Merivälja objekt

Merivälja objekt (ka ja edaspidi objekt M) on meedias kasutatav nimetus 1960. aastate lõpul Tallinnast Pirita linnaosast Meriväljalt aadressil Hõbekuuse tee 34 hoovist maa seest leitud metallist objekti kohta. Nõukogude Liidu teadlaste tehtud analüüside abil on selgunud, et objektil on väga erilised omadused ja nende sõnul oli tegu sulamiga, mis on valmistatud tingimustes, mida planeedil Maa pole võimalik saavutada.

Nii Nõukogude teadlased kui ka KGB töötajad oletasid, et järelikult on tegu maaväliste olendite valmistatud sulamiga, ning alustasid Meriväljal Hõbekuuse tee 34 hoovis kaevetöid maaväliste olendite tehnoloogia leidmiseks maapõuest.

Tänapäeval on leitud sulamit analüüsinud ka Tallinna Tehnikaülikooli teadlased, kuid analüüsi tulemuses on selgunud, et sulam sisaldab suuremas osas kroomi, rauda ja niklit, mida on ka Maa elanikel täiesti võimalik saavutada.

Juhtumi kirjeldus

Merivälja ufo juhtumi algus 

Hõbekuuse tee 34 maja perenaise Vivika Mitti sõnul, hakkasid (millalgi vahemikus 1967–1969) tema abikaasa Virgo Mitt ja naaber nende hoovi kaevu kaevama.

6,5 meetri sügavusele jõudes tuli ette tugev materjal (mida algul arvati olevat kivim), mille lõhkumine võttis Virgol palju aega, kuid lõpuks suutis ta materjali suruõhuhaamriga purustada.

Tükke said nad ühe ämbritäie ning nende vaatlemisel avastati, et tegu on hoopis metalliga. Ühe tüki (mis olevat hiljem kolimise käigus kadunud) jätsid Mitid endale, ühe tüki andis Virgo enda geoloogist sõbrale ja ülejäänud tükid valati kaevu rakmetesse.

Hiljem sattus geoloogi käes olev tükk Teaduste Akadeemia Geoloogiainstituuti, kus üks insener seda tükki katsudes nii tugeva elektrilöögi sai, et kaotas teadvuse.

1983. aastal tehti metallitükk pooleks ja üks pool eraldi kolmeks, mis saadeti Kiievisse, Moskvasse ja Leningradi uurimisasutustesse uurimiseks.

Kogu uurimine hakkas kandma parooli "совершенно секретно", translit. "soveršenno sekretno" (täiesti salajane).

Mittide pere jaoks algas "ufolugu" sellega, kui 1986. aastal sõitis Mittide maja ette must Volga, kust tulid välja Enn Parve, ja kaks tundmatut meest Moskvast, diplomaadikohvritäie dollaritega, et kogu krunt ära osta. "Kui nad oleksid vähem pakkunud, siis ma võib-olla oleksin müünudki," tunnistas Vivika Mitt ufoloog Igor Volkele.

Leitud materjal, selle erilised omadused ja salapärasus

Sündmuste kronoloogia

Ülevaade juhtumiga seotud inimestest 

Meriväljal Hõbekuuse tee 34 majas elasid Virgo Mitt (10. veebruar 1923 Jõhvi – 23. juuli 1987 Tallinn) ja tema abikaasa Viivika-Evi Mitt (8. september 1928 Tallinn – 2. veebruar 1998 Tallinn).

Virgo Mitt oli automehaanik. Tal jäi 1982. aastal insuldi tõttu halvatuks.

Viivika- Evi Mitt töötas aastatel 1960–1985 Tallinna 2. Keskkoolis (praegu Tallinna Reaalkool) inglise keele õpetajana. 1980-ndatel õnnestus tal hakata Merivälja ufo objekti valvuriks, kus sai palka vähemalt 500 rubla iga kuu.

Alates aastast 1984. hakkas Mittide juures käima Nõukogude Liidu kaitseministeeriumi allasutuse teaduslik töötaja Aleksander Dejev, kes küll hiljem selgudes kaevas tehasele Punane RET alluvana ja koos kahe siberlasega moodustas kooperatiivi Ruslan. Talle on omistatud ka üleloomulikke võimeid.

Nikolai Sotševanov oli geoloogia-mineraloogiakandidaat, kes ütleski, et leitud sulam on ebamaist päritolu. Tema oli ka viimane, kes entusiastlikult, kuid tulemusetult kaevetöid jätkas.

Enn Parve korraldas suuremalt osalt sulamitükkide otsinguid Meriväljal.

Herbert Viiding oli Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudi geoloog, kelle kolleeg olevat kaotanud teadvuse puutudes kokku objektiga M. Tema hakkas objektiga M katseid tegema, pidas päevikut ja juhatas 1986. aastal suvel Meriväljal korraldatud kaevetöid.

