joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Musala

Musala on mägi Rila mägedes, Bulgaaria kõrgeim tipp. Ühtlasi on ta Balkani poolsaare ja kogu Ida-Euroopa kõrgeim tipp. 

Musala kõrgus merepinnast on 2925 m. Mäe suhteline kõrgus on 2473 m. Tema geograafilised koordinaadid on .

1949–1962 oli mäe ametlik nimi Stalin Jossif Stalini järgi. Musala nimi vanabulgaaria keeles oli TangRa. Tänapäevane nimi tuleb türgi keelest, kus mus Allah tähendab umbes 'jumalale lähedal'.

Mägi koosneb vanaaegkonna graniitidest, millesse lõikuvad graniitporfüüri sooned.

Põhiliselt on Musala kaetud alpiniitudega. Mäe lõunaküljel on mägikarjamaid. Alpiniidu kohta on taimestik ja loomastik suhteliselt mitmekesised. Musala on hea paik ka linnuvaatluseks.

Musala asub Rila rahvuspargis.

Musala tipus asub ilmajaam. Seetõttu on selle piirkonna kliima hästi uuritud. Musala on Bulgaaria kõige külmem paik, selle keskmine aastane temperatuur on –2,9 °C. Kõige külmem kuu on veebruar (–12,0 °C), kõige soojem kuu august (+5,4 °C). Mäe tipus mõõdetud absoluutne maksimumtemperatuur on +18,7 °C, absoluutne miinimum on –31,2 °C. Tuul puhub valdavalt loodest. Mägi on 254 päeva aastas lumega kaetud, aga minevikus on seal olnud ka liustikud ja nende kulutustöö jälgi on veel näha.

Ilmajaam katkestas tegevuse 1984, kui see maha põles, kuid asutati uuesti 1999. Ilmajaamas jälgitakse ka õhusaastet ja kosmilist kiirgust.

Musala jalamilt algavad Bulgaaria kolm peamist jõge Iskar, Maritsa ja Mesta.

Musala asub Bulgaaria pealinnast Sofiast linnulennult vähem kui 60 km kaugusel. Seetõttu on ta levinud turismi sihtpunkt. Kõige lihtsam marsruut algab Borovetsi mägikuurordist ja kulgeb lõunasse. Selle pikkus on 10 km. Borovetsist saab köisraudteega sõita 2369 m kõrgusele Jastrebetsi ja niimoodi lühendada tõusu aega 2,5–3 tunnile. Jastrebetsist saab Musala turismibaasi, mis asub 2389 m kõrgusel, minna umbes tunniga, sealt tippu minekuks kulub veel ligi kaks tundi. Tipust paarsada meetrit madalamal, 2709 m kõrgusel, on Ida-Euroopa kõige kõrgem mägijärv ja selle kaldal asub peatuskoht Ledenoto Ezero, kus häda korral ka ööd veeta saab. Sealt hargneb rada suviseks ja talviseks marsruudiks. Talvine marsruut on tähistatud raudvaiadega, mis on omavahel ühendatud kindla trossiga.

Kuulujutu järgi saab Musala tipust selge ilmaga Vahemerd näha. See ei vasta tõele. Lõuna-Bulgaaria ja Põhja-Kreeka mäed segavad nähtavust ja isegi kui neid ees poleks, ei võimaldaks Maa kuju nii kaugel asuvaid objekte vaadelda.

Viited 

Bulgaaria mäed
Riikide kõrgeimad tipud
Kahetuhandelised
Ardino

Ardino (bulgaaria Ардино, türgi Eğridere) on linn Bulgaarias Kărdzhali piirkonnas, Ardino valla keskus. Asub Rodope mägedes.

Bulgaaria linnad
Arda jõgi

Arda (bulgaaria Арда, kreeka ¨Αρδας) on jõgi Balkani poolsaarel, Maritsa parempoolne lisajõgi. Saab alguse Rodope mäestikust, voolab peamiselt itta. Bulgaarias on jõele ehitatud kolm hüdroelektrijaama.

Pikkus 290 km, millest Bulgaarias 241 km. Suubub Maritsasse Edirne linna lähedal.

Ardino linna lähedal asub jõel keskaegne sild Dyavolski most.

Bulgaaria jõed
Kreeka jõed
Egeuse mere vesikond
Tarakvere mõis

Tarakvere mõis (saksa keeles Terrastfer) oli rüütlimõis Torma kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Mustvee valla territooriumile Jõgeva maakonnas.

Mõisa keskus paiknes Tarakvere külas.

Ajalugu

Tarakvere korda on esmakordselt mainitud 1551. aastal. Mõis tekkis tõenäoliselt veskikoha juurde.

Viimaseks omanikuks enne 1919. aasta võõrandamist oli Liphartide suguvõsa.

Mõisakompleks

19. sajandil rajatud mõisa peahoone on lihtne ühekorruseline viilkatusega ehitis. Pikk hoone on ehitatud telliskividest ning kaetud krohviga. Tänapäeval on hoone kohati lagunenud ja varisenud.

Suurem osa kõrvalhooneid oli punasest telliskivist või maakivist. Enamik neist on nüüdseks hävinud.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Kirjandus

Välislingid
Tarakvere mõisast Eesti mõisaportaalis

Nierothide mõisad‎
Tartumaa mõisad
Mustvee vald
Torma kihelkond
Hugo Jürgensoni mälestussammas

Hugo Jürgensoni mälestussammas on Eesti Vabadussõjas langenud kapten Hugo Jürgensoni mälestusmärk Toila vallas Ida-Virumaal.

Vabadussõja kaitselahingute etapis, takistades Punaarmee üksuste edasitungi, langes kokkupõrkes Jõhvi lähedal Kõrve kõrtsi juures 8. detsembril Rakverest pärit 5. jalaväepolgu I pataljoni ülem, 24-aastane kapten Hugo Jürgenson. Ta oli esimene Eesti ohvitser, kes Vabadussõjas hukkus.

Mälestussammas avati 16. juulil 1933. Nõukogude okupatsioonivõimu poolt mälestussammas lõhuti. Mälestussammas taasavati 27. oktoobril 2000.

Viited

Välislingid
 

Eesti Vabadussõja mälestusmärgid
Eesti mälestusmärgid
Eesti skulptuurid
Toila vald
Ida-Viru maakonna kultuurimälestised
Ernst Wolthus von Herse

Ernst Wolthus von Herse (ka Waldhaus von Heerse; surnud 1490. aastatel) oli Liivi ordu vasall Põhja-Eestis.

Ernsti vanemad olid Friedrich von Waldhaus Heersest ja Agnes von Mengede-Osthof, ordumeister Johann von Mengede-Osthofi õde. Tema vennad olid ordumeister Johann ja Riia komtuur Friedrich Wolthus von Herse. Tema täpset sünnpaika pole teada.

Ernsti on esmakordselt Liivimaal olevana märgitud 1466. aastal. 1473. aastal, pärast tema ordumeistrist venna surma orduvangistuses, alustas Ernst isiklikku vaenust Liivi ordu vastu, sidus end Rootsi piraatide Axelssonidega ja astus 1475. aastal orduvastase Tartu piiskopi teenistusse. 1476. aastal sõlmis ta orduga siiski rahu ja sai oma valdused Põhja-Eestis tagasi. Ta suri sealsamas umbes 15–20 aastat hiljem lastetult.

Kirjandus
Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Lk. 693.

Baltisakslased
Surnud 1490. aastatel
Seim (Leedu)

Seim (leedu keeles Seimas) on Leedu parlament. Seim on 141-liikmeline ühekojaline parlament.

Sõna "seimas" tuleb leedukeelsest sõnast "Sueiga, suėjimas", mis tähendab 'kogunemine, kokkusaamine'.

Seimi istungid toimuvad Vilniuses Seimi lossis. Seimi loss valmis aastail 1976–80. Selle arhitektid olid vennad Algimantas ja Vytautas Nasvytis ning Robertas Stasėnas.

