joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mäng sõiduplaaniga

"Mäng sõiduplaaniga" on Seichō Matsumoto 1958. aastal ilmunud kriminaalromaan.

Esmakordselt ilmus jutustus ajalehe joonealusena aastatel 1957–1958. Raamatuna andis selle esimesena välja Jaapanis 1958. aastal kirjastus Kobunsha. Inglise keeles avaldati romaan pealkirjaga "Points and Lines".

Sisututvustus 
Jutustuse sündmused leiavad aset Fukuoka linnas. N. ministeeriumi ühe osakonna juhataja abi Kenichi Sayama ja tema armuke on sooritanud enesetapu. Uurimise edenedes avastab peategelane end peagi valitsuse ja N. ministeeriumi vahelisest altkäemaksuafäärist.

Tegelaskujud 
 Jutaro Torigai – Fukuoka prefektuuri uurija
 Kiichi Mihara – Tōkyō politsei departemangu teise uurimisosakonna inspektori abi
 Kenichi Sayama (alias Taizo Sugaware) – N. ministeeriumi direktori asetäitja
 Hideko Kuwayama (alias O-Toki) – ettekandja Tōkyō restoranis Koyuki
 Tatsurou Yasuda – ettevõtja
 Ryouko Yasuda – Tatsurou naine
 Kitaro Sasaki – N. ministeeriumi sekretär

Eestikeelsed väljaanded 
Eesti keeles ilmus teos Eesti Raamatu kirjastuselt sarjas "Mirabilia" 1974. aastal Agu Sisaski tõlkes.

Professionaalsed arvustused 
 Amazon.com: 
 Library Thing:

Viited

Välislingid 
 Seicho Matsumoto. "Mäng sõiduplaaniga". "Mirabilia", Eesti Raamat 1974. leo.ee
 Points and Lines by Seicho Matsumoto. Goodreads Inc 
 A Writer's Website: Seicho Matsumoto's "Points And Lines": The Shortest Distance Is The Truth. Blogi The World of Wolcott Wheeler, 28. jaanuar 2007
  松本清張の「点と線」を歩く 東京編 (Seicho Matsumoto. "Points and Lines". Walking Guide Toukyou). Tokyo Kurenaidan, 29. september 2007
 Michael E. Grost. The Mystery Fiction of SEICHŌ MATSUMOTO. Mystery File, 11. märts 2011 

Jaapani romaanid
Kriminaalkirjandus
Mirabilia
1958. aasta kirjandusteosed
Madarik

Madarik (Sherardia arvensis) on Eestis esinev võõrliik sugukonnast madaralised. 

Madarik toodi esmakordselt Eestisse (Tartu botaanikaaeda) 1904. aastal, kust hiljem ka loodusesse pääses .

Viited

Välislingid 
 

Madaralised
Eesti taimed
Kristjan Zobel

Kristjan Zobel (sündinud 19. mail 1960 Tallinnas) on eesti ökoloog. 

Ta lõpetas aastal 1978 Tallinna 7. Keskkooli. Aastal 1983 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli.

Kaitsnud doktoritöö õhusaaste mõjust Baikali järve ümbruse samblikele. Ta on ökoloogia õppejõud ja mitme teaduskraadi kaitsnu juhendaja.

Ta on Tartu Ülikoolis taimede evolutsioonilise ökoloogia korraline professor ning ökoloogia ja maateaduste instituudi botaanika osakonna juhataja.

Isiklikku
Tema isa on arhitekt ja arhitektuuriajaloolane Rein Zobel, vend on bioloog Martin Zobel.

Viited

Välislingid 
 
 Kristjan Zobel ja ökoloogia YouTube

Eesti ökoloogid
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Eesti vabamüürlased
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1960
Asko Lõhmus

Asko Lõhmus (sündinud 12. juulil 1974) on Eesti ökoloog, keskkonnateadlane ja looduskaitsja.

Ta lõpetas 1992. aastal Tartu 2. Keskkooli hõbemedaliga. 1998. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna bioloogia erialal bakalaureuseõppes, 1999. aastal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna loomaökoloogia magistriõppes. 2003. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonnas doktoritööd.

Asko Lõhmuse teadustöö põhiteemadeks on metsade bioloogiline mitmekesisus ja struktuur, ohustatud liikide elupaigavalik, nende elupaikade kaitse teaduslikud alused, Eesti linnustiku seisund ja seire.

Lapsepõlves huvitas Lõhmust ornitoloogia. 1999. aastal kaitses ta magistritöö "Regulaarsed fluktuatsioonid Eesti röövlinnupopulatsioonides ja nende seos uruhiirlaste dünaamikaga" ja 2003. aastal doktoritöö röövlindude elupaigaeelistuste teemal, mõlemad Raivo Männi juhendamisel. Lõhmus on saanud mitmeid teaduspreemiaid ja tunnustusi, mh riikliku teaduspreemia põllumajandusteadustes, Tartu Ülikooli aumärgi ja Noore looduskaitsja auhinna. Ta on osalenud Eesti punase raamatu, Eesti metsanduse arengukava, Eesti looduskaitse arengukava ja Eesti säästva metsanduse standardi koostamisel ning projektides "Uudsed ökosüsteemid ja ökoloogiline taastamine säästva looduskasutuse kontekstis" ja "Kõdusoometsade looduskaitseperspektiiv". Lõhmus on ligikaudu 25 rahvusvahelise teadusajakirja retsensent. Ta on aastaid keskendunud metsaökoloogiale. 

Lõhmus on juhendanud kuus doktoritööd ja kümme magistritööd, 2018. aasta jaanuari seisuga juhendab nelja doktoranti. Lõhmus esines 2018. aasta märtsis seminaril "Looduskultuuri seminar: loodushoiu sõnumid".

Töö 
 RMK teadusnõukogu (2008–)
 Eesti metsandusnõukogu (2012–)
Tartu apell (2018–2018)

Tunnustus
 2005 Eestimaa Looduse Fondi noore looduskaitsja auhind
 2005 ajakirja Eesti Mets aasta autor
 2010 Tartu Ülikooli aumärk

2011 Eesti looduskaitsemärk
2011 Eesti teaduspreemia põllumajandusteadustes
2016 Tartu Ülikooli parim õppejõud
2017 Eesti Eluteaduse Hoidja
2017 Aasta keskkonnategu
2018 Postimehe aasta inimene (põhjus: võttis osa 2017. aasta metsandusteemalisest arutelust)

Isiklikku
Asko Lõhmus on kahe lapse isa. Tema isa oli kirjanik Aivo Lõhmus.

Viited

Välislingid
Martin Pau 2006. Asko Lõhmus rügab metsade kaitseks. Postimees.

Eesti ökoloogid
Eesti zooloogid
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1974
Kristjan Luts

Kristjan Luts (sündinud 14. veebruaril 1985) on Eesti ajaloolane ja restauraator.

Luts õppis aastatel 1992–2003 Tallinna Inglise Kolledžis. 2006. aastal lõpetas ta ajaloolasena Tartu ülikooli, 2009. aastal sai ta Warwicki ülikoolist magistrikraadi lähiajaloo erialal. 2017. aastal sai ta Tartu ülikoolist filosoofiadoktori kraadi ajaloo erialal. Ta on täiendanud end Eesti Kunstiakadeemias ja Harvardi ülikoolis. 

Aastatel 2004–2014 töötas ta Eesti Sõjamuuseumis, nendest 2009–2014 direktorina. Pärast seda on ta olnud vabakutseline.

