joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Evald Blumfeldt

Evald Valentin Blumfeldt (25. august 1902 Taali vald, Pärnumaa – 17. juuli 1981 Stockholm) oli eesti ajaloolane.

Evald Blumfeldt uuris Eesti varauusaja (Rootsi aja) agraar- ning asustusajalugu, oli Eesti Kultuuriloolise Arhiivi juhataja. Ta oli mitmete oluliste koguteoste (sealhulgas "Eesti ajaloo" kolme esimese köite) kaasautor. 

1944. aastal lahkus ta Rootsi ning jätkas oma uurimistööd seal.

Viited

Välislingid 
 
 TÜ üliõpilased
Evald Blumfeldt, Rootsilisest asustusest Saaremaal, Ajalooline Ajakiri nr. 3-4/1936

Eesti ajaloolased
Rootsi ajaloolased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Eesti Teadusliku Instituudi õppejõud
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis liikmed
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Eestlased Rootsis
Stockholmi Metsakalmistule maetud
Sündinud 1902
Surnud 1981
Tommy Ingebrigtsen

Tommy Ingebrigtsen (sündinud 8. augustil 1977 Trondheimis) on Norra endine suusahüppaja.

1995. aasta suusatamise maailmameistrivõistlustel Thunder Bays tuli ta suurel mäel 17-aastasena maailmameistriks.

2003. aasta MM-il Val di Fiemmees võitis ta hõbemedali normaalmäel ja pronksmedali meeskonnavõistluses. 2004. aastal Planicas ja 2006. aastal Kulmis suusalennu maailmameistrivõistlustel tuli ta meeskonnavõistluses maailmameistriks. 

2006. aasta olümpiamängudel Torinos sai ta pronksmedali meeskonnavõistluses.

Ingebrigtsen teatas oma suusahüppaja karjääri lõpetamisest 11. aprillil 2007, olles 29-aastane. Viimasel hooajal ei osalenud ta üheksal maailmakarikavõistluste etapil. Tal oli viimastel aastatel enne tippspordist loobumist raske jõuda Norra suusahüppajate põhikoondisse, kuigi ta oli tulnud meeskonnavõistluses maailmameistriks ja võitnud olümpiamedali.

Ingebrigtsen esindas Byåsen IL klubi. Tema isa on Norras tuntud muusik Dag Ingebrigtsen. Ingebrigtseni isiklik rekord suusahüpetes on 231 meetrit, mille ta hüppas 2005. aastal Planicas.

Saavutused

Olümpiamängudel 

 2006 Torinos
  pronksmedal meeskonnavõistluses suurel mäel

Maailmameistrivõistlustel 

 1995 Thunder Bays 
  maailmameister suurel mäel 
 2003 Val di Fiemmes
  hõbemedal normaalmäel
  pronksmedal meeskonnavõistluses suurel mäel

Suusalennu maailmameistrivõistlustel 

 2004 Planicas
  maailmameister meeskonnavõistluses lennumäel
 2006 Kulmis
  maailmameister meeskonnavõistluses lennumäel

Maailmakarikavõistlustel 

Tommy Ingebrigtsen osales 180 korda maailmakarikavõistluste etappidel ja jõudis poodiumile 5 korda, kuid ei saanud ühtegi võitu.

Välislingid 

Kodulehekülg
 

 
Norra suusahüppajad
Sündinud 1977
Arvid Carlsson

Arvid Carlsson (25. jaanuar 1923 Uppsala – 29. juuni 2018) oli rootsi farmakoloog, kes on tuntud eelkõige oma tööga dopamiini uurimise alal. Carlsson avastas, et dopamiinipuudus aju teatud osades võib põhjustada Parkinsoni tõbe. 2000. aastal pälvis ta koos ameeriklaste Paul Greengardi ja Eric Kandeliga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna.

Tunnustus
1975 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liikmeks
1979 – Wolfi auhind
1989 – valiti Academia Europaea liikmeks
1994 – Jaapani auhind
2000 – Nobeli meditsiiniauhind

Välislingid

Füsioloogid
Rootsi teadlased
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1923
Surnud 2018
Allu saar

Allu saar (ka Alu saar, Allusaar) on Harjumaal Jõelähtme vallas Rammu küla alal asuv 1,3 hektari suurune väikesaar. Allu saar on koos Rammu saare ja Malusi saartega Rammu küla territooriumil.

Allu pikkus on umbes 250 meetrit ja laius 100 meetrit. Saar on kuni 2 meetrit kõrge.

Loodus

Sarnaselt teiste sealkandis asuvate saartega on ka Allu kivine, palju leidub rändrahne ja kivikuhjatisi.

Saarel kasvab pihlakaid, leidub rohttaimestikku ja roostikku.

Saarele võib aeg-ajalt sattuda rebaseid.

Ajalugu 

19. sajandi alguses omandas saare Vene tsaari käest Johannes Prants, kes kasutas seda heinamaana.

1851 tõi torm Allu randa 9,7 meetri pikkuse surnud küürvaala.

Saarele inimeste asumise kohta andmed puuduvad.

Eesti Vabariigi Valitsus võttis saare 10. novembril 1938 linnukaitsealana looduskaitse alla. Saarel keelati linnujaht, linnupesade lõhkumine, linnumunade korjamine, lindude häirimine ja linnukujude paigutamine.

Tänapäev 

Allu saar asub Kolga lahe maastikukaitsealal. Saare maaomanikuks on endiselt perekond Prants. Allu saar on Rammu saarel oleva Olmi kinnistu lahutamatu osa.

Viide

Välislingid 
 

Soome lahe saared
Harju maakonna saared‎
Jõelähtme vald
Vesitäht (perekond)

Vesitäht (Callitriche) oli traditsiooniliselt ainus perekond vesitäheliste sugukonnast. APG II süsteemi järgi loetakse taime aga teeleheliste sugukonda kuuluvaks. Sellele vaatamata on vesitäheliste sugukonna nimi nomen conservandum (säilitatav nimetus, vastavalt nomeklatuurikoodeksile).

Kreeka keeles tähendab kallitriche "ilusate juustega".

Vesitähtede liigid on väga sarnased, nende määramine on raske. Eristatakse 25–30 liiki, mis on levinud üle maailma. Nende seas on nii ühe- kui mitmeaastasi taimi. Osa neist kinnitub peenikese varre abil veekogu põhja, osa hõljub vabalt veekogu pinnal.

Lehtede kuju ja paigutus sõltub suuresti taime eluviisist. Vees hõljuvate taimede lehed on sageli sirged kitsad ja paiknevad varrel suurte vahedega. Põhja kinnituvate taimede lehed paiknevad väiksema vahega, on ellipsi- või labidaterakujulised ja paiknevad männases.

Mõned vesitähed on ühekojalised, mõned kahekojalised. Mõnel liigil paiknevad isas- ja emasõis paarikaupa kõrvuti. Vesitähed on taandarenenud õitega. Üks õieleht on arenemata, kaks  on poolkuukujulised. Isasõiel on kolm tolmukat. Emasõiel on kaks , mis on ühendatud ühe emakaga. Emakas asub neljaosaline , millest igaühes on üks seemnealge. Vili jaguneb neljaks osaks, igaühes üks seeme.

Eestis kasvavaid vesitähti 
harilik vesitäht (Callitriche cophocarpa)
sügis-vesitäht Callitriche hermaphroditica)
soo-vesitäht (Callitriche palustris)
tiik-vesitäht (Callitriche stagnalis)

Teelehelised
Vesitähelised
Tulikas

Tulikas (Ranunculus) on tulikalaadsete seltsi tulikaliste sugukonda kuuluv perekond. 

Perekonda kuulub umbes 400 liiki.

