joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vein

Vein (saksa keeles Wein) on üldjuhul viinamarjamahla kääritamisel saadud alkohoolne jook kangusega üle 8 mahuprotsendi alkoholi. Mitmel pool maailmas tehakse veinilaadseid alkohoolseid jooke ka teistest süsivesikuid sisaldavatest produktidest, puuviljadest, riisist, meest jne. Euroopa Liidus on lubatud veiniks nimetada vaid viinamarjadest kääritatud jooki. Teistest algproduktidest joogid peavad olema märgitud kui puuviljavein, kokteil või "muu alkohoolne jook". Eestis tehakse puuviljaveini näiteks õuntest, sõstardest, pihlakatest, rabarberist ja isegi päevalillejuurtest. Viimastel aastatel on Eestis hakatud vähesel määral valmistama ka viinamarjaveini, mille kvaliteet ei küündi aga veel maailmas tunnustatud tasemeni.

Viinamarjasordid

Veini valmistamisel kasutatakse peamiselt hariliku viinapuu (Vitis vinifera) marju, Ameerika mandril aga ka kohalike viinapuuliikide põhja-viinapuu ehk ameerika viinapuu Vitis labrusca ja kallas-viinapuu (Vitis riparia) marju. Hariliku viinapuu Vitis vinifera liigist on aretatud üle 4000 sordi, veinitööstuse seisukohast on olulised umbes 150 viinamarjasorti. Sordid erinevad üksteisest marjade värvi, suuruse, kuju, mahla koostise, valmimisaja ja haiguskindluse poolest.

Mõned kõige levinumad viinamarjasordid on Riesling, Chardonnay, Sauvignon Blanc, Cabernet Sauvignon, Merlot, Pinot Noir, Gewürztraminer, Muscat, Syrah jt.

Veinide liigitamine
Maitse järgi liigitatakse veinid kuivadeks, poolkuivadeks, poolmagusateks ja magusateks veinideks. Värvi järgi jaotuvad veinid punasteks, roosadeks ja valgeteks. Liigitatakse ka marjasordi järgi, suhkrusisalduse põhjal või kasvukoha pinnase kvaliteedi alusel. Lisaks kasutatakse veini valmistamisel mitmesuguseid, tihti piirkondlikest iseärasustest tingitud spetsiifilisi tehnoloogiaid, mille tulemuseks on näiteks portveinid, vahuveinid, šerrid, burgunderid jt.

Veinipiirkonnad

Kõige laiahaardelisem on veinipiirkondade jagunemine Uue Maailma ja Vana Maailma veinideks. Uues Maailmas (USA California osariigis, Austraalias, Tšiilis, Lõuna-Aafrikas jms) panid veinitootmisele aluse Vana Maailma kolonistid. Vana Maailma traditsioonilised veinimaad on Prantsusmaa, Itaalia, Hispaania ja Saksamaa. Samas on vanad veinitraditsioonid ja omamaised sordid püsinud ka Ida- ja Kagu-Euroopas ning Kaukaasias, kuid rahvusvahelises veinitööstuses ja -turunduses domineerib Lääne-Euroopa.

Vaata ka
 Veini valmistamine
 Areni-1 veiniköök
 Hõõgvein
 Itaalia veinid
 Lõuna-Aafrika Vabariigi veinid
 Saksamaa veinid
 Prantsusmaa veinid
 Veiniturism
 Veinipealinn

Viited

Välislingid

Veinimaailm veiniportaal
Wine Lovers Page ingliskeelne veiniportaal
Veiniostja reisijuht
Taste of red wines
Wine storage 
Wine vintages, vintage charts 
Veiniguru veiniportaal
Milvinhos blogi eestikeelne blogi Portugali veinidest
Bernabò Visconti

Bernabò Visconti (1319 Milano – 1385 Trezzo) oli Visconti suguvõsast Milano valitseja aastatel 1354–1385.

Abiellus 1350. aastal Regina-Beatrice della Scala, Verona valitseja tütrega luues seeläbi kahe linna vahelise liidu. 

Oli pea kogu oma valitsemise aja sõjajalal paavst Urbanus V ja Veneetsiaga. Bernabò suri 1385 vangistatuna oma vennapoja Gian Galeazzo Visconti poolt, kellest sai tema võimupärija Milanos.

Milano Castello Sforzesco linnuses asub 1363. aastal Bonino da Campione loodud ratsamonument Bernabò Viscontist.

Tema taltsutamatu julmus andis ainet juba trecento-kirjanikele.

Itaalia inimesed
Viscontid
Sündinud 1319
Surnud 1385
Tomáš Dvořák

Tomáš Dvorák (sündinud 11. mail 1972 Zlínis (endine Gottwaldov)) on Tšehhi endine kergejõustiklane (kümnevõistleja). Kolmekordne maailmameister (1997, 1999, 2001).

Saavutused

Olümpiamängudel 

 1996 Atlanta 

pronksmedal 8664

Maailmameistrivõistlustel 

 1997 Ateena
maailmameister 8837
 1999 Sevilla
maailmameister 8744
 2001 Edmonton
maailmameister 8902

Sisemaailmameistrivõistlustel 

 1995 Barcelona
hõbemedal seitsmevõistlus 6169

Euroopa sisemeistrivõistlustel 

 2000 Gent
Euroopa sisemeister seitsmevõistlus 6424
 2002 Viin
hõbemedal seitsmevõistlus 6165

Isiklikud rekordid

Välislingid 
 

Kümnevõistlejad
Tšehhi kergejõustiklased
Sündinud 1972
Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus

Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus on kergejõustiku Euroopa meistrivõistlused, mida peetakse alates aastast 1934.

Võistlused

Vaata ka
Euroopa karikavõistlused kergejõustikus
Euroopa võistkondlikud meistrivõistlused kergejõustikus
Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus
Kergejõustiku maailmameistrivõistlused

Välislingid
Võistluste info Euroopa kergejõustikuliidu kodulehel
Sudoku

Sudoku (jaapani 数独 (sūdoku)) on loogikal põhinev numbrimäng. 

Tavaliselt koosneb mäng 9×9 ruudustikust, mis on jaotatud omakorda 3×3 ruutudeks (regioonideks). Ruudustik tuleb täita numbritega 1–9 nii, et üheski reas, veerus ega regioonis ükski number ei kordu.

Kuigi esimene sudoku avaldati USA-s 1979. aastal, saavutas see suure populaarsuse 1986. aastal Jaapanis ja levis laialdaselt maailmas alles aastal 2005.

Sudokute levikut soodustavad rahvusvahelised ajakirjanduskontsernid. Varem avaldati paljudes ajakirjandusväljaannetes ristsõnu, kuid need on kasutatavad ainult ühes keeleruumis. See-eest sudoku keeleruumist ei sõltu. Sudokuid on ka palju lihtsam arvutiprogrammidega teha, mistõttu on sudokuid odavam koostada kui ristsõnu.

Välislingid 
 Online sudoku
 Michael Mephami Sudokulisti sudoku-uudised (inglise keeles)
 Eesti meistrivõistlused sudokute lahendamises

Sudokuid internetis lahendamiseks
 Sudoku Eesti Päevalehes
 Platvorm sudokus(ingl k) rahvusvaheliselt konkureerimiseks. Saadaval ka prantsuse, saksa ja itaalia keeles
 Sudoku Õhtulehes

Mängud
Meelelahutus
Ernst Blumbach

Ernst Blumbach (22. veebruar (vkj) 1863 Paide – 3. jaanuar 1929 Tallinn) oli eesti päritolu Venemaa sõjaväelane (kindralmajor) ja hüdrograaf.

Elulugu
Ernst Blumbach sündis 1863. aastal Paides käsitöölise perekonnas. Kaotas varases nooruses isa ja ema ning teda kasvatas Peterburis elanud onu. Blumbach omandas hariduse Peterburi 6-klassilises progümnaasiumis, mille lõpetamise järel 1879 astus mereväe tehnikakooli (hilisema nimetusega Keiser Nikolai nimeline Mereväe Inseneride Kool). 

