joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Burj al-‘Arab

Burj al-‘Arab (araabia برج العرب‎ [burdž al 'arab], 'araablaste torn') on luksushotell Araabia Ühendemiraatides Dubais.

Kõrghoone on ehitatud merre tehissaarele 280 meetri kaugusele kaldast ning on ühendatud maismaaga silla kaudu. Hoonel on 28 topeltkorrust ja see on 321 meetrit kõrge. Burj al-‘Arab on üks kõrgemaid hotelle terves maailmas ja seal on maailma kõige kõrgem (180 meetrit) aatrium-vestibüül. Hoone tipus on helikopterilennuväli, Al Muntaha vaaterestoran ja maailma kõige kõrgemal asuv tenniseväljak.

Burj al-‘Arabis on 6 restorani. Üks neist on maa-alune Al Mahara, kus on restoranilaudadest ümbritsetud tohutu suur mereelustikuakvaarium, nii et külastajad näevad Pärsia lahele iseloomulikku veealust elu: kalu, taimestikku ja koralle. Akvaariumi seinad, mis peavad vastu pidama umbkaudu miljoni liitri vee survele, on ligi 18 sentimeetri paksused ning optilise suurendusefekti vähendamiseks on tehtud akrüülklaasist. Restorani pääseb simuleeritud allveelaevareisiga. 

Burj al-‘Arab on maailma kallimaid hotelle. Ööbimine selles maksab olenevalt toa luksuslikkusest 1000 – 15 000 eurot, ööbimine kuninglikus sviidis aga isegi 28 000 eurot. See, kui palju raha hotelli ehitamiseks kulutati, on saladus. Burj al-‘Arabi ehitamisel kulus 70 000 kuupmeetrit betooni, 43 000 ruutmeetrit klaasi, 9000 tonni terast, 13 000 kuupmeetrit Carrara marmorit, 12 000 kuupmeetrit Brasiilia graniiti, 32 000 kuupmeetrit itaalia mosaiiki ja 8000 ruutmeetrit 22-karaadist lehtkulda. 

Hotellis pole numbritube tavalises mõttes, vaid on 202 kahekorruselist sviiti. Kõige väiksem neist hõlmab 169, kõige suurem aga 780 ruutmeetrit. Kõikides nendes on omaette toateenindus. Alumisel korrusel on elutuba söögilauaga neljale inimesele, baar ja büroonurk. Sviidi teisel korrusel, kuhu viib trepp, on magamistuba, riietusruum ja luksuslik vannituba mullivanniga. Kõik sviidid on varustatud nüüdisaegsete elektroonikaseadmetega.

Burj al-‘Arabis on mitu spaad, ujulat, jõusaali ja squash'iväljakut. Hotellis peatujatele pakutakse tasuta pileteid Wild Wadi Water Parki ning sõiduautot Mercedes või Rolls-Royce või helikopterit Dubai rahvusvaheliselt lennuväljalt hotelli ja sealt tagasi sõitmiseks.

Burj al-‘Arabi omanik on Dubai emiir, Araabia Ühendemiraatide peaminister ja asepresident, šeik Muḩammad bin Rāshid Āl Maktūm. Ekspertide hinnangul kulutatas ta Burj al-‘Arabi projekti peale 1,5 miljardit USA dollarit. Täpseid andmeid ei ole siiski kunagi ametlikult avaldatud.

Kirjandus
Andres Lepik. Skyscrapers. München, 2004. ISBN 3-7913-3155-8
Andres Lepik. Wolkenkratzer. München: Prestel Verlag, 2005. ISBN 3-7913-3454-9
Lara Dunston ja Sarah Monaghan. Dubai ja Abu Dhabi. (Silmaringi reisijuht). Inglise keelest tõlkinud Margus Elings, toimetaja Helen Kõrgesaar. [Tallinn]: Koolibri, 2009. ISBN 9789985024645

Välislingid
 Burj al-‘Arab Jumeirah Hotels & Resortsi veebisaidil (kuues keeles) (vaadatud 25.06.2013)
 Burj al-‘Arabit tutvustav video YouTube'is (vaadatud 27.06.2013)
Minemine: Dubai arhiiv.err.ee (vaadatud 28.06.2013)
Raul Kask. Maailma esimene seitsme tärni hotell www.reisimaailm.ee (vaadatud 28.06.2013)

 
Hotellid
Burj al-‘Arab
Dubai pilvelõhkujad
Saima Loik

Saima Loik (27. august 1922 Tallinn – 13. august 2011) oli eesti moekunstnik.

Saima Loik õppis Elfriede Lenderi eraprogümnaasiumis, seejärel Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis ja Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis, mille lõpetas 1948. aastal. Aastail 1948–1987 töötas ta Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis tekstiili- ja kostüümikateedri erialaõppejõuna. Samuti tegi ta kaastööd Tallinna Moemajale, erinevatele moe- ja käsitööalbumitele ning ajakirjale Nõukogude Naine. 

Alates 1956. aastast oli Saima Loik Eesti Kunstnike Liidu liige.

Tunnustus
2004 Pärandihoidja (elutööpreemia rahvuslike käsitöötraditsioonide alalhoidmise eest; moekunstnik, kauaaegne Kunstiinstituudi moekateedri õppejõud Saima Loik on EKEKSeltsi üks taastajaliikmeid, alates 1997. aastast selle auliige)

Eesti moekunstnikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1922
Surnud 2011
Cyrillus Kreegi kortermuuseum

Cyrillus Kreegi kortermuuseum oli Cyrillus Creegile pühendatud muuseum Haapsalus aadressil Väike-Viigi 10-2. 

Läänemaa Muuseum avas selle 2001. aasta suvel. Majas Viigi kaldal elas helilooja aastatel 1939–1962. Seal lõi ta ka enamuse oma heliloomingust. Muuseum suleti 2011. aastal.

Viited

Välislingid
Kristel Maasikmets, Cyrillus Kreek saab kortermuuseumi, Lääne Elu 28. juuli 2001 
Kaire Reiljan, Kreegi muuseum suletakse, Lääne Elu, 8. oktoober 2011

Eesti majamuuseumid
Cyrillus Kreegi kortermuuseum
Kaie Mihkelson

Kaie Mihkelson (sündinud 12. oktoobril 1948 Pärnus) on eesti näitleja.

Ta õppis aastatel 1967–1969 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonnas, 1974. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (6. lend).

Aastatel 1974–1977 töötas ta Pärnu Endla teatris ja 1977–1988 Eesti Riiklikus Noorsooteatris. Alates 1988. aastast on ta Eesti Draamateatri näitleja.

Kaie Mihkelson on mänginud ka filmides, telelavastustes ja teleseriaalides.

Filmograafia
"Kõrboja peremees" (1978) – Anna
"Nipernaadi" (1983) – Inriid
"Karoliine hõbelõng" (1984) – Libahunt
"Õnnelind flamingo" (1986) – Leaanika
"Bande" (1986) – Lee Wilshire 
"Keskea rõõmud" (1987) – Helena
"Varastatud kohtumine" (1988) – Võõrasema
"Surmatants" (1991) – Margareth
"Vana mees tahab koju (1991) – Inna Valter
"Kuhu põgenevad hinged (2007) – Naine kirikus
"Klass (2007) – direktor
"Kuraditõestus (2008) – Juula
"Kirjad inglile (2010)

Tunnustus
1983 – Ants Lauteri nimeline auhind
1987 – Anna Tamme – Lisl Lindau kõrvarõngaste hoidja
2003 – Eesti Teatriliidu naiskõrvalosatäitja auhind
2008 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
2011 – Raadioteatri näitlejaauhind
2012 – Helmi Tohvelmani nimeline auhind

Isiklikku
Kaie Mihkelson oli aastatel 1974–1981 abielus Jaan Rõõmussaarega. Nende poeg on oboemängija Nils Rõõmussaar. 1988. aastal abiellus Evald Hermakülaga.

