joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sport Club Internacional

Sport Club Internacional on Brasiilia jalgpalliklubi, mille kodulinn on Rio Grande do Suli osariigis asuv Porto Alegre. Klubi mängib Brasiilia kõrgliigas Campeonato Brasileiro Série A ja Rio Grande do Suli osariigi meistrivõistlustel Campeonato Gaúcho. Klubi on asutatud 1909. aastal.

Internacional on ainus Brasiilia jalgpalliklubi, mis on tulnud ühtegi mängu kaotamata riigi meistriks (1979). Klubi on tulnud Brasiilia meistriks veel kahel korral, aastatel 1975 ja 1976. Aastal 1992 on võidetud Brasiilia karikavõistlused Copa do Brasil. Rio Grande do Suli osariigi meistrivõistlused on see võitnud rekordilised 45 korda.

2006. aastal võitis Internacional Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused Copa Libertadores. Sama aasta detsembris võitis  Internacional klubide maailmameistrivõistlused, alistades finaalis Hispaania klubiBarcelona. 2007. aastal tuli klubi Recopa Sudamericana võitjaks, alistades 2006. aasta Lõuna-Ameerika klubide karikavõistluste Copa Sudamericana võitja Pachuca. 2008. aastal tuli Internacional Copa Sudamericana. Sellega on klubi võitnud kõik tähtsamad Lõuna-Ameerika klubide võistlused. 2010. aastal tuldi teist korda Copa Libertadorese võitjaks

Internacionali suurim rivaal on Grêmio. Internacionali ja Grêmio vahelised derbimängud on tuntud nime all Grenal. Seda on peetud Brasiilia kõige tulisemaks linnasiseseks derbimänguks.

Internacionali kodustaadion on Estádio Beira-Rio, mis mahutab 50 128 pealtvaatajat.

Klubi tunnusvärvid on punane ja valge.

Praegune meeskond
Seisuga 25. mai 2022

Saavutused 
Rahsuvahelised
Klubide maailmameistrivõistlused (1): 2006
Copa Libertadores (2): 2006, 2010
Copa Sudamericana (1): 2008
Recopa Sudamericana (2): 2007, 2011
Suruga Bank Championship (1): 2009
Dubai Cup (1): 2008
Kirin Cup 1): 1984
Joan Gamperi trofee (1): 1982

Üleriigilised
Brasileiro Série A (3): 1975, 1976, 1979
Copa do Brasil (1): 1992

Osariigilised
Campeonato Gaúcho (45): 1927, 1934, 1940, 1941, 1942, 1943, 1944, 1945, 1947, 1948, 1950, 1951, 1952, 1953, 1955, 1961, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1978, 1981, 1982, 1983, 1984, 1991, 1992, 1994, 1997, 2002, 2003, 2004, 2005, 2008, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016
Copa FGF (2): 2009, 2010

Statistika 
 Enim väravaid klubi meeskonnas – Carlitos (485 väravat aastatel 1938–1951)
 Enim mänge klubi meeskonnas – Valdomiro (803 mängu aastatel 1968–1979 ja 1982)
 Enim väravaid Brasiilia liigas – Valdomiro (59 väravat aastatel 1968–1979 ja 1982)
 Enim mänge Brasiilia liigas – Clemer (210 mängu aastatel 2002–2009)

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht

Brasiilia jalgpalliklubid
Becky Hammon

Rebecca Lynn Hammon (vene Бекки Хэммон; sündinud 11. märtsil 1977 Rapid Citys Ameerika Ühendriikides) on USA-s sündinud ja kasvanud korvpallur. 2008. aastal sai temast naturalisatsiooni teel Venemaa kodanik ja sestpeale esindab ta Venemaa naiste korvpallikoondist.

2008. aasta suveolümpiamängude korvpalliturniiril võitis ta Venemaa koondisega pronksmedali.

2009. aasta MM-il Lätis sai koondisega hõbemedali.

Becky Hammon alustas karjääri WNBA klubis New York Liberty. Aastast 2007 mängib klubis San Antonio Silver Stars. 31. augustil 2011 ületas Hammon seitsmendana WNBAs 5000 punkti piiri.

Ameerika Ühendriikide korvpallurid
Venemaa korvpallurid
Sündinud 1977
Kirjeldustõlge

Kirjeldustõlge on filmile või teatrietendusele pealeloetav kirjeldus, kus dialoogide vahel kirjeldatakse ka ekraanil või laval nähtavat. Seda kasutatakse peamiselt nägemispuudega inimestele kõige visuaalse edasiandmiseks. 

Kirjeldustõlkega antakse infot tegevuste, tegelaste, lavaliste või stseenimuutuste või ka ekraanile ilmunud teksti kohta. Kirjeldustõlge paigutatakse enamasti kuuldavas tekstis esinevatesse pausidesse .

Kirjeldustõlked Eestis 

Eestisse tõi kirjeldustõlked 2007. aastal Sülvi Sarapuu.

2011. aasta jaanuaris oli Eesti ainus kirjeldustõlk Mart Aas, kes on ka aastaid lugenud sisse heliraamatuid pimedatele.

2011. aastaks olid kirjeldustõlke saanud kolm Eesti mängufilmi: "Ruudi", "Kinnunen" ja "Sügisball". Kirjeldustõlkega etendusi oli toimunud Ugalas ja VAT teatris. 2012. aastal loodi Tartu Ülikooli Kliinikumi Lastefondi abiga kirjeldustõlge ka multifilmile "Lotte ja kuukivi saladus".

Eestis on kirjeldustõlke koolitatud Tallinna Ülikooli juures.

Kirjeldustõlgete näiteid 
Kirjeldustõlkeid Tartu Kunstimuuseumi kunstiteostele:

Vaata ka
 Virtuaalnäitus "Nähes Pääsukest"

Viited

Välislingid
 Mirjam Matiisen "Kirjeldustõlge toob kultuuri pimedateni" Puutepunkt, jaanuar 2011
 "Lotte animafilmist valmis kirjeldustõlge vaegnägijatest lastele" ERR, 28. mai 2012
 MTÜ Kakora

Vaegurlus
Tõlkimine
Günter Siegmund

Günter Siegmund (19. detsember 1936 Küstrin (praegu Kostrzyn Oderi ääres, Lubuszi vojevoodkond, Poola) – 13. september 2020) oli Saksamaa ühendvõistkonna ja Ida-Saksamaa endine poksija.

Siegmund oli kahekordne Ida-Saksamaa meister raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1960-1961. Ta sai Ida-Saksamaa meistrivõistlustel raskekaalus (üle 81 kg) 3. koha aastatel 1957, 1959 ja 1963. 

Siegmund sai Saksamaa ühendvõistkonna eest võisteldes raskekaalus (üle 81 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Daniel Bekkerile (Lõuna-Aafrika Liit).

Siegmund sai Ida-Saksamaa eest võisteldes raskekaalus (üle 81 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Benito Pennale (Itaalia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales raskekaalus (üle 81 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Władysław Jędrzejewskile (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Viited

Välislingid
 

Saksamaa ühendvõistkonna poksijad
Ida-Saksamaa poksijad
Sündinud 1936
Surnud 2020
Nitroglütseriin

Nitroglütseriin (NG; tuntud ka kui glütserüülnitraat, trinitroglütseriin või trinitriin) on vedel värvitu õlitaoline suure töövõimega lõhkeaine, mida kasutatakse väga paljude lõhkeainesegude valmistamisel.

Nitroglütseriin on väga tundlik tule ja mehaaniliste mõjutuste suhtes. Selle põlemine võib iseäranis kergesti muutuda detonatsiooniks ning seda eriti suuremate lõhkeaine koguste juures. Nõnda on selle käsitsemine äärmiselt ohtlik ning selle kasutamine puhtal kujul on väga harv. Täiendavaks puuduseks on kõrge sulamistemperatuur (14 °C).

