Parima seletuse järeldamine

Parima seletuse järeldamine ehk parima seletuse tuletamine ehk abduktsioon (inglise keeles inference to the best explanation või abduction) on hüpoteeside õigustamiseks kasutatav   mittededuktiivse järeldamise viis, mis põhineb sellel, et järeldust peetakse eelduste parimaks seletuseks.

Parima seletuse järeldamine ja induktsioon
Olenevalt sellest, kuidas induktsiooni mõistetakse, paigutatakse parima seletuse järeldamine tavaliselt induktsiooni alla või jäetakse sealt välja. Gilbert Harman (1965) mõistis aga asja nii, et induktsioon on parima seletuse järeldamise erijuht. Nende vahekorrast kirjutab Ruth Weintraub (2013).

Kui järeldamisel kasutatakse statistilisi andmeid, ei pea see olema induktiivne, vaid võib olla ka parima seletuse järeldamine. Parima seletuse järeldamine on näiteks see, kui ma olen vaadelnud palju halle elevante ja mitte ühtegi mittehalli elevanti ja järeldan, et kõik elevandid hallid, sest see on parim seletus. Mõlemad järeldamisviisid on avardavad, st lähevad kaugemale sellest, mis eeldustes sisaldub, ning on seetõttu mitteparatamatud, kuid erinevalt induktsioonist apelleerib parima seletuse järeldamine seletusele. 

Parima seletuse järeldamisel on induktsiooniga ühine see, et ta rikub monotoonsust, st eelduste lisamine võib teha võimatuks selle järeldamise, mida enne järeldati. Parima seletuse järeldamise puhul on asi selles, et see, mis on teadaolevate faktide parim seletus, ei pruugi seda enam olla, kui me oleme saanud teada rohkem fakte.

Parima seletuse järeldamise tavalisus
Enamiku filosoofide arvates kasutatakse parima seletuse järeldamist sageli nii tavaelus kui ka teaduses. Vaidluse all on selle täpne vorm ja normatiivne staatus. 

Mõnikord on parima seletuse järeldamine tavaelus nii rutiinne ja automaatne, et seda ei pruugita tähele panna. Näiteks väidavad Gilbert Harman (1965), Jonathan Adler, Elizabeth Fricker ja Peter Lipton, et usaldus teiste inimeste tunnistuse vastu põhineb parima seletuse järeldamisel. Adleri järgi on selle parim seletus, et keegi midagi väidab, tavaliselt see, et ta usub seda vastutustundlikel põhjenditel ning tema kavatsus on, et ka mina seda usuksin; sellepärast ma olen tavaliselt ka õigustatud tema väidet uskuma. Paistab igatahes, et kui kellegi tunnistust usaldatakse, siis tavaliselt ei teadvustata, et järeldatakse parim seletus. Parima seletuse järeldamise arvele pannakse ka selle kindlakstegemine, mida kõneleja mingi lausungiga silmas peab. Pragmaatikud on ka arvanud, et kuulajad apelleerivad Paul Grice'i vestlusmaksiimidele (Grice'i maksiimidele), et leida kõneleja lausungi parim seletus, iga kord, kui lausungi semantiline sisu ei ole vestluse eesmärkide seisukohast piisavalt informatiivne, on liiga informatiivne või teemast väljas või ebausutav või muul moel veider või kohatu. Paistab, et ka neil juhtudel toimub vajalik parima seletuse järeldamine tavaliselt teadvustamatult.

Viited

Kirjandus
Gilbert Harman. The Inference to the Best Explanation. – Philosophical Review, 1965, 74, lk 88–95. Vt Gilbert Harman#Parima seletuse järeldamine.
Peter Achinstein. Inference to Scientific Laws. – R. H. Stuewer (toim). Historical and Philosophical Perspectives of Science, Minneapolis 1970 (Minnesota Studies in the Philosophy of Science V), lk 87–104;
Paul Thagard. The Best Explanation: Criteria for Theory Choice. – Journal of Philosophy, 1978, 75, lk 76–92.
Peter Lipton. Inference to the Best Explanation, London: Routledge 1991.
Timothy Day, Harold Kincaid. Putting Inference to the Best Explanation in Its Place. – Synthese, 1994, 98, lk 271–295.
Eric Barnes. Inference to the Loveliest Explanation. – Synthese, 1995, 103, lk 251–277.
Peter Lipton. Is Explanation a Guide to Inference? – Giora Hon, Sam S. Rakover (toim). Explanation: Theoretical Approaches and Application, Dordrecht, Netherlands: Kluwer Academic Publishers, 2001, lk 93–120.
Jerry R. Hobbs. Abduction in Natural Language Understanding. – Laurence R. Horn, Gregory Ward (toim). The Handbook of Pragmatics, Oxford: Blackwell 2004, lk 724–741.
Ruth Weintraub. Induction and Inference to the Best Explanation. – Philosophical Studies, 2013, 166, lk 203–216.

Välislingid
Igor Douven. Abduction, Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia 2017.

Loogika