joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Noarootsi kalmistu

Noarootsi kalmistu on Lääne-Nigula vallas Hosby külas asuv ajastutüüpiline hästi säilinud 18. ja 19. sajandist pärinevate hauatähiste ja jälgitavate piiridega kirikuaiaga järjepidevalt hooldatud kalmistu. Kalmistu aluse maa omanik on Noarootsi Püha Katariina kogudus ja seda haldab Noarootsi vald. Kalmistu on tunnistatud ajaloomälestiseks.

Kokku 1,4 hektari suuruse kalmistu ligikaudu 0,2 hektari suurune vanem osa asub kiriku ümber. Kalmistust on kasutusel ligikaudu 3/4.

Kalmistu inventeeriti 2002. aastal ning kalmistul asub umbes 700 inventeeritud hauaplatsi. Valla kodulehelt leiab ka kalmistu haudade registri.

Ajalugu
Noarootsi kalmistu rajamise kohta leidub erinevaid andmeid. Ühtede andmete järgi on kalmistu matmiskohana kasutusel ilmselt 13. või 14. sajandist, kuid teistel andmetel on kalmistu tõenäoliselt rajatud alles 16. sajandil.

Vaatamisväärsused
Kalmistul asub tõenäoliselt 13.–14. sajandi paiku kaitsekirikuna ehitatud Noarootsi kirik. Lisaks asub kalmistul kesksel kohal 1935. aastal püstitatud, 1946. aastal hävitatud ning 1990. aastal taasavatud Noarootsi Vabadussõja mälestussammas.

Muinsuskaitsealuseid objekte on kalmistul kokku kümme: kirik, 18. sajandi lõpust pärinev varaklassitsistlik kabel, piirdemüür (müüritisema laotud siduseta kivikuhjatis) ja seitse hauatähist (kaks ketas- ja viis rõngasristi).

Kalmistule maetuid
Kirikuaeda on maetud mitmed kultuuriajalooliselt olulised isikud:
Koguduse pastor Gustav Carlblom (1761–1814)
Paslepa mõisas sündinud maalikunstnik Karl Johann Emanuel von Ungern-Sternberg (1773–1830)
Genealoog Otto Rudolf Constantin von Ungern-Sternberg (1812–1870)
Noarootsi kirikumõisas sündinud köster ja kooliõpetaja Johan Nyman (1859–1933)
Saare mõisas sündinud ja mõisa taastanud Gustav Friedrich von Rosen

Vaata ka
Noarootsi kirik

Viited

Välislingid
 

Noarootsi kihelkonna kalmistud
Lääne-Nigula vald
Lääne maakonna kalmistud
Ivacevičy rajoon

Ivacevičy rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 2998 km². 2009. aasta seisuga elas seal 59 906 inimest.

Rajoon moodustati aastal 1940 Kosava rajoonina, alates aastast 1965 kannab rajoon aga Ivacevičy rajooni nime ja halduskeskuseks on Ivacevičy. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Abrova, Amialnaja, Bycieńi, Cielachany, Dabramysli, Damanava, Jahlevičy, Kosava, Koziki, Kvasievičy, Lubiščycy, Milejki, Padstaryńi, Rečki, Stajki, Sviataja Vola, Žytlini ja Volka külanõukogu.

Halduskeskus on Ivacevičy linn. Teised suuremad asulad on Kosava linn ja Cielachany alev.

Rajooni suurimaks jõeks on Ščara. Teine tähtsam jõgi on Ščara lisajõgi Hryŭda. Rajooni lõunaosa on soine, seal asuvad mitmed suured turbaväljad. Rajooni läbib Ogiński kanal, mis läbib ka rajooni suurimat, Vyhanaščanskaje järve.

2009. aasta seisuga olid elanikest 94,43% valgevenelased, 3,67% venelased ja 1,9% oli teistest rahvustest. 76,47% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 22,67% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 48,28% elanikke, vene ja valgevene keelt aga 50,74%.

Välislingid 

Rajooni täitevkomitee kodulehekülg (vene keeles)
Rajooni kaart

 
Bresti oblasti rajoonid
Sala kihelkond

Sala kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Holmhof) oli haldusüksus Riia linnasarases Riia kreisis Liivimaa kubermangus Lätimaal, Daugava jõe vasakul kaldal.