See on suuremates kogustes väga mürgine ning põhjustab läbi naha organismi tungides tugevat peavalu. Samas leiavad selle derivaadid kasutust ka meditsiinilistes rakendustes, kus aitavad alandada vererõhku. Seda seetõttu, et aldehüüdi dehüdrogenaasid lagundavad nitraate lämmastikoksiidiks, millel on veresooni laiendav ja vererõhku alandav toime.

Nitroglütseriin oli esimene praktilist kasutust leidnud lõhkeaine, mis ületas tugevuselt musta püssirohtu. Selle sünteesis esimesena itaalia keemik Ascanio Sobrero 1847. aastal Torino Ülikoolis, olles siis veel Théophile-Jules Pelouze õpilane. Ta nimetas selle püroglütseriiniks. Samuti Pelouze käe all õppinud Alfred Nobel püüdis leida viise, kuidas nitroglütseriini ohutult käidelda. Ta avastas 1866. aastal, et nitroglütseriin absorbeerimisel kiiselguuris moodustub segu, mis oli stabiilne ja lihtsalt käsitsetav, kuid säilitas oma plahvatuslikkuse. Nii sündis dünamiit.

Nitroglütseriin on glütserooli lämmastikhappeester (õigemini triester), mis saadakse glütserooli nitreerimisel kontsentreeritud lämmastikhappe ja väävelhappe seguga.

Viited 

Lõhkeained
Estrid
Lämmastikuühendid
Sisekaitseakadeemia finantskolledž

Finantskolledž on Sisekaitseakadeemia noorim kolledž, kus on alates 2003. aastast võimalik ühendatult õppida maksunduse ja tolli eriala. Akadeemias on tolli eriala õpetatud alates 1992. aastast ja maksukorralduse eriala 2002. aastast alates, kuid seoses Maksu- ja Tolliameti ühinemisega 2004. aastal liideti ka Sisekaitseakadeemia maksukorralduse ja tolli eriala. Vastavalt Maksu- ja Tolliameti strateegilistele otsustele on kohaldatud finantskolledžis õppekavasid nii, et spetsialiseerumine oli kas maksunduse või tolli suunale. Tudengid valivad teise aasta alguses, kas jätkavad süvitsi õppimist tolli suunal või maksunduse suunal. 

Finantskolledžis on õpetatud üliõpilasi nii osakoormuse kui ka päevaõppe vormis. Alates 2018. aastast on uuesti avanenud võimalus õppida päevaõppes, 3 aastat, kui ka osakoormusõppes, 4 aastat. Igal aastal on gruppide suurused jäänud 30-40 tudengi vahele kõigis õppevormides. 

1996. aastal lõpetas esimene lend tolli suunal, 13 üliõpilast. Esimesest lennust kõige tuntum vilistlane on Marek Helm, kes oli aastaid Maksu- ja Tolliameti peadirektor. 

Kolledžit on juhtinud Raul Mill, Christiane Ernits, Uno Silberg ja praegune direktor Kerly Randlane.

Välislingid 
Sisekaitseakadeemia Finantskolledži kodulehekülg

Sisekaitseakadeemia
Sisekaitseakadeemia päästekolledž

Sisekaitseakadeemia päästekolledž on Sisekaitseakadeemia õppeüksus, mis loodi 1993. aastal koolitamaks päästeteenistujaid. 

Päästekolledži õppetegevus toimub kahes õppekeskuses: 
Päästekolledž Tallinnas
Päästekool Väike-Maarjas.

Päästekolledži direktorid
02.08.1993- 03.10.1993 Ants Laas
04.10.1993- 04.10.1995 Jüri Kaup
05.10.1995- 12.08.2001 Andres Talvari
13.08.2001- 31.12.2007 Peeter Randoja
01.01.2008- 15.09.2013 Margus Möldri
16.09.2013- 31.01.2019  Ain Karafin
25.03.2019- Häli Allas

Välislingid
Sisekaitseakadeemia Päästekolledži kodulehekülg
Päästeameti kodulehekülg

Sisekaitseakadeemia
Põhjaväil

Põhjaväil on Tallinna üldplaneeringus kavandatud üks linna põhimagistraale autodele, mis kulgeks ida-läänesuunaliselt vanalinnast põhjas vähendamaks liikluskoormust südalinna peatänavatel ning oleks transiiditee sadamasse.

Põhjaväil algaks Narva maantee ja Pirita tee ristmikult ehk Russalka ristmikult Reidi teena, mis kulgeks ligi 400m piki mereäärt ning seejärel läbiks endisi sadamaalasid kuni Jõe/Lootsi ristmikuni. Edasi kulgeks trass mööda Põhjaväilana välja ehitatud Ahtri tänavat, Mere puiestee põhjaosa ja Põhja puiesteed. Edasine trass Balti jaama piirkonnast Paldiski maanteeni on seni lahtine. Nõukogude perioodil planeeriti Telliskivi tänava laiendamist selleäärsete puumajade arvelt ning magistraaliks muutmist. Hiljem on sellest plaanist loobutud ning otsitud alternatiive ehk nn Pelgulinna ümbersõiduteed. Suurt vastukaja on saanud plaan rajada magistraal läbi Merimetsa roheala mööda endist raudteetammi.

Algselt pandi Põhjaväila põhimõtteline teekoridor paika Tallinna generaalplaanis 1968. aastal. Reaalse ehitustegevuse kallale asuti alles 1999. aastal, kui renoveeriti senine Ahtri tänav ja sellega paralleelselt paiknev endine raudteekoridor ehitati kolmerealiseks (3+3) tänavaks ning seejärel 2001. aastal Mere puiestee ja Põhja puiestee lõik Suur Rannavärava tänavani. Hiljem väila idaots muutus suhteliselt Reidi tee projektiks.

Vaata ka
Lõunaväil
Reidi tee

Viited

Tallinna tänavad
Tartu Püha Vaimu kirik

Tartu Püha Vaimu kirik (kasutatud ka nimekuju Tartu Pühavaimu kirik) oli Tartus Laial tänaval linnamüüri ääres Vene värava juures paiknenud keskaegne kirik.

Pühavaimu kirik oli tõenäoliselt ühelööviline, võlvitud, ilma koorita, väikese nurgatorniga. 

Kirik kuulus Püha Vaimu vennaskonna hospidalile, 16. juunil 1514 andis Leo X selle tsistertslaste Püha Clara kloostrile. Alates 16. sajandi teisest poolest kasutati kirikut aidana (oli ümber ehitatud kahekorruseliseks), lammutati 1890. aastal.

Kirjandust 
 Kaur Alttoa. Kloostritest keskaegses Tartus. 
 Richard Otto. Ueber die Dorpater Klöster und ihre Kirchen. Dorpat 1910.

Välislingid 
 Pühavaimu kiriku asukoht

Tartu piiskopkonna kirikud
Tartu ajaloolised ehitised
Kesklinn (Tartu)
Tartu endised kirikud
Ropaži vald

Ropaži vald on 2. järgu haldusüksus (vald) Lätis Ropaži piirkonnas. 

Vald piirneb sama piirkonna Garkalne ja Stopiņi vallaga, Sigulda piirkonna Allaži, Inčukalnsi ja Mālpilsi vallaga, Salaspilsi piirkonna Salaspilsi vallaga ning Ogre piirkonna Suntaži ja Tīnūži vallaga.

Valla keskus on Ropaži küla.

Ajalugu

Ropaži vald moodustati aastal 1819 haldusreformi käigus. Aastal 1935 oli Ropaži valla pindala 340 km² ja see oli Riia maakonna suurim vald.

Aastal 1945 moodustati valla aladele Ropaži, Augšciemsi, Kākciemsi ja Zaķi külanõukogud, vald ise aga likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954  liideti Ropaži külanõukoguga likvideeritav Augšciemsi külanõukogu, aastal 1962 aga Kākciemsi külanõukogu maad. Aastal 1990 moodustati külanõukogust Ropaži vald, mis kuulus Riia rajooni.

