joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Grigori Karassin

Grigori Karassin (Григорий Борисович Карасин; sündinud 23. augustil 1949) on Venemaa diplomaat, endine asevälisminister.

1971. aastal lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli, pärast mida töötas ta mitmel diplomaatilisel ametikohal.

Aastatel 2000 kuni 2005 oli Karassin Venemaa suursaadik Suurbritannias.

2005–2019 oli ta Vene Föderatsiooni asevälisminister.

Aastast 2021 on Karassin Venemaa Föderatsiooninõukogu väliskomisjoni esimees. 

Venemaa suursaadikud
Sündinud 1949
Linda Vilmre

Linda Vilmre (aastani 1925 Linda Breiberg; 27. märts 1902 Väinjärve vald – 26. detsember 1990 Tallinn) oli eesti pedagoog, museoloog ja tõlkija, Friedebert Tuglase lähedane sõber.

Ta lõpetas aastal 1921 Elfriede Lenderi Eragümnaasiumi. Aastatel 1921–1923 õppis ta Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas, aastatel 1923–1930 filosoofiateaduskonnas ajalugu (lõpetas). Ta kuulus EYS Veljestosse.

Ta töötas Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja Tartu Poeglastegümnaasiumis ajalooõpetajana.

Ta kogus kohalikku ajaloolist pärimust Järva-Jaani, Koeru, Rõuge ja Kadrina kihelkonnas. Töötas Eesti Ajaloomuuseumis teadusliku töötajana.

Linda Vilmre arreteeriti 1945. aastal pärast maipühi seoses ajaloomuuseumi protsessiga, süüdistuseks §58-1a, 19-58-2, 58-11 - Nõukogudevastase grupi liige Ajaloomuuseumis. Kohtuotsusega 1946. aasta märtsist saadeti 8 aastaks Siberisse, Pestšanlagi vangilaagrisse Karaganda oblastis, millele järgnes vabatahtlik asumine maist 1956. Naasis Eestisse 1960. aastal. Rehabiliteeriti hiljem. Töötas Tuglase majahoidjana, filmide tõlkijana ja hiljem Friedebert Tuglase Majamuuseumis kuni pensionileminekuni.

Linda Vilmre suri 26. detsembril aastal 1990 ja maeti 29. detsembril Rahumäe kalmistule.

Teosed
Vilmre, Linda 1927. Ajaloolist traditsiooni Rõuge kihelkonnast: Nursi, Kasaritsa, Saaluse ja Pindi vallast. Digiteeritud 2005. Tartu: Eesti Kirjandusmuuseum
Vilmre, Linda 1929. Ajaloolist traditsiooni Koeru kihelkonnast. Kogutud suvel 1929. a. Digiteeritud 2006. Tartu: Eesti Kirjandusmuuseum
Vilmre, Linda 1930. Ajaloolist traditsiooni Järva-Jaani kihelkonnast. Kogutud suvel 1930. a. Digiteeritud 2007. Tartu: Eesti Kirjandusmuuseum
Vilmre, Linda 1931. Ajaloolist traditsiooni Kadrina kihelkonnast. kogutud 1931. a suvel. Digiteeritud 2008. Tartu: Eesti Kirjandusmuuseum 
Vilmre, Linda, 1937. Linnaelu keskajal. 7. raamat sarjast Ajaloo lugemik alg- ja keskkoolile. Kirjastus Loodus.

Tõlkeid

Flex, Walter 1929. Wallensteini pale. Nägemusi ja jutustusi kolmekümneaastasest sõjast. Saksa keelest tõlkinud Linda Vilmre. Kirjastus Loodus.
Semjonov, Juri 1939. Maailma varad (1. osa) Majandusgeograafia igaühele. Meie igapäevane leib. Toimetanud Rudolf Nõmmeots, vene keelest tõlkinud Rudolf Nõmmeots, Liivia Oras ja Linda Vilmre. Sari Elav teadus. Eesti Kirjanduse Selts.
Uus aeg (1. osa). 1941. Prantsuse kodanlikust revolutsioonist Saksa-Prantsuse sõjani ja Pariisi Kommuunini (1789-1870) Toimetanud F. Heifets, Aleksei Jefimov ja Jevgeni Tarle. Vene keelest tõlkinud Richard Kleis, Maimu Tõldsepp ja Linda Vilmre. Teaduslik Kirjandus 1941 
Ferrero, Guglielmo 1932. Vana-maailma hukkumine. Mis kõneleb see meie ajale? Tõlkinud Linda Vilmre. 5. raamat sarjast Elav teadus. Eesti Kirjanduse Selts.

Viited

Välislingid
 TÜ üliõpilased

Eesti inimesed
Eesti pedagoogid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetajad
Eesti museoloogid
Eesti tõlkijad
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1902
Surnud 1990
Dmõtro Jaroš

Dmõtro Jaroš (ukraina keeles Дмитро Ярош; sündinud 30. septembril 1971 Kamjanskes) on Ukraina poliitik ja omakaitseväelane.

Elulugu 
Ta oli rahvusradikaale ja äärmisi parempoolseid ühendava Ukraina organisatsiooni Parem Sektor endine juht (2014-2015).

2014. aasta veebruaris võimule tulnud ajutine valitsus määras Jaroši Euromaidani võitlejate esindajana Ukraina julgeolekunõukogu asedirektoriks.

Jaroš kandideeris 2014. aastal riigi presidendiks, kogudes 0,7 % häältest. Aprillist 2014 kuni 2015. aasta varakevadeni võttis vabatahtlike seas osa sõjast Donbassis, saades 21. jaanuaril 2015 Donetski lähistel Gradi tabamusest kergelt haavata.

3. märtsil 2014 esitas Venemaa prokuratuur Jarošile süüdistuse ebaseaduslikus relvaformeeringus osalemise pärast Esimeses Tšetšeenia sõjas ja avalikes üleskutsetes terroristlikule ja ekstremistlikule tegevusele. . 25. juulil 2014 kuulutas Interpol ta rahvusvaheliselt tagaotsitavaks. 2016. aasta jaanuaris kustutas Interpol Jaroši tagaotsitavate nimekirjast.

Vaata ka 
 Ukraina Vabatahtlike Korpus

Viited

Ukraina poliitikud
Sündinud 1971
Luksemburgi veinid



Ülevaade
Luksemburgi veine toodetakse peamiselt  Luksemburgi kaguosas  Moseli jõe ääres. Viinamägede all on Luksemburgis ligikaudu 300-400 meetri laiune ja 42 kilomeetri pikkune ala.

Luksemburgis kasvatatavad viinamarjasordid
2006 aasta seisuga olid enim kasvatatud viinamarjad:
Müller-Thurgau, mida Luksemburgis nimetatakse nimega Rivaner: 377,1 hektarit (29,0%)
Auxerrois blanc: 184,2 hektarit (14,2%)
Pinot gris: 177,5 hektarit (13,7%)
Riesling: 165,8 hektarit (12,8%)
Pinot blanc: 143,1 hektarit (11,0%)
Elbling: 122,9 hektarit (9.5%)
Pinot noir, ainuke punane viinamarjasort üle 1%: 88,2 hektarit (6,8%)
Gewürztraminer: 18,8 hektarit (1,4%)
Chardonnay: 14,8 hektarit (1,1%)

Luksemburgi veinide kvaliteedisüsteem
Veinide kvaliteeti reglementeeriv seadus võeti vastu 2 juulil 1931. Vastavalt sellele seadusele võib kvaliteetvein langeda ühte kolmest kategooriast: Appellation Controlée, Premier Cru või Grand Premier Cru. Veinide kvaliteedi üle otsustab Ekspertide nõukogu ja seda tehakse iga-aastaselt, st veinitootjad pavad kvaliteedimärgist taotlema oma veinidele iga-aastaselt.

