joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Printsess Lilian

Printsess Lilian, Hallandi hertsoginna (Lilian May Davies) (30. august 1915 – 10. märts 2013) oli Rootsi kuninga Carl XVI Gustafi onunaine ja Rootsi kuningliku perekonna liige. 

Ta sündis Swanseas Walesis William ja Gladys Mary Daviese perekonnas.

Esimene abielu 
1940. aastatel oli ta lühikest aega abielus näitleja Ian Craigiga. Sõja ajal töötas ta raadiotehases ja haiglas õena.

Teine abielu 
1943. aastal tutvus ta Londonis oma 28. sünnipäevapeol Rootsi printsi Bertiliga (praeguse kuninga onu) ning peagi sai neist paar.

Pärast seda, kui Gustaf Adolf 1947. aasta jaanuaris lennuõnnetuses hukkus, oli üsna kindel, et prints Bertilist saab järgmine kuningas, kuna Gustaf Adolfist oli jäänud maha vähem kui aastane poeg ning teised troonipärijad olid kaotanud õiguse kroonile. Et mitte kaotada oma kohta troonipärimisjärjekorras, otsustas Bertil Lilianiga mitte abielluda, ja nad elasid diskreetselt koos 30 aastat.

Prints Bertil ja Lilian abiellusid 7. detsembril 1976, kui Carl Gustaf oli saanud täisealiseks ning kroonitud kuningaks.

Hilisemad aastad 
Pärast prints Bertili surma 5. jaanuaril 1997 võttis printsess Lilian enda kanda mitmeid kuninglikke kohustusi, patronaaže ning oli mitme organisatsiooni auliige.

2000. aastal avaldas ta eluloo, mis räägib temast ja prints Bertilist.

Surres 97-aastasena oli printsess Lilian Rootsi kuningliku perekonna vanim liige.

Tunnustus
1995 – Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Rootsi kuningliku perekonna liikmed
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1915
Surnud 2013
Printsess Birgitta

Printsess Birgitta, Hohenzollern-Sigmaringeni printsess (Birgitta Ingeborg Alice) (sündinud 19. jaanuaril 1937) on Rootsi kuninga Carl XVI Gustafi õde. Ta sündis Rootsis Haga lossis.

Vanemad ja õed-vennad 

Tema isa oli Västerbotteni hertsog prints Gustaf Adolf ja ema Saksi-Goburg-Gotha printsess Sibylla.

Tal on kolm õde: printsess Margaretha, proua Ambler; printsess Désirée, Silfverschiöldi paruness; printsess Christina, proua Magnuson.

Kihlus ja abielu 

1959. aasta reisil Saksamaale tutvus Birgitta kokteilipeol oma tulevase mehega ja 15. detsembril 1960 kuulutati välja tema kihlus Hohenzollern-Sigmaringeni printsi Johann Georgiga. 

25. mail 1961 toimus Stockholmi kuningalossis ilmalik laulatus ja 31. mail 1961 Saksamaal Sigmaringeni palees kiriklik laulatus. Birgittale anti Hohenzollern-Sigmaringeni printsessi tiitel ning sellega säilitas ta oma koha ka Rootsi kuninglikus perekonnas. 

Printsess Birgitta ja prints Johann Georg kolisid 1990. aastal lahku, kuid on siiani ametlikult abielus. Birgitta elab Mallorcal ning tema abikaasa elab Münchenis ja on muuseumidirektor.

Lapsed 

Hohenzollerni prints Carl Christian
Hohenzollerni printsess Désirée
Hohenzollerni prints Hubertus

Kuninglikud kohustused 

Väljaspool Rootsit esindab printsess Birgitta mitut golfi- ja heategevusorganisatsiooni ning Rootsis on ta Rootsi Kuningliku Golfi Ühenduse auliige (alates oma onu prints Bertili surmast). Mallorcal korraldab ta iga-aastast omanimelist golfivõistlust "Printsess Birgitta trofee". Lisaks osaleb ta iga-aastastel Rootsi luutsinapäeva pidustustel ja Rootsi rahvuspäeval korraldataval golfipeol.

Birgitta
Birgitta
Birgitta
Tartu Vangla

Tartu Vangla asub Tartu äärelinnas – Ropka tööstusrajoonis. 

Hoone arhitektuurse ja sisekujundusprojekti autor on Arhitektuuribüroo Kalle Rõõmus, projekteerija EstKONSULT ning hoone ehitas peatöövõtjana Skanska EMV.

Vangla kogumaksumus oli 423 miljonit krooni, millest ehitusmaksumus oli 365,8 miljonit.

Tartu Vangla ehitamise finantseerimiseks sõlmis Eesti Vabariik laenulepingu Põhjamaade Investeerimispangaga 13 000 000 euro suuruses mahus.

Algtõuke sai Tartu vangla projekteerimine sellest, et Amnesty International inspekteeris Patarei vanglat ja tuli järeldusele, et see ei vasta mitte mingitele tänapäevastele kriteeriumidele.

Tartu Vangla hoone nimetati 2002. aasta betoonehitiseks. Tunnustamise põhjustena toodi välja järgmist:

terviklik hoonetekompleks koos kiriku, sportimisvõimaluste ja muude selliste osadega;
betoonkonstruktsioonidega oli saavutatud ökonoomne, kuid samas vastupidav ja kestev lahendus;
kompleks on nii visuaalselt kui ka ruumiliselt hästi lahendatud;
kokku kasutati betoonkonstruktsioone ligi 20 000 kuupmeetrit;
tellija oli ehituslahendustega väga rahul.

Üldpinda on vanglas 23 000 m2, mille moodustavad
administratiivhoone, 
vastuvõturuumid, 
puhke- ja spordiruumid, 
õppeklassid,
tootmispinnad metalli-, puu- ja tekstiilitööks, 
ruumid usutalituste korraldamiseks, 
abiruumid.

Tartu Vangla hakkas kinnipeetavaid vastu võtma 16. oktoobril 2002, sellest algas ka Eesti vanglasüsteemi üleminek laagersüsteemilt kambersüsteemile.

2007. aastal esitas Eesti justiitsministeerium Tartu Linnavalitsusele taotluse rajada Tartu Vangla juurde avavangla osakond. Tartu Linnavolikogu otsusega 2008. aastast algatati detailplaneering, mis 2010. aastal pole veel lõplikku kinnitamist leidnud.

Pildid

Viited

Välislingid
Tartu Vangla koduleht

Tartu ehitised
Eesti vanglad
Ropka tööstusrajoon
Eesti Spordigümnaasium

Eesti Spordigümnaasium, algse nimega Tallinna Spordiinternaatkool (lühend TSIK), oli Tallinnas keskeriharidust andnud riiklik kool, mis tegutses aastail 1967–2000. Alates 2000. aastast jätkab spordialase hariduse andmist eraõppeasutus Audentese Spordigümnaasium.

TSIK-i asupaigaks sai Tallinnas Tondi 84/88 asuv territoorium, omaaegne Tondi mõis. Mõisaaegadest on säilinud iidsed pargipuud ja kaks väikest tiiki. Pargipuude keskele ehitati 1960.–1961. aastal hoonetekompleks Tallinna II Internaatkoolile, mille baasil alustas tööd ka Spordiinternaatkool. II Internaatkoolilt päranduseks saadud hoonetekompleksile (peahoone, magalad, söökla ja katlamaja) on lisandunud spordihall (kilehall 1973–200?), staadion, tennisekeskus ning võimlakompleks koos meditsiinikeskuse ruumidega (1978. a.)

1. septembril 1972 loodi Tallinna Spordiinternaatkooli juurde suusatamise osakond TSIK-i Otepää filiaalina. Esimesel õppeaastal komplekteeriti 7. klass. Kool tegutses Otepää Internaatkooli baasil ja osakonna õppe- ja sporditöö juhendamine pandi Otepää Internaatkooli direktorile.