Viited

Välislingid
Kaie Mihkelson Eesti Draamateatri kodulehel
Kaie Mihkelson andmebaasis IMDb

Eesti Draamateatri näitlejad
Endla näitlejad
Eesti filminäitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1948
Antifon

Antifoon ehk antifon (kr ἀντίφωνον, ἀντί 'vastas' + φωνή 'hääl') on üldjuhul proosatekstiline kompositsioon lääne kirikulaulus, mis enamasti on seotud teatava psalmi või kantikumi laulmisega. 

Tunnipalvuse repertuaaris valdavas osas miniatuurne ja lihtsa meloodikaga (nt vespri psalmi antifoon), aga esineb ka pikemaid ja keerukama meloodikaga (nt Maarja kiituslaulu antifoonid), missarepertuaaris on valdavalt keskmised (nt communio ehk armulaualaulu antifoonid) ja pikad antifoonid (nt introitus ehk algussalmide antifoon; lääne kirikulaulus on antifoon reeglina proopriumi ehk vastavalt kirikuaastale muutuva tekstikorpuse osa ja ladina kirikulaulus ulatub antifoonide repertuaar tuhandetesse üksustesse. Esineb eraldi kategooriaid, nt „O antifoonid“ ja „maarjaantifoonid“. Antifoon võib olla ka täiesti iseseisev muusikaline kompositsiooni, nt maarjaantifoon „Salve Regina“. Esineb ka stroofilise värsstekstiga antifoone, nt riimitud tunnipalvuses (rhymed office). 

Ida kirikulaulus on antifoonil täiesti teistsugune tähendus. Antifoon on muusikaline osa jumalateenistuses, mida lauldakse antifonaalselt. Antifooni võib nt leida kolmest laulust koosneva muusikalise osana armulaualiturgia alguisast, aga ka tunnipalvustes, kus see tähendab antifonaalselt lauldud psalmi. 

Antifooni mõiste on lääne kirikulaulus ambivalentne, sest seda terminit on erinevatel perioodidel mõistetud erinevalt. Antifoon on oma nime saanud antifonaalsest laulmisest ehk „millestki, mida laulavad vaheldumisi kaks koori“. Psalmi esimene salm muutus iseseisvaks vormiosaks, mis tänapäevases praktikas kõlab lauldud psalmi alguses ja lõpus. Teatud perioodil ja kohati ka täna lauldakse antifooni ja psalmi või kantikumi salmide vahele. Tänaseni lauldakse selliselt invitatooriumi antifooni matutiini ehk ööteenistuse alguses. Sellega tekib responsoriaalsele laulmisele sarnane refrääniline komponent. Oluline on aga tähele panna, et responsoriaalsele laulmisele on refrään defineerivaks tunnuseks, aga antifonaalsel laulmisel mitte.

Kristlikus liturgias kasutatav laulutüüp, kus vaheldumisi laulavad kaks koori (katoliku ja õigeusu kirikus) või vaimulik ja kogudus (luteri kirikus). 

Katoliku kirikus on see gregooriuse koraal, tavaliselt psalmitekstiga.

Vaata ka
Maarja antifon

Vaimulik muusika
Kalüpso

Kalüpso on Lääne-India saarte muusikastiil, mis pärineb Trinidadist ja Tobagost ning mille juured on Aafrikas ja Euroopas. 

Stiili alged arenesid Aafrikast pärit orjade suhtluses, kes üksteisega suhtlemiseks laulsid, kuna neil ei olnud lubatud rääkida. Prantsuse, hispaania ja briti kolonistid mõjutasid oma kultuuriga stiili arengut. Prantslased tõid Trinidadile karnevali ning kalüpso sai karnevalide populaarseks osaks. Kalüpso on tantsurütmiline rahvalaul ning ka selle rütmiga seltskonnatants.

Vaata ka 
 Calypso bulbosa
 Kalypso

Muusika
Mart Toome

Mart Toome (sündinud 7. märtsil 1980) on eesti näitleja.

2002. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (20. lend). 

Samast aastast töötab Tallinna Linnateatri näitlejana.

Mart Toome on mänginud ka filmides ("Nimed marmortahvlil", "Stiilipidu") ja teleseriaalides.

Viited

Välislingid
Mart Toome Tallinna Linnateatri kodulehel
Mart Toome andmebaasis IMDb

Eesti näitlejad
Tallinna Linnateatri näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1980
Pepe Reina

Pepe Reina (õieti José Manuel Reina Páez; sündinud 31. augustil 1982 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib väravavahina Itaalia kõrgliiga klubis SS Lazio. 

Varem on ta mänginud sellistes klubides nagu Barcelona, Villarreal, Liverpool, Müncheni Bayern, Napoli, AC Milan ja Aston Villa.

Reina on õppinud Barcelona noorteakadeemias La Masia.

2007. aastal aitas ta Liverpoolil jõuda Meistrite Liiga finaali, mis kaotati AC Milanile 2:1.

Klubikarjäär

Barcelona 
Pepe Reina liitus 1998. aastal Barcelona noorteakadeemiaga. 

2. detsembril 2000 tegi ta Kataloonia klubis debüütmängu, kohtumine Celta de Vigoga lõppes 3:3. 

Reina mängis Barcelonas kahe hooaja peale 49 mängu.

Villarreal 
2002. aasta juulis liitus Reina Villarrealiga. 

Ta aitas klubi võita kahel korral UEFA Intertoto karika (2002–03 ja 2003–04 hooajal).

2004. hooajal jõudis Villarreal UEFA karika poolfinaali ja kvalifitseerus 2005. aastal esimest korda klubi ajaloos Meistrite Liigasse.

Liverpool 
Reina osteti 2005. aastal Inglismaa kõrgliiga klubisse Liverpool. 

Liverpoolis mängis ta 394 kohtumist ja võitis neli karikat. 

Ta aitas klubil jõuda 2006–07 Meistrite Liiga finaali, kus tuli võtta vastu 2:1 kaotus AC Milanile.

Napoli (laenul) 
Reina laenutati 2013–14 hooajaks Itaalia kõrgliiga klubisse Napoli, kus ta tuli samal hooajal Itaalia karikavõitjaks.

Müncheni Bayern 
2014. aasta suvel liitus Pepe Reina Saksamaa kõrgliiga
klubiga Müncheni Bayern. 

Mängides Bundesligas ainult kolm mängu, tuli ta 2015. aastal Saksamaa meistriks.

Napoli 
23. juunil 2015 liitus Reina lõplikult SSC Napoliiga.

Koondisekarjäär 
Reina võitis Hispaania jalgpallikoondise koosseisus 2008. ja 2012. aasta Euroopa meistrivõistlused ning 2010. aasta maailmameistrivõistlused.

Hispaania koondises mängis ta aastatel 2005–2018 kokku 36 korda.

Saavutused

Klubid 
 Villarreal
 UEFA Intertoto karikas: 2002–03, 2003–04
 Liverpool
 FA Cup: 2005–06
 League Cup: 2011–12
 FA Community Shield: 2006
 Euroopa superkarikas: 2005
 Napoli
 Coppa Italia: 2013–14
 Müncheni Bayern
 Bundesliga: 2014–15

Rahvuskoondis 

 Hispaania
 Maailmameistrivõistlused: 2010
 Euroopa meistrivõistlused: 2008, 2012
 Hispaania U16
 Euroopa U16 meistrivõistlused: 1999

Isiklik elu 
Reina abiellus 19. mail 2006 Yolanda Ruiziga. Tal on temaga viis last.

Pepe Reina isa Miguel Reina oli samuti jalgpallur, väravavaht, kes mängis Madridi Atlético särgis 1974. aasta Euroopa karika finaalis Müncheni Bayerni vastu.

Viited

Välislingid

Hispaania jalgpallurid
FC Barcelona mängijad
Villarreal CF mängijad
Liverpool FC mängijad
Müncheni Bayerni mängijad
SSC Napoli mängijad
AC Milani mängijad
Rooma Lazio mängijad
Aston Villa FC mängijad
Premier League'i mängijad
La Liga mängijad
Serie A mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1982
Mihkel Kabel

Mihkel Kabel (sündinud 1. aprillil 1984 Albus) on eesti näitleja.