Välislingid

Eesti ajaloolased
Eesti muuseumitöötajad
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1985
Eesti restauraatorid
Mask

Mask on ese, mida tavaliselt hoitakse näo ees kaitse-, varje-, moondamis-, rituaal-, esinemis- või meelelahutuseesmärgil. 

Maskid on ajaloo vältel kogu maailmas olnud väga tähtsad rituaalide läbiviimisel. Koos näitekunsti arenemisega rituaalidest said maskid ka oluliseks teatri osaks. Naervast (komöödia) ja nutvast (tragöödia) maskist on saanud teatri ja näitekunsti sümbol. Rituaalsed ja teatris kasutatavad maskid on näokatted, mille eesmärk on muuta kandja mittetuntavaks või teha ta teatud inimese või olendi näoliseks.

Kaitsemaskid 
Kaitsemaskide põhiline eesmärk on hingamisteid kaitsta bakterite, viiruste, tolmu, saastunud vedeliku pritsmete eest. Meditsiinilised maskid kaitsevad nii patsienti kui ka arsti bakterite eest. Respiraator (klapiga mask) on põhiliselt kasutusel tolmustes tingimustes, aga on ka respiraatoreid, mida tarvitatakse bakterite ja viiruste tõrjeks.

Praktilised maskid

Maske kasutatakse ka praktilistel eesmärkidel, enamasti on neil kaitsefunktsioon.
gaasimask
hapnikumask
keevitusmask
kirurgimask
kirurgiline mask
narkoosimask
sukeldumismask
tolmumask
vehklemismask

Keevitusmaske

Vaata ka

Agamemnoni kuldmask
Maskeraad
Respiraator
Surimask

Viited 
Peakatted
Metskass

Metskass (Felis silvestris) on perekonda kass (Felis) kuuluv loomaliik.

Metskassil on mitmeid alamliike, neist Euroopas esineb peamiselt üks (Felis silvestris silvestris), kes elab mägimetsades, on enamikus paikades kaitse all.
 
Eestis metskassi ei esine. Ent metskass elas Eestis arvatavasti atlantilisel kliimaperioodil.

Alamliigid
Metskassil eristatakse mitmeid alamliike, nende hulgas aafrika metskassi (Felis silvestris lybica).

Vaata ka
Kodukass (Felis catus)

Kaslased
Patrik Göransson

Johan Patrik Göransson (sündinud 27. detsembril 1967 Uddevallas) on Eestis tegutsev rootsi vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1986 Uddevallas Agnebergi gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1989–1994 Göteborgi Ülikooli usuteaduskonnas ja aastatel 1995–1996 Uppsalas pastoraalseminaris. Ta ordineeriti 9. juunil 1996 õpetajaks.

Ta teenis aastatel 1996–1998 abiõpetajana Jõhvi Mihkli kogudust ja aastatel 1998–2000 abiõpetajana Göteborgi Pauluse kogudust. Ta teenib aastast 2000 Tallinna Rootsi-Mihkli kogudust. Lisaks sellele oli ta aastatel 2007–2011 Tallinna praostkonna abipraost.

Tunnustused
2007 Aasta vaimulik 
2017 Valgetähe V klassi teenetemärk 
2021 EELK Kuldrist

Viited

Kirjandus
"Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Eestis teenivad vaimulikud: seisuga 1. juuli 2013". Koostanud Kristjan Luhamets ja Ülle Keel. EELK Konsistoorium. Tallinn 2013

Välislingid
Tauno Toompuu. Aasta vaimulik 2007 Patrik Göransson, Meie Kirik, 20. veebruar 2008 
Tiiu Pikkur. Patrik Göransson usaldab oma elus alati Jumala juhtimist, Eesti Kirik, 12. märts 2008
Raivo Juurak. Ei eestlane, rootslane ega taanlane ole igakord see, kellena ta esineb, Õpetajate Leht, 18. detsember 2009 
Rootsi vaimulik: eestlasele kui endisele nõukogude inimesele meeldib kannatada, Õhtuleht, 6. jaanuar 2010

Jõhvi Mihkli koguduse vaimulikud 
Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse vaimulikud 
Rootsi luteriusu vaimulikud 
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid 
Sündinud 1967
Väino Puura (geoloog)

Väino Puura (6. august 1935 Lutsu, Võrumaa – 14. jaanuar 2018) oli eesti geoloog.

Ta lõpetas 1959. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna.

Ta on olnud Tartu Ülikooli professor.

Ta uuris Läänemere piirkonna geoloogiat ja tektoonikat, tektooniliste rikkevööndite ja meteoriidikraatrite geoloogiat, mineraloogiat ja geokeemiat.

Tunnustus
2009 Valgetähe III klassi teenetemärk

Isiklikku
Väino Puura oli paleontoloog Ivar Puura ja geoloog Erik Puura isa. 

Tema vanavanaisa poolvenna pojapojapoeg on laulja Väino Puura.

Välislingid

"Püramiidi tipus", ETV, 30. aprill 2011

Eesti geoloogid
Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna professorid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1935
Surnud 2018
Lähis-Ida Tehnikaülikool

Lähis-Ida Tehnikaülikool (lühend METU) on Ankaras asuv avalik-õiguslik ülikool. Ülikool asutati 1956. Ülikoolis õpib umbes 23 000 tudengit ja 2700 doktoranti. Ülikool keskendub loodusteaduste, tehnoloogia ja arhitektuuri õpetamisele.

Välislingid
 METU ametlik koduleht

Türgi ülikoolid
Ankara
Eugen Wilhelm Mahr

Eugen Wilhelm Mahr (28. veebruar/12. märts 1882 Pärnu – 31. mai 1933 Pössneck) oli Eesti ja saksa vaimulik.

Ta õppis aastatel 1892–1901 Pärnus gümnaasiumis. Aastatel 1901–1902 töötas ta Pärnus koduõpetajana. Aastatel 1902–1908 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Sai heade tulemuste eest õpinguis kuldauraha. Aastal 1906 täiendas ennast Berliinis. Oli prooviaastal Torma Maarja koguduses (Andreas Laasi juures). Ordineeriti 5. juulil/18. juulil 1909 õpetajaks.

Mahr oli pärast ordineerimist Tartu praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1910–1918 oli ta Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Lahkus Saksamaale, oli aastatel 1919–1933 Pössnecki koguduse (asub Saale-Orla kreisis, Tüüringi liidumaal) õpetaja.

Viited 

Vastseliina Katariina koguduse vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1882
Surnud 1933
JK Kernu Kadakas

JK Kernu Kadakas on Eesti jalgpalliklubi.

Statistika ja loendid

JK Kernu Kadaka varasemad liigahooajad

Eesti jalgpalli karikavõistlused 

Eesti jalgpalliklubid
Saue vald
Frikadell

Frikadell on hakklihapallike. Tavaliselt frikadelle keedetakse või praetakse. Kasutatakse frikadellisupis või kartulitega, külmi frikadelle ka salatites.

Vaata ka
Kotlet

Lihatooted

fr:Boulette de viande#Europe
ja:ミートボール#各国のミートボール
zh:肉圓#世界各地的肉圓
Aare Evisalu

Aare Evisalu (26. aprill 1952 Võru – 7. mai 2011 Odessa) oli Eesti piirivalveametnik.

Ta lõpetas Pärnu 2. keskkooli, Golitsõno kõrgema piirivalvekooli ja kaugõppes Tartu ülikooli kriminaalõiguse erialal.

Ta juhtis pärast iseseisvuse taastamist Eesti piirivalve ülesehitamist. Aastal 1991 asus ta tööle piirivalveametisse, kus ta töötas algul juhtimiskeskuse ülemana ja alates 1993. aastast staabiülemana.

