joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tapiku mõis

Tapiku mõis (saksa keeles Tappik) oli rüütlimõis Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põltsamaa valda Jõgeva maakonnas.

Mõisa keskus asus Tapiku külas.

Praegu kuulub mõis uuele omanikule, kes on alustanud mõisa korrastamist.

Ajalugu

Tapiku mõisa on esmakordselt mainitud 17. sajandi teisel poolel.

18. sajandi lõpus ja 19. sajandi alguses kuulus mõis Pistohlkorside suguvõsale.

1820. aastatest kuni 1919. aasta võõrandamiseni kuulus Tapiku mõis Wahlide suguvõsale.

Viimane võõrandamiseelne omanik oli Axel von Wahl.

Mõisakompleks
19. sajandil püstitati mõisa lihtne, kuid väga pikk poolkelpkatuseega hoone. 

Pärast mõisa riigistamist ostis Pajusi vald riigilt mõisahoone, selles tehti remont ja 1926. aasta sügisel alustas Tapiku 4-klassiline algkool uues majas õppetööd. Tapiku kool suleti 1974. aastal õpilaste vähesuse tõttu.

Härrastemaja on säilinud praktiliselt algkujul ning seda ümbritseb mõisapark.

Säilinud on hulk kõrvalhooneid, nende hulgas ka mõisakeskuse lähedal paiknev tuuleveski.

Kirjandus

Välislingid
Tapiku mõisast Eesti mõisaportaalis

Põltsamaa kihelkonna mõisad
Viljandimaa mõisad
Põltsamaa vald
Pistohlkorside mõisad
Irena Górska-Damięcka

Irena Górska-Damięcka (20. oktoober 1910 Oszmiana (praegu Ašmiany, Valgevene) – 1. jaanuar 2008 Skolimów) oli poola näitleja ja lavastaja.

Ta sündis koolidirektor Albert Górski ja tema abikaasa Alina tütrena tänapäevase Valgevene territooriumil Ašmiany linnas. Mitme allika kohaselt on tema sünniaastaks märgitud 1916, kuid need eksitavad andmed on dokumentidesse sattunud näitlejanna esitatud valeinfo tõttu, kes soovis ennast nooremana näidata.

Ta oli abielus tuntud poola näitleja ja lavastaja Dobiesław Damięckiga (1899–1951). Näitlejad on ka nende pojad Maciej ja Damian ning kolm lapselast.

Kutselise näitleja karjääri alustas Irena Górska-Damięcka aastatel 1935–1936 Vilniuse linnateatris. Seejärel töötas Lvivi Poola Draamateatris, kust siirdus 1937. aastal Varssavisse. Suurema osa oma karjäärist töötaski ta Varssavi teatrites.

Aastatel 1955–1959 oli ta Białystoki Aleksander Węgierko nimelise draamateatri direktor ja kunstiline juht.

1957. aastal autasustati teda Polonia Restituta ordeniga.

1997. aastal ilmus Irena Górska-Damięcka autobiograafia "Wygrałam życie".

Looming

Rolle filmides
 1938 – "Serce matki"
 1961 – "Rozstanie"
 1961 – "Bitwa o Kozi Dwór"
 
 1966 – "Ściana czarownic"
 1966 – "Cierpkie głogi"
 1973 – "Ciemna rzeka"

Välislingid

Poola näitlejad
Sündinud 1910
Surnud 2008
Poola lavastajad
Gregor Schlierenzauer

Gregor "Schlieri" Schlierenzauer (sündinud 7. jaanuaril 1990 Innsbruckis) on Austria suusahüppaja. Ta on võitnud kõige enam maailma karikasarja etappe – 53.

Gregor Schlierenzauer elab Austrias Fulpmes. Silmapaistev sportlane oli ta juba õpilasena, kui astus klubisse SV Innsbruck-Bergisel. Gregori mänedžer on tema onu Markus Prock, mitmekordne kelgutamise maailmameister ja kolme taliolümpiamängude medali omanik.

21. septembril 2021 teatas ta oma sportlaskarjääri lõpetamisest.

Tippsportlaskarjäär 
Gregor tuli Kranjis 2006. aastal normaalmäel juunioride maailmameistriks. Sama aasta suvistel Grand Prix' võistlustel täiskasvanute seas sai ta kaks teist ja ühe kolmanda koha.

Maailma karikasarjas debüteeris ta märtsis 2006 Oslo osavõistlusel, kus võitis oma esimesed punktid, saades 24. koha. Alates hooajast 2006/2007 kuulus ta Austria meeskonna põhikoosseisu. Hooaja 2006/2007 avavõistlusel sai ta neljanda koha. Nelja hüppemäe turneel sai ta üldkokkuvõttes Anders Jacobseni järel teise koha, võites seal kaks etappi, olles ise kõigest 16-aastane. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos võitis ta meeskonnavõistluses suurel mäel kuldmedali.

Saavutused

Olümpiamängudel  

 2010  Vancouveris
  olümpiavõitja meeskonnavõistluses
  pronksmedal normaalmäel
  pronksmedal suurel mäel
 2014  Sotšis
  hõbemedal suur mäe meeskonnavõistluses

Maailmameistrivõistlustel 

  2007  Sapporos
  maailmameister meeskonnavõistluses suurel mäel
  2009  Jaapanis
  maailmameister meeskonnavõistluses suurel mäel
  hõbemedal normaalmäel
  2011  Oslos
  maailmameister suure mäe võistluses
  maailmameister normaalmäe meeskonnavõistluses
  maailmameister suure mäe meeskonnavõistluses
  2013  Val di Fiemmes
  maailmameister suure mäe meeskonnavõistluses
  hõbemedal normaalmäe võistluses
  hõbemedal segavõistkonnavõistluses
  2015  Falunis
  hõbemedal suurel mäel
  2017  Lahtis
  pronksmedal suure mäe meeskonnavõistluses

Maailma karikasarjas 

Gregor Schlierenzauer on osalenud (seisuga 7. märts 2017) 220 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 88 korral, neist 53 etappi on ta võitnud.

Maailma karikasarja etapivõidud

Võidud maailma karikasarja meeskonnavõistluses

Continental Cupi võidud (suvised)

Muid võite 
 5 võitu suvistel Grand Prix' etappidel (3 individuaalset, 2 meeskonna)
 Juunioride maailmameister normaalmäel (2006)

Välislingid 

Gregor Schlierenzaueri koduleht
 

 
Austria suusahüppajad
Sündinud 1990
August Traat

August Johannes Traat (1. jaanuar 1911 Karaski, Krootuse vald, Võrumaa – 3. detsember 2007) oli eesti õigusajaloolane.

August Traat sündis Tigase talus Karaski külas, ajaloolisel Võrumaal, nüüdsel Põlvamaal.

Ta lõpetas 1931. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 1938. aastal lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kiitusega, kaitstes diplomitöö "Katsesttaandumine". Peale sõda astus aspirantuuri ja kirjutas kandidaaditöö „Poleemika Liivimaa talurahvaküsimuses 1909-1910“, mis jäi kaitsmata kuna juhendaja Leo Leesment viibis vangistuses.

1956. aastal kaitses Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Talurahva õiguslik olukord Liivimaal feodalismi lagunemise perioodil" (juhendaja Paul Vihalem)

1978. aastal kaitses ajalooteaduste doktori kraadi Eesti vallakohtutest "Волостной суд в Эстонии с середины XVIII века до реформы 1866 года", mis 1980. aastal ilmus eestikeelse monograafiana "Vallakohus Eestis: 18. sajandi keskpaigast kuni 1866. aasta reformini".

Töötas Tartu Riikliku Ülikooli õppejõuna ja Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi vanemteadurina.

Ta oli Eesti Ajalooarhiivi (varem Eesti Riiklik Ajaloo Keskarhiivi) teadusnõukogu liige, Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi asutajaliige ja 1992. aastast auliige ning Õpetatud Eesti Seltsi liige.