2006. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (22. lend).

Samast aastast kuni 2012. aastani töötas näitlejana Eesti Draamateatris, seejärel 2013–2017 näitlejane Rakvere Teatris.

Ta on mänginud ka teleseriaalides "Ohtlik lend", "Kelgukoerad" ja "Kättemaksukontor".

Isiklikku 
Ta oli aastatel 2009–2011 abielus näitleja Katariina Ratasepaga, neil on 5. jaanuaril 2009 sündinud poeg Rudolf Mattias.

Viited

Välislingid

Mihkel Kabel andmebaasis IMDb

Eesti Draamateatri näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1984
Kelantani osariik

Kelantan on Malaisia osariik. Piirneb põhjas Taiga.

Välislingid 
 http://www.kelantan.gov.my/

Malaisia osariigid
Ago Roo

Ago Roo (sündinud 11. mail 1946 Tartumaa Saadjärve vallas Visustis) on endine eesti näitleja.

Ta lõpetas 1964. aastal Elva Keskkooli ja 1968. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (3. lennu).

Ta töötas aastatel 1968–1969 Rakvere Teatris ja 1969–1978 Pärnu teatris Endla. Aastatel 1978–2009 oli ta Tallinna Linnateatri näitleja.

Ta on mänginud ka filmides ja teleseriaalides.

Rolle teatrites
1968 Maksim Gorki "Põhjas" (Parun)
1968 Eduardo de Filippo "Minu perekond" (Corrado Cuoco)
1969 Günther Weisenborn "Kaks inglit tuli taevast" (Kill)
1969 Jean Anouilh "Lõoke" (Warwick)
1970 Shelagh Delaney "Armunud lõvi" (Andy)
1970 Jevgeni Švarts "Nõiutud vennad" (Baaba-Jagaa)
1972 Tennessee Williams "Tramm nimega "Iha"" (Harold Mitchell)
1972 Jānis Rainis "Puhu tuul!" (Uldis)
1973 Henrik Ibsen "Naine merelt" (Lyngstrand ja doktor Wangel)
1974 Peet Vallak/Mati Unt "Epp Pillarpardi Punjaba potitehas" (Tiiskäpp)
1976 Tennessee Williams "Iguaani öö" (Jonathan Coffin)
1977 Maksim Gorki "Suvitajad" (Suslov)
1978 Georgi Džagarov "Prokurör" (prokurör Miladin)
1978 Anton Tšehhov "Kajakas" (Dorn)
1980 Tammsaare/Mati Unt "Ma armastasin sakslast" (Parun)
1981 Fjodor Dostojevski/Mati Unt "Pihtimus allilmast" (Mees)
1982 Federico García Lorca "Bernarda Alba maja" (Bernarda Alba)
1982 Goethe "Torquato Tasso" (Antonio)
1983 Aleksei Kazantsev "Vana maja" (Maksim Glebov)
1984 Henrik Ibsen "Kummitused" (Manders)
1985 Dale Wasserman "Lendas üle käopesa" (Pealik Bromden)
1986 Molière "Misantroop" (Basque)
1987 Mihhail Bulgakov "Molière" (de Charron)
1989 Tom Stoppard "Rosencrantz ja Guildenstern on surnud" (I näitleja ja Polonius)
1989 Agatha Christie "Mõrv jõuluööl" (Simon Lee)
1991 Alfred de Musset "Armastusega ei vallatleta" (Parun)
1992 Shakespeare "Romeo ja Julia" (Capuletti)
1994 Sam Shepard "Maetud laps" (Dodge)
1995 Tammsaare/Illar Mõttus "Kaks paari ja üksainus" (vana Kaas)
1997 Tom Stoppard "Arkaadia" (Richard Noakes)

Välislingid
Ago Roo andmebaasis IMDb

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1946
Pavel Karelin

Pavel Karelin (27. aprill 1990 Gorki – 9. oktoober 2011 Nižni Novgorodi oblast) oli Venemaa suusahüppaja.

Karelin tegi kaasa neli maailma karika hooaega (2008–2011). Juba esimesel MK-etapil Soomes Kuusamos sai ta 15. koha, sama hooaja keskel oli Austrias Bischofshofenis oli ta 9. Seejärel areng takerdus, kuid viimasel hooajal toimus arenguhüpe. Tema kohad maailma karika kokkuvõttes olid neil aastail 129 punktiga 32., 56 punktiga 42., 34 punktiga 57. ja 282 punktiga 23.

Tema parim võistlus oli Nelja hüppemäe turnee etapil Garmisch-Partenkirchenis. Seal saavutas ta kümnendi esimesel päeval, 1. jaanuaril 2011 2. koha, kaotades ainult Simon Ammannile. Ta oli endise NSV Liidu maade teine suusahüppaja, kes pärast NSV Liidu lagunemist jõudnud suusahüpete MK-etapil esikolmikusse. Esimene oli samuti Venemaa sportlane Dmitri Vassiljev, kes täpselt 10 aastat varem, sajandi esimesel päeval, 1. jaanuaril 2001 saavutas sealsamas Garmisch-Partenkirchenis samuti 2. koha.

Karelin hukkus autoavariis.

Viited

Venemaa sportlased
Sündinud 1990
Surnud 2011
Suusahüppajad
Karala Odagala

Karala Odagala on Saaremaal Karala külas korraldatav spordi- ja kultuuripäev, mis toimub igal aastal ühel juulikuu laupäeval.

Sõpradevahelisest mõõduvõtust alguse saanud Odagala korraldajateks on MTÜ Kodukandi Sport koos vabatahtlike ning kohaliku Juulikute pererahvaga, kelle maadel üritus toimub. Esimene Karala Odagala toimus 2004. aastal. Võistluspaik Karala Arena on suurepärane paik sportimiseks ja  pealtvaatajatele suvepäeva nautimiseks.

Võistluse algusaeg on 12:00. Kell 18:00 on toimunud Taritu näiteringi teatrietendus. Võistluste rekordiomanik on Jako Lindrop tulemusega 66.80 m.

Teiste alade rekordid:

Meeste kuulitõuge: Raigo Toompuu 18.84

Naiste odavise: Leana Vahter 41.10

Naiste kuulitõuge: Leana Vahter 13.48

Kalasilmaviskes pole väga muutlike ja erinevate ilmaolude tõttu kõigi aegade edetabelit seni peetud.

Välislingid
 https://www.facebook.com/karala.odagala
 http://saaremaasport.ee/uheksas-karala-odagala-toimub-13-juulil/
 http://eestielu.delfi.ee/sport/uheksas-karala-odagala-pakub-sporti-ja-kultuuri-kasikaes.d?id=66407594
 http://roopapuhkus.eu/
 http://www.filateelia.ee/foorum/viewtopic.php?f=23&t=2803
 https://www.youtube.com/watch?v=tyPbFevz65k
 https://walkerstalkers.wordpress.com/2009/07/14/karala-odagala-2009-elo/
 http://www.kylauudis.ee/2012/07/05/karala-odagala-peetakse-juba-kaheksandat-korda/
 http://uudisvoog.postimees.ee/?DATE=20120713&ID=288799
 https://www.facebook.com/kiviaiadsaaremaal?pnref=lhc
 http://www.saartehaal.ee/2013/07/16/ix-karala-odagala-ullatas-osavotjate-rohkusega/

Eesti kergejõustikuvõistlused
Saaremaa vald
Odavise
Mikko Saarinen

Mikko Vihtori Saarinen (sündinud 4. aprillil 1946 Salos) on Soome endine poksija.

Saarinen oli I keskkaalus (kuni 71 kg) kokku neljakordne Soome meister aastatel 1969–1972 ning sai 1968. aastal III koha.

Saarinen osales kokku kaks korda Eesti NSV – Soome sõpruskohtumistel. Ta kaotas oma kohtumise 1969. aastal ning võitis oma kohtumise 1969. aasta täiendaval sõpruskohtumisel.