Nimetus
Tulika ladinakeelne nimi Ranunculus tähendab 'konnake' (konn on rana). Arvatavasti on see nimi seotud asjaoluga, et tulikad kasvavad sageli vee ääres, kus konnad elavad.

Levila
Tulikad kasvavad parasvöötmes Euroopas ja Põhja-Ameerikas, kuid ka näiteks Uus-Meremaal.

Kirjeldus
Enamik tulikaid on mitmeaastased taimed, kuid leidub ka üheaastasi ja kaheaastasi taimi. Nende õied kasvavad üksikuna, on kollased või valged (kui valged, siis ikkagi kollase südamikuga), mõnel liigil oranžid või punased. Paljudel liikidel (näiteks kuldtulikal (Ranunculus auricomus) kroonlehed puuduvad. Kroonlehti on harilikult 5, vahel vähem või rohkem. Tupplehti on 3–5, harilikult 5. Tolmukaid ja emakaid on palju. Viljas on palju seemneid.

Toksilisus
Kõik tulikaliigid on koduloomadele mürgised, seda näiteks ka küülikutele. Suures koguses tulikaid võib tappa isegi hobuse. Harilikult loomad väldivad tulikaid nende kibeda ja kõrvetava maitse tõttu, kuid olukorras, kus karjamaal kasvab tulikaid nii palju, et muud pole süüa, võib ette tulla mürgistusi. Taime kuivades mürk laguneb, nii et tulikaid sisaldav korralikult kuivanud hein on ohutu. Tulikate taimemahl põhjustab nahapõletikku, nii et ka inimesed peavad tulikaid käsitledes ettevaatlikud olema ja kindaid kandma.

Ökoloogia ja tulikas kultuuris
Taime mürgisuse tõttu rahvameditsiinis tulikaid ei kasutata.

Sõna "sardooniline" ('kibe, põlastav') tuleb Sardiinias kasvava sardiinia tulika Ranunculus sardous järgi. Kui inimene seda sööb, tõmbub tema nägu grimassi.

Mõned putukad, näiteks liblikad Euplexia lucipara ja Orthosia gothica, toituvad tulikatel.

Mõnda tulikat kasvatatakse ilutaimena ja neile on aretatud suuri eredaid õisi.

Tulikas oli Türgi sultanite vägevuse sümbol.

Eestis esinevaid tulika perekonna liike 

kaartulikas (Ranunculus reptans) – harva
kibe tulikas (Ranunculus acris) – sage
kuldtulikas (Ranunculus auricomus) – tavaline
metstulikas (Ranunculus cassubicus) – tavaline
mitmeõieline tulikas (Ranunculus polyanthemos) – tavaline
mugultulikas (Ranunculus bulbosus) – paiguti (Lääne-Eestis)
mürktulikas (Ranunculus sceleratus) – hajusalt
roomav tulikas (Ranunculus repens) – sage
salutulikas (Ranunculus nemorosus) – haruldane
sardiinia tulikas (Ranunculus sardous) – haruldane tulnukas
sootulikas (Ranunculus flammula) – hajusalt
suur tulikas (Ranunculus lingua) – hajusalt
villtulikas (Ranunculus lanuginosus) – haruldane
virvatulikas (Ranunculus fallax) – hajusalt
kanakoole (Ranunculus ficaria) – tavaline
alamperekond särjesilm (Batrachium)
harkjas särjesilm (Ranunculus peltatus) – harva
jõgi-särjesilm (Ranunculus trichophyllus) – hajusalt
meri-särjesilm (Ranunculus baudotii) – paiguti
sõõr-särjesilm (Ranunculus circinatus) – hajusalt
tume särjesilm (Ranunculus aquatilis) – paiguti, sagedasem Lääne-Eestis

Tulikalised
Avatud süsteemide sidumise arhitektuur

Avatud süsteemide sidumise arhitektuur (inglise Open Systems Interconnection, OSI) on ISO ja ITU-T koostöös 1977. aastal valminud andmesideprotokollide kontseptuaalne mudel (OSI-mudel). Seda hallatakse standardiga ISO/IEC 7498.

OSI-baasmudel (ka OSI-raammudel) on seitsmekihilise arhitektuuriga ning see annab loogilise struktuuri konkreetsetele andmesidevõrkude standarditele. OSI-baasmudeli kohaselt jagatakse sõnumi edastamiseks vajaminevad funktsioonid 7 kihi vahel. Iga kiht suhtleb otseselt vaid naaberkihtidega ja madalamate kihtide kaudu ühenduspartneri sama kihiga. Iga kiht täidab ühte osa tervikust.

OSI-projekt lõpetati 1996. aastal. Praegu kasutatakse seda mudelit õppevahendina andmesidevõrkude tööpõhimõtete tundma õppimiseks.

OSI-mudeli 7 kihti

Füüsiline kiht ühendab seadme meediumiga (edastuskeskkonnaga) ja edastab andmed füüsilise bitijadana.

Kanalikiht ehk lülikiht ehk andmelülikiht (data link layer) jagab andmepaketid enne füüsilisse kihti saatmist kaadriteks ning võtab füüsilisest kihist vastu kinnituskaadreid (kaadreid, mis vastuvõtupool veakontrolliks tagasi saadab), teostab veakontrolli ning vea avastamise korral edastab kaadri uuesti. See omakorda jaguneb kaheks alamkihiks:

a) ülemine loogilise lüli reguleerimiskiht (LLC) tagab universaalse liidese kanalite vahetuseks võrgukihiga; 

b) alumine meediapääsu reguleerimiskiht (MAC), mille ülesandeks on adresseerimine ja kanalipöörduse juhtimine.

Võrgukiht kontrollib sõnumite marsruutimist võrgus. Levinuim võrgukihi protokoll on IP.

Transpordikiht korraldab sõnumite transporti (TCP).

Seansikiht korraldab dialoogi kahe jaama vahel ja teisendab nimesid ja aadresse.

Esitluskiht määrab andmete edastusviise ja tegeleb kodeerimise/dekodeerimisega.

Rakenduskiht suhtleb teenuseid kasutatavate rakendusprotsessidega (nt elektronposti klient).

Ajalugu 
Arvutivõrkude algusaegadel (1970. aastad) oli igal suuremal arvutitootjal ka oma arvutivõrgu protokoll:
 DIX – Digital/Intel/Xerox, PARC-is loodi ka Ethernet
 DNA (Digital Network Architecture) Digital Equipmentil
 SNA (System Network Architecture) IBM-il.
 CYCLADES

Need protokollid ei olnud ühilduvad ja võrgus said koos töötada vaid ühe tootja arvutid. Eeltoodud probleemi lahendamiseks alustas Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon ISO 1977. aastal mudeli loomist, mis võimaldaks erinevate tootjate seadmetel töötada koos ühes arvutivõrgus. 1983 tutvustas ISO töö tulemust, OSI raammudelit – avatud süsteemide ühendamise mudelit.

Viited 

ISO
Lisette Kampus

Lisette Kampus (sündinud 21. märtsil 1984 Tallinnas) on eesti seksuaalvähemuste liikumise aktivist.

Ta on näitleja Mart Kampuse ja Krista Kampuse tütar. Ta on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.

Lisette Kampus on olnud üks tänapäeva Eesti seksuaalvähemuste liikumise liidreid. Ta on töötanud selliste küsimustega nagu samasooliste partnerite võrdsed õigused, erineva seksuaalse sättumusega inimeste positsioon ühiskonnas, nende õiguste kaitse ning sallimatuse ja diskrimineerimise vastu võitlemine Eestis.

Aastatel 2005–2007 elas Kampus Poolas Varssavis ning töötas sealse suurima seksuaalvähemuste õiguste organisatsiooni Kampania Przeciw Homofobii juures Euroopa Liidu koordinaatorina. Alates aastast 2006 on ta üle-euroopalise Brüsselis asuva seksuaalvähemuste katusorganisatsiooni ILGA-Europe juhatuse liige. Aastatel 2004–2007 oli ta Tallinn Pride'i (iga-aastane seksuaalvähemuste õiguste toetuseks korraldatav festival) korraldaja ning pressiesindaja.

