joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Georg Philipp August von Roth

Georg Philipp August von Roth (8. oktoober 1782 (teistel andmetel 1783), Tartu – 15. veebruar 1817, Tartu) oli Eesti keeleteadlane; ühtlasi eesti ja soome keele lektor Tartu Ülikoolis.

Georg von Roth õppis aastatel 1802-1806 Tartu Ülikoolis ning töötas aastatel 1810-1817 ülikoolis eesti ja soome keele lektorina. Osales oma isa praost Johann Philipp von Rothi abilisena "Tarto maa rahwa Näddali Lehe" trükkitoimetamisel ja selle jaoks artiklite tõlkimisel välismaa  lehtedest. Andis 1814 välja võru-tartukeelse aabitsa, millest ilmus neli kordustrükki. Noore õppejõu ootamatu surma puhul külastas tema vanemaid Kanepis ja perekonda Pilkuses Tartu Ülikooli rektor G. F. Parrot,  kõik tema meessoost järeltulijad kolmes põlves õppisid Tartu Ülikoolis ja said ülikooli senati/nõukogu otsusega õppetoetust isa teenete tõttu.

On maetud Vana-Otepää kalmistul asuvale Rothide perekonnakalmistule.

Isiklikku 
Tema vanemad olid vaimulik Johann Philipp von Roth ja Beata Katharina Seefels.

Elulugu
Georg Philippe August von Roth oli baltisakslane ja Johann Philipp v R-i poeg.

Õppis 1802–03 ja 1806 TÜ-s (matrikkel nr 4) ning 1803–06 mitmes Saksamaa ülikoolis teoloogiat. 1806 abistas oma isa "Tartomaa rahva Näddali-Lehe" väljaandmisel. Oli 1806–09 Otepääl koduõpetaja ja 1810–17 TÜ eesti ja sm keele lektor. Koostanud lõunaeestikeelse aabitsa.

Viited

Teoseid
 "Tarto maa rahwa Näddali-Leht" (kaastööline, tõlkija, tsensorile esitaja ja trükkitoim) selle väljaandmisel Tartus 1806
 "ABD nink weikenne luggemisse ramat Tarto ma rahwa tullus". Tarto-linan, trükkitu nink müwwa M. G. Grentsiusse man 1814, 3. trükk 1817.

Kirjandus
 Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat. Dorpat, 1889, 1
 Levitski II, 630
 Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, II, 175
 Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710–1960. Köln, Wien, 1977, 654
 M. G. Grenziuse trüki- ja kirjastustoodang 1786–1818. Bibliograafianimestik. Koost E. Jaanson. Tartu, 1985
 Roth, Friedrich v.. Das Roth-Buch. Die Familie v. Roth. Hamburg, 1985
 Johann Philipp von Roth. Koost M. Hirvlaane. Tartu, 2000
 Tamul, S. Veel kord Tartu ülikooli taasavamise ja eesti keele lektori küsimusest. // 200 aastat eesti keele ülikooliõpet: 1803 eesti ja soome keele lektoraat Tartu Ülikoolis: juubelikogumik. Tartu, 2003, 25
 Tarto maa rahwa Näddali-Leht. Uurimusi ja allikmaterjale. Koost T. Tannberg. Tartu, 1998, 12–13.

Välislingid 
 

Tartu Ülikooli õppejõud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Baltisakslased
Eesti keeleteadlased
Sündinud 1782
Surnud 1817
Edmund August Friedrich Russow

Edmund August Friedrich Russow (24. veebruar/8. märts 1841 Tallinn – 11/23. aprill 1897 Tartu) oli baltisaksa botaanik.

Russowi isa oli sõjaväeinsener. Ta õppis Tartu Ülikoolis 1860–64, samuti Berliini Ülikoolis. Ta töötas Tartu Ülikoolis botaanika eradotsendina 1866–67, dotsendina 1867–74 ja professorina 1874 kuni surmani.

Ta määrati 1864 Tartu Ülikooli botaanikaaia direktori abiliseks ja sellena töötas ta 1874. aastani. 1865 kaitses ta magistrikraadi teemal "Lisandused teadmistele turbasambla kohta" ("Beiträge zur Kenntniss der Torfmoose").

1872 avaldas Russow oma suurteose "Eostaimede soonte võrdlev uuring" ("Vergleichende Untersuchungen der Leitbündel Kryptogamen") ja pälvis selle eest samal aastal Karl Ernst von Baeri preemia. See oli 200 rubla suurune preemia, mida andis välja Peterburi Teaduste Akadeemia, ja Russowile tuli läbi aegade teine Baeri preemia. 7. detsembril 1885 sai Russow Peterburi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliikmeks.

Ta oli alates 1895 kuni surmani Eesti Looduseuurijate Seltsi president.

Russow oli üks looduskaitseliikumise algatajaid Eestis. Ta oli kontaktis Euroopa looduskaitse rajaja Hugo Conwentziga.

Ta tegeles turbasammalde uurimisega, samuti loodusfotograafiaga.

Pere
Tema vend oli ornitoloog Valerian Carl Michael Russow.

Viited

Välislingid 
 Teoseid

Eesti botaanikud
Eesti taimefüsioloogid
Eesti looduskaitsjad
Brüoloogid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna professorid
Eesti Looduseuurijate Seltsi presidendid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Estonia liikmed
Uus-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1841
Surnud 1897
Franz Sahmen

Gottlieb Franz Emanuel Sahmen (22. juuli 1789 Oppekalns, Liivimaa – 3. mai 1848 Tartu) oli baltisaksa arstiteadlane.

Elulugu
Gottlieb Franz Emmanuel Sahmen oli baltisakslane, pastori poeg.

Lõpetas Riia Toomkooli ja . 1806–1811 õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, meditsiinidoktor (1811, TÜ), väitekiri "Dogmata veterum et recentorium medicorum eorumque in praxi medica usus" (Dorpat, 1811). Täiendas end 1814–1815 Viini ülikoolis ja 1815–1816 Würzburgi ülikoolis.

Oli 1811–1814 Mõisakülas koduõpetaja, 1816–1823 Tartus kreisiarst, 1823–1826 Tartu Ülikooli kliiniku sisehaiguste osakonna juhataja, 1826–1828 dieteetika, materia medica, meditsiiniajaloo ja -kirjanduse (aastast 1865 farmakoloogia, dieteetika ja meditsiiniajaloo) professor ja kateedri juhataja, 1828–1847 teraapia ja kliiniku kateedri professor, aastast 1847 emeriitprofessor.

Joseph August Heinrich Sahmen oli tema poeg.

Teadustöö
Andis suure panuse empirismi jäänuste likvideerimiseks diagnostikas ja ravis. Hankis 1835 Tartu Ülikooli kliinikule  ja plessimeetri ning 1844 ajakohase mikroskoobi, pani aluse kliinilisele laborile. Oli tol ajal veel algastmel oleva objektiivse (füüsikalise) haigete uurimismeetodi innukas järgija, temast alates juurdus kliinilises ja pedagoogilises praktikas peale auskultatsiooni ka perkussioon. 1825 astus välja homöopaatide tegevuse vastu. Teadustöödest on tähtsaim 1826 avaldatud monograafia aju- ja ajukelmete haigustest, käsitletuina patoloogilis-diagnostilisest aspektist.

Teoseid
 Ueber die gegenwärtige Stellung der Homöopathie zur bisheringen Heilkunde. Dorpat, 1825
 Ueber die Witterungs- und Krankheits-Constitution der Stadt Dorpat in den Jahren 1822, 1823, 1824. // Vermischte Abhandlungen aus dem Gebiete der Heilkunde von einer Gesellschaft practischer Aerzte zu St. Petersburg. 3-te Samml., 1825
 Die Krankenheiten des Gehirns und der Hirnhäute, patologisch-diagnostisch betrachtet von Dr G. F. J. Sahmen zu Dorpat. Riga und Dorpat, 1826
 Ein Paar Worte über die medicinische Literatur Russlands. // Dorpater Jb. II (1834).