Crémant de Luxembourg

Crémant de Luxembourg on Luksemburgi vahuvein, mida toodetakse traditsioonilisel meetodil ja seal tohib kasutada ainult Luksemburgis kasvatatud viinamarjasid. Sellised nõuded on defineeritud kohaliku kvaliteedistandardi Marque Nationale raames. Mõned Luksemburgi vahuveinid kannavad lihtsalt nime Crémant ja seal ei kuvata tiitlit Marque Nationale. Selliseid vahuveine on kas osaliselt või täielikult toodetud imporditud viinamarjadest.

Välislingid
 "Veinid Luksemburgi Suurhertsogiriigist"
 "Institut Viti-vinicole"

Veinid riigiti
Kalevala päev

Kalevala päev (soome keeles Kalevalan päivä) on Soome riiklik tähtpäev, soome kultuuri päev, mida peetakse Soome rahvuseepose "Kalevala" auks 28. veebruaril. Soomes on see lipupäev.

Ajalugu 

Helsingi ülikooli Savo-Karjala üliõpilasorganisatsioon (Savokarjalainen osakunta) hakkas tähistama Kalevala päeva iga-aastaselt 1860. aastail. "Kalevala" 50. ja 75. sünnipäeva tähistati suurelt. 1920. aastail hakati Kalevala päeva puhul ka lippe heiskama, ehkki ametlik lipupäev kehtestati alles 1978. 

Kalevala päeva tähistatakse 28. veebruaril, mil Elias Lönnrotil valmis "Kalevala" esimene versioon, nagu on öeldud "Vana Kalevala" sissejuhatuses 28. veebruaril 1835. Raamat ilmus trükist sama aasta lõpul. 1849. aastal avaldas Lönnrot teosest uue versiooni, nn "Uue Kalevala". Ehkki 2000. aastani lükkusid 24.–28. veebruaril tähistatud nimepäevad liigaastatel päeva võrra edasi, on Kalevala päeva ka liigaastatel tähistatud ikka 28. veebruaril.

Viited

Välislingid 
 Kalevalan päivä
 Kalevalan ja suomalaisen kulttuurin päivä 28.2. Suomen pääkonsulaatti, Hampuri 25.2.2003. 
 Yle oppiminen: Kalevalan päivä 28.2.

Soome kultuur
Tähtpäevad
Kalevala
Psammophis sibilans

Psammophis sibilans on maoliik.

Levila

Neid üsna väikseid madusid (90 – 110 cm) võib kohata Aafrikas, sh Namiibias, Sambias ja Mosambiigis.

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne Roomajate andmebaasis
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Psammophis sibilans seisuga 12.03.2014.

Lamprophiidae
Arnold Ilmjärv

Arnold Ilmjärv (4. detsember 1930 – 5. märts 2014) oli eesti pedagoog ja koolijuht.

Ta lõpetas aastal 1951 Tartu Õpetajate Instituudi. Aastal 1961 lõpetas ta töö kõrvalt ajaloo erialal Tallinna Pedagoogilise Instituudi.

Pärast Õpetajate Instituudi lõpetamist suunati ta tööle Kasari Mittetäieliku Keskkooli direktoriks. Kasari kooli direktori ametis oli ta aastatel 1951–1997, (välja arvatud aastad 1952–1954, mil ta oli Nõukogude Armees ajateenistuses). Seega on ta olnud ühe pikima staažiga koolijuht Eestis (44 aastat). Lisaks töötas ta aastatel 1997–2006 Kasari Põhikoolis õpetajana. Ta on andnud ajaloo, kehalise kasvatuse ja poiste käsitöö tunde ning ta juhendas laskeringi.

Arnold Ilmjärv oli väga professionaalne koolijuht, kes valdas täielikult kõiki koolielu tahke. Ta oli väga autoriteetne ja õpilaste poolt hinnatud. Paljude hinnangul kehtis tema puhul sõna "koolmeister" selle sõna kõige paremas tähenduses. Teda iseloomustas pidev võitlus kooli säilimise ja arengu eest. Juba 1970. aastatel kaaluti kooli tegevuse lõpetamist õpilaste vähesuse tõttu. Aga kool säilis tänu direktori meelekindlusele. Alles nüüd - 45 aastat hiljem on kooli tegevus lõpetamisel.

Arnold Ilmjärv suri 5. märtsil 2014 ja ta maeti 9. märtsil 2014 Kirbla kalmistule.

Tunnustused
 2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk

Kirjandus 
 Lääne Elu. 8. märts 2014, lk. 6. Arnold Ilmjärv 4.12.1930 – 5.03.2014

Välislingid 
 Kasari kool – 150 Lihula Teataja nr 4, juuni 2003, lk 6

Eesti koolijuhid
Eesti õpetajad
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1930
Surnud 2014
Artur Noga

Artur Noga (sündinud 2. mail 1988 Raciborzis) on Poola tõkkesprinter.

Parimate saavutustena on ta võitnud  Euroopa meistrivõistlustelt  pronksmedali 2012. aastal, 5. koha 2010. aastal ning 6. koha 2014. aastal ja olümpiamängudelt Pekingi olümpiamängude 5. koha. Noga on tulnud ka 110 meetri tõkkejooksus 2006. aastal juunioride maailmameistriks, 2007. aastal juunioride Euroopa meistriks ja 2009. aastal Euroopa U23 vanuseklassi Euroopa meistriks. Tema juunioride maailmameistrivõistluste võidutulemus 13,23 (99 cm tõketega) oli nii meistrivõistluse rekord kui ka Euroopa juunioride rekord. Noga võttis 2007. aastal tulemusega 13,36 enda nimele ka Euroopa juunioride meistrivõistluste rekordi.

Ta on 110 meetri tõkkejooksu Poola rekordiomanik alates aastast 2013 tulemusega 13,27.

Viited

Poola kergejõustiklased
Sündinud 1988
Zurab Tsereteli

Zurab Tsereteli (Зураб Константинович Церетели; gruusia keeles ზურაბ წერეთელი (Zurab Tseretheli); sündinud 4. jaanuaril 1934 Thbilisis) on gruusia päritolu Venemaa skulptor, Venemaa Kunstide Akadeemia president 1997. aastast alates.

Tema looming on pälvinud Venemaa riigivõimu (eelkõige aga Moskva endise linnapea Juri Lužkovi) poolehoiu, avalik ja kriitikute arvamus on olnud sageli halvakspanev. Talle on heidetud ette Moskva monumentaalprojektide monopoliseerimist ja pealinna stilistilise ühtluse rikkumist, gigantomaaniat, ebaproportsionaalsust ja halba maitset.

Tunnustus
1994 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik

Venemaa skulptorid
Sündinud 1934
Gruusia kunstnikud
Munamadu (perekond)

Munamadu (Dasypeltis) on maoperekond.

Klassifikatsioon
Munamadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Dasypeltis abyssina (Duméril, Bibron & Duméril, 1854)
 Dasypeltis atra Sternfeld, 1912
 Dasypeltis confusa Trape & Mané, 2006
 Dasypeltis fasciata Smith, 1849
 Dasypeltis gansi Trape & Mané, 2006
 Dasypeltis inornata Smith, 1849
 Dasypeltis latericia Trape & Mané, 2006
 Dasypeltis medici (Bianconi, 1859)
 Dasypeltis parascabra Trape, Mediannikov & Trape, 2012
 Dasypeltis sahelensis Trape & Mané, 2006
 Dasypeltis scabra (Linnaeus, 1758) – munamadu.