Saarinen osales 1972. aasta Müncheni olümpiamängudel I keskkaalus (kuni 71 kg), kuid kaotas oma kohtumise II ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales 18. Euroopa meistrivõistlustel Bukarestis 1969. aastal I keskkaalus (kuni 71 kg), kuid kaotas oma kohtumise II ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 19. Euroopa meistrivõistlustel Madridis 1971. aastal, kuid kaotas oma kohtumise I ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Saarinen poksis oktoobrist 1972 kuni augustini 1973 elukutselisena. Ta pidas kokku 5 kohtumist ning võitis kõik (neist 3 nokaudiga) kohtumised.

Välislingid
 

Soome poksijad
Sündinud 1946
OTRS

OTRS (lühend ingliskeelsest nimest Open-source Ticket Request System) on vabavaraline veahaldussüsteem organisatsioonide ja ettevõtete päringute vastuvõtmiseks ja haldamiseks. Selle abil võib vahendada küsimusi, kaebusi, tehnilise toe poole pöördumist, vearaporteid ja muud suhtlust.

Ülevaade 
Kõige lihtsamal tasemel on tegemist postiloendiga veateadete edastamiseks.

Igal süsteemi sisestatud ettekandel on olek või "ajalugu", mis säilitab kõik selle elutsükli käigus toimunud muudatused. OTRS võimaldab ettekandeid liita ja seeläbi hallata üksikteadete asemel kogu veajuhtumit korraga. Teadete lugemisel, sortimisel ja neile reageerimisel on toetatud mitme kasutaja paralleelne tegevus. Süsteem skaleerub hästi, lubades tuhandeid teateid päevas ja peaaegu lõputult paralleelseid kasutajaid.

OTRSi on sisse ehitatud vahend korduma kippuvate küsimuste loomiseks, töötlemiseks ja otsinguks ning nende teavet on ettekannetele reageerides lihtne vastusesse lisada.

OTRSi kasutamine toimub veebibrauseri kaudu ega sõltu operatsioonisüsteemist.

Tehnoloogia 
OTRS sai alguse Perli skriptina. Kasutajaliides kasutab tõhustamiseks JavaScripti. Funktsionaalsus jaguneb korduvkasutatavateks mooduliteks, mida saab vajadusel kohandada ja täiendada.

Veebiliides kasutab andmete näitamisel mallikeelt DTL (Dynamic Template Language). 

Algselt toetas programm vaid MySQLi andmebaase. Hiljem lisandus PostgreSQLi, Oracle'i, DB2 ja Microsoft SQL Serveri tugi. OTRS töötab paljudel POSIXi sarnastel platvormidel (Linux, Mac OS X, FreeBSD jne) ning Microsoft Windowsil.

OTRSi skaleeruvust saab suurendada Apache veebiserveri mooduli mod_perl kasutamisega või andmebaasi ja programmiservereid lahutades.

POSIX-keskkondades kasutab OTRS-süsteemi utiliite, näiteks kirjade saatmiseks Postfix- või procmail-programmi.

Viited 
 Ametlik koduleht – kogukonna sait
 otrs.com – ametlik kommertslik sait
 otterhub.org – OTRS kogukonna foorum
 OTRS9.org – sünnipäevaleht, 9 aastat ORTSi

Vaba tarkvara
Legend vägevast seebist

"Legend vägevast seebist" on 2011. aasta Eesti film, mille on lavastanud Andrew Bond. 

Film võeti üles Maardu karjääris ja Tallinnas Noblessneri sadamas 31. maist kuni 13. juunini 2010.

Välislingid 
Filmi blogi-kodulehekülg
Esilinastub lühifilm "Legend Vägevast Seebist" err.ee, 12. mai 2011

Eesti filmid
Eesti komöödiafilmid
2011. aasta filmid
Kalle Väisälä

Kalle Väisälä (19. august 1893 Kontiolahti vald – 16. september 1968 Helsingi) oli soome matemaatik, kes töötas ka Tartu Ülikoolis.

Kalle Väisälä sündis Põhja-Karjalas Utras (praegu Joensuu linnaosa). Ta lõpetas 1911. aastal Joensuu lütseumi. Aastatel 1911–1914 õppis ta Helsingi Ülikoolis matemaatikat ja sai pärast ülikooli lõpetamist samasse ülikooli assistendiks. Aastal 1915 avaldas ta koos J. V. Kallioga uurimuse röntgenikiirte neeldumisest mõnedes puidu- ja kivimiliikides. Aastal 1915 kaitses ta doktorikraadi viienda astme võrranditest. Aastal 1917 nimetati ta Helsingi Ülikooli matemaatikadotsendiks ning valiti Soome Teaduste Akadeemia abiliikmeks.

1919. aasta septembris valiti Kalle Väisälä Tartu Ülikooli matemaatikaprofessoriks. Kirjas ülikooli kuraatorile märkis ta, et võiks esialgu pidada loenguid saksa keeles ning avaldas lootust pidada loenguid eesti keeles, mida ta hakkaski tegema 1920. aasta alguses. Tartu Ülikoolis õpetas ta näiteks kõrgemat algebrat, funktsiooniteooriat, valitud peatükke uuemast funktsiooniteooriast ja analüütilisest arvuteooriast, elliptilisi funktsioone, diferentsiaalvõrrandeid, elementaarmatemaatikat kõrgemast vaatekohast, aga ka esperanto keelt. Tema juhendamisel kirjutasid Albert Borkvell ja Hilda Laidoner 1922. aastal esimesed eestikeelsed magistriväitekirjad matemaatika alal.

1922. aastal kutsuti Kalle Väisälä 1920. aastal asutatud Turu Ülikooli professoriks. Turus oli ta aastatel 1922–1926 ka üliõpilaskonna inspektor, aastatel 1930–1938 ülikooli valitsuse liige, olles aastatel 1934–1938 ka ülikooli prorektor. 1924. aastal valiti ta Soome Teaduste Akadeemia liikmeks. 1939. aastal siirdus ta Helsingisse, kus töötas aastatel 1939–1957 Helsingi Ülikoolis dotsendina ning aastatel 1939–1960 Helsingi tehnikaülikoolis professorina.

Kalle Väisälä on kirjutanud soomekeelseid matemaatikaõpikuid nii kesk- kui ka kõrgkoolidele.

Isiklikku 
Tema vend Vilho Väisälä oli meteoroloog, vend Yrjö Väisälä oli geodeet ja astronoom.

Väisälä on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Kirjandus 
 Matemaatika ja kaasaeg XV. Tartu 1968. Olaf Prinits, Enn Tamme. Kalle Väisälä ja Tartu Ülikool.

Tartu Ülikooli professorid
Soome matemaatikud
Eesti soomlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Sündinud 1893
Surnud 1968
Tyne and Wear

Tyne and Wear on linnkrahvkond Kirde-Inglismaal, mis loodi 1974. aastal ajaloolise Northumberlandi ja Durhami krahvkonna piirialadest.

Tyne and Wear jaguneb 5 linnaosaks: 

 Gateshead
 Newcastle upon Tyne
 North Tyneside
 South Tyneside
 Sunderland

Inglismaa krahvkonnad
Lobotoomia

Lobotoomia on aju otsmikusagarate ja talamuse vaheliste ühenduste läbilõikamise operatsioon, mida kasutati 20. sajandi esimesel poolel peamiselt USA-s, Suurbritannias ja Skandinaavia maades depressiooni, skisofreenia ja muude psüühikahäirete raviks.

Vaata ka 
 neurokirurgia
 Gottlieb Burckhardt
 Howard Dully

Eetika
Neuroloogia
Raviviisid
West Midlands

West Midlands on Inglismaal Midlandsis asuv linnkrahvkond, mis loodi 1974. aastal.