Hans Raudsik oli hobiufoloog, kes on jälginud Merivälja ufo juhtumit pikemalt ja sattunud ka sellega seotud müstilisse juhtumisse.

Igor Volke on ufoloog, kes sattus Hõbekuuse tee 34. hoovi tuletõrjekomandoga, et kaev veest tühjaks pumbata ja hiljem õnnestus tal isegi kaevamistel pilte teha, kuigi see oli keelatud.

Marina Popovitš oli Nõukogude õhuväe teeneline katselendur, kes tegi objektile M 1990. aastal reklaami meelitades sinna ka Asahi filmigrupi.

Leili Mitt-Uibopuu on Viivika ja Virgo Mitti minia, kes müüb oma Facebooki kontol objekti M.

Hergi Karik oli keemik ja Virgo Miti tuttav kelle kaudu sattus tükk objektist M Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituuti.

Mart Sander õppis Viivika Mitti klassis ja sai temaga hästi läbi. Viivika Mitt pärandanud ka ühe tüki objektist M talle.

Anto Raukas on Teaduste Akadeemia geoloogia-mineraloogia doktor, kes väitis, et objekti M näol on tegu inimeste valmistatud sõjalise objektiga.

Alan Durier elas nooruspõlves Hõbekuuse tee 34'st diagonaalis vaadatuna naabermajas. Alan on selgelt väitnud, et on korduvalt näinud halle ja lendavat kujumuutvat kõrgtehnoloogilist emalaeva ja palju muud. Kinnitab isiklikult Dejevi kirjeldusi, objekt mis lendas suunaga Hõbekuuse tee 34 suunas vahetas kuju, oli helitu ja kummalisest rohekast metallist.

Erinevad versioonid "Merivälja ufost" 

Kuna keegi ei teadnud tegelikult objekti M mineviku kohta midagi, tekkis väga palju teooriaid selle päritolu ja olemuse kohta.

Kõige levinud kinnitamata versioon objektist M on Dejevi ja Volke oma. Nad mõlemad arvasid, et objekt M koosneb väiksemast ja suuremast osast. Väiksem pidi kaaluma 43 tonni ja suurem üle 2080 tonni. Dejev joonistas ka nende oletatava kuju üles. Volke aga väitis, et suurem osa on elliptiline 17x22 meetrit ja väiksem pommikujuline 2x4 meetrit. Tema arvates oli tegu ufode signaalgeneraatoriga, mis suudab kiiresti liikuda igasuguses keskkonnas.

Nikolai Šotševanov arvas, aga et Virgo Mitti avastatud algse objekti M näol on tegu tükkiga "ufo" kaitsekilbist.

Arvati veel, et kuna objekt M kaevati välja moreenikihi alt, võib olla tegu jääajal Meriväljale maandunud ufo või koguni ufonautide säilmetega.

Ühe teooria järgi on objekt M Meriväljal maa all 10. või 11. sajandist ja seda peaks kinnitama ühes Tallinna kirikus olev freskofragment, mida pole hiljem leitud.

Anto Raukase arvates on objekt M hoopis salajane sõjaline objekt. Nimelt olevat I maailmasõja ajal Venemaa sõjaministeerium andnud Petrogradi teadlastele käsu valmistada sulam, mis oleks tugevam kui tollal tuntud terasemargid. Töökohaks olevat määratud Bekkeri laevatehas. Pärast bolševike riigipööret 1917. aastal jäid nad aga tähelepanuta ja Saksa vägede lähenedes otsustati esimesed valatud metalliproovid, mille koostis, nagu damaskuse teraselgi, on siiani teadmata, matta ööpimeduses tollal väheasustatud Viimsi poolsaarele männimetsa, lootuses, et olude paranedes kaevatakse need välja ja töö jätkub. Saksa okupatsioonile (1917–1918) järgnes aga Vabadussõda ja Tallinnast sai iseseisva Eesti pealinn. Metalliproovid jäid maapõue ja Meriväljale rajati aedlinn.

Nii Herbert Viiding kui ka Viivika Mitt tunnistavad, et tegu võis olla lihtsalt püriidi ehk kassikullaga.

Kuulujutud ja seletamatud juhtumid 

Üks põhjus, miks usuti, et objekt M puhul on tegu maavälise killukesega ufost, on kindlasti see, et Merivälja ufo kaasusega seotud inimesed on sattunud väga kummalistesse olukordadesse ja jutustanud erinevaid müstilisi juhtumeid, mida nende arvates olevatki objekt M põhjustanud.

Esimene juhtum, mis lükkas ka käima kogu Merivälja ufo juhtumi uurimise oli see, kui üks Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudi insener võttis objekti M pihku ja sai sellelt tugeva elektrilöögi, mistõttu olevat ta ka teadvuse kaotanud.