Alates 2008. aastast töötas Kampus Sotsiaaldemokraatliku Erakonna sisekommunikatsiooni juhina, nõustades erakonna juhtpoliitikuid. Lisette Kampus on töötanud näiteks koos Jüri Pihli, Katrin Saksa ja Sven Mikseriga, kuuludes viimase lähimate toetajate sekka erakonna juhi valimistel 2010. aastal.

Tunnustus
Aastal 2007 tunnustas Vabariigi President Toomas Hendrik Ilves Lisette Kampust ühena aasta vabatahtlikest.

Artikleid
"Ma ei taha abielluda, tahan perekonda", Eesti Päevaleht, 4. jaanuar 2006
Kristina Tamberg, "Homonädal pakub paraadi ja perepiknikut", Sakala, 11. august 2006
"Tunnistades neid, kes on erinevad", Postimees, 9. oktoober 2006
"Nüüd oleme valmis", Delfi.ee, 23. mai 2007
"Sallimatusel on väga vali hääl", Eesti Päevaleht, 13. juuni 2007 
"Võrdse kohtlemise pidu", Delfi.ee, 17. juuli 2007
"Kohvik loobus geiaktivisti näitusest", Postimees, 27. juuli 2007
"Ka üks kivi ükskõik kelle pihta on palju", Põhjarannik, 11. august 2008

Viited 

Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Sündinud 1984
Bengt Samuelsson

Bengt Ingemar Samuelsson (sündinud 21. mail 1934 Halmstadis) on rootsi biokeemik, Nobeli auhinna laureaat. 

1982. aastal pälvis ta oma prostaglandiinidega seotud avastuste eest Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. Alates 1993. aastast on Samuelsson Nobeli sihtasutuse esimees.

Tunnustus
1981 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liikmeks
1982 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia välisliikmeks
1984 – valiti USA  Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks
1990 – valiti  Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks

Biokeemikud
Rootsi bioloogid
Rootsi keemikud
Rootsi professorid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1934
Theodor Svedberg

Theodor Svedberg (30. august 1884 – 25. veebruar 1971) oli rootsi keemik, Nobeli auhinna laureaat.

Ta tõestas katseliselt Albert Einsteini ja Marian Smoluchowski loodud Browni liikumise teooria ning leiutas ultratsentrifuugi, mida kasutas proteiinide üksteisest eraldamiseks. Ta andis kaaluka panuse valkude füüsika ja keemia arengusse, näiteks tegeles ta molekulide mõõtmete ja kuju väljaselgitamise ja elektroforeesiga. 1926. aastal pälvis ta Nobeli keemiaauhinna kolloidide uurimise eest.

Ta lõpetas 1907 Uppsala ülikooli ja töötas sealsamas. Alates 1949 oli ta tuumakeemiaga tegeleva G. Verneri instituudi direktor.

Tunnustus
1941 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks
1966 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia välisliikmeks

Mälestuse jäädvustamine
Theodor Svedbergi järgi on nime saanud settekiiruse mõõtühik svedberg, ajaühik, mis võrdub 10−13 sekundiga.

Viited

Välislingid 
Sissekanne Nobeli Fondi saidil (inglise keeles)

Rootsi keemikud
Nobeli keemiaauhinna laureaadid
Sündinud 1884
Surnud 1971
John Ericsson

John Ericsson (rootsi Johan Eriksson; 31. juuli 1803 Långbanshyttan – 8. märts 1889 New York) oli rootsi päritolu Ameerika Ühendriikide leiutaja ja insener.

John Ericssoni tehnika-alane andekus ilmnes juba varakult. 1826. aastal sõitis ta Inglismaale, kus ehitas auruveduri Novelty, mis võistles George Stephensoni Rocketiga. Ta konstrueeris ka kuumaõhuseadmeid, päikesepatareisid jms, kuid tema tähtsaimaks leiutiseks oli laevapropeller. 

Suurima kuulsuse teenis Ericsson aga soomuslaevaga Monitor, mis võitles 1862 Ameerika kodusõjas lõunaosariikide Virginia vastu. Maailma ainukest tänaseni säilinud monitori Sölve võib näha Göteborgi meremuuseumis.

Välislingid

John Ericssoni memoriaal Washingtonis
John Ericsson Society, New York
John Ericsson at National Inventors Hall of Fame
Monitori muuseum

Ameerika Ühendriikide insenerid
Sündinud 1803
Surnud 1889
Birger Ljungström

Birger Ljungström (1872–1948) oli rootsi insener, leiutaja ja tööstur.

16-aastasena ehitas ta jalgratta, millel olid vabajooksuga rattad ja tagarattapidur. Esimene katseeksemplar valmis 1892, seejärel läks jalgratas seeriatootmisse Svea nime all. Birger tegi palju koostööd oma venna Fredrik Ljungströmiga (1875–1964), koos leiutati uut tüüpi aurukatlad ja auruturbiin, Ljungströmsturbinen (patent 1894). 

Teised tähtsad leiutised olid turbiinvedur ja õhueelsoojendi. Ljungströmi õhueelsoojendi märgiti ameerika inseneriorganisatsiooni ASME poolt ära ühe kõigi aegade tähtsama mehaanikaleiutisena. Tegemist on soojusvahetiga, mis parandab aurukatla kasutegurit, kasutades heitgaaside kuumust siseneva õhu soojendamiseks. Nüüdisajal on maailmas kasutusel üle 20 000 õhueelsoojendi.

Välislingid
Tehnikamuuseum

Rootsi insenerid
Rootsi ettevõtjad
Rootsi leiutajad
Sündinud 1872
Surnud 1948
Arne Tiselius

Arne Wilhelm Kaurin Tiselius (10. august 1902 Stockholm – 29. oktoober 1971 Uppsala) oli rootsi biokeemik, Uppsala ülikooli professor (1938–1968). Ta pälvis 1948. aastal Nobeli keemiaauhinna elektroforeesi kasutamise eest valkude analüüsil.

Tunnustus
1957 – valiti  Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks

Välislingid 
Nobeli ettekanne "Electrophoresis and Adsorption Analysis as Aids in Investigations of Large Molecular Weight Substances and Their Breakdown Products"
Sissekanne Nobeli Fondi saidil
 

Rootsi bioloogid
Rootsi keemikud
Biokeemikud
Uppsala Ülikooli professorid
Nobeli keemiaauhinna laureaadid
Sündinud 1902
Surnud 1971
Victor Hasselblad

Fritz Victor Hasselblad (8. märts 1906 – 5. august 1978) oli rootsi leiutaja ja tööstur.

Hasselbladi unistuseks oli vahetatava objektiivi, filmimagasini ja pildinäidikuga täppiskaamera. Kuueaastase töö tulemusena valmistas ta ühe objektiiviga peegelkaamera. Fotoaparaadi esmakordsel tutvustusel New Yorgis 1948 tekitas see sensatsiooni. Eriliseks tunnustuseks Hasselbladile oli asjaolu, et tema kaamerat kasutasid ameeriklased oma reisil Kuule.

Välislingid 
Hasselblad History

Rootsi inimesed
Sündinud 1906
Surnud 1978
Margo Laasberg

Margo Laasberg (29. november 1970 – 13. oktoober 1998) oli Eesti filosoof, kelle kompetents analüütilises filosoofias hõlmas nii loogikat, filosoofilist lingvistikat kui ka teoreetilist filosoofiat. Lõpetas 1989. aastal Tallinna 1. Keskkooli (praeguse Gustav Adolfi Gümnaasiumi).