Vaata ka
Sahmen

Viited

Kirjandus
 Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710–1960. Köln, Wien, 1977, 662
 Die Aerzte Livlands, 345
 Из истории медицины. VI. Рига, 1964, 173–174
 Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, II, 138, 239, 241, 243
 Käbin, I., 142, 302, 356, 358
 Tartu Ülikooli Kliinikum 200. Trt, 2004, 36, 348.
 

Baltisaksa arstiteadlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1789
Surnud 1848
Heinrich Sahmen

Joseph August Heinrich Sahmen (1. detsember 1829, Tartu – 10. veebruar 1896, Tartu) oli Eesti arstiteadlane ja terapeut.

Elulugu
Joseph August Heinrich Sahmen oli baltisakslane ja professor Gottlieb Franz Emmanuel Sahmeni poeg.

Sahmen lõpetas Tartu Kubermangugümnaasiumi ja astus 1848 Tartu Ülikooli. 1852. aastal lõpetas ta TÜ arstiteaduskonna ning 1854. aastal kaitses samas meditsiinidoktori kraadi väitekirjaga "Disquisitiones microscopiae de chismatis optici texture" (Dorpat, 1854). 1854–56 täiendas ta end Berliini, Praha ja Viini ülikoolis ja 1856–57 Itaalias. 1853–54 oli ta Tartu teraapiakliiniku assistent, 1858–59 Pärnu lähedal vabrikuarst, aastast 1859 praktiseeriv arst Tartus, ühtlasi 1861–64 ka TÜ polikliiniku assistent ja teraapia eradotsent.

Vaata ka
Sahmen

Viited

Kirjandus
 "Album Academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat" Dorpat, 1889, lk 370
 Brennsohn, I. Die Aerzte Livlands von den ältesten Zeiten bis zur Gegenwart. Riga, 1905, lk 346
 Levitski, G. V. "Biografitšeskij slowarj professorov i prepodavatelei Imperatorskogo Jurjevskogo, bõvšego Derptskogo universiteta za sto let jego suštšestvovanii (1802–1902)" Jurjev, 1902–1903, II kd, lk 130–131, 319
 "Album Dorpato-Livonorum" Dorpat, 1908, lk 153

Eesti arstiteadlased
Eesti terapeudid
Baltisakslased
Sündinud 1829
Surnud 1896
Katkestatud suguühe

Katkestatud suguühe (ladina keeles coitus interruptus) on vahetult enne seemnepurset katkestatav suguühe. Selle tulemusel on takistatud seemnerakkude pääs emakasse.

Katkestatud suguühte puhul mees püüab tõmmata peenist välja naise tupest enne, kui tal toimub seemnepurse. Selle järel seemnerakud sageli veel stimuleeruvad seemnepurske toimumiseni, niikaua kui seemnepurse ei tule otse välja. Väljapurskuv seemnevedelik suunatakse väljapoole naise suguelundeid.

Eelised ja puudused

Katkestatud suguühe toimub ilma rasestumisvastaste vahenditeta. See sobib ka isikutele, kelle usuliste veendumuste tõttu ei või kasutada teisi rasestumisvastaseid vahendeid. Katkestatud suguühtel ei ole ka kõrvalmõjusid. Katkestatud suguühe ei kaitse siiski suguhaiguste eest ja selle usaldusväärsus on nõrk võrreldes teiste meetoditega. Ainult õigeaegne seemnepurse on vaevaline sellepärast, et suguühted erutusega on võimalikumad. Seemnepurske esilekutsumine võib olla samuti vaevaline.

Usaldusväärsus

Tänapäeval ollakse seda meelt, et katkestatud suguühe ei ole usaldusväärne lahendus. Riskiks on, et orgasmi saades tõmbab mees peenise hilja ära. Ka kui järgmine suguühe toimub varsti edasi või suguti peas on seemnerakkude jäljed, kasvab jälle risk rasedaks jääda. Katkestatud suguühe vähendab riski rasestuda, kuid ei ole turvaline lahendus.

Iisraeli teadlaste läbiviidud uurimused näitasid, et Cowperi näärmete ergutamisel eritus puhast lima 12 mehel. Neist kolmel esines võimas lima eritumine Cowperi näärmetest. Viiel mehel tuli kiiresti seemnepurse ja neljal mehel oli normaalne seksuaalreaktsioon. Katsealuste rühm oli küll väike, kuid uuringutest selgusid edukalt erinevat tüüpi mehed. Uurimustes analüüsiti meeste erutumise aega enne vedeliku eritumist, kuid see ei näita sisaldust peenises.

Allikad
 Tohtori.fi: Keskeytetty yhdyntä. Tuleeko ’touhutipasta’ raskaaksi vai ei? 

Seksuoloogia
Mõhhailo Gruševskõi

Mõhhailo Gruševskõi (ukraina keeles Михайло Сергійович Грушевський; 29. september (vana kalendri järgi 17. september) 1866 Chełm – 26. november 1934 Kislovodsk) oli ukraina ajaloolane ja poliitik.

Gruševskõi oli Ukraina mõjukamaid ajaloolasi, üks rahvusliku ajalookirjutuse rajajatest. Tema kirjutatud "Ukraina-Vene ajalugu", mis ulatus 1660. aastani, käsitles esmakordselt Vana-Vene riiki kui ukrainlaste ja mitte venelaste oma. Ka Bogdan Hmelnõtski mässus Poola vastu nägi ta rahvuslikke põhjuseid. 

Enne Esimest maailmasõda aitas Gruševskõi rajada Ukraina teaduslikke organisatsioone nii Austria-Ungarile kuulunud aladel kui ka Venemaal. 1920. aastatel tegutses ta õpetlasena Ukraina NSV-s, olles mõjukamaid figuure Ukraina NSV Teaduste Akadeemias.

Poliitikuna asus Gruševskõi tegutsema 19. sajandi lõpus. Ta tegi seda peamiselt Austria-Ungaris, kus olud selleks olid vabamad, võttes sõna poolakate domineerimise ja russiinide partikularismi vastu Galiitsias. 1905. aasta revolutsiooni ajal tegutses ta ka Venemaal, esitades idee autonoomsest Ukrainast demokraatliku Venemaa koosseisus. Vaadetelt oli ta sotsialist ning üks mõjukamaid Ukraina sotsialiste-revolutsionääre (esseere).

1917. aastal, kui tuli kokku Ukraina Keskraada, valiti ta selle esimeheks ja peagi kuulutas see välja iseseisva Ukraina Rahvavabariigi. Nõnda võib Gruševskõid lugeda esimeseks tänapäevase Ukraina riigipeaks. Kuid 1918. aastal, kui bolševike ja valgete vahel algas kodusõda, langes Ukraina kaosesse: see jagunes hetman Pavlo Skoropadski, anarhistide, keda juhtis Nestor Mahno, Matvei Grigorjevi rohelise armee ja teiste rühmituste vahel. Gruševskõi läks eksiili ja jätkas seal nii akadeemilist kui ka poliitilist tegevust. Kui bolševikud olid Ukraina vallutanud, tahtis Gruševskõi koos teiste ukraina esseeridega sinna naasta, lootes kommunistidega koostööd teha. 1924. aastal võimaldatigi tal Ukrainasse tagasi tulla, kuid poliitiline tegevus välistati täielikult. Nii keskendus ta akadeemilisele tööle, eriti oma Ukraina üldajaloo kirjutamisele.