Mereväe tehnikakooli lõpetamise järel 1883. aastal mereväe lipniku auastmes suunati Blumbach navigatsiooniohvitserina keisriririigi sõjalaevastikku. Tema teenistus möödus mitmel sõjalaeval: Krasnaja Gorka 1892–1893, õppelaevad Morjak ja Vernõi 1894–1896, miiniristleja Abrek 1897–1898 ning soomuslaev Admiral Ušakov 1899–1902.

Alates 1902. aastast teenis ta Kroonlinna observatooriumi astronoomi vanema abina, kus teenistuse ajal ülendati ta 1909. aastal mereväe polkovnikuks. Ta töötas kartograafia ja hüdrograafia alal ning oli meremagnetismi asjatundja.

1913. aastal viidi Blumbach üle teenistust jätkama hüdrograafide korpusse ja nimetati Sevastopoli observatooriumi astronoomi vanemaks abiks. Sevastopolis teenis ta Esimese maailmasõja ajal ning ka pärast revolutsiooni. Ajutine Valitsus ülendas Blumbachi 1917. aastal kindralmajoriks. 

Vene kodusõja ajal, viibis Blumbach Sevastopolis, mis oli Anton Denikini ja Peter von Wrangeli vägede kontrolli all.

Kaotuse järel Vene kodusõjas ja Wrangeli armee evakueerimisega Krimmist 1920. aastal lõppes ka Blumbachi teenistus Venemaa heaks. Aastatel 1920–1923 elas ta Jugoslaavias, kuni 1923. aasta kevadtalvel õnnestus tal Eestisse naasta.

Eestis võeti Blumbach kui tunnustatud spetsialist vanema hüdrograafina kohe Eesti kaitsevägede staabi IV, topo-hüdrograafia osakonna teenistusse. 1927. aastal nimetati Blumbach vanemaks kartograafiks, tema ülesandeks jäi peamiselt magnetismialased uuringud ja arvutused Tallinna ümbruses ning Saaremaal. Ta avaldas hulga artikleid erialaajakirjades ning suuremaks tööks oli osalus Eesti merekaartide koostamisel ja noorte mereväeohvitseride õpetamine ja ettevalmistamine.

Ernst Blumbach suri 30. jaanuaril 1929 ja ta maeti Nõmmele Hiiu-Rahu kalmistule.

Kirjandus
J. Kukelmann. Ernst Blumbach †. Vaba Maa, 17. veebruar 1929, nr 41, lk 9.

Välislingid
Leho Lõhmus, Ernst Blumbach - Eesti päritolu vene kindral, Nõmme Sõnumid, 12. veebruar 2013

Sõjavägede Staabi koosseis
Eesti hüdroloogid
Eesti kartograafid
Hiiu kalmistule maetud
Sündinud 1863
Surnud 1929
Laose vapp

Laose vapp on Laose ametlik vapp.

Vaata ka
 Laose lipp

Vapp
Vapid riigiti
1958. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus

1958. aasta VI  Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus toimusid 19.–24. augustini Rootsis Stockholmis.

Eestlastest osales Rootsi koondises Arnold Vaide, kes sai maratonijooksus 7. koha.

NSV Liidu koondises osales kümnevõistleja Uno Palu, kes võitis koondisekaaslase Vassili Kuznetsovi järel hõbemedali. 

Linda Kepp võitis NSV Liidu naiskonna koosseisus koos Vera Krepkina, Nina Poljakova ja Valentina Maslovskajaga kuldmedali 4×100 m teatejooksus. Hõbemedali võitis Suurbritannia naiskond ja pronksi Poola. 

Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus
Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus
Stockholm
Theodor Altermann

Theodor Altermann (24. november 1885 Kohila vald Visja küla – 1. aprill 1915 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.

Tema isa, Jüri Altermann, kes ise oli pärit Simuna kihelkonnast, rentis Tammiku mõisale kuuluvat Visja kõrtsi. Theodor Altermanni ema oli Miina Nurme.

Theodor Altermann elas Visjal kuni ema surmani. Edasised noorusaastad veetis ta isa õe peres Ravila Nõmmemõisas. Õppis ja sai nagu Paul Pinnagi oma esimese teatrikogemuse Tallinna linnakoolis.

Theodor Altermann alustas lavategevust 1902. aastal Estonia näitetrupis. 

Aastal 1905 viibis õpireisil Berliinis. 

Aastal 1906 rajas koos Paul Pinnaga kutselise Estonia teatri ja oli selle andekamaid lavajõude. Aastatel 1912–1913 esines Esseni Rahvateatris Saksamaal, hiljem töötas Estonias. 1913. aastal valminud uue Estonia teatrimaja avaetendusel sündis Theodor Altermanni kehastuses eesti teatri esimene Hamlet  

Aastal 1914 abiellus Altermann näitlejanna Milly Jürgensoniga.

Altermanni kui näitlejat iseloomustas temperamentsus, tugev elamusjõud, psühholoogiline veenvus ja loominguline intensiivsus. Näiteks teatrihooajal 1907–1908 lavastas ta 11 näidendit ja täitis 33 osa. Sellise pingega jätkus andeka näitleja-lavastaja töö kuni varase surmani 1915. aastani.

Kaasaegsete mälestustes ja kriitikas on Theodor Altermanni hinnatud kui mitmekülgset, temperamentset ja meisterlikku näitlejat. "Tema surm on eesti teatri suurim kaotus," on öelnud Voldemar Panso.

Theodor Altermann on maetud Siselinna kalmistule. Hauamonumendi autor on skulptor Juhan Raudsepp.

Theodor Altermanni 100. sünniaastapäeval avati tema sünnikohas mälestuskivi, mis asub tänaseks hävinud Visja kõrtsihoone lähedal noorte tammede all. Teatrimehe bareljeefi mälestuskivil on teinud skulptor Ülo Õun.

Altermanni järgi on nime saanud 2006. aastast alates Eesti Teatriliidu aastaauhindade laureaatidele antav klaaskuul "Theodori silm", mille idee autor oli Ene-Liis Semper ja teostaja klaasikunstnik Ivo Lill.

Viited

Kirjandus 
 Bernhard Linde, "Theodor Altermann" – Looming 1925, nr. 4, lk. 325-330
 "Theodor Altermann". Mälestusteos, autorid: Ants Lauter, Bernhard Linde, Paul Pinna, Albert Org, Hugo Raudsepp, Erna Villmer, Albert Üksip. Näitekunsti Sihtkapitali Valitsus, Tallinn 1940, 67 lk.
 Hugo Viires, "Theodor Altermann" – Looming 1940, nr. 9, lk. 1002-04
 Paul Pinna, "Theodor Altermann" – Looming 1945, nr. 11, lk. 1145-58
 Lilian Kirepe, "Theodor Altermann. Ülevaade elust ja tegevusest". Sari Teatriteed, Eesti Raamat, Tallinn 1968, 77 lk.
 "Theodor Altermann – 100" (väljavõtteid 10 autori meenutustest ja hinnangutest) – Teater. Muusika. Kino 1985, nr. 11, lk. 55-65
 , lk 169-171.

Välislingid 
 Theodor Altermanni palanguline aeg, Kultuur ja Elu 2005, nr. 4
 Viio Aitsam: Maaomanik ei salli mälestuskivi, Maaleht, 8. juuli 2008
 

Eesti näitlejad
Eesti teatrilavastajad
Vana-Kaarli kalmistule maetud
Sündinud 1885
Surnud 1915
Hartwig Gauder

Hartwig Gauder (sündinud 10. novembril 1954 Vaihingen an der Erz – 22. aprill 2020) oli saksa kergejõustiklane, kes saavutas 1980. ja 1990. aastatel silmapaistvaid tulemusi 50 km käimises.

Elulugu

Gauder sündis Saksamaa Liitvabariigis Baden-Württembergi liidumaal, kuid 1960. aastal päris tema ema maja Saksa Demokraatlikus Vabariigis ja kogu perekond kolis teisele poole piiri Tüüringi liidumaale. Nii jäid ka tema suurimad sportlikud saavutused perioodi, mil ta võistles Saksa DV eest.