Seim valitakse 4 aastaks, kusjuures 70 saadikut valitakse võrdeliste valimiste põhimõttel, kusjuures kasutatakse Hare'i kvooti, ja 71 ühemandaadilistes ringkondades. Kokku on seimis 141 saadikut. Leedus kehtib 5% valimiskünnis erakondadele ja 7% künnis valimisliitudele.

Seni viimased parlamendivalimised toimusid 2008. aastal, järgmised toimuvad 2012. aastal.

Igal nädalal toimub neli seimi istungit: kaks teisipäeval ja kaks neljapäeval. Istungit juhatab kas seimi eesistuja või tema asetäitja. Seimi istungid on reeglina avalikud.

Seimi esimees oli alates 2008 Arūnas Valinskas, kes tagandati ametist 15. septembril 2009, sest avalikustati foto, kus ta oli koos kuritegeliku grupi liikmega. Aastatel 2004–08 oli seimi esimees Česlovas Juršėnas.

Alates 17. septembrist 2009 kuni 14. september 2012 oli parlamendi esimees Irena Degutienė. Tema järel olid seimi esimehed Vydas Gedvilas (16. september 2012 – 3. oktoober 2013) ja  Loreta Graužinienė (3. oktoober 2013 – 14. november 2016). Alates 14. novembrist 2016 kuni 13. novembrini 2020 oli seimi esimees Viktoras Pranckietis. Alates 13. novembrist 2020 on parlamendi esimees Viktorija Čmilytė-Nielsen.

Seimi valimised 
 1992. aasta Leedu parlamendivalimised
 1996. aasta Leedu parlamendivalimised
 2000. aasta Leedu parlamendivalimised
 2004. aasta Leedu parlamendivalimised
 2008. aasta Leedu parlamendivalimised
 2012. aasta Leedu parlamendivalimised
 2016. aasta Leedu parlamendivalimised
 2020. aasta Leedu parlamendivalimised

Välislingid 
 Seimi koduleht (leedu, inglise, saksa, prantsuse, vene ja hiina keeles)
 Kalev  Kask. Leedu seimiliikmed vähendasid oma palka EPL, 21. jaanuar 2009

Leedu valitsusasutused
Parlamendid
Vassili Livanov

Vassili Livanov (vene keeles Василий Борисович Ливанов, sündinud 19. juulil 1935 Moskvas) on vene näitleja.

Tema isa Boriss Livanov oli samuti tuntud näitleja, NSV Liidu rahvakunstnik (1948). Vassili kasvas üles perekonnas, kus sageli käisid külas Moskva kõige tuntumad näitlejad, režissöör Aleksandr Dovženko, kunstnik Pjotr Kontšalovski ja luuletaja Boriss Pasternak.

1954 lõpetas Livanov NSV Liidu Kunstiakadeemia juures oleva Moskva Kunstikeskkooli, 1958 Štšukini-nimelise teatriinstituudi ja 1966 Goskino juures režissööride kursused.

1966–1973 töötas ta Sojuzmultfilmis režissöörina. Multifilmidega jäi ta aga seotuks palju kauemaks, kuni 1991. aastani. Ta on osalenud mitmesajas multifilmis, peamiselt näitlejana, kuid ka režissööri ja stsenaristina. Tema häälega räägivad multifilmides Karlsson ja Krokodill Gena, sarjas "38 papagoid" Boamadu ja filmis "Kolmanda planeedi saladus" Gromozeka. Eestis on näidatud tema osalusel valminud multifilmidest veel näiteks "Ahv Sarugashima saarelt", "Aivalus ja Barmalei", "Kiisuke Auh", "Kingitus kõige nõrgemale", "Kuidas Maša padjaga tülli läks", "Maša pole enam laisk", "Maša ja võlumoos", "Tagasitulek", "Saabastega koer", "Kaliif-toonekurg", "Jõumeeste puder" ja "Kuru". Stsenaariumi on ta kirjutanud vähemalt 10 multifilmile, mis valmisid aastail 1968–2000 ning nende seas on "Kõige, kõige, kõige, kõige" (1968, ühtlasi režissöör), "Breemeni linna moosekandid" (1969), "Sinilind" (Maurice Maeterlincki järgi, 1970, ühtlasi režissöör), "Breemeni moosekantide jälgedes" (1973, ühtlasi režissöör), "Maša ja võlumoos" (1979) ning "Uued Breemeni moosekandid" (2000).

Mängufilmides mängis Livanov alates 1959. aastast. Juba esimese filmi, kus tal oli suurem roll, võtetel külmetas ta oma hääle ära, sest võtted toimusid 40-kraadise külmaga ja näitlejad pidid tormist üle karjuma. Nii sai ta endale iseloomuliku käheda hääle.

Livanovi kõige tuntum roll on Sherlock Holmes, mida mängis 5 filmis. Need filmid on tuntud ka väljaspool endise NSV Liidu maa-ala ja peamiselt selle rolliga ongi ta välismaal kuulsaks saanud. Uus-Meremaal on isegi münt välja antud, kus teda on kujutatud Sherlock Holmesi rollis.

Livanov nimetati 1988 Vene NFSV rahvakunstnikuks. detsembril 2005 pälvis ta ordeni "Teenete eest Isamaa ees" IV järgu. Sherlock Holmesi kehastamise eest anti talle 15. juunil 2006 Briti Impeeriumi teenetemärgi kavaleri rist MBE.

1990. aastatel osales Livanov (sageli koos doktor Watsoni osatäitja Vitali Solominiga) mitme ettevõtte telereklaamis, reklaamides näiteks autosid, küpsiseid ja teed. Nende reklaamide stsenaariumi kirjutas tavaliselt Livanov ise.

Venemaa näitlejad
Vene kirjanikud
Nõukogude Liidu näitlejad
Sündinud 1935
Uriah Heep

Uriah Heep on inglise rokkbänd, mis tegutseb aastast 1969. Oma olemasolu jooksul on ansambel viljelenud rokkmuusika eri stiile – progressiivsest rokist heavy-metal'i ja džässini. Ansambli ühe asutajaliikme, vokalist David Byroni ansamblis viibimise ajal aastatel 1968–1976 oli ansambli lüürika salapärane ning inspireeritud ulmeteemadest.

Ansambli liikmed

Praegused liikmed
 Bernie Shaw (vokaal)
 Mick Box (kitarr)
 Trevor Bolder (basskitarr)
 Phil Lanzon (klahvpillid)
 Russell Gilbrook (trummid)

Endised liikmed
 David Byron, 1968–1976 (vokaal)
 John Lawton, 1976–1979 (vokaal)
 John Sloman, 1979–1981 (vokaal)
 Peter Goalby, 1981–1985 (vokaal)
 Ken Hensley, 1969–1980 (klahvpillid)
 Gregg Dechert, 1980–1981 (klahvpillid)
 John Sinclair, 1981–1985 (klahvpillid)
 Alex Napier, 1969–1970 (trummid)
 Nigel Olsson, 1970 (trummid)
 Keith Baker, 1970 (trummid)
 Iain Clarke, 1970–1971 (trummid)
 Lee Kerslake, 1971–1979; 1981–2007 (trummid)
 Chris Slade, 1979–1981 (trummid)
 Paul Newton, 1969–1971 (basskitarr)
 Mark Clarke, 1971–1972 (basskitarr)
 Gary Thain, 1972–1975 (basskitarr)
 John Wetton, 1975–1976 (basskitarr)
 Trevor Bolder, 1976–1981; 1986–praeguseni (basskitarr)
 Bob Daisley, 1981–1983 (basskitarr)

Stuudioalbumid
"Very 'eavy...Very 'umble" (1970)
"Salisbury" (1971)
"Look at Yourself" (1971)
"Demons and Wizards" (1972)
"The Magician's Birthday" (1972)
"Sweet Freedom" (1973)
"Wonderworld" (1974)
"Return to Fantasy" (1975)
"High and Mighty" (1976)
"Firefly" (1977)
"Innocent Victim" (1978)
"Fallen Angel" (1979)
"Conquest" (1980)
"Abominog" (1982)
"Head First" (1983)
"Equator" (1985)
"Raging Silence" (1989)
"Different world" (1991)
"Sea of Light" (1995)
"Sonic Origami" (1998)
"Wake the Sleeper" (2008)
"Into The Wild" (2011)

Välislingid

 Ametlik koduleht
  Uriah Heep esineb Eestis, Kalev.ee, 27. oktoober 2008
 Galerii: Uriah Heepi kontsert Rock Cafes, Elu24, 1. november 2008

Suurbritannia ansamblid
Ada Lundver

Ada Lundver (9. veebruar 1942 Käina vald, Hiiumaa – 6. oktoober 2011) oli eesti filmi- ja estraadinäitleja.

