Eesti taasiseseisvumine

Eesti taasiseseisvumine ehk Eesti iseseisvuse taastamine oli Eesti Vabariigi de facto taastamine 20. augustil 1991 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu otsusega Eesti riiklikust iseseisvusest.

Otsuse vastuvõtmise ajend oli isehakanud Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee korraldatud riigipöördekatse Nõukogude Liidus.

Eellugu

Sündmusi kuni 1987 aastani 
1974. aastal jõudis Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Eesti Demokraatliku Liikumise ja Eesti Rahvusrinde märgukiri ÜRO Peaassambleele ja ÜRO peasekretärile, milles paluti abi Eesti omariikluse taastamiseks. Eesti Demokraatliku Liikumise ja Eesti Rahvusrinde programmiliste dokumentide arutelu käigus oli kujunenud välja suund taasiseseisvumisele.

1979. aastal saatsid nelikümmend viis Eesti, Läti ja Leedu kodanikku märgukirja ÜRO peasekretärile ning NSV Liidu, Saksamaa LV, Saksa DV ja Atlandi hartale alla kirjutanud riikide valitsustele. Märgukiri sisaldas nõuet avalikustada Molotovi-Ribbentropi pakt koos selle salaprotokollidega, kuulutada need allakirjutamise hetkest alates õigustühisteks ning taastada Balti riikide iseseisvus.

28. oktoobril 1980 valmis "Avalik kiri Eesti NSV-st" ("40 kiri") mis pandi teele nädal hiljem. Kirja esimese versiooni koostas Jaan Kaplinski. 40 allakirjutanud haritlast püüdsid kaitsta venestamise taustal eesti keelt ja mõni nädal varem meeleavaldustega välja astunud koolinoori Nõukogude okupatsioonivõimude omavoli eest. See oli katse astuda avalikku poliitilisse dialoogi Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei territoriaalse allüksuse Eestimaa Kommunistliku Parteiga.

Sündmusi 1987 - 1991 
23. augustil 1987 toimus Tallinnas Hirvepargis esimene rahva omaalgatuslik poliitiline meeleavaldus okupeeritud Eestis, mille eesmärgiks oli nõuda avalikult Molotovi-Ribbentropi pakti ja selle salaprotokollide avalikustamist ning pakti tagajärgede likvideerimist.

26. septembril 1987 ilmus Tartu ajalehes Edasi "Ettepanek: kogu Eesti NSV täielikule isemajandamisele" ehk IME ettepanek. Kirjutise autoriteks olid märgitud Siim Kallas, Tiit Made, Edgar Savisaar ja Mikk Titma (ka "nelja mehe ettepanek"). Pakuti välja majandusprogrammi idee, kuidas Eesti NSV peaks saavutama majandusliku iseseisvuse Nõukogude Liidu koosseisus.

1. ja 2. aprillil 1988 toimus toimus Toompea lossis 1988. Eesti NSV loominguliste liitude juhatuste ühispleenum, mille ametlik eesmärk oli loovliitude osa arutamine NLKP XXVII kongressi otsuste täitmisel ja XIX üleliiduliseks parteikonverentsiks valmistumisel. Kritiseeriti aga Eestis “ülal” valitsevat perestroikat ning glasnostit tõrjuvat hoiakut ja demokratiseerimisprotsessi aeglust. Nõuti vabariigi üleviimist isemajandamisele, oma kodakondsuse sisseseadmist, ENSV suveräänsust. Resolutsiooni 19. punkt sisaldas rahulolematust Karl Vaino ja Bruno Sauli tegevusega.”

11. septembril 1988 toimus Tallinna lauluväljakul rahvaüritus (nö laulva revolutsiooni põhisündmus) "Eestimaa Laul" enam, kui 100 000 osavõtjaga.  Esitati avalikult poliitilisi nõudmisi ja kuulati ning lauldi isamaalisi laule. Ühes kõnes nõudis Trivimi Velliste esimest korda avalikult Eesti iseseisvuse taastamist.

16. novembril 1988 võttis Eesti NSV Ülemnõukogu otsusega vastu "Deklaratsiooni Eesti NSV suveräänsusest", millega deklareeris oma seaduste ülimuslikkust Eesti NSV territooriumil. Ühtlasi võttis Ülemnõukogu vastu sellekohase põhiseaduse muudatuse Eesti NSV õigusaktide ülimuslikkusest NSV Liidu seaduste suhtes. Samal päeval võttis Eesti NSV Ülemnõukogu vastu ka Resolutsiooni liidulepingust.

23. augustil 1989 korraldati Eestis, Lätis ja Leedus ühine poliitiline massimeeleavaldus Balti kett (läti Baltijas ceļš, leedu Baltijos kelias), mille eesmärk oli demonstreerida maailmale Baltimaade vabadustahet ja juhtida tähelepanu NSV Liidu ja Saksamaa vahel poole sajandi eest sõlmitud Molotovi-Ribbentropi paktile.