Välislingid
"Eesti Spordigümnaasiumi kolm aastakümmet". Õhtuleht, 29. aprill 1997

Tallinna endised koolid
Tartu Kaubamaja

Tartu Kaubamaja on kaubanduskeskus Tartus aadressil Riia tänav 1. Tartu Kaubamaja kuulub Tallinna Kaubamaja Gruppi.

Kaubanduskeskust haldab Tartu Kaubamaja Kinnisvara OÜ.

Kaubanduskeskuses on üle 40 kaupluse ja 9 toidukohta. Kaubanduskeskuse ankurüürnikuks on Kaubamaja.

2006. aasta seisuga oli hoones 32 123 m2 kasulikku pinda, millest 15 967 m2 oli üüripind. Hoones on kaks parklakorrust 227 parkimiskohaga.

Ajalugu 
Tartu Kaubamaja praegune hoone avati 12. oktoobril 2005. Enne praeguse hoone valmimist tegutses Tartu Kaubamaja aadressil Riia tänav 2.

2013. aastal avati Tartu Kaubamajas uus laste- ja kodumaailm.

2016. aastal lõppesid Tartu Kaubamajas ligi aasta kestnud ehitustööd, mille eesmärk oli renoveerida kaubanduskeskust nii seest kui ka väljast.

Kriitika 
Tartu Kaubamaja arhitektuur on pälvinud kriitilisi hinnanguid. Tartu abilinnapea Jarno Laur ütles Tartu linnavolikogu ees kaubamaja lisakorruse arutelu sissejuhatuseks: "Sees on mõnusam olla kui väljas, sest seest sa seda ei näe." Püstitamise järel sai kaubamajahoone hüüdnimeks "Tallinna Ülikool". Kunstiajaloolane Enriko Talvistu on öelnud: "Mitte kuidagi ei saa aru nendest otsustajatest, kes arvasid, et Vanemuisest sobibki vaadata vaid tehniliste ruumide kuubikuid mingite sammastega kasti peal. /---/ Hoonel pole aknaid ega liigendatust ning läikivad kiviseinad meenutavad pigem palatit nr 6. Kogu see hoone on introvertne nagu Harry Potteri raamatutes, kus dementorid neelavad sind igaveseks enesesse. See maja on Tartusse imporditud sobimatu väliskraamina ning õigus on nendel, kes sambaid üle lugedes saavad aru, et see on "Tallinna Ülikool" Tartus."

Vaata ka 
 Tartu vana kaubamaja

Viited

Välislingid
 Tartu Kaubamaja koduleht
 Tallinna Kaubamaja Grupp koduleht

Kesklinn (Tartu)
Tartu ehitised
Eesti kaubanduskeskused
Tartu ettevõtted
Vicente Aleixandre

Vicente Pío Marcelino Cirilo Aleixandre y Merlo (26. aprill 1898 Sevilla – 14. detsember 1984 Madrid) oli hispaania luuletaja. 1977. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.

Elulugu
Vicente Aleixandre isa oli raudteeinsener. Vicente lapsepõlv möödus Málagas. Alates 1909. aastast elas ta Madridis, kus ta ka õppis õigusteadust ja majandusteadust. Ta tahtis hakata kaupmeheks, kuid pidi sellest tervislikel põhjustel loobuma. Alates 1925. aastast pühendus ta täielikult kirjandusele. 

Aastal 1922 tutvus ta Madridis Ateneos Rafael Albertiga, kes on Aleixandre kõrval üks tähtsamaid 1927. aasta põlvkonna esindajaid.  

Noil aastail oli tal kirglik suhe näitlejatar Carmen de Granadaga. Ta reisis läbi Portugali, Inglismaa, Šveitsi ja Prantsusmaa. Ta hakkas salamisi luuletama. Tema esimene luuletus oli "Ámbito".

Aastal 1934 sai ta teose "La destrucción o el amor" Hispaania rahvusliku kirjandusauhinna.  

Et tema töödel oli fašismivastane iseloom, oli ta aastatel 1936–1944 avaldamiskeelu all. Tema teosed ilmusid põranda all. 

Aastal 1950 sai ta Hispaania Kuningliku Akadeemia liikmeks.

Looming 

Vicente Aleixandre teosed saab jaotada kolmeks perioodiks. 

Varajases loomingus oli ta sürrealismi mõju all. Tema teostele oli omane individualism, pessimism ja hermeetiline keel. See periood kulmineerus raamatuga "Sombra del paraíso" ("Paradiisi vari").

Hiljem muutus tema keel arusaadavamaks. Tolle perioodi peateosed on "Südame ajalugu" (Historia del corazón) ja "En un vasto dominio".

Hilisloomingus on üha enam juttu lähenevat surmast, millest ta kõneleb rahulikul ja traagilisel toonil. Selle perioodi luulekogud on "Poemas de la consumación", "Sonido de la guerra" ja "Diálogos del conocimiento".

Teosed eesti keeles

Raamat 
 "Südame ajalugu" (luuletused). Hispaania keelest tõlkinud Ain Kaalep ja Jüri Talvet, eessõna: Jüri Talvet. Loomingu Raamatukogu 1978, nr 52, 96 lk

Üksikuid luuletusi 
 "Valguseta"; "Armastuse ihu"; "Tõelus". Tõlkinud Ain Kaalep – Looming 1978, nr 1, lk 93–96
 "Hävitus või armastus". Tõlkinud ja järelmärkus: Ott Ojamaa – samas, lk 97–98
 "Inimest pole olemas". Tõlkinud Andres Ehin – Looming 2009, nr 5, lk 665–666

Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1898
Surnud 1984
Hispaania kirjanikud
Isaac Bashevis Singer

Isaac Bashevis Singer (jidiši keeles יצחק באַשעװיס זינגער‎; 21. november 1902 – 24. juuli 1991) oli Poola juudi päritolu jidišikeelne ameerika kirjanik, nobelist.

Tema isa oli hassiidi rabi ja ema oli Biłgoraj rabi tütar. 1921. aastal asus Isaac Bashevis Singer õppima Varssavis rabiseminaris, kuid jättis selle varsti pooleli. 

Alates 1923. aastast töötas ta ajakirja Literarische Bleter korrektorina. 1935. aastal asus ta elama Ameerika Ühendriikidesse, kus töötas jidišikeelse ajalehe Forverts ajakirjaniku ja toimetajana. 

1978. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.

Isiklikku
Tema vend Israel Joshua Singer (1893–1944) ja õde Esther Kreitman (1891–1954) olid samuti kirjanikud.

Eesti keeles ilmunud teoseid
 "Surnud moosekant" (inglise keelest tõlkinud Enn Soosaar), Loomingu Raamatukogu 1980
 "Ori" (jidiši keelest tõlkinud Kalle Kasemaa; romaan). AVIV, Tallinn 1992
 "Saatan Gorais; Patukahetseja" (jidiši keelest tõlkinud Kalle Kasemaa; romaanid). Sari "Nobeli laureaat", Eesti Raamat, Tallinn 1995, ISBN 9985650379
 "Eksinud Ameerikasse" (tõlkinud Udo Uibo), Vagabund, 2003, ISBN 9985835638
 "Šoša" (tõlkinud Joel Sang), Tallinn : EKSA, 2017, ISBN 9789949604296

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Juudi kirjanikud
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1902
Surnud 1991
Czesław Miłosz

Czesław Miłosz (30. juuni 1911 Šeteniai – 14. august 2004 Kraków) oli poola kirjanik. 1980. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.