Ada Lundver lõpetas 1964. aastal Eesti NSV Riikliku Filharmoonia õppestuudio.

Ta töötas muu hulgas Filharmoonia sõnakunstniku ja konferansjeena, Eeslitalli administraatorina ning kirjastuse SE & JS toimetuse juhatajana.

Filme
Ada Lundver mängis ligi 30 filmis. 
 "Jäljed" (1963)
 "Külmale maale" (1965)
 "Mis juhtus Andres Lapeteusega?" (1966)
 "Keskpäevane praam" (1967)
 "Pimedad aknad" (1968)
 "Posol Sovetskogo Soyuza" (1970)
 "Lindpriid" (1971)
 "Maaletulek" (1973)
 "Tuli öös" (1973)
 "Opoznanie" (1973)
 "Löö vastu" (1975)
 "Õnnelik lapsepõlv" (1988)
 "Jüri Rumm" (1994)
 "Letters from the East" (1996)
 "Sanna ögonblick" (1998)
 Teleseriaal "Kelgukoerad" (alates 2006)
 Dokumentaalfilm "Tsirkuselaps" (2010, Vladimir Sapožninist)

Isiklikku
Aastatel 1972–1983 oli ta abielus Mikk Mikiveriga.

Kirjandus
Lea Arme. "Ada Lundver: millal ma olin staar?". Kunst. Tallinn 2001, 160 lk; ISBN 589920284X
Lea Arme. "Ada Lundver: minu elu sõnas ja pildis". Fookus Meedia. Tallinn 2010, 180 lk; ISBN 9789949905850
Ada Lundveri filmograafia lk 177–180

Välislingid
Ada Lundver andmebaasis imdb.com
Urmas E. Liiv, "Pühaku portree" (portreefilmist "Ada Lundver", mis oli Eve Esteri bakalaureusetöö Tallinna Ülikooli audiovisuaalkunsti osakonnas 2005; artikkel PDF-vormingus). Teater. Muusika. Kino 11/ 2006, lk 114–116
Jaanus Kulli. "Ada Lundver: "Lits pole ma kunagi elus olnud. Ka pahatahtlik mitte".". Õhtuleht, 9. veebruar 2007
Ada Lundver "Ma vihkan iseennast!", Kroonika, 15. jaanuar 2008
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti filminäitlejad
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1942
Surnud 2011
Isikuandmed

Isikuandmed on mis tahes andmed füüsilise isiku kohta, mis võimaldavad isikut otse või kaudselt tuvastada. Isikuandmeteks on näiteks inimese nimi, pilt, sõrmejäljed, perekonna andmed, elu- ja töökoht, aga ka mis tahes andmed, mis kombineeritult teiste andmetega võimaldavad isiku tuvastada.

Isikuandmeteks ei loeta isikutustatud andmeid füüsiliste isikute kohta, kui andmete anonüümseks muutmine on pöördumatu.

14. jaanuarini 2019 kehtinud isikuandmete kaitse seaduses olid eraldi määratletud delikaatsed isikuandmed (näiteks poliitilised vaated ja etniline päritolu, aga ka biomeetrilised andmed nagu sõrmejäljed), mille avalikustamine võis inimest ohustada või põhjustada tema diskrimineerimist ning mille kogumisele ja töötlemisele olid seetõttu isikuandmete kaitse seadusega kehtestatud eriti ranged piirangud.

Vaata ka 
Isikuandmete kaitse seadus
Isikuandmete kaitse üldmäärus
Anonüümsus
Pseudonüümsus

Viited 

 
Andmekaitse
50 m seliliujumine

50 m seliliujumine on ujumise ala, kus ujutakse 50 meetri pikkust distantsi selili.

Maailmarekordite areng

Mehed

Suur bassein (50 m) 

Ujumine
David Karnosky

David F. Karnosky (12. oktoober 1949 Rhinelander – 24. oktoober 2008 Chassell) oli Ameerika Ühendriikide metsaökoloog.

Ta õppis metsandust USA Wisconsini ülikoolis ja kaitses seal doktorikraadi 1975. aastal.

Ta töötas Michigani Tehnikaülikoolis metsageneetika ja biotehnoloogia professorina.

Tema kaastöötajateks on eestlastest olnud ökoloogid Olevi Kull, Jaak Sõber, Anu Sõber, Asko Noormets jt.

Tunnustus
Aastal 2006 valiti ta Tartu Ülikooli audoktoriks.

Karnoskyle on pühendatud raamat:

Seppälä, Risto; Buck, Alexander; Katila, Pia (eds.) 2009. Adaptation of Forests and People to Climate Change: A Global Assessment Report. (IUFRO World Series, vol. 22.) Helsinki: International Union of Forest Research Organizations (IUFRO).

Tartu ülikooli audoktorid
Ameerika Ühendriikide bioloogid
Sündinud 1949
Surnud 2008
Montana (Bulgaaria)

Montana on linn Loode-Bulgaarias, Montana piirkonna ja Montana valla keskus. Asub Ogosta jõe kaldal.

160. aasta paiku rajasid roomlased traaklaste asula kohale sõjaväelaagri, mis kasvas linnaks nimega Montanensium.

Aastatel 1944–1993 oli linna nimi Mihaylovgrad.

Bulgaaria linnad
Raamatupidamiskohustuslane

Raamatupidamiskohustuslane on majandusüksus, mis on kohustatud korraldama raamatupidamist ja finantsaruandlust õigusaktidest lähtuvalt.

Eesti raamatupidamise seaduse järgi on raamatupidamiskohustuslasteks:
 Eesti Vabariik ühe avalik-õigusliku juriidilise isikuna (iga ministeerium ja Riigikantselei oma valitsemis- ja haldusala ulatuses ning Riigikogu, Vabariigi President, Riigikontroll, õiguskantsler ja Riigikohus). 
 kohaliku omavalitsuse üksus
 Iga Eestis registreeritud era- või avalik-õiguslik juriidiline isik, 
 füüsilisest isikust ettevõtja 
 Eestis registrisse kantud välismaa äriühingu filiaal 

Vastavalt raamatupidamise seadusele on raamatupidamiskohustuslane kohustatud:
 korraldama raamatupidamist nii, et oleks tagatud aktuaalse, olulise, objektiivse ja võrreldava informatsiooni saamine raamatupidamiskohustuslase finantsseisundist, majandustulemusest ja rahavoogudest;
 dokumenteerima kõiki oma majandustehinguid;
 kirjendama algdokumentide või nende põhjal koostatud koonddokumentide alusel kõiki oma majandustehinguid raamatupidamisregistrites;
 koostama ja esitama raamatupidamise aastaaruande ning muud finantsaruanded õigusaktides sätestatud korras;
 säilitama raamatupidamise dokumente.

Vaata ka
GAAP
Raamatupidamise eest vastutav isik

Kasutatud kirjandus 
 U. Mereste, 2003. Majandusleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Köide II (N-Y).

Välislingid 
Raamatupidamise seadus

Raamatupidamine
Võro Keele ja Kultuuri Fond

Võro Keele ja Kultuuri Fond oli 12. novembril 1988 loodud organisatsioon võru keele või laiemalt lõunaeesti keele ja kultuuri kaitseks ja arendamiseks.

Ta on korraldanud iga-aastast Kaika suveülikooli (alates nende algusest 1989. aastal).

1997. aastal tehti fond ümber mittetulundusühinguks Võro Selts VKKF.

Tunnustused
Eesti Taassünni auhind 1996

Välislingid 
Seltsi koduleht

Eesti mittetulundusühingud
Võru maakond
Fondid
Võru keel
Eesti kultuur
Dimitrovgrad (Bulgaaria)

Dimitrovgrad on linn Bulgaarias Haskovo piirkonnas. Asub 78 km Plovdivist idas.