Vallaga samades piirides moodustati 2005. aastal Ropaži piirkond. Aastal 2009 sai piirkonnast 1. järgu haldusüksus. Aastal 2021 liideti senise Ropaži piirkonnaga Garkalne piirkond (Garkalne vald), Stopiņi piirkond (Stopiņi vald) ning Vangaži linn Inčukalnsi piirkonnast.

Mälestised

Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Ropaži ordulinnus ja sealne kalmistu, Jaunmežplēpji muinaskalmed, Kapi muinaskalmed ja Nagli muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Ropaži kirikuõpetaja maja ja Sniedžese söepõletamisala muldkuhjatised.

Loodus

Vald asub Kesk-Läti madalikul. Selle maadele jääb Läti suurim oos Lielie Kangari, mille pikkus on 26 kilomeetrit. 60% vallast on metsamaa. 

Suuremad jõed on Lielā Jugla ja selle lisajõed Krievupe jõgi ning Tumšupe jõgi. Soodest on suurim Lielais Kangari soo (832 ha).

Looduskaitse all on Lūkinozolsi tamm ja kakskümmend seitse nimetut põlispuud. Valla kaguosa jääb Lielie Kangari hoiualale.

Rahvastik 

Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. juuliil 2016 Ropaži valla elanikest lätlasi 72,6%, venelasi 17,3%, valgevenelasi 2,1%, poolakaid 1,3%, ukrainlasi 2,1% ja teistest rahvustest inimesi 3,2%. Rahvus oli märkimata 1,5% inimestest.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Läti vallad
Ropaži piirkond
Zaķumuiža

Zaķumuiža on küla (lielciems) Lätis Vidzemes, Ropaži piirkonna Ropaži vallas. Asub Riiast 25 km ida pool Lielā Jugla vasakul kaldal. 2009. aastal oli seal 1043 elanikku.

Küla varasem saksakeelne nimi oli Waldenrode. Waldenrode mõis kuulus von Wolffide suguvõsale. Nõukogude perioodil asus seal Zaķumuiža linnukasvatusmajand.

Külas on algkool, raamatukogu ja kiirabipunkt. Sinna jäävad Skola, Upeskrasti, Dzelzāmursi, Līčupese, Zaķi, Zaķumuiža ja Silmači bussipeatused.

Aastal 2015 oli külas 1037 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 973.

Viited 

Ropaži piirkonna külad
Hans Torim

Hans Torim (sündinud 25. veebruaril 1930 Tallinnas) on eesti kergejõustiklane, treener ja spordipedagoog. 

Tema õpilaste seas on Kalju Jurkatamm, Charles Vallmann, Margus Kasearu, Toomas Merila, Peeter Laane, Kalju Kikamägi, Ennu Laasner, Milvi Torim, Aili Paju, Tiina Torop, Silva Oja, Holger Peel ja Rein Aule.

Tunnustus
 1968 – Eesti NSV teeneline treener
 2012 – Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (pikaajalise ja tulemusliku pedagoogilise ning spordialase tegevuse eest)

Teoseid
"Kiir- ja tõkkejooksust", 2002, ISBN 9789985785980

Välislingid 
 

Eesti kergejõustiklased
Eesti kergejõustikutreenerid
Eesti spordipedagoogid
Eesti NSV teenelised treenerid
Sündinud 1930
Rūta Meilutytė

Rūta Meilutytė (sündinud 19. märtsil 1997 Kaunases) on endine Leedu ujuja.

2012. aasta suveolümpiamängudel võitis ta naiste 100 m rinnuliujumises kuldmedali, saades Leedu noorimaks olümpiavõitjaks. Ühtlasi sai temast esimene ujuja, kes on pärast Leedu taasiseseisvumist ujumises kuldmedali võitnud.

Ta jagab 100 meetri rinnuliujumise maailmarekordit lühirajal (1.02,36). Ta on 50 meetri rinnuliujumise (29,48) ja 100 meetri rinnuliujumise (1.04,35) endine maailmarekordiomanik.

Aastatel 2012 ja 2013 valiti ta Leedu aasta sportlaseks ning 2015. aastal aasta naissportlaseks.

Isiklik elu

Rūta Meilutytė sündis Kaunases 1997. aastal Saulius Meilutise ja Ingrida Meilutienė tütrena. 2001. aasta märtsis jäi Rūta ema ülekäigurajal auto alla ja hukkus. Laste isa Saulius teenis perele elatist USA-s töötades. Pärast õnnetust naasis ta küll kodumaale, ent parema sissetuleku nimel siirdus peagi tööle Inglismaale. 2010. aastast elab Rūta koos isaga Inglismaal.

Karjäär

2010. aastal purustas ta esimesed Leedu rekordid 50 m ja 100 m rinnuliujumises.

Enne 2012. aasta suveolümpiamänge sai Rūta Meilutytėst noorim Leedu ujuja, kes on olümpianormi täitnud. Londoni olümpiamängudel sai ta 100 m rinnuliujumises kvalifikatsioonivõistlusel esikoha ajaga 1:05.56, mis oli ka uus Leedu rekord. 100 m rinnuliujumise poolfinaalides sai Meilutytė samuti esikoha ajaga 1:05.21, mis oli uus Euroopa ja järjekordne uus Leedu rekord. Finaalis võitis Rūta Meilutytė kulla ajaga 1:05.47.

2013. aastal püstitas ta Barcelonas toimunud veealade MMil poolfinaalis 100 m rinnuliujumises maailmarekordi ajaga 1:04.35, senine maailmarekord oli kümnendiku võrra kehvem ja kuulus 2009. aastast ameeriklannale Jessica Hardyle.

2015. aasta maailmameistrivõistlustel sai ta hõbemedali 100 m rinnuliujumises.

2016. aasta suveolümpiamängududel Rio de Janeiros tuli ta 100 m rinnuliujumises 1.07,32-ga seitsmendaks.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis tuli ta 100 m rinnuliujumises neljandaks. Samadel võistlustel ületas ameeriklanna Lilly King tema maailmarekordi 23 sekundisajandikuga. Meilutytė tuli neljandaks ka 50 meetri rinnuliujumises ning King ületas tema maailmarekordi ka sel distantsil.

2019. aasta mais teatas ta sportlaskarjääri lõpetamisest, kuna teda ähvardas dopinguproovide andmata jätmise eest kaheaastane võistluskeeld.

Isiklikud rekordid 
Allikas

Suures basseinis

Väikeses basseinis

Maailmarekordid 
Pikal rajal

Rūta Meilutytė püstitas pikal rajal kokku kaks maailmarekordit, millest üks 50 m rinnuliujumises ja üks 50 m rinnuliujumises.

Lühirajal

Rūta Meilutytė püstitas lühirajal ühe maailmarekordi – 100 meetri rinnuliujumises

Märkused

Viited

Välislingid 

 Rūta Meilutytė FINA lehel
 Rūta Meilutytė SwimSwam lehel

Leedu sportlased
Sündinud 1997
Ujujad
Keiu Must

Keiu Must (enne abiellumist Keiu Kriit; sündinud 27. oktoobril 1982) on Eesti tõlkija ja tõlk ning Eesti esimene naislavakoomik.

Haridus
Ta on 2012. aastal lõpetanud Tartu Ülikooli inglise keele ja kirjanduse erialal. 2015. aastal sai ta Tallinna Ülikoolist tõlkemagistri kraadi.

Tõlkijana
Keiu Must on töötanud tõlkijana tõlkebüroos Tilde Eesti, hiljem tõlkinud raamatuid ja filmisubtiitreid. 2015. aastast töötab ta vabakutselise tõlgina Euroopa Liidu institutsioonides.

Tõlgitud teoseid
2011 – David C. Douglas. William Vallutaja : normannide mõju Inglismaal. Tallinn. Kirjastus Kunst. 497 lk.
2013 – Lisi Harrison. Hundid söönud, lambad terved. Tallinn. Egmont Estonia. 228 lk.
2014 – Disney. Violetta. Minu saladused, minu unistused. Egmont Estonia. 186 lk.