Tunnustused
 1998 – Kotkaristi teenetemärgi hõberist

Viited

Välislingid
 Suri Aare Evisalu Saarte Hääl, 10. mai 2011

Eesti piirivalvurid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Kotkaristi hõberisti kavalerid
Sündinud 1952
Surnud 2011
Tartu SK 10

Tartu SK 10 on endine Tartu jalgpalliklubi. 
2011. aasta hooajal teist aastat järjest II liiga lääne/lõuna tsooni võitnud, kuid eelmine kord Esiliiga kohast loobunud Tartu FC HaServ liitus hooaja eel Tartu SK 10 Premium meeskonnaga, et täita jalgpalliliidu Esiliigas mängimise tingimus, mis nõuab noortesüsteemi olemasolu.

Klubi meeskonda enam ei eksisteeri, kuid Tartu SK 10 Premium naiskond mängib Naiste Meistriliigas ning klubil on ka noorte võistkonnad.

Statistika ja loendid

Tartu SK 10 varasemad liigahooajad

2008–2011 mängiti Tartu FC HaServ nime all.

Tartu SK 10 Premium liigahooajad 2004–2010

Eesti jalgpalli karikavõistlused

Viited

Välislingid
Koduleht

Tartu jalgpalliklubid
Eesti endised jalgpalliklubid
Viimsi JK

Viimsi JK on 2000. aastal loodud Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Viimsis. Kuni 2015. aastani kandis klubi nime HÜJK Emmaste, 2016. aasta hooaja eel liituti Viimsi MRJK-ga.

Saavutused
Esiliiga B 
3. koht (1): 2014

II liiga lõuna/lääs
Võitjad (1): 2012
2. koht (1): 2010
3. koht (1): 2003

Statistika ja loendid

Varasemad liigahooajad ja karikavõistlused

1HÜJK Emmaste langes 1/16-finaalis, Viimsi MRJK jõudis veerandfinaali (sealt edasi Viimsi JK).

Vaata ka
Eesti jalgpalliklubide loend

Viited

Välislingid 
Viimsi JK jalgpall.ee

Eesti jalgpalliklubid
Viimsi vald
Austria Eurovisiooni lauluvõistlusel

Austria osales esimest korda Eurovisiooni lauluvõistlusel 1957. aastal Bob Martini esituses kõlanud looga "Wohin, kleines Pony?", mis jäi viimasele kohale.

Lisaks 1957. aastale on Austria jäänud viimaseks veel kuuel korral: 1961, 1962, 1979, 1984, 1988 ja 1991. aastal. 1966. aastal esindas Austriat Udo Jürgens lauluga "Merci, Chérie", mis oli Austria esimene võit. Sellega sai ORF õiguse ka korraldada 1967. aasta lauluvõistlust. 

Austria on korduvalt võistlustest eemaldunud. 1969. aastal boikoteeris Austria Hispaanias toimunud lauluvõistlust, sest Hispaaniat juhtis diktaator Francisco Franco. Ka 1970. aastal Austria ei osalenud, sest eelneval aastal läks esikoht jagamisele nelja riigi vahel. Sellel põhjusel lahkusid võistlusest ka mitmed teised riigid. 

Austria ei osalenud ka aastatel 1973 kuni 1975. 1998. kuni 2001. aastani Austria ei osalenud lauluvõistlusel, sest ei olnud eelneval viiel aastal saavutanud piisavalt kõrgeid kohti, mis oli osalemiseks ette nähtud sellel perioodil. 2006. aastal ning aastatel 2008 kuni 2010 ei osalenud Austria, sest leidis, et võistlusel ei ole enam oluline muusikaline talent ega laul ning sellises situatsioonis Austrial head tulemust võimalik saavutada ei ole. 

Austria naasis võistlusesse 2011. aastal, sest võistlus korraldati naaberriigis Saksamaal. Austriat esindas Nadine Beiler, kes lauluga "The Secret Is Love" pääses finaali ning saavutas seal 18. koha.

2014. aastal esindas riiki Conchita Wurst  kes tõi lauluga "Rise Like a Phoenix" Austriale teise võidu.

Osalused

Hääletamise ajalugu (1957–2019)
Austria on andnud kokku kõige rohkem punkte järgnevatele riikidele:

Austria on saanud kokku kõige rohkem punkte järgnevatelt riikidelt:

Korraldatud Eurovisiooni lauluvõistlused

Galerii

Välislingid
 Eurovisioon.ee - Austria
 Eurovisiooni lauluvõistluse koduleht

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
E
Ivan Maslennikov

Ivan Maslennikov (vene Иван Иванович Масленников) ((3/16. september 1900 Tšalõka raudteejaam Ozjorski maakond Saratovi kubermang – 16. aprill 1954 Moskva NSV Liit) oli NSV Liidu sõjaväelane (kindralmajor) ja NSV Liidu SARKi rahvakomissari asetäitja, aastatel 1939–1943.

Sündinud 1900
Surnud 1954
Nõukogude Liidu armeekindralid
Andreas Laas

Andreas Laas (8. november/20. november 1863 Pärnu – 16. aprill 1919 Torma) oli eesti kirikuõpetaja.

Andreas Laas sündis Pärnus möldri pojana Aastatel 1873–1875 õppis Pärnus algkoolis, aastatel 1876–1882 Pärnus gümnaasiumis. Aastal 1883 töötas Alojas pastor Theophil Friedrich Wilhelm Meyeri juures koduõpetajana. Õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1884 ja 1887–1889 usuteadust (candd.) ja 1885–1887 ajalugu. Korporatsioon Neobaltia liige.

Oli prooviaastal Peterburi Jaani koguduses, Jakob Hurda juures. Ordineeriti 14. mail 1890 Peterburis õpetajaks.

Oli aastatel 1890–1892 (introdutseeriti 14. mail 1890) Peterburi Jaani koguduse adjunktõpetaja, oli samaaegselt Wiedemanni eragümnaasiumis õpetajaks. Aastatel 1892–1903 oli ta (introdutseeriti 3. mail 1892) Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja, aastatel 1903–1919 oli ta Torma Maarja koguduse õpetaja; Vene-Jaapani sõja ajal oli ta välivaimulikuks.

Viited 

Peterburi Jaani koguduse vaimulikud
Puhja Püha Dionysiuse koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Neobaltia liikmed
Sündinud 1863
Surnud 1919
August Kärner

August Kärner (14. oktoober/26. oktoober 1894 Tartu – 8. jaanuar 1966 USA) oli eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1934–1940 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta aastatel 1940–1941 Tallinna Piiskoplikus Toomkoguduses. Ordineeriti õpetajaks 14. detsembril 1941.

Oli aastal 1941 Tallinna Piiskopliku Toomkoguduse vikaarõpetaja. Aastatel 1942–1944 oli ta Audru Püha Risti koguduse õpetaja.

Lahkus aastal 1944 Saksamaale. Ta jutlustas mitmel pool Lääne-Saksamaal põgenikelaagrites. Aastal 1951 lahkus Saksamaalt USA-sse. Ta oli tööl vabrikus, aitas New Yorgi Pauluse koguduses ja oli USA Esimene praostkonna vikaarõpetaja.

Viited 

Audru Püha Risti koguduse vaimulikud
Eestlased Saksamaal
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1894
Surnud 1966
Helmi Kurba

Helmi Kurba (8. juuli 1920 – 11. august 2006) oli Eesti poliitik, Eesti Vasakpartei juhatuse liige alates 1999. aastast kuni surmani.