Viited

Kirjandus
Peeter Järvelaid. August Traat - 85. Kleio: ajaloo ajakiri, nr 1, 1996

Välislingid 
 

Eesti ajaloolased
Õigusajaloolased
Tartu Ülikooli õppejõud
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1911
Surnud 2007
Wolfgang Loitzl

Wolfgang Loitzl (sündinud 13. jaanuaril 1980 Bad Ischlis) on Austria endine suusahüppaja.

Ta võistles alates 1997. aastast. Kokku võitis ta alates 2001. aastast maailma meistrivõistlustel suusahüpetes seitse kuld- ja ühe pronksmedali. Taliolümpiamängudel võitis ta ühe kuldmedali ja seda 2010. aastal Vancouveris suure mäe meeskonnavõistlusel.

2015. aasta jaanuaris teatas, et loobub tippspordist.

Saavutused

Olümpiamängudel 
 2010  Vancouveris
  olümpiavõitja meeskonnavõistluses

Maailmameistrivõistlustel 

 2001  Lahtis
  maailmameister normaalmäe meeskonnavõistluses
  pronksmedal suure mäe meeskonnavõistluses
 2005  Oberstdorfis
  maailmameister normaalmäe meeskonnavõistluses
  maailmameister suure mäe meeskonnavõistluses
 2007  Sapporos
  maailmameister suure mäe meeskonnavõistluses
 2009  Liberecis
  maailmameister normaalmäel
  maailmameister suure mäe meeskonnavõistluses
 2013  Val di Fiemmes
  maailmameister suure mä meeskonnavõistluses

Suusalennu maailmameistrivõistlustel 

 2004  Planicas
  pronksmedal meeskonnavõistluses
 2010  Planicas
  kuldmedal meeskonnavõistluses

Maailma karikasarja võistlustel 

Wolfgang Loitzl osales karjääri jooksul kokku 356 MK-etapil ja jõudis esikolmikusse 20 korral, neist 4 etappi ta võitis.

Maailma karikasarja etapivõidud

Viited

Välislingid

 Wolfgang Loitzli ametlik veebileht (saksa keeles)
 Wolfgang Loitzl FIS-i kodulehel (fis-ski.com)

Austria suusahüppajad
Sündinud 1980
Nikolai

Nikolai (vene keeles Николай) on venepärane mehenimi.

2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 19. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Nikolai 4360 mehel.

Nime kandjaid
 püha Nikolai
 Nikolai I, Venemaa keiser 1825–1855
 Nikolai II, Venemaa viimane kroonitud keiser 1894–1917, Aleksander III poeg
 Taani prints Nikolai (sündinud 28. augustil 1999) on Taani printsi Joachimi ja Frederiksborgi krahvinna Alexandra vanem poeg
 Nikolai Leisman, eesti õigeusu vaimulik
 Nikolai Triik, eesti maalikunstnik, graafik ja pedagoog
...

Vaata ka
Nikolay

Viited

Välislingid
 

Mehenimed
Kokainism

Kokainism on kokaiini regulaarne tarvitamine koos sõltuvustunnustega.

Kokaiin on 2007. aastal kanepi järel kõige laialdasemalt kaubitsetav illegaalne narkootikum maailmas. Eestis on kokaiini tarvitamine tagasihoidlik, oletatavasti tema kõrge hinna tõttu. 2006. aastal oli kokaiini tarbimine Eestis 6,5 korda väiksem kui kanepi tarbimine. Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskuse avaldatud viimase Euroopa uimastiraporti kohaselt kannatas Eesti 2017. aastal 110 uimastitest põhjustatud surma, mis võrdub 130 surmaga iga 1 miljoni inimese kohta vanuses 15 kuni 64 aastat.

Kokaiini vormid 
 Kokaiinsulfaat. Kokapõõsa lehtedest kokaiini ekstraheerimise käigus on üheks vahesaaduseks kokaiinsulfaat. See on pastataoline mass (basuco, basa, pitillo, paste), mis kõlbab kasutada uimastava efekti saavutamiseks, kuid kuna tema kvaliteet uimastava efekti aspektist on madal, siis kokaiinsulfaadi tarbijaskond piirdub madala sissetulekuga inimestega. Kokaiinsulfaadi edasisel töötlemisel saadakse kokaiinhüdrokloriid.
 Kokaiinhüdrokloriid on lõhnatu, mõrkja maitsega, valge kristalliline pulber. Kokaiinhüdrokloriidi valmistamine on üsna keeruline protsess, mis tingib ka selle kõrge hinna. Kokaiinhüdrokloriid on vees lahustuv ühend, mistõttu saab teda ka süstida ja inhaleerida (puhast kokaiinhüdrokloriidi ei inhaleerita, vaid vastava lisatöötluse läbi teinud kokaiinhüdrokloriidi).
 Kokaiini vaba alus on vees lahustumatu ja seetõttu sobimatu süstimiseks, neelamiseks või nuusutamiseks. Aga sobib hästi, erinevalt kokaiinhüdrokloriidist, suitsetamiseks. Kokaiini vaba aluse valmistamine on üsna ohtlik (kasutatakse eetrit), mistõttu on suitsetamise jaoks väljatöötatud ohutum metoodika. Tulemuseks on kräkk-kokaiin.
 Kräkk-kokaiin on saanud oma nime sellest, et suitsetamisel tekib omapärane prõksuv heli. Kuna kräkk-kokaiini valmistamine on ohutu ja odav, siis on see ühend laialdaselt levinud.

Sõltuvus 
Kokaiini pikaajalise tarbimise korral tekib peamiselt psüühiline sõltuvus. Füüsilise sõltuvuse ilmingud on tagasihoidlikud.

Kokaiinisõltuvus kodeeritakse RHK-10-s koodiga F14.2x

Psüühilise sõltuvuse peamised tunnused on:
 Tung tarvitada kokaiini.
 Depressioon, mis võib kesta mitmeid kuid peale kokaiini tarvitamise lõpetamist. Kohati võivad tekkida suitsiidimõtted.
 Üldine haiglane tunne
 Väsimus
 Elavad ning ebameeldivad unenäod
 Rahutus
 Suurenenud söögiisu

Kokaiini toime 

Kokainismi algfaasides esineb heaolutunne, meeleolu tõus, töövõime paranemine. Kuid pikemaajalisel tarvitamisel areneb isiksuse muutus – inimene muutub egoistlikuks, huvid piirduvad vaid narkootikumi hankimise muredega, tekivad psüühikahäired: jälitus-, kiivusluul, võimekusluul, kuulmishallutsinatsioonid, puutehallutsinatsioonid.

Ravi 
Põhjuslik ravi puudub.

Vaata ka 
 Kokaism

Viited 

Narkoloogia
Silevaallased

Silevaallased (Balaenidae) on mereimetajate sugukond vaalaliste seltsi kiusvaalaliste alamseltsist.

Sugukonda kuulub 2 perekonda 4 liigiga.

Süstemaatika

Sugukond silevaallased (Balaenidae)
Perekond Balaena
Grööni vaal (Balaena mysticetus)
Perekond Eubalaena 
Eubalaena glacialis
Eubalaena japonica
Lõunavaal (Eubalaena australis)

Vaalalised
Pringellased

Pringellased (Phocoenidae) on mereimetajate sugukond vaalaliste seltsi hammasvaalaliste alamseltsist.

Sugukonda kuulub 3 perekonda 6 liigiga.

Süstemaatika

Sugukond pringellased (Phocoenidae)
Perekond Neophocaena
Silepringel (Neophocaena phocaeniodes)
Perekond pringel (Phocoena) 
Pringel (Phocoena phocoena)
Kalifornia pringel (Phocoena sinus)
Prillpringel (Phocoena dioptrica)
Mustpringel (Phocoena spinipinnis)
Perekond Phocoenoides
Põhjapringlik (Phocoenoides dalli)
Nokisvaallased

Nokisvaallased (Ziphiidae) on mereimetajate sugukond vaalaliste seltsi hammasvaalaliste alamseltsist.