Linn asutati tööstusasulana 10. mail 1947 ja nimetati peaminister Georgi Dimitrovi järgi.

Välislingid 

http://www.dimitrovgrad.bg/

Bulgaaria linnad
Mäemassiiv

Mäemassiiv ehk massiiv on mäestiku enam-vähem isoleeritud osa, mille pikkus ja laius on sarnased (nt Mont Blanc Alpides, Mogoltau Tian Shanis). Mäemassiivid on tavaliselt nõrgalt liigestatud ja nende morfoloogiline ühtsus on hästi nähtav. Mäestiku naaberahelikkudest on mäemassiiv eraldatud laiade ja sügavate orgudega.

Geomorfoloogia
Ülo Õun

Ülo Õun (30. aprill 1940 Tartu – 7. märts 1988 Tallinn) oli eesti skulptor.

Ülo Õun lõpetas 1958. aastal Tartu 2. Keskkooli, õppis seejärel Tartu Riiklikus Ülikoolis matemaatikat; aastal 1966 lõpetas ERKI skulptorina.

Pärast ülikooli lõpetamist töötas Ülo Õun Eesti Loodusmuuseumis taksidermistina; alates 1971. aastast oli vabakutseline kunstnik.

Ülo Õunast on tehtud kaks filmi: "Mitme tahuga Õun" (Arvo Iho, 1984) ja "Pildi sisse minek" (A. Kala, 1986).

Teoseid

 "Kirurg" (1968) 
 "Tuumafüüsik" (1969)
 "Mikk Mikiveri portree" (1975)
 "Isa ja poeg" (1977)
 "Kaljo Põllu" (1978)
 "Voldemar Panso" (1978)
 Hermann Adolf Alexander Schmidti mälestussammas Tartus (1982)
 Eduard Vilde portreebüst Tallinna Pedagoogilises Instituudis (1983)
 Paul Pinna portreebüst Estonia teatris (1984)
 Theodor Altermanni portreebüst Estonia teatris (1985)
 Theodor Altermanni mälestusmärk Harju- ja Raplamaa piiril Visja tammikus (1985)
 August Wilhelm Hupeli monument Paides (1987)
 "Laura"
 "Perekond" (1983–1985, skulptuur, pronks – Eesti Rahvusraamatukogu, Tallinn 10199 Tõnismägi 2)

Tunnustus
 1979 – Kristjan Raua preemia (1978. aastal loodud kultuuritegelaste portreeskulptuurid (Tiit Pääsukese, Kaljo Põllu ja Voldemar Panso portree))

Isiklikku
Ülo Õuna abikaasa oli nahakunstnik Inara Õun.

Välislingid
 Ahti Seppet. Üllatuslik Õun ja värvitud kips, Postimees 
 Ülo Õuna suur mälestusnäitus Kumus Areen, 25. juuni 2009

Eesti skulptorid
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1940
Surnud 1988
Leetmuld

Leetmullad ehk leedemullad on rohttaimedeta okasmetsadele iseloomulikud  happelised mullad. Nende tunnuseks on selge nähtav hele leethorisont, mis kujuneb toitainete lagundamisel ja sademeteveega sügavamale uhutumisel. WRB süsteemis vastavad neile Podzols.

Mulla ülaosas on variseosades koosnev metsakõdukiht, mille lagundamisel tekivad orgaanilised happed. Huumuse teke toimub happelises keskkonnas väga aeglaselt, mille tõttu huumushorisont leetmuldades puudub või tema tüsedus on alla 5 cm. Sellele järgneb väljauhtehorisont, millest uhtutakse huumus ja raua ühendid välja. Nad kogunevad B-horisondis, mille tõttu on ta kollakas-pruun ja kõvedam. 

Eestis asuvad leetmullad liivadel, taigavööndis võivad nad olla ka liivsavil.

Tekke ja ehituse järgi võin leetmuldi jaotada järgmisteks rühmadeks:
primaarsed leetmullad, mis on põlised huumushorisondita metsamullad, sügavama leetumise korral muutuvad nad huumus-illuviaalsteks leetmuldadeks;
huumuslikud leetmullad, mille profiilis järgneb metsakõdule õhuke A-horisont;
sekundaarsed leetmullad, mille mullaprofillis on tekkinud endise ja uue E-horisondi (E’ ja E’’) vahel A-horisont; selle horisondi teke põhjustas primaarse leetmulla ülesharimise või raiestike rohukamaraga kattumise järel uue metsa kasv ja mulla leetumine. 

Sõltuvalt väljauhtehorisondi tüsedusest jaotatakse leetmullad järgmisteks alltüüpideks:
õhukesed leetmullad (E-horisondi tüsedus on <10 cm);
keskmise sügavusega leetmullad (E-horisondi tüsedus on 10—20 cm);
sügavad leetmullad (E-horisondi tüsedus on >20 cm).

Eesti leetmullad
Rein Kase poolt koostanud Eesti muldade nimestiku (1988) järgi jaotatakse leetmuldi järgmisteks:
Tüüp: leetmullad
Alltüüp: tüüpilised leetmullad ehk leedemullad
Variandid:
kääbus-leedemullad 
huumus-illuviaalsed leetmullad 
huumus-raud-illuviaalsed leetmullad 
sekundaarsed leetmullad 
süvagleistunud leetmullad 

Alltüüp: kamar-leetmullad
Variandid: 
harilikud kamar-leetmullad
jääkkarbonaatsed kamar-leetmullad
huumus-illuviaalsed kamar-leetmullad
süvakontaktgleistunud kamar-leetmullad

Vaata ka
Soostunud leetmullad
Soostunud kamar-leetmullad

Viited

Mullad
Tsentraalehitis

Tsentraalehitis on ehitis, mille põhiplaani ristuvate telgede äärmised punktid on põhiplaani keskmest ühekaugusel. Trentraalehitised on ümmarguse, hulknurkse või Kreeka risti kujulise põhiplaaniga ehitised.

Ajaloost 
Ümartemplid olid tuntud juba antiikajal. Bütsantsis kasutusele võetud ristkuppelkiriku tüüp on tsentraalehitis, samuti selle eeskujul ehitatud Armeenia, Gruusia, Itaalia ja Kiievi-Vene sakraalehitised. Antiigi tsentraalehitiste eeskujust lähtusid renessansiaegsed kirikud. Sageli anti baptisteeriumile tsentraalehitise kuju. Tsentraalehitise tüüp elas uue tõusu läbi barokkarhitektuuris.

Tuntud tsentraalehitisi 
 Rooma Panteon
 Theoderichi mausoleum Ravenna lähedal
 Galla Placidia mausoleum Ravennas
 Ravenna San Vitale kirik
 Zvarthnotshi katedraal
 Etšhmiadzini katedraali vanim osa
 Kaljumošee Jeruusalemmas
 Aacheni toomkiriku vanim osa ("oktogoon")
 Fulda Miikaeli kiriku vanim osa ("Rundbau")
 Vladimiri Püha Dimitri katedraal ja muud Kiievi-Vene ristkuppelkirikud
 Pisa baptisteerium
 Firenze baptisteerium
 Trieri Liebfrauenkirche
 Veneetsia Püha Markuse kirik
 San Pietro in Montorio kabel (Tempietto di Bramante)
 Dresdeni Frauenkirche
 Sacré-Cœur de Montmartre Pariisis

Viited 

Arhitektuur
Olaf von Stackelberg

Ferdinand Olaf von Stackelberg (vene keeles Олаф Романович фон Штакельберг) (7. august (vkj)/ 19. august 1818 Tallinn – 12. veebruar (vkj)/ 25. veebruar 1903 Mäo mõis) oli baltisaksa päritolu Venemaa mereväelane, viitseadmiral, vabahärra.