Ta alustas oma karjääri spordiklubi Turbine Erfurt koosseisus 20 km käimises ning tuli 1975 ja 1976 sellel spordialal Saksa DV meistriks. 1980. aastatel sai temast üks maailma parimaid 50 km käijaid. Moskva olümpiamängudel 1980 võitis ta kuldmedali ja kaheksa aastat hiljem Souli olümpiamängudel pronksmedali 50 km käimises. 1984. aastal toimunud Los Angelese olümpiamängud pidi ta vahele jätma, sest Saksa DV boikoteeris neid mänge.

Sportlaskarjääri ajal oli Gauder 1,86 m pikkune ja kaalus keskmiselt 71 kg.

Pärast 1993. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlusi tõmbus ta professionaalsest spordist tagasi. 1994 hakkas tema füüsiline võimekus oluliselt kahanema ja järgmisel aastal avastati tal südameviirus. 1996. aastal siirati talle kunstsüda ja mõni kuu hiljem 1997 õnnestus tal saada doonorsüda.

Hartwig Gauder pälvis uuesti rahvusvahelist tähelepanu, kui ta osales vaevalt kaks aastat pärast südamesiirdamist 1998. aasta New Yorgi maratonil. Aastal 2003 õnnestus tal vallutada Jaapani kõrgeim mäetipp Fuji (3776 meetrit). Gauder oli esimene siiratud südamega inimene, kes nii kõrgele tõusta suutis.

Hariduselt oli Hartwig Gauder diplomeeritud arhitekt. Alates 2007. aastast töötas ta Jena ülikooli haiglas.

Saavutused

Olümpiamängudel 
 1980 Moskva
  olümpiavõitja 50 km käimises (3:49.24)
1988 Seoul
  pronksmedal 50 km käimises (3:39.45)

Maailmameistrivõistlustel 
 1987 Rooma
  maailmameister 50 km käimises (3:40.53)
 1991 Tokio
  pronksmedal 50 km käimises (3:55.14)

Euroopa meistrivõistlustel 
 1986 Stuttgart
  Euroopa meister 50 km käimises (3:40.55)
 1990 Split
  pronksmedal 50 km käimises (4:00.48)

Saksamaa kergejõustiklased
Sündinud 1954
Surnud 2020
Sergei Kirdjapkin

Sergei Aleksandrovitš Kirdjapkin (vene Сергей Александрович Кирдяпкин; sündinud 18. juunil 1980) on Venemaa kergejõustiklane. Tema edukaimad alad on olnud 20 km ja 50 km käimine. 

Helsingis 2005. aastal peetud kergejõustiku maailmameistrivõistlustel tuli Kirdjapkin tulemusega 3:38.08 maailmameistriks 50 km käimises. Sama tulemusega sai ta hakkama ka neli aastat hiljem 2009. aasta MM-il Berliinis, kui võitis kuldmedali tulemusega 3:38.35.

Sergei Kirdjapkin on pärit Mordvast.

Saavutused

Maailmameistrivõistlused 

2005  Helsingis 
  maailmameister 50 km käimises 3:38.08
2009  Berliinis 
  maailmameister 50 km käimises 3:38.35

Välislingid 
  (inglise keeles)
Sergei Kirdjapkin www.peoples.ru kodulehel (vene keeles)
Sergei Kirdjapkin GIDRM.RU koduleheküljel (vene keeles)

Venemaa käijad
Sündinud 1980
Bartolomeus

Bartolomeus on üks Jeesus Kristuse 12 jüngrist.

Bartolomeus tähendab aramea keeles Tolomai poega. Tema tegutsemispaik ja surmaaeg pole täpselt teada. Pärast Kristuse surma ja ülestõusmist olevat Bartolomeus ühe traditsiooni järgi tegutsenud Indias ja Armeenias (ning Kaukaasia Albaanias. Teise legendi järgi jutlustanud ta Mesopotaamias, Partias ja Egiptuses. Ta nüliti elusalt ja seejärel löödi pea otsast. Väidetavalt juhtus see Kaspia mere ääres Derbendis.

Inglismaal on talle pühendatud 165 kirikut ja seal on hoiul mitu reliikviat. Pühaku säilmed viidi esmalt Lipari saarele, sealt edasi Rooma, Tiberi jõele Püha Bartolomeuse kirikusse, mis püstitati tema auks 983. aastal. Bartolomeuse käe andis Knuti naine 11. sajandil üle Canterbury kloostrile. Seda peeti sensatsiooniliseks ja ülimalt väärtuslikuks kingituseks, mis aitas nii kristluse kui ka pühakukultuse levikule Inglismaal.

Bartolomeus on Firenze soola- ja juustukaupmeeste kaitsepühak, samuti nahaparkalite ja kõikide nahatöötlejate (kingseppade, raamatuköitjate, nahakaupmeeste jt) kaitsepühak.

Bartolomeuse mälestuspäeva ehk pärtlipäeva tähistatakse eesti rahvakalendri ja kirikukalendri järgi 24. augustil.

Püha Bartolomeuse sümbol on nülgimisnuga. Kunstis kujutatakse teda sageli iseenda nülitud nahaga.

Eesti kirikuist on Bartolomeusile pühendatud Palamuse kirik.

Viited

Välislingid 

Uue testamendi inimesed
Pühakud
Õigeusu pühakud
Sündinud 1. sajandil
Surnud 1. sajandil
Marie-José Pérec

Marie-José Pérec (sündinud 9. mail 1968 Basse-Terre'is Guadeloupe'is) on Prantsusmaa endine naiskergejõustiklane (peamiselt 200 m ja 400 m jooksja). Kolmekordne olümpiavõitja (1992 ja 1996) ja kahekordne maailmameister (1991, 1995).

Pérec läks Pariisi elama 16-aastaselt. 1988. aasta olümpiamängudel Seoulis osales ta 200 m jooksus, kus ta veerandfinaalist edasi ei jõudnud. Esimese rahvusvahelise võidu sai ta 1991. aasta maailmameistrivõistlustel Tokyos 400 m jooksus. 1992. aasta olümpiamängudel Barcelonas võitis ta samal distantsil olümpiakulla. Ta oli üle pika aja järgmine Prantsusmaa naissportlane, kes võitis kuldmedali olümpiamängudel pärast 1968. aasta olümpiamänge, kui samal distantsil võidutses Colette Besson.

1994. aasta Euroopa meistrivõistlustel tuli ta kahekordseks Euroopa meistriks, võites nii 400 m jooksus kui ka 4×400 m teatejooksus kuldmedali.

1996. aasta olümpiamängudel Atlantas tuli ta teist korda järjest 400 m jooksus olümpiavõitjaks ajaga 48,25, mis oli ka olümpiamängude rekord. Tal õnnestus võita ka 200 m jooks ja nii sai temast esimene naissportlane, kes on sellise saavutusega hakkama saanud. Pérec tegi paarkümmend minutit varem selle, enne kui tegi sama Michael Johnson.  

Pérec oli ka Sydney 2000. aasta olümpiamängudel algul kohal, lootes kolmandat korda tulla 400 m jooksu olümpiavõitjaks, kuid lahkus ootamatult olümpiakülast ega võistelnud. Tema seletus oli see, et üks tundmatu mees jälitas teda hotellis, mille peale ta otsustas sealt lahkuda.

Ta on IAAFi kuulsuste halli liige.

Saavutused

Olümpiamängudel 

1992 Barcelonas
olümpiavõitja 400 m jooksus (48,83)
1996 Atlantas
olümpiavõitja 200 m jooksus (22,12) 
olümpiavõitja 400 m jooksus (48,25)

Maailmameistrivõistlustel 

1991 Tokyos 
maailmameister 400 m jooksus (49,13)
1995 Göteborgis
maailmameister 400 m jooksus (49,28)

Euroopa meistrivõistlustel 

1990 Splitis
pronksmedal 400 m jooksus (50,84)
1994 Helsingis
Euroopa meister 400 m jooksus (50,33) 
Euroopa meister 4×400 m teatejooksus (3.22,34)

Välislingid 
 Marie-José Pérec ROK-i kodulehel
 

Prantsusmaa jooksjad
Sündinud 1968
Õigeusu pühakute loend

Õigeusu pühakute loend loetleb õigeusu kirikus austatavaid pühakuid.