Kihelkond sai nime endiselt Sala mõisalt, kihelkonda kuulus ka Sala Johannese kirik.

Sala kihelkonna mõisad
Sala mõis  (Holmhof), Riia linnamõis
Sala kirikumõis (Holmhof Pastorat).

Viited

Välislingid

Läti kihelkonnad
Compsophis

Compsophis on maoperekond.

Klassifikatsioon 

Perekonda Compsophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:  
 Compsophis albiventris Mocquard, 1894
 Compsophis boulengeri (Peracca, 1892)
 Compsophis fatsibe (Mercurio & Andreone, 2005)
 Compsophis infralineatus (Günther, 1882)
 Compsophis laphystius (Cadle, 1996)
 Compsophis vinckei (Domergue, 1988)
 Compsophis zeny (Cadle, 1996).

Levila

Neid madusid võib kohata Madagaskaril.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne CoL-is
 Sissekanne IUCN-is
 Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
 Sissekanne roomajate andmebaasis
 Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Compsophis seisuga 16.08.2014.

Lamprophiidae
Egon Krenz

Egon Rudi Ernst Krenz (sündinud 19. märtsil 1937 Kolbergis (tänapäeval Kołobrzeg, Poola)) on endine Saksa DV poliitik ja riigitegelane.

Elulugu 
Egon Krenz sündis rätsepa perekonnas tol ajal Saksamaale kuulunud Kolbergis (asub praeguse haldusjaotuse järgi Kołobrzegi maakonnas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Poolas). 1944. aasta lõpus põgenes ta  pealetungiva Punaarmee eest koos vanematega Damgartenisse. Aastal 1953 astus ta Saksa Vaba Noorsoo Liitu (FDJ). Aastatel 1953–1957 õppis ta Putbusis õpetajate seminaris. Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse astus ta 1955. aastal.

Aastatel 1957–1959 teenis ta aega Saksa DV Rahvaarmees. Seejärel oli ta juhtivatel ametikohtadel Saksa Vaba Noorsoo Liidu liidumaade allorganisatsioonide juhatuses ja keskjuhatuses. Aastatel 1964–1967 õppis Egon Krenz Moskvas NLKP Keskkomitee juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis, mille ta lõpetas ühiskonnateaduste alal. 1967–1974 oli ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu agitatsiooni- ja propagandasekretär. Samuti oli ta vastutav FDJ-i töö eest koolides. Samaaegselt oli Krenz 8. veebruarist 1971 kuni 9. jaanuarini 1974 Ernst Thälmanni nimelise Saksa DV Pioneeriorganisatsiooni esimees. Lisaks sellele oli ta 1971–1990 Rahvakoja (parlamendi) liige. Aastatel 1971–1981 oli ta ka veel ka Rahvakoja Presiidiumi liige. 1973. aastast alates oli Krenz Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1974–1983 oli ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu Keskkomitee esimene sekretär. 1983. aastal valiti Egon Krenz Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee sekretäriks ja Poliitbüroo liikmeks. 1984. aastal nimetati ta Riiginõukogu esimehe asetäitjaks, millega ta sai sisuliselt teiseks võimumeheks Saksa DV-s Erich Honeckeri järel.

Erich Honeckeri tagasiastumise järel oli Egon Krenz 18. oktoobrist 1989 kuni 3. detsembrini 1989 Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee peasekretär. Lisaks sellele oli ta alates 24. oktoobrist 1989 Saksa DV Riiginõukogu esimees. 3. detsembril 1989 astus Krenz koos kogu poliitbürooga parteilistest ametitest tagasi. 6. detsembril 1989 lahkus ta Riiginõukogu esimehe kohal. Jaanuaris 1990 loobus ta Rahvakoja saadiku mandaadist ning ta heideti välja Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist. Aprillis 1990 avaldas Krenz mälestusteraamatu "Wenn Mauern fallen" ("Kui müürid langevad").