Teosed eesti keeles 
 "Balti õppetund" (poliitiline essee aastaist 1951/52). Inglise keelest tõlkinud Riho Laanemäe – kogumikus "Valik III. Esseid maailmakirjandusest", koostanud Toomas Haug, LR, 1988, nr 51/52, lk 94–112
 "Euroopa laps" 1–8 (luuletused). Tõlkinud Paul-Eerik Rummo – Looming 1997, nr 6, lk 723–726
 "Vangistatud mõistus" (esseed). Poola keelest tõlkinud ja järelsõna: Hendrik Lindepuu, LR 1999, nr 18/20, 208 lk
 "Teeäärne koerake" (valik proosalaaste). Poola keelest tõlkinud Hendrik Lindepuu – Vikerkaar 1999, nr 8/9, lk 84–85, 88–89, 92
 "Erosioonist" (essee). Tõlkinud Hendrik Lindepuu – Looming 1999, nr 10, lk 1527–35
 "Möödudes Rue Descartes'ist". Tõlkinud Märt Väljataga – Vikerkaar 2005, nr 10/11, lk 152–153
 "Miłoszi ABC" (tähestikuliselt järjestatud märksõnadega mälestusteraamat). Tõlkinud ja järelsõna: Hendrik Lindepuu. Hendrik Lindepuu Kirjastus, Tartu 2011, 306 lk; ISBN 9789949905935
 "Sünnimaa Euroopa" (autobiograafia). Tõlkinud Hendrik Lindepuu. Hendrik Lindepuu Kirjastus, Tartu 2012, 272 lk; ISBN 9789949905959
 "Valitud luuletusi". Tõlkinud Hendrik Lindepuu. Hendrik Lindepuu kirjastus, 2013.

Kirjandus 
 Riho Laanemäe, "Czesław Miłosz Kesk-Euroopa kirjanduse ideest" – Looming 1989, nr 10, lk 1436–37
 Hendrik Lindepuu, "Czeslaw Miloszi uusi raamatuid" – Looming 1997, nr 12, lk 1724–25
 Rein Raud, "Luuletaja, süsteemi vaenlane" (raamatu "Vangistatud mõistus" arvustus) – Vikerkaar 1999, nr 8/9, lk 159–162
 Jüri Lipping, "Võrgutatud, võidetud, võõrandatud" (raamatu "Vangistatud mõistus" arvustus) – Akadeemia 1999, nr 12, lk 2656–59

Välislingid 
 Jaan Undusk, "Jesuiidikindral Milosz" (raamatu "Vangistatud mõistus" arvustus) – Eesti Päevaleht 17.09.1999, lk 12
 Tarmo Teder, "Mängurid, ülestõusjad ja kaasajooksikud" (alumine artikkel, "Vangistatud mõistuse" esitlusest) – Sirp 17.09.1999, lk 6
 Mati Unt, "Milosz mälukaotuse vastu" (raamatu "Vangistatud mõistus" arvustus) – Eesti Ekspress 30.09.1999, lk B12 
 Czesław Miłosz, "Raamatute kiituseks" (Kõne 52. Frankfurdi raamatumessi avamiselt), ka luuletus "And yet the books" Karl Martin Sinijärve tõlkes – Eesti Päevaleht / Arkaadia, 27. 10. 2000, lk 13B
 Jürgen Rooste, "Idaeurooplase hääl maailmakõrbes" ("Miłoszi ABC" arvustus) – Sirp 19.08.2011, lk 7
 Janika Kronberg, "Mõistuse ja mateeria kahekõne" (nädala raamat: "Teeäärne koerake") – Eesti Ekspress 12.01.2012, lk 38
 Erik Aru, "Poola nobelisti mõtisklused haamri ja alasi vahelt" – Eesti Päevaleht 3. 3. 2012, lk 15
 Margus Laidre, "Euroopa aeg ja ruum: Czesław Miłoszit lugedes" (raamatu "Sünnimaa Euroopa" arvustus) – Sirp 19.10.2012, lk 4–5
Jüri Kolk. Kuidas saada inimeseks (raamatu "Valitud luuletusi" arvustus), postimees.ee, 22. detsember 2013

Poola kirjanikud
Poola luuletajad
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1911
Surnud 2004
Elias Canetti

Elias Canetti (25. juuli 1905 Ruse – 14. august 1994 Zürich) oli Bulgaaria juudi päritolu saksakeelne kirjanik. 1981. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.

Tunnustus
1972 – Georg Büchneri auhind
1975 – Nelly Sachsi auhind

Teoseid eesti keeles 
"Maailm peas" (romaani "Pimestus" kolmas osa); tõlkinud Toivo Tasa. Tallinn, Perioodika, 1983.
"Marrakeši hääled" (reisiraamat); tõlkinud Toivo Tasa. Tallinn, Perioodika, 1973.
"Massid ja võim"; tõlkinud Mati Sirkel. Tallinn, Vagabund, 2000. 
"Pimestus"; tõlkinud Mati Sirkel ja Toivo Tasa. Tallinn, Eesti Päevaleht, 2009.

Bulgaaria kirjanikud
Šveitsi kirjanikud
Juudi kirjanikud
Austria kirjanikud
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1905
Surnud 1994
Digi

[digi] on infotehnoloogia ajakiri, mida annab välja Presshouse OÜ ja trükib Printall. [digi] ilmub kord kuus, 12 numbrit aastas.

Esimene [digi] number anti välja 1. mail 2005 hinnaga 33 krooni. Algselt oli iga ajakirjaga kaasas CD-ROM, välja arvatud [digi] nr 2, millega tuli kaasa Skype'i stardipakett. Alates 2007. aasta jaanuari väljaandest maksis ajakiri 35,90 krooni. Ajakiri on euro ajal maksnud 3,49 eurot ja alates 2014. aasta detsembrist 3,90 eurot.

[digis] oli 2007. aasta augusti seisuga neli rubriiki: "Värske kraam", "Järele proovitud", "Kuidas" ja "Play", lisaks alarubriigid nagu: "Naistekas", "Termomeeter", "Üks-null" jt.
[digis] oli 2017. aasta augusti seisuga seitse rubriiki: "Värske kraam", "Järele proovitud",  "Võrdlustestid", "Kuidas ...", "Mängud", "Ostujuht" ja "Kõige-kõige", lisaks alarubriigid nagu: "Eksperiment", "Persoon", "Topid" jt.

Sisu toimetus koosnes alguses Henrik Roonemaast ja Leho Lahtveest. Sven Vahar liitus kolleegiumiga 2006. aasta juulis, olles varem olnud kaasautor. Martin Mets alustas [digi] keeletoimetajana ja jätkas [play] kaasautorina seiklusmängudest kirjutades. 2008. aasta märtsis vahetas toimetaja Leho Lahtvee, kelle valdkonda [play] kuulus, töökohta ja sama aasta aprillis asus kohale Martin Mets. Leho Lahtvee jätkab siiani kaasautorina, kuid tema valdkonda kuulunud [play] rubriik on nimetatud ümber rubriigiks "Mängud" seoses kujunduse vahetamisega 2015. aasta oktoobris.

[digi] koduleheküljel on üleval kogu arhiiv kuni kuue värskeima numbrini. Ajakirjad on tasuta alla laaditavad ja PDF-vormingus.

Kuni septembrini 2013 trükkis ajakirja Unipress, seejärel Printall.

Ajakiri on üle elanud mitu uuenduskuuri. Muutunud on nii disain, rubriigid kui ka hinnangusüsteemid. Näiteks pole 2008. aasta septembrist [digi] esikaanel naismodelle, kes figureerisid alates stardist (välja arvatud kahel jõulunumbril). Kuni 2015. aastal toimunud ümberkujundamiseni olid säilinud juba alguses kujunenud [digi] logo kuju ja helesinine värvus, aga 2015. aastal toimunud [digi] täielik ümberkujundamine tõi endaga kaasa ajakirja mõõtmete suurenemise, kaasaegseid detaile ja seninägematu värvikirevuse ajakirja kujunduses ning logo kirjastiili juures väikse muutuse. Alates aprillist 2017 vahetab kaanel olev logo iga kuu värvi. Siiski on läbi aegade jäänud [digi] üheks põhivärviks helesinine.

2015. aastal teatas senine peatoimetaja Henrik Roonemaa toimetusest lahkumisest, olles juhtinud ajakirja toimetust päris algusest. Henrik Roonemaa asutas seejärel Hans Lõugasega tehnikauudiseid vahendava portaali Geenius.ee. Pärast Henrik Roonemaa lahkumist sai peatoimetajaks senine toimetaja Martin Mets. Tema asemel hakkas aasta hiljem toimetajaks senine kaasautor Oliver Hainsalu. Martin Mets lahkus mais 2017 toimetusest, liitudes samuti Geenius.ee toimetusega. Seejärel sai peatoimetajaks Kristjan Jung. Juunis 2017 lahkus toimetaja kohalt 2006. aasta juulis liitunud Sven Vahar, kes siiski jäi kaasautoriks.