1931. aastal sundisid kommunistid Gruševskõi aga Ukrainast lahkuma (algul Moskvasse, hiljem Kaukaasiasse), tema ja teiste Ukraina intelligentide vastu algatati stalinistlik laimukampaania ja tema teoste avaldamine keelati. Ta paigutati OGPU range järelevalve alla ja 1934. aastal suri ta ootamatult, võimalik, et ta tapeti.  

Kui Ukraina riik 1991. aastal taastati, tõsteti ka Gruševskõi taas au sisse. Tema portree on Ukraina 50-grivnasel rahatähel. Kiievis asub ka tema mälestusmärk.

Ukraina poliitikud
Ajaloolased
Sündinud 1866
Surnud 1934
Raer Saar

Raer Saar (sündinud 16. juunil 1978) on eesti kontrabassimängija.

Raer Saar on õppinud Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonnas. 

Tegutseb kontserteeriva levimuusikuna. Teinud kaasa teatrilavastustes, sealhulgas rahvusooperi Estonia ja Pärnu Teatri Endla ühistööna Pärnu Teatris Endla 26. märtsil 1999 esietendunud Marguerite Monnot' muusikalis "Irma" ("Irma la Douce").

Ta mängib basskitarri ansamblis Steel Wheels, mis on osalenud saates "7 vaprat".

Viited

Kirjandus
 Baradinskas, Silvi. 2003: Kontserdikaja. Pärnu Postimees, 28.05.2003:9

Välislingid
 Foto

Kontrabassimängijad
Eesti muusikud
Sündinud 1978
Ebe Müntel

Ebe Müntel (sündinud 14. märtsil 1976) on eesti pianist.

Omandas magistrikraadi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias professor Ivari Ilja ja Tanel Joametsa klaveriklassis. 

Ta on esinenud solistina Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia sümfooniaorkestri ja Tartu H. Elleri nimelise Muusikakooli sümfooniaorkestri ees. Solisti ja kammermuusikuna on ta esinenud Eestis, Soomes, Rootsis, Tšehhis, Saksamaal ja Itaalias. 21. juulil 2000 esitas ta Kappide muusikapäevadel Eesti Muusikaakadeemia sümfooniaorkestriga Schumanni klaverikontserdi e-moll. Festivalil improvizz '01 esines ta Eesti Muusikaakadeemia tudengite kontserdil duos saksofonist Eve Susloviga. Anu Haamer kirjutas, et nende esinemisel "maad võtnud rahu lasi enesekaitse asemel kuulajal kaasa minna. Selle nauditav interaktsioon ja pehmus paitasid sisemust..." Detsembris 2002 esines ta Eesti Muusikaakadeemia improvisatsioonikontserdil trios viiuldaja Marilys-Mirjam Kure ja tšellist Lembi Metsaga. Anu Sõõrole jäi trio meelde "tervikliku joone taotlemisega".

Koos Jorma Tootsiga osaleb ta klaveriduo Ebe Müntel ja Jorma Toots tegevuses.

Konkursil improvizz '00 sai Ebe Müntel teise koha. Ta osales konkursil Con brio 2000, esitades Schuberti sonaadi G-duur. Tiia Tederi sõnul oli ta "hoolikalt kõlavarjunditeks valmistunud". VI üleriigilisel pianistide konkursil paistis Ebe Müntel I voorus arvustaja Tanel Joametsale silma nii kohustusliku Bachi prelüüdi ja fuugaga kui ka valitud sonaadiga. Ia Remmel hindas tema esitatud Beethoveni sonaati kauniks ja selgejooneliseks ning Skrjabini etüüdile omistas ta harvakuuldavalt läbipaistva faktuuri. Konkursi II voorus esitatust hindas Ia Remmel heaks Bergi sonaadi esituse, kuid mitte nii õnnestunuks Chopini sonaadi nr 3 esituse. Konkursil Con brio 2000 osales ta duos tšellist Andre Perega, esitades Schuberti "Arpeggione". "Nauditava kergusega mänginud ansambli esitus õnnestus igati" (Aare Tammetalu).

Ebe Müntel on Leipzigi rahvusvahelise improvisatsioonikonkursi II preemia laureaat.  

Valga VII pianistide suvekoolis 22.–25. augustil 2000 juhendas Ebe Müntel koos Anto Peti ja Tanel Joametsaga improviseerimist. Praegu on Ebe Müntel Tartu Ülikooli haridusteaduskonnas instrumentaalmuusika lektor.

Viited

Eesti pianistid
Sündinud 1976
1996. aasta Eesti presidendivalimised

1996. aasta Eesti presidendivalimised toimusid 26. augustist kuni 20. septembrini 1996. Pärast kolme Riigikogus toimunud hääletusvooru valiti valimiskogus toimunud hääletuse teises voorus presidendiks Lennart-Georg Meri.

Hääletamine riigikogus 
Esimene hääletusvoor leidis Riigikogus aset 26. augustil. Lennart-Georg Meri sai 45 ja Arnold Rüütel 34 häält.

Et ühegi kandidaadi poolt ei hääletanud Riigikogu koosseisu kahekolmandikuline enamus, peeti teine hääletusvoor. Enne teist vooru oli võimalus üles seada uued kandidaadid, kuid uusi kandidaate ei esitatud.

Teine hääletusvoor toimus järgmisel päeval, 27. augustil 1996. Lennart-Georg Meri sai 49 ning Arnold Rüütel 34 häält.

Et ükski kandidaat ei saavutanud nõutavat kahekolmandikulist häälteenamust, peeti samal päeval kolmas hääletusvoor. Lennart-Georg Meri sai 52 ja Arnold Rüütel 32 häält.

Et Vabariigi Presidendi valimisel Riigikogus ei saavutanud ükski kandidaat vajalikku Riigikogu koosseisu kahekolmandikulist häälteenamust, kutsus Riigikogu esimees kokku valimiskogu. Vabariigi Presidendi valimine valimiskogus määrati 20. septembriks 1996.

Hääletamine valimiskogus 
Valimiskogu koosneb Riigikogu liikmetest ja kohaliku omavalitsuse volikogude esindajatest. Valimiskogu liikmeid oli 1996. aastal kokku 374: 101 Riigikogu liiget ja 273 kohaliku omavalitsuse volikogude esindajat.

Kandidaadi üles seadmise õigus oli vähemalt 21 valimiskogu liikmel. Kandidaatide registreerimine algas 16. septembril ja lõppes 18. septembril. Esimeseks hääletusvooruks kanti hääletamissedelile Riigikogu kolmandas hääletusvoorus osalenud kandidaatide Lennart-Georg Meri ja Arnold Rüütli ning valimiskogus esimeseks hääletusvooruks registreeritud kandidaatide nimed.

20. septembril 1996 toimus Estonia kontserdisaalis valimiskogu esimene hääletusvoor.
Tunne-Väldo Kelam sai 76,  Lennart-Georg Meri 139, Siiri Oviir 25, Arnold Rüütel 85 ja Enn Tõugu 47 häält.

Et ükski kandidaat ei saavutanud nõutavat häälteenamust, peeti samal päeval teine hääletusvoor kahe suurema häältearvuga kandidaadi vahel.
Lennart-Georg Meri sai 196 ja Arnold Rüütel 126 häält.

Et Lennart-Georg Meri kogus üle poolte hääletamisest osavõtnud valimiskogu liikmete häältest, siis osutus ta valituks Vabariigi Presidendiks.

1996. aasta Eestis‎
Eesti presidendivalimised
Jakob Georg von Berg

Jakob Georg von Berg (vene: Яков Георгиевич Берг), (23. juuli (vkj 12. juuli) 1760 Tallinn – 9. juuni (vkj 28. mai) 1844 Tallinn) oli Eestimaa poliitik.