Kirjutisi
2015 – Keiu Must. Koomik Sander Õigus astub sinu ebamugavustsooni. Eesti Ekspress, 31. jaanuar 2015

Koomikuna
Keiu Must (varasema esinejanimega Keiu Kriit) on Eesti püstijalakoomikute seas esimene naine, ta alustas esinemist inglise keeles. Ta on esinenud Comedy Estonia korraldatud stand-up comedy üritustel. Pikemalt on temast kui naiskoomikust kirjutatud 2011. aasta oktoobris ajakirjas Anne & Stiil.

Tema suuremad etteasted Eesti lavadel jäävad aastatesse 2010–2015 (nt 2012. aasta filmifestivalil tARTuFF Tartus; 2014. aasta lavastuses “Esimene eesti keeles!“, Vaba Lava Tallinnas). Aktiivsematel koomikuaastatel pidas komöödiaetenduste kohta blogi “Must naerab viimasena”. Pärast 2015. aasta lõpus Brüsselisse tööle siirdumist pole ta Eestis koomikuna esinenud.

Tunnustus
Keiu Must võitis 2019. aasta e-etteütluse lausa kahes kategoorias: parima välismaal elava eestlasena ja nutikategoorias.

Viited

Välislingid
 Must naerab viimasena – Keiu Musta komöödiaetenduste blogi. (Seisuga 02.03.2020 on alles vaid viide, sisu pole enam avalik.)
 Gert Kiiler. "Naine seisab püsti ja teeb nalja" Sakala, 7. mai 2012

Eesti koomikud
Sündinud 1982
Sander Õigus

Sander Õigus (sündinud 13. novembril 1989) on Tartust  pärit Eesti lavakoomik, kes esineb Comedy Estonia korraldatud stand-up comedy üritustel. Ta on üks eesti stand-up skeene kujundajaid ja teda peetakse eesti parimaks püstijalakoomikuks.

Sander jutustab pikki ja piinlikke lugusid nii oma lapsepõlvest kui ka igapäevastest tähelepanekutest elust enesest. Tema lood on pikitud rohke enesekriitika ja värvikate sisekaemustega.

Sander Õigus on Eestis tuuritanud kuue täispika sooloetendusega:

Esimesed Triibulised
"Esimesed Triibulised" oli Sander Õiguse 2016. aastal alguse saanud esimene soolotuur, üle Eesti anti 19 etendust ja praegu on see ka internetist leitav. Õigus ise tahtis oma esimeses täispikas etendustesarjaga eesti inimestele eestikeelset stand-up'i tutvustada.

Hoopis Teine Tera
2017. aastaks oli Õigus välja töötanud oma teise täispika show "Hoopis Teine Tera". Erinevalt esimesest tuurist, kus esitamisele tuli pigem pehmem materjal, et Eesti inimesi liiga agressiivse huumoriga mitte ehmatada, läks Õigus seekord peale teadmisega, et inimesed juba teavad, mida nad on kuulama tulnud. Hoopis Teist Tera etendati üle Eesti 28 korda.

Kolmandas Isikus 
2018. aastal läks Õigus tuuritama oma kolmanda täispika show'ga, millega esineti vähemalt 20 saalis üle Eesti.

Neljanda Seina Taga 
Sander Õiguse neljas sooloturniir on rekordiline, ükski eesti koomik ei ole veel välja töötanud nelja täispikka sooloesitust. Neljanda Seina Taga soolotuur sai alguse 2019. aastal ja tuuritamine käib.

Viited

Eesti koomikud
Sündinud 1989
Surju raudteejaam

Surju raudteejaam oli raudteejaam Pärnumaal Saarde vallas Jaamakülas, 3 km kaugusel Surjust.
Läbi Jaamaküla kulges kuni 2008. aastani laiarööpmeline Pärnu–Mõisaküla raudtee, millel lisaks kaubarongidele liiklesid ka reisirongid; peamiselt liinidel Tallinn–Pärnu–Riia (kuni 1992) ja Tallinn–Mõisaküla (kuni 1996).

Ajalugu

Jaam rajati 1896. aastal seoses kitsarööpmelise Valga–Ruhja–Pärnu raudteeliiniga. Toona jäi see Pärnu kihelkonda Surju mõisa maadele. 1975–1981 rajati kitsarööpmelise raudtee asemele laiarööpmeline raudtee (rööpmelaius 1520 mm).

Surju raudteejaamale eelnes Pärnu poolt tulles Vaskrääma ja järgnes Sigaste raudteepeatus. Kitsarööpmelise raudtee ajastul asus enne Sigastet veel ka Riisselja raudteejaam. 
Laiarööpmelise raudtee ajal asus jaamas üks madal perroon, lisaks peateele üks kõrvaltee, tupiktee ning kitsarööpmeliselt raudteelt üle võetud jaamahoone, mis praegu seisab kasutuseta ja laguneb. 

1980. aastatel andis Surju jaam tööd kokku üheksale inimesele (neljale jaamakorraldajale, neljale pöörmeseadjale ja jaamaülemale).

Viimane regulaarne reisirong (liinil Tallinn-Mõisaküla) peatus Surju jaamas 31. jaanuaril 1996. 
Kaubarongid sõitsid Pärnu–Mõisaküla vahet veel kuni 2000. aastate alguseni. Raudtee demonteeriti 2008. aastal. 
Surju viimane jaamakorraldaja oli Virve Mäemurd.

Jaamahoone

Surju jaamahoone valmis 1896. aastal. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi analoogselt Lelle, Olustvere, Võhma jmt jaamahoonetega. 
Jaamahoonet laiendati 1926. aastal. 

Puidust jaamahooneid iseloomustab ühe-kahekorruseline asümmeetriline fassaad, mille ülesehitus sarnaneb laiarööpmelise raudtee jaamahoonetega. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoonena torkab esile aga tagasihoidlikum dekoorikasutus. Hoone keskel asub läbi maja ulatuv vestibüül, millest paremal asuvas ühekorruselises külgtiivas asus reisijate ootesaal. Vasakul asus kontori- ja postiruum koos vestibüüli avaneva piletimüügiaknaga. Teisel korrusel asus jaamaülema korter.

Surju jaamahoone eristub mõneti tüüpprojektist, kuna hoone ühekorruseline tiib on tavapärasest pikem (kuus telge, tavapäraselt neli). 
Jaamahoone puhul torkab esile ka tänaseni terviklikult säilinud (olgugi, et tagasihoidlik) dekoor.

Jaamahoone säilitas oma funktsiooni ka peale raudtee ümberehitamist laiarööpmeliseks. 1998. aastast on Surju jaamahoone arvel kultuurimälestisena (nr 16815).
Hoone kuulub tänaseks Edelaraudteele, kuid selle seisukord ja pikemas perspektiivis säilimine on problemaatiline.

Viited

Välislingid
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
 FOTO: Surju jaam aastal 1999; Baltic Trains Picture Gallery
 Pärnu Postimees: "Jaamakülas tahab Virve Mäemurd taas vedurivilet kuulda"; 15.01.2012
 Surju jaam; Eesti kitsarööpmelised raudteed
 Peahoone kultuurimälestiste riiklikus registris

Eesti raudteejaamad
Saarde vald
Pärnu kihelkond
Valga–Ruhja–Pärnu raudtee
Tallinna–Pärnu–Riia raudtee
Kilingi-Nõmme raudteepeatus

Kilingi-Nõmme raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Saarde vallas Kilingi-Nõmme linnas.

Läbi Kilingi-Nõmme kulges kuni 2008. aastani laiarööpmeline Pärnu–Mõisaküla raudtee, millel lisaks kaubarongidele liiklesid ka reisirongid; peamiselt liinidel Tallinn–Pärnu–Riia (kuni 1992) ja Tallinn–Mõisaküla (kuni 1996).

