Hildesheimi piiskopkond

Vürstlik Hildesheimi piiskopkond (saksa Hochstift Hildesheim) oli Saksa-Rooma riigi osariik keskajast aastani 1803. See oli Hildesheimi piiskopkonna ametis olevate juhtide vürstlikult valitsetud territoorium. Vürstlikud piiskopid kandsid seega ilmalikke ja vaimulikke funktsioone. Riik sai nime oma pealinna, Hildesheimi järgi.

Ajalugu 

Pärast Vana-Saksimaa vallutamist Frangi riigi poolt asutas keiser Karl Suur aastal 800 misjonipiiskopkonna oma Ostfaali õukonnas Elzes (Aula Caesaris), umbes 19 km Hildesheimist läänes. Tema poeg, kuningas Ludwig Vaga rajas Hildesheimis piiskopkonna aastal 815, pühendades selle neitsi Maarjale.

Vendade Grimmide esitatud legendi järgi pidas kuningas Elze talvistes metsades jahti, kui märkas, et oli kaotanud oma õnnistatud neitsi Maarja reliikviaga ripatsi. Hullununa saatis ta oma saatjaskonna minema, kes lõpuks avastasid õitsva roosipõõsa ja reliikvia selle okstes, mida see lahti ei lasknud. Ludwig ehitas roosi kõrvale kabeli, hilisema Püha Maarja toomkiriku. Rosa canina kasvab siiani toomkiriku apsiidil, seda kutsutakse tuhandeaastaseks roosiks (Tausendjähriger Rosenstock).

Tema poeg, kuningas Ludwig Sakslane nimetas kuulsa endise Reimsi peapiiskopi Ebbo 845. ja 847. aasta vahel piiskopiks. Ebbo järglane Altfrid alustas toomkiriku ehitamist, kiriku põhiplaan pole sellest ajast muutunud. Saksi dünastia valitsemise ajal muutusid Hildesheim ning naabruses asunud Halberstadti ja Magdeburgi piiskopkonnad keskseks kiriklikuks territooriumiks Saksa-Rooma riigis. Piiskop Bernward (993–1022) ja tema järglane Godehard (1022–1038) lisasid palju arhitektoonilisele ja kultuurilisele traditsioonile tänapäeva UNESCO maailmapärandi nimistus.

Riigipäeval Mainzis 15. augustil 1235 jõudis piiskop Konrad II Hildesheimi ametliku tunnustamiseni vürstliku piiskopkonnana (Hochstift) keiser Friedrich II Hohenstaufeni poolt. Selle edu negatiivseks tagajärjeks hakkas Hildesheimi häirima naabruses asunud Welfide Braunschweig-Lüneburgi hertsogkond, mis tipnes Hildesheimi piiskopivaenusega 1519–1523 koos sõjaka hertsog Heinrich Nooremaga, mis viis märkimisväärse territooriumite kaotuseni.

16. sajandil pöördus enamus piiskopkonnast, samuti enamus Hildesheimi riigist protestantismi. Kuid piiskopkonnal õnnestus mitte ainult säilitada oma sõltumatus ümbritsevatest protestantlikest Braunschweig-Lüneburgi riikidest, vaid ka tagasi saada suur osa kaotatud valdustest, enamasti seetõttu, et piiskopid olid aastatel 1573–1761 võimsa Wittelsbachi dünastia liikmed, viimati Clemens August von Bayern aastast 1723, kes oli ka Kölni peapiiskop ja kuurvürst, Münsteri, Osnabrücki ja Paderborni vürstlik piiskop, samuti Saksa ordu kõrgmeister.

Saksamaa mediatisatsiooni ajal, aastal 1803 kaotas Hildesheim oma riikluse ja territoorium anti Preisimaale. Preisimaa kaotas selle varsti Vestfaali kuningriigile. 1815. aasta Viini kongress andis territooriumi Hannoveri kuningriigile.

Haldusjaotus (Ämter)

Wittelsbachidest vürstlikud piiskopid 

 Ernst (1573–1612)
 Ferdinand (1612–1650)
 Maximilian Heinrich (1650–1688)
 Joseph Clemens (1688–1723)
 Clemens August (1723–1761)

Vaata ka 

 Hildesheimi piiskoppide loend
 Hildesheimi piiskopkond (diötsees)

Saksamaa ajaloolised riigid
Saksa-Rooma riigi valdused