Septembrist 2019 hakkas [digi] välja andma Geenius Meedia.

Toimetajad
Ajakirja peatoimetaja on Kristjan Jung ja toimetaja Oliver Hainsalu.

Viited

Välislingid 
Koduleht

Infotehnoloogia
Eesti tehnikaajakirjad
Eesti ajakirjad
Åkirkeby

Åkirkeby ehk Aakirkeby on asula Taanis Bornholmi saare lõunaosas Rønne ja  Nexø vahel, Aakeri kihelkonna suurim asula. 

Elanike arv oli 2010. aasta andmetel 2090 ja 2007. aasta andmetel 2178 .

Asula on saanud nime seal paikneva Aa kiriku (Aa Kirke) järgi. See on Bornholmi suurim ja tõenäoliselt vanim kirik, mis pärineb umbes 1100. aastast. Åkirkebys on ka katoliku kirik (1936). 

Varem oli Åkirkeby Aakirkeby valla keskus, kuid nüüd on kõik Bornholmi vallad ühendatud Bornholmi piirkondvallaks.   

Alevi hüüdnimi on Blomsterbyen ('Lilleküla') ning paljud elanikud püüad seda nime õigustada. 

Åkirkebys asuvad TV 2/Bornholm, NaturBornholm, kauplused, Netto, Brugsen ja Bornholmi viimane "tõeline" lihunik. 

Åkirkeby ümbruses on hulk ilusaid suvilaid, näiteks alevist lõunas Boderne ja Pederskeri juures.

Aakirkebyst kagus on Bornholmi ainus ja Taani suurim viimamarjaistandus. 

Åkirkeby lähedal on ka Ekkodalen ('Kajaorg'), kus Ekkodalshuset vahendab kunsti, kultuuri ja kohvi.  Ekkodalshuset on kaja proovimise keskus. Otsitakse uusi proovilauseid lause "Hvad drikker Møller?" ('Mida Møller joob?') kõrvale (vastus on "øller" 'õllesid'). Aastal 2007 korraldatud konkursi võitis õppejõud Klaus Kjøller lausega "Hvad forvolder prinsesser smerter?" ('Mis põhjustab printsessidele valu?'; vastus on "ærter" 'herned').

Bornholmi sörgirada (Bornholms  Travbane) Almindingenis on kahtlemata Taani kauneim. Seal peetakse iga-aastast loomanäitust, mis varem leidis aset Christianshøjkroeni lähedal Koldekilde juures.

Viited

Välislingid 
Aakirkeby ametlik kodulehekülg 
Aakirkeby koduleht
Aakirkeby ajalugu

Taani asulad
Bornholm
Hasle (Taani)

Hasle on asula Taanis Bornholmi saarel.

Välislingid 

Linna kodulehekülg

Taani asulad
Bornholm
Allinge-Sandvig

Allinge-Sandvig on asula Taanis Bornholmi saarel.

Välislingid 

Allinge-Sandvigi kodulehekülg

Taani asulad
Bornholm
Karatšajevsk

Karatšajevsk (vene Карачаевск; karatšai-balkaari Къарачай шахар; abasiini Хъебтей, Къарча къала; kabardi-tšerkessi Карачаевск) on linn Venemaal Karatšai-Tšerkessi Vabariigis, Karatšajevski rajooni keskus. Asub Kubani jõe ääres, Teberda ja Mara suudmes, umbes 900 m kõrgusel merepinnast.

Linn on asutatud 1926. aastal Georgijevskoje külana, nimetati ümber Mikojan-Šahhariks. Linnaõigused sai 1929. 1944 liideti linn Gruusia NSV-ga ja nimetati Kluhhoriks (Клухори), 1957 liideti Vene NFSV-ga ja sai karatšaide järgi praeguse nime.

Viited 

Venemaa linnad
Karatšai-Tšerkessia
Tartu Kivilinna Kool

Tartu Kivilinna Kool (2014. aasta sügiseni Tartu Kivilinna Gümnaasium) on Tartus Annelinnas tegutsev põhikool. Kool asub  aadressil Kaunase puiestee 71.

Ajalugu 
Kool alustas tegevust 1985. aastal Tartu 16. Keskkoolina. Esialgu komplekteeriti 19 klassi, kus õppis kokku 580 õpilast.

Alates 2004. aastast asus kool kahes õppehoones: Kaunase puiestee 71 (1.-7. klass) ja Kaunase puiestee 70 (8.-12. klass). Pärast keskkooliosa kaotamist 2014. aastal tegutseb kool ainult hoones Kaunase puiestee 71.

Kivilinna Gümnaasium oli õpilaste arvult Eesti suurim keskharidust andev õppeasutus, seal õppis 1506 õpilast (2007).

Aastal 2014 läks kooli gümnaasiumiosa uue kooli Tartu Kristjan Jaak Petersoni Gümnaasiumi koosseisu.

Õppesuunad

Põhikooli süvaõppeklassid 
 Inglise keele süvaõppeklass
 Tantsu- ja loovusklass
 Loodusklass
 Spordiklass

Traditsioonid

Välislingid 
Koduleht 

Tartu koolid
Annelinn
Claude Simon

Claude Simon [klod sim'o(n)] (10. oktoober 1913 Antananarivo – 6. juuli 2005 Pariis) oli prantsuse kirjanik. 1985. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.

Teosed eesti keeles 
 "Flandria tee" (La Route des Flandres; romaan). Prantsuse keelest tõlkinud Leena Tomasberg. Sari "Nobeli laureaat", Eesti Raamat, Tallinn 2010, 208 lk; ISBN 9789985658659

Tunnustus 
 1967 – Prix Médicis
 1985 – Nobeli kirjandusauhind

Kirjandus 
 Ott Ojamaa, "Pidu prantslaste tänavas ehk Claude Simon on Nobel 1985" – Looming 1985, nr 11, lk 1572
 Ott Ojamaa, "À propos, Claude Simon..." – Keel ja Kirjandus 1986, nr 3, lk 190–192 ja Ott Ojamaa artiklite kogumikus "Armastus seaduslikus abielus", sari Eesti mõttelugu, Ilmamaa, Tartu 2010, lk 324–330

Prantsuse kirjanikud
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1913
Surnud 2005
Jossif Brodski

Jossif Aleksandrovitš Brodski (Joseph Brodsky; 24. mai 1940 Leningrad – 28. jaanuar 1996 New York) oli juudi päritolu vene-ameerika venekeelne luuletaja ja ingliskeelne esseist. 1987. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna. Brodski eelistas oma eesnime inglispärast kuju Joseph, et vältida assotsiatsioone Jossif Staliniga.

Ta saadeti Nõukogude Liidust välja 1972. aastal. Ta asus elama USA-sse ja sai 1980. aastal Ameerika Ühendriikide kodakondsuse.

Teosed eesti keeles 
 Jossif Brodski, "Türanniast". Inglise keelest tõlkinud Barbi Pilvre. "Avakõne Williamsi kolledžis 1984". Inglise keelest tõlkinud Doris Kareva – Looming 1988, nr 10, lk 1373–79
 Joseph Brodsky, "Täiel määral mitte keegi" (kolm esseed). Inglise keelest tõlkinud Juhan Kristjan Talve ja Kersti Unt. Loomingu Raamatukogu 1991, nr 27/28
 Joseph Brodsky, "Koguja rõõm" (esseed). Koostanud ja järelsõna "Brodsky esseistika": Mihhail Lotman; tõlkinud Joel Sang jt. Sari "Avatud Eesti raamat", Vagabund, Tallinn 1996, 280 lk
 Joseph Brodsky, "Visand"; "Hirm"; "Viiuldaja romanss"; "Varga romanss" (luuletused). Vene keelest tõlkinud Ott Arder – Looming 1999, nr 3, lk 323–325
 Jossif Brodski, "Atlantise lähistel. Valik luuletusi". Loomingu Raamatukogu 2018/10-11. Tõlkinud Maria-Kristiina Lotman.