A
märterpiiskop Agafangel (Preobraženski)
Alexander Konstantinoopolist
vaga õilisusuline vürst Neeva Aleksander
Süvari vaga Aleksander
vaga Aleksius Jumalamees
Kristuse pärast meeletu Andreas
õilisusuline vürst Andrei Bogoljubski
vaga Andrei Rubljov
vaga ema Angelina Serbiast
Aleksandria piiskop Athanasios (Atanasius)
märter Arianos
Athose vaga Athanasios
Augustinus

B
Bartolomeus
märterpreester Nikolai Bežanitski
märterpreester Mihhail Bleive

D
Dmitri Donskoi
abba Dorotheos
Dositheos Gazast

E
paavst Eutychianus

F
paavst Felix I
apostel Filippus

G
paavst Gregorius Dialogus

I
Ignatios Antiookiast
preestermärter Issidor

J
Kroonlinna püha õiglane Joann
Johannes Damaskusest
Juliana
Julia 
Püha Jüri (suurmärter Georgios, Georgius)

K
Aleksandria Katariina
Peterburi õnnis Ksenija
vaga Kosmas

M
vaga Maria
Markus
püha õnnis Matrona Moskvast
Sardese püha piiskop Meliton
Mihhail Bleive

N
Püha Nikolaus
Nikolai Bežanitski
Nikolai Leisman

P

Panteleimon
Patricius 
Peetrus
piiskopmärter Platon (Kulbusch)
Polykarpos

R
vaga Raahel Borodinost

S
Sarovi vaga Serafim
Sergi (Družinin)
preestermärter Sergi
vaga sambur Siimeon
Athose vaga Siluan

T
püha apostlisarnane esimärter Tekla
Tessaloonika vaga Theodora

 
Religiooni loendid
Nadija Olizarenko

Nadija Olizarenko (neiupõlvenimega Mušta) (vene Надежда Олизаренко; 28. november 1953 Brjansk – 17. veebruar 2017 Odessa) oli Ukraina kergejõustiklane, jooksja. 1980. aasta olümpiavõitja.  

Võistlustel esindas ta Nõukogude Liitu. 
 
Pärast abiellumist 1978. aastal Ukraina takistusjooksja Sergi Olizarenkoga jäi ta elama Odessasse ning hakkas riigisisestel võistlustel esindama Ukraina NSV-d.

Saavutused

Olümpiamängudel 
1980 olümpiavõitja 800 m jooksus (1.53,43) ja pronksmedal 1500 m jooksus (3.59,6)

Euroopa meistrivõistlustel 
1978 hõbemedal 800 m jooksus (1.55,82) ja 4×400 m teatejooksus (3.22,53)
1986 Euroopa meister 800 m jooksus (1.57,15)

Maailmarekordid 
Oma karjääri jooksul püstitas ta kaks maailmarekordit:

Viited

Välislingid
http://www.peoples.ru/sport/atlete/olizarenko/

Nõukogude Liidu jooksjad
Ukraina jooksjad
Venemaa jooksjad
Sündinud 1953
Surnud 2017
Steve Ovett

Stephen Michael James Ovett (sündinud  9. oktoobril 1955 Brightonis) on Suurbritannia kergejõustiklane (jooksja, kelle põhidistantsid 800 m, 1500 ja 5000 m). Olümpiavõitja (1980) ja mitme maailmarekordi omanik,

Saavutused

Olümpiamängudel 
1980 olümpiavõitja 800 m jooksus (1.45,4) ja pronksmedal 1500 m jooksus (3.39,0)
1984 hõbemedal 1500 m jooksus (3.33,40)

Euroopa meistrivõistlustel 
1978 Euroopa meister 1500 m jooksus (3.35,6)

Briti Ühenduse mängudel 
1986 kuldmedal 5000 m jooksus (13.24,11)

Maailmarekordid 

Suurbritannia jooksjad
Sündinud 1955
André Phillips

André Lamar Phillips (sündinud 5. septembril 1959 Milwaukees) on USA kergejõustiklane (400 m tõkkejooks). Olümpiavõitja (1988).

Saavutused

Olümpiamängudel 

1988 olümpiavõitja (47.19 OR)

Ameerika Ühendriikide jooksjad
Sündinud 1959
Etna

Etna on tegevvulkaan Sitsiilia idaranniku lähedal, Euroopa kõrgeim vulkaan ja üks aktiivsemaid vulkaane maailmas. 

Vulkaani kõrgus on 3357 m, see kõigub tegevuse käigus. Etna on Itaalia kõrgeim tipp Alpidest lõuna pool.

Etna antiikajal 
Etna oli väga aktiivne juba antiikajal. Kreeka müütide järgi asusid Etnas Hephaistose ja kükloopide töökojad. Aischylose järgi oli Zeus paisanud Etna mäe gigant Typhoni peale ning, et maa all end liigutav koletis tekitab maavärinaid. Etna alla kujutleti teisigi olendeid. Etna kraatrit peeti sissekäiguks allmaailma Tartarosse.

Vanakreeka filosoof Empedokles tappis end Etna kraatrisse hüpates. Väidetavasti soovis ta sellega tõestada, et on jumal.

Sürakuusa türann Hieron I rajas 476/475 eKr Etna jalamile linna. Ka Sürakuusa ei asu vulkaanist kaugel.

Antiikkirjanduses on Etnat rohkesti käsitletud. Vergiliust matkivas luuletuses "Etna", mis ilmus enne aastat 79, on püütud vulkanismi loodusteaduslikult seletada.

Etna purse Esimese Sitsiilia sõja ajal 396 eKr olevat sundinud kartaagolased loobuma plaanist rünnata Sürakuusat.

Tegevus viimastel kümnenditel 
Ööl vastu 7. septembrit 2006 hakkas Etna kagupoolne kraater laavat välja purskama. Laava tõusis kraatri servani ja hakkas mööda mäekülge Valle del Bove poole voolama. Purskega kaasnevad laavaplahvatused, mis paiskavad kraatrist välja hõõguvat ainet.

Viimaste kümnendite pursetest oli pikaajalisim 13. mail 2008 alanud aktiivsusperiood, mis kestis kuni 6. juulini 2009.

3. jaanuaril 2011 paiskus kraatrist kive ja suitsu. 12. jaanuaril kella 21.30 paiku kohaliku aja järgi hakkas kraatrist Valle del Bove suunas voolama ka laavat.

Seni viimane vulkaanipurse leidis aset 3. detsembril 2015.

Galerii

Viited

Välislingid 

 Etna veebikaamerad
 Laskumine suuskadel Etna nõlvadel, 2011

Tegevvulkaanid
Itaalia vulkaanid
Itaalia mäed
Don Quarrie

Donald O’Riley Quarrie (ka: Don Quarrie; sündinud 25. veebruaril 1951 Kingstonis) on Jamaica endine kergejõustiklane (100 m ja 200 m jooksja). Olümpiavõitja (1976).

Quarrie valiti Jamaica koondisse 100 m jooksus juba Mehhiko 1968. aasta olümpiamängudele, kuid ta vigastas end treeningul ega saanud võistelda. Järgmisel aastal hakkas ta saama Nebraska ülikoolis stipendiumi, kus ta sai jooksutreeninguid jätkata. 1970. aasta Briti Rahvaste Ühenduse mängudel võitis ta kuldmedali 100 m ja 200 m jooksus ning 4×100 m teatejooksus. Quarrie võitis 100 m ja 200 m jooksu ka järgmisel aastal Pan-Ameerika mängudel. Tema 200 m jooksu käsitsi võetud aeg 19,8 oli tol ajal Tommie Smithi nimel olnud maailmarekordi kordamine.
 
Quarrie läks Münchenisse 1972. aasta olümpiamängudele ühe suurima soosikuna. Ta võistles 200 m jooksus, kuid vigastas end eeljooksus. 1974. aastal korda ta Rahvaste Ühenduse mängudel Christchurchis oma eelmiste mängude võitu 100 m ja 200 m jooksus ning kordas jälle pikemal distantsil maailmarekordit 19,8. 1976. aastal võistles ta Montréali olümpiamängudel, kus ta juhtis 100 m jooksu finaalis päris pikalt, kuid jäi ikkagi teiseks Hasely Crawfordi järel. 200 m jooksu aga tuli ta ülekaalukalt olümpiavõijaks ajaga 20,22.