24. veebruaril 1990 toimusid Eestis rahvaalgatuse tulemusel Eesti Kongressi valimised. Algkoosseisu kuulus 499 hääleõiguslikku liiget ja 43 Eesti Vabariigi kodakondsuse taotlejate seast valitud sõnaõiguslikku liiget. Kongressi esimene istungjärk toimus 11.–12. märtsil 1990 Estonia kontserdisaalis. Eesti Kongressi liikmed valisid enda hulgast täidesaatva organi Eesti Komitee. Selle esimeheks valiti Tunne Kelam. Eesti Kongressi peamine eesmärk oli Eesti Vabariigi taastamine selle seadusliku kodanikkonna poolt õigusliku järjepidevuse alusel.

22. oktoobril 1990 kehtestas Eesti Vabariigi Ülemnõukogu seadusega Eesti Vabariigi majanduspiiri süsteemi ja majanduspiiri kontrolli. Eesti Vabariigi majanduspiiri seaduse kohaselt kontrolliti ja reguleeriti Eesti Vabariigi majanduspiiril sõidukite ja nendega veetavate kaupade liikumist üle piiri, teostati tollikontrolli  kaupade, esemete, raha, väärtpaberite ja väärismetallide sisse- ja väljaveo üle, teostati karantiinikontrolli ning rakendati kuritegevuse vastase võitluse abinõusid.

3. märtsil 1991 toimus referendum Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamise küsimuses.

Eelnenud sündmusi 1991. aasta augustis 
19. augustil 1991 algas Nõukogude Liidus riigipöördekatse. Selle põhjus oli Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei reaktsioonilise tiiva rahulolematus perestroika ja NSV Liidu nõrgenemise suhtes.

1991. aasta 20. augusti pealelõunal saabusid Pihkva dessantdiviisi dessantväelased Tallinna ja üritasid hõivata Tallinna teletorni. Vabatahtlikud asusid julgestama Toompead, raadio- ja telemaja. Rahvarinne korraldas Vabaduse väljakul miitingu, kus nõuti Eestile iseseisvust.

Otsuse vastu võtmine 20. augustil 1991 
Esmalt olid iseseisvumishääletuse vastu kuus kristlikku demokraati, eesotsas Mart Laari ja Illar Hallastega, ning alalhoidliku nn EKP (Eestimaa Kommunistlik Partei) tiiva 14 sõltumatut demokraati, teiste seas Jaak Allik, Indrek Toome ja Mikk Titma. Hiljem otsustasid mõned neist poolt hääletada. Vastuolijad põhjendasid oma seisukohti erinevalt. Illar Hallaste küsis: "Iseseisvus? Mis see meile annab? Kas tahate end teist korda okupeerida lasta?", Jaak Allik aga ütles: "Mis mõtet sellel on, kui rinnaga kuulipildujapesa ette viskume?"

20 augustil kell 23:03 oli 105-liikmelisest Eesti Vabariigi Ülemnõukogust kohal 70 rahvasaadikut.
 
Otsuse poolt hääletas 69 rahvasaadikut: Ülle Aaskivi, Mati Ahven, Andres Ammas, Tõnu Anton, Uno Anton, Lembit Arro, Hillar Eller, Kaljo Ellik, Ignar Fjuk, Illar Hallaste, Liia Hänni, Arvo Junti, Jaak Jõerüüt, Rein Järlik, Ants Järvesaar, Villu Jürjo, Hillar Kalda, Teet Kallas, Peet Kask, Johannes Kass, Kalju Koha, Valeri Kois, Mai Kolossova, Jüri Kork, Toomas Kork, Heino Kostabi, Ahti Kõo, Tiit Käbin, Ants Käärma, Mart Laar, Marju Lauristin, Enn Leisson, Jüri Liim, Jaan Lippmaa, Alar Maarend, Tiit Made, Mart Madissoon, Tõnis Mets, Aavo Mölder, Ülo Nugis, Ants Paju, Eldur Parder, Heldur Peterson, Andrei Prii, Priidu Priks, Jüri E. Põld, Enn Põldroos, Koit Raud, Jüri Reinson, Andrus Ristkok, Jüri Rätsep, Arnold Rüütel, Tõnu Saarman, Edgar Savisaar, Hanno Schotter, Lehte Sööt, Aldo Tamm, Rein Tamme, Andres Tarand, Indrek Toome, Enn Tupp, Ain Tähiste, Uno Ugandi, Ülo Uluots, Heinrich Valk, Ants Veetõusme, Rein Veidemann, Helgi Viirelaid, Vaino Väljas. 

Vastu ega erapooletuid saadikuid ei olnud. 

Kaido Kama oli küll kohal, kuid jättis hääletamata. 