Kui Mittide hoovi kaevamisel 1987. aastal jõuti 10,5 meetrini, tuli vastu kõva kiht ja edasi ei saadud kaevata. Loomulikult arvati, et jõutigi "ufoni" välja, kuid sellest polnud jälgegi. Hiljem väitsid Viivika tuttavad sensitiivid, et "ufo" pidigi eest ära liikuma ja siksakiliselt.

Kuna arvati, et suurema ufolaeva uks asub Mittide maja all, siis kaevati nende garaaži 8,5 meetri sügavune tunnel. Tunneli kaevamise käigus olevat üht meest "tulistatud" selliselt, et tema kehal oli neli pigmendilaiku. Sellest järeldas Dejev loomulikult, et ufos elavad robotid, kes on igasuguse sissetungi vastu programmeeritud. Siiski kadusid laigud mehe kehalt aja möödudes ise ära.

Lisaks väitis Dejev mikroskoobiga uurimise tulemusena, et leitud metall on ise elus.

Garaažis olevat ka teine üleloomulik asi juhtunud. Nimelt olid venelased ära minnes Mittide ühte keldriruumi jätnud mitu pappkasti raskeid kive. Garaaži kanal aga oli kinni ajamata, vett täis, ja ajas üle. Ühel hommikul, kui Viivika Mitt kütma läks, oli üks raske kast hoopis kütteruumis pikali ning kuiv, kuigi eesruumist läbi veetuna oleks pidanud ta märg olema. Viivikal ja tema minial Leili Mitt-Uibopuul läks koos tükk aega, et raske kast tagasi viia. Seega pidi keegi olema teda liigutanud, kuid Viivika ja Leili olid ainukesed, kes kodus olid ja kumbki neist seda ei teinud.

Suur roll lugude levimisel on loomulikult maja perenaisel Viivika Mittil endal, sest kuna ta sai objekti valvuriks olemise eest 500 rubla kuus, pidi ta uurijaid kogu aeg ligi meelitama. Niisiis rääkis ta erinevaid lugusid sellest, kuidas majas olda kuulnud samme, mööbel olevat ise liikunud ja lamp läinud ise põlema, kuigi juhe polnud seinas, kusjuures seda ei näinud ta üksi.

Kuigi Mittid harjusid erinevate juhtumistega kiiresti ära ja midagi imelikku ei tundnud, väitis Dejev, et maja all on haigusttekitav kiht, mille tema poolusi vahetades kinni keeras.

1980-ndate teises pooles, ühe 27. jaanuari hommikul algas Mittide maja all mürin, Viivika tunde järgi, nagu metroo oleks läbi sõitnud. Mürin kordus umbes iga 20 minuti tagant. Mürin kestis kaks päeva ja olevat Viivika sõnul isegi tugevamaks läinud. 29. jaanuaril käis Viivika koos tuttava sensitiiviga garaažis lahtise tunneli juures, kus (sensitiiv) ütles, et oli näinud väga tugevat intensiivset valgust. 30. jaanuari õhtul oli mürin nii tugev, et klaasid klirisesid. "Nüüd hakkame ära sõitma, läheme koos ufoga minema," naljatles Viivika poja pärimise peale. Dejev, kes parasjagu viibis Tallinnas, kutsuti kohale, ning tal õnnestus oma aparatuuriga mürin peatada. Dejev oli öelnud, et poolused olnud paigast ära läinud.

Kõige rohkem olevat objekt M mõjutanud aga loomi. Näiteks tõmmanud objekt ligi kasse, kuid ka Mittide koer olevat kummaliselt käitunud. Nimelt olevat muidu rahulik, kuid koer, kes isegi kutsikaeas pahandusi ei teinud, olevat nelja-aastaselt hakanud ufojuhtumi uurimise aegu tapeeti maha kiskuma ning lõhkunud riideid, patju ja tumba. Mart Sanderile oli Viivika Mitt rääkinud, et salapärased jõud olnud koera läbi suletud akende edasi tagasi lennutanud.

Kõige rohkem juhtus seletamatuid seiku 1988. aastal.

Suvel, kui Viivika minia Leili Meriväljal ringi jalutas, nägi ta kodule lähenedes eemalt Aleksander Dejevit, kes nende hoovi sisse astus. Kui aga Leili väravani jõudis, oli Dejev kadunud. Jällegi üks Viivika tuttavatest sensitiividest oli väitnud, et Dejev on ka üks tulnukas (sama on ka Viivika Mitti kohta öeldud).

1988. aasta septembris suri Herbert Viiding, kes hoidis oma objekti M kohta koostatud dokumente seifis. Pärast tema surma aga kadus ka seif koos dokumentidega, lisaks kadus varem ka temale kuulunud algne ufotükk.