West Midlands jaguneb 7 linnaosaks: 

 Wolverhampton
 Dudley
 Walsall
 Sandwell
 Birmingham
 Solihull
 Coventry

Inglismaa krahvkonnad
Suhhoi

Suhhoi (vene keeles Публичное акционерное общество "Авиационная холдинговая компания "Сухой"", Publitšnoje aktsionjernoje obštšestvo "Aviatsionnaja holdingovaja kompanija "Suhhoi"",  varem ГУП АВПК "Сухой“, GUP AVPK Suhhoi) on üks suurimaid lennukeid konstrueerivaid ja ehitavaid ettevõtteid Venemaal. NSV Liidu ajal algselt salajane tehas nr 51 (Zavod № 51), asutatud 1939. aastal Moskvas, on nüüdne ettevõte  Pavel Suhhoi konstrueerimisbüroost väljakasvanud ettevõte. 

Kasutatakse ka ingliskeelset nimetust Sukhoi Civil Aircraft Company (SCAC), aastast 2006 omab selle äriühingu aktsiapakist 25%+1 Itaalia ettevõte Finmeccanica.
2011. aastal müüs Suhhoi Šveitsi firmale Comlux esimesed reisilennukid.

Viited

Välislingid 
 Suhhoi esimesed ärilennukid lähevad Šveitsi firmale , postimees.ee 10.oktoober 2011.

Suhhoi
Suhhoi
Idioot (film 2011)

"Idioot" on 2011. aasta Eesti film, mille on lavastanud Rainer Sarnet. 

Kuigi film põhineb Vene kirjaniku Fjodor Dostojevski romaanil "Idioot", on lavastaja visuaalse keele eeskujudena nimetanud ka Josef von Sternbergi "The Scarlet ­Empressi" ja Rainer Werner Fassbinderi "Petra von Kanti kibedaid pisaraid".

Film on üles võetud Narvas Aleksandri kirikus, Tallinnas Dominiiklaste kloostris ja Mustpeade majas. Võtteperiood kestis 2010. aasta 5. augustist 15. septembrini. Väheste võttepaikade valiku põhjuseks oli režissööri sõnul soov viia kogu tegevustik ühtsesse ruumi ja keskenduda tööle väikese näitlejate arvuga. 

Rahvusvaheline esilinastus toimus 9. oktoobril Lõuna-Koreas Pusani filmifestivalil, mille uute tulijate võistlusprogrammi "Flash Forward" film valiti.

2011. aastal käis filmi "Idioot" Eesti kinodes vaatamas 11 176 inimest.

Osatäitjad 
Mõškin – Risto Kübar
Nastasja Filippovna – Katariina Unt
Rogožin – Tambet Tuisk
Jepantsin – Ain Lutsepp
Jelizaveta – Ülle Kaljuste
Aglaja – Ragne Veensalu
Adelaida – Sandra Üksküla-Uusberg
Aleksandra – Tiina Tauraite
Totski – Roman Baskin
Ganja – Kaido Veermäe
Lebedev – Taavi Eelmaa
Ippolit – Juhan Ulfsak
Varja – Liina Vahtrik

Viited

Välislingid 
Kristiina Davidjants "Vürst Mõškin jõudis Narva". Sirp, 30. september 2010
Kristjan Roos ""Idioot paneb tahtma olla parem inimene". Linnaleht, lk 18, 7. oktoober 2011
Margit Adorf "Rainer Sarnet: Dostojevski võitles selle eest, et madalaid asju ei hakataks oluliseks pidama". Eesti Päevaleht, 9. oktoober 2011
Teet Korsten ""Idioot" sündis Narva kiriku palju näinud müüride vahel". Eesti Kirik, 12. oktoober 2011
Donald Tomberg "Maa peal elas vaene rüütel*". Sirp, 21. oktoober 2011

Eesti filmid
Draamafilmid
2011. aasta filmid
Ajaloolised filmid
Eugen Erbe

Eugen Carl Eberhard Erbe (25. aprill 1897 Tallinn – 17. aprill 1965 Heidelberg) oli baltisaksa päritolu Eesti advokaat.

Ta õppis 1917 Moskva ülikooli ning 1918 ja 1921–1924 (lõpetas) Tartu ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Neobaltia vilistlane.

1919–1920 osales ta Vabadussõjas Balti rügemendi koosseisus, 1925–1932 vandeadvokaadi abi, 1933–1940 vandeadvokaat Tallinnas. Tallinna vandeadvokaat Eugen Carl Eberhard Erbe elas oma perega: naise Hilda Magda ja tütar Marion Magda Mariaga Toomkuninga tänav 13.

Aastatel 1939–1940 Saksa Usaldusvalitsuse majadevalitsuse osakonna juhataja, 1940, aastal lahkus Saksamaale.

1941–1945 oli ta kohtunik Posenis, 1943–1945 teenis Saksa sõjaväes. Alates 1949. aastast oli ta advokaat, alates 1955. aastast ka notar Lilienthalis Bremeni lähedal.

Kirjandus
Album Academicum Universitatis Tartuensis. II köide. 1994. Lk 126

Eesti advokaadid
Balti Pataljoni koosseis
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Baltisakslased
Korporatsioon Neobaltia liikmed
Vabadussõja veteranid
Saksamaa sõjaväelased
Sündinud 1897
Surnud 1965
Natali Väli

Natali Väli (kuni 2016. aastani Natali Lohk; sündinud 23. septembril 1985 Thbilisis Gruusias) on eesti näitleja.

Natali Väli lõpetas 2005. aastal Keila Gümnaasiumi ja 2009. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia 7. lennu näitlejana. Alates 2010. aastast töötab ta Rakvere Teatris.

Teatrirollid
Kätlin – Aidi Vallik / Sven Heiberg "Kuidas elad?... Ann?!" lavastaja Sven Heiberg, Rakvere Teater 2006
 Villu Tamme "Haned Võlgu" lavastaja Jaanika Juhanson, Teatrilabor 2007
Natali – "Elu ja kuidas sellega toime tulla" lavastaja Üllar Saaremäe, Rakvere Teater 2009
Nümf – William Shakespeare "Torm" lavastaja Hendrik Toompere jr, Rakvere Teater 2010
Sülfiid – Andrus Kivirähk "Papagoide päevad" lavastaja Sulev Teppart, Rakvere Teater 2010
Kai – Andrus Kivirähk "Kaelkirjak" lavastaja Marion Undusk, Rakvere Teater 2010
Tüdruk – Doris Kareva / Jaanika Juhanson "Unenäokohvik" lavastaja Jaanika Juhanson, Rakvere Teater 2010
Isobel Bridie – Shelagh Stephenson "Eksperiment õhupumbaga" lavastaja Peeter Tammearu, Rakvere Teater 2011
Koduvana – Tove Jansson "Muumitroll ja sabatäht" lavastaja Üllar Saaremäe, Rakvere Teater 2011
Tuhkatriinu – "Tuhkatriinu" lavastaja Toomas Suuman, Rakvere Teater 2011
Cate – Sarah Kane "Neetud" lavastaja Heigo Teder, Rakvere Teater 2012
Alma Winemiller – Tennessee Williams "Suvi ja suits" lavastaja Mait Joorits, Rakvere Teater 2013
Erinevad rollid – Rein Raud "Vend" lavastaja Rein Raud, Rakvere Teater 2013
Esitaja – Viivi Luik "Talvehotell" lavastaja Tiina Mälberg, Rakvere Teater 2013
Bubba Ryan – Ray Lawler "Seitsmeteistkümnenda nuku suvi" lavastaja Toomas Suuman, Rakvere Teater 2014
Nataša – Anton Tšehhov "Kolm õde" lavastaja Andres Noormets, Rakvere Teater 2014
Nataša – Maksim Gorki/Jussi Sorjanen "Põhjas" lavastaja Jussi Sorjanen, Rakvere Teater 2015
Tuirevi Hillikainen – Arto Paasilinna "Maailma parim küla" lavastaja Jaanus Rohumaa, Rakvere Teater 2015
Võõrasema, Nõid, Haldjas – Vennad Grimmid "Hansuke ja Greteke" lavastaja Üllar Saaremäe, Rakvere Teater 2015
Agnes – "Lõikuspea tantsud" lavastaja Eili Neuhaus, Rakvere Teater 2018
Maret Vaa – "Nipernaaditalv", lavastaja Urmas Lennuk, Rakvere Teater 2022

Tele- ja filmirollid
 2009 – "Alvin ja koopaoravad 2" (eesti keeles)
 2010 – "Kättemaksukontor" ("Uuestisünd" 1 ja 2) – õde Nelli
 2011 – "Alvin ja koopaoravad 3" (eesti keeles)
 2011–2013 – "Kelgukoerad" – uurija Bärbel Orav
 2011 – "Kodu keset linna"
 2011 – "Ideaalide tund" 
 2014 – "Kartulid ja apelsinid" – Ave
 2018 – "Siberi võmm" – Tara Machdavi

Tunnustus 
 2013 ja 2015 – Rakvere Teatri kolleegipreemia

Isiklikku 
Natali Väli abikaasa on näitleja, Rakvere Teatri direktor Velvo Väli.