Ajalugu

Kilingi-Nõmme raudteejaam rajati 1895. aastal seoses kitsarööpmelise Valga–Ruhja–Pärnu raudtee rajamisega. Toona jäi jaam Saarde kihelkonda Kilingi mõisa maadele. Eesti territooriumile jäi sellest pärast Eesti ja Läti vahelise piiri paikapanemist Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee.
Kitsarööpmeline raudtee suleti lõplikult 1975. aastal, mille tulemusel suleti ka Kilingi-Nõmme raudteejaam.

1975–1981 rajati kitsarööpmelise raudtee asemele laiarööpmeline raudtee. Endisest Kilingi-Nõmme raudteejaamast sai selle tulemusel raudteepeatus. Uus, ühe kõrvalteega raudteejaam rajati Kilingi-Nõmmest 2,6 km Pärnu suunas Marana küla lähedale.

Viimane reisirong sõitis läbi Kilingi-Nõmme 31. jaanuaril 1996. Kaubarongid sõitsid Pärnu-Mõisaküla vahet veel kuni 2001. aastani. Kilingi-Nõmmele eelnes Pärnu poolt tulles Sigaste ja järgnes Tihemetsa raudteepeatus. 
Peatuses asus üks madal perroon ja jaamahoone, mis praeguseks on eraomanduses.

Jaamahoone
1937. aastal valmis Hendrik Otlooti projekti järgi ehitatud kahekorruseline funktsionalistlikus stiilis jaamahoone. 

Hoone oli tollal uudse ruumijaotusega, kus reisijate ooteruum, kaubaait, postkontor ja kolm jaamatöötajate elukorterit oli ehitatud ühtekokku. 
Kogu ehitus läks maksma 23 000 krooni.

Jaamahoone on säilinud, kuid kasutuseta.

Pilte

Vaata ka
 Pärnu–Mõisaküla raudteelõik
 Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee
 Eesti raudteetransport

Viited

Välislingid
 FOTO: Mootorvedur M62 Kilingi-Nõmmel, aasta 1998; Baltic Trains Picture Gallery
 "Mõisaküla: viimane sõit raudteed pidi Pärnusse", EPL 16.07.2007
 TKA-6 draisines passing Kilingi-Nõmme – YouTube 16.08.2007
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Kilingi-Nõmme
Valga–Ruhja–Pärnu raudtee
Tallinna–Pärnu–Riia raudtee
Virumaa Teataja

Virumaa Teataja on Eesti kohalik ajaleht, mis ilmub Virumaal. Ajalehe esimene number ilmus 1925. aastal. Ajalehe väljaandja on AS Eesti Meedia.

Ajaleht Virumaa Teataja ilmub viis korda nädalas (teisipäevast laupäevani) ning kajastab põhiliselt Lääne-Virumaa uudiseid ja sündmusi, kuid ka Ida-Virumaa uudiseid ja mujal Eestis toimuvat.

Ajalehe toimetus asub Rakvere linnas. Virumaa Teataja peatoimetaja oli kuni 2018. aasta augustini Aarne Mäe. Seejärel on peatoimetaja Eva Samolberg-Palmi. .

Ajalugu
Ajalehe varasemad ja hilisemad nimed:
Virumaa Teataja (1925–1940)
Punane Virumaa (1940–1941) – EK(b)P Virumaa Komitee ja ametiühingute häälekandja, mida andis välja Eesti NSV Riikliku Kirjastuskeskuse Ajalehtede Kirjastus, vastutav toimetaja K. Vahtra.
Virumaa Teataja (1941–1944)
Viru Sõna (1944–1950)
Punane Täht (1950–1988)
Viru Sõna (1988–1993)
Virumaa Teataja (aastast 1993 tänaseni)

Viited

Välislingid
Virumaa Teataja koduleht

Eesti ajalehed
Rakvere
Lääne-Viru maakond
Agu Põld

Agu Põld (14. juuli 1909 Tartu – 17. märts 1966 Kilingi-Nõmme) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1928 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1928–1938 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas (käies õpingute alguses sõjaväeteenistuses), mille ta lõpetas aastal 1938 mag phil astmega. Ta oli EÜS-i vilistlane. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta ajalooõpetajana Tartu gümnaasiumides. Ordineeriti 25. märtsil 1945 (koos August Eero ja Hugo Valmaga) õpetajaks.

Ta oli aastatel 1945–1946 Mõisaküla koguduse õpetaja, aastatel 1946–1953 oli ta Vigala Maarja koguduse õpetaja (hooldades aastatel 1948–1951 ka Mihkli Miikaeli kogudust; Vigalas olles on ta hooldanud ka Pärnu-Jakobi kogudust). Aastatel 1953–1966 oli ta Saarde Katariina koguduse õpetaja.

Agu Põld suri aastal 1966 ja ta on maetud Tartusse Pauluse kalmistule oma isa jalutsisse.

Isiklikku
Tema isa Peeter Põld oli teoloogi haridusega pedagoogikateadlane, karskustegelane ja Eesti Vabariigi esimene haridusminister, onu Harald Põld oli eesti vaimulik, piiblitõlkija ja misjonitegelane. Vend Toomas Põld oli luterlik vaimulik Saksamaal (ja E.E.L.K. Saksamaa praostkonna praost), õemees Helmut Piir oli Vancouveri koguduse õpetaja, õepoeg Gustav Piir oli Toronto Peetri- ja Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja ning on praegu Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja. Onupoeg Hillar Põld oli kirikuõpetaja ja kirikuajaloo õppejõud, onupoeg Eerik Põld oli kunstiajaloolane, onupoeg Naan (Naatan) Põld oli Hamburgi muusikaülikooli lauluprofessor ning oratooriumide ja kantaatide solist. Tütar Rutt Hinrikus on kirjandusteadlane ja -kriitik, tütrepoeg Taavet Hinrikus on firma TransferWise kaasasutaja ja üks omanikke.

Viited

Välislingid 
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Igal perekonnal on lugu, Eesti Kirik, 9. septembril 2009. a.

Mihkli koguduse vaimulikud
Mõisaküla koguduse vaimulikud
Pärnu-Jakobi koguduse vaimulikud
Saarde Katariina koguduse vaimulikud
Vigala Maarja koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Pauluse kalmistule maetud
Sündinud 1909
Surnud 1966
Tallinna–Lelle rongiliin

Tallinna–Lelle rongiliin oli Edelaraudtee opereeritav rongiliin Eestis. Liin läbis Harju ja Rapla maakonda.

Peale 2014. aastat on Elron kasutanud Tallinn-Lelle liini ainult Lelle-Türi remondi tõttu. Igapäevaselt liin kasutuses ei ole. 

Praegu võimaldavad Tallinna ja Lelle vahel liigelda Tallinna–Türi ja Tallinna–Viljandi liini reisirongid.

Peatused

 Tallinn
 Tallinn-Väike
 Liiva
 Männiku
 Saku
 Kasemetsa
 Kiisa
 Roobuka
 Vilivere
 Kohila
 Lohu
 Hagudi
 Rapla
 Keava
 Lelle

Endised peatused
 Ohekatku raudteepeatus

Välislingid
 YouTube-i video: Tallinn-Balti jaamast Lellesse; 20.06.2008

Eesti endised raudteeliinid
Reet Kasik

Reet Kasik (sündinud 5. mail 1946) on eesti keeleteadlane ja õppejõud.

Haridus
Kasik lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina ning eesti keele ja kirjanduse õpetajana 1969. aastal. 1973. aastal sai ta Tartu Ülikoolis filoloogiakandidaadi kraadi väitekirja "Verbide ja verbaalsubstantiivide tuletusvahekorrad tänapäeva eesti keeles" eest ning 1994. aastal kaitses ta sealsamas filoloogiadoktori kraadi tööga "Verbid ja verbaalsubstantiivid tänapäeva eesti keeles: tuletusprotsess ja tähendus."

Töökäik
Ta oli Tartu Riikliku Ülikooli aspirant (1969–1972), vanemõpetaja (1972–1977) ja dotsent (1977–2008). See järel oli ta Tartu Ülikoolis vanemteadur (2007–), eesti keele professori kohusetäitja ja eesti keele õppetooli juhataja 1992–1995. 