Sugukonda kuulub 6 perekonda 20 liigiga.

Süstemaatika

Sugukond nokisvaallased (Ziphiidae)
Perekond Berardius
Berardius arnuxii
Berardius bairdii
Perekond Hyperoodon 
Nokisvaal (Hyperoodon ampullatus)
Hyperoodon planifrons
Perekond Indopacetus
Indopacetus pacificus
Perekond Mesoplodon – rihmhammas
Mesoplodon bidens – atlandi rihmhammas
Mesoplodon bowdoini – uusmeremaa rihmhammas
Mesoplodon carlhubbsi – lohk-rihmhammas
Mesoplodon densirostris – nudi-rihmhammas
Mesoplodon europaeus – antilli rihmhammas
Mesoplodon ginkgodens – jaapani rihmhammas
Mesoplodon grayi – kari-rihmhammas
Mesoplodon hectori – lõuna-rihmhammas
Mesoplodon layardii – võhk-rihmhammas
Mesoplodon mirus – tipp-rihmhammas
Mesoplodon peruvianus
Mesoplodon perrini
Mesoplodon stejnegeri – komandori rihmhammas
Mesoplodon traversii
Perekond Tasmacetus
Tasmacetus sheperdi
Perekond Ziphius
Ziphius cavirostris

Hammasvaalalised
Kullamaa järv

Kullamaa järv (ka Kullamaa tehisjärv) on tehisjärv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Kullamaa külas. Järve kaldajoone pikkus on 2016 m.

Järv on tekkinud endisesse karjääri. Järvest vahetult põhja poole jääb Marimetsa looduskaitseala. Kullamaa–Silla tee ja Kirimäe–Kirna–Kullamaa tee ristmikust (Kullamaa kirikust) jääb järv umbes 1,1 km loodesse.

Kullamaa järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.

Kullamaa järve keskkonnaregistri kood on VEE2028510.

Välislingid 

 

Lääne-Nigula valla järved
Paleoproterosoikum

Paleoproterosoikum on geokronoloogiline üksus (aegkond). Paleoproterosoikum vastab ajavahemikule 2500...1600 miljonit aastat tagasi (2,5...1,6 miljardit aastat tagasi).

Paleoproterosoikumile eelneb Neoarhaikum ja järgneb Mesoproterosoikum.

Paleoproterosoikum jagatakse neljaks ajastuks:

Stather – 1800...1 600 Ma
Orosir – 2050...1 800 Ma
Rhyac – 2300...2 050 Ma
Sider – 2500...2 300 Ma
Paleoprotesoikumis algas tänapäevaste ürgmandrite teke. Mandritompude liitumise tulemusena tekkis Columbia hiidmanner. Sel ajal (Rhyac) tekkis Svekofennia (sh. eesti, Fennoskandia, mis ulatus Laadogast Californiani) maakooretomp, mis on suuremalt osalt säilinud tänapäeva, va mõningad tükkide eraldumine.
Igal juhul oli selleks ajaks tekkinud elu, sest sellest ajastust pärinevad tõestatud mikroorganismide kivistised.

Vaata ka
Geokronoloogiline skaala

Välislingid
 Varajane elu Maal – vastus peitub soolades https://eestigeoloog.ee/et

Stratigraafia
Eustaatius Miido

Eustaatius Miido VR II/3 (kuni 1936 Evstafi (Jevstafi) Miido; 16. juuni 1893 Pärnumaa – 7. november 1978) oli Eesti mereväeohvitser (kaptenleitnant).

Ta sündis Seli vallas Tani talus rätsepa Jüri (Georg) Miido esimese pojana. Nimeks pandi Evstafi
1908 läks Seli rannas vettelastud 3-mastilisele purjekale "Planeet" tekipoisiks.
1912 lõpetas Kuressaare merekooli.
1915 lõpetas Liibavi Kaugesõidu Merekooli ja Kroonlinna Mereväeohvitseride ettevalmistuse
1915 töötas nooremohvitserina Vene Balti mere sõjalaevastiku juhataja staabilaeval "Kretšet" ("Кречет"), hiljem oli nooremohvitser miinitraaleril.
1917 lõpetas navigatsiooniohvitseride kursused Soomes; määrati miinitraaleri nr 6 komandöriks, baas Turu sadam. Botnia lahe sõjaliste operatsioonide eest anti talle 3. järgu Stanislavi rist mõõkade ja lindiga.
1918 s/l "Lembit" side- ja navigatsiooni vahiohvitser. Laev võttis Vabadussõjas osa kõikidest mereväeoperatsioonidest, autasustati Vabadusristiga, mille juurde kuulus Tara talu Seli vallas Pootsi mõisas. 
1920 vanemohvitser "Lembitul".
1920 "Mereväe Spetsialistide Kooli" õppuste korraldamine ja juhatamine
1922 ülendati vanemleitnandiks ja määrati miiniristleja "Lennuk" vanemohvitseriks.
1922 sügisest Mereväe Kadettide Kooli ülema abi
1923 "Viliandi" komandör, õppereis Taani, Inglismaale, Prantsusmaale, Saksamaale ja Rootsi.
1924 "Sulev" komandör
1933 ülendati kaptenleitnandiks, oli "Lennuk" komandör selle müümiseni.
1934 ajutiselt Kaitselaevastiku divisjoniülem, "Sulevi" komandör.
1937 läks erru ja pere kolis Pootsi Tara talusse.
1941. aasta 14. juunil küüditati Eustaatius Miido (Sosva vangilaager 10 aastat + 5 aastat Novosibirski oblasti sovhoosis "Pobeda"), abikaasa Klaara, pojad Tõnis ja Henno, vanemad Liina ja Jüri Miido (Tomski oblasti Baktšari rajooni Lugovoi küla).
1957 naasis Eestisse. Miido töötas Pärnu sadamas deviaatorina, ehitas maja Viirale, kus elas surmani 1978. aastal.

Miido talumajal Pootsi-Munalaiu sadama teeristis on mälestustahvel.

Tunnustused
Rootsi Kuningliku Mõõgaordu rüütli I klassi aumärk.

Teosed
Pensionipõlves kirjutas käsikirjad, mis tema poeg Henno Miido (sünd. 1926) lasi trükkida:
"Vabadusiha" 2007 – noorus ja Vabadussõda, 
"Eustaatius Miido, eestlane" 2008 – kadettide 1923. aasta õppereis "Viliandil", visiit- ja kutsekaardid, kirjad Sosvast, muinaseestlaste meresõitudest. 
Henno Miido "Elujõud: lugemiseks noortele", Pärnu: Pärnumaa Koduloolaste Selts, 2007, 192 lk. – jutustab 1941. aasta juuniküüditamisest, elust Siberis, naasmisest kodumaale. ESTERis

Viited

Välislingid
Audrulane Henno Miido täiendab Vabadussõja lugu. Pärnu Postimees, 15. detsember 2007  
Pärnumaa mees täiendab isa mälestuste abil Vabadussõja ajalugu. Postimees, 16. detsember 2007

Eesti mereväelased
Kaitseliidu Pärnumaa maleva liikmed
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1893
Surnud 1978
Morfinism

Morfinism on sõltuvusseisund, mis tekib opioidide tarvitamisel.

Sagedasemad tarvitatavad opioidid on oopium, heroiin, metadoon, fentanüül, α-metüülfentanüül, morfiin, oksükodoon, kodeiin, petidiin, buprenorfiin.

Morfinism võib areneda meditsiiniliste protseduuride tüsistusena (valusündroomi ravi) või psühholoogilistel põhjustel (uudishimu, rahulolematus).