1787–1800 oli ta Eestimaa rüütelkonna sekretär. Aastail 1800–1803 ja 1811–1815 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. 

1814–1821 oli ta Eestimaa maanõunik. Jakob Georg von Berg oli ka Venemaa riiginõunik.

Talle kuulusid Keila-Joa, Vaeküla, Valgjärve ja Muuga mõis.

Perekond
Jakob Georg von Berg sündis Jõhvi mõisniku ja Eestimaa kubernerinõuniku Kaspar Anton von Bergi (1729–1773) ja Margaretha Juliana von Schwengelmi (1732–1760) pojana.

Ta abiellus 1784. aastal Ulrika Charlotta von Rammiga (1767–1826), kes oli Vihterpalu mõisniku major Thomas Johann von Rammi (1740–1775) ja Anna Elisabeth Hübneri (surnud 1794) tütar. Abielust sündisid:
Ulrika Juliana Anna von Berg (1787–1852), abiellus Rootsi aadlikuks naturaliseeritud sugulase, Vrams Gunnarstorpi mõisniku ja õuemarssali Georg Philipp Ludwig von Berchiga (1769–1817; sünd. Berg, aastast 1799 Berch).
Anna Sophia von Berg (1788–1878), abiellus Hagudi mõisniku Karl von Krusenstjerniga.
Dorothea Julie von Berg (1789–1845), abiellus Mäo mõisniku ja vabahärra Gustav Reinhold von Stackelbergiga
Elisabeth Henriette von Berg (1790–1873), abiellus Roosna-Alliku mõisniku vabahärra Otto Gustav von Stackelbergi ja hiljem Haljava mõisniku ja vabahärra Wolter von Stackelbergiga
Hedwig Philippine Antoinette von Berg (1792–1855)
Jakobine von Berg (1793–1844)
Katharina Karoline Wilhelmine von Berg (1795–1830)
Jakob von Berg (1799–1803)

Esivanemad

Vaata ka
Berg

Viited

Kirjandus
Alo Särg, "Harjumaa mõisad ja mõisnikud" Argo, Tallinn 2006

Jakob Georg von
Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa maanõunikud
Keila-Joa mõisnikud
Muuga mõisnikud
Sündinud 1760
Surnud 1844
Voldemar Post

Voldemar Post (18. veebruar 1897 Kuressaare – 14. mai 1970 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant) ja lennukikonstruktor, Eesti lennukite PTO-4, PON-1, PON-2, PN-3 konstruktor ja ehitaja, samuti lendur.

Tunnustus 
20. veebruar 1939 – Kotkaristi IV klassi teenetemärk.

Viited

Kirjandus 
 Voldemar Post. Lennukid ja raketid. Eesti Raamat, Tallinn, 1964.

Sõjavägede Staabi koosseis
Lennuväerügemendi koosseis
Eesti insenerid
Eesti lendurid
Eesti lennundustegelased
Korporatsioon Rotalia liikmed
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1897
Surnud 1970
Valdu Rannaleet

Valdu Rannaleet (kuni 1935 Voldemar Vunn, 28. mai 1902 Nähri talu, Jõgeveste vald, Helme kihelkond – 5. mai 1974 Uppsala) oli eesti purilendur.

Ta lõpetas 1925. aastal Tõrva Gümnaasiumi. Aastail 1925–1929 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ja aastail 1933–1939 õigusteaduskonnas (kumbagi teaduskonda ta ei lõpetanud). Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni "Ugala".

19. septembril 1934 püstitas ta Tallinna kohal, pärast lennukislepist eraldumist 2000 meetri kõrgusel, peamiselt linna piiridesse jääva Pirita, Kose ja südalinna kohal laueldes, Eesti purilennu kestusrekordiks 45 minutit 6 sekundit.] 21. septembril 1934 lendas Rannaleet purilennukiga Sinilind (Tallinna Tehnikumi tudengite Poola litsentsi alusel ehitatud õppepurilennuk Komar ehk Saksa Schneider ESG-31 (1931) kloon) üle Soome lahe, lennates sellega maailmas purilennu pikima teekonna üle veekogu (60 km).

1944. aastal töötas Valdu Rannaleet Tallinna linnavalitsuses. Kui Tallinnale hakkasid lähenema Nõukogude väed, õnnestus tal septembri lõpul 1944 koos pojaga põgeneda Rootsi, abikaasa oli lahkunud varem Saksamaale.

Ta on maetud Uppsala kalmistule.

Isiklikku
Valdu Rannaleedi vend Henn Välme oli samuti lendur Vello Jaska, poeg on meteoroloog Leo Rannaleet.

Tunnustus
 1940 Kotkaristi teenetemärgi kuldrist

Viited

Kirjandus 
 Eesti lenduri rekordsaavutus: Purilennukil üle Soome lahe. Kaja, 22. september 1934, nr. 224, lk. 1.
 Ameerikas õpetatakse välja 1 miljon purilendurit aastas. Kaja, 3. mai 1935, nr. 103, lk. 6.

Eesti tuletõrjujad
Vabadussõja veteranid
Eesti lendurid
Eesti purilendurid
Kotkaristi kuldristi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Eestlased Rootsis
Korporatsioon Ugala liikmed
Sündinud 1902
Surnud 1974
William Laanekõrb

William Laanekõrb (28. mai 1910 Rapla – 4. jaanuar 2004 Adelaide) oli eesti lendur ja Saksamaa sõjaväelane (kapten).

Elukäik
William Laanekõrb lõpetas 1928. aastal Tallinna Reaalkooli, läbis seejärel sõjaväeteenistuse ning asus tööle AS-i J. Puhk & Pojad, algul ametnikuna ja hiljem Tallinna osakonna juhatajana. Alates 1936. aastast oli ta Eesti Avio asjaajaja, hiljem peaosanik. 

Laanekõrb oli mitmekülgne sportlane – parimaid tulemusi saavutas purjetamisel, kuid ta harrastas edukalt ka jalg-, võrk- ja jääpalli ning ratsutamist. 1935. aastal omandas ta Õhu- ja Gaasikaitse Liidu mootorlendurite kursusel mootorlenduri kutse. Ta oli Eesti Aeroklubi sekretär, 1938. aastal viidi ta sõjaväes üle lennuväe reservi ning sai aeroklubis lennata sõjaväe reservlenduritele ette nähtud tundide jagu. Laanekõrb jõudis 1. juuniks (juunipöördeks) 1940 iseseisvalt lennata 83 tundi ja 10 minutit. Auaste – kapral.

1942. aastal kuulus W. Laanekõrb Sonderstaffel Buschmanni asutajate hulka ning sellega seoses anti talle leitnandi auaste. 1. aprillil 1943 sai ta 127. luurelennugruppi esimese salga ülemaks. 1943. aasta novembris, mil 127. luurelennugrupist eraldati iseseisvaks üksuseks 11. öölahingulennugrupp, määrati ülemleitnant William Laanekõrb üksiku mereluurelennusalga 1/127. ülemaks. Ta taganes koos salgaga 1944. aastal Saksamaale, kus salk 25. oktoobril 1944 likvideeriti. 

Pärast sõja lõppu elas W. Laanekõrb koos abikaasa ja lastega Baieris Wielandshagi UNRRA põgenikelaagris ning töötas kohalikus IRO peakorteris. 1949. aastal emigreerus ta kolme lapse ja abikaasaga Austraaliasse, kus sai töökoha pangas.