Ta osales Teises maailmasõjas Eesti Laskurkorpuse meditsiinipataljonis. Pärast sõda töötas ta Harju rajooni täitevkomitee kultuuriosakonna juhatajana.

1941. aasta suvel Peningi lähedal päästis Kurba haavatud Paul Kuusbergi elu, viies ta sakslaste tule alt ohutusse kohta.

Raimond Valgre kirjutas Helmi Kurbast laulu "Helmi".

29. aprillil 1993 kinnitati Kurba Mustamäe linnaosa haldusnõukogu liikmeks.

Oma elu lõpuaastatel oli Kurba Mustamäe pensionäride ühenduse esimees ja kuulus Eesti Pensionäride Ühenduse juhatusse. Ta oli ka Mustamäe ja Kristiine linnaosa nõustaja.

Samuti oli Kurba omal ajal Eesti Raamatuühingu aktivist.

Viited 

Eesti Vasakpartei poliitikud
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1920
Surnud 2006
Svidník

Svidník on linn Slovakkias Prešovi maakonnas, Svidníki ringkonna keskus.

Asulat on esmakordselt kirjalikult mainitud 1355. aastal. Praegune linn moodustati 1944 Nižný Svidníki (Alam-Svidník) ja Vyšný Svidníki (Ülem-Svidník) liitmise teel.

Rahvastik
Svidník on Slovakkia ala russiinide (ukrainlaste) oluline keskus, siin asub ukraina kultuuri muuseum ning rahvastikust moodustavad märgatava osa russiinid ja kreekakatoliiklased.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 12 428 elanikku. 79,60% olid slovakid, 13,04% russiinid, 4,07% ukrainlased, 1,50% mustlased ja 0,39% tšehhid. 

Usutunnistuselt olid 41,10% kreekakatoliiklased, 25,82% õigeusklikud, 24,13% roomakatoliiklased, 5,17% ilma usutunnistuseta ja 0,93% luterlased.

Vaatamisväärsusi
kreeka-katoliku Püha Paraskeva puitkirik (18. sajandi lõpp)
kreeka-katoliku Jumalaema Sündimise kirik (19. sajandi I pool)
ukraina kultuuri muuseum
Milly galerii (asub 17. sajandist pärit ja 19. sajandil ümberehitatud lossis)
Mihhail Kutuzovi mälestustahvel (1956)
sõjamuuseum
soomusväelaste mälestusmärk

Pildid

Välislingid 
Svidníki koduleht

Slovakkia linnad
Prešovi maakond
August Jakob Westrèn-Doll

August Jakob Westrèn-Doll (17. august/29. august 1838 Kuressaare – 21. märts/3. aprill 1912 Viljandi) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1848–1857 Kuressaares kreiskoolis ja gümnaasiumis. Aastatel 1858–1862 õppis ta Tartu Ülikoolis filoloogiat ja usuteadust. Aastatel 1862–1863 oli ta prooviaastal Kuressaares Conrad Eduard Hesse juures ja Peterburis Cornelius Laalandi juures. Samaaegselt prooviaasta Kuressaare osaga oli ta õpetajaks Kuressaares ja Kaarma-Loona mõisas; ka oli ta tegev Kuressaare lastekodus. Peterburis oli ta tegev ka Magdaleena varjupaigas. Ordineeriti 15. novembril/27. novembril 1864 õpetajaks.

Ta oli aastal 1864 Saaremaa praostkonna vikaarõpetaja. Määrati seejärel Põhja-Kaukaasiasse (introdutseeriti 13. juunil/25. juunil 1865), asukohaga Stavropoli sõjaväevaimulikuks. Oli samaaegselt ka Stavropoli koguduse õpetaja. Ta oli Stavropoli mail sisuliselt aastatel 1865–1871. Aastatel 1871–1876 oli ta Mustjala Anna koguduse õpetaja, olles aastatel 1875–1876 veel Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Aastatel 1873–1876 oli ta veel Saaremaa konsistooriumi assessor ja vaimulik koolirevident. Saaremaal olles oli ta ka aastatel 1875–1876 Kaarma õpetajate seminari direktor. Aastatel 1876–1909 oli ta (introdutseeriti 28. märtsil/9. aprillil 1876) Viljandi Pauluse koguduse ja Kõpu Peetri koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1881–1884 Viljandi praostkonna vaimulik koolirevident ja aastatel 1884–1898 Viljandi praostkonna praost. Aastatel 1901–1902 oli ta pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele).

Isiklikku 
Tema poeg August Oswald Westrèn-Doll oli Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse ja Viljandi Jaani koguduse õpetaja

Viited 

Mustjala Anna koguduse vaimulikud
Viljandi Pauluse koguduse vaimulikud
Viljandi praostid
Saaremaa konsistooriumi vaimulikud assessorid
Eesti represseeritud isikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1838
Surnud 1912
Stefanus (Charalambides)

Stefanus (kreeka keeles Στέφανος; kodanikunimega Christakis Charalambides Χριστάκης Χαραλαμπίδης; sündinud 29. aprillil 1940 Costermansville'is) on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku eestseisja, kelle tiitel on Tallinna ja kogu Eesti metropoliit.

Elulugu 
Ta sündis Costermansville'is Belgia Kongos (Bukavu tänapäeva Kongo DV-s). Tema vanemad olid Küprose päritolu. Ta õppis ühe aasta Leuveni Katoliiklikus Ülikoolis arstiteadust, kuid asus seejärel õppima Pariisi Püha Sergiuse Õigeusu Teoloogia Instituuti. Samal ajal õppis ta ka Sorbonne'is.

Teenistus vaimulikuna 
Ta pühitseti diakoniks aastal 1963 ja preestriks 17. novembril 1968. 25. märtsil 1987 pühitseti ta piiskopiks ja määrati Nice'i piiskopiistmele (tiitliga Nazianzi piiskop). 9. märtsil 1999 valiti ta EAÕK eestseisjaks tiitliga Tallinna ja kogu Eesti metropoliit. Ta juhib alates 21. märtsist 2000 Tallinna peapiiskopkonda. Kuni jaanuarini 2009 täitis ta ka teiste piiskoppide kohuseid.

Tunnustus 
 2003 Auleegioni ordeni ohvitser
 2007 Valgetähe II klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
Stefanuse elulugu

Eesti õigeusu piiskopid
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Auleegioni ohvitserid
Sündinud 1940
Metropoliidid
Kollane lint

Rinnas kantav kollane lint (inglise keeles yellow ribbon) on toetusavaldus kaasmaalastele, kes viibivad keerulistes oludes, sümboliseerides taaskohtumise ootust ning lootust.

Eesti 
Eestis võeti kollane lint kasutusele 13. mail 2011, kui vabariigi president Toomas Hendrik Ilves avaldas vastava üleskutse Facebookis: "Liibanonis röövitud Eesti seitsme kodaniku pered vajavad meie kõigi toetust. Mitte pealetükkivat uudishimu, vaid rahulikku ja osavõtlikku toetust, mis sõnab: teie mure on meie mure, me loodame ja usume koos teiega. Näitamaks seda tunnet, panin ma täna pintsakureväärile kollase lindi."

Lisaks sellele, et kollast linti kanti riietusel, liitusid paljud üleskutsega ka virtuaalselt, lisades Facebookis oma profiilipildile kollase lindi sümboli. Selleks loodi vastav Facebooki rakendus. 14. juuliks 2011, mil saabus sõnum Eesti kodanike vabastamisest, oli oma profiilipildile kollase lindi lisanud 12 671 inimest.

Viited

Välislingid 
 Kollane lint. Facebook

Sümbolid
Bob Bednarski

Robert Bednarski (5. aprill 1944 – 22. veebruar 2004) oli USA tõstja. 