Sõltuvus
Morfinismi kodeeritakse RHK-10 järgi F11.2x

Morfinismi iseloomustab tugevalt väljendunud psüühiline ja füüsiline sõltuvus.

Füüsilisele sõltuvusele iseloomulikud ärajäämanähud on järgmised:
higistamine
süljevoolus
eritised ninast
kuumahood
kõhulahtisus
piinavad luu- ja liigesevalud. Valusid kirjeldatakse kui jäsemete väänamist, keha lõhkumist: "selgroog nagu tahaks ennast kehast välja keerata". 

Psüühilisele sõltuvusele iseloomulikud tunnused:
depressioon
ärrituvus
rahutus

Preparaadi mittesaamisel ilmnevad esmalt psüühilised häired ja siis kehalised häired. Umbes kuu aja jooksul kehaline seisund stabiliseerub, kuid tugev iha preparaadi järele jääb püsima mitmeks kuuks. Psüühilise seisundi stabiliseerumisel võib patsienti pidada paranenuks, kuid mitte tervistunuks. Ka aastaid hiljem pärast viimase narkootikumidoosi manustamist võib haigus retsidiveeruda.

Ravi
Põhjuslikku ravi ei tunta.

Laialdaselt kasutatakse metadoonasendusravi. Asendusravi peamiseks eesmärgiks on anda narkomaanile võimalus mitte raha kulutada illegaalse narkootikumi tarvis. Patsiendile antakse tasuta narkootikumi. Sagedasti on selleks metadoon, kuna metadoon imendub hästi soolestikust ja tema verenivoo püsib kõrge 24–36 tunni jooksul. Kuna illegaalsed opioidid on väga kallid (kulu kuni 400 eurot päevas), leevendab metadoonasendusravi kriminogeenset olukorda märkimisväärselt.

Asendusravi teine eesmärk on anda patsiendile võimalus narkootikumi kasutamisest loobuda. Kuna vesilahustuvat metadooni saab täpselt doseerida, siis kasutatakse aeglast, mitu kuud vältavat metadooniannuse vähendamist, et võõrutusnähud oleksid minimaalsed.

Narkoloogia
Analüütilise filosoofia seminar

Analüütilise filosoofia seminar (ka Kõivu seminar) on Tartus alates 1991. aasta maist tegutsenud analüütilise filosoofia teemaline ürituste sari, eesti filosoofia esimesi järjekindlaid ja püsivaid loomispaiku.

Seminari hingeks oli selle esimesel aastakümnel Madis Kõiv, kes oli ka varem TA Füüsika Instituudis teoreetilisi seminare vedanud, kuid asus 1991. aastal Füüsika Instituudist lahkudes eesti filosoofide uut põlvkonda ette valmistama. 

Seminari raudvaraks on Jaan Kangilaski, kes on korraldanud seminaris arutatud analüütilise filosoofia olulisemate teoste tõlkimist eesti keelde. Seminari kauaaegsed liikmed on olnud ka Anto Unt, Piret Kuusk, Bruno Mölder, Veiko Palge, Arne Merilai, Jaan Kivistik, Margo Laasberg jt.

Seminarist sai alguse Eesti Analüütilise Filosoofia Selts.

Vaata ka
Eesti filosoofia

Välislingid 
Analüütilise filosoofia seminari uus kodulehekülg

Analüütiline filosoofia
Eesti filosoofia
Jaan Kangilaski

Jaan Kangilaski (sündinud 10. novembril 1970) on eesti filosoof, üks Tartu Analüütilise filosoofia seminari liikmeid. 

Ta lõpetas 1989. aastal Tallinna 1. Keskkooli matemaatika-füüsika eriklassi ning 1994. aastal Tartu Ülikooli filosoofia erialal, kaitses 2001 samas magistrikraadi väitekirjaga "Naming: Fregean Sense versus Direct Reference" ("Nimetamine: Fregelik tähendus versus otsene osutus", juhendaja Eero Loone). 2002–2008 ja uuesti alates 2011. aastast on ta Tartu Ülikooli filosoofiadoktorant. Akadeemiliselt on ta EYS Veljesto liige.

Ta on alates 1994. aastast töötanud vaheaegadega ajakirja Akadeemia universalia osakonna toimetajana.

Teoseid
Ludwig Wittgenstein. "Loogilis-filosoofiline traktaat". Eesti keelde tõlkinud Jaan Kangilaski ja Veiko Palge. Ilmamaa. Tartu 1996 (tegelikult 1997)
Jaan Kangilaski, Margo Laasberg (toim.). "Tähendus, tõde, meetod. Tekste analüütilisest filosoofiast I". Tartu Ülikooli Kirjastus. Tartu 1999
"Tõlke ja tõlgenduse probleem analüütilises filosoofias". Vikerkaar, 2000, nr 2–3, lk 136–140
Jaan Kangilaski, Bruno Mölder, Veiko Palge (toim.) "Püsimatu metaphysicus. Madis Kõiv 75". EYS Veljesto Kirjastus. Tartu 2004
A Modest Minimalism? Studia Philosophica Estonica 1.2/ 2008, lk 169–178
Bruno Mölder, Jaan Kangilaski (toim). "Filosoofia ja analüüs. Analüütilise filosoofia seminar 20". EYS Veljesto Kirjastus. Tartu 2011

Liikmesus
1992. aastast on ta European Society for Analytic Philosophy liige, 1995-1998 oli ta Eesti esindaja.

Ta on Eesti Kirjanduse Seltsi liige.

Isiklikku
Tema isa oli kunstiteadlane Jaak Kangilaski.

Ta oli abielus Gea Kangilaskiga.

Viited

Välislingid

Eesti filosoofid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Sündinud 1970
Kondase Keskus

Kondase Keskus on peamiselt naivistliku, kaasaegse rahvakunsti ja autsaiderkunstiga tegelev kunstikeskus Viljandis, mis loodi 2003. aastal.

Keskus, mis on pühendatud Eesti ühele tuntumale naivistile Paul Kondasele (1900–1985), asub Viljandi Jaani kiriku 1895. aastal ehitatud pastoraadihoones, aadressil Pikk tänav 8, Viljandi lossimägede vahetus läheduses. 

Püsiekspositsioonis näidatakse Viljandi naivisti Paul Kondase maaliloomingut (teosed kuuluvad Viljandi Muuseumile). Püsiekspositsioonile lisaks on neli esimese korruse ruumi ja ärklikorrus, kus korraldatakse nii professionaalse kaasaegse kunsti kui ka kaasaegse rahvakunsti näitusi. Keskuses tegeletakse naivismi uurimisega ja korraldatakse mitmesuguseid töötubasid. Kondase Keskuse kollektsiooni kuulub üle 200 teose, muuhulgas on esindatud tuntud Eesti naivistide Hugo Sturmi (1891–1979) ja Linda Lepiku (1904–1988) maalid ning Joann Sõstra (1913–1992) puuskulptuurid.

Välislingid 
Koduleht
Kondase Keskusest raadiosaates "Kunstiministeerium", Klassikaraadio, 10. märts 2014
 Merili Nael, "Viljandis tähistati Kondase keskuse 10. tegutsemisaastat", Uudised.err.ee 30. aprill 2013
 Ivi Lillepuu, "Paul Kondasest, naivismist, Viljandist", Kultuuripärandi aasta koduleht, 30. aprill 2013
"Lõbusad lood ja vahvad üllatused", Sakala, 5. jaanuar 2013
Aime Jõgi, "Kondase sünnipäev lõppes maalikursusega", Sakala, 2. aprill 2004 

Viljandi maakonna muuseumid
Viljandi
Eesti kunstimuuseumid
Fertiilsus

Fertiilsus ehk sigivus on organismi võime saada järglasi. Sigivuse vastandmõiste on infertiilsus ehk sigimatus.