Ta õppis Tartu Ülikoolis inglise filoloogiat (1994 cum laude) ja filosoofiat. Selle kõrval tegutses nii analüütilise filosoofia tekstide tõlkija kui toimetajana. 1996. aastal kaitses ta keelefilosoofias magistritöö "Events and adverbial modification". Margo Laasberg oli aktiivne osaline Tartu analüütilise filosoofia seminaris, ning üks esimesi, kes tutvustas Eestis Donald Davidsoni mõtlemist.

Õppis seejärel CIMO (Centre for International Mobility) stipendiumi toel Helsingi Ülikoolis. 

Kuulus EYS Veljestosse.

Publikatsioonid

Artiklid 

"Daniel Dennetti "Äraseletet teadvus"." - Vikerkaar 1997, nr 3, lk 70-79
"Sündmused ja põhjuslikkus." - Akadeemia 1998, nr 2, lk 330-353
"Deflatsiooniline tõde ja tõebioloogia." - Arutlusi teadusest ja tõest. Kasak, Enn, Kangilaski, Jaan (toim.). Võru: Võro Instituudi Toimõtiseq 5, 1998, lk 135-142
"Sissejuhatus Donald Davidsoni keelefilosoofiasse." - Akadeemia 1999, nr 9, lk 1939-1955
"Olemine ja teadmine: Koos või eraldi?" - Püsimatu metaphysicus: Madis Kõiv 75. Toim. J. Kangilaski, B. Mölder, V. Palge. Tartu: EYS Veljesto Kirjastus, 2004, lk 200-220
"Deflationary Truth and Truth-Biology." - Studia Philosophica Estonica, Vol. 1.2 (2008), Special Issue "Truth" (Part II), lk 265-283.
"Abstraktsed entiteedid ja universaalideprobleem." - Akadeemia 2010, nr 4, lk 624-634.
"Teaduslikud, igapäevased ja filosoofilised eksimused." - Filosoofia ja analüüs: Analüütilise filosoofia seminar 20. Toim. B. Mölder, J. Kangilaski. Tartu: EYS Veljesto Kirjastus, 2011, lk 54-65.

Tõlked 
 Moore, George Edward. Terve mõistuse kaitseks. ― Akadeemia, 1995, nr 3 ja 4.
 Ramsey, Frank Plumpton. Tõsiasjad ja propositsioonid. - Tähendus, tõde, meetod: Tekste analüütilisest filosoofiast. I. Toim. J. Kangilaski, M. Laasberg. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1999, lk 78-93
 Davidson, Donald. Tõde ja tähendus. - Tähendus, tõde, meetod: Tekste analüütilisest filosoofiast. I. Toim. J. Kangilaski, M. Laasberg. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1999, lk 268-289

Arvustused 
 Rasked valikud. Loone, Eero (toim.). Mõistlike valikute õigustamise filosoofilised eeldused. Tartu, 1995. - Akadeemia 1996, nr 11, lk 2405-2412

Välislingid 
 Margo Laasbergi ülevaade Analüütilise filosoofia seminarist aastast 1996

Eesti filosoofid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Sündinud 1970
Surnud 1998
Metadoon

Metadoon on sünteetiline opioid, mida kasutatakse analgeetikumina ja metadoonasendusravis.

Metadoon sünteesiti esmakordselt 1937. aastal Saksamaal.

Lisalugemist
Metadon Dak ravimi kirjeldus Ravimiameti lehel

Valuvaigistid
Narkootilised ained
Sipelgasiil

Sipelgasiil (Tachyglossus aculeatus) on ainupiluliste seltsi kuuluv pikkade okastega ürgimetaja; pikkus kuni 40 cm. Koon on pikk, hambad puuduvad, pikk limane keel on kohastunud sipelgate ja termiitide haaramiseks käikudest. Ta muneb 1-2 muna ja haub neid kõhul olevas kukrus.

Levik:
Austraalia
Tasmaania
Uus-Guinea

Sugulussidemed
Nokkloom
Nokissiil

Ainupilulised
Kai Kallastu

Kai Kallastu (sündinud 10. augustil 1970) on eesti laulja (sopran) ja vokaalpedagoog.  

Ta oli Eesti Interpreetide Liidu stipendiaat aastatel 2009, 2010, 2012–2016, 2018.

Haridus
Aastatel 1999–2004 õppis ta Helsingi Ametikõrgkoolis STADIA klassikalise muusika osakonnas laulu ja vokaalpedagoogika erialal, kus tema lauluõpetajad olid Matti Pelo ja Johanna Bister. 2004–2005 täiendas end Austria vokaalpedagoogi professor Irina Gavrilovici juhendamisel. 2009–2010 õppis Metropolia rakenduskõrgkooli magistrantuuris klassikalise laulu ja vokaalpedagoogika erialal. On osalenud professor Teresa Żylis-Gara, Eva Blahova, Nelli Manuilenko meistrikursustel.

Töö
Ta on esinenud ooperi- ja suurvormisolisti ning kammerlauljana, lisaks olnud festivalide ja kontsertide produtsent. 

Kai Kallastu on laulnud Repoo Ensemble, Reval Ensemble, Pärnu Ooperi orkestri, Pärnu Linnaorkesteri ja mitme projektikollektiivi solistina. Ta on 2007. aastal asutatud kontseptuaalse muusikateatrikollektiivi Repoo Ensemble liige ja produtsent. 

Kai Kallastu on esinenud festivalidel Eestis, Islandil, Itaalias, Lätis, Rootsis, Saksamaal ja Soomes.

Kai Kallastu repertuaar hõlmab teoseid renessansist nüüdismuusikani ning väga suure hääleulatusega lauljana on ta olnud mitme eesti helilooja nõudlike eksperimentaalsete vokaalteoste esmaesitaja. Ta on esitanud eesti heliloojate Andrus Kallastu, Tatjana Kozlova-Johannese, Ülo Kriguli, Kristjan Kõrveri, Märt-Matis Lille, Indrek Palu, Mart Siimeri, Sven Sosnitski, Toivo Tulevi, Age Veeroosi teoseid ning kaasaegse vokaalmuusika suurteoseid: Olivier Messiaeni laulusarjad Harawi, chant d'amour et de mort, Poèmes pour Mi, Chants de Terre et de Ciel, Arnold Schönbergi Pierrot lunaire op. 21, 15 Gedichte aus "Das Buch der hängenden Gärten" von Stefan George op. 15, Kaija Saariaho Quatre Instants, Lonh jne.

Isiklikku
Kai Kallastu abikaasa on helilooja ja dirigent Andrus Kallastu.

Välislingid
Andrus ja Kai Kallastu koduleht
Monika Helme. Suhe peab arenema!. Eesti Naine, aprill 2010
Gerhard Lock. Naiste lood dramaatilises võtmes. Pärnu Postimees, 23. juuli 2010
Mart Jaanson. PNP ja futurism – soov midagi ära teha. Sirp, 4. veebruar 2011
Maris Valk-Falk. (Muusikalisest) futurismist PNP 2011 taustal. Ajakiri Teater. Muusika. Kino, 3/2011
Ia Remmel. Midagi inspireeritut. Eesti Kultuurileht Sirp, 15. detsember 2011 
Pille Kangur. Kauge armastus. Ajakiri Muusika, 8-9/2012 lk 23
Saale Kareda. Elav lõhestatus: Pärnu Ooperi “Tituse halastus” – võimekad solistid groteskses kastmes. Ajakiri Muusika, 8-9/2012 lk 40-41
Anne Prommik. Sürrealistlik arm ja surm. Sirp, 7. detsember 2012
René Jakobson. Muusikapäev. Kai Kallastu foto Tallinna Jaanik kirikus. 1. oktoober 2014
Eesti Muusika Infokeskus: Kai Kallastu

Eesti lauljad
Eesti muusikapedagoogid
Sündinud 1970
Leonora Palu

Leonora Palu (varem Leonora Järvet; sündinud 20. veebruaril 1979) on eesti flötist ja luuletaja. 