Kirjandus 
 "Kohus Jossif Brodski üle". Üles kirjutanud Frida Vigdorova. Tõlkinud Anna Veršik; toimetuse järelmärkus – Vikerkaar 1989, nr 9, lk 77–87
 Ülo Tuulik, "Giordano Bruno põletamine. Poliitiline novell" (Brodski kohtuprotsessi üleskirjutuse põhjal) – Poliitika 1990, nr 6, lk 97–103
 Doris Kareva, "Luuletaja aeg" – Kultuurileht 9. 02. 1996, lk 2–3 ja D. Kareva raamatus "Tähendused", 2007, lk 86–93
 Hellar Grabbi, "Brodski teekond loorberipärjani" – H. Grabbi raamatus "Tulgu uus taevas: mõtteid viiekümnest kirjanikust", Virgela, Tallinn 1999, lk 217–223
 Mihhail Lotman, "Pistriku talvekarje: esseid Joseph Brodsky poeetikast ja surmast". Osa teksti vene keeles. Varrak, Tallinn 2005, 156 lk
 Arne Merilai, "Vene luule geenius" (M. Lotmani "Pistriku talvekarje" arvustus) – Eesti Ekspress / Areen 25. mai 2006, nr 21, lk B12 ja A. Merilai raamatus "Õnne tähendus. Kriitilisi emotsioone 1990–2010", Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu 2011, lk 29–31
 Mihhail Lotman, "Pistriku talvekarje: esseed Joseph Brodsky poeetikast ja surmast". Luuletused vene keelest tõlkinud Mihhail Lotman ja Maria-Kristiina Lotman. Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2013, 288 lk

Vene kirjanikud
Juudi kirjanikud
Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1940
Surnud 1996
Kenzaburō Ōe

Kenzaburō Ōe (jaapani keeles 大江 健三郎 Ōe Kenzaburō; sündinud 31. jaanuaril 1935 Ehime prefektuuris) on jaapani kirjanik. 1994. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.

Tunnustus

1958 Akutagawa auhind lühijutu "Saak" (飼育 Shiiku) eest
1967 Jun’ichirō Tanizaki auhind romaani "Sajandi mäng" eest
1982 Yomiuri kirjandusauhind
1984 Yasunari Kawabata kirjandusauhind 
1990 Sei Itō kirjandusauhind
1994 Nobeli kirjandusauhind.

Teosed 
"Sajandi mäng" (万延元年のフットボール Manen gannen no futtobōru) 1967, eesti keeles Margit Juurika tõlkes 2014.

Jaapani kirjanikud
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1935
Marika Rauk

Marika Rauk (sündinud 2. detsembril 1954 Rinsi külas Muhu saarel) on eesti psühholoog ja psühholoogiateadlane.

Ta on lõpetanud 1972. aastal Orissaare Keskkooli, 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Samast aastast töötab Tartu Ülikoolis. Psühholoogiakandidaat (1984).

Rauk on olnud Tartu Ülikooli teadur ja vanemteadur, 1992. aastast on ta samas õppejõud. 2011. aasta seisuga on Marika Rauk Tartu Ülikooli psühholoogia osakonna eksperimentaalpsühholoogia lektor.

Marika Rauk on uurinud inimese nägemispsühholoogiat, mälu ja metamälu ning esteetilisi hinnanguid. 

Eesti psühholoogid
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1954
Anne Reemann

Anne Reemann (sündinud 30. detsembril 1962 Tallinnas) on eesti näitleja.

Aastal 1988 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri näitlejana. Samast aastast töötab ta Tallinna Linnateatris (endine Noorsooteater).

Filmid 

 1990 - "Sügis" (Maali Vispel)
 2002 - "Nimed marmortahvlil"
 2005 - "Stiilipidu" (Ada)
 2006 - "Hundi agoonia" (Maigi Hunt)
 2006 - "Meeletu" (Anu)
 2008 - "Mina olin siin" (Eesti keele õpetaja)
 2012 - "Puhastus" (Ema)
 2013 - "Elavad pildid" (Seltsidaam)
 2014 - "Kirsitubakas" (Ema)
 2015 - "1944" (Omakaitse naisvõitleja)
 2016 - "Päevad, mis ajasid segadusse" (Külli Munn)
 2018 - "Eia jõulud Tondikakul" (Juuli)
 2020 - "Hüvasti, NSVL!" (sotsiaaltöötaja)
 2020 - "Vee peal" (Püssa Helgi)

Televisioon 

 2008 - "Tuulepealne maa" (Inge Roo)
 2008 - "Kelgukoerad" (Pantvangi läbirääkija)
 2010 - "Klass - Elu pärast" (Ülle)
 2010 - "Riigimehed" (Opositsiooninaine)
 2015 - "Mustad lesed" (Anna Kosk)

Tunnustus 
 1995 – Ants Lauteri nimeline auhind
 2015 – Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind
 2022 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Ta on Elmo Nüganeni abikaasa. Neil on kolm tütart: Saara, Maria-Netti ja Sonja. Tema ema on Aino Reemann. Mari Viik on tema õde.

Viited

Välislingid
 Anne Reemann Tallinna Linnateatri kodulehel
 Viio Aitsam. Anne Reemann: Maal hingan ja mõtlen teisiti Maaleht, 9. aprill 2009

Tallinna Linnateatri näitlejad
Eesti filminäitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1962
Mari Reitalu

Mari Reitalu (sündinud 10. veebruaril 1941) on eesti botaanik ja looduskaitsja.

Elukäik 

Aastal 1964 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikoolis bioloogia eriala. Samast aastast on ta Viidumäe looduskaitseala direktor. 

Ta on põhjalikult uurinud Saaremaa floorat ning suurt rõhku pannud ka looduskaitsealustele taimeliikidele. Neil teemadel on ta avaldanud hulgaliselt kirjutisi nii üldhuviväljaannetes kui ka temaatilistes kogumikes. Muude oluliste taimeleidude seas on ta Eestist leidnud rohe-raunjala ja taasavastanud kivi-kurereha. 

Aastatel 1962–1964 oli ta Tartu Üliõpilaste Looduskaitseringi esimees ja 1967–1977 Eesti Looduskaitse Seltsi Saaremaa osakonna juhatuse liige.

Ta on 1985. aastal asutatud Eesti Orhideekaitse Klubi kaasasutaja ja liige.

Tunnustus 
1981 – Eesti NSV Suur looduskaitsemärk
1993 – Eerik Kumari looduskaitsepreemia
1999 – Saare maavalitsuse teeneteplaat
2004 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Eesti botaanikud
Eesti looduskaitsjad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1941
Bäckaskogi loss

Bäckaskogi loss asub Rootsis Skåne läänis Kristianstadi vallas Bäckaskogi lähedal. Loss paikneb Ivö järve ja Opmanna järve vahelisel maakitsusel.

13. sajandil asus seal klooster, kuid see suleti 1537. aastal reformatsiooni käigus Taani kuninga poolt. Aastail 1584–1653 ehitas aadlik Henrik Ramel ja ta poeg Henrik Ramel noorem kloostri ümber lossiks ning selle välisilme on püsinud muutumatuna tänapäevani.

Rootsi lossid
Kristianstadi vald
Barsebäcki loss

Barsebäcki loss (rootsi keeles Barsebäcks slott) on loss Rootsis Skåne läänis Kävlinge vallas Barsebäcki külas. 

Praeguses asupaigas on juba 12. sajandil asunud linnus.
 
Pärast Skåne sõda (1675–1679) kuulus linnus Thottide aadlisoole, kuid Rootsi riik konfiskeeris linnuse koos kogu ülejäänud Thottidele kuulunud kinnisvaraga ja see läks Rootsi monarhi omandusse. 

Aastal 1743 ostis linnuse Rootsi kolonel ja rügemendiülem Gustaf David Hamilton, praeguse omaniku esiisa.