Ta tuli 1969. aastal raskekaalus kahekordseks maailmameistriks (surumises ja rebimises), tõukamises oli ta teine ning kolmevõistluse kogusummas kogutud 547,5 kg jättis ta Jaan Taltsi järel teiseks.  

Kolmevõistuses oli ta olnud teine ka 1966. aastal ning kolmanda koha sai ta 1970. aastal (ka siis võitis Talts). Oma karjääri jooksul püstitas ta 14 maailmarekordit. 

Ameerika Ühendriikide tõstjad
Sündinud 1944
Surnud 2004
Heinrich Christian Gustav Kupffer

Heinrich Christian Gustav Kupffer (2. september/14. september 1814 Mazirbe – 31. detsember 1897/12. jaanuar 1898 Valga) oli Eesti ja Läti vaimulik.

Heinrich Kupffer sündis Kuramaal, algõpetuse sai ta koduõpetaja hoole all. Aastatel 1832–1834 õppis ta Jelgavas gümnaasiumis. Aastatel 1834–1837 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta koduõpetajana Jaunpilsi pastoraadis ja Dundagas (parun von Sackeni juures). Ordineeriti 18. juunil/30. juunil 1844 Jelgavas koguduse õpetajaks.

Heinrich Kupffer oli aastatel 1844–1847 (introdutseeriti 6. juulil/18. juulil 1844) Dalbe koguduse õpetaja. Aastatel 1847–1869 oli Alūksne koguduse õpetaja. Aastatel 1865–1890 oli Valga Jaani koguduse õpetaja. Aastatel 1856–1894 oli ta Valga praostkonna praost.

Tunnustused 
1860 Kullatud rinnarist

Viited 

Läti vaimulikud
Valga praostid
Liivimaa vaimulikud
Cimze seminari õpetajad
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1814
Surnud 1898
Helmi Viikholm

Helmi Viikholm (sünninimi Helmi Leppik; aastatel 1944–1947 Helmi Eessaar; 12. aprill 1922 Tallinn – 27. juuni 2009 Tallinn) oli eesti koolijuht.

Ta lõpetas Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi, töötas seejärel arveametniku, raamatupidaja ja masinakirjutajana.

1947. aastal lõpetas ta Tallinna Õpetajate Seminari ja suunati tööle Kallavere Mittetäielikku Keskkooli, 1947–1948 oli selle kooli direktor. 1948. aastal siirdus ta tööle Pirital asunud Tallinna 36. Mittetäieliku 7-klassilise Kooli õppealajuhatajaks, aastatel 1955–1959 oli ta selle kooli direktor.

Töö kõrvalt lõpetas ta Tallinna Õpetajate Instituudi matemaatika-füüsika eriala. 1960. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi ja sai matemaatikaõpetaja kvalifikatsiooni. Aastatel 1960–1962 oli ta Haridusala, Kõrgemate Koolide ja Teaduslike Asutuste Töötajate Ametiühingu Tallinna Linnakomitee esimees.

1. maist 1962 määrati ta Tallinna 1. Keskkooli direktoriks. Temast sai selle kooli ajaloos esimene naisdirektor. Ta pidas tähtsaks võimalust omandada head haridust. Kuna õpetajaskond oli tugev, viidi sisse matemaatika süvaõpe, hiljem ka prantsuse keele ja matemaatika-füüsika süvaõpe. Tallinna 1. Keskkooli õpilased esinesid edukalt Tallinna linna ja vabariiklikel, aga ka üleliidulistel täppisteaduste olümpiaadidel. Tema aja alguses pandi alus Riia, Vilniuse ja Tallinna vanimate keskkoolide vahelisele iga-aastase sõpruskohtumisele spordis.

Kui lähenes kooli 350. juubel, alustati tema juhtimisel Eestimaa vanima püsivalt tegutsenud gümnaasiumi 350. aastapäeva  ettevalmistamist, tegevusse haarati nii õpilased, õpetajad kui ka vilistlased. Ilmus kooli ajalooraamat "350 aastat Tallinna 1. Keskkooli 1631 – 1981" (koostaja Endel Laul), suure ajaloolise väärtusega kroonikafilm, rajati kooli ajaloomuuseum, toimus hulganisti ettevõtmisi õpilastele ja vilistlastele.

1. juulist 1982 lahkus ta omal soovil kooli direktori ametist. Pärast direktori ametist loobumist töötas ta Tallinna 1. Keskkoolis veel 23 aastat, algul masinakirja õpetajana, hiljem laborandina. 2005. aastal jäi ta pensionile. Helmi Viikholm suri aastal 2009, ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku
Tema vend oli soomepoiss Hugo Leppik (1923–2004).

Tunnustus
1980 Eesti NSV teeneline õpetaja
orden "Austuse märk"
Medal "Töövapruse eest"

Viited

Välislingid
Eesti Pedagoogika Arhiivmuuseum. Tallinna Õpetajate Seminari 15. lennu lõpetajad 1947. Viikholm, Helmi
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Tallinna 1. keskkooli direktor Helmi Viikholm, 22. keskkooli direktor Einar Vapper, 24. keskkooli direktori asetäitja Markus Müürikivi ja 14. töölisnoorte kooli direktor Ivan Kutukov koolide direktorite nõupidamise vaheajal vestlemas (1970)
Eesti Pedagoogika Arhiivmuuseum. Tallinna 1. Keskkooli direktor Helmi Viikholm (1981)
IN MEMORIAM Helmi Viikholm

Eesti pedagoogid
Eesti ametiühingutegelased
Tallinna Ülikooli vilistlased
Gustav Adolfi Gümnaasiumi direktorid
Eesti NSV teenelised õpetajad
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1922
Surnud 2009
Karja värav

Karja värav (saksa keeles Karripforte; Karri-Pforte) oli lõplikult 15. sajandil (1456. aastal) Tallinna linnamüüri osana valminud kaitseehitis, mis asetses Tallinna all-linnast kagus (linnamüüri Harju värava ja Viru väravate vahel), tänapäeva Suur-Karja ja Müürivahe tänava ristumiskohal, ulatudes koos ees- ja Karja valliväravaga peaaegu kuni praeguse Pärnu maanteeni. Linnamüüri väravad asusid linnamüüriga ühel joonel, kuid nende ees- ja valliväravad asusid kaugele etteulatuvalt. 

Suurem osa Tallinna keskaegsest Karjavärava kompleksist lammutati seoses muldkindlustuste rekonstrueerimisega 18. sajandi II poolel, Lurenburgi suurtükitorn lammutati 1767. aastal). 18.-19. sajandil nimetati väravat ka vene keeles Михайловскія ворота. Karja värav ise lammutati 1849. aastal, kui avardati Tallinna vanalinna viivaid liiklusteid.

Karjaväravat on kirjalikes allikates esmakordselt mainitud 1365. aastal. Aja jooksul täiendati peaväravatorni ja selle kaitseehitisi, 14. sajandi keskpaiku rajati kõigi kolme all-linna lõuna- ja kagukülje väravate ette vesiveskid, mille käigushoidmiseks juhiti vesi kraavi veejuhtme abil Ülemiste järvest. 14. sajandil rajatud esimese lihtsa eesvärav rekonstrueeriti 15. sajandi keskel kahe ümmarguse nurgatorniga eesväravaks. 1530.–1550. aastatel täiendati kaitseehitisi ja kuhjati väljapoole linnamüüri keskaegse vallikraavi väliskaldale muldvall, millest läbipääsuks ehitati vallivärav, selle kõrvale aga Lurenburgi suurtükitorn.