Viited

Välislingid
 
 Aigi Viira. Mägede tütar Natali Lohk: "Olen igatepidi lõhestatud. Siin olles igatsen Gruusia järele, seal – Eestit.". Õhtuleht, 21. september 2011
 Harro Puusild. Natali Lohk käis kaks korda 1. klassis!. NaisteMaailm, 16. märts 2011
 Raimu Hanson. Komöödias maailma loomisest mängib Tbilisis sündinud näitleja. Tartu Postimees, 11. oktoober 2015
 

Rakvere Teatri näitlejad
Sündinud 1985
Põlva Keskkool

Põlva Keskkool oli üldhariduskool Põlvas.

Põlva keskkooli eelkäija Põlva 8-klassiline kool avati 1. septembril 1981. Aastal 1988 nimetati kool ümber Põlva 9-klassiliseks kooliks, 1991. aastal Põlva põhikooliks. Sügisest 1995 sai põhikoolist keskkool. Keskkooliks muutumine tingis selle, et teine Põlva keskkool, mis aastail 1988–1997 kandis nime Johannes Käisi nimeline Põlva Keskkool, muudeti Põlva Ühisgümnaasiumiks.

25. septembrist 1998 sai keskkooli direktoriks Arvo Sarapuu.

Põlva Keskkooli ametlik ajaleht kandis nime Coolix.

2014. aastast muudeti kool gümnaasiumist põhikooliks ja kandis nime Põlva Põhikool. 1. juulist 2016 Põlva Põhikooli tegevus lõpetati.

Vaata ka
Põlva Ühisgümnaasium

Viited

Välislingid
Dialoog kadunud koolist - metsakoolil täitus 35 aastat. Koit, 10. november 2016

Eesti endised koolid
Põlva maakonna koolid
Põlva
Põlva Ühisgümnaasium

Põlva Ühisgümnaasium oli keskkool Põlvas aastatel 1950–2016. 

Kui Põlva põhikoolist sai 1950. aastal keskkool, nimetati see ümber Põlva Keskkooliks. Aastatel 1967–1988 oli kooli direktor Paul Lehestik. Aastatel 1988–1997 oli kooli ametlik nimetus Johannes Käisi nimeline Põlva Keskkool. 

Põlva Ühisgümnaasiumi nime all tegutses kool sügisest 1997 kuni 30. juunini 2016. 

1. juulist 2016 Põlva Ühisgümnaasiumi tegevus lõpetati.

Vaata ka
Põlva Gümnaasium
Põlva Keskkool
Põlva Kool

Viited

Välislingid
Vana koduleht

Eesti endised koolid
Põlva maakonna koolid
Põlva
Tseremoniaalkrahvkond

Tseremoniaalkrahvkond (inglise keeles ceremonial county) on territoriaalüksus Suurbritannias Inglismaal, mida juhib keskvalitsuse poolt määratud krahvkonna administratsiooniülem Lord Lieutenant.

Vahel nimetatakse neid üksusi ka geograafilisteks krahvkondadeks, sest tseremoniaalkrahvkonnad katavad kogu Inglismaa territooriumi.

Tseremoniaalkrahvkonnad 
Tseremoniaalkrahvkondi on Inglismaal kokku 48.

 Bedfordshire, selle koosseisus Bedford, Central Bedfordshire ja Luton
 Berkshire
 Bristol
 Buckinghamshire, sealhulgas Milton Keynes
 Cambridgeshire, sealhulgas Peterborough
 Cheshire, selle koosseisus Cheshire East, Cheshire West and Chester, Halton ja Warrington
 City of London
 Cornwall, sealhulgas Scilly saared
 Cumbria
 Derbyshire, sealhulgas Derby
 Devon, sealhulgas Plymouth and Torbay
 Dorset, sealhulgas Bournemouth ja Poole
 Durham, sealhulgas Darlington, Hartlepool ja Stockton-on-Tees (River Teesist põhjas)
 East Riding of Yorkshire, sealhulgas Kingston-upon-Hull
 Ida-Sussex, sealhulgas Brighton and Hove
 Essex, sealhulgas Southend-on-Sea ja Thurrock
 Gloucestershire, sealhulgas South Gloucestershire
 Hampshire, sealhulgas Southampton ja Portsmouth
 Herefordshire
 Hertfordshire
 Isle of Wight
 Kent, sealhulgas Medway
 Lancashire, sealhulgas Blackburn with Darwen ja Blackpool
 Leicestershire, sealhulgas Leicester
 Lincolnshire, sealhulgas North Lincolnshire ja North East Lincolnshire
 Merseyside
 Norfolk
 North Yorkshire, sealhulgas York, Middlesbrough, Redcar and Cleveland ja Stockton-on-Tees (River Tees-ist lõunas)
 Northamptonshire
 Northumberland
 Nottinghamshire, sealhulgas Nottingham
 Oxfordshire
 Rutland
 Shropshire, sealhulgas Telford and Wrekin
 Somerset, sealhulgas Bath and North East Somerset ja North Somerset
 South Yorkshire
 Staffordshire, sealhulgas Stoke-on-Trent
 Suffolk
 Surrey
 Suur-London, välja arvatud City of London
 Suur-Manchester
 Tyne and Wear
 Warwickshire
West Midlands
 Lääne-Sussex
West Yorkshire
 Wiltshire, sealhulgas Swindon
 Worcestershire

Suurbritannia haldusjaotus
Richy Nix

Richy Nix (sündinud 11. detsembril 1985 Windsoris Ontario provintsis Kanadas) on Kanada hiphoppar. 

Nix õppis viieaastaselt klaverit mängima. Lapsepõlves oli tal palju probleeme perekonna ja politseiga. Paljud ta laulud on otseselt mõjutatud lapsepõlves juhtunust.

Karjääri algus
Nix alustas oma karjääri horrorcore-räpparina nimega 2iLL, mille muutis varsti Repulse'iks. Pärast veel üht muutmist jäi esinejanimeks Richy Nix, mille ta leidis Elmore Leonardi raamatust "Killshot". 

Oma esimese albumi "No Romance" kirjutas ja produtseeris Nix ise 2003. aastal. Ta andis samal ajal välja ka kolm linti koos Detroiti räpparitega.

Edu raadio edetabeleis tõmbas Nixile muusikatööstuse tähelepanu. Mänedžerifirma G&G Entertainment korraldas Nixi senise lepingu katkestamise sõltumatu plaadifirmaga ning ülemineku suurfirma Universal Republic alla 2009. aasta keskpaigas.

Diskograafia
 "No Romance" (2003)
 "Love" (2005)
 "Richy Nix: Hell City" (2009)
 "Note To Self" EP (veebruar 2010)
 "Light Years" (detsember 2010)

Viited

Hiphopmuusikud
Kanada lauljad
Sündinud 1985
Pinal

Pinal on karbi- või kotikujuline ese, mida kasutatakse kirjutusvahendite (pastapliiatsid, pliiatsid, kustutuskummid jne) hoidmiseks. Pinalid on tavaliselt valmistatud kõvast plastist või puidust. On olemas ka pinaleid, mis on valmistatud pehmest materjalist, näiteks kangas, nahk, pehme plast.