Praeguse välisilme sai loss aastail 1889–1940. Tegemist on Hollandi renessanss-stiilis rekonstrueeritud kolmekorruselise hoonega, mis sarnaneb Skåne läänis asuvate renessansslossidega.

Loss ei ole avalikkusele avatud.

Välislingid
Kirjeldus (rootsi keeles)

Rootsi linnused
Rootsi lossid
Kävlinge vald
Pop! Session 2006 Winter Bash

Pop! Session 2006: Winter Bash oli ekstreemspordifestival, mis toimus Saku Suurhallis. Parimad selgitati välja kolmes
distsipliinis: rula ja bmx'i platsisõidus ning bmx'i verdisõidus. 2006. aastal võttis Sessionist osa enam kui 130 rulasõitjat ja
ratturit 24 riigist ning festivali jälgis 12 000 pealtvaatajat.

Tulemused 2006

Skate street
(10 parimat)
 Tomas Vintr CZE
 Enis Fazilov FIN
 Harri Puupponen FIN
 Madars Apse LAT
 Chris Aström SWE
 Julian Dykmans BEL
 Samu Karvonen FIN
 Wille Mäkelä FIN
 Jürgen Horrwath GER
 Mack McKelton GER

BMX street
 Ryan Nyquist USA
 Gary Young USA
 Benny Korthaus GER
 Josh Harrington USA
 Kye Forte GBR
 Chris Mahoney GBR
 Mark König GER
 Bjoern Heyer GER
 Jan Janecka CZE
 Michal Beran CZE

BMX vert
 Simon Tabron GBR
 Zach Shaw GBR
 Jean-Marie Bärtch SWI
 Ronnie Remo GBR
 Tim Eichert GER
 Aze Etzold GER
 Anthony Pill GBR
 Chris Mahoney GBR

Snickers Best Trick
Chris Oliver – Kickflip backside nosegrind hubba'sse

Girls skate street
 Evelin Bouillart BEL
 Aleksandra Smirnova EST
 Ursula Värv EST
 Kristel Orasmäe EST

Vaata ka
Simpel Session

Välislingid
Session 06´ kodulehekülg

2006. aasta spordis
Simpel Session
Bosjöklosteri loss

Bosjöklosteri loss on loss Rootsis Skåne läänis Ringsjöni järve ääres Hööri vallas. 

Lossikompleksi kuuluvad Bosjöklosteri kirik, linnuseaed, roosiaed, aiaterrassid ja ürdiaed. 

Lossis korraldatakse kunstinäitusi, seal on restoran ja muuseum. Iga aasta septembri alguses toimuvad Skåne päevad.

Riigitee 23 ja lossi vahel on golfiklubi  Bosjökloster GK.

Ajalugu
Bosjökloster rajati algselt 1080. aastatel nunnakloostrina (Bosø klooster). See  oli üks Skåne rikkamaid  kloostreid ja kuulus benediktlaste ordule.  Vanim kloostrit mainiv dokument pärineb 1181. aastast ja selle kirjutas paavst Lucius III. Legendi järgi annetati kloostrimaad Tord Thottile. 

Reformatsiooni ajal klooster suleti ning maad läksid 1537 Taani kuningriigi omandusse. Klooster läänistati viimasele Lundi peapiiskopile Torbern Billele tingimusel, et ta hoolitseb kloostri nunnade eest. 16. sajandil ehitati klooster ümber lossiks ja algehitisest säilitati ainult mõned üksikud osad. Umbes  1560 andis Frederik II kloostri vahetuskaubana Skåne lesestunud aadlidaamile Thale Ulfstandile. Tema initsiaalid ja aastaarv 1569, mis on lõigatud tammepuust peauste peale, on siiani nähtavad. Nii läks loss Ulfstandide suguvõsale. Aastal 1629 läks loss abielu kaudu Beckide suguvõsale, kuid kui Jochum Beck oma varanduse kaotas, müüdi see ta võlgade katteks Corfitz Ulfeldtile, kelle omandusse see Skåne vallutamiseni jäi. Rootsi kroon konfiskeeris Bosjöklosteri. Sellele ei pööratud sellele suurt tähelepanu ja hoone hakkas lagunema. Aastal 1735 sai Corfitz Ludvig Beck-Friis kohtuotsusega mõisa Beckidele tagasi. Beckid renoveerisid lossi.  Pärast parun Lave Beck-Friisi surma müüdi loss 1908 Bonde suguvõssa kuuluvale Philip Bondele. Praegu kuulub see tema järeltulijale Tord Bondele. Alates  1962. aastast on loss avalikkusele avatud.

Välislingid
Lossi koduleht (rootsi keeles)
Lossi kirjeldus ja ajalugu (rootsi keeles)

Rootsi lossid
Charlottenborgi loss

Charlottenborgi loss on loss Rootsis Östergötlandi läänis Motala vallas Motala strömi ääres. 

Loss on andnud nime Motala valla osale Charlottenborgile.  

Kivilossi laskis 17. sajandi keskel ehitada  Östgöta ratsarügemendi ratsaväekolonel Ludvig Wierich Lewenhaupt, kes oli saanud maa lääniks 1651. Ta andis sellele nime oma abikaasa Charlotte von Hohenlohe-Neuenstein und Gleicheni järgi. Seal on elanud Adam Ludwig Lewenhaupt ning Daniel Fraser. 

Legendi järgi pidavat lossis kummitama Valge Daam ja Must Daam. Valge Daam pidavat olema lossi esimene omanik Charlotte Lewenhaupt. 

Praegu asub lossis Motala muuseum.

Välislingid
Lossi ja muuseumi koduleht

Rootsi lossid
Motala vald
Simpel Session 2007 Winter Bash

Simpel Session 2007: Winter Bash oli ekstreemspordifestival Saku Suurhallis, kus võisteldi kahes distsipliinis: rula
ning bmx'i platsisõit. Kohal olid tipptegijad üle kogu maailma, eestlastest võtsid osa Hendrik Gross, Rainer Karmann,
Ahto Eller, Aleksandr Tubin, Sergo Semitsev, Eron Nõlvand, Romario Siimer, Jaan Suits ning Kaur Rank
rula tänavasõidust; ning Raigo Suija, Anton Ardel, Alan Silmann, Viktor Ignatenko, Kert Petersel, Ingvar Neumann ning Reimo Kiisk BMX tänavasõidust. Üritus oli järjeks igal aastal toimuvale Sessionile, mis 2006. aastal kandis nime Pop! Session: Winter Bash.

Tulemused

Skate street
(10 parimat)
1. Enis Fasilov 241p
2. Chris Astrom 234p
3. Lukas Danek 230p
4. Georges Agonkouin 220p
5. Paco Elles 216p
6.-7. Boaz Aquino 211p
6.-7. Chris Pfanner 211p
8. Tomas Vintr 210p
9. Peter Molec 205p
10. Stephan Gunther 197p

BMX street
1.  Josh Harrington USA 485
2.  Chase Hawk USA 479
3.  Dave Mirra USA 456
4.  Sebastian Keep GBR 446
5.  Alistair Whitton GBR 442
6.  Ben Hennon GBR 439
7.  Mark Webb GBR 436
8.  Mike Spinner USA 422
9.  Danny Hickerson USA 420
10.  Alessandro Barbero ITA 418

Red Bull BMX High Air
1. Josh Harrington 4,10 m
2. Rayot Martma napilt teine
3. Dave Mirra 3,60 m

Snickers Skateboard Best Trick
Madars Apse – switch 360 flip down the double set

Välislingid
Session 07´ kodulehekülg
Session 07 Summer Splash kodulehekülg

2007. aasta spordis
Simpel Session
Röövimine serailist

"Röövimine serailist" ehk "Haaremirööv" (Die Entführung aus dem Serail) on Wolfgang Amadeus Mozarti kolmevaatuseline ooper, mille esietendus oli 16. juuli 1782 Viinis asuvas Austria rahvusteatris.