Ta on lõpetanud Pärnu Lastemuusikakooli, Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonna ja Eesti Muusikaakadeemia dotsent Raivo Peäske ja professor Imants Sneibise juhendamisel flöödi erialal. Aastal 2003 täiendas ta end Brüsseli Kuninglikus Konservatooriumis professor Frank Hendrickxi flöödiklassis. On osalenud selliste nimekate flötistide nagu Renate Greiss-Armin, Patrick Gallois, Moshe Epstein, Matti Helin, Maarika Järvi jt meistrikursustel. 

Leonora Palu tegutseb kammermuusikuna. Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias oli tema juhendajaks professor Matti Reimann. Koostöö teiste kammermuusikutega, teiste hulgas Jorma Tootsi ja Kristo Käoga, on viinud teda konkurssidele ja festivalidele Leetu, Rootsi, Austriasse, Saksamaale ja Itaaliasse. Tema kavadest leiab tihti uuemat eesti muusikat. Leonora Palu töötab Rahvusooperis Estonia orkestrandina ning osaleb sageli ka Tallinna Kammerorkestri ja Pärnu Linnaorkestri töös. Viimase ees on esinenud korduvalt ka solistina. 

2007. aasta kevadest on ta kontseptuaalse muusikateatrikollektiivi Repoo Ensemble liige, osaledes muuhulgas audiovisuaalse kontsertetenduse "Topeltwagner juustuga" (stsenarist-lavastaja Sven Sildnik) loomisprotsessis ja ettekannetel.

Leonora Palu tegutseb ka improvisaatorina. Aastal 2002 võitis ta duos Tauno Aintsiga eripreemia vabaimprovisatsiooni konkursil Leipzigis. Anto Petti juhitud ansambli ProImpro koosseisus on ta andnud kontserte Eestis ja Põhjamaades.

Eesti flötistid
Sündinud 1979
Mart Kangro

Mart Kangro (sündinud 8. novembril 1974) on eesti tantsija ja koreograaf.

Mart Kangro on lõpetanud 1996. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli koreograafia erialal. 

1997–2001 töötas ta Rahvusooperis Estonia balletiartistina. Seejärel tegutsenud vabakutselise koreograafi, lavastaja ja tantsijana.

Lavastusi
 „Elus jääb...” (Rahvusooper Estonia)
 soolokava „Start. Based On a True Story”
 „Schreibstück”
 2003 soolokava „Mart on stage”

Ainuüksi lavastust „Start. Based on a True Story” mängiti üle 50 korra ning see valiti Londonis rahvusvahelise konkursi „Aerowaves” raames 260 lavastuse seast 10 finalisti hulka. Lisaks pälvis see Grand Prix' „Lignes de Corps” festivalil Valancienne’is Prantsusmaal. Mart Kangro lavastusi on esitatud kahekümnes riigis nii Euroopas kui ka USAs.

Mart Kangro keskendub oma töös inimkeha ning liigutuse tähendustele ja tähenduslikkusele teatris kui semiootilises aegruumis.

Tunnustus
 2004 Eesti Teatriliidu tantsuauhind
 2010 Eesti Teatriliidu tantsuauhind
2016 Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (kaasaegse etenduskunsti vaba radikaal)
 2019 Eesti Teatriliidu etenduskunstide ühisauhind (koos Juhan Ulfsaki ja Eero Epneriga)
2020 Eesti Teatriliidu tantsuauhind
2020 stipendium "Ela ja sära"

Estonia teatri balletitantsijad
Eesti koreograafid
Mart Jaanson

Mart Jaanson (sündinud 31. märtsil 1966) on eesti helilooja, muusikateoreetik, teoloog ja luterlik vaimulik.

Aastail 1973–1984 õppis Jaanson Tartu 2. Keskkoolis ja samaaegselt Tartu 1. Lastemuusikakoolis klaverit ja 1983–1987 Tartu Muusikakooli muusikateooria osakonnas. 1987. aastal asus Jaanson õppima Tallinna Konservatooriumisse professor Eino Tambergi kompositsiooniklassi, mille lõpetas 1992. aastal cum laude. 1988.–1990. aastal täiendas Jaanson end Eesti Goethe Seltsi juures tegutsenud Eesti Goethe-Gümnaasiumis. Aastail 1992–1993 õppis ta Austria Teaduste ja Uuringute Ministeeriumi ja hiljem Alban Bergi Fondi stipendiaadina Viini Muusika- ja Lavakunstikõrgkoolis professor Kurt Schwertsiku kompositsiooniklassis. 

1994. aastal astus ta Tartu Ülikooli usuteaduskonda, mille lõpetas 1999. aastal. 2002. aastal sai ta Eesti Muusikaakadeemia teadusmagistrikraadi muusikateaduses. Aastail 2002–2003 õppis Jaanson EELK usuteaduse instituudi pastoraalseminaris. Alates 2005. aastast on ta TÜ usuteaduskonna doktorant.

1990. aastal oli Jaanson tegev ajakirja Scripta Musicalia toimetamisel. Ta on Eesti Arnold Schönbergi Ühingu asutajaliige ning oli aastail 1995–2003 juhatuse esimees. Aastast 1993 tegutseb ta eesti muusikaelus eelkõige muusikakriitikuna (Kultuurilehe 1994. aasta kriitikapreemia), aga ka heliloojana. Eelkõige keskendub ta 20. sajandi ja nüüdismuusika tutvustamisele. 

Aastail 1994–2006 töötas Jaanson Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis muusikateoreetiliste ainete õpetajana ja 1999.–2001. aastal oli selle kooli direktor.

Mart Jaanson on olnud Tartu Uue Muusika Pidustuste peakorraldaja. Alates 2001. aastast on ta TÜ muusikateooria lektor ning aastast 2003 EELK Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja. 2005–2006 oli Jaanson Toronto Peetri koguduse abiõpetaja ning on alates 1. novembrist 2021 EELK Rannu koguduse hooldajaõpetaja. 

2013–2017 oli ta Valga praostkonna abipraost ning alates 2017. aastast on Valgamaa praost. EELK Kirikukogu liige 2005–2009 ning alates 2017.

Tunnustus
 2016 – EELK Teeneteristi III järk .

Välislingid 
 
 EELK vaimulike leksikon

Nõo Püha Laurentsiuse koguduse vaimulikud
Eesti teoloogid
Eesti heliloojad
Tartu Ülikooli õppejõud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1966
Tehissüda

Tehissüda on tehislikult loodud seade, mille ülesandeks on asendada looduslikku südant.

Tehissüda paigaldatakse organismi sisemusse, mis eristab seda kunstlikkust vereringest, mil verd pumpav süsteem paikneb väljaspool keha.

Tehissüda võib asenda osaliselt või täielikult looduslikku südant.

Esimene täistehislik süda siirdati koerale 1937. aastal Venemaal. Inimesele siirdati täistehislik süda esmakordselt 4. aprillil 1969 USA-s.

Eestis paigaldati tehissüda esmakordselt 2010. aasta juuni alguses. Tehissüda asendas patsiendi südant osaliselt – vasakut vatsakest. Operatsioon sooritati Põhja-Eesti Regionaalhaiglas.

Viited

Meditsiiniseadmed
Hans Kauri

Hans Kauri (aastani 1935 Hans Mühlberg; 30. mai 1906 – 30. jaanuar 1999 Stockholm) oli eesti zooloog ja loomaökoloog; filosoofiadoktor (1959, Lundi ülikool).