Välislingid

Olmetarbed
Mahutid
Lõunakeskus

Lõunakeskus on Astri Gruppi kuuluv Lõuna-Eesti suurim kaubanduskeskus, mis asub Tartus Ringtee ning Riia tänava ristumiskoha lähedal.

Lõunakeskuses tegutseb enam kui 170 kauplust ja teenuseosutajat. 

Keskuse pindala on 90 300 ruutmeetrit, keskust külastab aastas üle 5 miljoni inimese.

Vaata ka
Lõunakeskuse jäähall

Viited

Eesti kaubanduskeskused
Tartu ettevõtted
Aadu Regi

Aadu Regi (3. november 1912 Tallinn – 10. oktoober 2011 Oulu) oli eesti helilooja, klarnetist, puhkpilliorkestrite dirigent ja muusikapedagoog.

Regi õppis aastatel 1930–1936 ja 1943–1944 Tallinna Konservatooriumis Bernhard Luki klarnetiklassis, ta lõpetas aastal 1963 Tallinna Riikliku Konservatooriumi Juhan Kaljaspooliku õpilasena.

Aastatel 1930–1933 mängis Regi mitmes suveorkestris, aastal 1933 Tallinna garnisoni orkestris, aastatel 1941–1944 Tallinna Töölisteatri orkestris, aastatel 1944–1945 Vanemuise teatri orkestris. Aastatel 1945–1951 töötas ta Vanemuises dirigendi ja koormeistrina. 

Aastatel 1951–1956 oli ta Nõukogude okupatsioonivõimude poolt küüditatud Kemerovo ja Omski oblastisse. 

1944–1951 ja 1956–1991 oli ta Tartu Muusikakoolis õpetaja. 1991–1999 tegutses ta pedagoogina Soomes.

Aastakümnete vältel osales Regi paljude muusikakollektiivide töös. Ta on juhatas teater Vanemuine sümfooniaorkestrit, Tartu Ülikooli sümfooniaorkestrit, Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli orkestrit ja puhkpilliorkestrit Tartu, samuti oli ta laulupidudel puhkpilliorkestrite üldjuht.

Aadu Regi oli aastast 1967 Eesti Teatriliidu liige, Eesti Heliloojate Liidu liige oli ta aastast 1992 (surres 98-aastasena oli ta selle liidu vanim liige) ja Eesti Kooriühingu auliige oli ta aastast 2002.

Lisaks pedagoogitööle täiustas Regi puhkpilliõpetuse ja dirigeerimise metoodikat ning avaldas sellekohaseid raamatuid. Ta kirjutas palu puhkpilliorkestrile, klarnetile, viiulile ja trompetile, soololaule ja muusikat teatrilavastustele. Regi avaldas raamatu puhkpillide õpetamisest (1970) ja orkestritööst (1986), klarnetiõpiku (1994) ning mälestusteraamatu "Muusikast ja muust" (2000).

Aadu Regi suri 10. oktoobril 2011 Oulu haiglas.

Tunnustus 
1989 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
2001 Soome sõjaveteranide hõbedane teenetemärk
2004 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2005 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler

Viited

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Eesti muusikapedagoogid
Eesti klarnetistid
Tartu aukodanikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1912
Surnud 2011
Eponüüm

Eponüüm (kreeka liitsõnast epōnymos, mis tuleneb kreeka sõnadest epi 'peal', 'üle' + onyma 'nimi') on isiku nime järgi loodud mõistenimetus kas fakti või moodustise kohta. 

Enamasti on mõistes sisalduv isik kas vastava fakti või moodustise avastaja (kirjeldaja). Eponüümid on näiteks mõisted Parkinsoni tõbi (inglise arsti James Parkinsoni järgi) ja Ekmani spiraal (rootsi okeanograafi Vagn Walfrid Ekmani järgi).

Vaata ka
patronüüm

Viited 

Etümoloogia
Julian Golding

Julian Emmanuel Golding (sündinud 17. veebruaril 1975) on Suurbritannia kergejõustiklane (200 m ja 4×100 m jooksja).

Saavutused

Maailmameistrivõistlustel 
1997 pronksmedal  4×100 m koosus (38,14)

Euroopa meistrivõistlustel 
1998 pronksmedal 200 m jooksus (20,72) ja Euroopa meister 4×100 m teatejooksus (38,52)

Isiklikud rekordid

Välisrekordid
100 m jooks – 10,28, 23. mai 1998, Kalamáta
200 m jooks – 20,18, 19. september 1998, Kuala Lumpur

Välislingid
 

Suurbritannia jooksjad
Sündinud 1975
Achille Richard

Achille Richard (27. aprill 1794 Pariis – 5. oktoober 1852) oli prantsuse botaanik, mükoloog ja arst.

Ka tema isa Louis Claude Richard oli botaanik.

Achille Richard uuris nii sõnajalgtaimi, sammaltaimi, vetikaid, seeni kui ka seemnetaimi. Ta kirjeldas muu hulgas hulka käpalisi, sealhulgas ludiisiaid.

Ta oli Prantsusmaa teaduste akadeemia ja meditsiiniakadeemia liige.

Achille Richardi kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend A.Rich..

Teoseid

"Nouveaux Elements de Botanique" (1819)
"Monographie du genre Hydrocotyle de la famille des ombellifères" 1820
"Mémoire sur la famille des rubiacées contenant la description générale de cette famille et les caractères des genres qui la composent", 1829
"Monographie des orchidées des îles de France et de Bourbon", 1828
"Histoire Physique, Politique et Naturelle de L'Ile de Cuba (Ed. Sagra, Ramón de la). Botanique. Plantes Vasculaires.", 1845

Prantsusmaa botaanikud
Prantsusmaa arstid
Mükoloogid
Sündinud 1794
Surnud 1852
Markku Sarasto

Markku Sarasto (sündinud 1962 Riihimäel) on Soome endine poksija. Ta võistles harrastajana 80 korda ning võitis neist 74 ja kaotas 6 kohtumist.

Sarasto oli 1982. aastal Soome meister kukk-kaalus (kuni 54 kg) ning sai Soome meistrivõistlustel kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1981. aastal ja sulgkaalus (kuni 57 kg) 1984. aastal III koha.

Sarasto osales 1981. aastal Tamperes 24. Euroopa meistrivõistlustel kukk-kaalus (kuni 54 kg), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilsemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Viktor Mirošnõtšenkole (Nõukogude Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales 1982. aastal Münchenis 3. maailmameistrivõistlustel poksis kukk-kaalus (kuni 54 kg), kuid kaotas II ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Soome poksijad
Sündinud 1962
Paavo Roininen

Paavo Henno Roininen (hüüdnimega "Pivo"; sündinud 24. juulil 1935 Utajärvel) on Soome endine poksija.

Roininen oli kokku kolmekordne Soome meister – kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1958. aastal, kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1959. aastal ja sulgkaalus (kuni 57 kg) 1961. aastal. Ta sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1958. aastal III koha.

Roininen osales kaks korda Eesti NSV – Soome sõpruskohtumistel ning võitis oma kohtumise 1958. aastal ja kaotas oma kohtumise 1960. aastal.

Roininen osales 1959. aastal Luzernis 13. Euroopa meistrivõistlustel kukk-kaalus (kuni 54 kg), kuid kaotas II ringis oma kohtumise hilisemale 1960. aasta Rooma olümpiamängude hõbemedalivõitjale Primo Zamparinile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales 1960. aasta Rooma olümpiamängudel kukk-kaalus (kuni 54 kg), kuid kaotas I ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 

Soome poksijad
Sündinud 1935
Bardzragujn Humb

Bardzragujn Humb (armeenia keeles Բարձրագույն Խումբ; ka Hajastani Bardzragujn Humb) on Armeenia jalgpalli kõrgeim liiga. Liiga on loodud 1992. aastal.

Alates 1992. aastast on liiga meistriks tulnud üheksa klubiga. Edukaim klubi on 15 tiitliga FC Pyunik. Neli korda on võitnud Shirak ja Alashkert.