Kuulsaid aariaid
 "Hier soll ich dich denn sehen" 
 "Wer ein Liebchen hat gefunden" 
 "Solche hergelaufne Laffen" 
 "Konstanze, Konstanze...O wie ängstlich" 
 "Ach ich liebte" 
 "Durch Zärtlichkeit und Schmeicheln" 
 "Welcher Wechsel herrscht...Traurigkeit ward mir zum Lose" 
 "Martern aller Arten" 
 "Welche Wonne, welche Lust" 
 "Frisch zum Kampfe"
 "Wenn der Freude Tränen fliessen" 
 "Ich baue ganz auf deine Stärke" 
 "In Mohrenland gefangen war ein Mädel" 
 "O wie will ich triumphieren"

Välislingid
 Ooperi partituur

Ooperid
Wolfgang Amadeus Mozarti teosed
Ekenäsi loss

Ekenäsi loss asub Rootsis Östergötlandi läänis Linköpingi vallas kaljul Tedeni järve põhjasopi kaldal. Geograafilised koordinaadid on 58°22'56" N, 15°56'46" E.

Kirjeldus
Kõrgete valgete müüride ja järsu katusega kõrgub loss alanenud veetasemega järve kohal, mis on jätnud loodusliku vallikraavi kuivaks. Teise versiooni järgi kuivendati seda 19. sajandil, et saada põllumaad. Varasema tõstesilla kohal olev kinniehitatud sild viib üles sissesõiduvõlvi juurde, mida kummastki küljest valvab raske nurgatorn. Lossi tagaküljel on lossiõuele avanev trepikoda, mille kohal on samuti torn. 

Legendi järgi tabab lossi ränk õnnetus, kui peaks lõhutama kinnimüüritud toa müür merele kõige lähemal paikneva torni all. Tegemist ongi kandeseintega.

Ajalugu
Juba 1330 asus praeguse lossi kohal kindlus. 
15. sajandi lõpus kuulus Ekenäs Natt och Dagi suguvõsale. 16. sajandi alguses kuulus see Ulvätteni suguvõsale. Gustav Vasa ajal oli ühel Banéri suguvõsa foogtidest praeguse lossi kohal talu. Ekenäsi loss rajati pärast seda, kui Svante Sture noorem 1562 likvideeris seal asunud asula Vrå by. 

Loss sai praeguse renessanss-stiilis ilme 1630.–1640. aastatel riiginõunik Peder Banéri omanduses. Praegu on see üks Rootsi esinduslikumaid 17. sajandi losse. Loss kuulus enam-vähem kogu aeg Banéride suguvõsale. 1687–1727 kuulus ta küll krahv Mauritz Vellingkile, kuid läks siis tagasi Banéridele, kes elasid seal 1934. aastani. Praegune omanik on Wilhelm Bergengren Bergengreni aadlisuguvõsast. 

Ekenäsi omanik asendas pikka aega ka kirikhärrat Örtomta pastoraadi kaplanina (komminister).

Turism
Lossis praegu ei elata. Seal korraldatakse ekskursioone ja kummitusrännakuid. Legendi järgi olevat lossi ühte keldrisse – Nisse koopasse (Nisses håla) – üks poiss sisse müüritud. 

Igal aastal peetakse Ekenäsis rüütliturniir, mis kogub palju vaatajaid. 

Aastal 1974 kuulutati Ekenäsi loss arhitektuurimälestiseks.

Välislingid

Koduleht
Ekenäsi rüütliturniirid(rootsi keeles)

Rootsi lossid
Linköpingi vald
Läckö loss

Läckö loss on loss Rootsis Västra Götalandi läänis Lidköpingi vallas Vänerni järve Kållandsö saarel. 

Loss on avalikkusele avatud. Suviti korraldatakse seal mitmesuguseid näitusi. Lossi juurde on rajatud selline ürdiaed, nagu see võis välja näha 350 aastat tagasi. Sinna pääseb autoga, kohaliku bussiga ja laevaga. 

Aastal 1298 hakati Skara piiskopi Brynolf Algotssoni korraldusel ehitama kuningataluks mõeldud linnust, mis koosnes kolmest-neljast müüriga ümbritsetud hoonest. Asukoht oli Skara piiskopkonna keskpaik. 1470ndail toimunud tulekahju järel lasi piiskop Brynolf Gerlachsson varemed lammutada.

Pärast Västeråsi riigipäeva 1527 läks mõis Rootsi kroonile ning sellest sai läänivaldus. 
Magnus Gabriel De la Gardie oli lossi omanik 17. sajandi keskel ning tema andiski sellele praeguse väljanägemise. 

Aastani 1719 renditi lossi välja eraisikutele, kuna lossi haldasid Rootsi krooni ülevaatajad (hauptman), keda hiljem nimetati lossikirjutajateks   (slottsskrivare). Üldine vastutus krooni omandi eest lasus kammerkolleegiumil ja selle käepikendusel läänivalitsusel Mariestadis. 

Aastal 1731 sai Läckö kuninglikuks lossiks, kuid kuningatalu renditi endiselt välja. 

Aastal 1810 sai lossist jälle läänivaldus 'Sikajocki nime all. See nimi ei läinud käibele, kuid Maamõõtmisamet kasutab seda endiselt. 

Aastal 1990 võttis tegevuse üle Sihtasutus Läckö Instituut  (Stiftelsen Läckö Institutet), mis kannab nüüd nime Stiftelsen Läckö Slott. Aastast 1993 haldab Läckö lossi Riigi Kinnisvaraamet. Lossi ametlik nimi on Sikajocki.

Välislingid
Lossi koduleht
Lossi ajalugu (rootsi keeles)

Rootsi lossid
Västra Götalandi lään
John Rawls

John Rawls (21. veebruar 1921 – 24. november 2002) oli USA filosoof. Teda peetakse üheks olulisemaks 20. sajandi ingliskeelseist poliitilistest filosoofidest ja mõjukaimaks liberalismi pooldajaks pärast John Stuart Milli. 

Ta on poliitilise filosoofia professor Harvardi Ülikoolis ning raamatute "A Theory of Justice" (1971), "Political Liberalism", "Justice as Fairness: A Restatement" ja "The Law of Peoples" autor.

Rawls on arvanud, et erinevused sotsiaalses staatuses, võimus, rikkuses ja intelligentsuses annavad privilegeeritud ühiskonnaliikmetele ebavõrdse positsiooni ka moraalireeglite suhtes.

Rawls konstrueerib hüpoteetilise olukorra, kus inimesed arutavad läbi ning kehtestavad enne ühiskonda astumist ühiskonnaelu reeglid, kuid olles teadmatuse loori taga oma tulevase ühiskondliku positsiooni või ühiskonnakihti kuulumise osas. Oht olla vaene, võimuta ja allasurutud paneks Rawlsi arvates inimesed koostama reegleid, mis toetaks kehvemaid, kuna nemad vajavad kõige rohkem toetust, samas kui paremal järjel olevad inimesed saavad hakkama ilma kõrvalise abita.

Eesti keeles
Rawlsi artikkel "Õiglus kui ausameelsus" ilmus 2002. aastal kogumikus "Kaasaegne poliitiline filosoofia. Valik esseid".

Tunnustus
John Rawls valiti 1974. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Ameerika Ühendriikide filosoofid
Analüütilised filosoofid
Sündinud 1921
Surnud 2002
Vaindloo hiidrahn

Vaindloo hiidrahn asub Vaindloo saarel ning on mahu alusel suuruselt neljas rändrahn Eestis.

Ümbermõõt 38,6 m, laius 10,1 m, kõrgus 7,7 m.

Rahnu koordinaadid on .

Vaata ka 
Eesti hiidrahnude loend

Välislingid 
 

Eesti rändrahnud
Haljala vald
Kaitstavad looduse üksikobjektid
Kristiina Ross

Kristiina Ross (sünninimi Kristiina Kross; sündinud 3. juunil 1955 Tallinnas) on eesti keeleteadlane ja tõlkija.

Elukäik 
1978. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal. Samal aastal asus ta tööle Eesti Keele ja Kirjanduse Instituuti. 1984. aastal sai filoloogiakandidaadi kraadi.