18. juunil 2010 nimetati Reet Kasik Tartu Ülikooli emeriitdotsendiks.

Kasik on töötanud ka Soomes Oulu Ülikooli eesti keele lektorina (1974–1976), Turu Ülikooli eesti keele lektorina (1988–1992) ning Helsingi ülikooli eesti keele külalisprofessorina (1995–1999, 2007–2009).

Teoseid
 Mati Erelt, Reet Kasik, Helle Metslang jt., "Eesti keele grammatika 2. Süntaks". Tallinn: Eesti TA Keele ja Kirjanduse Instituut, 1993
 Reet Kasik, "Hakkame rääkima! Viron kielen peruskurssi". Turku, (5. trükk 1994, 7. trükk 1997)
 Mati Erelt, Reet Kasik, Helle Metslang jt., "Eesti keele grammatika 1. Morfoloogia, sõnamoodustus". Tallinn: Eesti TA Keele ja Kirjanduse Instituut, 1995
 Reet Kasik, "Johdatus viron kielen tutkimukseen" Helsinki : Suomalais-ugrilainen seura, Suomalais-ugrilainen laitos, 1999
 Reet Kasik, "Eesti keele sõnatuletus". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1996 (2., täiendatud ja parandatud trükk 2004, 3. parandatud trükk 2009)
 Reet Kasik, "Sissejuhatus tekstiõpetusse". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2007
 Reet Kasik, Mati Erelt, Tiiu Erelt, "Eesti keele väljendusõpetus kõrgkoolidele". Tallinn: M. Erelt, 2007 (2., täiendatud trükk Tallinn: Emakeele Selts, 2011)
 Reet Kasik, "Stahli mantlipärijad: eesti keele uurimise lugu." Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2011
 Reet Kasik, "Sõnamoodustus" ("Eesti keele varamu", 1.) Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2015

Tunnustus
 1995 – Eesti Vabariigi teaduspreemia
 2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2018 – Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhind
 2019 – Eesti Keeletoimetajate Liidu auliige
 Emakeele Seltsi auliige

Viited

Välislingid
 
 Reet Kasik palub hoiduda ajalehes ropendamisest. Tartu Postimees, 29. august 2005
 Reet Kasiku ettekanne "Võimu keel" 2013. aasta emakeelepäeval. Video. UTTV, 14. märts 2013

Eesti keeleteadlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhinna laureaadid
Sündinud 1946
TEP60

TEP60 (ТЭП60) on 1950. aastate lõpus konstrueeritud diiselveduriseeria, mida tootis Kolomna veduritehas Venemaal.

TEP60 oli mõeldud raskete reisi- ja kiirrongi koosseisude vedamiseks Nõukogude Liidu sisestel raudteedel, rööpmelaiusele 1520 mm.

Nõukogude mootorvedurite seeria nimetused tähistavad veduri tüüpi ja projekti numbrit. TEP60 puhul tähistab täht T mootorveduri üldtunnust, E - elektriülekannet ja P - reisirongi vedurit.

Aastatel 1960–1987 ehitati 1472 TEP60 vedurit, lisaks 116 kaksikvedurit 2TEP60. Kokku toodeti 1704 vedurit. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist on TEP60 töötanud Venemaal, Ukrainas, Valgevenes, Lätis, Leedus ja Eestis.

Eestis on TEP60 vedureid kasutatud alates 1961. aastast ja nendega veeti kuni 18-vagunilisi kiirronge kaaluga 1050 t.

Pärast Eesti taasiseseisvumist sai Eesti Raudtee TEP60 omanikuks 1992. aastal, kui Lätis asunud reisivedurite park jaotati kolme Balti riigi vahel. TEP60 vedurid sõitsid Eesti Raudteel kuni 20. sajandi lõpuni. Ainuke Eestis säilinud TEP60 numbriga 0924 asub Haapsalu Raudteemuuseumis. TEP60 vahetasid välja uuemad ja võimsamad TEP70 seeria mootorvedurid.

Tehnilised andmed
 Pikkus – 19 250 mm
 Kiirus – 160 km/h
 Töökaal – 129 t
 Võimsus – 2205 kW (3000 hj), 750 p/min
 Mootor – kahetaktiline turbolaadimisega V16-diiselmootor, 11Д45А (16ДН23/30)

Välislingid

Video: TEP60 veduri dokumentaal (inglise k subtiitritega) YouTube'is
Pilte

Vedurid
Eesti Raudteemuuseum

Eesti Raudteemuuseum on Haapsalu raudteejaamas asuv väli- ja siseekspositsiooniga muuseum, mis kajastab Eesti raudteetranspordi ajalugu.

Haapsalus alates 1997. aasta juunist asuv muuseum jätkab 1970. aastal Tallinnas Balti jaamas Eesti Raudtee 100. aastapäeva puhul loodud muuseumi tegevust.

2021. aastal põles väliekspositsiooni osaks olev dresiin. Kahtlustati süütamist.

Seoses Haapsalu raudtee taastamisega on lähitulevikus plaanis muuseumi väliekspositsioon ümber paigutada praeguse Haapsalu jaama perrooni eest ajaloolise raudtee kaubaaida juurde, kuhu on kavas ehitada ka remonditöökoda.

Vaata ka
 Eesti raudteetransport
 Eesti Muuseumraudtee
 Avinurme muuseum-raudtee

Viited

Välislingid
 YouTube-i video: LIIPRID.ee intervjuu raudtee- ja sidemuuseumi juhataja Talis Varega
 Raudtee- ja sidemuuseum Haapsalus; Puhka Eestis
 Raudtee- ja sidemuuseum

Haapsalu muuseumid
Georg I (Anhalt-Dessau)

Georg I (u. 1390 – 21. september 1474) oli Askania dünastiast Saksa vürst ja Anhalt-Dessau vürstkonna valitseja.

Ta oli Sigismund I ja selle naise Judithi teine poeg.

Elu 

Aastal 1405, pärast oma isa surma, päris Georg koos oma vanema venna Waldemar IV ning nooremate vendade Sigismund II ja Albrecht V-ga Anhalt-Dessau vürstkonna. Aastaks 1435 võttis ta tiitli "Zerbsti ja Dessau isand" ning aastast 1460 nimetas ennast Kötheni isandaks.

Aastal 1468 päris ta Anhalt-Bernburgi vürstkonna, kolm aastat hiljem sõlmis ta pärimislepingu Anhalt-Kötheni vürsti Adolf I-ga, kes nimetas ta kaasvalitsejaks (Mitherr) õigustega poolele Anhalt-Kötheni vürstkonnast. Georg siiski loobus oma õigustest oma vanema poja Waldemar VI kasuks, kellest sai Anhalt-Kötheni vürstkonna uus kaasvalitseja.

Georgi vendade surmad ajavahemikus 1417–1469 ilma meessoost pärijateta tegid temast Anhalt-Dessau ainuvalitseja kuni tema oma surmani.

Abielud ja järeltulijad 

Pärast aastat 1413 abiellus Georg Anhalt-Bernburgi vürsti Otto III tütre Matildaga. Abikaasad olid omavahel seotud kui Anhalti krahvi Heinrich I otsesed järeltulijad, selle poegade Bernhard I (Matilda esivanem) ja Siegfried I (Georgi esivanem) kaudu. Abielu oli lastetu.