Klubid 
Hooajal 2022–23 mängivad liigas järgmised klubid:
Alashkert
Ararat
Ararat-Armenia
BKMA
Lernajin Artsahh
Noah
FC Pjunik
Shirak
Urartu
Van

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Jalgpalliliigad
Armeenia jalgpall
Kiievi Dinamo

Kiievi Dünamo või ukrainapäraselt Dõnamo Kõjiv (ukraina ФК «Динамо» Київ) on Ukraina jalgpalliklubi, mille kodulinn on Kiiev. Klubi mängib Ukraina jalgpalli kõrgliigas.

Ajalugu 
Klubi asutati 1927. aastal. Alates 1936. aastast on klubi mänginud algul Nõukogude ja hiljem Ukraina kõrgeimas liigas. Klubi edukaimaks perioodiks peetakse aega, kui treener oli Valeri Lobanovskõi.

Nende kodustaadioniks on Kiievi olümpiastaadion.

Ukraina jalgpalliklubid
Kiiev
Lohe

Lohe ehk draakon on müütiline loom, keda tuntakse paljudes traditsioonides üle maailma.

Lohesid on alati kirjeldatud roomajatena, aga kui antiikajal kujutati neid rohkem mao moodi, siis keskajal kujutati neid rohkem sisaliku moodi.

Lohesid on kujutatud Babülonis asuval Ištari väraval, mis rajati umbes 575 eKr.

Kristluses on lohe sümboliseerinud Kuradit. Sellepärast on oluline kristlik pühak püha Jüri, kes tappis lohe. 

Heraldiline lohe esineb Euroopas paljudel vappidel, näiteks Walesi, Gruusia, Moskva ja Londoni vapil.

Bioloogid on vahel nimetanud lohedeks mitmesuguseid sisalikke. Nende hulka kuuluvad loheagaamid ja ebalohelised. Kuid müütides esinevaid lohesid meenutab rohkem komodo varaan, kes on inimesigi murdnud ja söönud.

Lohed antiikmütoloogias 

Lerna hüdra mürgine hingus hävitas kõik elava. Tema iga maharaiutud pea asemele kasvas kaks uut. Lerna hüdra tapmine oli Heraklese teine vägitöö.

Ladon valvas hesperiidide kuldseid õunu ega maganud iialgi. Hesperiidide õunte äratoomine oli Heraklese 11. vägitöö. Ladon erineb enamikust lohedest nii selle poolest, et ta polnud kuri ega teinud kellelegi mingit kahju, kui ka selle poolest, et ühena vähestest lohedest jäi ta lõpuks ellu.

Python oli lohe, kellel Hera laskis rasedat Letot jälitada selle eest, et Leto oli Hera mehe Zeusiga lapsi saamas. Pärast laste Apolloni ja Artemise sündi tappis Apollon Pythoni. Tema järgi hakati Apolloni oraaklit püütiaks nimetama.

Lohe valvas Kolchises kuldvillakut. Ta ei puhanud ega maganud kunagi. Kuid Medeia suutis nõiduse abil lohe uinutada ja Iason varastas kuldvillaku ära.

Kadmos kohtas Boiootias lohet, kes kõik tema kaaslased tappis. Kadmos omakorda suutis tappa lohe. Kadmos külvas lohe hambad maha ja neist võrsusid sõjamehed spardid, kelle abiga Kadmos rajas Teeba linna.

Vaata ka
 Basilisk
 Gargouille
 Lohetapja
 Tarasque
 Tuulelohe

Müütilised loomad
Heraldika
Washingtoni monument

Washingtoni monument (inglise keeles Washington Monument) on Ameerika Ühendriikide esimesele presidendile George Washingtonile pühendatud mälestusmärk (obelisk) USA pealinnas Washingtonis National Mallis. 

Monumendi kõrgus on 169 meetrit. See on valmistatud marmorist, graniidist ja gneisist.

Monumendi ehitus algas nurgakivi panekuga 4. juulil 1848, kuid ehitus katkes 1854. Ehitus jätkus 1877 ja monument valmis alles päiskivi panekuga 6. detsembril 1884. Monument pühitseti 21. veebruaril 1885 ja avati ametlikult 9. oktoobril 1888. Vahepealne paus tuli sellepärast, et algul lõppes raha otsa ja siis toimus kodusõda. Kerge muutus marmori värvis näitab, kus ehitus pooleli jäi. See asub 46 m kõrgusel ehk 27% kõrgusel obeliski pikkusest.

Monumendi arhitekt 1840. aastatel oli Robert Mills, aga kui ehitust pärast pausi jätkati, siis tehti tema projekt oluliselt ümber.

Washingtoni monument oli maailma kõrgeim ehitis Eiffeli torni valmimiseni Pariisis 1889. aastal. Enne Washingtoni monumenti oli maailma kõrgeim ehitis Kölni katedraal, mis on 157 m kõrge.

Tänapäevani on Washingtoni monument maailma kõige kõrgem kiviobelisk. Texases asuv San Jacinto monument on küll 3,6 m kõrgem, aga see pole tehtud kivist, vaid raudbetoonist. Pyongyangis asuv Juche idee monument on samuti vähem kui meetri võrra kõrgem, aga selle ülemised 20 meetrit pole kivist, vaid metallist.

Monumendi sisemuses on trepp, millel on 897 astet ja 50 madet. Lisaks on seal lift, mida esialgu kasutati ehitusmaterjali tõstmiseks, aga hiljem kohandati turistide veoks. Esialgu sõitis lift auru jõul ja tõusis tippu 20 minutit. Lifti lubati üksnes mehi, sest selles sõitmist peeti ohtlikuks, naised ja lapsed pidid trepist ronima. Tänapäeval tõuseb lift tippu 70 sekundit ja trepp on tavainimestele suletud, sest vandaalid kipuvad seintele sodima ja trepikojas olevaid mälestuskive lõhkuma.

23. augustil 2011 sai monument 5,8-magnituudises Virginia maavärinas kahjustada ja suleti. Pärast 15 miljonit USA dollarit maksnud remonti avati monument taas külastajatele 12. mail 2014.

 

Washingtoni ehitised
Mälestusmärgid
Kiltsi mõis (Ridala)

Kiltsi või Valgevälja mõis (saksa keeles Weissenfeld) oli rüütlimõis Ridala kihelkonnas Läänemaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Lääne maakonda Haapsalu linna territooriumile.

Ajalugu
Kiltsi mõisa on esmakordselt mainitud 1323. aastal Alba Curia nime all. 16. sajandil kuulus mõis Gilsenitele, kelle järgi sai Kiltsi ka oma eestikeelse nime.

1871. aastal omandas mõisa Karl von Hunnius. Hunniustele kuulus mõisasüda 1939. aastani.

Mõisakompleks
Tõenäoliselt 14.–15. sajandil rajati mõisakeskusse Kiltsi vasallilinnus, mis sai tõenäoliselt Liivi sõjas kannatada. 17. sajandi alguses ehitati linnus ümber renessanss-stiilis kahekorruseliseks mõisahooneks, säilitades siiski hoone keskaegse mahu ja kuju. Härrastemajale lisati ka kolm renessanssportaali. Lõvimaskarooniga kaunistatud peaportaal asus hoone fassaadil, kaks väiksemat siseportaali asusid vestibüüli külgseintes.

18. sajandil lisati peahoonele pikad ühekorruselised tiibhooned.

Teise maailmasõja järel kuulus mõisakompleks Nõukogude sõjaväele. 1993. aasta tulekahju järel jäi peahoone varemeisse, külgtiivad olid seda olnud juba varem. 2001–2002 toimusid hoone tagaküljel suured varingud. 2000. aastal purustasid vandaalid peaportaali lõvimaskarooni ning 2002 murti välja ja varastati külgportaalid.

Mõisa kõrvalhoonetest on mõned säilinud ümberehitatud kujul.

Viited

Välislingid

Kiltsi mõis (Ridala khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Läänemaa mõisad
Haapsalu linn
Ridala kihelkond
Lääne maakonna kultuurimälestised