Elukäik
Aastatel 1928–1939 ja 1940–1941 oli ta Tartu ülikooli zooloogia instituudi assistent, 1941–1944 sealsamas ajutine teaduslik sekretär. Aastatel 1938–1940 oli ta Eesti Teaduste Akadeemia teaduslik sekretär. 

Aastal 1944 põgenes Rootsi.  

Tema eestvõttel loodi Eesti Loodusuurijate Seltsi Koondis Eksiilis, kus ta oli teaduslik sekretär. Ta töötas Lundi zooloogiainstituudis, 1963. aastast Bergeni ülikoolis Norras. 

Ta on põhjalikult uurinud roomajaid, kahepaikseid, ämblikulaadseid jt. Oma eluajal oli ta üks Põhjamaade nimekamaid herpetolooge ehk roomajate uurijaid. 

Aprillis 1947 asutasid Kauri, Edgar Kant, Julius Mägiste ja veel mitu eesti teadlast Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis Lõuna-Rootsi osakonna keskusega Lundis. 

Ta oli Rootsi Eestlaste Esinduse juhatuse esimees 1963-1967, 1974-1975 ja 1977-1979.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Hans KAURI - papers on Opiliones 

Eesti zooloogid
Eesti ökoloogid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
Tartu Ülikooli õppejõud
Eesti Looduseuurijate Seltsi liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Eestlased Norras
Sündinud 1906
Surnud 1999
Marju Länik

Marju Länik (sündinud 7. septembril 1957) on eesti poplaulja.

Elulugu 
Länik alustas laulmist 1970. aastate algul kodupaigas Otepääl. 1975. aastal lõpetas ta Otepää Keskkooli ja sama aasta suvel sai temast Eesti Riikliku Filharmoonia solist. Suurem tuntus saabus kümnendi lõpus ETV laulukonkursil "Kaks takti ette" ja osalemisega muusikafilmis "Suveviisid Võrtsjärvel". Samal ajal oli ta Tallinna Filharmoonias orkestri Vana Toomas solist, lauldes ka koos õdede Ele ja Kaja Kõlariga. Kontserte anti Moskvas, Kiievis, Leningradis, Riias ja mujal. 1977–1979 laulis ta Otepääl ansamblis Nustago ja trios Sarm. 

1980. aastatel esines ta ansamblitega Vitamiin, Mobile, Music Seif, Kontakt, Mahavok jt, millega saabus tuntus Nõukogude Liidus.

Ta on solistina osalenud mitmel rahvusvahelisel konkursil, sh "Intertalent" ja "Vilniuse Tornid". Kontsertreisid on teda viinud ka Soome, Kuubale, Jugoslaaviasse ja Tšehhoslovakkiasse. 1985. aastal osales ta koos ansambliga Mahavok Moskvas Ülemaailmsetel Noorsoo- ja Üliõpilaspäevadel Gorki pargis peetud kultuuriprogrammis. 

1986. aasta Tšornobõli tuumakatastroofi järel külastas ta koos ansambliga Mahavok suletud piirkonda Ukrainas, kus päästetöödel osalenud tuhandetele, sealhulgas Eesti töölistele anti mitu väga emotsionaalseks kujunenud kontserti.

Ta on osalenud suvetuuridel, andnud välja albumid "Naerdes ja naeratades" (1997), "Ti Amo" (2002), "Best of Marju Länik 1" (2007) ja "Best of Marju Länik 2" (2007) ning osalenud telesaadetes.

Marju Länik õppis Tallinna Ülikoolis 2001–2005 omandades bakalaureuse cum laude kultuurinõuniku erialal kultuuri-ja kunstimänedžeri lisaerialaga. 2005–2007 omandas sealsamas magistrikraadi (cum laude) kultuurikorralduses.

Repertuaar
Suur osa Marju Läniku loomingust koosneb originaallugudest, mida on talle kirjutanud eelkõige Mikk Targo, Heini Vaikmaa, Lauri Laubre ja Ivar Männik. Tema tuntuimad hitid on "Ikka jälle", "Karikakar", "Ma olen ju naine", "Head uut aastat", "Suvekuninganna", "Päikesemaa", "Kui sul on raske", "Varjude mäng", "Naerdes ja naeratades", neist osa ka vene keeles. Ta on eri koosseisudega salvestanud umbes 150 laulu. Ise on ta kirjutanud mõne üksiku lauluteksti ("Rokk on popp", "Ükskõik"), muusikat ta endale ise loonud ei ole.

Poliitiline tegevus
Marju Länik oli valitud Reformierakonna nimekirjas Tallinna linnavolikokku aastatel 2005–2010. 2007. aasta Riigikogu valimistel kogus Länik 201 häält ega osutunud valituks.

Tunnustus
1986 Töövapruse eest
2020 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid

Sissekanne Eesti ansamblite andmebaasis

Eesti lauljad
Nõmme linnaosa halduskogu liikmed
Tallinna Ülikooli vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1957
Eesti Loodus

Eesti Loodus on kord kuus ilmuv populaarteaduslik ajakiri, mille esiknumber anti välja 1933. aastal.

Eesti Loodusel on olnud aja jooksul mitu väljaandjat: 1933–1941 Loodusuurijate Selts, 1958–1995 Eesti (ENSV) Teaduste Akadeemia (1964–2000 ühtlasi Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeerium / 1989. aastast Keskkonnaministeerium), 2001. aastast MTÜ Loodusajakiri, mida toetab Keskkonnainvesteeringute Keskus. Aastatel 1942–1957 ajakirja ei ilmunud.

Väljaandes avaldatakse loodusteemalisi originaalartikleid, reisikirju, loodushuviliste tähelepanekuid jpm. See on Eesti loodusajakirjanduse keskne väljaanne.

Eesti Loodus pole alati olnud kuukiri, 1933. aastal ilmus see neli korda, 1940. aastani viis korda, 1958–1966 kuus korda ja alates 1967. aastast kaksteist korda aastas.

2002. aastal oli ajakirja tiraaž 5000.

Peatoimetajad 

1933–1935 Karl Orviku
1936–1937 Harald Haberman 
1938 Ants Laasi 
1938–1939 Armin Öpik 
1940 August Vaga
---
1958–1960 Erast Parmasto 
1960–1984 Linda Poots 
1984–1990 Ants Paju 
1990–1995 Ain Raitviir
1995–2001 Uno Siitan 
2001– Toomas Kukk

Vaata ka
Eesti Looduse fotovõistlus
loodusajakirjandus

Kirjandust 
 "Kolmveerand sajandit Eesti Loodust" Eesti Loodus, veebruar 2008. lk 14–15.

Välislingid 
 Koduleht
 Vana koduleht

Eesti populaarteaduslikud ajakirjad
Loodusajakirjad
Keskkonnameedia
Eesti Looduseuurijate Selts
Mitu suve ja kevadet

"Mitu suve ja kevadet" on Jaan Kaplinski üheteistkümnes luulekogu. See ilmus Tallinnas 1995. aastal.

Ilmumine ja vastuvõtt 
"Mitu suve ja kevadet" avaldati kirjastuselt Vagabund pehmekaanelise väljaandena, mille kujunduses on kasutatud hiina kalligraafiat. Pealkirjaks on esimese luuletuse esimesed sõnad. Tiitellehel pealkirja kõrval seisab: "Kai Pu lini ja Su Dong po luulet ja märkmeid. Kirjutas, tõlkis ja pani kokku Jaan Kaplinski. Kalligraafia Peng Lin." Raamatus on 64 Kaplinski luuletust eesti keeles, 20 Su Dungpo (Su Shi) luuletust Kaplinski eestikeelses tõlkes, kolm Kaplinski luuletust autori hiinakeelses tõlkes ja kolm Su Dungpo teksti hiina keeles. Kõik Kaplinski tekstid on dateeritud, hõlmates ajavahemikku 1992-95. Su Dungpo tekstid on pärit 11.-12. sajandist.