Levila 
Need maod on levinud Aafrikas, sh Sambias.

Toitumine 
Munamaod toituvad linnumunadest. Kui teistel munasööjatel madudel läbivad munakoored terve seedekulgla siis munamadudel on selgroolülide alumised ogajätked nii pikad, et läbivad söögitoru seina ja moodustavad munakoorte purustamiseks sobiva kitsuse- mis purustab munakoore ja millest edasi seedekulglasse pääseb üksnes muna sisu - koored väljutatakse suu kaudu.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Videod 
YouTube'i video: Amazing defense of African Rhombic Egg eater - Dasypeltis scabra
YouTube'i video: African Egg eating Snake (Dasypeltis atra)

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Dasypeltis seisuga 29.12.2013.

Colubrinae
Ireen Tarm

Ireen Tarm (sündinud 24. mail 1969 Tallinnas) on eesti võimlemistreener.

Ta lõpetas aastal 1986 Tallinna 6. Keskkooli ja aastal 1993 Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Ta hakkas treenerina tegutsema 1985. aastal, aastast 2002 on ta töötanud võimlemisklubis Piruett. Tema õpilaste seas on Jana Lukjanova. 2006. aasta MM-il sai Pirueti rühmvõimlemise meistriklassi rühm 4. koha ja MK etapil 3. koha.

Tal on enda juunioriklassirühm ,,Arabella’’, kes on saavutanud palju häid kohti ja ka lasteklassi rühm ,,pärlid’’, kes on samuti häid kohti saavutanud. Mõlemad tema rühmad on A-grupis.

Tunnustused
 Kalevi aasta treener 2006.

Välislingid 
 Biograafia ESBL-is

Eesti iluvõimlejad
Eesti treenerid
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Sündinud 1969
August Puuste

August Puuste  (kuni 5. märtsini 1938 August Puhz; 28. november 1913 Polli vald – 2. märts 2014) oli Eesti kaitseliitlane, Kaitseliidu Sakala maleva taasasutaja ja auliige. 

Ta õppis Polli-Peraküla vallakoolis (4 klassi), seejärel Karksi-Nuia 6-klassilises koolis ning püüdis ennast edasi harida omal käel. Tallinnas lisandus sellele Eesti kaitseväes teenides allohvitseride kursus.

Pärast ajateenistust töötas ta Polli metskonnas metsavahina ning pidas palgatalu (15 ha).

Tunnustus
 2005 – Riigivapi V klassi teenetemärk
 2013 – Pärnu teenetemärk (Eesti Vabariigi järjepidevuse kandmise eest)

Välislingid 
 In Memoriam August Puuste

Eesti inimesed
Kaitseliidu Sakala maleva liikmed
Eesti metsavahid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Eesti üle 100-aastased
Riigivapi V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1913
Surnud 2014
Euroopa Liidu rajajad

Euroopa Liidu rajajad on hulk isikuid, keda on tunnustatud olulise panuse eest Euroopa ühtsuse ning praeguse Euroopa Liidu arengusse. Rajajate hulka kuulub väga mitmesuguseid inimesi vastupanuvõitlejatest advokaatideni, keda kõiki ühendavad sarnased ideaalid: rahulik, ühtne ja jõukas Euroopa.

Euroopa ühtsusele aluse panijad
Euroopa Liit loetleb oma kodulehel rajajatena järgmisi mehi:
Konrad Adenauer (Saksamaa) – "pragmaatiline demokraat ja väsimatu ühendaja",
Joseph Bech (Luksemburg) – "väikese riigi otsustav roll Euroopa lõimumises",
Johan Willem Beyen (Holland) – "plaan ühisturu loomiseks",
Winston Churchill (Suurbritannia) – "üleskutse luua Euroopa Ühendriigid",
Alcide De Gasperi (Itaalia) – "Euroopa demokraatia ja vabaduse hingestatud vahendaja",
Walter Hallstein (Saksamaa) – "Euroopa kiiret lõimumist edendanud diplomaat",
Sicco Mansholt (Holland) – "põllumees, vabadusvõitleja ja tõeline eurooplane",
Jean Monnet (Prantsusmaa) – "ühendav jõud Euroopa Liidu sünni taga",
Robert Schuman (Prantsusmaa) – "Euroopa lõimumisprojekti arhitekt",
Paul-Henri Spaak (Belgia) – "Euroopa visionäär ja andekas veenja",
Altiero Spinelli (Itaalia) – "järeleandmatu föderalist".
Mõned teised allikad räägivad vähematest nimedest.

Ettepanekud ja Rooma
Krahv Richard Coudenhove-Kalergi (1894–1972) avaldas 1923. aastal Pan-Euroopa manifesti, mis asutas sellenimelise liikumise. 1950. aastate alguses kutsus Robert Schuman (1886–1963) oma deklaratsioonis, mis põhines Jean Monnet' (1888–1979) plaanil, Euroopa Söe- ja Teraseühendust rajama. Monnet'st sai Euroopa Komisjoni esimene president ning Schuman töötas hiljem Euroopa Parlamendi presidendina ja andis silmapaistva panuse Euroopa integratsioonile.

Rooma lepinguga loodi 1957. aastal Euroopa Majandusühendus. Kuigi kõiki selle lepingu allkirjastajaid ei peeta Euroopa Liidu rajajate hulka kuuluvaks, on seda näiteks Paul-Henri Spaak (1899–1972), kes töötas mainitud lepingu kallal, oli seotud Beneluxi liiduga ning oli ka esimene Euroopa Parlamendi president. Teised Euroopa Liidu rajajad, kes Rooma lepingule alla kirjutasid, olid Konrad Adenauer (1876–1967) Saksamaalt ja Joseph Bech (1887–1975) Luksemburgist.

Teisi kandidaate
Lisaks sellele on Euroopa ühtsuse rajajate hulka kuuluvaks peetud ka järgmisi isikuid:
 Victor Hugo (1802–1885), kes pidas 1849. aastal Pariisis toimunud rahvusvahelisel rahukongressil kõne, milles kutsus üles looma Euroopa Ühendriike.
 Jacques Delors (sündinud 1925), kes oli edukas Euroopa Komisjoni president 1980. ja 1990. aastatel.
 Lorenzo Natali (1922–1989).
 Mário Soares (sündinud 1924), Portugali peaminister Portugali liitumise ajal.
 Pierre Werner (1913–2002), Luksemburgi peaminister.

Vaata ka
 Euroopa Liit
 Euroopa Komisjon
 Euroopa Parlament

Viited

 Euroopa Liit
Philothamnus

Philothamnus on Colubridae sugukonna maoperekond.

Klassifikatsioon

Perekonda Philothamnus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Philothamnus angolensis Bocage, 1882
 Philothamnus battersbyi Loveridge, 1951
 Philothamnus bequaerti (Schmidt, 1923)
 Philothamnus carinatus (Andersson, 1901)
 Philothamnus dorsalis (Bocage, 1866)
 Philothamnus girardi Bocage, 1893
 Philothamnus heterodermus (Hallowell, 1857)
 Philothamnus heterolepidotus (Günther, 1863)
 Philothamnus hoplogaster (Günther, 1863)
 Philothamnus hughesi Trape & Roux-Esteve, 1990
 Philothamnus irregularis Leach, 1819
 Philothamnus macrops (Boulenger, 1895)
 Philothamnus natalensis (Smith, 1848)
 Philothamnus nitidus (Günther, 1863)
 Philothamnus ornatus Bocage, 1872
 Philothamnus pobeguini  (Chabanaud, 1916)
 Philothamnus punctatus Peters, 1867
 Philothamnus ruandae Loveridge, 1951
 Philothamnus semivariegatus (Smith, 1840)
 Philothamnus thomensis Bocage, 1882.