1978. aastal võitis ta kolmandat korda Rahvaste Ühenduse mängudel 100 m jooksu, kuid 200 m finaali rikkus ära järjekordne vigastus. 1980. aasta olümpiamängudel Moskvas sai ta 200 m jooksus pronksmedali. Ta osales ka Los Angeleses 1984. aasta olümpiamängudel, kus sai Jamaica meeskonnaga 4x100 m teatejooksus hõbemedali.

Saavutused

Olümpiamängudel 

1976  Montréalis 
  olümpiavõitja 200 m jooksus (20,23) 
  hõbemedal 100 m jooksus (10,08)
1980  Moskvas 
  pronksmedal 200 m jooksus (20,29)
1984  Los Angeleses
  hõbemedal 4x100 m teatejooksus (38,62)

Briti Ühenduse mängudel 

1970  Edinburghis
 kuldmedal 100 m jooksus (10,02)
  kuldmedal 200 m jooksus (20,5)
  kuldmedal 4x100 m teatejooksus (39,4)
1974  Christchurchis 
 kuldmedal 100 m jooksus (10,38)
  kuldmedal 200 m jooksus (20,73)
1978  Edmontonis
 kuldmedal 100 m jooksus (10,03)

Maailmarekord 

Jamaica jooksjad
Sündinud 1951
Harry Reynolds

Harry Reynolds (ka Butch Reynolds; sündinud 8. juunil 1964 Akronis Ohio osariigis) on USA kergejõustiklane (põhidistants 400 m jooks). Ta on olümpiavõitja (1988) ja kolmekordne maailmameister (1987, 1993, 1995).

Saavutused

Olümpiamängudel 

1988 – olümpiavõitja  4×400 m teatejooksus (2.56,16 MR) ja hõbemedal 400 m jooksus (43,93)

Maailmameistrivõistlustel 

1987 – maailmameister 4 × 400 m teatejooksus (2.57,29) ja pronksmedal 400 m jooksus (44,80)
1993 – maailmameister 4 × 400 m teatejooksus (2.54,29 MR) ja hõbemedal 400 m jooksus (44,13)
1995 – maailmameister 4 × 400 m teatejooksus (2.57,32) ja hõbemedal 400 m jooksus (44,22)

Maailmarekordid

Välislingid 
Butch Reynoldsi koduleht
 

Ameerika Ühendriikide jooksjad
Sündinud 1964
Veetše

Veetše (vene keeles вече) oli Vana-Venes rahvakoosolek üldiste küsimuste arutamiseks ning hiljem ka mitme linna kõrgeim võimuorgan. 

Kroonikates on esmakordselt mainitud Belgorodi kohta 997. aasta all, Veliki Novgorodis 1016. aasta all, Kiievis 1068. aasta all. 
  
Kui moodustati Kiievi-Vene riik, kasutasid ülikud veetšet vürsti võimu piiramiseks. Veetšekoosolekud levisid Venes laialt 11. sajandi teisest poolest ja 12. sajandist, mil vürstivõim nõrgenes ja Kiievi-Vene riik killustus.  

Veetše ei taganud täielikku rahva võimu; tegelik võim kuulus ülikutele ja linlaste ülemkihile. Rahvahulgad said siiski teatud võimaluse poliitikaelu mõjutada. Seetõttu püüdsid ülikud veetše tähtsust vähendada ning vürstid püüdsid seda kaotada päris ära. 

Kirde-Venes, kus linnu nõrgendas mongoli-tatari sissetung, likvideeris tugevnev suurvürstivõim veetšed juba 14. sajandi lõpuks. Rahvaülestõusude ajal aga moodustati linnades sageli veetšesid (Tveris 1293 ja 1327, Moskvas muuhulgas 1382, 1445 ja 1547). 

Kõige kauem kestis veetšekord Novgorodi (1478. aastani) ja Pihkva riigis (1510. aastani), kus see saavutas kõige kõrgema arengutaseme, samuti Vjatkamaal.

Novgorodi veetše
Veetše oli Novgorodi riigi kõrgeim esindusorgan. 

Ülelinnaline veetše oli kunstlik moodustis, mis tekkis linnajagude esindusest hõimuliidu tekkimise ajal Novgorodimaal. 
 
Üldtunnustatud arvamuse kohaselt oli Novgorodi veetše 14. sajandi teisel poolel ja 15. sajandil aristokraatliku iseloomuga. Saksa allikas 1331. aastast nimetatakse ülelinnalist veetšet "300 kuldvööd". See nimetus oli 14. sajandiks nähtavasti jäänuk kunagisest kolme kõige varasema linnajao võrdsest esindusest. Algaegadel saatis iga linnajagu veetšele sada esindajat. Linnajagude arv suurenes neljale ning 13. sajandi viimasest veerandist viiele. Võrdeliselt sellega kasvas ka veetsel osalejate arv. Nii võis veetšel käijate arv kasvada viiesajani, see aga on Veliki Novgorodi linnamõisate ligikaudne arv. Sama palju oli ka kõige rikkamaid mõisnikke, eelkõige bojaare.

Vaata ka
 Ting

Vene
Aino-Kaisa Saarinen

Aino-Kaisa Saarinen (sündinud 1. veebruaril 1979 Hollola vallas) on endine Soome murdmaasuusataja.

2009. aastal valiti Saarinen Soome aasta sportlaseks.

Ta lõpetas sportlaskarjääri pärast hooaega 2017–18.

Saavutused

Olümpiamängudel 

 2006  Torinos 
 pronksmedal spinditeates
 2010  Vancouveris
  pronksmedal 30 km
  pronksmedal teatesõidus
 5. koht 7,5+7,5 km suusavahetusega sõidus
 13. koht individuaalsprindis klassikatehnikas
 15. koht 10 km vabatehnikasõidus
 2014  Sotšis
  hõbemedal 4x5 km teatesõidus
  hõbemedal sprinditeates
 5. koht 7,5+7,5 km suusavahetusega sõidus

Maailmameistrivõistlustel 

 2007  Sapporos
  maailmameister 4x5 km teatesõidus
 2009  Liberecis
  maailmameister 10 km klassikasõidus
  maailmameister klassikastiilis sprinditeates (koos Virpi Kuituneniga)
  maailmameister 4 x 5 km teatesõidus
  pronksmedal 7,5+7,5 km suusavahetusega sõidus
 2011  Oslos
  hõbemedal sprinditeates (koos Krista Lähteenmäkiga)
  pronksmedal 10 km klassikasõidus
  pronksmedal teatesõidus
 2015  Falunis
  pronksmedal teatesõidus
 2017  Lahtis
  pronksmedal teatesõidus

Maailma karikavõistlustel

Maailma karikas 

 Üldkarikas
 3. koht: 2009
 Tavadistantside karikas
 2. koht: 2009
 3. koht: 2007

Maailma karikavõistluste etappide võidud 

Aino-Kaisa Saarinen osales karjääri jooksul 354 maailma karika etapil ja jõudis poodiumile 35 korral, millest neljal korral kõige kõrgemale astmele.

Välislingid 

 Aino-Kaisa Saarineni koduleht
 
 Aino-Kaisa Saarinen Soome Suusaliidu kodulehel
 Veiko Visnapuu. Tähetunni ära oodanud Saarinen jahib veel kulda EPL, 20. veebruar 2009

Soome murdmaasuusatajad
Sündinud 1979
Emil Zátopek

Emil Zátopek (19. september 1922 Kopřivnice – 22. november 2000 Praha) oli Tšehhoslovakkia kergejõustiklane (staier), neljakordne olümpiavõitja.

2012. aastal valiti ta postuumselt IAAFi kuulsuste halli liikmeks.

Tema abikaasa oli 1952. aasta olümpiavõitja odaviskes Dana Zátopková (kellega ta oli sündinud samal päeval).