Tunnustused
Idamedal (Medaille Winterschlacht im Osten 1941/42)
Luurelenduri kuldmärk (Frontflug-Spange für Aufklärer im Gold)
Haavatumärk (Verwundetenabzeichen)
Raudrist, II klass
Raudrist, I klass
Aupokaal erilise saavutuse eest õhusõjas (Ehrenpokal für besondere Leistung im Lufkrieg)

Kirjandus 
In memoriam. Sõjaväelendur kapten William Laanekõrb. Võitleja, jaanuar 2004, nr. 1, lk. 2 ja 6. 
Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Lennart Vercamer (koostajad). Põhjakotkad. Eesti lendurid ja lendurvaatlejad tsaariajast kuni 1940. aastani. Tallinn, 2011.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Eesti lendurid
Eesti lennundustegelased
Sonderstaffel Buschmanni koosseis
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Raudristi kavalerid
Sündinud 1910
Surnud 2004
Eesti Langevarjuklubi

Eesti Langevarjuklubi (ELAK) on eesti langevarjurite Viktor “Viki” Annuse, Reiko “Peedu” Teepere ja Peeter Paul Mõtsküla poolt ja rootslase Lennart Vestbomi kaasabil 21. augustil 1998 loodud Eesti langevarjuklubi. Klubi viib praegu oma hüppetegevust läbi maistoktoobrini Kuusiku lennuväljal Rapla maakonnas, Raplast paar kilomeetrit Märjamaa pool Iira külas. 

Klubil on ligikaudu 300 liiget.

Lennukid

Kaheksa aastat hüpati renditud lennukitelt.

2006. aasta sügisel ostis klubi lennuki Britten Norman BN-2A Islander (pildil), millele klubi langevarjurid andsid hüüdnime Brita. Lennuk mudelinumbriga BN-2A-26 oli valmistatud 1969. aastal seerianumbriga 48; Eestis kandis lennumasin registreerimisnumbrit ES-PNA. 2012. aasta sügisel müüs Eesti Langevarjuklubi lennuki maha. Brita oli üks kaheksast lennukist, mida kasutati James Bondi-filmi "007 Spectre" võtete ajal langevarjuhüpete jaoks; neist lennukõlbulikke oli vaid kaks.

2015. aasta suvest on kasutab Eesti Langevarjuklubi lennukit Pilatus PC-6 Porter, mis pärineb aastast 2006.

Parasummer
Iga-aastaselt peetakse ka langevarjurite treeningulaagrit ParaSummer. Esimene treeninglaager toimus 1999. aastal. Seni rekordilisem ParaSummer toimus aastal 2005, mil kaheksa päeva jooksul tegid 12. riigi hüppajad kokku 3084 hüpet. Üheskoos välismaalastega tehti tookord tänaseni suurim Eesti taevas olnud 21. liikmest koosnev kujund vabalangemises.

ParaSummeril hüpatakse 10 päeva jutti kella 9–20 (muidugi kui ilm lubab), õhtuti toimuvad teoreetilised õpitoad erinevate vabalangemise ja tiibvarjuga lendamise alaliikide omandamiseks. Lennuväli on tavaliselt avatud ka pealtvaatajaile. Külastajatel on võimalus proovida ka tandemhüpet 3500 meetri kõrguselt koos videosalvestusega.

Rekordid
Senine ametlik kujundhüppamise rekord pärineb aastast 2001, mil Eesti langevarjurid moodustasid langevarjurite treeningulaagri Parasummer ajal 10 varjurist koosneva kujundi. 2005. aasta hüppelaagris tehti 21 inimesest koosnev kujund, mis aga ei läinud kirja ametliku rekordina, sest hüppajate seas oli ka välismaalasi. 2008. aasta augusti Rootsi hüppelaagris võeti aga sihiks 17 eestlasest koosnev kujund, mis ka edukalt ära tehti. 

Rekordiürituse Rootsis tegemise põhjuseks olid sealse langevarjuklubi suuremad lennukid Twin Otter ja Cessna Caravan, mis mahutavad rohkem langevarjureid kui Eesti Langevarjuklubi hüppelennuk Brita.

Viited

Välislingid 
 Eesti Langevarjuklubi koduleht

Eesti sport
Eesti lennundus
Boriss Štšepotjev

Boriss Štšepotjev (vene keeles Борис Александрович Щепотьев; saksapäraselt Boris Schtschepotjew; 27. aprill/9. mai 1893 Narva, Jamburgi maakond, Peterburi kubermang – pärast 1962, arvatavasti Vene NFSV) oli sõjaväelane Venemaal (mitšman) ja Eestis (kaptenmajor).

Ta lõpetas 1912. aastal Narva Linna poeglastegümnaasiumi.

Ta astus 1912. aastal kadetina Venemaa Mereväe Korpuse nooremasse spetsialistide klassi. Lõpetas korpuse 1914, ülendati mitšmaniks 6. novembril 1914. Astus 1915 Bakuu Merelennukooli,
lõpetas selle 1916. aastal. Teenis Esimese maailmasõja ajal mereväelendurina ka Tallinna mereväebaasis.

Septembris 1919 lendas punaste juurest üle ja astus Loodearmee teenistusse.

Eesti Vabariigis tegevteenistuses
Ta astus 14. veebruaril 1920 Eesti Vabariigi tegevteenistusse ja määrati lennuväkke. Aastatel 1924–1927 teenis ta Lennuväerügemendis.

Ta viidi 1927. aastal üle Kindralstaapi ning teenis edaspidi sealses topo-hüdrograafia osakonnas hüdrograafi ja kartograafina.

Nõukogude võimu ajal
Ta arreteeriti 26. juunil 1941 ning ENSV Ülemkohtu otsusega 17. septembrist 1941 mõisteti talle Vene NFSV KrK §58-13 järgi 10 aastat vabadusekaotust.

Vabanes Nõroblagi sunnitöölaagrist 12. septembril 1951, jäi edasi asumisele Nõrobi. Hiljem jäi sinna ka elama, pärast 1962. aastat puuduvad temast teated.

Tunnustused
1916, 19. oktoober Püha Vladimiri ordeni 4. järk mõõkade ja lindiga
1922, 6. oktoober Poola lenduri kutsemärk (autasu kandmise loa andmine)
1922, 20. november Eesti sõjaväelenduri kutsemärk (autasu kandmise loa andmine)

Isiklikku
Tema esimene abikaasa oli Anna Spies (aastatel 1919–1928 Anna Štšepotjeva), neil oli poeg Igor Štšepotjev (sündinud 1922). Tema teine abikaasa oli ajakirjanik ja tõlk Jelena (Helene) Štšepotjeva (sündinud 1901; kuni 1920 Jelena Jaron; kuni 1929 Jelena (Helene) Hennings) ja äi oli sõjaväeinsener ja arhitekt Aleksandr Jaron.

Viited

Välislingid
Eesti ohvitseride andmekogu
Наш Баку. История Баку и бакинцев. Щепотьев Борис Александрович Vene keeles
 Русская Эстония. Щепотьев Борис Александрович Boriss Štšepotjev Vene keeles

Venemaa keisririigi sõjaväelased
Esimese maailmasõja veteranid Eestis
Loodearmee koosseis
Eesti lendurid
Eesti lennundustegelased
Lennuväerügemendi koosseis
Sõjavägede Staabi koosseis
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1893
Surmaaeg puudub
Mõhhailo Gruševskõi monument

Mõhhailo Gruševskõi monument on Ukraina poliitikule ja ajaloolasele Mõhhailo Gruševskõile pühendatud mälestusmärk Kiievis. See asub Kiievi Ülikooli humanitaarteaduste hoone ees.

Ukraina mälestusmärgid
Kiiev
Sky Plus

Sky Plus on Eestis tegutsev raadiojaam, mis alustas tegevust 9. mail 1997. 

Sky Plus on suurima kuulajaskonnaga kommertsraadiojaam Eestis.

Raadiojaamal on uuringutulemuste järgi üle 300 000 kuulaja nädalas.