Alates 1991. aastast kuulasid ametivõimud teda korduvalt üle seoses mitmete kohtuprotsessidega. 1992. aastal oli ta kahtlustatav seoses valimistulemuste võltsimisega Saksa DV-s. Juulis 1993 esitati talle süüdistus seoses Saksa DV piiri ületada püüdnud inimeste tapmisega. Augustis 1997 mõistis Berliini Maakohus Krenzi nelja tapmisjuhtumi eest kuueks aastaks ja kuueks kuuks vangi. Septembris 1997 ta siiski vabanes vanglast. Novembris 1997 esitati talle taas süüdistus Saksa DV valimiste võltsimises. Novembris 1999 kinnitas Saksamaa Liidukohus Berliini Maakohtu 1997. aasta otsuse. 24. jaanuaril 2000 paigutati Krenz Berlin-Plötzensee vanglasse. Ta vabanes vanglast ennetähtaegselt 18. detsembril 2003.

Viited

Saksa DV riigipead
Saksa DV Riiginõukogu liikmed
Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei poliitikud
Sündinud 1937
Igate mõis

Igate mõis (Igates muiža) on endine mõis Lätis Limbaži piirkonnas Vidriži vallas Igates. Saksa keeles Idsel.

Igate mõisa mainiti esimest korda aastal kui Vietinghoffide valdust, mis kuulus  Borchidele. Aastal 1466 on loetletud Turaida foogtidele kuulunud Igate lääni kasutajaid, nende seas ka Borche. Aastal 1512 pärandas Jurgen Lode mõisa Rosenitele. 1631-1845 kuulus mõis Mengdenitele, seejärel Campenhausenitele. Aastast 1880 kuulus mõis Pistohlkorsidele.

Mõisa peahoone lasid rajada Pistohlkorsid, see pärineb  XIX sajandi kaheksakümnendatest aastatest. Aastast 1934 asus hoones internaat, aastast 1940 aga lastekodu. Aastast 1972 kuulus põllumajandusministeeriumile, aastast 1996 aga riiklikule kinnisvaraagentuurile.

Mõisakompleks pärineb XVIII sajandi lõpust ja XIX sajandist ning jaguneb kaheks osaks. Ühes pooles on majandushooned nagu laut, ait ja mõisavalitseja maja. Teise poole juurde kuulub lisaks peahoonele veel teenijate maja ja XIX sajandi alguses rajatud park tiikide ning vesiveskiga.

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Mõisa kodulehekülg

Läti mõisad
Limbaži piirkond
Siegfried Böhm

Siegfried Böhm (20. august 1928 Plauen – 4. mai 1980 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Põhikooli lõpetamise järel õppis Siegfried Böhm kaubandust. 1947. aastal astus ta Saksa Vaba Noorsoo Liitu, 1948. aastal Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1948–1953 oli Böhm Saksa Vaba Noorsoo Liidu funktsionäär. 1953–1954 töötas ta Espenhaini pruunsöeelektrijaamas. 1954–1958 õppis Böhm Leipzigi Karl Marxi Ülikoolis. Alates 1959. aastast töötas ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee planeerimise ja rahanduse töögrupis, alates 1963. aastast selle juhatajana.

Alates 12. detsembrist 1966 kuni 4. maini 1980 oli Siegfried Böhm Saksa DV rahandusminister.

4. mail 1980 leidis Böhmi poeg Siegfried Böhmi ja ta naise nende magamistoast mahalastutena. Ametliku versiooni kohaselt tahtis Böhm oma perekonna juurest ära minna. Armukadedushoos olevat ta naine esmalt lasknud maha Siegfried Böhmi ja seejärel ka enda. Avalikkusele teatati, et tegemist oli traagilise õnnetusjuhtumiga.

Böhmi perekond ei uskunud ametlikku versiooni. 2003. aastal teatas Saksamaa Liiduprokuratuur, et on asunud uurima Böhmi surma asjaolusid, kuna tegemist võis olla Stasi salamõrvaga. Böhm olevat kritiseerinud Saksa DV juhtkonna poliitikat ning teda peeti julgeolekuriskiks ja otsustati likvideerida.