Levila

Neid võib kohata Sahara-taguses Aafrikas.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne AWD-s
Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne saidil Wikispecies
 
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Philothamnus seisuga 14.03.2014.

Colubrinae
Rahvuskogu (Sambia)

Rahvuskogu (inglise keeles National Assembly) on Sambia seadusandlik esindusorgan.

Rahvuskogu on ühekojaline ja koosneb kuni 159 liikmest. Rahvuskogu tegutseb riigi pealinnas Lusakas.

Sambia 1991. aastast kehtiv põhiseadus sätestab, et Rahvuskogu koosneb 150 valitud liikmest, mitte rohkem kui kaheksast presidendi määratud liikmest ja esimehest. Põhiseaduse järgi koosneb parlament presidendist ja Rahvuskogust. President kuulutab välja valimised, kutsub kokku parlamendi ja annab lõpliku heakskiidu seadustele, kuid enamasti aktiivselt parlamendi töös ei osale.

Praegune Rahvuskogu koosseis valiti 20. septembril 2011. Järgmised korralised parlamendivalimised peetakse 2016. aastal.

Rahvuskogu valimised
Rahvuskogu koosseis valitakse viieks aastaks üldistel, ühetaolistel ja otsestel valimistel. Hääletamine on salajane. Hääleõiguslikud on vähemalt 18-aastased Sambia kodanikud.

Rahvuskogu valimistel võib kandideerida vähemalt 21-aastane Sambia kodanik, kes on kirjaoskaja ja valdab riigi ametlikku keelt (inglise keelt). Ta ei tohi olla tunnistatud vastutusvõimetuks, kuriteos süüdi mõistetud ega pankrotis. Ta ei tohi valimistele eelnenud viie aasta jooksul olla kandnud kriminaalkaristust. Kandideerida ei saa ametisolev president, presidendikandidaadid ja mõnes kõrges sõjaväelises või riigiametis olevad isikud.

Valimisteks moodustatakse ühemandaadilised ringkonnad. Valituks osutub igas ringkonnas enim hääli saanud kandidaat. Presidendil on õigus alates Rahvuskogu koosseisu kokkukutsumisest kuni selle laialisaatmiseni mis tahes hetkel nimetada Rahvuskogu liikmeks omal valikul kuni kaheksa inimest.

Kui Rahvuskogu liige sureb või ametist tagasi astub, tuleb 90 päeva jooksul korraldada valimised vakantse koha täitmiseks.

2012. aastal valminud uue põhiseaduse eelnõus nähakse ette mitmemandaadiliste ringkondade kasutuselevõtt ja valimissüsteemi muutmine proportsionaalseks.

Rahvuskogu tegevus

Esimehe ja aseesimehe valimine
Rahvuskogu liikmed valivad uue koosseisu esimesel istungil esimese päevakorra punktina Rahvuskogu esimehe. Kui esimehe ametikoht on vakantne, on Rahvuskogul keelatud mis tahes otsuste vastu võtmine, välja arvatud esimehe valimine. Esimehe kandidaat peab vastama Rahvuskogu kandidaadile esitatavatele nõudmistele, kuid ei tohi olla Rahvuskogu liige. Järgmisena on päevakorras aseesimehe valimine. Aseesimees valitakse Rahvuskogu liikmete hulgast. Rahvuskogu esimees juhatab Rahvuskogu istungeid, muu hulgas annab sõna ning valvab seaduste ja kodukorra täitmise järele.

Ülesanded ja töökorraldus
Rahvuskogu võtab vastu seadusi, otsustab riigi eelarveliste vahendite kulutamise üle ja teostab järelevalvet valitsuse tegevuse üle.

Enamik otsuseid võetakse vastu lihtsa häälteenamusega. Rahvuskogu esimees tavaliselt hääletuses ei osale. Ta hääletab vaid siis, kui tema hääl on kaalukeeleks.

Rahvuskogu moodustab komisjone.

Kohtade jagunemine 2011. aastal valitud Rahvuskogus

Viited

Välislingid
 Rahvuskogu koduleht

Sambia
Parlamendid
Josef Allerberger

Josef Allerberger (24. detsember 1924 Steiermark, Austria – 2. märts 2010) oli 144. rügemendis 3. Mägidivisjoni Teise pataljoni Saksa snaiper, kes võitles idarindel. Tema arvel on 257 tapmist. 

Sündis 24. detsembril 1924 (memuaarides väidab Allerberger, et sündis septembris) Steiemargis Austrias kohaliku puusepa pojana. Juunis 1943. aastal saadeti ta kuulipildurina idarindele, kus ta Stavropolis kergelt haavata sai. Taastumise ajal hakkas ta eksperimenteerima 3,5x suurendusega teleskoopsihikuga Nõukogude Liidu Mossin-Nagant 91/30 vintpüssiga. Juba enne seda, kui ta Seetaleralpesse snaiprikoolitusele saadeti, oli ta tapnud juba 27 vaenlast. 

Pärast snaiprikoolitust sai Allerbergeri põhirelvaks K98 k, mis oli varustatud neljakordse suurendusega pöördkinnitusega optilise sihikuga, vajadusel kasutas ka automaatpüssi G43 ja püstolkuulipildujat MP40. 

Lahingus kasutas Allerberger Wehrmachtis õpitud tehnikat, mille puhul kasutati enda varjamiseks vihmavarju, millelt oli eemaldatud kangas ja asendatud lehestikuga. See võimaldas tal end paremini peita ning tausta sulanduda. Meetodit peeti väga lihtsasti toimivaks ning kergeks. 

2005. aastal avaldati teos „Snaiper idarindel. Wehrmachti snaipri, rüütliristi kavaleri Josef Allerbergeri mälestused”, mis põhineb Albrecht Wackeri intervjuudel Allerbergeriga. Teos pälvis tähelepanu eelkõige ilustamata aususe, piinamiste kirjelduste ning Nõukogude sõdurite kannibalismi ja julmuste tõttu.  

20. aprillil 1945 pälvis kapral Josef Allerberger  kindralfeldmarssal Ferdinand Schörnerilt Raudristi Rüütliristi. 

Pärast sõja lõppu töötas Allerberger, nagu ta isagi, puusepana. Ta suri 2. märtsil 2010 Wals-Siezenheimis.

Viited

Kirjandus
 Fellgiebel, Walther-Peer (2000). Die Träger des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939–1945 – Die Inhaber der höchsten Auszeichnung des Zweiten Weltkrieges aller Wehrmachtsteile (Saksa keeles). Friedberg, Germany: Podzun-Pallas. ISBN 978-3-7909-0284-6.
 Scherzer, Veit (2007). Die Ritterkreuzträger 1939–1945 Die Inhaber des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939 von Heer, Luftwaffe, Kriegsmarine, Waffen-SS, Volkssturm sowie mit Deutschland verbündeter Streitkräfte nach den Unterlagen des Bundesarchives (Saksa keeles). Jena, Germany: Scherzers Miltaer-Verlag. ISBN 978-3-938845-17-2.
 Wacker, Albrecht (2005,2006), Snaiper idarindel. Wehrmachti snaipri, rüütliristi kavaleri Josef Allerbergeri mälestused. ISBN 1-84415-317-7
 Wacker, Albrecht (2000), Im Auge des Jägers, ISBN 978-3-932077-27-2.