Karja peaväravatorn oli massiivne neljatahuline ehitis, oma lõplikul kujul neljakorruseline, millest esimesel korrusel oli võlvitud väravakäik ja selle välimine portaal oli suletav langevõrega. Peaväravatorni väravakäigu laiuseks kahe paralleelse loode–kagusuunalise müüri vahel oli 5,25 m. Rein Zobeli andmetel oli Harju värava ja Karjavärava vahelises osas linnamüüri üldpaksus õigus 2,5 m, kuid müüri siseküljele jäetud teravkaarsete niššide kohal 1,3 m.

20. sajandi alguses kasutati venekeelses kirjanduses värava kohta ka nimetust Mihhaili värav (vene k. Михайловские ворота), naabruses asuva Suur-Karja tänav (Mihhailovskoje ulitsa) järgi.

Vaata ka
Karjavärava plats
Karjavärava vesiveski

Välislingid
Ragnar Nurk, Täiendusi Tallinna Karjavärava ehitusloole., Vana Tallinn 2014 lk 57–73. Tallinn

Tallinna linnamüüri väravad
Mõdu

Mõdu on meest valmistatud lahja alkohoolne jook. 

Mõdu on üks vanemaid alkohoolseid jooke. Selle tooraineteks on läbi aegade olnud mesi ja vesi, kuid see võib sisaldada ka puuvilju, vürtse, linnaseid või humalaid. Mõdu võib olla nii karboniseeritud kui ka karboniseerimata ning kuiv, poolmagus või magus. Termineid "mõdu" ja "meevein" võib kasutada sünonüümselt, kuigi mõnedes kultuurides eristatakse neid üksteisest. Näiteks Ungaris peetakse mõduks jooki, mis on valmistatud meest, veest ja õllepärmist; meevein on aga valmistatud vees lahustatud meest ning viinamarjade või teiste puuviljade jääkidest. Poolas on levinud veini kangusega (enam kui 10% alkoholisisaldusega) magus mõdu (miód pitny, otsetõlkes "joodav mesi").

Eestis oli mõdu enne 13. sajandit üks levinumaid alkohoolseid jooke, kuid ristisõdijate tuleku järel tõrjus selle välja õlu ning muinaseestlaste mõduvalmistamise üksikasju tänapäeval ei teata.

Tänapäeval pole termin "mõdu" Eestis seadusega määratletud, seega ei pruugi mõdu nime all müüdavad joogid eelnevale kirjeldusele vastata. Selle asemel müüakse mõdu nime all sageli meega maitsestatud õlut.

Mõdu ajalugu 
Ehkki tihti nimetatakse maailma vanimaks alkohoolseks joogiks õlut või veini võis see olla ka mõdu. Nimelt võib mõdu esineda looduslikult, ilma inimese sekkumiseta, kui vette kukkunud või muul viisil märjaks saanud mesi õhus lendleva pärmi mõjul käärima hakkab. Aastatuhandeid kasutatigi mõdu kääritamiseks just looduslikku pärmi: meega segatud vesi jäeti lahtiselt õue seisma ja oodati, kuni looduses esinev pärm selle ära kääritab. 

Kulturoloog Claude Lévi-Strauss on pidanud just mõdu märgiks üleminekust "loodusest kultuurile". Arheoloogilistest leidudest, millel on tuvastatud mõdu jääke, on vanimate seas umbes 7000 aastat eKr Põhja-Hiinast pärit potikild. Sellelt tuvastati mõdu, riisi, puuviljade ja orgaaniliste käärimisjääkide jälgi. Mõdu vanimaks säilinud kirjelduseks on oletatud Rigvedas mainitud joovastavat ainet nimega sōma. Mõdu on olnud tähtis ka teistes mütoloogiates, näiteks kirjeldas Snorri Sturlusson "Nooremas Eddas" luulemõdu, mis tehti Kvasiri verest ning mis andis joojale tarkuse ja luuleanni.

Mõdu oli levinud ka Vana-Kreekas ja Roomas, kus Plinius vanem eristas meeveini mõdust. Umbes 60 pKr kirjeldas Columella mõdu valmistamist traktaadis "De re rustica".

Mõdu liigid 
Mõdul on palju alaliike, mis võivad omavahel maitse poolest suuresti erineda. Peale mee kasutatakse mõdus tihti ka lisandeid, sealhulgas näiteks puuvilju ja vürtse. Mõdu iseloom oleneb ka laagerdumise ajast ning pärmist, mida kääritamisel kasutatakse. Mõdu võib olla ka mitut liiki jookide segu, näiteks kutsutakse õunte ja kaneeliga tehtud mõdu inglise keeles cyser'iks või õuna-metheglin'iks. 

Metheglin on vürtsidega (nelk, kaneel, muskaat) või ürtidega (angervaks, humal, lavendel, kummel) valmistatud mõdu.

Cyser on mõdu ja siidri segu. Enamasti kasutatakse puuviljalisandina õunu.

Melomel'iks kutsutakse mõdu, mis on valmistatud marjadest (vaarikas, põldmari, maasikas).

Viited

Alkohoolsed joogid
Maardu Linnameeskond

Maardu Linnameeskond on 1997. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Maardus.

Ajalugu
Maardu LM võitis 2017. aasta Esiliiga, kuid loobus kõrgliiga kohast. 2018. aastal võideti taas Esiliiga ning 2019 mängiti Meistriliigas. Meistriliiga lõpetati 10. kohal ning langeti 2020. aastaks Esiliigasse.

Mängijad
Seisuga 7. märts 2020

Duublid
Maardu Linnameeskond II

Personal

|-
|

Praegune tehniline personal

|

Peatreenerite ajalugu

|}

Saavutused
Esiliiga
Võitja (2): 2017, 2018

Esiliiga B
Võitja (1): 2015

II liiga ida/põhi
Võitja (1): 2013

III liiga ida
Võitja (1): 2011
3. koht (4): 2007, 2008, 2009, 2010

IV liiga ida
3. koht (1): 2006

Statistika ja loendid

Varasemad liigahooajad ja karikavõistlused

Vaata ka
Eesti jalgpalliklubide loend

Viited

Välislingid
Maardu LM EJLi kodulehel

Eesti jalgpalliklubid
Maardu
Rūta Staliliūnaitė

Rūta Staliliūnaitė (21. jaanuar 1938 Šiauliai – 9. mai 2011 Kaunas) oli leedu teatri- ja filminäitleja.

Aastatel 1963–1993 töötas ta Kaunase Draamateatris.

Aastal 1983 mängis Staliliūnaitė Arūnas Žebriūnase lavastatud filmis "Rikkur, vaene".

Tunnustused 
1980 Leedu NSV rahvakunstnik

Välislingid 
   

Leedu näitlejad
Leedu filminäitlejad
Sündinud 1938
Surnud 2011
J

J (väiketähena j, eesti keeles tähenimetus jott) on eesti tähestiku ja teiste ladina kirja kasutavate tähestike täht. J on ladina tähestiku 10. täht. Eesti keeles hääldub j poolvokaalina.

J tekkis alles keskajal i-tähe variandina. I ja jotiga hakati eri häälikuid tähistama keskülemsaksa kirjakeeles. Romaani keeltes hakati renessansi ajal jotiga märkima ladina i-st arenenud häälikuid.

Tähised
J on mõõtühik džauli tähis.

Inglise keeles 
Inglise keeles hääldub j helilise afrikaadina /dž/. Tähenimetus on /džei/.

Prantsuse keeles 
Prantsuse keeles hääldub j helilise frikatiivina /ž/.