Kriitikas märkis Andres Langemets, et Kaplinski luule on "juba mõnda aega olnud esijoones filosoofiline", aga seejuures mitte hämar, vaid "selge ja mägijõelikult läbipaistev". "See on luulepäevik Kaplinski poliitilise tegutsemise kõrgpäevilt ja ime küll, et niisugune tegutsemine ta luulevõimet ei moonutanud ega halvanud... Põhitoon on kogu aeg üks. See ei ole palavikuline prohvetihääl, mida ehk ajuti katsetas noor Kaplinski, vaid üsna didaktiline ja kanooniline eluõpetus meile, mõistmatuile ja äraeksinuile Eestimaa lugejaile. Muistse Hiina eeskujul." 

Luuleülevaates kirjutas Paula Sering, et "Kai Pu lini ja Kaplinski eluloo ühisjooned lubavad eeldada isikute samasust" ning et Kai Pu lin näib kõnelevat "eemalolijatega, kellega ilmsi kokku ei saa; ta nagu saadaks neile – liblikaile, ammusurnud hiina luuletajaile, esimestele inimestele Aafrikas – sõnumeid siitpoolt." Hasso Krull leidis, et Kaplinski kirjutab selles kogus "uuesti ümber Kaplinskit... ta kirjutab iseenda teksti palimpsestile enese teksti uuesti", justkui kirjutades "ennast vähemaks". "Kaplinski vaatab end Hiinast, asetab end Hiina teljestikku ja võrdleb Su Dong po'ga – kuid sellega ei muutu ta "hiinlaseks", vaid vastupidi, veelgi rohkem endaks, on korraga hiina Kaplinski, eesti Kaplinski ja kaplinski Kaplinski."

Autori selgitusi 
Kaplinski ise seletab oma luulekogu kahe pooluse suhet sama raamatu saatesõnas: "Selles raamatus on kahe autori tekste, kelle eluaega siin põrmuilmas lahutab 900 aastat ja elupaiku ligi 6000 kilomeetrit ehk üle 10 000 lii." Kai Pu lini sünniajaks määrab ta Geng cheni (lohe-) aasta 12. kuu 20 päeva, sünnikohaks Tartu linna. Võrreldes Kai Pu lini hiina luuletaja Su Dong poga, arvab ta, et Kai Pu lini "kirjanduslikud ja poliitilised saavutused on olnud palju tagasihoidlikumad kui hiinlasel, kuigi ka tema on olnud kõrges rahvaesindaja ametis". Hiinas reisides olevat ta ühes Guangzhou templis näinud ka hiinlase käega kirjutatud märke. Peale luuletamise ühendavat mõlemat kiindumus zen-budismi.

Luuletused

Viited

Jaan Kaplinski teosed
Mitu suve ja kevadet
1995. aasta Eestis‎
1995. aasta kirjandusteosed
Aasta puu

Aasta puu on igal aastal Eestis lähemaks tutvustamiseks valitud puu. 

Aasta puuks on tavaliselt mõni pärismaine puittaim või puittaimede perekond - näiteks on olnud aasta puu harilik kadakas (liik), aga ka paju (perekond). Aasta puu valitakse igal aastal Eestis ajakirja Eesti Loodus eestvedamisel.

Sellele puule pööratakse aasta jooksul suuremat tähelepanu. Puu kohta saab lugeda artikleid ajakirjas Eesti Loodus, aga seda kajastab ka muu meedia, keskkonnaasutused jne.

Aasta puu valimise idee algatas professor Viktor Masing ja seda ettevõtmist alustati 1996. aastal.

Eesti aasta puud

1996 – kadakas 
1997 – kuusk
1998 – tamm 
1999 – kask 
2000 – pihlakas 
2001 – mänd 
2002 – pärn 
2003 – vaher 
2004 – lepp 
2005 – haab 
2006 – paju 
2007 – saar 
2008 – jugapuu
2009 – sarapuu
2010 – toomingas
2011 – jalakas (harilik jalakas ja künnapuu)
2012 – õunapuu
2013 – lodjapuu
2014 – türnpuu ja paakspuu
2015 – kukerpuu ja kikkapuu
2016 – kuslapuu (harilik kuslapuu ja sinine kuslapuu)
2017 – viirpuu
2018 – laukapuu
2019 – kibuvits
2020 – kuusk
2021 – kadakas
2022 – pihlakas

Läti aasta puud
2001. aastast valitakse aasta puud Lätis.
2019 – läiklehine pärn

Vaata ka
 Eesti pärismaised puud
 Eesti pärismaised põõsad
 Euroopa aasta puu
 Euroopa puupealinn

Viited

Välislingid
 Aasta puud ja puudutused Eesti Loodus, 1/2011

Puud
Looduskaitse
Eesti aunimetused
Hundissaare järv

Hundissaare järv (ka Hundisaare järv, Riisa järv, Kikepera järv) on järv Pärnumaal Tori vallas Kikepera rabas.

Viited

Tori valla järved
Duubel+

Duubel+ (või eri aegadel ka Double+) oli eesti diskoansambel, mis tegutses aastatel 1994–1997.

Trio, mille moodustasid Tõnis Kiis, Anneli Tõevere ja Evelin Samuel, kutsus kokku helilooja Heini Vaikmaa, hiljem jätkas duoks kahanenud ansambliga tööd plaadifirma O.K. Records.

Suuremad hitid oli "Sel tänaval", "On läinud aastad", "Sind ei püüa", "Numbri valin" jm. 1996. aastal avaldati album "Piparkoogimix".

Välislingid
"Kaotan ja võidan" Youtube
"Kuskil kaugel" Youtube
"Numbri valin" Youtube

Eesti ansamblid
Vikerhommik

"Vikerhommik" on Vikerraadio hommikuprogramm, selle pealkirjaga aastast 1998; varem "Raadiohommik". Kantar Emori raadioauditooriumi uuringute põhjal on tegemist Eesti kõige suurema auditooriumiga raadiosaatega.

Saateplaan 

5.30 Eesti Vabariigi hümn

5.45 Täna Vikerraadios

6.10 Värsked päevalehed

6.33 Hommikupalvus

6.40 Värsked maakonnalehed

6.50 Liiklusinfo

7.10 Värsked päevalehed

7.25 Esmaspäeviti "Keelesäuts".

7.35 Hommikuintervjuu 

7.50 Liiklusinfo

8.08 Spordiuudised

8.15 Värsked päevalehed

8.25 Teadusuudis

8.35 Hommikuintervjuu

8.50 Välismeedia ülevaade "Maailm täna"

9.15 Hommikuintervjuu

9.35 Muusikud valivad lemmiklugusid

9.45 Täna Vikerraadios

Igal täis- ja pooltunnil alates kell 6.00 on eetris uudised; pikemad uudistesaated lähevad eetrisse kell 7.00 ja 9.00. Hommikuprogramm on eetris iga päev kell 5.30–9.50,  nädalavahetusel on saateplaan veidi teistsugune ning eetris ei ole pooltunniuudiseid.

Saatejuhid  

Vikerraadio hommikuprogrammi juhivad esmaspäevast neljapäeviti Rain Kooli ja Kadri Põlendik või Romi Hasa ja Sten Teppan . Nädalavahetustel vahelduvad saatejuhid rohkem, tegijate seas on Meelis Süld, Kerttu Kaldoja, Anu Välba, Märt Treier, Brent Pere ja teised.   

Varem iseloomustas "Vikerhommikut" saatejuhide rohkus ja võrdlemisi sage vahetumine. Alates 2015. aasta suvest kuni 2019. aasta suveni oli esmaspäevast neljapäevani saate üks põhijuhtidest Taavi Libe. Hooajal 2015/2016 olid tema kõrval kaassaatejuhid Margit Kilumets ja Rasmus Kagge, kuid alates 2016. aasta sügisest juhtis Libe argipäeva "Vikerhommikuid" üksi.   