Saksamaa sõjaväelased Teises maailmasõjas
Sündinud 1924
Surnud 2010
Mehmed I

Mehmed I või Mehmet I, ka Mehmed Çelebi ("isand Mehmed") või Mehmet Çelebi, osmanitürgi keeles: دولت عليه عثمانیه, umbes 1389 – 26. mai 1421) oli aastatel 1413–1421 Osmanite riigi sultan.

Elukäik

Noorusaastad ja võimuvõitlus vendadega
Mehmed oli Bayezid I ja Devlet Hatuni poeg. Ta oli oma isa kolmas poeg, tema vanemad vennad olid İsa Çelebi ja Süleyman Çelebi ning nooremad Musa Çelebi ja Mustafa Çelebi. 1402. aastal sai Bayezid I Timurilt Ankara lahingus lüüa ja langes tema kätte vangi, see tõi kaasa Osmanite riigi lagunemise. Mehmed koos oma vendadega osales samuti lahingus, kuid pääses vangistusest tänu väejuht Bayezid Paşale, kes viis ta oma kodulinna Amasyasse. Hiljem tegi tänulik Mehmed Bayezid Paşast oma suurvesiiri.

Kui Bayezid I 1403. aastal suri, algas tema poegade vahel võimuvõitlus (nn Osmanite interreegnum, 1402 või 1403–1413). Esialgu olid võitluses edukaimad Süleyman ja İsa, kes said oma võimu alla Osmanite valdused vastavalt Euroopas (pealinnaga Edirnes) ja Aasias (pealinnaga Bursas). Tulevase Mehmed I võimu all olid esialgu vaid mõningad alad Kesk-Anatoolias, kuid tema positsioon paranes pärast Timuri surma 1405. aastal, misjärel tal õnnestus mitmed naaberemiraadid Anatoolias oma vasallideks teha. Samal aastal võitis ta ka İsat ja sai kõigi Osmanite Aasia-valduste valitsejaks. Järgnevatel aastatel toetas ta venna Musa võitlust Süleymani vastu Euroopas, kuni too 1411. aastal Süleymani võitis ja Edirne valitsejaks sai. Seejärel puhkes võimuvõitlus Musa ja Mehmedi vahel, milles viimane osutus edukamaks: 1413. aasta 5. juulil toimunud Çamurlu lahingus praeguse Bulgaaria aladel võitis ta Musat ja sai seejärel kõigi Osmanite valduste isandaks. Mehmedi võidule aitas olulisel määral kaasa see, et ta sõlmis liidu Bütsantsi keisri Manuel II-ga, kellega Musa oli konflikti sattunud ja isegi Konstantinoopolit piiranud.

Valitsusaeg sultanina
Mehmed I valitsusajal tugevnes Osmanite riik oluliselt: ta vallutas osa Albaaniast ja allutas mitu Anatoolia piirkonda Osmanite ülemvõimule. Samuti võitis ta 1416. aastal oma nooremat venda Mustafat, kes püüdis Osmanite Aasia-valduste valitsejaks saada. 1420. aastal surus Mehmedi suurvesiir Bayezid Paşa maha Musa endise peavaimuliku šeik Bedreddini juhitud ja neli aastat väldanud ülestõusu.

1421. aastal suri Mehmed I ootamatult veidi üle 30-aastasena, võimalik, et tema surma põhjustas hobuselt kukkumine. Mehmed I maeti Bursasse tema ajal ehitatud Rohelise mošee (türgi Yeşil Cami) juurde rajatud mausoleumi. Seejärel sai Osmanite riigi valitsejaks Mehmedi vanim poeg Murad II.

Välislingid 

Osmanid
Türgi sultanid
Sündinud 1390. aastatel
Surnud 1421
Tallinna tänav (Tallinn)

Tallinna tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Rahumäe asumis. Tallinna tänav on Risti tänavalt algav idakirde-lääneedela suunaline ligikaudu 355 meetri pikkune umbtänav. Tallinna tänav on paralleelne Pärnu maanteega.

Tallinna tänav sai oma nime 1937. aastal. Tol ajal oli Nõmme iseseisev linn. Tänav sai nime selle järgi, et see rajati Tallinna ja Nõmme piiri lähedale.

Märtsipommitamise ajal 1944. aastal hävis kolm Tallinna tänava maja ja veel kaks maja said tõsiselt kannatada.

Viited

Nõmme linnaosa tänavad
Alfred Ots

Alfred Ots (21. mai 1918 Ilpla – 15. september 1992 Hollywood, Florida) oli eestlasest elektromehaanikainsener USA-s.

Alfred Ots lõpetas 1938. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi. 1944. aastal lahkus ta Rootsi ning teenis raha edasiõppimiseks. 1957. aastal lõpetas ta elektrotehnikainsenerina Göteborgis Chalmersi Tehnikaülikooli.

Pärast Chalmersi Tehnikaülikooli lõpetamist  kolis ta USA-sse, kus tegi kiiret karjääri NASA kosmoseprogrammis. 1992. aastal jäi ta pensionile ja kolis Californiast Floridasse.

Alfred Ots hukkus õnnetult 15. septembril 1992 orkaani käes (talle kukkus väga suur puu selga). Juunis 2013 maeti urn tema tuhaga Reomäe kalmistule.

Kuna ta suri poissmehena, aga oli avaldanud soovi avada fond Eestist pärit tehnikaüliõpilastele Chalmersi Tehnikaülikoolis õppimiseks, loodi tema pärandi alusel Alfred Otsa fond Rootsis Chalmersi Tehnikaülikooli juures tema sõbra professor Sven Olvingu eestvedamisel. Fondist makstakse stipendiume eesti tehnikaüliõpilastele Chalmersi Tehnikaülikoolis edasiõppimiseks.

Viited

Välislingid 
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=2880

Eesti insenerid
Ameerika Ühendriikide insenerid
Eestlased Rootsis
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1918
Surnud 1992
Kalev Kukk

Kalev Kukk (sündinud 3. juunil 1951) on Eesti poliitik, alates 1994. aastast Eesti Reformierakonna liige.

Ta lõpetas Tallinna 42. Keskkooli 1969. aastal. 1974. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli geograafia eriala. 1980. aastal kaitses ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudis majandusteaduste kandidaadi kaardi väitekirjaga "Специализация союзной республики во внешнеэкономических связях СССР: на примере ЭССР" (Liiduvabariigi spetsialiseerumine NSV Liidu välismajandussidemetes Eesti NSV näitel).

Ta on olnud VII Riigikogu liige ja VIII Riigikogu liige. Viimases peatusid volitused 6. novembril 1995, mil ta sai Tiit Vähi kolmanda valitsuse teede- ja sideministriks, volitused taastati 2. detsembril 1996. IX Riigikogu liige oli ta alates 25. märtsist 1999 ja X Riigikogu liige alates 16. maist 2006.

Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel  valimisringkonnas nr 2 ja sai 256 häält, kuid valituks ei osutunud.

Ta on olnud Domus Dorpatensise nõukogu liige.

Tunnustus
 2001 Saksamaa Liitvabariigi teeneteorden
2. veebruaril 2001 Riigivapi V klassi teenetemärk
6. veebruaril 2006 Riigivapi IV klassi teenetemärk
16. novembril 2012 andis Liberalismi Akadeemia Swissôtel Tallinnas talle üle Aasta liberaali aunimetuse.

Viited

Eesti Reformierakonna poliitikud‎
Eesti teede- ja sideministrid
Riigivapi V klassi teenetemärgi kavalerid
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1951
Internetiraadio

Internetiraadio ehk netiraadio ehk veebiraadio on laiemas tähenduses audiosaadete edastamise tehnika, mis kasutab edastusmeediumina internetti.
	
