (2018, kirjastus Pilgrim)
 "Silmad" (2021, kirjastus Hea Tegu)
 "Artist ja Ööliblikas" (2022, järjejutuna blogis https://artistjaooliblikas.blogspot.com)

Jutud 
 "Roxanne" (2012, antoloogias "Täheaeg 10")
 "Ta näeb sind, kui sa magad" (2012, võrguajakirjas Reaktor)
 "Kuutolm kord katab sind" (2013, võrguajakirjas Reaktor)
 "Kui kuldne Kuu on tõusnud" (2014, võrguajakirjas Reaktor)
 "Padavere haldjamees" (2014, võrguajakirjas Reaktor)
 "Öönõia laps" 2015, antoloogia "Saladuslik tsaar 2: Duumioru lood" koos Maniakkide Tänavaga
 "Manajad" 2015, antoloogia "Pikad varjud" koos Maniakkide Tänavaga
 "Mõistlik valik" (2015, võrguajakiri Reaktor)
 "Veenus ja mutrivõti" (2016, võrguajakiri Reaktor)
 "Surmasööja" (2017, võrguajakiri Reaktor)
 "Kuidas haldjas orki lendas" 2017, võrguajakiri Reaktor Koos Maniakkide Tänava ja J.J. Metsavanaga
 "Mustade inglite armee" (2018, antoloogia "Tuumahiid 4: Berüllium")
 "Ussisugu" (2021, Leila Liivak ja Kaidi Kangur, võrguajakirjas Reaktor)

Viited

Välislingid 
 Intervjuu veebiajakirjas Reaktor
 Leila Tael-Mikešini koduleht: https://leila-tael-mikesin.blogspot.com/

Eesti kirjanikud
Eesti ulmekirjanikud
Sündinud 1984
Asteekide riik

Asteekide riik oli riik Kesk-Mehhikos 1428. aastast kuni 13. augustini 1521.
1428. aastal sõlmis Asteegi kuningas Itzcoatl liidu kahe oma naaberriigi, Texcoco ja Tlacopaniga ning alistas oma võimsad naabrid tepaneegid. Asteegi riigi poliitilised põhiüksused olid piiratud territooriumiga riiklikud moodustised, mis sarnanesid linnriikidega. Igaühes neist oli linnakeskuses palee ja tempel, kõrgkihi elamud ja riigiasutuste hooned. Linna ümbritses majanduslik tagamaa külade ja majanditega. Linnriigid olid tihedalt asustatud. Tihti moodustasid nad omavahel vallutus- või kaitse-eesmärgiga konföderatiivseid liite. Linnriike valitsesid perekonnad – dünastiad. Asteegi impeeriumi keskus ja püha linn oli Tenochtitlan, kus asus sadu templeid, kolm suurt püramiidi, kuninglik palee ja kaks suurt turuplatsi. Riiki valitses preesterkuningas, kelle valis ülikute, preestrite ja sõjameeste kogu.

Rahvastik kuulus enamasti nahuatli keelt kõnelevatesse etnilistesse rühmitustesse, kellel olid sarnased religioossed uskumused ja riitused, eriti inimohvritoomine jumalate toitmiseks maailma edasikestmise nimel. Linnriikidevahelise suhtlemise käitumiskoodeksisse kuulus vaba läbipääsu lubamine kõikide linnriikide poolt austatavatesse jumalikesse pühamutesse, üldistesse kauplemiskohtadesse, saadikupuutumatus ja korrakohane sõjakuulutamine. Kuigi niisutustööd ja maaparandus olid sisemaa viljakaks muutnud, oli asteekide kodumaal puudu paljudest loodusressurssidest, mille tõttu on tõenäoline, et asteegid alustasid sõjakäike selleks, et omandada maisi, metalle ja nefriiti.

Kui 1519. aastal saabusid hispaanlased, asusid paljud rahulolematud põliselanikud kolonistide poolele. Asteekide riik langes 1521. aastal ja selle pealinn nimetati ümber Mexicoks.

Asteekide riigi pindala oli 1520. aasta paiku umbes 220 000 km² ja seal elas umbes 6 miljonit inimest.

Ajaloolised riigid
Asteekide kultuur