Tähestikutähed
Ž

Ž (ž) ehk žee on ladina kirja täht, mis esineb bosnia, eesti, liivi, leedu, läti,  karjala, tšehhi, soome, põhjasaami, inarisaami, koltasaami, slovaki, sloveeni, horvaadi, serbia, türkmeeni, vadja ja  vepsa keeles. Eesti tähestikus on ž 20. täht.

Ž-tähe võttis esmakordselt kasutusele Jan Hus 15. sajandil tšehhi tähestikus. Ljudevit Gaj võttis ž-tähe 1830. aastal kasutusele ka horvaadi keele kirjutamisel.

Eesti ja soome keeles kasutatakse ž-tähte ainult võõrsõnade kirjutamisel ja võõrnimedes. Soome keeles ei ole Ž tähestikutäht, see loetakse Z variandiks. Tähe ž kasutusele võtu ettepanek tehti Eestis hiljemalt 1900. aastal (Ansomardi), lõpliku heakskiidu sai ž 1918. a ilmunud "Eesti keele õigekirjutuse-sõnaraamatus".

Täht leiab kasutamist ka kirillitsas kirjutatavate keelte translitereerimisel ladina kirja, vastab ж-tähele.

Arvutikasutajad asendavad selle vajaduse korral tähekombinatsiooniga zh; sellist kirjaviisi on esinenud ka eesti kirjasõnas.

Viited 

Tähestikutähed
Narva Kesklinna Gümnaasium

Narva Kesklinna Gümnaasium on gümnaasium Narva keskosas Kalevi linnaosas aadressil Puškini 29. 

Kool on üks linna vanemaid, see asutati 1926. aastal. Hoone arhitekt oli Nikolai Opatski. Alates 1944. aastast tegutses hoones aadressil Vabaduse tänav 20 Narva 1. Mittetäielik Keskkool, 1950. aastast kandis kool nime Narva 1. Keskkool ja tegutses taastatud koolimajas aadressil Puškini tänav 29. 1956. aastal sai kool Narva Internaatkooli statuudi. 1975. aastast oli kooli nimi taas Narva 1. Keskkool. 1996. aastal nimetati kool ümber Narva Kesklinna Kooliks, 1998. aastal Narva Kesklinna Gümnaasiumiks.

Kooli õppekeel on vene keel, keelekümblusklassides on õppekeeleks eesti keel.

Alates 2011. aastast on kooli direktori kohusetäitja Anna Zubova.

2018. aastal otsustati Narva Kesklinna Gümnaasiumi rekonstrueerida põhikooliks 854 õppekohaga ja selle juures luua Narva riigigümnaasiumi 540 õppekohaga. Sellega seoses oli kehtestatud Narva Linnavolikogu 20.12.2018 otsusega nr 72 Aleksander Puškini tn 29, 29a, 31, 33 ja lähiala detailplaneering. Plaanis oli lammutada korpused B ja C ning aula ning säilitada arhitektuurse väärtusega korpus A ja võimla. 

Narva kesklinna põhikooli hoone suurus hakkab olema 5900 m2. Hoone arhitektuurilahenduse autorid on Maarja Kask, Ralf Lõoke ja Martin McLean ning projekteerija on Salto AB OÜ.

Kooli direktorid
1944 – Vassili Golubev
1945 – Marina Nezamajeva
1951 – Leonid Klimberg
1983 – Vladimir Matvejev
1997 – Galina Oja
2000 – Arno Timoškin
2011 – Anna Zubova (direktori kohusetäitja)

Viited

Välislingid
Kooli koduleht
АННА ЗУБОВА: «НАША МИССИЯ – ПОМОЧЬ ОСУЩЕСТВИТЬ МЕЧТУ» Narvaleht.ee, 24.08.2016

Narva koolid
Võlv

Võlv on kaarekujulise ristlõikega ruumiline kandetarind. Valdavalt mõjuvad selles survejõud ja nii nagu kaareski on võlvile iseloomulik horisontaalreaktsioonide olemasolu. Viimaseid võtavad harilikult vastu tõmbid, kontraforsid või seinad. Võlv, erinevalt kaarest, on ruumiline tarind. Ruumi võlvide süsteem on võlvistik.

Võlvi kandesein on kilpsein, võlvi ja seina liitejoonel eenduvad kilpkaared. Vööndkaared jaotavad võlvlae osadeks ehk võlvikuteks, mis tavaliselt toetuvad neljale toele. Võlvisiilud ehk võlvipinnalõigud võivad olla eraldatud roietega, mille ristumiskohal, kiirul, võib olla päiskivi, üldjuhul dekoreeritud, ornamenteeritud või figuraalse reljeefiga kaunistatud kividetail, mis pingestab roided. Võlvinurga toetuspunkt müüris on võlvikand.

Tüübid 
Lihtsaim võlvitüüp on poolringikujulise ristlõikega silindervõlv ehk aamvõlv. Kahe silindervõlvi ristuval lõikumisel tekkivat võlvi nimetatakse ristvõlviks või ristservjoonvõlviks.

Kontsentriliselt laotud kiviridadega võlvi nimetatakse kuppelvõlviks või domikaalvõlviks.

Roietega toestatud võlvi nimetatakse roidvõlviks, see omakorda võib olla ristroidvõlv (eristatakse nelja- ja kuueosalist ristroidvõlvi) või kuuluda mõnda keerulisema roidestikuga tüüpi, nagu tähtvõlv, võrkvõlv, kärgvõlv või lehvikvõlv.

Ajalugu

Vana-ajal
Tellistest laotud võlve hakati kasutama Mesopotaamias vähemalt 4. aastatuhandel eKr. Võlvide leiutamise au kuulub sumeritele. Nende ehituskunsti näide on Uri kuningahauad, kus ruumide laed on võlvitud umbes 3500–3400 eKr. 3000 aastat hiljem leidsid sumerite võlvid mõningat edasiarendamist assüürlaste poolt. Sumerid ladusid toortellisest, assüürlastel sai 8. sajandil eKr põhiliseks ehitusmaterjaliks keraamiline tellis.

Veel mõni sajand edasi ja Mesopotaamia ehituskunst jõudis oma arengu tippu Kaldea riigis (riik eksisteeris lühikest aega – aastatel 625–539 eKr). Babüloni rippuvate aedade ehitustarindite jäänuseid uurides selgitas Robert Koldewey välja, et palee keldriruumide välis- ja siseseintele toetusid võimsad kivivõlvid, mille sildeava oli umbes 2,5 meetrit. Võlvkaarte arhitektuurilt teist sellist tarindit ei olnud üheski Vana Maailma riigis. Babüloni tähtsaima värava Ištari 9 meetri kõrgune ja 4,5-meetrise sildega värav oli kaetud silindervõlviga.

Egiptlased võlvitehnikat ei tundnud, esines küll võlvi algeid ja valevõlve, kuid egiptlased jäid lõpuni truuks oma lihtsale talasüsteemile. Euroopa mandril Etruurias jõudsid etruskid 3. sajandil eKr lukukiviga kiilvõlvi ehitamise oskusteni. Üks neist on tänaseni säilinud – Porta Marzia värav Perugia linnas Umbrias.

Antiikajal
Antiikajal Kreekas leidsid võlvid vähe kasutust, erinevalt Roomast, kus ehitati rohkesti võlvtarindeid. Alustati lihtsamast silindervõlvist ja võlvitehnika arenedes jõuti kuppelvõlvideni välja.