Hoopis eriline sündmus toimus Hans Raudsikuga. Esiteks sattus Meriväljale Vormsi Enn, kes käskis garaažis oleva šahti (tunneli) kinni ajada ja sinna ühe lepituseseme matta, et inimeste tehtud kurjuse eest vabandada. 6. novembril 1998 hakati šahti kinni ajama. Kohe kui esimene ämbritäis oli valatud, käis õues kõva kärgatus, mispeale õue joosti. Hoovis olles olevat aga taevas muutunud järjest siniseks, mustaks ja valgeks. Kinni ajamine lõpetati 15. novembril. 16. novembril toimus Tallinna Linnahallis rahvakoosolek, kus Raudsiku juurde tulnud tundmatu mees ja küsinud: "Kas te ise ka teate, millega te olete hakkama saanud? Te olete väga suure heateo teinud." Raudsik ei saanudki teada, kellega tegu oli.

Kõige traagilisem juhtum toimus 1990-ndate algul, Meriväljal käinud Jaapani telekanali "Asahi" võttegrupiga, sest päev pärast objektil viibimist hakkasid režissööri peast välja langema juuksed, filmioperaator ja produtsent jäid kõrgesse palavikku. Võttegrupp suri kahtlastel asjaoludel täies koosseisus vahetult pärast Tallinnas käimist. Lisaks selgus hiljem, et tegu oli olnud Jaapani luurega ja ainuke tegelik võttegrupi liige oli filmioperaator.

Viimane juhtum toimus 2017. aastal, kui Mart Sander tutvustas TV3 saates "Seitsmesed uudised" Viivika Mittilt päranduseks saadud "ufo-tükki". "Uudisteprodutsent Annely Adermann võttis karbi tükiga enda kätte ja uuris seda, näitas teistelegi töötajatele. Filmioperaator Veiko Vares läks ka seda vaatama ja niipea, kui ta sõrmed vastu kildu pani, lendas säde ja nii Annely kui ka Veiko kiljatasid," kirjeldab Sander Õhtulehele.

Kõige entusiastlikum müütide väljamõtleja oli Aleksander Dejev, kes lootis, nagu ka mitmed tema kolleegid Venemaalt, ehitada objektist M D-generaatorit, mis pidavat:
 säästma autokütust 30–50%;
 tegema vasest kulda;
 panema ihaldatut ennast armastama;
 ravima AIDS-i;
 pöörama haigestunud vähirakud uuesti terveks;
 ravima inimesi kõikidest tõbedest haige uriini D-kiiritamisega;
 suurendama saagikust umbes 50%.

Juhtumi uurimise seiskumine

"Merivälja ufo" tänapäeval

Mis on selgunud 21. sajandil?

Mis on saanud objekti M materjalist? 

Objekti M tükid on reisinud üle Nõukogude Liidu ja suurem osa neist tükkidest on kaduma läinud. Siiski on inimesi, kes väidavad, et nende käes on tükk ufost.

Näiteks on Mart Sander, kes õppis 12-aastaselt Tallinna Reaalkoolis Viivika Mitti klassis ja sai temaga hästi läbi, näidanud avalikult tele-eetris Viivika Mitti poolt talle pärast ühte külaskäiku Meriväljale kaasa antud ufotükki.

Lisaks kuulutab Mittide minia Leili Mitt-Uibopuu oma Facebooki postituses 210 grammi kaaluva Merivälja ufo objekti müümist 55 miljoni dollari eest koguni kolmes keeles. Kivi pidavat ta hoidma ühe psühhiaatri käes. Tema sõnul on objekti M puhul tegu ülemaailmse juhtimissüsteemiga, mille teine pool asuvat Mehhikos.

Kui pärast juhtumi lõppemist käis Hans Raudsik Nikolai Sotševanovilt pärimas, mis objektist M edasi saab, öelnud nüüdseks juba surnud Sotševanov, et temal on oma tükk alles ja selle pärandab ta oma pojale.

Tikutopsisuurune tükk objektist M oli ka Hans Raudsikul Geoloogia Instituudis olemas.

Nüüdseks on ka Leili koos oma uue perega majast välja kolinud ja Hõbekuuse tee 34 maja on müügil portaalis Kinnisvara 24 (seisuga 26.02.2019 broneeritud).

"Merivälja ufo" kajastamine meedias

"Merivälja ufost" inspiratsiooni saanud ilukirjandus ja ulme 

Merivälja ufo juhtumi ainetel on Indrek Hargla, Triin Ruumeti ja Ken Saani ühistööna valminud teleseriaal "Merivälja". Peagi pärast sarja lõppemist TV3 kanalil valmis ka Indrek Hargla samanimeline romaan. 

2017. aastal avaldati meedias artikkel objekti M analüüsist, kus järeldus, justkui oleks sulami valmistanud inimene.

Viited 

Ufoloogia
Tallinn