1992. aastast peab ta Eesti Humanitaarinstituudis loenguid.

Ta on uurinud eesti ja teiste läänemeresoome keelte grammatikat, samuti on ta avaldanud artikleid eesti varasema piiblitõlke tekstoloogiast. 1985. aastal ilmus temalt EELK Usuteaduste Instituudi toimetiste hulgas kaheosaline "Heebrea keel algajatele".

Ta on "Eesti keele grammatika I-II" (1993–1995) kaasautoreid.

Ross on tõlkinud heebrea luulet (valimik "Uni Jeruusalemmas") ning prantsuse keelest Blaise Pascali "Mõtted" ja markii de Sade'i "Justine ehk Vooruse õnnetused".

Isiklikku 
Ta on Helga ja Jaan Krossi tütar. 
Ta on abielus muusikateadlase Jaan Rossiga.
Nende tütar on Johanna Ross.

Tunnustus 
 1995 – riiklik teaduspreemia
 1996 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (iIukirjanduslik tõlge võõrkeelest eesti keelde: "Uni Jeruusalemmas")
 1998 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (ilukirjanduslik tõlge võõrkeelest eesti keelde: Blaise Pascali "Mõtted")
 1999 – Mõõdukate erakonna kultuuriauhind
 2000 – ajakirja Keel ja Kirjandus aastaauhind
 2002 – ajakirja Keel ja Kirjandus eriauhind
 2003 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2007 – Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhind
 2010 – ajakirja Keel ja Kirjandus aastaauhind

Viited

Välislingid 

Video ettekandest "Mis on teadustekst?"
Lugu sellest, kuidas keskaegsed juutuuberid eesti keelt ehitasid, EPL, 15. november 2022

Eesti keeleteadlased
Eesti tõlkijad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhinna laureaadid
Sündinud 1955
Svenstorpi loss

Svenstorpi loss asub Rootsis Skåne läänis Lundi vallas Lundist 8 km põhja pool.

Lossi lasi 1596. aastal ehitada Beata Hvitfeldt, kes oli Taani kuninga Christian IV mõjuvõimas õuedaam. Arhitekt oli Hans Steenwinkel. 1676. aasta novembris peatus enne Lundi lahingut lossis Taani kuningas Christian V. Pärast Rootsile võidukalt lõppenud Lundi lahingut magas Rootsi kuningas Karl XI samas toas ja voodis, kus oli maganud Christian V.

Alates 1723. aastast on loss kuulunud Gyllenkrokide suguvõsale ning praegu elavad siin Nils ja Merrill Gyllenkrok koos perega.

Rootsi lossid
Lundi vald
Tarawa South

South Tarawa (gilberti ja inglise keeles Teinainano Urban Council või TUC) on ametlik Kiribati Vabariigi pealinn. Linn asub Tarawa atollil.  Teinainano tähendab "masti alumine osa", mis viitab atolli purjelaevaga sarnasele kujule. Geograafilised koordinaadid on 1°19' N 172°58' E.

South Tarawa rahvaarv on 40 311 inimest (2005).

South Tarawa koosseisu kuulub neli omavalitsust, kus asuvad erinevad riigiasutused ja peamised ettevõtted. Need omavalitsused on: Betio, Bairiki, Bonriki, Bikenibeu (nad kõik asuvad samanimelistel saartel).

Kõige lõunapoolsemas Betio omavalitsuses asub riigi peamine sadam, atolli peamine elektrijaam, mitu riigiasutust, Mereinstituut (The Maritime Training Institute) jm.

Bairiki omavalitsuses asuvad Presidendi residents, Riigikogu (Ambo saarel), mitu ministeeriumi, Kiribati Riigikohus, postkontor ja linnaturg.

Bonriki omavalitsuses asub South Tarawa suurim 60-kohaline hotell, Haridusministeerium, Õpetajate seminar (The Teachers Training College), riiklik haigla.

Bikenibeu omavalitsuses asub lennujaam ja Keskkonnaministeerium.

Bonriki ühendavad Betioga palju tamme.

Mõnikord nimetatakse Kiribati pealinnaks Bairiki, kus varem asusid Presidendi residents ja Riigikogu.

Bairiki 
Bairiki on küla ja saar ning nad on praegu South Tarawa osa.  Varem oli ta ise Valitsuse asukoht ja niimoodi Kiribati pealinn. Külas asub üks kolmest Kiribati postkontorist. 

Bairiki saar on Tarawa Atolli kõige lõunapoolsem saar. Umbes 9 saart Kiribati territooriumil on suuremad kui Bairiki.

Pealinnad
Kiribati
Tyresö loss

Tyresö loss asub Rootsis Stockholmi läänis Tyresö vallas, 25 km kaugusel Stockholmist. 

Lossi hakati ehitama 1620. aastatel Gabriel Oxenstierna käsul ning tood lõpetati 1636. Gabriel Oxenstierna lasi ehitada ka Tyresö kiriku, mis õnnistati tema matuste ajal 1641. 

1648. aastal pärandus loss Maria Sofia de la Gardie'le, kes asutas lossi ümbrusesse palju väikeseid tööstusettevõtteid. 

1770. aastail loss moderniseeriti ning rajati Inglise aed, mis oli tollal esimene Rootsis. Aed on korras tänaseni. 

1892. aastal ostis lossi markiis Claes Lagergren ja lasi suures osas ehitada ümber rahvusromantilises stiilis. Pärast markii surma 1930 läks loss Skandinaavia Muuseumile.

Rootsi lossid
Tyresö vald
Neste

Neste on Soome kütuseettevõte, mis loodi praegusel kujul 2004. aastal. Ettevõtte nimi oli 1948. aastast Neste, seejärel Fortum Oil ja Neste Oil.

Neste peakorter asub Espoos. Ettevõtte aktsiad on noteeritud Helsingi börsil.

Neste rajati 1948 Soome riikliku naftatöötlusettevõttena, et tagada kütuse kättesaadavus Soomes. Ettevõte töötas välja nafta rafineerimise tehaste võrgu ja vastava tehnoloogia. Nestele kuulus kütusemonopol Soomes kuni turu avamiseni 1990. aastatel. Neste oli esimene, kes hakkas Soomes naftat töötlema, plasti tootma ja maagaasi müüma. Tänapäeval omab Soome riik 50,1% Neste Oilist.

1998 ühines Neste elektrijaamaga Imatran Voima Oy ettevõtteks Fortum Oy. 2005. aastal eraldati sellest naftat töötlev osa ja selle põhjal taasloodi Neste.

Nestel on umbes 900 teenindusjaama Soomes ning kokku 270 Eestis, Lätis, Leedus, Poolas ja Venemaal. Jaanuaris 2009 oli Eestis 43 tanklat, neist 24 Tallinnas.

Neste on moodustanud suuri ühis- ja tütarettevõtteid. 1994 moodustas ta maagaasi importiva ja müüva ettevõtte Gasum Oy, kus 25% aktsiate omanik on Gazprom. Samal aastal eraldas ta enda polüolefiini tootva osa ning moodustas selle põhjal peamiselt polüetüleeni ja polüpropüleeni tootva ettevõtte Borealis, mis on ühisettevõte Norra naftatootja Statoiliga, kuigi selle peakorter asub Viinis. 2004 moodustas ta USA ettevõttega Jacobs Engineering ühisettevõtte Neste Jacobs.

Ettevõtte käive oli 2005. aastal 8,2 miljardit eurot ja kasum 546 miljonit eurot. 2006. aastal olid vastavad näitajad 12,7 miljardit ja 854 miljonit.

Neste Oili Eesti tütarfirma
Eestis alustas Neste Oil tegevust 1989. aastal. Eestis on ta kandnud nime Neste Eesti AS (sageli kasutatud lühikuju: Neste).

2011. aastal müüs Neste 93,85-protsendilise osaluse oma Eesti tütarfirmas Reola Gaas Alexela Grupile.

Viited

Välislingid 
 Neste sait
 Neste Oili soomekeelne sait
 Neste Eesti sait

Soome ettevõtted
Kütusefirmad