Eesti Vabariigi Ülemnõukogu otsuse Eesti riiklikust iseseisvusest kinnitas haamrilöögiga Ülo Nugis.

Eesti Vabariigi Ülemnõukogu otsus lähtus Eesti Vabariigi järjekestvusest rahvusvahelise õiguse subjektina. Otsus oli kooskõlastatud Eesti Komiteega ning võeti vastu Eesti Vabariigi Ülemnõukogu istungil 20. augustil 1991 kell 23.03. Sama dokumendiga otsustati moodustada Eesti Vabariigi põhiseaduse väljatöötamiseks Põhiseaduse Assamblee ja viia läbi Eesti Vabariigi uue põhiseaduse järgi Eesti Vabariigi parlamendivalimised 1992. aasta jooksul.  Põhiseaduse Assamblee koosseis kujundati "delegeerimise teel Eesti Vabariigi kõrgeima seadusandliku riigivõimuorgani Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ning Eesti Vabariigi kodanikkonna esinduskogu Eesti Kongressi poolt".

Tagantjärele on Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja Eesti Kongressi ühisele otsusele jõudmist nimetatud oluliseks sündmuseks. Paul-Eerik Rummo sõnul on nii pragmaatiliselt kui ka puht-riigiõiguslikult väga hea, et otsustati taastada 1918. aastal sündinud Eesti Vabariik ega tekitatud mingit uut, Nõukogude Liidust lahku löönud moodustist.

Iseseisvuse taastamine või taasiseseisvumine? 
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu 1991. aasta "Otsus Eesti riiklikust iseseisvusest" põhines Eesti Vabariigi õiguslikul järjepidevusel, seetõttu on peetud korrektsemaks sõnastust "Eesti iseseisvuse taastamine". "Taasiseseisvumine" ei ole nii täpne. Nimetatud otsuse sõnastuse kohaselt otsustas Ülemnõukogu "kinnitada Eesti Vabariigi riiklikku iseseisvust", mis eeldab, et õiguslik järjepidevus ei ole vahepeal lakanud. Samal põhjusel ei peeta korrektseks kõnelda Eesti kontekstis "esimesest vabariigist" ja "teisest vabariigist", mida Prantsuse analoogia põhjal on mõnikord tehtud.

Eeltoodud seisukohaga ei nõustu sugugi kõik ajaloolased ja poliitikud. Eelkõige Edgar Savisaare ja Keskerakonna initsiatiivil on hakatud tähistama 20. augustil Eesti taasiseseisvumispäeva.

Järgnenuid olulisi sündmusi 
21. augustil 1991 kukkus riigipöördekatse Moskvas läbi, misjärel normaliseerus olukord ka Eestis. 

22. augustil tunnustas Island Eesti Vabariiki.

24. augustil tunnustas Vene NFSV Eesti iseseisvust.

6. septembril tunnustas Balti riikide iseseisvust NSV Liidu Riiginõukogu.

17. septembril võeti Eesti Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni liikmeks.

Ebaõnnestunud riigipöördekatse järel lagunes NSV Liit osadeks. Mitu liiduvabariiki kuulutas välja iseseisvuse ning detsembris 1991 saatis president Mihhail Gorbatšov NSV Liidu laiali.

Juunis 1992 viidi Eestis läbi rahareform, millega vahepeal tohutu inflatsiooniga väärtuse kaotanud Vene rublad vahetati Eesti kroonide vastu.

28. juunil toimunud referendumil kiitis rahvas suure ülekaaluga heaks uue Eesti põhiseaduse.

20. septembril 1992 toimusid esimesed Riigikogu valimised pärast Eesti taasiseseisvumist. Samal päeval toimus ka presidendivalimiste esimene voor.

Vaata ka 
 Üleminekuperiood (1990–1992)
 20. Augusti Klubi
 20. augusti mälestuskivi
 Eesti Komitee
 Põhiseaduse Assamblee

Viited

Välislingid
 Vello Leito "Ükskord-me-võidame-niikuinii- meeste võit võib olla lähedal"
 “Iseseisvuse anatoomia.” Autorite kollektiiv: Rafik Grigorjan, Mihhail Bronštein, Viktor Palm, Leonid Stolovitš, Rein Veidemann, Igor Rosenfeld).  Tartu-Peterburg, Kripta 2004. ISBN 5-98451-007-3
 "Ajalooline stenogramm: loe, mis toimus ülemnõukogus 19. augustil 1991? Osa I" Delfi, 19. august 2011
 Marju Lauristin. "21 aastat tagasi: kuidas saavutada iseseisvus?" EPL, 18. august 2011
 Juri Felštinski. „Augustiputši” tagamaadest. Eesti Ekspress 20. august 2015.
 Üheskoos. Kümme lugu Eesti iseseisvuse taastamisest. 

Eesti poliitilised sündmused
1991. aasta Eestis