Viited

Saksa DV ministrid
Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei poliitikud
Rahandusministrid
Tapetud poliitikud
Sündinud 1928
Surnud 1980
Kārļi mõis

Kārļi mõis (saksa keeles Karlsruhe, ka Karlshof, Carlsruhe ja Carlsruh, varem Wolfsruh, läti keeles Kārļu muiža, Kārļumuiža ja Kārļamuiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Amata piirkonnas Drabeši vallas Kārļis.

Ajalugu
Kārļi mõis sai alguse XVIII sajandil. Algselt kuulusid sealsed maad Võnnu mõisale ja ajal, mil selle omanikuks olid Wolffid, ehitati Kārļi mõisasüda karjamõisana välja. Algselt kandis see kompleks nime Wolffi mõis (Wolfsruh).

Järgmised omanikud olid Sieversid. Aastal 1795 müüsid nad karjamõisa inglise kaupmehele James Pierson of Balmadisele ja sellest ajast peale sai Kārļi mõisast iseseisev maavaldus. Piersonide kätte jäi mõis aastani 1804, seejärel kuulus see aastani 1806 Engel Maria von Trompowskyle. Järgmiseks omanikuks oli Bernhard Christian Klein, kellele mõis kuulus aastani 1819.

Aastast 1819 kuulus mõis Koskullidele. Aastal 1847 läks mõis abielu kaudu tagasi Sieversite suguvõsale ja sellest ajast peale olid mõisal kuni võõrandamiseni (1920) Võnnu mõisaga ühised omanikud.

Karjamõisad
Kārļi mõisale kuulus ka kaks karjamõisa: Bellevue ja Cecile.

Mõisa suurus
Kui mõis aastal 1920 võõrandati, kuulus selle juurde 643,82 hektarit maad. Sellest jäi 69 hektari suurune krunt mõisakompleksi ümber Sieversite valdusse.

Mõisaansambel

Häärber
Piersonide rajatud mõisa peahoone (oli olemas kaardil aastast 1796, kuigi teistel andmetel valmis hoone alles XIX sajandi neljakümnendatel aastatel) põletati maha aastal 1905. See taastati laenuga, kuid põletati I maailmasõja ajal uuesti maha ja seekord seda enam ei taastatud.

Kõrvalhooned
Mõisakompleks pärineb XVIII sajandi lõpust ja XIX sajandist. Sellest on säilinud mõisavalitseja maja, tall, teenijate maja, kõrts, sepikoda, aedniku maja ja vesiveski-saekaater. Veidi eemal asuvad mõisa ehitatud vallamaja ja vana koolimaja. Mõisakompleksidest kaugemal asub Kosküllide suguvõsa rahula.

Park
Mõisa juurde kuulub ka park, mis oli ilmselt olemas juba XVIII sajandil karjamõisa juures. Pargi rajamisel kasutati ära Amata jõe orgu ja sealseid liivakivipaljandeid. Barokne maastikupark sai endale lisandi aastal 1871, mil kõrtsi juurde asutati aianduskool (esimene Balti kubermangudes). Aastaks 1877 oli tänu koolile pargi juurde rajatud uhke õunaaed, mis oli omal ajal Baltimaade suurim.

Välislingid
Kārļi mõisa ajalugu
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Vidzeme
Willy Rumpf

Willy Rumpf, ka Willi Rumpf (4. aprill 1903 Berliin – 8. veebruar 1982 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Willy Rumpf oli pärit teenistuja perekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta kindlustusala ja raamatupidamist. Kuni 1932. aastani töötas ta raamatupidaja, kassiiri ja väliskaubanduskorrespondendina. 1920. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Noorsooühingusse ja 1925. aastal Saksa Kommunistlikku Parteisse. Alates 1933. aastast osales ta vastupanuliikumises, mille eest viibis aastatel 1933–1938 vanglates ja Sachsenhauseni koonduslaagris. Seejärel töötas ta teenistujana ja võttis osa Robert Uhrigi vastupanugrupi tegevusest. Aastatel 1944–1945 oli Rumpf teist korda võimude poolt vangistatud.