Elulugu
Olaf von Stackelberg sündis Mäo mõisniku vabahärra Gustav Reinhold von Stackelbergi (1777–1863) ja Julie Charlotte von Bergi pojana. Astus mereväekorpusesse, mille lõpetas 1837. aastal. Teenis seejärel Balti laevastikus. 1850. aastast alates oli seal mitme laeva komandöriks. Osales aastatel 1853−1856 Krimmi sõjas. 1872. aastal sai temast 1. mereväe ekipaaži komandör. 1874. aastal määrati kontradmiraliks ülendatuna Musta mere laevastiku nooremflagmaniks, järgmisel aastal nimetati ta samale ametikohale Balti laevastikus. 1884. aastal ülendati viitseadmiraliks ja nimetati Balti laevastikus vanemflagmaniks. Läks 1885. aastal erru. Ta on maetud Reopalu kalmistule.

1886. aastal lasi ta Mäo mõisa rajada mälestusmärgi Liivi sõjas 1572–1573 Paide piiramisel hukkunud vene sõjameeste mälestuseks.

Ta tõi ühe reisi ajal Filipiinidelt kaasa suure merikarbi, mille ühe poole andis Paide Püha Risti kirikule ristimisvaagnaks. Samuti kinkis ta kirikule altarimaali.

Mäo mõis
Kuna tema vend vabahärra Jakob Berend Otto suri 1878. aastal ilma otseste pärijateta, langes aastast 1725 suguvõsa valduses olnud Mäo mõis 1882. aastal talle. Pärast tema surma pärisid selle õelapsed.

Auastmed

Perekond
Olaf von Stackelberg abiellus 1882. aastal kontradmiral Voin Rimski-Korsakovi (Nikolai Rimski-Korsakovi vend) lese Marie Mathilde Luise Rosa Baueriga. Abielust lapsi ei sündinud.

Sugupuu

Vaata ka
Stackelberg

Viited

Välislingid
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Eestimaa aadlikud
Eestimaa mõisnikud
Baltisaksa sõjaväelased
Venemaa keisririigi sõjaväelased
Venemaa keisririigi viitseadmiralid
Olaf
Paide Reopalu kalmistule maetud
Sündinud 1818
Surnud 1903
2008. aasta Leedu parlamendivalimised

2008. aasta Leedu parlamendivalimised toimusid kahes voorus. Esimene voor toimus 12. oktoobril. Samal ajal toimus Ignalina tuumaelektrijaama töö pikendamise üle referendum, mis kukkus läbi vähese osalusaktiivsuse tõttu. 26. oktoobril toimus valimiste teine voor neis ühemandaadilistes ringkondades, kus ükski kandidaat ei kogunud üle 50% häältest.

Tulemused

Välislingid 
Leedu Vabariigi valimiskomisjoni veebileht
Leedu valimised
Parlamendivalimised, 2004. aasta Leedu
Parlamendivalimised
Äio

Äio on taarausu unejumalus, Taari abiline.

Nimi 
Äi on teada igapäevakeeles kui naiseisa. Lõuna-Eestlastele on aga äi tähendus muutnud väga palju ja kuradiga ühele tasemele jõudnud. Seal öeldakse „Äi teda teed!“, mujal Eestis tähendab, aga see „Kurat teda teab!“. Äi ongi kuri vaim, kes inimesi ja loomi liikumises kinni peab. Lõuna-Eestis on äi meessoost kuri vaim, äiätär naissoost kuri vaim.

Olemus 
Äio annab inimestele une, et need puhkaksid päevastest raskustest ja muredest. Äio viib väsinud inimese hinge jalutama mööda põnevat ja vaheldusrikast unemaastikku. Äio laseb inimese vabaks, annab talle võimaluse lennata. Tähelepanelikele laseb teada anda kasulikke nõuandeid tulevikuks. Uni teeb väsinud keha ja vaimu jälle tugevaks ja erksaks.

Päritolu 
Võrulased teavad rääkida, et äi on juuda ema. Juudas on aga kurat lõuna pool ja sellest on siis äi kuradi ema. 
Äi nime käänatakse ka veel äioks ja äiätäriks. Äiätär on ka teatud kui kurjavaimu tütrena ning seda sõna kasutatakse sõimu- ja vandesõnana. Setude teadete järgi käib äiätär vahest majades kurja tegemas. Nimetatakse setudel ka eraldi äiolasi, kes on kurjategijad.

Laulus 
Setu lauludes on äi ära märgitud: 
Imä iks hoije äijo hobesit,
Mamma kaitsi äijo karja.

Soomes 
Soomlased teavad äijo ehk äija tütart, neiut, aga ka äijätäri pahas tähenduses. Äijätär ei ole soomlastel kuradi ema ega tütar vaid kuri naissoost vaim, kes madusid imetab ja tõbesid sünnitab.

Kasutatud kirjandus 
 Eisen, Matthias Johann. "Eesti mütoloogia", 1919, lk 93-94

Taarausk
Eesti mütoloogia
Hereditas

"Hereditas" on kultuuripärandi kaitse ja majandamisega tegelev mittetulundusühing Tallinnas. Ühingu keskseks ideeks on isemajandava, kultuuripärandit hoidva kultuurikeskuse kontseptsiooni väljatöötamine ja selle ellurakendamine. Peamine tegevus on koondunud Tallinna vanalinnas asuvale Ladina kvartalile.

"Hereditas" loodi 1993. aastal fondina (Fond Hereditas), hiljem muudeti ta mittetulundusühinguks (Hereditas MTÜ).

Ühingu asutajate hulgas on Taivo Niitvägi, Doris Kareva, Mihhail Lotman, Lembit Peterson, Rein Raud jt.

Tunnustused
Eesti Taassünni auhind 1996

Eesti mittetulundusühingud
Dmitri Rogozin

Dmitri Rogozin (vene Дмитрий Олегович Рогозин; sündinud 8. veebruaril 1963 Moskvas) on Venemaa poliitik ja diplomaat. Ta oli alates 23. detsembrist 2011 kuni 18. maini 2018 Venemaa asepeaminister. 

1986. aastal lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli samaaegselt ajakirjanduse ja majanduse erialal.

Rogozin oli Rodina partei juht kuni selle liitumiseni teiste sarnaste erakondadega, mille tulemusel moodustati partei Õiglane Venemaa. Ta valiti Riigiduumasse 1997. aastal ja temast sai seal endistes liiduvabariikides asuvate vene vähemuste õiguste tulihingeline kaitsja. 2004. aastast oli Rodina fraktsiooni juht Riigiduumas. Hiljem on ta töötanud rassistliku organisatsiooni Liikumine Illegaalse Immigratsiooni Vastu heaks. Ta oli jaanuarist 2008 detsembrini 2011 Venemaa alaline esindaja NATO juures. 24. maist 2018 on ta agentuuri Roskosmos juht. 

Rogozin on olnud Venemaa esindaja Euroopa Nõukogu Parlamentaarses Assamblees. Ta kritiseeris teravalt Parlamentaarse Assamblee tegevust Tšetšeenia sõja hukkamõistmisel.

Ta on silma paistnud oma šovinistlike sõnavõttudega ja ähvardustega lääneriikide aadressil. Ta osaleb natsionalistlikus liikumises Velikaja Rossija, millest tulevikus peaks saama partei.

2006. aastal avaldas ta autobiograafia "Rahva vaenlane" ("Враг народа"), millest sai bestseller.

Isiklikku 
Tema isa Oleg Rogozin (1929–2010) oli Nõukogude sõjatööstuse organiseerija, teadlane (tehnikadoktor), kindralleitnant.

Välislingid 

Dmitri Rogozini koduleht
Dmitri Rogozini tutvustus Venemaa NATO esinduse kodulehel (vene keeles)
Lentapedia artikkel Dmitri Rogozinist (vene keeles)
 Rogozin sarjas teravalt NATO laienemist, Postimees, 2. juuli 2008
Rogozin: NATO aktsioon Abhaasia vastu tähendab sõda Venemaaga, Postimees, 27. august 2008
Rogozin ähvardas Euroopat sõjaga, Postimees, 15. september 2008
Ahtisaari premeerimine ajas Rogozini marru, Postimees, 11. oktoober 2008
 Kalev Kask. Vene NATO-saadik: Eesti on hädavares EPL, 9. veebruar 2009 

Venemaa poliitikud
Venemaa diplomaadid
Moskva Riikliku Ülikooli vilistlased
Sündinud 1963
Metallist (ansambel)

Metallist oli eesti ansambel, mille põhilauljaks oli Urmas Podnek. Kui Urmas võeti Nõukogude armeesse, asendas Podnekit Tajo Kadajas.