Varasemate saatejuhtide seas on olnud näiteks Mall Mälberg, Meelis Kompus, Mart Ummelas, Liina Lepik, Priit Põiklik, Andri Maimets, Neeme Brus, Ain Saarna, Lauri Hussar, Andres Ammas, Margus Saar jt.   

Eesti raadiosaated
Vikerraadio
Suharto

Suharto (8. juuni 1921 – 27. jaanuar 2008) oli Indoneesia poliitik, president aastatel 1967–1998.

Suharto sündis ametlikult talupoja perekonnas, kuid teda on peetud ka aadliku või kaupmehe sohilapseks. Ta valis sõjaväelase karjääri, Teises maailmasõjas võitles ta nii Hollandi kui ka Jaapani armees. Hiljem, alates 1949. aastast, tegi ta karjääri Indoneesia armees, tõustes 1965. aastaks sõjaväe ülemjuhatajaks. Sel ajal olid riigis suured sisesegadused, milles Suharto süüdistas kommuniste. Et kaos üha kasvas, ei jäänud ka vasakpoolsete vaadetega presidendil Sukarnol muud üle kui riigis erakorraline seisukord välja kuulutada. Enamik võimust läks Suharto kätte, riigis puhkes aga kodusõda, kus hukkus sadu tuhandeid inimesi. 1967. aastal sundis võidukas Suharto Sukarnot võimust loobuma ja kehtestas parempoolse autoritaarse režiimi, mis osutus majanduslikult edukaks. Selle ja USA toetuse tõttu püsis Suharto võimul terve külma sõja aja ning temast sai üks kõige enam riigi vara enda tasku kogunud riigipäid üldse. 

Ehkki 1990. aastatel nõuti üha häälekamalt Suharto võimult lahkumist, suutis ta selle säilitada kuni 1998. aasta majanduskriisini, mil riigis puhkesid suured siserahutused. Nii otsustas 77-aastane Suharto võimust loobuda, kuid säilitas enamiku oma varandusest. Kohtulikult teda vastutusele ei võetud, sest tema pooldajate hulk oli endiselt küllaltki suur, samuti ei võimaldanud seda tema vilets tervis. 2008. aasta alguses halvenes Suharto tervis järsult ja ta viidi haiglasse, kus teda hoidsid elus vaid aparaadid.

Suharto suri haiglas 27. jaanuaril 2008 ja maeti järgmisel päeval oma perekonna mausoleumi Solo linna lähistel Jaava saare keskosas. Talle korraldati riiklikud matused, kus osales ka riigi ametis olev president Susilo Bambang Yudhoyono.

Viited

Indoneesia presidendid
Sündinud 1921
Surnud 2008
Sukarno

Sukarno (6. juuni 1901 Surabaya – 21. juuni 1970 Jakarta) oli Indoneesia poliitik ja esimene president aastatel 1945–1967. 

Enne teist maailmasõda juhtis Sukarno Indoneesia võitlust Hollandi koloniaalrežiimi vastu. Koloniaalperioodil oli ta Indoneesia rahvusliku vabastusliikumise üks mõjukamaid juhte ning viibis ligi kümme aastat arestis. Jaapani okupatsiooni ajal tegid rahvuslased okupatsioonivägedega koostööd, lootes tagada sellega jaapanlaste toetuse Indoneesia iseseisvuspüüdlustele. Jaapani kapitulatsiooni järel kuulutasid Sukarno ja Mohammad Hatta 17. augustil 1945 välja Indoneesia iseseisvuse ja Sukarno nimetati riigi esimeseks presidendiks. Ta juhtis indoneeslaste vastupanu hollandlaste taaskoloniseerimiskatsetele, mille tulemusel Holland 1949. aastal tunnustas Indoneesia iseseisvust. 

Sukarno oli vasakpoolsete vaadetega, kuid otseselt mitte kommunist. Tema valitsusaeg, mida nimetati "juhitud demokraatiaks", oli küllaltki autoritaarne. 1967. aastal, pärast kaks aastat kestnud võimuvõitlust ja antikommunistlikku veresauna, kukutati Sukarno võimult ja tema asemel määrati presidendiks kindral Suharto. Oma viimased eluaastad oli Sukarno koduarestis.

Indoneesia presidendid
Sündinud 1901
Surnud 1970
Johannes Lepiksaar

Johannes Lepiksaar (20. november 1907 Rakvere – 7. aprill 2005) oli eesti zooloog ja osteoloog, Eesti ökoloogilise etoloogia rajajaid.

Elukäik 

Lõpetas 1930 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna, töötas seejärel samas zooloogia instituudis assistendi ja 1939 TÜ zooloogiamuuseumi konservaatorina. Aastatel 1933–1937 uuris ja määras Lammasmäelt, Kuusalust ja teistest Eesti kohtadest leitud luid. 1941–1943 töötas ülikoolis õppejõuna.  

Aastal 1944 põgenes Rootsi, kus töötas 1949–1972 Göteborgi loodusloomuuseumis. Aastast 1968 Göteborgi Ülikooli filosoofia audoktor. Tema tegevusvaldkonda kuulusid muu seas terioloogia, ornitoloogia ja ihtüoloogia. Avaldanud töid ornitoloogia, ihtüoloogia ja fauna ajaloo alalt.

Aastast 1990 oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi auliige.

Tunnustus
2001 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti zooloogid
Rootsi teadlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Looduseuurijate Seltsi auliikmed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1907
Surnud 2005
Eino Krall

Eino Krall (9. september 1931 Tartu – 27. august 2009 Tartu) oli eesti zooloog (fütonematoloog), bioloogiadoktor (1980, Moskva Riiklik Ülikool).

Ta lõpetas aastal 1955 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna bioloog-zooloogina.

Aastast 1955 töötas ta EPMÜ zooloogia ja botaanika instituudis ja hiljem ka erizooloogia professorina Tartu ülikooli zooloogia ja hüdrobioloogia instituudis. 

Ta on tegelenud fütoparasiitsete ümarusside süstemaatika, fülogeneesi ja ökoloogia uurimisega. Ta on uurinud ka nende biotõrje võimalikkust ja lahendusi.  

Ta on Florida Nematoloogide Foorumi (aastast 1992) ja Venemaa Nematoloogide Seltsi auliige (1996).

Tunnustus 
1984 Karl Ernst von Baeri preemia

Isiklikku
Tema abikaasa oli Heljo Krall.

Välislingid 

Eesti zooloogid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna professorid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1931
Surnud 2009
1966. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

Põhja suusaalade 1966. aasta maailmameistrivõistlused olid 26. suusaalade maailmameistrivõistlused, mis toimusid 17.-27. veebruarini Norras Oslos.

Tulemused

Murdmaasuusatamine mehed

15 km 

Kuupäev: Teisipäev 20. veebruar

30 km 

Kuupäev: Pühapäev 17. veebruar

50 km 

Kuupäev: Neljapäev 26. veebruar

4x10 km teatesõit 

Kuupäev: Laupäev 23. veebruar

Murdmaasuusatamine naised

5 km 

Kuupäev: Esmaspäev 21. veebruar

10 km 

Kuupäev: Reede 19. veebruar

3x5 km teatesõit 

Kuupäev: Laupäev 26. veebruar

Kahevõistlus

Individuaalne (normaalmägi/15 km) 

Kuupäev: Neljapäev 21. veebruar

Suusahüpped

Normaalmägi 

Kuupäev: Reede 19. veebruar

Suur mägi 

Kuupäev: Esmaspäev 27. veebruar

Medalid 

Põhja suusaalade maailmameistrivõistlused
Maailmameistrivõistlused, 1966 põhja suusaalade
Oslo