Sigivust iseloomustab viljakus, mis on ühe emasisendi järglaste arv teatud ajavahemiku jooksul (sigimise kiirus). Populatsiooni tasemel räägitakse sigimise puhaskiirusest.

Vaata ka  
Viljakus
Sigimise puhaskiirus
Sigimatus
Steriilsus
Infertiilsus

Viited

Kasutatud allikad 
Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus.

Ökoloogia
Bioloogia
Füsioloogia
Šventoji jõgi (Palanga)

Šventoji (leedu keeles) ehk Sventāja (läti keeles) on jõgi, mis saab alguse Leedu loodeosas Skuodase rajoonis ja voolab 30 kilomeetri ulatuses mööda Leedu-Läti piiri. Jõe kogupikkus on 73 kilomeetrit. See suubub Läänemerre Palanga koosseisu kuuluva Šventoji asula juures.

Šventoji jõe valgala suuruseks on 472 km².

Leedu jõed
Läti jõed
Eistvere mõis

Eistvere mõis (saksa keeles Eigstfer) oli rüütlimõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva maakonna Järva valda.

Ajalugu
Eistvere mõisa on esmakordselt mainitud 1560. aastal.

1896. aastal omandas mõisa Leo August Gerhard von Zur Mühlen. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Viktor von zur Mühlen, kes oli ka aastatel 1920–1939 põllupidaja, majandustegelane ja poliitik, Eistvere mõisas.

Mõisakompleks
18. sajandi lõpul rajati ühekorruseline poolkelpkatusega varaklassitsistlik härrastemaja. Hoone fassaadi kaunistas kolme akna laiune pealeehitis.

Mõisakeskust läbis Navesti jõgi, mis on mõisahoone juures paisutatud järveks (Eistvere järv).

Tänapäeval on mõisa peahoonest järel vaid müürid. Ka mõisa park on võssa kasvanud.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Viited

Kirjandus

Välislingid
Eistvere mõisast Eesti mõisaportaalis

Pilistvere kihelkonna mõisad
Järva vald
Zur Mühlenite mõisad
Kurisoo mõis

Kurisoo mõis (saksa keeles Kurrisal) oli rüütlimõis Järva-Madise kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.

Mõisa keskus asub tänapäeval Aravete alevikus.

Ajalugu

Kurisoo mõisa on esmakordselt mainitud 1585. aastal, mil see kuulus Brun Drolshagenile.

Edaspidi kuulus mõis järgemööda Mundustele, Lievenitele, Rammidele ja Knorringutele.

1792. aastal omandas mõisa Otto Hermann von Mohrenschildt, kes lasi mõisakeskuse esinduslikult välja ehitada.

1873. aastal läks mõis Staalide valdusse, kelle kätte see jäi kuni 1919. aasta võõrandamiseni.

Mõisakompleks

19. sajandi alguses rajati ühekorruseline kelpkatusega kivist härrastemaja. Hoone fassaadi ilmestab nelja sambaga portikus. Hoone interjööri kaunistavad intarsiatehnikas siseuste tahvlid.

1980. aastate keskel korrastati lagunenud mõisahoone ja 1989. aastal asus sinna Aravete külamuuseum.

Koos peahoonega valmis hulk kõrvalhooneid, millest mitmed on ka tänapäeval alles.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Välislingid 
Kurisoo mõisast Eesti mõisaportaalis

Järvamaa mõisad
Järva vald
Järva-Madise kihelkond
2003. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

2003. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 38. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 15. - 23. märtsini Hantõ-Mansiiskis Venemaal.

Tulemused

Mehed

10 km sprint 
 
        

Kuupäev: 15. märts 
Osavõtjaid: 93 
Lõpetajaid: 87
Maailmameister 2001:  Pavel Rostovtsev 

Ametlikud tulemused

12,5 km jälitussõit 

    

Kuupäev: 16. märts 
Osavõtjaid: 60
Maailmameister 2001: Pavel Rostovtsev  
 
Ametlikud tulemused

15 km ühisstardist sõit 

  

Kuupäev: 23. märts 
Osavõtjaid: 30
Maailmameister 2002: Raphaël Poirée  
 
Ametlikud tulemused

20 km eraldistardist sõit 

             

Kuupäev: 19. märts 
Osavõtjaid: 91
Maailmameister 2001: Paavo Purunen 
 
Ametlikud tulemused

4x7,5 km teatesõit 

     

Kuupäev: 21. märts 
Osavõtjaid: 18 võistkonda
Maailmameister 2001:  Gilles Marguet Vincent Defrasne Julien Robert Raphaël Poirée  
 
Ametlikud tulemused

Naised

7,5 km sprint 

 
Kuupäev: 15. märts 
Osavõtjaid: 78
Maailmameister 2001: Kati Wilhelm  
 
Ametlikud tulemused

10 km jälitussõit 
 

Kuupäev: 16. märts 
Osavõtjaid: 60 
Lõpetajaid: 54
Maailmameister 2001:  Liv Grete Poirée  

Ametlikud tulemused

12,5 km ühisstardist sõit 

Kuupäev: 22. märts 
Osavõtjaid: 30
Maailmameister 2002: Olena Zubrilova  
 
Ametlikud tulemused

15 km eraldistardist sõit 

   

Kuupäev: 18. märts 
Osavõtjaid: 75
Maailmameister 2001: Magdalena Forsberg 
 
Ametlikud tulemused

4x6 km teatesõit 

 

Kuupäev: 20. märts 
Osavõtjaid: 15 võistkonda
Maailmameister 2001:  Olga Põljova Anna Bogali-Titovets Galina Kukleva  Svetlana Tšernoussova

Ametlikud tulemused

Medalid 

Laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
Maailmameistrivõistlused, 2003 laskesuusatamine
Sünd

Sünni ehk sünnijuhu all mõistetakse lapse (üldisemalt organismi järeltulija) ilmaletulekut ehk prenataalse arengu üleminekut postnataalseks. Seejuures eristab elussündi ehk elussündinud lapse sünnijuhtu surnultsünnist elu tundemärkide (hingamine, liigutused, südamelöögid) esinemine pärast lapse täielikku väljumist sünnitusteedest. 

Kuigi tihti vastandatakse sünnile surma, pole see täpne, sest kui sünd on teatud etapp organismi individuaalses arengus ehk ontogeneesis, siis surm on ontogeneesi lõpp.

Vaata ka

Sünnitus
Elussünd
Surnultsünd
Sündimus
Sündimatus
Surm

Demograafia
Inimese areng
Loode

Loode ehk feetus ehk vililane on embrüost ehk idulasest välja arenenud eostusvili. 

Sünnieelses ehk prenataalses arengus võib eristada kolme perioodi:
 eostumisperiood,
 embrüonaalperiood,
 looteperiood.

Arvestades asjaolu, et loode toitub emaslooma (sh inimloote puhul naise) organismi kulul, midagi vastu andmata, ning väljaspool emaslooma organismi hukkub, võib loodet lugeda teaduslikus mõistes parasiidiks.

Inimloode

Looteperiood kestab 60. elupäevast ehk 9. rasedusnädalast sünnini.

Loodet nimetatakse eluvõimeliseks, kui ta on saavutanud omaduse iseseisvalt eksisteerida väljaspool emaihu; see loetakse tavaliselt toimunuks pärast 28-nädalast raseduskestust. Enne seda on loode eluvõimetu. Kui rasedus on kestnud sellest piirajast kauem, nimetatakse loote emaihust eraldumist (olgu elusalt või surnult) sünnituseks; varasemat, loote surmaga seotud eraldumist aga abordiks.

Termin 

Teaduskirjanduses on sõna "loode" tihti sõna "idulane" (2. esimest elukuud) ja ka sõna "feetus" (3.–9. elukuu) sünonüüm.