Ajalugu 
Helsingi olümpiamängudel võitis Emil Zátopek nii 5000 m jooksu, 10 000 m jooksu kui ka maratoni. Ei varem ega hiljem ole keegi teine seda suutnud.

Esimest korda jooksis Emil võidu alles 18-aastasena kutsekooli õpilasena. Võistlustele oli ta saadetud peaaegu vägisi. Aga tal läks hästi ja see andis talle indu jätkata. Juba nädal hiljem oli ta stardis Brnos koolinoorte meistrivõistlustel, kus sai 1500 m jooksus ajaga 4.20,0 teise koha. Nüüd oli selge, et tuleb oma jooksjatalenti arendada.

Teise maailmasõja aastatel hakkas Zátopek regulaarselt treenima. Ta taipas, et pikemad treeningupausid pole head, ja üritas harjutada aasta ringi. Ta jooksis mööda poriseid rööbasteid, sumpas lumistel väljadel ja sörkis pimedatel metsateedel, hoides tee valgustamiseks käes tõrvikut. Komandanditundidel jooksis ta tundide viisi toas paigal. Tihti sidus ta jalgade külge kahekilosed raskused, heitis selili lauale ja tegi niiviisi "õhujooksu". Ta armastas rongidega võidu joosta.

Kuigi Emilil polnud täit ettekujutust, milline peab olema õige jooksutreening, avastas ta midagi sellist, mis õige pea juurdus ka teiste sportlaste treeningutel: ta hakkas kasutama intervalltreeningut, joostes näiteks 30×400 meetrit, 40×400 meetrit, 50×400 meetrit ja lõpuks isegi 70×400 meetrit vaheldumisi 200 meetri pikkuste sörkidega. Aasta-aastalt kilometraaž kasvas. Sporditeadlased Zátopeki abistada ei soovinud, sest ta liikus treeningumeetodite otsimisel tundmatutel radadel. Ei oldud kindlad, et selline totaalne treenimine ka edu toob.

1948. aasta Londoni olümpiamängudel võitis Zátopek 10 000 meetri jooksu ja tuli hõbedakohale 5000 meetri jooksus. Jooksu ajal oli ta näol alati grimass ja tundus, et ta tunneb piina. Pealtvaatajad, kes nägid teda esimest korda, arvasid, et ta on kokkuvarisemisele õige lähedal. Kuid midagi niisugust ei juhtunud. Ise seletas ta seda hiljem: "Ma polnud küllalt andekas, et korraga joosta ja naeratada."

Saavutused

Olümpiamängudel 
 1948  Londonis 
  olümpiavõitja 10 000 m jooksus (29.59,6) 
  hõbemedal 5000 m jooksus (14.17,8)
 1952  Helsingis
  olümpiavõitja 5000 m jooksus (14.06,6), 
  olümpiavõitja 10 000 m jooksus (29.17,0) 
  olümpiavõitja maratonis (2:23.03,2)

Euroopa meistrivõistlustel 

 1950  Brüsselis
 Euroopa meister 5000 m jooksus (14.03,0)
  Euroopa meister 10 000 m jooksus (29.12,0)
 1954  Bernis
 Euroopa meister 10 000 m jooksus (28.58,0)

Maailmarekordid 

Kokku püstitas Emil Zátopek 20 maailmarekordit, kuid enamiku harva kavas olevatel distantsidel (6 miili, 15 000 m, 10 miili, 20 000 m, tunnijooks, 15 miili, 25 000 m ja 30 000 m jooksus).

Tšehhoslovakkia jooksjad
Tšehhi jooksjad
Maratonijooksjad
Sündinud 1922
Surnud 2000
Soome Kuningriik

Soome Kuningriik (soome Suomen kuningaskunta, rootsi Konungariket Finland) oli riik Põhja-Euroopas Rootsi ja Nõukogude Venemaa vahel 9. oktoobrist 14. detsembrini 1918. Piirnes idas Nõukogude Venemaaga, läänes Rootsi (586 km piiri) ja põhjas Norraga.

Soome parlament valis  1918 kuningaks Hessen-Kasseli maakrahvi Friedrich Wilhelmi poja Friedrich Karli, kes oli abielus Saksa keiser Wilhelm II õe Margarethega. Valimisdokumentides nimetatakse teda soomepäraselt Fredrik Kaarleks. Ajalehtedes ja kirjanduses on kuningat nimetatud ka Väinö I-ks, kuid see on pärit Olli pseudonüümi all esinenud Väinö Nuorteva följetonist kaasaegses ajalehes. 

Kuninga valimise korraldas parlament Soome suurvürstiriigi valitsemise aluseks olnud Rootsi 1772. aasta põhiseaduse paragrahvi 38 järgi, mille kohaselt peab riigipäev pärast valitsejasoo väljasuremist uue kuninga valima. Siiski polnud 1772. aasta põhiseaduse kehtivuse kohta 1918. aasta sügisel Soomes üksmeelt: 1917. aastal – enne kodusõda – kuulutati Soome iseseisvaks vabariigina, monarhistlikud vaated said Soome poliitikute hulgas populaarseks pärast kodusõda. Vabariiklased, nende hulgas kõik sotsiaaldemokraadid, boikoteerisid kuninga valimist.

Kui Saksamaa oli Esimeses maailmasõjas lüüa saanud, loobus Friedrich Karl 16. detsembril 1918 kuninga tiitlist ja pretensioonidest troonile. Soome ainus valitud kuningas jäi kroonimata ega jõudnud Soome pinnale.

Soome kuningriik ei jäänud kuigi kauaks kestma, kuna see oli seotud riigi Saksa-meelse välispoliitikaga. Saksa suuna lõpu üks märk Soome poliitikas oli kindral Carl Gustaf Emil Mannerheimi valimine riigihoidjaks 12. detsembril 1918, kui eduskund riigihoidja Pehr Evind Svinhufvudi tagasiastumispalve rahuldas.

Riigihoidja Mannerheim kinnitas 17. juulil 1919 Soome uue, vabariikliku põhiseaduse, mille eduskund oli võtnud vastu 21. juunil 1919.

Vaata ka 

Soome Demokraatlik Vabariik
Soome Vabariik
Soome ajaloolised riigid
Põhja-Tallinna linnaosa

Põhja-Tallinn on Tallinna halduslik linnaosa.

Põhja-Tallinna linnaosa hõlmab Kalamaja, Karjamaa, Kelmiküla, Kopli, Merimetsa, Paljassaare, Pelgulinna, Pelguranna ja Sitsi asumit. 

Põhja-Tallinn on pealinna kõige merelisem linnaosa: siin on 20 km merepiiri ja 11 sadamat. Linnaosa piiresse jääb umbes 45 protsenti Tallinna merepiirist.

Põhja-Tallinn on kireva rahvusliku kooslusega, eriilmelistes asumites elab 68 rahvuse esindajaid.

Linnaosa haldus 

Linnaosa vanem on Manuela Pihlap.

Rahvastik 
 
Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2020 Põhja-Tallinna linnaosa elanikest eestlasi 50,3%, venelasi 39,3%, ukrainlasi 3,9%, valgevenelasi 1,8% ja soomlasi 0,7%.

Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2019 Põhja-Tallinna linnaosa elanikest eestlasi 50,1%, venelasi 40,4%, ukrainlasi 3,8%, valgevenelasi 1,8% ja soomlasi 0,6%.

Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2015 Põhja-Tallinna linnaosa elanikest eestlasi 47,0%, venelasi 44,0%, ukrainlasi 3,8%, valgevenelasi 2,0%, soomlasi 0,5%, tatarlasi 0,3%, juute 0,2% ja teistest rahvustest inimesi 2,2%.

Rahvastikuregistri andmetel oli 2. jaanuaril 2012 Põhja-Tallinna linnaosa elanikest venelasi 46,1%, eestlasi 44,4%, ukrainlasi 4,0%, valgevenelasi 2,3%, soomlasi 0,5%, tatarlasi 0,4%, juute 0,3% ja teistest rahvustest inimesi 2,1%.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Põhja-Tallinnas 53 881 elanikku, neist eestlasi 26 820 (49,78%).