Esimest korda tuli ansambel Metallist kokku 1983. aastal Tallinna 49. keskkoolis, praeguses Tallinna Arte gümnaasiumis, koosseisus Mihkel Raud, Esko Põldvere, Mart Harjak, Raimond Vahter ehk My ja Urmas Podnek. Metallisti sellest perioodist on säilinud paar plaaditäit väga head materjali.

Aastal 1985 liitusid ansambliga kaks vana tegijat, Tajo Kadajas ja Igor Garšnek, viimane küll vaid stuudios. Nõukogude armees aega teenivat lauljat Urmas Podnekit kutsuti asendama Tajo Kadajas, kes oli sel ajal bändi põhiliikmetest täpselt kaks korda vanem. Kutse tehti 10 aasta vanuseid ansambel MEIE laule kuulates. Oma kontsertesinemistel mängis Metallist meeleldi ka päris mitmeid MEIE lugusid, millest üks, "Puust tüdruk", ka stuudios salvestati. Selle koosseisu tuntuimad lood on "Äikesehingus" ja "Unenägu", aga ka Mihkel Raua laul "Tuum". 1986. aasta kevadel, just Tšornobõli tuumaavarii ajal, käis Metallist esinemas Leedus Lithuania festivalil, kus saadi tunnustuse osaliseks. Eesti roki ajalukku jääb Ruja ja Metallisti ühiskontsert Pirita jõekäärus, kus publik ei tahtnud Metallisti mitte kuidagi lavalt ära lasta ega Rujat jällegi lava peale. Metallisti selle koosseisu tegevuse katkestas Nõukogude armee, kes osa pillimehi 1986. aasta sügisel ära kutsus.

1990-ndate alguses suundus Metallist täies koosseisus USA-sse päris uutele jahimaadele.

Üle paljude aastate tegi Metallist comeback-kontserdi 2012. aasta 29. septembril klubi Rockstars laval. Legendaarse ansambli taastumise olid enda kanda võtnud Mihkel Raud, Tajo Kadajas, Esko Põldvere, Mart Harjak, Raimond Vahter ja Andres Ivask. Metallist andis unustamatu ja raju kontserdi.

Koosseis

1985–1986 
Mihkel Raud – soolokitarr
Esko Põldvere – soolokitarr
Mart Harjak – basskitarr
Raimond (My) Vahter – trummid
Igor Garšnek – klahvpillid
Tajo Kadajas – laul

2012 
Mihkel Raud – soolokitarr
Esko Põldvere – soolokitarr
Mart Harjak – basskitarr
Raimond (My) Vahter – trummid
Andres Ivask – klahvpillid
Tajo Kadajas – laul

Diskograafia 
1986 – "Tajo Kadajas & Metallist"

Välislingid 
 Õhtulehe artikkel ja pildigalerii 30.09.2012
 Õhtulehe artikkel 28.09.2012
 Metallist Youtube'is
 Metallisti laulud

Eesti ansamblid
Kahekordse kirjendamise põhimõte

Kahekordse kirjendamise põhimõte on raamatupidamiskohustusliku majandusüksuse raamatupidamises kasutatav majandustehingute pearaamatu kontodesse kirjendamise meetod, mille puhul iga majandustehingu kirjendamisel kantakse see läbi (vähemalt) kahe konto.

Majandustehinguid kirjendatakse kahekordse kirjendamise põhimõttel järgmiselt:

- ühe konto deebetisse ja ühe konto kreeditisse;
 
- ühe konto deebetisse ja mitme konto kreeditisse;

- mitme konto deebetisse ja ühe konto kreeditisse;

- mitme konto deebetisse ja mitme konto kreeditisse. 

Kannet, mis näitab konto deebetit ja konto kreeditit, nimetatakse lausendiks. Kui kirjendamiseks kasutatakse ainult kahte kontot, siis on tegemist lihtlausendiga; kui rohkem kontosid, siis liitlausendiga. 

Kõige levinum lihtlausend on "100 rahaühikut toodi pangast kassasse". Selle tehingu tulemusel väheneb pangas arvelduskontol olev raha hulk ja suureneb kassas olev raha hulk. Kuna nii kassa kui ka pank on aktivakontod, siis kirjendatakse asukohta muutnud summa "100" pangakonto kreeditis ja kassakonto deebetis.

Ajaloost 
Esimesena kirjeldas kahekordse kirjendamise meetodit Itaalia matemaatik Luca Pacioli oma traktaadis "Summa de arithmetica, geometrica, proportioni et proportionalità" (1494). Traktaati peeti tähelepanuväärseks teoseks raamatupidamisarvestuse alal. Kahekordse kirjendamise meetodid jõudsid ka väljapoole Itaalia piire, kuna teos tõlgiti saksa, böömi, vene, taani ja inglise keelde. Seda raamatupidamissüsteemi hakati nimetama Veneetsia meetodiks või Itaalia meetodiks. Pacioli väitis, et järgis oma töös tol ajal Veneetsias kõige levinumat meetodit. Pacioli traktaat on olnud aluseks, millel põhinevad praktiliselt kõik raamatupidamise kahekordse kirjendamise meetodit puudutavad kirjutised.

Viited

Raamatupidamine
Jaan Soo

Jaan Soo (21. veebruar 1869 Sürgavere vald, Viljandimaa – 5. juuli 1939 Tallinn) oli eesti õpetaja ja mesinik.

Tegelik mesinik alates 1902. aastast, Põhja-Eesti Aianduse-Mesinduse Seltsi auliige.

Õpetaja mitmel pool Eestis, viimati Tallinna pedagoogiumi mesinduse õpetaja, samaaegselt Tallinna linna haigla majandusinspektor.

Tegeliku aianduse ja mesinduse käsiraamatu kaastööline mesinduse osas.

Kirjandus 
Jaan Soo. Mesinik, 1939, nr. 8, lk. 211–212.

Välislingid 
 

Eesti mesinikud
Eesti pedagoogid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1869
Surnud 1939
Kalju Rahu

Kalju Rahu on mitme inimese nimi.

Kalju Rahu oli ajakirjaniku ja kirjaniku Ferdinand Kooli (1895–1973) pseudonüüm
Kalju Rahu (sündinud 1935) on eesti pedagoog, kauaaegne Valtu Põhikooli direktor
Autonoomia

Autonoomia (kreeka keeles autos 'ise', nomos 'seadus'), osaline iseseisvus, mis on antud osale riigi territooriumist, näit. ühele rahvusele. Riikliku autonoomia tunnus on iseseisvate seadusandlus-, valitsemis- ja kohtuasutuste olemasolu.

Autonoomiad NSV Liidus 

NSV Liidu autonoomseteks üksusteks olid autonoomsed nõukogude sotsialistlikud vabariigid, autonoomsed oblastid ja autonoomsed ringkonnad.

Poliitika
Harta

Harta on riiklikult või muul viisil ametlikult välja antud dokument, milles on määratletud isikule või organisatsioonile antud õigused. 

Ajaloolised õigusliku sisuga dokumendid kuuluvad ürikute hulka.

Vaata ka
Ateena harta
Atlandi harta
Barcelona harta
Euroopa regionaal- ja vähemuskeelte harta
Euroopa regionaalse/ruumilise planeerimise harta
Euroopa sotsiaalharta
Harta 12
Harta 77
Maailma looduskaitseharta
Maakera harta
Magna Carta
Rahva Harta
Veneetsia harta
Üleilmne roheliste harta

Ajalugu
 
Õigusteadus
Gottlieb Daimler

Gottlieb Wilhelm Daimler (õieti Däumler; 17. märts 1834 Schorndorf – 6. märts 1900 Cannstatt Stuttgardi lähedal) oli saksa insener, konstruktor ja tööstur. 