Kitsamas tähenduses on netiraadio raadiojaam, mille saateid saab kuulata voogedastusena  vastava päringu esitamisel. Niisiis jõuab valitud programm saatja serverist selle päringu esitanud kuulaja arvutisse. Selle poolest erineb internetiraadio põhimõtteliselt ringhäälingust, mis teatavasti teeb programmi kättesaadavaks kõigile, kes on saatja raadiosignaali leviulatuses.

Võimalik on kuulata nii tavaliste raadioringhäälingujaamade otsesaateid (online-raadio) ja helisalvestisi (sealhulgas tellitud saadetena taskuhäälingu kujul) kui ka tuhandeid ainuüksi internetis töötavaid raadiojaamu (inglise keeles internet broadcaster), mis edastavad valdavas osas muusikaprogramme.

Netiraadio eriomadusi
Vastuvõetavate saatjate hulk ja saadete valik on võrreldamatult suurem kui tavalise, maapealse raadioleviga vastuvõtu korral. Võimalik on vastu võtta maailma eri paigust edastatavaid saateid, kusjuures helikvaliteet ei sõltu saatja kaugusest, vaid ainult saatja poolt kasutatavast ülekandetehnikast.

Lisaks audiosignaalile edastavad internetiraadiod mitmesugust teksti- ja pildiinfot jaamade endi, edastatavate žanrite, esitajate ja palade kohta. Info on seejuures oluliselt mahukam ja mitmekülgsem kui RDS-is.
 
Internetiraadio signaal on võrdlemisi tugevalt tihendatud (kokku pakitud). Tihendamise määra iseloomustab andmeedastuskiirus ehk bitikiirus (sekundis edastatavate bittide arv), mis on vajalik andmete reaalajas ülekandmiseks. Kõige sagedamini kasutatav helivorming MP3 näeb ette andmevoo kiirusi vahemikus 32–320 kbit/s. Peamiselt kasutatava kiiruse 128 kbit/s korral tihendatakse audioandmeid 10–12-kordselt. Sellel kiirusel tajub enamik kuulajaid teatavat kvaliteedikadu, nt CD-ga võrreldes.

Veelgi tugevamat tihendamist sama helikvaliteedi juures võimaldab signaaliedastus AAC-vormingus (Advanced Audio Coding). 

Kuulamiseks kasutavad vastuvõtuseadmed meediamängijat (arvutiprogrammi), näiteks:
Winamp Player, vormingutele MP3, AAC jt;
RealPlayer, vormingud MP3, RealAudio jt;
Windows Media Player, kuulub operatsioonisüsteemide MS Windows ja MacOS koosseisu;
VLC, taasesitab mitmesugustes vormingutes audio- ja videovooge.

Netiraadiovastuvõtjad
Interneti kaudu levivate raadiosaadete kuulamiseks ilma arvuti vahenduseta toodetakse alates 2000. aastast paikseid ja kaasaskantavaid raadiovastuvõtjaid. WiFi-liides annab võimaluse raadiot kuulata WiFi-võrgu leviulatuses. Niisugusel netiraadiol võib olla ka DAB-raadio ja tavalise FM-raadio vastuvõtuosa. 

Netiraadio on kättesaadav ka nutitelefonis, samuti uuemates mängukonsoolides.

Netiraadiote portaale
 SHOUTcast (ca 50 000 jaama)
Mediaguide
 Radio-locator
TuneIn (üle 100 000 jaama
Internetiraadiod

Esimene Eesti netiraadio
18. mail 2011 alustas üheksa kanaliga Netiraadio, esimene ainult Eesti muusikat mängiv internetiraadio.

Vaata ka
Voogedastus
MP3

Viited

Välislingid
"Kuidas kuulata internetiraadiot ilma arvutita?" Digitark, 3. detsember 2008
Jelagini saar

Jelagini saar (vene keeles Елагин остров) on saar Neeva jõe deltas Peterburi haldusalal.

Saare pindala on 94 ha.

Algselt tunti seda Melgunovi saare nime all, praeguse nime sai saare endise omaniku Ivan Jelagini järgi. Saar oli kõrgklassi puhkekohaks. Pärast 1917. aasta revolutsiooni muudeti saar avalikuks pargiks.

Tänapäeval on saar Peterburi elanike seas populaarne nädalavahetuse veetmise paik. Saab laenutada paate ja jalgrattaid, lapsed saavad sõita ponide ja lasterongiga, mängida mänguväljakutel.

Peterburi saared
Raawe mõis

Raawe mõis (Rāves muižiņa) oli suvemõis Lätis Riia linnas Sarkandaugava asumis. Mõisa peahoone asus praegusel Tvaika tänaval. Saksa keeles Raawe Gelegenheit.

Mõis rajati XVIII sajandi teisel poolel. Mõisa esimeseks omanikuks oli Ventspilsist pärit majaomanik Christian Konrad Raawe. Mõisa kõrval asus Raawe suhkruvabrik, üks esimesi suuri tööstusettevõtteid Riia linnas. Johann Christoph Brotze andmeil asus  mõisa juures enne suhkruvabrikut laevatehas, aga mees oli mitmel põhjusel sunnitud sellest tegevusalast loobuma.

Mõis ja suhkruvabrik eksisteerisid kuni aastani 1829, mil vabrik oma töö lõpetas. Kogu selle aja oid need Raawede perekonna valduses.

Suhkruvabrik oli viie kuni seitsme korrusega suur ehitis, selle kõrval asus palkidest ühekorruseline mõisa peahoone. Tänapäevaks on  Raawe mõisa hooned hävinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Bruyni mõis

Bruyni mõis (Broina muižiņa) oli suvemõis Lätis Riia linnas Sarkandaugava asumis. Mõisa peahoone asus praegusel Tvaika tänaval, Raawe mõisast natuke maad põhja pool. Saksa keeles Bruyn's Gelegenheit.

Mõis rajati XVIII sajandi teisel poolel. Mõisa esimeseks omanikuks oli Hollandist pärit ja XVII sajandi lõpus Lätimaale kolima sunnitud ettevõtja Jacob de Bruyn.

Mõisa kõrval asus Bruyni suhkruvabrik, mida ta pidas koos oma väimehe Heinrich Strauchiga. Kui Strauch aastal 1794 suri, siis suhkruvabrik suleti ja de Bruynid  hakkasid mõisa juures õlut pruulima.

XIX sajandi algudel oli Bruyni mõis vendade Hlebnikovide valduses. Nemad alustasid taas suhkru tootmisega, kuigi nende tootmishoone asus mõisa peahoonest veidi maad eemal. Tänapäevaks on  Bruyni mõisa hooned hävinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Vogti mõis

Vogti mõis (Fogta muižiņa, vanasti ka Bernera muižiņa) oli suvemõis Lätis Riia linnas Sarkandaugava asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Aptiekas ielā 7/9. Saksa keeles Vogts Höfchen, ka Bernersche Hof.

Vogti mõisa rajas pärast 1740. aastat Riia Suurgildi vanem Gabriel Leonhardt Berner. Mõisa hooned asusid viljatul liivasel tasandikul Peeter I rajatud aia kõrval. Berneritelt sai mõisa õuenõunik Johan Gottlieb Kristian Voigt. Tema järgi sai mõis ka oma praeguse nime.

Aastast 1828 elas mõisas inglasest ettevõtja Rohard Hunt. Ta rajas Mīlgrāvise asumisse auru jõul töötava saeveski, aastal 1832 püstitas ta aga Vogti mõisa juurde rauasulatustöökoja. Aasta hiljem ta suri ja mõis läks Vehrmannide perekonna valdusse. Selleks ajaks oli suvemõis muutunud suvilast tööstuspiirkonnaks. Vahvärkstiilis mõisa hooned on tänapäevaks hävinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Riia kreis
Holsti mõis

Holsti mõis (Holsta muiža) oli suvemõis Lätis Riia linnas Sarkandaugava asumis. Mõisa peahoone asus Dunte ja Dambja tänava ristumiskohas aadressil Dambja iela 3. Saksa keeles Holsts Höfchen, ka Holstenhof.