Galerii

Ajalugu

Tallinna vanalinna ja Tallinna lahe vahel asunud Kalamaja on teadaolevalt esmakordselt mainitud 1374 Tallinna eeslinnana. Keskajal ja hiljemgi oli Kalamaja Tallinna suurim eeslinn. Tegu on ka ühe vanima Tallinna eeslinnaga, see oli kalurite, mündrikute, lootside asula, mis paiknes loode pool vanalinna Tallinna lahe kõrgel rannikul.

Enamik elanikke oli pärit maalt ning olid lahkunud linna otsima vabamaid olusid. Kalamaja lähedal asuv sadam andis paljudele sealsetele elanikele head teenistust. Tugeva Tallinna linnamüüri läheduses ja Tallinna sadamas olevate sõjalaevade kaitse all oli see märksa turvalisem paik kui teised Tallinna eeslinna osad.

Eeslinnadel, sh Kalamajal, oli omapärane vahendajaroll linna- ja maarahva vahel nii majanduse kui ka kultuurielu mõttes. Eeslinnad kujunesid eesti maakultuuri ja saksa linnakultuuri omapärase sünteesi kohtadeks.

Keskajal rajati Kopli piirkonna majandamiseks (loomade karjatamiseks, heina niitmiseks ja metsa kasutamiseks) Kopli mõis. Selle alale rajati 14. sajandil (esimene kirjalik teade 1365. aastast) ka linna telliselööv, millest pärineb ka mõisa saksakeelne nimetus. 1689. aastal redutseeriti Kopli mõis Rootsi riigile, kuid Vene riigi ajal läks see uuesti linna kätte. 1774. aastal rajati Kopli mõisa maadele Niguliste ja Oleviste koguduse uus kalmistu. 1820. aastal oli Kopli mõisas maad 525 ha, mille põllupinda oli 11 ha.

 ning Toompea eeslinn

Viited

Välislingid

Põhja-Tallinn linnaosavalitsuse koduleht
 Karin Koppel. "Põhja-Tallinna linnaosa planeering võib Koplisse reisirongid tuua" ERR, 20. detsember 2019

 
Tallinna linnaosad
Mac Wilkins

Mac Wilkins (õieti Malcolm Maurice Wilkins; sündinud 15. novembril 1950 Eugene'is Oregoni osariigis) on USA endine tippkettaheitja, olümpiavõitja 1976.

Saavutused

Olümpiamängudel 

1976 olümpiavõitja (67.50)
1984 hõbemedal (66.30)

Maailmarekordid

Välislingid 
 

Ameerika Ühendriikide kettaheitjad
Sündinud 1950
Erik Pommerist

Erik Pommerist (Erik av Pommern või Erik af Pommern; norra Eirik III; rootsi Erik XIII; taani Erik VII; umbes 1382 – 16. juuni 1459) oli Kalmari uniooni ja Rootsi kuningas 1396–1439, Norra kuningas 1389–1442 ning Taani kuningas 1412–1439. Erik oli Taani kuninganna ja Kalmari uniooni looja Margrete I õetütre poeg. 

Erik oli suguluses nii Norra, Taani kui ka Rootsi valitsejadünastiatega, mistõttu sobis ta legaalselt ideaalselt nende kolme riigi ühismonarhiks. Erik, sündinud Bogusław oli Pommeri hertsogi Vratislav VII ja Mecklenburg-Schwerini Maria poeg. Tema vanavanemad olid Pommeri hertsog Boguslaw V ja tema teine naine Brunswick-Grubenhageni Adelheid ning Mecklenburgi hertsog Heinrich III ja Mecklenburgi hertsoginna Taani Inbeborg. Ingeborg oli Taani kuninga Valdemar IV tütar.
Ta oli 1406. aastast abielus Inglismaa kuninga Henry IV tütre Philippaga. Tema õde Katarina oli abielus Baieri hertsogi pojaga.

Kuni 1412. aastani valitses Kalmari uniooni tegelikult aga tema vanatädi Margrete I, Erik oli reaalselt kuningatiitliga kroonprints. Tema iseseisev valitsemine oli suhteliselt edutu, ta mässis Kalmari uniooni kuuluvad Põhjamaad sõtta Holsteini hertsogitega, et saada endale Jüütimaa lõunaosa. Saksa-Rooma riik küll tunnustas teda kogu Jüütimaa valitsejana, ent Holsteini hertsogid mitte. Reaalselt see sõda talle edu ei toonud ning kurnas vaid riigi majandust. 

Tema saamatu välispoliitika jätkus ka pärast seda sõda, lisaks sellele ei suutnud Erik maha suruda Rootsis üha laiemalt levivaid sisepingeid. 1434 algas seal Engelbrekt Engelbrektssoni mäss, misjärel ta kukutati 1439 nii Taani kui ka Rootsi troonilt. 

Erik tõmbus tagasi Gotlandile, kus ta kuni 1448. aastani tegelikult valitses. 1442 eemaldati ta ametlikult ka Norra troonilt, kuid tema järglane Kalmari troonil, Christoffer von Wittelsbach, ei suutnud temaga Gotlandi tagastamise osas kokkuleppele jõuda. Ainult Norra troonile ennistamisest Erik keeldus, soovides tõusta taas kõigi Kalmari uniooni riikide valitsejaks. 

1448, kui Christoffer suri, suutis tema järglane Oldenburgi Christian saavutada Erikuga kokkuleppe, millega too andis Christianile ka Gotlandi ning läks Pommerisse. 1449–1459 valitses ta seal Stolpi hertsogkonda.

|-
| width="30%" align="center" rowspan="3"| Eelnev:Margrete I
| width="40%" align="center" | Taani kuningas1412–1439
| width="30%" align="center" rowspan="2"| Järgnev:Christoffer Baierist
|-
| width="40%" align="center" | Norra kuningas1389–1442
|-
| width="40%" align="center" | Rootsi kuningas1396–1439
| width="30%" align="center" | Karl VIII, regent (Karl Knutsson Bonde)

Taani monarhid
Rootsi monarhid
Norra monarhid
Pommeri
Sündinud 1382
Surnud 1459
Derartu Tulu

Derartu Tulu (amhara ደራርቱ ቱሉ; sündinud 21. märtsil 1972 Bejokis) on Etioopia kergejõustiklane (5000 m ja 10 000 m jooks ning maraton). Kahekordne olümpiavõitja (1992, 2000) ja seitsmekordne maailmameister.

Saavutused

Olümpiamängudel 

1992 olümpiavõitja 10 000 m (31.06,02)
2000 olümpiavõitja 10 000 m (30.17,49)
2004 pronksmedal 10 000 m (30.26,42)

Maailmameistrivõistlustel 

1995 hõbemedal 10 000 m (31.08,10)
2001 maailmameister 10 000 m 31.48,81)

Krossijooksu maailmameistrivõistlused 

1995 maailmameister pikemal distantsil
1997 maailmameister pikemal distantsil, individuaalne ja meeskondlik
2000 maailmameister pikemal distantsil, individuaalne ja meeskondlik
2004 maailmameister pikemal distantsil, meeskondlik

Välislingid 
 

Etioopia jooksjad
Sündinud 1972
Karl XIII

Karl XIII (7. oktoober 1748 – 5. veebruar 1818) oli Rootsi kuningas 1809–1818 ja Norra kuningas Karl II nime all 1814–1818, viimane Rootsi kuningas Holstein-Gottorpi dünastia Rootsi liinist.

Võimuletõus
Karl sai Rootsi kuningaks pärast seda, kui Rootsi oli sõjas Venemaaga kaotanud Soome ning Gustav IV kukutati Rootsi aadlikepoolt, kes olid vastu Gustavi revanšiplaanidele Vene-Rootsi sõda tulemuste ja Soome kaotamise ümbervaatamiseks. Pärast kuninga Gustav IV Adolfi vahetust tema onu Karl XIII vastu senine Napoleon I/Prantsusmaa-vaenulik poliitika asendus ettevaatlikult Prantsuse-sõbralikuga.

Troonipärimine
Kuna Karli kaks seaduslikku last surid lapsepõlves, siis kutsuti troonipärijaks Prantsusmaa kindral Bernadotte, kelle Karl lapsendas ning pärandas talle Rootsi kuningatrooni. Bernadottest sai Rootsi kuningas Karl XIV Johan ning uue Rootsi Bernadotte kuningadünastia rajaja.