Ta töötas koos Wilhelm Maybachiga välja esimese hõõgsüütega kiirekäigulise bensiinimootori. Samuti konstrueeris ta esimese neljarattalise sisepõlemismootoriga auto.

Saksamaa insenerid
Sündinud 1834
Surnud 1900
Édouard Daladier

Édouard Daladier [edu'aar daladj'ee] (18. juuni 1884 Carpentras – 10. oktoober 1970 Pariis) oli Prantsusmaa poliitik. Ta oli korduvalt Prantsusmaa peaminister, sealhulgas Teise maailmasõja alguse ajal. Ta kuulus Vabariiklikku, Radikaalsesse ja Radikaalsotsialistlikku Parteisse.

Daladier oli korduvalt minister. 1924–1925 kolooniate minister, 1925 sõjaminister, 1925–1926 ja uuesti 1926 avaliku koolituse ja kaunite kunstide minister (tänapäeva mõistes haridus- ja kultuuriminister), 1930, uuesti 1930–1931 ja veel kord 1932 avalike tööde minister, 1932–1934 sõjaminister, 1936–1937 ja 1938 asepeaminister, 1936–1940 riigikaitse- ja sõjaminister ning 1939–1940 ja uuesti 1940 välisminister.

Daladier oli peaminister kolm korda: 31. jaanuarist 26. oktoobrini 1933 (ühtlasi sõjaminister), 20. jaanuarist 9. veebruarini 1934 (ühtlasi välisminister) ja 10. aprillist 1938 21. märtsini 1940 (ühtlasi kaitse- ja sõjaminister ning ajuti välisminister).

Ta kirjutas alla Müncheni kokkuleppele, kuigi uskus, et Saksamaa jätkab vallutusi. 3. septembril 1939 kuulutas Daladier' valitsus Saksamaale sõja, kuid sõjategevusest hoiduti. Daladier keelustas 1939. aasta septembris Prantsuse Kommunistliku Partei, mis toetas Molotovi-Ribbentropi pakti. 1940. aasta märtsis astus ta tagasi, sest oli keeldunud Soomet Talvesõjas abistamast.

Pärast Teist maailmasõda oli Daladier Prantsusmaa Saadikutekoja liige ja Charles de Gaulle'i poliitiline vastane. 1953–1958 oli ta Avignoni linnapea.

Prantsusmaa poliitikud
Sündinud 1884
Surnud 1970
Henry Dale

Sir Henry Hallett Dale (9. juuni 1875 London – 23. juuli 1968 Cambridge) oli inglise farmakoloog, biokeemik ja füsioloog. 

Ta uuris muu hulgas tungaltera ning teiste alkaloidide, näiteks türamiini ja histamiini toimet. 

Aastal 1936 pälvis ta koos Otto Loewiga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna "avastuste eest närviimpulsi keemilise ülekande vallas". Nimelt uuris ta atsetüülkoliini rolli selles ülekandes.

Vaata ka
Dale'i reegel

Viited

Suurbritannia bioloogid
Füsioloogid
Biokeemikud
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1875
Surnud 1968
Pais

Pais on enamasti inimese ehitatud vesiehitis, mille eesmärk on kas veevoolu tõkestada või selle taha vett paisutada (tekitada veehoidla) ning tekitada energiat sealt läbi voolava vee kaudu.

Üldjuhul paikneb pais veekoguga (tavaliselt jõega) risti.

Maailma kõrgeim pais on Tadžikistanis paiknev Nureki pais, mis on 300 meetrit kõrge . Ehitusjärgus on 305 m kõrgune betoonkaarpais Jinping I pais Hiinas, mis plaani järgi valmib 2014. Euroopa kõrgeim ja maailma kõrguselt kolmas pais on Šveitsis asuv Grande Dixence'i pais, mida ehitati 1953–1964 ja mis on 285 meetrit kõrge.

Ehitise mahu poolest maailma suurim pais on USA-s asuv New Cornelia Tailings, mis valmis 1973 ja mille ruumala on 209,5 miljonit kuupmeetrit. Teisel ja kolmandal kohal on Euroopa suurimad paisud, Venemaal asuvad 1952 valminud Verhne-Svirskaja pais Oneegal (185,5 miljonit m³) ja Kuibõševi veehoidla ees asuv 1955 valminud Samaara pais Volgal (169 miljonit m³). 2010. aasta lõpu seisuga on maailmas ehitusjärgus kaks paisu Argentinas ja üks Kanadas, mis valmides on maailma kolm kõige suuremat.

Paisu taga olevatest veehoidlatest on maailma suurim 1983 valminud Itaipu paisu taha Paraná jõele Brasiiliasse ja Paraguaysse tekkinud Itaipu järv. 7. kohal on Euroopa suurim ja Venemaa suuruselt teine veehoidla, 1958 valminud Volga hüdroelektrijaama paisu taha Volgale tekkinud Volgogradi veehoidla.

Paisud võivad olla ka looduslikud, kui näiteks koprad on mingi veelõigu maha langetatud puude või muu risuga tõkestanud.

Argikeeles kasutatakse paisu tähenduses ka sõna "tamm", mis terminina tähendab teist tüüpi vesiehitist (tamm).

Ajalugu 
Esimene pais ehitati umbes 3000 aastat eKr. Selleks oli Jawa pais, mis asus Jordaanias. Enamik iidsetest paisudest olid kruusa ja müüritisega ehitatud lihtsad gravitatsioonipaisud, kuid Jawa paisu tugevdati kividega, täites ülesvoolu seina tagust, et seina kaitsta. Selline ohutusabinõu oli sel ajal uuenduslik.

Järgnevate iidsete paisude ehitus ja töökindlus oli varieeruv. Umbes 400 aastat pärast väga tõhusa Jawa paisu rajamist ehitasid egiptlased Sadd el-Kafara paisu, tõenäoliselt selleks, et varustada kohalikke karjääre Kairo ümbruses veega. Niisutuse otstarbeks varustasid Niiluse üleujutused talunikke rohke veega.

Vaata ka 
Aswāni pais
Krasnojarski pais
Oroville'i pais 
gravitatsioonipais
ülevoolupais

Viited 

Vesiehitised
Giorgi Danelia

Giorgi Danelia (გიორგი დანელია; vene keeles Георгий Николаевич Данелия; 25. august 1930 Thbilisi – 4. aprill 2019 Moskva) oli gruusia päritolu Venemaa filmirežissöör ja stsenarist.

Tunnustus
 Vene NFSV teeneline kunstitegelane (1965)
 Vene NFSV rahvakunstnik (1974)
 filmiauhind Oscar (1976) – filmi «Dersu Uzala» eest
 NSV Liidu riiklik preemia (1978) – filmi «Mimino» eest
 Tööpunalipu orden (1980) – 50. sünnipäeva puhul
 Vene NFSV riiklik preemia (1981) – filmi «Sügismaraton» eest
 Tbilisi aukodanik (1985)
 NSV Liidu rahvakunstnik (1989)
 Vene Föderatsiooni riiklik preemia (1997)
 Au orden (Gruusia) (2000)
 ordeni Teenete eest Isamaa ees II ja III järk (2010 ja 2000)
 Vene Föderatsiooni valitsuse kultuuripreemia (2014) 
 Ikoonimaalija Andrei ordeni II järk (2015) – 85. sünnipäeva puhul

Välislingid
 Георгий Данелия, «Тостуемый пьёт до дна», часть первая
 Георгий Данелия, «Тостуемый пьёт до дна», часть вторая

Venemaa filmilavastajad
Novodevitšje kalmistule maetud
Sündinud 1930
Surnud 2019
Darfur

Darfur (ar دارفور Dārfūr) on piirkond Sudaani lääneosas, mille moodustavad Ida-, Kesk-, Lõuna-, Lääne- ja Põhja-Darfuri provints. Piirkond piirneb Liibüa, Tšaadi, Kesk-Aafrika Vabariigi ja Lõuna-Sudaaniga. 

Viie provintsi pindala on kokku 509,075 km² ja seal elab umbes 5 miljonit inimest. 

Piirkonnas domineerib Darfuri lavamaa, mille keskel on Darfuri mäed.