Aastal 1432 abiellus Georg teist korda Oelsi hertsogi Konrad III tütre ja Saksi kuurvürsti Albrecht III lese Euphemiaga. Nad said kuus tütart:

 Anna (suri 8. aprillil 1492)
 Margarete (suri enne 1516)
 Hedwig (suri noorelt)
 Marie
 Hedwig (suri enne 1516)
 Barbara

Pärast aastat 1442 abiellus Georg kolmandat korda Sophiega, võib-olla Hohnsteini suguvõsast. Nad said kolm last:

 Agnes (sündis 1445 – suri 15. augustil 1504)
 Waldemar (sündis 1450 – 1. novembril 1508)
 Scholastica (sündis 1451 – suri 31. juulil 1504)

Enne 25. juulit 1452 abiellus Georg neljandat korda Lindow-Ruppini krahvi Albrecht VIII tütre Annaga. Nad said üheksa last:

 Ernst (suri 12. juunil 1516)
 Georg (sündis 1454 – suri 25. aprillil 1509)
 Sigismund (sündis 1456 – suri 27. novembril 1487)
 Anna (suri 10. oktoobril 1531)
 Rudolf (suri 7. septembril 1510)
 Bernhard (suri noorelt)
 Johann (suri noorelt)
 Heinrich (suri noorelt)
 Lorenz (suri noorelt)

Anhalt-Dessau vürstid
Sündinud 1390
Surnud 1474
Mädanik

Mädanik on seente või mikroobide tekitatud laguprotsess taimses koes.

Vaata ka
kuivmädanik
märgmädanik
lehemädanik
puidumädanik
juuremädanik
tüvemädanik
laomädanik
kõvamädanik
pehmemädanik
valgemädanik
Lendstart

Lendstart ehk lendlähe on stardijoonele lähenemine ja selle ületamine liikuva sõidukiga, selleks kõrvalist abi mitte kasutades.

Esmakordselt võeti kasutusele Ene Viilma poolt, kes pidi põhjendama starti lubamist liikuva sõidukiga ekipaazile, mille sõidukil sidur ei töötanud. Kuna stardimäärustikus ei olnud see keelatud, oli see lubatud.

Edaspidi lisati see väljend ka stardimäärustikku, millekohaselt lendstart ei ole lubatud.

Sport
Fredo Getúlio Aurelio

Fredo Getúlio Aurelio (sündinud 22. septembril 1954) on Brasiiliast pärit Eesti ja Soome jalgpallitreener.

Aastatel 2007–2010 oli ta JK Nõmme Kalju peatreener, alates maist 2010 samas treener.

Tal on Brasiilia ja Soome kodakondsus.

Eesti Jalgpalliliit algatas 12. märtsil 2021 distsiplinaarasja Getulio Aurelio Fredo suhtes, mis puudutab alaealise noore jalgpalluri seksuaalset väärkohtlemist. 19. märtsil määras EJL talle tähtajatu jalgpallis tegutsemise keelu.

6. septembril 2022 teatati, et Harju maakohus mõistis Getulio Aurelio Fredo süüdi seksuaalses ahistamises ning karistas teda nelja-aastase tingimisi vanglakaristusega.

Viited

Välislingid
Transfermarkt.com profiil
Jalgpall.ee profiil

Brasiilia jalgpallitreenerid
Sündinud 1954
Wolfgang (Anhalt-Köthen)

Wolfgang (1. august 1492 – 23. märts 1566) oli Askania dünastiast Saksa vürst ja Anhalt-Kötheni vürstkonna valitseja. Ta oli üks esimesi protestantlikke valitsejaid Saksa-Rooma riigis.

Ta oli Anhalt-Kötheni vürsti Waldemar VI ja tema naise Margarete teine (kuid vanim elusolev) poeg.

Elu 

Aastal 1500 võeti Wolfgang vaid kaheksa-aastasena vastu Leipzigi Ülikooli ja aastal 1508 võttis ta kuueteistkümneaastasena üle oma vürstkonna valitsemise residentsiga Köthenis. Wolfgangil oli võimalus kohtuda Martin Lutheriga Augsburgi riigipäeval aastal 1521. Lutheri abiga teostas Wolfgang reformatsiooni Anhalt-Köthenis (1525) ja Anhalt-Bernburgis (1526), mis tegi neist teise ja kolmanda riigi maailmas (pärast Saksimaa kuurvürstiriiki), kes võtsid protestantismi ametlikult omaks. Aastal 1526 ühines Wolfgang üheskoos teiste evangeelsete riikidega kaitseliitu keiser Karl V vastu; see oli otsene eelmäng hilisemale Schmalkaldeni liidu moodustamisele. Wolfgang oli ka üks kuuest vürstist, kes 19. aprillil 1529 koostasid protestantliku vähemuse esindajatena Rigipäeval Speyeri protestatsiooni ja pöördusid Riigipäeva poole, et eemaldada riigivanne (saksa Reichsacht) Lutheri vastu, samuti tema tööde ja õpetuste keeld, ning kutsusid üles evangeelse usu piiramatule levikule. Aastal 1530 allkirjastas ta Augsburgi riigipäeval Augsburgi usutunnistuse. Aastal 1534 korraldas Wolfgang esimese kiriku ülevaatuse (saksa Kirchenvisitationen) Anhalt-Köthenis, sundvõõrandas katoliku kiriku valdused ja andis need üle kohalikele omavalitsustele.

Aastal 1544 loobus ta oma õigustest Anhalt-Dessau üle oma nõo kasuks, kuid säilitas oma õigused Anhalt-Bernburgi üle, kus ta aastal 1538 laiendas lossi Wolfgangi tiivaga, mis tegi sellest suurima renessanss lossi Põhja-Saksamaal. Kui Kötheni vana "Burg" aastal 1547 tules hävines, tegi ta residentsiks Bernburgi. Sel aastal osales ta Mühlbergi lahingus ja pandi keisri poolt riigivande alla. Wolfgang sai varjupaiga Saksimaal ja nimetati aastal 1551 kuurvürst Moritzi poolt Magdeburgi kuberneriks. Aastal 1552 vabanes ta vastavalt Passau lepingu tingimustele riigivande alt ja sai oma valdused tagasi.

Aastal 1562 andis ta siiski kõik oma valdused oma nõole, hoides alles ainult Coswigi. Aastal 1564 läks ta Zerbsti, kus ta kaks aastat hiljem suri, vallalise ja lastetuna.

Anhaltid
Sündinud 1492
Surnud 1566
Anhalt-Plötzkau

Anhalt-Plötzkau oli vürstkond Saksamaal. See loodi kahel korral. Esmakordselt loodi see aastal 1544 seoses Anhalt-Dessau jagunemisega, kuid vürstkond lakkas olemast pärast vürst Georg III surma aastal 1553, mil selle päris Anhalt-Zerbsti vürst. 

Teist korda loodi see aastal 1603 seoses ühendatud Anhalti vürstkonna jagunemisega; seekord, et luua suurem vürstkond, liidendati Anhalt-Bernburgi osi. See teine riik kestis aastani 1665, mil vürst Lebrecht jätkas Anhalt-Kötheni vürstina ja Plötzkau tagastati Anhalt-Bernburgi vürstkonnale.

Anhalt-Plötzkau vürstid 1544–1553 

 Georg III 1544–1553

Anhalt-Zerbstile aastal 1553.

Anhalt-Plötzkau vürstid 1603–1665 

 August 1603–1653
 Ernst Gottlieb 1653–1654
 Lebrecht 1653–1665 (kaasvalitseja)
 Emanuel 1653–1665 (kaasvalitseja)

Ühendati Anhalt-Bernburgiga aastal 1665.

Saksamaa ajaloolised riigid
Saksa-Rooma riigi valdused
Harry Kurschat

Harry Kurschat (sündinud 28. veebruaril 1933 Neuköllni linnarajoonis Berliinis) on Saksamaa ühendvõistkonna ja Lääne-Saksamaa endine poksija.

Kurschat oli kokku kolmekordne Lääne-Saksamaa meister kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1953–1954 ja 1956.

Kurschat sai Saksamaa ühendvõistkonna eest võisteldes kergekaalus (kuni 60 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Richard McTaggartile (Suurbritannia).

Kurschat võitis Lääne-Saksamaa eest võisteldes kergekaalus (kuni 60 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks.

Kurschat poksis veebruarist 1958 kuni maini 1964 elukutselisena ning pidas kokku 34 kohtumist. Ta võitis neist 29 (neist 23 nokaudiga), kaotas 3 (neist 1 nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist.