Vaata ka
 Embrüoloogia
 Embrüo

Viited 

Füsioloogia
Embrüoloogia
Darvinism

Darvinism on suund evolutsionismis, mis põhineb Charles Darwini evolutsiooniteoorial. Selle kohaselt on liikide ajaloolise muutumise peamiseks põhjuseks looduslik valik.

Darvinism kujunes varsti pärast Darwini teose "Liikide tekkimine" ilmumist. Selle esimesi esindajaid ja propageerijaid oli Thomas Huxley.

Looduslik valik

Loodusliku valiku tuletas Darwin järgmistest eeldustest:
 Iga populatsiooni indiviidid on pärilikult mitmekesised, peamiselt juhuslike erinevuste näol.
 Isendite paljunemisel tekib järglasi rohkem, kui saab piiratud ressursside tõttu ellu jääda.
 Eksisteerib isenditevaheline konkurents elutingimuste pärast ehk olelusvõitlus.
Tulemusena leiab aset genotüüpide diferentseeritud paljunemine ehk looduslik valik – mõne genotüübiga isendid jäävad ellu ning annavad paljunemisvõimelisi järglasi enam kui teised liigikaaslased.

Vaata ka
Neodarvinism
Antidarvinism
Sotsiaaldarvinism
Sünteetiline evolutsiooniteooria

Välislingid

Tiit Kändler, "Darvinism tähendab eri kultuuridele eri asja", Eesti Päevaleht, 26. november 2009

Evolutsiooniteooria
Hermann Ludwig von Löwenstern

Hermann Ludwig von Löwenstern (5. jaanuar 1749 (vkj 25. detsember 1748) – 7. oktoober (vkj 25. september) 1815 Raasiku mõis) oli baltisaksa poliitik.

Hermann Ludwig von Löwenstern sündis Restu mõisniku Johann von Löwensterni ja Barbara Sophia von Breverni pojana.

1767. asus ta õppima Leipzigi ülikooli.

1787. sai ta kreisimarssaliks ja 1789–1792 oli ta Eestimaa kubermangu aadlimarssal. 1796–1814 oli ta Eestimaa maanõunik ja 1803–1815 konsistooriumi president.

Talle kuulusid Raasiku, Kambi, Alavere, Valkla ja Jäneda mõis.

Perekond

Hermann Ludwig von Löwenstern abiellus 1773. aastal Fabian Ernst Stael von Holsteini tütre Hedwig Margarethaga (1756–1799). Abielust sündisid:

Karl (1774–1805), Voore mõisnik, abiellus kindralleitnant Georg Johann von Frieselli (surn. 1788) tütre Tamsalu ja Moe mõisa pärijanna Elisabeth Charlotte von Frieselliga
Margaretha Sophie Helene (1775–1795), abiellus Prantsuse ratsaväerügemendi Royal-Allemandi lipniku ja Oru mõisniku Magnus von Reuterniga (surn. 1815)
Woldemar (1776–1858), Venemaa kindralmajor (Владимир Иванович Левенштерн), Raasiku ja Kambi mõisnik
Hermann (1777–1836), Venemaa mereväelane – kaptenleitnant ja maadeuurija (Герман Густав (Ермолай Ермолаевич) Левенштерн), Alavere, Raasiku ja Kambi mõisnik, abiellus aastal 1815 hilisema Eestimaa tsiviilkuberneri Otto Wilhelm von Esseni tütre Wilhelminega
Hedwig Henriette Elisabeth (1779–1806), abiellus Seli mõisniku krahv Johann Stenbockiga
Juliane Wilhelmine Karoline (1781–1797)
Amalie Chistine (1785–1841), abiellus vabahärra Karl Gustav von Tiesenhauseniga
Taani vabahärra Georg Heinrich von Løwenstern (1786–1856), diplomaat, Jäneda mõisnik, Balti kubermangude kindralkuberneri adjutant, hiljem Taani kindralmajor, kammerhärra, vabahärra (1827), saadik Rio de Janeiros ja Viinis 
Theodor (1789–1808), Venemaa sõjaväelane, husaarirügemendi kornet
Eduard (1790–1837), Venemaa kindralmajor (Иван Иванович Левенштерн), Alavere mõisnik, abiellus Ekaterina Gavrilovna Gamalejaga (1807–1887)

Sugupuu

Viited

Kirjandus
 (inglise keelde tõlkinud Victoria Joan Moessner)

Välislingid
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Eluloolised andmed

Eestimaa maanõunikud
Raasiku mõisnikud
Valkla mõisnikud
Baltisaksa poliitikud
Sündinud 1749
Surnud 1815
Löwensternid
Raasiku mõis

Raasiku mõis (saksa keeles Rasik) oli rüütlimõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Raasiku valda Harju maakonnas.

Ajalugu

Raasiku mõis pärineb keskajast, mil see kuulus Padise kloostrile. 17. sajandil kuulus mõis De la Gardie suguvõsa esindajaile.

Põhjasõja järel kuulus mõis nii Taubede, Stackelbergide, Bohnide kui Brevernide omandusse.

1774. aastal omandas mõisa Hermann Ludwig von Löwenstern, kelle järeltulijate kätte jäi mõis 1843. aastani, mil see läks Sieversitele. 1899–1919 kuulus mõis taas Stackelbergidele.

Mõisakompleks

Mõisa peahoone oli 19. sajandi teisel poolel ehitatud kivist ühekorruseline kelpkatusega hoone. Selle ümber paiknes park ja hulk kõrvalhooneid.

1905. aastal mõisahoone põletati ja seda enam ei taastatud.

20. sajandi teisel poolel rajati kunagisse mõisakeskusse Raasiku Elektromehaanikatehas. Püstitati hulk uusi hooneid.

Tänapäeval on peahoonest säilinud vaid vasakpoolne sokliosa, alles on ka mõni ümberehitatud kõrvalhoone.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Välislingid 
Raasiku mõisast Eesti mõisaportaalis
Raasiku mõis Eesti Ajalooarhiivi kinnistute registris

Eestimaa fideikomissmõisad
Harjumaa mõisad
Raasiku vald
Harju-Jaani kihelkond
Stackelbergide mõisad
Alexander von Keyserling

Krahv Alexander Friedrich Michael Lebrecht Nikolaus Arthur von Keyserling (vene: Александр Андреевич Кейзерлинг) (15. august 1815 Kabile mõis, Kuramaa – 8. mai 1891 Raikküla mõis) oli baltisaksa geoloog ja paleontoloog ning poliitik.

Alexander von Keyserling sündis Kuramaal Kabile mõisas krahv Heinrich Dietrich Wilhelm von Keyserlingki ja Anna Amalia Benigna von Nolde pojana.

Kuni 19-aastaseks saamiseni õppis koduõpetaja Adolph Wilhelm Riemschneideri käe all.

Aastal 1834. asus ta Berliini Ülikoolis õigusteadust õppima kuid peagi vahetas selle loodusteaduste vastu. Keyserling kaitses 1841. aastal seal doktorikraadi.

1840–1843 osales ta mitmel teaduslikul uurimisreisil Siberisse. 1843. aastal sai ta kammerjunkru tiitli.

1846–1847 oli ta suurvürstinna Jelena reisikaaslane.

1847. aastal asus ta elama naise kaasavarana saadud Raikküla mõisa.

1848–1857 ja 1876–1879 oli ta Eestimaa Põllumajanduse Seltsi president.

1857–1862 oli Keyserling Eestimaa rüütelkonna peamees ja 1861–1862 ja 1873–1891 Eestimaa rüütelkonna maanõunik.

Aastast 1858. oli Peterburi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliige ja aastast 1887 auliige.

1859–1862 ja 1890–1891 oli ta Eestimaa Kirjanduse Ühingu president. 1859. aastal sai Keyserling kammerhärra, 1866. aastal õuemeistri tiitli.