Holsti mõisa rajas XVIII sajandil Riia Mustpeade vennaskonna vanem Johann Holst. Poissmehest kaupmees veetis suved mõisas, lisaks temale elasid seal veel aednik ja viis teenrit. Kaupmees pärandas oma varandusest 22 000 taalrit oma kaugetele sugulastele, 99 000 taalrit aga heategevuseks, eriti orbudest aadlilastele hariduse andmiseks.

Holsti mõisa omandas ettevõtja J. T. Pyhlau. 1824. aastal pani ta mõisas tööle puuvilla töötlemise ettevõtte. XIX sajandi teisel poolel kuulus mõis lätlasest kalurile Indrikis Udersile. 
 
Holsti mõisa hooned on tänapäevaks hävinud. 1970. aastal rajati mõisa peahoone asemele Dambja tänava pikendus; pole täpselt teada, kas hooned hävisid ehitustööde käigus või olid need juba varem lagunenud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)
Sissekanne Läti mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Vējzaķsala mõis

Vējzaķsala mõis (läti keeles Vējzaķsalas muiža, ka Stāles muiža) oli rüütlimõis Lätis Riia linnas Sarkandaugava asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Uriekstes iela 3. Saksa keeles Vegesacks Hof, ka Vegesacksholm.

Vējzaķsala mõisa asukohaks on samanimeline saar, mis kandis liivi keeles nime Osmasar. Rootsi võimu ajal said saare omanikuks Vegesackid, nende järgi saigi saar nime. Kanal, mis saart eraldas, täitus aja jooksul ja nii oli XIX sajandiks saarest jäänud vaid mälestus, mida kandis lätikeelne liide "-sala" mõisa nimes. XVIII sajand]il kuulus see Berensitele.

XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses kuulus mõis Stahlide suguvõsale. Vaatamata väikesele pindalale (mõisale allus vaid 14 kaluriperet) säilitas see rüütlimõisa staatuse. Riia linn keeldus rüütlimõisa maadel heakorrastustöid tegemast, mõis ise oli aga vaene ning nii soostusid ja metsistusid Vējzaķsala maad kuni mõisa võõrandamiseni.

Mõisa peahoone oli barokkstiilis. Hoone ehitamisel kasutati vahvärktehnikat. Tänapäevaks on Vējzaķsala mõisa hooned hävinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Dunte mõis (Riia)

Dunte mõis (Duntes muižiņa, ka Kaminga muiža ja Kūmiņa muiža, saksa keeles Eichenheim, ka Kummings Hof) oli suvemõis Lätis Riia linna Sarkandaugava asumis. Mõisa peahoone asus Dunte ja Pededze tänava ristumiskohas.

Dunte mõis rajati 17. sajandil Sarkandaugava kõrgele kaldapealsele. Mõisa esimesed omanikud olid Dunted, kellele kuulus ka Dunte mõis Salatsi piirkonnas.

18. sajandi teisel poolel ostis mõisa inglasest kaupmees Patrick Cumming, kes liitis sellega veel mitu muud krunti. Koos teise kaupmehega asutasid nad ettevõtte "Cumming-Fenton & Co", mis tegutses vaatamata välismaalastest ettevõtjaile kehtestatud kõrgemale maksumäärale edukalt. Ettevõte jätkas tööd ka kontinentaalblokaadi ajal; Cummingid tegutsesid toona Dunte mõisa asemel küll Suurbritannias.

Aastast 1872 tegutses Dunte mõisas mitu heategevusorganisatsiooni. Mõisas asus toona ka kool, mis suleti seoses venestamisega. Mõisa juures asus supluspaik.

19. sajandi teisel poolel kandis mõis ka Eichenheimi ja Ozolaine nime. Põhjuseks olid mõisa pargis asuvad ja selleks ajaks suureks sirgunud tammed. Dunte mõisa hooned on tänapäevaks hävinud.

Galerii

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Ungari Jolánta

Ungari Jolánta (u. 1216–1251) oli Aragóni kuninganna (1235–1251), kuningas Jaime I Vallutaja teine naine. 

Ungaris pärines ta Árpádi dünastiast, Hispaanias kuulus Aragóni dünastiasse. Eri keeltes nimetatakse teda väga erinevalt: ungari keeles Jolánta, katalaani keeles Iolanda või Violant d'Hongria, hispaania keeles Yolanda või Violante de Hungría, inglise keeles Violant of Hungary.

Perekond
Jolánta sündis Ungaris Esztergomis Ungari kuninga András II ja kuninganna Yolanda de Courtenay lapsena. Tema isapoolsed vanavanemad olid Ungari kuningas Béla III ja tolle esimene naine Antiookia Agnes, emapoolsed Ladina keisririigi keiser Pierre II de Courtenay ja tolle teine naine Yolande de Hainaut.

Ta oli Teise Bulgaaria tsaaririigi keisrinna Anna Mária, Ungari kuninga Béla IV, Püha Elisabethi ja Galiitsia-Lodomeeria kuninga Kálmáni poolõde.

Jolánta ema suri 1233, kui Jolánta oli 17-aastane. Ta isa András II abiellus Beatrice d'Estega, kellega sai poja Istvàni.

Abielu
1235. aastal abiellus Jolánta Aragóni kuninga Jaime I Vallutajaga. Jaimel oli juba poeg Alfonso eelmisest abielust Kastiilia Eleanoriga. Jaime lahutas Eleanorist ja otsustas uuesti abielluda, valides Jolánta.

Jaimel ja Jolántal oli kümme last:
 Violante de Aragón (1236–1301), Kastiilia kuninganna, Kastiilia kuninga Alfonso X naine
 Constanza de Aragón
 Pero III, Aragóni kuningas (1240–1285)
 Jaume II, Mallorca kuningas (1243–1311)
 Ferdinand de Aragón (1245–1250)
 Sancha de Aragón (1246–1251)
 Isabelle d'Aragon, Prantsusmaa kuninganna (1247–1271)
 María de Aragón (1248–1267), nunn
 Sancho, Toledo peapiiskop (1250–1275)
 Eleanor de Aragón (sündis 1251, suri noorelt, surmaaeg teadmata)

Jolánta oli Prantsuse kuninga Philippe IV ja Valois krahvi Charles'i vanaema; Charles oli omakorda Prantsusmaa kuninga Philippe VI isa.

Jolánta suri 1253. aastal. Ta on maetud koos oma tütre Sanchaga Santa Maria de Vallbona kloostrisse Vallbona de les Mongesis Kataloonias.

Tema abikaasa Jaime abiellus veel ühe korra Teresa Gil de Vidaurega, kes oli varem üks Jaime armukestest.

Viited

Árpádi dünastia
Hispaania inimesed

Sündinud 1216
Surnud 1253
Čiekurkalns

Čiekurkalns on asum Lätis, Riia linna Põhjarajooni, osalt ka Vidzeme eeslinna osa pindalaga 5,67 km². Asub Ķīšezersi järve kaldal. Asum piirneb lõunas Teika asumiga, põhjas aga Mežaparksiga. 8111 elanikku (2010).