Raadiosaated 

Saatejuhtidega programm on eetris ööpäev läbi. Sky Plusi programm koosneb muusikast, uudistest ja liiklusteadetest, lisaks on iga päev kavas mitmesugused raadiomängud.

Hommikuprogramm

Hommikuprogramm on kavas viiel päeval nädalas, esmaspäevast reedeni kella 6.00–10.00. 

Hommikuprogrammi saatejuhid (detsembri 2016 seisuga) on Alari Kivisaar, Kristjan Hirmo ja Maris Järva.

Sagedused

 Kärdla 96,9 MHz
 Kuressaare 96,3 MHz 
 Orissaare 99,6 MHz
 Tallinn 95,4 MHz
 Tartu 95,2 MHz
 Pärnu 96,8 MHz 
 Rakvere 101,3 MHz 
 Viljandi 99,7 MHz
 Põltsamaa 96,5 MHz 
 Paide 92,6 MHz 
 Haapsalu 97,6 MHz
 Rapla 87,7 MHz
 Otepää 99,1 MHz
 Võru 93,8 MHz
 Narva 93,6 MHz
 Kullamaa 106,8 MHz
 Ida-Virumaa 103,3 MHz

Vaata ka 
 Eesti raadiojaamade loend

Viited

Välislingid 
 Sky Plus
 Sky Media

Eesti raadiojaamad
Urmas Sisask

Urmas Sisask (sündinud 9. septembril 1960 Raplas) on eesti helilooja.

Urmas Sisask on õppinud kompositsiooni Tallinna Muusikakeskkoolis Anatoli Garšneki, René Eespere ja Mati Kuulbergi juhendamisel. 1985 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi.

Sisask on töötanud muusikaõpetaja ja koorijuhina Jänedal.

Tema looming on inspireeritud astronoomiast. Ta on loonud ka filmi- ja teatrimuusikat.

2005. aastal nomineeriti Eesti Filharmoonia kammerkoori plaat "Baltic Voices 2" Grammy auhinnale parima koorisalvestise kategoorias. Sellel plaadil kõlas muu hulgas ka Urmas Sisaski looming.

Ta oli 2001–2010 Reformierakonna liige.

Teoseid
 "Tähistaeva tsükkel" (1980–1987)
 Gloria Patri (1988)
 "Plejaadid" (1989)
 "Linnutee galaktika" (1990)
 "Andromeda galaktika" (1991)
 "Jõuluoratoorium" (1992)
 Magnificat
 Missa Nr. 1
 "Sümbiootiline Sümfoonia"
 Komeet Hyakutake
 Ave Sol
 Missa Nr. 4 op. 46: "Jõulumissa"
 "Põhjanael"
 Veni Sancte Spiritus
 Benedictio
 "Leoniidid" (2001) 
 "Pro Patria" (2003)
 Sümfoonia Nr. 3 (2007)
 "Veni Creator Spiritus" (2008)
 Missa Nr. 5
 "Oremus"

Tunnustus
1991 Eesti Vabariigi kultuuripreemia ("Missa" ja kooritsükkel "Gloria Patri")
2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2001 Järvamaa vapimärk
2004 stipendium "Ela ja sära"
2004 Eesti Muusika Päevade preemia ("Tuhala lood")
 2010 aasta muusik
 2010 Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia (universumi armastuse vahendamise eest)
 2020 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia (omanäolise, kõiksusest inspireeritud loomingu eest)

Isiklikku 
Tema õde on laulja Siiri Sisask.

Viited

Välislingid 
Urmas Sisask Eesti Muusika Infokeskus
Jüri Aarma. "Urmas Sisask: Taevas on parim allikas" Maaleht, 13. august 2010
Intervjuu Jüri Aarmale, Tähelaev, ETV, 9. jaanuar 2011
https://www.facebook.com/urmassisask/

Eesti heliloojad
Eestlased Soomes
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1960
Balduin Alnast

Balduin Alnast (prantsuse keeles: Baudouin d’Aulne, saksa keeles: Balduin von Alna, bei Thuin; surnud 1243) oli Aulne abtkonna (Aulne-sur-Sambre, Belgia) tsistertslaste kloostri munk, paavsti Gregorius IX legaat Baltimaades, Põhja-Eesti, Kuramaa ja Zemgale piiskop (1232–1236). 

Tegutses Vana-Liivimaal aastail 1230 ja 1232–34, püüdes moodustada Liivimaast paavsti vasalliriiki, mis lõppes nurjumisega pärast lahingut Tallinna Toompea lossiplatsil 1233. aastal, kus Mõõgavendade orduväed lõid lossi hõivata püüdnud Balduini vasalle ja mille järgselt asus tema asemele 1234. aastal taas itaalia vaimulik Wilhelm Modenast.

Kirjandus
Anti Selart, Baldwin von Alna, Dänemark und Rußland. Zur politischen Geschichte Livlands in den 1230er Jahren (Aufsatz).

Välislingid
Balduin von Alna Kuramaa mőisadokumentide andmebaasis (saksa ja ladina keeles)
An Historical Overview of the Crusade to Livonia (inglise keeles)
Documents Relating to the Baltic Crusade (1199–1266) (inglise keeles)
Turismiinfo Aulne abtkond (inglise keeles)
Wikisource-Aulne Abbey (inglise keeles)

Vana-Liivimaa
Diplomaadid
Läti katoliku vaimulikud
Tsistertslased
Eesti ajalooga seotud isikud
Läti keskaeg
Surnud 1243
Semgallia piiskopid
Spastiline halvatus

Spastiline halvatus ehk tsentraalne halvatus on halvatus, mis tekib kesknärvisüsteemi kahjustusel (insult, kasvaja, trauma, entsefaliit, laste tserebraalparalüüs, sclerosis multiplex, amüotroofiline lateraalskleroos).

Spastilist halvatust iseloomustab:
lihastoonuse tõus
reflekside elavnemine
patoloogiliste reflekside esinemine
vähene lihasatroofia

Neuroloogia
Veiko Rea

Veiko Rea on eesti akordionist. 

Pärast Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonna lõpetamist 1996. aastal on ta tegutsenud muusikuna sünnipäevadel, tantsuõhtutel ja mujal meeleolumuusikat esitades. 

Mänginud ansamblis Amorada saateks Liisi Koiksonile, rahvamuusikaansamblis Cantelo, ladinaameerika muusika ansamblis El Gringo, kreeka muusika ansamblis Rembetes. Esitanud Raimond Valgre loomingut.

Teinud kaasa Endla teatri muusikalides "Irma La Douce" ja "Suvitajad". 

Ta töötab õpetajana Pärnu Kunstide Majas.

Viited

Eesti akordionistid
Sünniaeg puudub
Meeleavaldus

Meeleavaldus on avalikus kohas toimuv hulga inimeste kogunemine selleks, et avaldada oma meelsust.

Eestis on meeleavaldusel osalemine inimese põhiõigus ja kirjas Eesti Vabariigi põhiseaduses paragrahvis 47: Kõigil on õigus ilma eelneva loata rahumeelselt koguneda ja koosolekuid pidada. Seda õigust võib seaduses sätestatud juhtudel ja korras piirata riigi julgeoleku, avaliku korra, kõlbluse, liiklusohutuse ja koosolekust osavõtjate ohutuse tagamiseks ning nakkushaiguse leviku tõkestamiseks. 

Meeleavaldusi reguleerib Eestis avaliku koosoleku seadus.