1814. aastal otsustati Viini kongressil kompenseerida Rootsile Ees-Pommeri kaotus personaaluniooniga Norraga. Nii sai Karlist ka Norra kuningas.

Abielu ja lapsed

7. juulil 1774 abiellus Karl oma nõo, Hedwig von Holstein-Gottorpiga (1759–1818), kuid nende lapsed surid lapsepõlves.
Lovisa Hedvig (2. juuli 1797 – 2. juuli 1797)
Karl Adolf (4. juuli 1798 – 10. juuli 1798), Värmlandi hertsog

See oli korraldatud abielu. Alguses Karl armastas oma ilusat ja elavat abikaasat, aga pärastpoole võõrandusid nad teineteisest üha enam. Oma elu lõpuaastail, juba kuningana, ajas Karl oma abikaasat närvi, kõndides tal kannul ja esitades korduvalt samu küsimusi. Üldiselt elas kumbki abikaasa eraldi. Mõlemad rikkusid korduvalt abielu.

Karli armukeste hulka kuulusid näiteks õuedaam ja harfimängija Augusta von Fersen, laulja ja näitleja Charlotte Eckerman, õuedaam Mariana Koskull ning baleriin Charlotte Slottsberg. Viimasel oli kuninga üle suur mõju. Karl sai Augusta Ferseniga poja Karl Lövenhielmi (1772–1861). 
 

Rootsi monarhid
Sündinud 1748
Surnud 1818
Michael Douglas

Michael Kirk Douglas (sündinud 25. septembril 1944) on USA filminäitleja ja režissöör ja filmiprodutsent.

Isiklik elu

Perekond

Michael Douglas on Kirk Douglase poeg.

1977. aasta märtsis abiellus 32-aastane Douglas 19-aastase Diandra Lukeriga, Austria diplomaadi tütrega. Neil on üks poeg, 1978. aastal sündinud Cameron.

1995. aastal andis Diandra sisse lahutusavalduse ning sai kohtuotsusega 45 miljonit dollarit valuraha.

Alates 1999. aasta märtsist hakkas Douglas kohtuma waleslannast näitlejanna Catherine Zeta-Jonesiga, kellega abiellus 2000. aasta 18. novembril. Mõlemad on sündinud 25. septembril, ehkki veerandsajandilise vahega. Neil on kaks last, Dylan Michael (sündinud 8. augustil 2000) ja Carys Zeta (sündinud 20. aprillil 2003).

Sugupuu

Tunnustus 
1969 – valmis film "Hail, Hero!", kus Douglas mängis Carl Dixonit. Selle rolli eest nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks meesuustulnuka kategoorias, aga ei võitnud seda.
1975 – valmis film "Lendas üle käopesa", mille produtsent oli Douglas. See film pälvis Oscari, Kuldgloobuse ning BAFTA auhinna.
1979 – valmis film "Hiina sündroom", kus Douglas mängis tuumaelektrijaama ohutust uurivat ajakirjanikku. Douglas oli ka selle filmi produtsent. See film nimetati Kuldgloobuse ja BAFTA auhinna kandidaadiks parima filmi kategoorias, aga ta ei võitnud kumbagi.
1984 – valmis film "Kalliskiviromaan", milles Douglas mängis nii meespeaosalist kui oli produtsent. See film pälvis Kuldgloobuse parima muusikali või komöödiafilmi kategoorias.
1987 – mängis Douglas filmis "Saatuslik veetlus" meespeaosalist ja nimetati BAFTA auhinna kandidaadiks meesnäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda. Samal aastal mängis Douglas filmis "Wall Street" peamist antagonisti Gordon Gekkot. Selle rolli eest pälvis ta parima näitleja Oscari ja Kuldgloobuse.
1989 – mängis ta peaosa filmis "Rooside sõda", mille eest nimetati Kuldgloobuse kandidaadiks muusikali- või komöödianäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda auhinda.
1995 – mängis ta filmis "Presidendi pruut" USA presidenti. Selle rolli eest nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks muusikali- või komöödianäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda.
2000 – mängis ta meespeaosa filmis "Wonder Boys" ja nimetati selle eest Kuldgloobuse kandidaadiks muusikali- või komöödianäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda.
2010 – valmis filmi "Wall Street" järg "Wall Street: Raha ei maga", kus Douglas mängis taas Gordon Gekkot. Douglas nimetati Kuldgloobuse kandidaadiks kõrvalosatäitja kategoorias, aga ei võitnud seda.

Filmid

Viited

Välislingid 

 
 

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1944
Vebjørn Rodal

Vebjørn Rodal (sündinud 16. septembril 1972 Berkakis) on Norra endine kergejõustiklane (800 m jooksja). Olümpiavõitja (1996).

Saavutused

Olümpiamängudel 

1996 olümpiavõitja (1.42,58)

Maailmameistrivõistlustel 

1995 pronksmedal (1.45,68)

Euroopa meistrivõistlustel 

1994 hõbemedal (1.46,53)

Norra jooksjad
Sündinud 1972
Borromeo saared

Borromeo saared (itaalia Isole Borromee) on saarestik Itaalias Lago Maggiores. 

Saarte pindala on 18–20 ha.

Saared on nime saanud järve patrooni kardinal Carlo Borromeo järgi. Saarte omanik on Borromeo suguvõsa.

Isola Bella saarel, mis on nime saanud Borromeo krahvinna Isabella järgi, asub 17. sajandist pärinev uhke Palazzo Borromeo loss ning purskkaevude, skulptuuride ja grottidega aed, mis hõlmab terve saare. 

Isola Madre saarel asub inglise stiilis botaanikaaed; saar on neljast Borromeo saarest suurim. Isola Madre on asustamata.

San Giovanni saarel, mis on saarestiku väikseim, asub dirigent Arturo Toscaninile kuulunud villa.

Isole dei Pescatori ehk Isola Superiore saarel asub väike kalurikülake.

Vaata ka
Borromeo rõngad

Itaalia saarestikud
Gambia vapp

Gambia vapp on Gambia riigivapp. Vapp võeti kasutusele 18. novembril 1964.

Vapikilpi hoiavad kaks lõvi, kes sümboliseerivad riigi minevikku Briti kolooniana. Ühel neist on käes kirves ja teisel kõblas. Kirves ja kõblas on kujutatud ka kilbil. Tööriistad sümboliseerivad põllumajanduse tähtsat rolli, aga ka kaht Gambia suuremat etnilist gruppi – mandingosid ja fulbesid. Kilbi kohal on rüütlikiiver ja palmipuu. Kilbi all on lint rahvusliku motoga Progress, rahu, õitseng.

Vaata ka 
 Gambia lipp

Gambia sümboolika
Vapid riigiti
Alžeeria vapp

Alžeeria vapp on Alžeeria riigi ametlik vapp.

Ajaloolised vapid ja embleemid

Vaata ka 
 Alžeeria lipp

Alžeeria sümboolika
Vapid riigiti
Angola vapp

Angola vapp on Angola riigi ametlik vapp.

Ümara vapi keskel on sinisel taustal ristatud matšeete ja kõblas, mis sümboliseerivad iseseisvusrevolutsiooni ja põlluharijate tähtsust, ning nende kohal kuldne viisnurkne täht, sotsialistlik progressi sümbol. Nende kolme sümboli taustal on tõusev päike, uue alguse sümbol. Ringi ümbritseb rõngas, mille moodustavad ühelt poolt kohvipuu ja puuvillapõõsa oksad ja teiselt poolt poolik hammasratas. Vapi alumises osa on haridust sümboliseeriv avatud raamat ja kuldne lint Angola nimega portugali keeles (República de Angola).

Endised vapid

Vaata ka 
Angola lipp

Angola sümboolika
Vapid riigiti
Antigua ja Barbuda vapp

Antigua ja Barbuda vapp on Antigua ja Barbuda riigi ametlik vapp.

Vaata ka 
Antigua ja Barbuda lipp

Antigua ja Barbuda sümboolika
Vapid riigiti