Viited

Välislingid
 
 

Saksamaa ühendvõistkonna poksijad
Lääne-Saksamaa poksijad
Sündinud 1933
Anhalt-Köthen

Anhalt-Kötheni vürstkond on esinenud kahel korral. Esimene riik loodi aastal 1396, kui Anhalt-Zerbst jagunes Anhalt-Dessauks ja Anhalt-Kötheniks. Esimene riik kestis aastani 1552, kui selle päris Anhalt-Dessau. 

Teist korda loodi riik aastal 1603, kui taas kord jagunes Anhalt-Zerbst. Seoses vürst August Ludwigi surmaga aastal 1774 vürstkond jagunes, loodi uus riik Anhalt-Pleß. 

Aastal 1806 tõusis Anhalt-Köthen hertsogkonnaks. Seoses hertsog Heinrichi surmaga aastal 1847 hääbus Anhalt-Kötheni liin ja riigi päris Anhalt-Dessau hertsog.

Anhalt-Kötheni vürstid 1396–1561 

 Albrecht III 1396–1423
 Waldemar IV 1423–1436 (kaasvalitseja)
 Adolf I 1423–1473
 Albrecht V 1473–1475 (kaasvalitseja)
 Magnus 1475–1508 (kaasvalitseja) (suri aastal 1524)
 Adolf II 1475–1508 (kaasvalitseja) (suri aastal 1526)
 Philipp 1475–1500 (kaasvalitseja)
 Waldemar VI 1471–1508 (Anhalt-Dessau)
 Wolfgang 1508–1562 (suri aastal 1566)

Anhalt-Dessaule aastal 1562.

Anhalt-Kötheni vürstid 1603–1806 

 Ludwig 1603–1650
 August regent 1650–1653
 Lebrecht ja Emanuel kaasregendid 1653–1659
 Wilhelm Ludwig 1650–1665
 Lebrecht 1665–1669
 Emanuel 1665–1670 (kaasvalitseja)
 Emanuel Lebrecht 1671–1704
 Leopold 1704–1728
 August Ludwig 1728–1755
 Karl Georg Lebrecht 1755–1789
 August Christian 1789–1806

Tõusis hertsogkonnaks aastal 1806.

Anhalt-Kötheni hertsogid 1806-1847 

 August Christian 1806–1812
 Leopold III regent 1812-1817
 Leopold IV regent 1817-1818
 Ludwig August 1812–1818
 Ferdinand Friedrich 1818–1830
 Heinrich 1830–1847

Anhalt-Dessaule aastal 1847.
Saksamaa ajaloolised riigid
Saksa-Rooma riigi valdused
Laura Asadauskaitė-Zadneprovskienė

Laura Asadauskaitė-Zadneprovskienė (sündinud 28. veebruaril 1984) on Leedu viievõistleja, olümpiavõitja.

Asadauskaitė on abielus Andrejus Zadneprovskisega ja jättis 2010. aasta hooaja vahele, sest ta sünnitas lapse.

Asadauskaitė võitis Londoni olümpiamängudel 2012 kaasaegses viievõistluses kuldmedali.

Leedu sportlased
Sündinud 1984
Moodsad viievõistlejad
Popkultuur

Pop(ulaar)kultuur ehk massikultuur on isikupäratu maitsega tarbijale mugandatud vaimne ja aineline kultuur. 

Popkultuur muutus sotsiaalseks nähtuseks pärast II maailmasõda, kui tarbekaubatoodang oluliselt tõusis ja massikommunikatsioonivahenditega (algul eriti televiisoritega) sai kiiresti levitada tekkivat ajaviitelist kunsti.

Vaata ka

Popkultuuriturism

Viited
Vassili Väinloo

Vassili Väinloo (enne eestistamist Vassili Velsvebel; 25. detsember 1910 Reo, Pihtla vald – 16. november 1987 Tartu) oli eesti õigeusu vaimulik.

Ta lõpetas 1930. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi, 1935. aastal Petseri vaimulik seminari ja 1937. aastal Tallinna Pedagoogiumi. Aastal 1937 pühitseti ta alul diakoniks, seejärel (14. novembril 1937) preestriks.

Ta oli aastatel 1937–1940 Sindi Jumalailmumise koguduse preester ja kooliõpetaja (Sindis). Aastatel 1941–1947 oli ta Kilingi Püha Nikolai koguduses preestriks (ja aastatel 1941–1944 ka õpetajana Kilingi-Nõmme algkoolis), hooldades samal ajal Mõisaküla Püha Vaimu kogudust. Aastatel 1947–1987 oli ta Häädemeeste Issandamuutmise koguduse preester, lisaks hooldas ta aastatel 1952–1987 Treimani Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kogudust, aastatel 1953–1987 Laiksaare Ristija Johannese kogudust, aastatel 1966–1987 Tahkuranna Jumalasünnitaja Uinumise kogudust. Vahepealsetel aastatel hooldas ta ka Tõstamaa lähedasi kogudusi: aastatel 1961–1966 Seli-Tõstamaa Püha Vassilius Suure kogudust, aastatel 1962–1966 Pootsi-Kõpu Püha Kolmainu kogudust ja aastatel 1963–1964 Tõhela-Murro Ristija Johannese kogudust.

Vassili Väinloo suri 1987. aastal Tartus Maarjamõisa haiglas. Ta on maetud Häädemeeste õigeusu kalmistule.

Tunnustus 
 11. aprill 1976 Püha Vladimiri orden (III järk)
 19. september 1976 Mitra kandmise õigus

Viited

Eesti õigeusu vaimulikud
Petseri vaimuliku seminari vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1910
Surnud 1987
Palamuse O. Lutsu Kihelkonnakoolimuuseum

Palamuse O. Lutsu Kihelkonnakoolimuuseum on kihelkonnakooli elu tutvustav muuseum Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas. 

Praeguse muuseumi asupaik, Palamuse kihelkonnakooli hoone ja köster Aleksander Georg Nieländeri eluruumid valmisid 1873. aastal, kool tegutses seal 1975. aastani. 5. jaanuaril 1987 avati seal muuseum, milles eksponeeritakse 19. sajandi lõpu kihelkonnakooli elu Oskar Lutsu jutustuse "Kevade" kaudu. 

Hoone ruumides korraldatakse praegu ka näitusi ning hoones ja selle ümbruskonnas kontserte ja teatrietendusi.

Väljapanek 

Muuseumihoones asuvad endised köstri eluruumid on pühendatud Oskar Lutsu elu- ja loometeele, Palamuse kihelkonna ajaloole, kultuurielule ja usuõpetusele, endised klassiruumid koos kõrvalruumidega kooliajaloole ning õuel eksponeeritakse endisaegseid säilinud ja taastatud hooneid. 

Köstri saalis on avatud väljapanek Oskar Lutsu lapsepõlve- ja kooliaastatest ning "Kevadest". Söögitoas, kus ülemöödunud sajandi lõpul ööbisid tüdrukud, tehakse põgus sissevaade Palamuse kihelkonna ajalukku, kultuuriellu ja usuõpetuse ajalukku. Köstri köögis saab tutvuda vanema kooliajalooga ja välja on pandud kooli üle 320-aastast ajalugu käsitlevad dokumendid.

Klassituba on säilitatud traditsioonilise kantsli, tahvli, seinakella, Euroopa kaardi, keisri pildi ja pikkade pinkidega. Nurgas asub orel, mille autor on üks esimesi Eesti pillimeistreid Carl Georg Thal. Poiste magamistoas elasid omal ajal kaugemal elavad poisid. Sahvris hoitav toidukraam, mis muidu hoiustati sahvris, on välja pandud riiulitele. Toa kõrval asub koolmeistri tuba.

Õuel on säilinud köstri õunaait, köstri tõllakuur ja tall on hilisemal ajal taastatud. Kiriku kaldanõlva all Kooliallika juures asub kirikumõisa rentniku saun.

Välislingid

Palamuse O. Lutsu Kihelkonnakoolimuuseumi koduleht

Palamuse kihelkond
Jõgeva vald
Jõgeva maakonna muuseumid