1862–1869 oli ta Tartu Ülikooli kuraator. 1869 sai ta Tartu Ülikooli audoktoriks.

Charles Darwin märkis oma teoses "Liikide tekkimine" Keyserlingi kui üht oma eelkäijat evolutsiooniõpetuse väljatöötamisel.

Isiklikku
Alexander von Keyserling on maetud Raikküla mõisa lähedal asuvale perekonnakalmistule.

Tema poeg oli Leo Keyserling ja pojapoeg oli filosoof Hermann Keyserling.

Kirjandust 
Kongo, L.; Rõõmusoks, A. 1990. Alexander von Keyserlingi elu ja tegevus. Eesti Loodus 12.

Välislingid
Kuulsaid mõisnikke
Alexander von Keyserlingi eluloolised andmed (arhiiviversioon)
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Baltisaksa teadlased
Eesti geoloogid
Eestimaa maanõunikud
Eesti paleontoloogid
Eestimaa rüütelkonna peamehed
Alexander
Liivimaa aadlikud
Raikküla mõisnikud
Tartu õpperingkonna kuraatorid
Tartu ülikooli audoktorid
Sündinud 1815
Surnud 1891
Jakob Johann von Patkul

Jakob Johann von Patkul (20. veebruar (vkj 9. veebruar) 1757 – 15. mai (vkj 3. mai) 1811 Ääsmäe mõis) oli baltisaksa poliitik. 

Jakob Johann von Patkul sündis Ämari, Rägavere ja Tohisoo mõisniku Wilhelm Rudolf von Patkuli ja Gertrude Margarethe Stael von Holsteini pojana.

1776–1777 teenis Patkul Württembergi armees.

1792–1795 oli ta Eestimaa kubermangu aadlimarssal ja hiljem maanõunik.

Talle kuulusid Ämari, Ääsmäe, Tohisoo, Rägavere ja Põriki mõisad.

Perekond

Jakob Johann von Patkul abiellus 1781. aastal vabapreili Juliane Charlotte von Wrangelliga (1765–1830). Abielust sündisid:
Gertrude Margarethe von Patkul (1782–1828), abiellus Christoph von Rammiga
Johanna Dorothea von Patkul (1783–1839), abiellus Berend Johann von Tiesenhauseniga
Charlotte Friederike von Patkul (1784–1859), abiellus Georg von Stackelbergiga
Juliane Jakobine von Patkul (1785–1813), abiellus Mõisamaa mõisniku ja rittmeistri Peter von Stackelbergiga (1784–1851)
Karoline Ulrike von Patkul (1788–1839), abiellus Gustav von Tritthofiga
Augusta Helena von Patkul (1790–1855), abiellus Georg von Rentelniga
Henriette Amalie von Patkul (1791–1822), abiellus August von Wendrichiga
Hedwig Elisabeth von Patkul (1792–1867), abiellus Karl Johann von Gernetiga

1798. aastal abiellus Patkul Charlotte Juliane Luise von Helwigiga (1778–1804). Abielust sündis:
Karl Wilhelm Rudolf Thure von Patkul (1800–1856), Eestimaa rüütelkonna peamees, aastail 1836–1842.

Sugupuu

Vaata ka
Patkul

Välislingid
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Ämari mõis kinnistute registris

Baltisaksa poliitikud
Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eesitmaa maanõunikud
Johann Jakob
Sündinud 1757
Surnud 1811
Järvekoolkond

Järvekoolkond oli loominguline ühendus, kuhu kuulusid kolm inglise luuletajat-romantikut, kes 1797. aastast elasid lähestikku Inglismaa järverikkas Lake Districti piirkonnas. Need olid William Wordsworth, Samuel Taylor Coleridge ja Robert Southey.

Nime "Järvekoolkond" ei võtnud nad endale ise, vaid nii hakati neid hüüdma hiljem.

Inglise kirjandus
Alexander Philipp von Saltza

Parun Alexander Philipp von Saltza (vene: Александр Иванович (Филиппович) Зальца), (29. mai (vkj 18. mai) 1757 Hõbeda mõis – 14. november (vkj 2. november) 1821 Tallinn) oli baltisaksa poliitik.

Alexander Philipp von Saltza sündis Hõbeda mõisniku Philipp Johann von Saltza ja Fabiana Helena Renata von Wrangelli pojana.

1795–1796 oli ta Eestimaa kubermangu aadlimarssal ja 1796–1800 Eestimaa rüütelkonna peamees. Hiljem oli ta Eestimaa maanõunik ja Eestimaa asekuberner 6. jaanuarist 1809 kuni 17. veebruarini 1816.

Talle kuulusid Hõbeda ja Andja mõisad.

Parun Alexander Philipp von Saltza on maetud Mõigu kalmistule.

Teenetemärgid 

Püha Vladimiri ordeni III järk

Perekond

Alexander Philipp von Saltza abiellus 1786. aastal Fabian Ernst Stael von Holsteini tütre Agneta Johannaga (1770–1832). Abielust sündisid:
Peter Johann von Saltza (1790–1829), vene kindralmajor, Hõbeda mõisnik
Hermann Reinhold von Saltza (1791–1839), Ervita mõisnik
Karl Magnus von Saltza (1793–1866), vene kindralmajor
Marianne Charlotte von Saltza (1794–1863), abiellus Gideon von Staaliga
Philipp Johann von Saltza (1799–1852), vene kindralmajor
Dorothea Helena Elisabeth von Saltza (1803–1858)

Sugupuu

Vaata ka
Saltza

Viited

Välislingid 
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Baltisakslased
Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa maanõunikud
Hõbeda mõisnikud
Sündinud 1757
Surnud 1821
Erinnüsed

Erinnüsed olid vanakreeka mütoloogias kättemaksujumalannad. Nad jälitasid mõrvareid ja valevandujaid ning ajasid nad oma hirmuäratava välimuse ja tagakiusamisega hulluks. Vanarooma mütoloogias vastavad neile fuuriad.

Nende nimed olid Megaira, Tisiphone ja Allekto.

Aischylose "Eumeniidides" (triloogia "Oresteia" kolmandas osas) jälitavad erinnüsed Orestest, kes on mõrvanud oma ema.

Dante Alighieri "Jumaliku komöödia" "Põrgu" 9. laulus näevad Disi linna sisselaskmist ootavad Dante-tegelane ja Vergilius erinnüsi linnas asuva torni tipus.

Friedrich von Schiller on kirjutanud erinnüstest luuletuses "Ibykose kured".

Viited

Vanakreeka mütoloogia tegelaskujud
Litokwa Tomeing

Litokwa Tomeing (14. oktoober 1939 - 12. oktoober 2020) on Marshalli Saarte hõimupealik ja poliitik.

7. jaanuarist 2008 kuni 21. oktoobrini 2009 oli ta Marshalli Saarte president.

Ta on kauaaegne Marshalli Saarte parlamendi ehk Nitijela liige. Parlamendis on ta senaatorina esindanud Wotje saart ja on olnud ka parlamendi esimees.

7. jaanuaril 2008 parlamendis toimunud presidendivalimistel saavutas ta 18 senaatori toetuse, edestades kolme häälega tema vastu kandideerinud senist presidenti Kessai Notet.

21. oktoobril 2009 kaotas ta parlamendis usaldushääletuse häältega 17:15.

Marshalli Saarte presidendid
Sündinud 1939
Surnud 2020
Seidla mõis

Seidla mõis (saksa keeles Seydell) oli rüütlimõis Järva-Madise kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.

Seidla mõisa keskus asus Seidla külas.

Ajalugu

Seidla mõisa on esmakordselt mainitud 1639. aastal.