Meeleavaldusteks on mitmesuguseid võimalusi:
 rongkäik koos paraadiga, kus inimesed liiguvad ühest kohast teise (inglise keeles March);
 kontsert, kus esinevad muusikud ja peetakse kõnesid (inglise keeles Rally);
 pikett, kus inimesed ümbritsevad mingit konkreetset ala;
 istumismeeleavaldus (sit-in), mille korral meeleavaldajad istuvad rahumeelselt kas määratud või määramata aja kas määratud kohtadel või mingis piirkonnas, et juhtida tähelepanu mingile probleemile;
 inimkett – inimesed moodustavad kätest kinni hoides inimketi, näiteks Balti kett;
 vaikiv meeleavaldus, kus inimesed on vait ja kannavad vaid loosungeid;
 meeleavaldus näiteks jalgrataste või mõne muu abivahendiga, millega saab probleemile tähelepanu juhtida.

Üldjuhul on meeleavaldus reaalses elus toimuv tegevus, kuid on võimalik ka virtuaalne internetis toimuv meeleavaldus. Küberrünnak ei ole defineeritav meeleavaldusena, kui ta on planeeritult vägivaldne, kuna meeleavaldus on rahumeelne meelsuse avaldamine.

Kuigi meeleavaldus on rahumeelne kogunemine, võib ta muutuda vägivaldseks, juhul kui on tegemist terava probleemiga ja meeleavalduse vastased sellele füüsiliselt vastu astuvad.

Meeleavalduste korraldamiseks on mitmesuguseid põhjuseid ja teemasid: valitsuse poliitika vastu, seadusmuudatuste poolt või vastu, rahu poolt, globaliseerumise kriitika, keskkonnakaitse, uute või vanade teede ja ehitiste poolt või vastu jne.

Ajaloolisi meeleavaldusi 
 1969 – Stonewalli rahutused New Yorgi Christopher Streetil
 1972 – Verine pühapäev 
 1989 – meeleavaldused Taevase rahu väljakul Pekingis 
 2001 – Genova meeleavaldus G8 tegevuse vastu, kus politseinik laskis maha meeleavaldaja Carlo Giuliani
 märts 2003 – ülemaailmsed suurimad rahumeeleavaldused pärast külma sõda kolmanda maailmasõja vastu.
2011 – Okupeerige Wall Street
2014 kuni praeguse ajani – Pikett Ukraina toetuseks Tallinnas
17. november 2018 kuni praeguse ajani – Kollavestide liikumise tänavameeleavaldused Prantsusmaal, Belgias jm maailmas

Vaata ka

streik

 
Aktivism
Neodarvinism

Neodarvinism on evolutsiooniõpetus, mis põhineb ühel osal Charles Darwini evolutsioonikäsitlusest. See rõhutab juhuslike mutatsioonide ja loodusliku valiku määravat või koguni ainurolli adaptiivses evolutsioonis. 

Neodarvinismi termini võttis kasutusele George Romanes aastal 1895, tähistades sellega vaadet, mille kohaselt evolutsioon toimub üksnes loodusliku valiku teel – nagu seda kirjeldasid näiteks Alfred Wallace ja August Weismann. Neodarvinismi kohaselt on Darwini poolt võimalikuks peetud pangeneetiline pärandumine (s.t, et ka elu jooksul omandatud tunnused võiksid päranduda järglastele) võimatu. Kuni 1930. aastateni nimetati neodarvinismiks panselektsionistlikku vaadet evolutsioonile. Neodarvinismi 1930. aastate lõpul kujunenud variant kannab (eriti vene ja saksa kirjanduses) nime sünteetiline evolutsiooniteooria. 

Evolutsioonibioloogia
Evolutsioonibioloogia

Evolutsioonibioloogia (ka evolutsiooniline bioloogia) on bioloogia haru, mis tegeleb eluslooduse evolutsiooni uurimisega.

Vaata ka 
Evolutsiooniõpetus
Hele Everaus

Hele Everaus (sündinud 5. jaanuaril 1953 Tartus) on hematoloogiale spetsialiseerunud eesti arst, arstiteadlane ja poliitik, XIV Riigikogu liige.

Hele Everaus lõpetas 1971. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna (cum laude). Aastatel 1977–1978 oli Tartu Maarjamõisa haiglas internatuuris. 1984. aastal kaitses meditsiinikandidaadi väitekirja ja 1993. aastal meditsiinidoktori väitekirja. Hele Everaus algatas Eestis luuüdi siirdamise.

Erialane tegevus 
Aastatel 1977–1980 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi vanemlaborant, 1980–1987 sisekliiniku hospitaal-sisehaiguste kateedri assistent ja 1987–1993 dotsent. 1985. aastast oli ta ka arstiteaduskonna hematoloogia labori juhataja. Aastatel 1993–1999 oli ta erakorraline professor hematoloogia alal ja 1993–1999 Tartu Lastehaigla intensiivhematoloogia osakonna juhataja.

Aastatel 1998–2003 oli Hele Everaus Tartu Ülikooli arendusprorektor, 2000–2004 arstiteaduskonna hematoloogia-onkoloogia kliiniku professor, 2000–2016 juhataja ja 2004–2016 hematoloogia-onkoloogia õppetooli professor. 2017. aastast on ta emeriitprofessor ja konsultantarst.

Aastatel 2000–2016 oli ta Tartu Ülikooli Kliinikumi hematoloogia-onkoloogia kliiniku juhataja ja 2005–2013 ASi Vähiuuringute Tehnoloogia Arenduskeskus konsultant.

Poliitiline tegevus 
Hele Everaus on alates 1994. aastast Eesti Reformierakonna liige, olles ka selle asutajaliige.

Ta on olnud Tartu linnavolikogu liige aastatel 1996–2019 ja on taas alates 2021. aastast.

2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Hele Everaus Tartus valmisringkonnas nr 10 ja sai 1110 häält. Ta sai XIV Riigikokku Urmas Klaasi asendusliikmena.

Tunnustus
 1998 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna medal
 2001 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk
 2003 Tartu Ülikooli aumärk
 2009 Tartu aastate daam
 2014 Euroopa Vere ja Luuüdi Transplantatsiooni Ühingu (EBMT) elutööauhind
 2016 Tartu Ülikooli suur medal

Viited

Välislingid
 Kärt Anvelt. Professor Hele Everaus: Eesti meditsiin on patsiendi vastu hoolimatu. Eesti Päevaleht, 22. september 2008
 Hele Everaus: Bioeetikast biomeditsiinilise eetikani. Eesti Päevaleht, 30. oktoober 2009

Eesti arstid
Eesti arstiteadlased
Hematoloogid
XIV Riigikogu liikmed
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1953
Raitlind

Raitlind (ka äpüornis; ladinakeelne teaduslik nimetus Aepyornis maximus või ka Aepyornis titan) on väljasurnud linnuliik silerinnaliste lindude hulka kuuluvast raitlindlaste sugukonnast. 

Raitlinnu perekonda arvavad mõned uurijad neli fossiilset liiki, teiste meelest on tegu ühe liigiga.  

Tal olid taandarenenud tiivad ning olid massiivsed jalad. Kõrgus oli 3 m ja kaal umbes 400 kg. Teda peetakse suurimaks kunagi elanud linnuks. 

Raitlind elas Madagaskaril 10. sajandini.

Linnud
Väljasurnud loomad
Madagaskari loodus

Pildid
Protest

Protest väljendab avalikult reaktsiooni mingi sündmuse või olukorra kohta. Protest võib olla pooldav, aga peamiselt on protest millegi vastu. Protestijad võivad organiseerida protesti selleks, et mõjutada avalikku arvamust või valitsuspoliitikat. Nad võivad kasutada ka otsest tegutsemist, meeleavaldust või streiki, et nende arvamust kuulda võetaks. Protesti võidakse piirata kas seaduste, majanduse olukorra, religioosse ortodoksuse või meediamonopoliga. Sel juhul võib protest kanduda üle tänavatele, kultuuri või väljenduda emigratsioonis.