Čiekurkalns asub madalal ja tasasel alal Riia–Valga raudteest põhja pool. Kõrgused on vahemikus 2–7 meetrit üle merepinna. Piirkonnas asunud küngastel kasvasid vanasti männid, mis kandsid ohtralt käbisid. Sellest on paik saanud ka oma lätikeelse nime (Čiekurkalns tähendab tõlkes "Käbimägi").

Čiekurkalnsis asub katoliiklik Riia Püha Miikaeli kalmistu.

Ajalugu

Aastal 1687 eraldati Mazā Jumpravmuiža mõisast Čiekurkalnsi mõis. Lisaks Čiekurkalnsi mõisale asusid asumis Ķīšezersi järve ääres veel mitmed suvemõisad, nagu Heili mõis ja Dragunmuiža mõis. 19. sajandi seitsmekümnendatel aastatel jagas mõisnik mõisa maad ehituskruntideks ja sinna hakkas kerkima Čiekurkalnsi linnaosa.

Elamukruntide juurde tekkisid ka mitmed tööstusettevõtted. Tähtsamad neist olid vagunitehas Fēnikss, džuudimanufaktuur, mõõteriistu valmistav vabrik Salamandra. Asumist kujunes üks vanemaid töölisrajoone Riia linnas.

Aastal 1889 valmis Riiast Pihkvasse viiv raudtee. Asumi juurde tekkis raudteejaam, mis kandis algul nime Sortirovotšnaja (Сортировочная). Põhjuseks oli see, et jaama juures sorteeriti ja järjestati Pihkva suunas minevaid vaguneid. 20. sajandi alguses sai jaam nimeks Riga-Baltiiskaja (Рига-Балтийская), aastal 1911 aga Tsarski Les (Царский лес). Aastast 1918 kandis jaam nime Kaiserwald, aastast 1819 aga Krūzes muiža. Alles aastast 1929 kannab jaam Čiekurkalnsi nime.

Čiekurkalnsis asub Riia suurim veetorn, mis valmis aastal 1918. Hoone arhitekt on Wilhelm Bockslaff. Teine märkimisväärne hoone, mis toona ehitati, on aastal 1911 valminud algkoolihoone aadressil Gaujas ielā 23. Riia linnaga liideti asum aastal 1924.

Aastail 1951–1954 valmis Ķīšezersi järve kaldal asumi suurim tööstusettevõte – Riia soojuselektrijaam. Algul toodeti elektrit turbast, kuid praegu on kütteaineks maagaas. Teised olulisemad ettevõtted, mis jäävad asumi territooriumile, on Riia Lihakombinaat ja suveniirivabrik Daiļrade.

Viited

Välislingid
Čiekurkalnsi koduleht (läti keeles)
Asum portaalis CitaRiga (läti keeles)

Riia asumid
Vidzeme eeslinn
Põhjarajoon
Raduń

Raduń on alev (endine linn) Valgevenes Hrodna oblastis Voranava rajoonis. Alev on Raduńi külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on leedu keeles Rodūnia. Nimi tuleb Valgevene keeleteadlaste arvates asulat läbiva Radunka jõekese nimest, leedu keeleteadlased seostavad seda aga preislaste Barta muinasmaakonnas austatud jumalusega. 

Alevis on kaks keskkooli, laste muusikakool ja internaatkool, lisaks asuvad seal veel kaks raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik aastast 1933 ja XIX sajandil ehitatud sünagoog.

Ajalugu 
Alevit mainitakse esimest korda aastal 1387 kui Jogailale kuulunud alevit. XIV–XVII sajandil seisis alevi juures ka kindlus.

Aastal 1649 sai Raduń linnaõigused. Kuni XVIII sajandi teise pooleni allus linn otse kuningale.

Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli linn Venemaa koosseisus. Asula kaotas linnaõigused. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Raduń Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Kuni Teise maailmasõjani oli Raduńis suur juutide kogukond.

Pilte

Tuntud elanikke 
Piatro Bitel – Valgevene poeet
Chofetz Chaim – juudi rabi

Viited

Välislingid 

 Alev YouTube'is

Valgevene alevid
Voranava rajoon
Jaak Maandi

Jaak Maandi (sündinud 7. augustil 1936 Tallinnas) on Eesti riigiametnik.

Ta on õppinud Stockholmi Eesti Algkoolis ja Södra Latins gymnasiumis. Seejärel õppis ta Stockholmi Ülikoolis ajalugu ja geograafiat. 1962. aastal sai ta magistrikraadi filosoofias. Ta on EÜS Põhjala liige.

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Rootsi Tarbijateühisuste Keskühisuses (:sv:Kooperativa Förbundet), siseministeeriumis ja planeeringute ametis. Aastast 1984 viibis välisabi programmide raames Aafrikas. Aastatel 1989–1992 elas ja töötas Lesothos, juhendades regionaalset planeerimist. 

1992. aastast on ta töötanud Eestis, algul valitsuse nõunikuna, seejärel Riigikantseleis omavalitsuste ja regionaalarengu osakonna juhatajana, lõpuks peadirektori asetäitjana. 1999. aastast töötas ta Keskkonnaministeeriumi ja seejärel Siseministeeriumi planeeringute osakonnas.

Ta on olnud Rootsi Eestlaste Esinduse saadik, Eesti Rahvusnõukogu presiidiumi liige; aastatel 1966–1971 oli ta Eesti Liberaalse Erakonna esimees. Ta oli ka üks metsaülikooli initsiaatoreid.

Tunnustus
 2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku 
Tema isa Helmut Maandi oli jurist, Vabariigi Valitsuse riigisekretär, vend Mart on suhtekorraldaja. Ta on 1966. aastast abielus Katrin Maandiga; neil on kolm poega ja üks tütar.

Välislingid 
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=3375

Eesti riigiametnikud
EÜS Põhjala liikmed
Eestlased Rootsis
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1936
Kabwe

Kabwe on linn Sambias, Keskprovintsi ja Kabwe ringkonna keskus.

Kabwe asub Keskprovintsi ja kogu Sambia keskel.

2010. aasta rahvaloenduse järgi elas Kabwes 202 914 inimest.

Linn asutati Broken Hilli nime all pärast seda, kui 1902. aastal piirkonnas plii- ja tsingimaagi leiukohad avastati.

Kabwe on oluline kaevanduslinn ja transpordikeskus.

Sambia linnad
Dožd

Dožd (Дождь) on Venemaa sõltumatu telekanal.

Kanal alustas tegevust 2010. aasta 27. aprillil. Laiemat tuntust kogus ta 2011. aasta parlamendivalimistel toimunud rikkumiste ja järgnenud meeleavalduste avameelse kajastamisega.

2013. aasta septembris muudeti kanali veebis jälgimise võimalus tasuliseks.

2014. aasta jaanuaris lülitati kanal välja enamikust Venemaa satelliit- ja kaabelvõrkudest. Põhjuseks toodi see, et Dožd küsis oma vaatajatelt, kas Leningradi blokaadi päevil oleks pidanud sadade tuhandete inimeste elude säästmiseks Leningradi loovutama. 4. märtsil teatas kanali peadirektor Natalja Sindejeva, et võrkudest väljalülitamise tulemusena on kanal sunnitud mõne kuu jooksul tegevuse lõpetama.

Kanal peatas tegevuse teadmata ajaks 2022. aasta märtsis seoses Venemaa sissetungiga Ukrainasse ja sellele järgnenud meediapiirangutega riigis. Eelnevalt olid juba mõned kanali töötajad Venemaalt põgenenud. Kanali viimane saade läks eetrisse YouTube'is, mängima jäeti Tšaikovski "Luikede Järv".

Vaata ka 

 Ehho Moskvõ

Välislingid

 Telekanali veebileht

Viited 
Venemaa meedia