Mõis kuulus pikka aega Mohrenschildtide suguvõsale ja hiljem Vietinghoffidele. 20. augustil 1837 päris oma kasuema Charlotte von Mohrenschildti (sünd von der Pahlen) käest mõisa Pauline von Vietinghoff (sündinud von Mohrenschildt). 11. mail 1868 andis ta mõisa oma pojale Adam Friedrich Magnus von Vietinghoffile. 19. aprillil 1884 ostis mõisa Georg Walter von Schilling. 30. märts 1902 suri parun, kelle tema seaduslikud pärijad olid tema üheksa poega ja üks tütar. 1904 leppisid nad kokku, et Seidla mõis jääb Hans Julius von Schillingile. 1919. aastal riigistas mõisa Eesti Vabariik.
Riigistatud mõisas alustas 1921. aastal tööd 6-klassine vallakool, mille kooliarst märkis kontrollaktides mitu aastat, et ruumid vajavad tingimata remonti, tuleb teha uued põrandad, endised on muutunud auklikuks, seintel on tapeedid katki. Esines isegi prussakaid ja lutikaid. Teise korruse saali parkettpõrand on nii lagunenud, et võib olla ohtlik. Seidla algkooli viimane direktor (1957–1973) oli Helge Õunapuu (Maarend). Kolhoosiaja lõpuaastatel ehitas kohalik kolhoos Kaardiväelane üles aida ning pani härrastemajale uue leedu kivist katuse. 
25. juulil 1996 ostis Albu vallalt mõisa pereettevõte Tsunftijänes, mille juhataja on Mati Raal. Korrastatud on mõisa parki, mõis on konserveeritud ning igal suvel peetakse Seidla mõisa juures vanavaralaata "Kila-Kola".

Mõisakompleks

1760.–1780. aastatel rajati kahekorruseline hilisbarokne mõisahoone.

Härrastemaja ees paiknenud väljakut ääristasid kaaristuga ait ja tall-tõllakuur. Abihoonetest on säilinud ait, tallist on järel vaid müüriosi. 
Mõisas korraldatakse vabaõhuüritusi.
Peahoonest kagus paikneb kunagine viinavabrik ning edelasse jääval künkal on kogu sisustusega säilinud hollandi tüüpi tuuleveski, milline restaureerituna jahvatab 2009. aastast niihästi tuule jõul kui ka elektriajamiga, olles seni ainus töötav hollandi tüüpi tuulik Mandri-Eestis.

Pildid

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Viited

Välislingid
Seidla tuuliku koduleht
Seidla mõisast Eesti mõisaportaalis
Unustatud mõis: Seidla mõis ärkab elule tasa ja targu, Järva Teataja, 14. juuni 2007

Nierothide mõisad
Järvamaa mõisad
Järva vald
Järva-Madise kihelkond
Mandlipuu (alamperekond)

Mandlipuu (Amygdalus) on toompuu (Prunus) perekonna alamperekond või iseseisev perekond. 

Mandlipuu alamperekonda või perekonda kuulub umbes 40 liiki heitlehiseid põõsaid ja väikeseid puid. Levila Lõuna- ja Kagu-Euroopas ning Ees-, Kesk- ja Ida-Aasias.

Alamperekonna või perekonna liikmeid iseloomustab pungade arv. Pungad asetsevad kolmekaupa, kasvupung keskel, õiepungad külgedel. Õitsevad varakevadel enne lehtede puhkemist. Viljadel ühel küljel sügav vagu, luuvili uurdeline.

Liigid ja liigisisesed taksonid
Prunus baldschuanica  – jalakalehine mandlipuu
Prunus bucharica – buhhaara mandlipuu
Prunus davidiana – Davidi virsikupuu
Prunus dulcis – harilik mandlipuu (seeme on mandel)
Prunus dulcis var. amara – mõru mandlipuu (seeme on mõrumandel) 
Prunus dulcis var. dulcis – magus mandlipuu (seeme on magusmandel) 
Prunus fenzliana – Fenzli mandlipuu
Prunus ferganensis – fergana virsikupuu
Prunus georgica – gruusia mandlipuu
Prunus mira – mägi-virsikupuu
Prunus persica – harilik virsikupuu (vili on virsik)
Prunus persica f. compressa –  lame virsikupuu (vili on lamevirsik) 
Prunus × persicoides  – mandelvirsikupuu
Prunus petunnikowii  – Petunnikovi mandlipuu
Prunus spinosissima – astlarohke mandlipuu
Prunus susakensis  – susaki mandlipuu 
Prunus tenella  – väike mandlipuu ehk madal mandlipuu 
Prunus triloba – kolmehõlmaline mandlipuu 
Prunus turcomanica – turkmeenia mandlipuu
Prunus × vavilovii – Vavilovi mandlipuu
	 	
Toompuu
Roosõielised
Tramadool

Tramadool (tootenimega Tramadol, Tramadolum) on tsentraalse toimega tänapäevane narkootiliste ainete rühma kuuluv valuvaigisti. 

Kasutatavad ravimvormid: tabletid, kapslid, süstid, tilgad, küünlad.

Välislingid 
 Tramadooli sisaldavate ravimite tutvustus Grünenthali kodulehel

Narkootilised ained
Valuvaigistid
Kolmehõlmaline mandlipuu

Kolmehõlmaline mandlipuu (Prunus triloba) on roosõieliste sugukonda mandlipuu alamperekonda kuuluv heitlehine ilupõõsas.

Ta on pärit Hiinast, kus ta on vana hinnatud dekoratiivtaim.

Kolmehõlmaline mandlipuu kasvab kuni 2,5 m kõrgeks ja õitseb kevadel enne lehtimist roosade täidisõitega.

Välislingid 
 

Toompuu
Roosõielised
Põõsad
Väinö Myllyrinne

Väinö Myllyrinne (27. veebruar 1909 Helsingi – 13. aprill 1963 Järvenpää) oli kõigi aegade pikim soomlane (247 cm).

Myllyrinnet peetakse maailma pikimaks sõduriks: ta teenis Soome kaitseväes, läbides ajateenistuse 1929. aastal Viiburi raskekahurväe rügemendis, kui ta oli 220 cm pikk. 21-aastaselt oli ta 224 cm pikk ja kaalus 141 kg. 1930. aastatel reisis ta maadleja ja tsirkuseartistina mööda Euroopat, kuni 1939. aastal tuli Soome tagasi, et teenida Talvesõjas kaitseväes.

Pärast Robert Wadlowi surma 1940. aastal sai Myllyrinne maailma pikimaks inimeseks.

Mõni aasta enne 40-aastaseks saamist hakkas Myllyrinne uuesti kasvama. 1946. aastal kolis ta Järvenpäässe, kus pidas kanafarmi.

1962. aastal, aasta enne surma, mõõdeti Myllyrinne pikkuseks 247 cm ja kaaluks 171 kg. Tema käelaba oli 340 mm pikk, maailmas teadaolevalt suurim.

Välislingid 
http://personal.inet.fi/koti/vaino.myllyrinne

Soome inimesed
Talvesõja veteranid
Sündinud 1909
Surnud 1963
Jon Walker

Jonathan Jacob Walker IV (sündinud 17. septembril 1985 Chicagos) on Las Vegasest pärit ansambli Panic! at the Disco bassimängija. Ta liitus bändiga 2006. aasta kevadel pärast Brent Wilsoni lahkumist. Panic! at the Disco bändiliikmetega kohtus Jon Walker esimest korda tuuril, kus ta oli kaasas teise ansambli The Academy Is... liikmete sõbrana ja kus mõlemad ansamblid esinesid. Püsivam töökoht enne bändiga liitumist oli Walkeril Starbucksis, kus ta töötas vahetusevanemana. 

Walkeri hüüdnimed on Jon ja Jwalk. Ta on 180 cm pikk. Walker on tuntud selle poolest, et ta kannab olenemata ilmast peaaegu alati plätusid.

Ameerika Ühendriikide muusikud
Sündinud 1985