Protest võib põhjustada ka vastuprotesti. Sel juhul väljendavad vastuprotestijad oma sümpaatiat mingile isikule, poliitikale, tegevusele vms, mis oli protestijate subjektiks.

Adresseerimata protest võib kasvada ja laieneda dissidentluseks, mässuks, sotsiaalseks või poliitiliseks revolutsiooniks.

Protesti võib väljendada protestilauludes. Ajalooliselt on paljudel suurtel protestiliikumistel olnud omad laulud.

Kirjalikult saab protesti väljendada petitsioonide ja protestikirjadega.

Protesti saab väljendada kodanikuallumatusega. Sel juhul kasutatakse meetodeid, mis on seadusega keelatud. Näiteks võib protestida avalikult alasti või topless (PETA-kampaaniad karusnaha vastu). 
Raasta-roko on protestivorm, kus inimesed heidavad sõiduteele pikali, et takistada autoliiklust. Sarnane on ka die-in, kus inimesed heidavad suvalisele kohale maha ja teesklevad surnuid, mõnikord kattes end loosungitega. Võib ka maalida kehale arme ja siduda ennast sidemetega, et realismi taotleda. Kui otseselt surnut ei teeselda, võib sellist protesti kutsuda ka sleep-in.

Mingi riigi poliitika vastu protesteerimiseks kasutatakse tihti lipu põletamist või mõnitamist.

Ekstreemseim protestivorm on enesesüütamine.

Boikott on tarbijate protestivorm, kus keeldutakse mingi riigi või ettevõtte tooteid tarbimast.

Vaata ka

meeleavaldus
streik

Aktivism
Melaka

Melaka (malai; inglise Malacca) on linn Malaisias, Melaka osariigi pealinn. Asub Malaka poolsaare läänerannikul Malaka väina ääres.

Linn oli Malacca sultanaadi pealinn 15.–16. sajandil. See oli Malaka poolsaare arenenuim piirkond enne portugallaste vallutust 1511. aastal. 1641 aastani oli Melaka Portugali valduses, seejärel kuulus lühikeste vaheaegadega 1824. aastani Hollandile. 1957. aastani kuulus Briti impeeriumile.

Linnas elab 455 300 elanikku (2007).

2008. aastast kuuluvad Melaka ja George Towni ajaloolised keskused UNESCO maailmapärandi nimistusse. Vanalinnas asub nn Punasel väljakul 1750. aastal ehitatud Kristuse kirik. Selle kõrval asuvad kunagine raekoda ja ajaloomuuseum. Portugallaste ehitatud A Famosa kindlus on üks vanimaid eurooplaste ehitisi Aasias. Melakas on ka hästi säilinud Hiinalinn (Chinatown).
Kesklinna lähedal asub meres tehissaar Pulau Melaka.

Melaka hakkas kaotama tähtsust meresadamana pärast Singapuri asutamist 1819. aastal.

Välislingid 

 Melaka koduleht

Malaisia linnad
Valdeku tänav

Valdeku tänav on tänav Tallinnas, Nõmme linnaosas. Tänav läbib nelja asumit: Nõmme, Männiku, Liiva ja Raudalu. Valdeku tänav on üle 3,7 kilomeetri pikkune.

Suurematest teedest ja maanteedest ristub Valdeku tänav Pärnu maantee, Vabaduse puiestee, Männiku tee ja Viljandi maanteega. Valdeku tänav ristub ka raudteega.

Väiksematest teedest ja tänavatest ristub Valdeku tänav järgmistega: Piibri, Raku, Silikaltsiidi, Mahla, Kraavi, Võidu, Nelgi, Astri, Lootuse puiestee, Kreegi, Aate, Pesa, Sihi, Liiva, Ravila, Metsa, Roheline, Tiiru ja Õie tänav.

Ühesuunaline on Vabaduse puiesteelt Pärnu maanteele suunduv teelõik on kuni Õie tänavani.

Nimi 
20. sajandi algul asus Valdeku tänava ja Männiku tee nurgal kõrts nimega Valdeki (Waldeck – saksa keeles metsatukk).

Enne tänavanimede eestistamist 1920. aastate keskpaigas kandis tänav nime Waldecker Straße.Eesti NSV ajal, aastatel 1940-1941 kandis tänav nime Punatähe tänav.

Rekonstrueerimine 
2008. aastal tehti Pärnu maantee ja Vabaduse puiestee vahele asuval Valdeku tänava lõigul kanalisatsiooniremonti, mille käigus sai tänav uue teekatte.

Asutused Valdeku tänaval 

 Valdeku 13 - endise Tallinna Valdeku Gümnaasiumi hoone, mida kasutatakse asenduspinnana erinevate koolide remontimise ajal
 Valdeku 15 - Valdeku tänava sauna- ja spordihoone, mis valmis 2013. aastal.
Valdeku 24 asus 1931. aastal  ehitatud esimene avalik saun Nõmmel. Projekti autor oli Nõmme arhitekt Robert Natus. 2006. aastal renoveeriti hoone elumajaks ning bürooruumideks
 Valdeku Väikeloomakliinik, Valdeku 62
 Kohvik Tädi Anni juures, Valdeku 66
 Maxima toidupood, Valdeku 114
 AS Malmerk Fassaadid, Valdeku 132
 Valdeku tänava ääres asub Liiva kalmistu, Kalmistu tee 34/Valdeku tn 134

Vaata ka 
Walter Zapp

Viited

Kirjandus 
Hirmus leid Valdeku tänavas – SL Õhtuleht, 15. aprill 1999
Aasta ohvriterohkeim avarii nõudis neli elu – Postimees, 26. veebruar 2007
Politsei eest põgenenud teismelised tegid avarii – Postimees, 11. juuli 2007
Fotod Tallinnas Valdeku tänaval juhtunud avariist – Postimees, 11. juuli 2007

Nõmme linnaosa tänavad
Tallinna Valdeku Gümnaasium

Tallinna Valdeku Gümnaasium (algselt Tallinna 30. Keskkool, hiljem Tallinna Valdeku Keskkool ja Tallinna Valdeku Põhikool; vene: Таллиннская Валдекуская основная школа) oli kool Tallinnas Nõmmel, aadressil Valdeku tänav 13. Venekeelset haridust andnud Tallinna 30. Keskkool asus Valdeku tänaval tegutsema 1. septembril 1951, senini olid venekeelsed klassid Hiiu koolimajas (praegune aadress Raudtee 55).

31. augustist 2006 kujundati kool ümber Tallinna Valdeku põhikooliks .

Tallinna Linnavolikogu otsusega 22. veebruarist 2007 liideti Tallinna Valdeku põhikool Tallinna 53. Keskkooliga ning kooli tegevus Valdeku tänava hoones lõpetati 1. septembrist 2007.

Põhikoolis õppis viimasel õppeaastal 2006/2007 148 õpilast ja töötas 30 töötajat, neist 19 pedagoogid (15 põhikohaga ja 4 tähtajalise töölepinguga). Valdeku 13 hoone ehituslik mahutavus oli 650 õpilast. 

Järgnenud aastatel oli hoone kasutusel manööverpinnana: 1. septembrist 2007 kasutas ruume Tallinna Ühisgümnaasium ja 2009. aasta jaanuarist juunini Tallinna Lilleküla Gümnaasium.

2012. aastal valmis Nõmme Linnaosa Valitsuses plaan Valdeku tänava koolihoone ümberehituseks Nõmme põlvkondade majaks, kuhu kolivad kokku nii linnaosavalitsuse ametid kui ka sotsiaalkeskus.

Viited 

 

Tallinna endised koolid
Nõmme linnaosa ehitised