Vaata ka 
 kaar
 kärgvõlv
 pseudovõlv
 ristvõlv
 roidvõlv
 võlvkäik
 võrkvõlv

Viited

Kirjandus
 Hubert Matve. "Ehitus läbi aegade", Tallinn: Valgus, 1976

Lagi
Thomas Johann Seebeck

Thomas Johann Seebeck (29. märts (vkj)/9. aprill 1770 Tallinn – 10. detsember 1831 Berliin) oli baltisaksa füüsik, kes uuris termoelektrilisi nähtusi, magnetismi ja optikat. Avastas Seebecki efekti.

Seebeck sündis kaupmehe perekonnas. Ta lõpetas 1788. aastal Tallinna Linna Keiserliku Gümnaasiumi. 

Aastal 1788 läks ta Berliini õppima arstiteadust. Lisaks kuulas ta loenguid botaanikast, füsioloogiast ja keemiast. Aastal 1789 oli ta Göttingeni Ülikoolis meditsiiniprofessorite Johann Friedrich Blumenbachi ja August Gottlieb Richteri loengutel; aga ka aforismikirjanikust füüsikaprofessori Georg Christoph Lichtenbergi loengutel. 

Aastal 1792 sooritas ta edukalt eksamid arstiteaduses ja praktilises kirurgias ning siirdus Bayreuthi, et iseseisvalt tegelda füüsikaga. Eluaseme sai ta õuenõunik Boye majas, kelle tütre Julia Amalia Ulrikaga abiellus ta aastal 1795. 1802. aasta juulis andis Göttingeni ülikool Seebeckile meditsiinidoktori kraadi. Samal aastal kolisid nad Jenasse.

Mälestuse jäädvustamine 
Tallinna Tehnikaülikooli õuel asub Thomas Johann Seebecki mälestussammas. Tema järgi on nimetatud ka TTÜ elektroonikainstituut.

Viited

Kirjandus 
Enn Velmre. "Tallinnast võrsunud avastaja". Horisont nr 11, 1971. Lk 44–47
Enn Velmre. "Tallinnast võrsunud avastaja Thomas Johann Seebeck (1770-1831)". 4. detsember 2001

Saksamaa füüsikud
Saksamaa arstid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Baltisakslased
Sündinud 1770
Surnud 1831
Take Me to Your Heaven

"Take Me to Your Heaven" on 1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse võidulaul. Laulu esitas Rootsi laulja Charlotte Nilsson. Laul sai finaalis 163 punkti ja see oli neljas kord, kui Rootsi Eurovisiooni lauluvõistluse võitis.

Charlotte Nilsson võitis Rootsi eelvooru "Melodifestivaleni" hoopis laulu rootsikeelse versiooniga "Tusen och en natt" (eesti keeles "Tuhat ja üks ööd"). Ta esindas Rootsit ka 2008. aastal Belgradis, kuid toonast laulu ei saatnud suur edu.

Laulu taustalauljate seas oli ka Sahlene, kes esindas soololauljana Eestit 2002. aastal Tallinnas, ning lauljatar Dea Norberg. Viimane on olnud paljude Rootsi ja mitme muu riigi esinduslugude taustalaulja (aastatel 1999, 2000, 2003, 2004, 2006, 2008, 2009, 2013, 2014 jm). 

Eurovisioonilaulud
Satellite

"Satellite" oli 2010. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse võidulaul. Laulu esitaja oli Lena Meyer-Landrut ja selle autoriteks olid ameeriklane Julie Frost ja taanlane Dane John Gordon. "Satellite" sai finaalis 246 punkti.

Laul valiti Saksamaad Eurovisioonil esindama 12. märtsil 2010 telefonihääletuse teel.

Edetabelid

Viited

Välislingid 
 Ametlik muusikavideo YouTube'is

Eurovisioonilaulud
Robert Rebas

Robert Rebas (ka Rain-Robert Rebas ja Rain Rebas; 6. märts 1916 Tallinn – 29. jaanuar 2008 Göteborg) oli väliseesti kunstiajaloolane ja kunstikriitik.

Ta lõpetas aastal 1936 Gustav Adolfi Gümnaasiumi. Seejärel läbis ta ajateenistuse ja lõpetas aastal 1937 Eesti Vabariigi Sõjakooli jalaväe lipniku aukraadiga. Aastatel 1937–1939 toimetas ta ajakirja "Tuleviku Rajad". Aastatel 1939–1942 õppis ta õigusteadust Tartu Ülikoolis. Aastal 1943 läks ta Soome, et võidelda vabatahtlikuna Soome sõjaväes. Soomes olles toimetas ta pataljonilehte "Üle Lahe". 

Lahkus aastal 1944 Soomest Rootsi. Asus abikaasa Heli (Toomara) ja väikse pojaga elama Rävlandasse, kus sündisid tütar ja poeg, aastal 1947 kolis perekond Göteborgi. Robert Rebas õppis Göteborgi Ülikoolis kunstiajalugu ja antiigi ajalugu. Töötas gümnaasiumiõpetajana Göteborgis ja Jönköpingis ning rahvaülikooli õpetajana Övertorneas, Storumanis, Hjos ja Vessigebros. Oli Hjo rahvaülikooli direktor. Töötas kaks suve (1955 ja 1957) ELA suvekodu juhatajana Kärr-Sämstadis. Toimetas Eduard Wiiralti tööde mapi koostamist ja turustamist. On korraldanud hulgaliselt eesti kunsti näitusi Göteborgis – eriti Erik Haameri, Eduard Wiiralti ja Enno Halleki töödest. On avaldanud suurel arvul artikleid eesti kunsti kohta. Saavutas akadeemiliselt litsentsiaadikraadi, ta väitekirja teema oli Michel Sittowi loomingu analüüs. Tema uurimused äratasid tähelepanu ja muutsid Euroopa kunstiajaloos seni vähetuntud Michel Sittowi senisest tuntumaks. Oli Göteborgi Väliseesti Muinsuskaitse Seltsi üks asutajatest ja esimene esimees.

Tunnustus
1999 Kotkaristi IV klassi teenetemärk

Isiklikku 
Tema vanem poeg Hain Rebas on ajaloolane, Kieli Ülikooli põhjamaade ajaloo professor, oli aastatel 1992–1993 Eesti kaitseminister; noorem poeg on Aho Rebas. Tütar on Ell Rebas.

Viited

Välislingid 
http://isik.tlulib.ee/index.php?id=1069
http://www2.kirmus.ee/biblioserver/isik/index.php?id=2988

Eesti kunstiajaloolased
Rootsi kunstiajaloolased
Soomepoisid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1916
Surnud 2008
Kristjan Kärber

Kristjan Kärber (14. mai 1908 Pärnu – 20. jaanuar 1977 Tallinn) oli Eesti ehitaja.

Kristjan Kärber töötas aastatel 1940–1941 ja 1945–1962 Tallinna Ehitustrustis maalri, krohvija ja müürsepana, oli tööeesrindlane. 

1941. aastal mobiliseeriti ta Nõukogude armeesse.

Tunnustus 

1958 – sotsialistliku töö kangelane
1961 – Eesti NSV teeneline ehitaja
1973 – Tallinna aukodanik

1977. aastal nimetati Kutsekool nr 12 Kristjan Kärberi nimeliseks Kutsekooliks nr. 12 (praegu Tallinna Ehituskool). Kärberi nimi on ka ühel Lasnamäe tänaval.

Kristjan Kärber suri 1977. aastal ja maeti 25. jaanuaril 1977 Metsakalmistule.

Teosed
"Telliste kiirladumine ehitustel", Eesti Riiklik Kirjastus, 1953

Viited 

Eesti inimesed
Sotsialistliku töö kangelased
NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
Eesti NSV teenelised ehitajad
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1908
Surnud 1977