Aastal 2003 puhkenud Darfuri konfliktis on hukkunud umbes 400 000 inimest ja 2,5 miljonit inimest on põgenenud.

Vaata ka
Darfuri sultanaat

Sudaani geograafia
Elektrikitarr

Elektrikitarr on muusikainstrument, kordofon.

Elektrikitarri keres asub vähemalt üks helipea, mille magnetväljas võnkuvad metallist keeled tekitavad nõrga indutseeritud elektrivoolu. Elektriline signaal saadetakse võimendisse ning sealt edasi kõlarisse, kus see akustiliseks signaaliks muundatakse. Heli kõla ja tämbri muutmiseks kasutatakse elektroonilisi filtreid ja kitarriefekte.

Elektrikitarril on tavaliselt 6 keelt. Esimene kitarr tehti 1931. aastal.

Vaata ka 
Gibson Les Paul
Fender Jaguar

Kordofonid
Darlington

Darlington on linn (tervikomavalitsus) Inglismaa põhjaosas Durhami tseremoniaalkrahvkonnas 60 km Yorkist põhja pool 100 km kaugusel Šotimaa piirist. Geograafilised koordinaadid on 54°32′ N, 01°33′ W. 

Linna pindala on 197,47 km² ja elanike arv umbes 100 000. 

Darlingtonis ehitatakse vedureid. 

Aastal 1825 avati maailma esimene raudteeliin Stocktoni ja Darlingtoni raudtee.   

Suurbritannia linnad
Inglismaa tervikomavalitsused
Heinrich von Langen

Heinrich von Langen oli Liivi ordu liige ja pikaajaline Grobiņa foogt 16. sajandi alguses.

Heinrichi vanemad pole teada, kuid ta pärines Münsteri stiftist Everswinkelist. Tema suguvõsa oli piirkonnas üks mõjukamaid ja on teada tema sugulasi, kes samuti Liivi ordu liikmeks astusid.

Aastal 1507 sai Heinrich Grobiņa foogtiks ja pidas seda ametit järgmised 16 aastat. Seejärel teated temast lõppevad.

Kirjandus
Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 526 (lk 403–404).

Grobiņa foogtid
Viborg (täpsustus)

Viborg on mitme asula nimi:
Viborg on linn Taanis, seal on ka samanimeline lään
Viborg on linn USA-s Lõuna-Dakotas
Viborg on Viiburi (Võborg) rootsikeelne nimi
Viborg on mitme Rootsi küla nimi
Siseväed

Siseväed on Venemaa territooriumil tegutsenud riiklike moodustiste (Venemaa Keisririik, NSV Liit) sõjaväestatud korraga siseriikliku julgeoleku tagamiseks moodustatud formeering.

Ajalugu 

Siseväed (внутренная стража) moodustati keiser Aleksander I korraldusega 27. märtsil 1811 seniste linnade ja kubermangude garnisoni koosseisus olnud roodude isikkoosseisust. Sisevalveväed jaotati Venemaa Keisririigi Euroopa osas asuvate kubermangude vahel ning said järjekorranumbrid 1.–8. Nende teeninduspiirkonda kuulus mitu kubermangu. Eestimaa kuulus Peterburi piirkonda. Kubermangudes asusid sisevalvepataljonid kubermangukeskuses ja kandsid selle piirkonna järgi ka nimetust.
Hakuninmaa

Hakuninmaa (rootsi keelesHåkansåker) on linnaosa Helsingis. Hakuninmaa jääb Keskuspuisto, Maununneva ja Mätäjoki vahele. 

See on rahulik piirkond, kus ei ole eriti suuri maju ja liiklus on hõre. Hakuninmaal on oma lasteaed ja kiosk. Suuremad poed asuvad Kannelmäel, Kaivokselas ja Myyrmäel. Hakuninmaa sarnaneb Vantaa (rootsi Vanda) Hakunila linnaosaga.

Viited 

Helsingi linnaosad
Asteegid

Asteegid olid praeguse Mehhiko alal elanud rahvas 14.–16. sajandil.

Asteekide rändhõim seadis end sisse Mexico orgu Texcoco järve soises ümbruses ning pani aluse Tenochtitlani linnale.
 
Aastal 1500 valitsesid asteegid Mehhikos suurt Asteekide riiki. Riigi laiendamist alustati 1430. aastatel asteekide valitseja Itzcoatli juhtimise ajal. 

Tenochtitlani kõrgajal, keiser Montezuma II võimu ajal, elas linnas umbes 300 000 inimest. Suure elanikkonna toitmiseks kasvatati toitu Texcoco järvele kunstlikult rajatud saartel ehk chinampa'del. Asteegi kaupmehed ostsid põhjas elavatelt puebloindiaanlastelt türkiisi, lõunast aga toodi kirevavärvilisi sulgi, mida asteegid kasutasid keepide, lehvikute, peaehete ja kilpide valmistamiseks.

Asteegi sõjaväe üks peamisi ülesandeid oli võimalikult paljude vangide võtmine. Vangid ohverdati Tenochtitlani kesklinnas asuvates hiigelsuurtes püramiid-templites. Inimvere ohverdamine oli paljusid jumalaid kummardavate asteekide jaoks oluline. Asteegid uskusid, et inimveri oli jumalate jaoks ainus sobiv toit.

Asteekidel oli viis tähtsamat jumalat: Quetsalcoatl sulismadu, viljakusjumal, kes võis moonduda ka tuule- ja eluhinguse jumalaks Eheatliks; Tezkatlipoca; Tlaloc; Chalchihuitlicue ja Huitzilopochtli.

Asteegi preestrid moodustasid ühiskonnas erilise klassi. Nad vastutasid keerukate tseremooniate ja ohverdamiste eest, mida korraldati suurtes templites.

Asteekide pealinn oli keskajal üks paremini planeeritud linnasid maailmas. Saarel asuvad tänavad ja kanalid paiknesid ruudustikukujuliselt linna keskel asuva hiigelkompleksi ümber, mis koosnes astmikpüramiididest, templitest, paleedest ja aedadest. Linna ühendasid maismaaga kolm teetammi.

Kui hispaanlased 1520. aastal Ameerikasse saabusid, ei teadnud nad midagi Kesk-Ameerika kultuuridest, nende võimsatest impeeriumitest, keerukatest paleedest ega nende suurepärastest insenerimõtetest ega kogu nende elu hõlmavast usuelust. Hernán Cortési esimesel kohtumisel asteegi keisri Montezumaga kummardas Cortés keisri ees tervituseks ja Montezuma kinkis Cortèsile kulda, vääriskive, nefriiti ning sulgedega ehitud esemeid. Hiljem alistasid hispaanlased asteegid ning nende templid lõhuti maha. Asteekide naabrite maiade tsivilisatsioon suutis vastu pidada 1542. aastani, kuni hispaanlased Méridasse oma pealinna rajasid.

Vaata ka
 Tenochtitláni dünastia

Välislingid
 Pead veeresid... uuri, mida peidab seni suurim asteekide inimohvri-leid 

Ameerika põlisrahvad
Asteekide kultuur
New Yorgi börs

New Yorgi börs (New York Stock Exchange, lühend NYSE) on New Yorgis asuv aktsiabörs. 

NYSE on noteeritud ettevõtete turuväärtuse järgi maailma suurim aktsiabörs. 

Börsil on noteeritud 2773 ettevõtte väärtpaberid. Noteeritud ettevõtete arvu poolest on ta maailmas neljas. Temast ettepoole jäävad Bombay börs (BSE) Indias, Londoni börs ja NASDAQ.

Viited

Välislingid 
New Yorgi börsi koduleht
NYSE muutuste ajalugu

Börsid
New York
Leemurlased

Leemurlased (Lemuridae) on esikloomaliste sugukond alamseltsist Strepsirrhini. 

Taksoni autor on John Edward Gray (1821). 

Sugukonnas on 5 perekonda 22 liigiga, lisaks üks väljasurnud perekond. 

Leemurlased elavad Madagaskaril.

Toitumine 

Leemurlased toituvad peamiselt noortest lehtedest ja putukatest.
Mõned liigid söövad lilleõisi ja seemneid ning isegi mune ja noorlinde.

Viited