Aastatel 1945–1947 oli Willy Rumpf Berliini Linnavalitsuse rahandusosakonna juhataja asetäitja. 1947–1948 Berliini Usaldusühingu juhataja, 1948–1949 Saksa Majanduskomisjoni rahandusvalitsuse juhataja ja 1949–1955 Rahandusministeeriumi riigisekretär.

25. novembrist 1955 kuni 12. detsembrini 1966 oli Willy Rumpf Saksa DV rahandusminister.

Lisaks sellele oli ta aastatel 1949–1967 Rahvakoja (parlamendi) liige. Alates 1950. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaat ja alates 1963. aastast Keskkomitee liige.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Rahandusministrid
Sündinud 1903
Surnud 1982
Ernst Höfner

Ernst Höfner (1. oktoober 1929 Liebenstein – 24. november 2009 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Ernst Höfner oli pärit töölisperekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta esmalt klaasipuhumist, seejärel kaubandust. Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse astus ta 1948. aastal. Alates 1948. aastast töötas ta raamatupidajana. Aastatel 1949–1950 töötas ta Saksa DV Rahandusministeeriumi pearaamatupidaja ja peareferendina. Aastatel 1952–1955 õppis ta Rahanduse Kõrgkoolis. 1955–1970 oli ta Rahandusministeeriumi osakonnajuhataja. 1962–1965 õppis ta Moskvas NLKP Keskkomitee juures asuvas Ühiskonnateaduste Akadeemias. Aastatel 1970–1976 oli ta rahandusministri asetäitja. 1976 aastast kuni 1979. aastani oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei pangandus- ja rahandusosakonna juhataja. 1979–1981 oli ta Saksa DV Plaanikomitee esimene sekretär.

26. juunist 1981 kuni 18. novembrini 1989 oli Ernst Höfner Saksa DV rahandusminister.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Rahandusministrid
Sündinud 1929
Surnud 2009
Varssavi geto

Varssavi geto (saksa keeles Warschauer Ghetto, poola keeles Getto warszawskie; saksakeelne ametlik nimi Jüdischer Wohnbezirk in Warschau (Juudi elurajoon Varssavis)) oli Euroopa suurim juudi geto Teise maailmasõja ajal aastatel 1940–1943.

Enne Teist maailmasõda oli Varssavis arvukas juudi elanikkond. 1939. aasta alguses elas Varssavis 375 000 juuti, kes moodustasid 29,1% linna elanikkonnast. Teises maailmasõjas hõivasid Saksa väed Varssavi 1939. aasta septembri lõpus.

12. oktoobril 1940 kuulutasid Saksa võimud välja juudi geto loomise. Kõik Varssavi juudid pidid getosse kolima, mittejuudid pidid getole minevalt territooriumilt välja kolima. Ühtekokku pidi elukohta vahetama 138 000 juuti ja 113 000 poolakat. Geto asus Varssavi loodeosas ja selle territoorium oli 340 hektari suurune. Maju oli getos selle asutamise ajal 1483. Välismaailmale suleti Varssavi geto 16. novembril 1940.

Juudid pidid getos kandma Taaveti tähte, et nad oleksid äratuntavad. Nad kaotasid oma väljaspool getot asuva omandi. Varssavi getosse asustati ka Varssavi ümbruskonna juudid. Nad oli harilikult vaesemad ja kaotasid ümberasumisel peaaegu kõik, mis neil oli.

Varssavi geto oli välismaailmast eraldatud 18 kilomeetri pikkuse ja kolme meetri kõrguse müüriga. Saksa võimud valisid geto etteotsa juutide nõukogu ehk Judenrat'i. Judenrat'i ülesandeks oli olla vahendaja Saksa võimude ja juutide vahel. Varssavi geto Judenrat'i esimeheks määrati insener ja endine Poola parlamendi liige Adam Czerniaków. Korra hoidmiseks getos moodustasid Saksa võimud tulirelvadeta ja ainult kumminuiadega varustatud  Juudi Geto Politsei.

Kõige rohkem elanikke oli Varssavi getos 1941. aasta märtsis, kui seal elas 445 000 inimest. Elutingimused Varssavi getos olid halvad. Geto oli üleasustatud, sanitaartingimused oli ebarahuldavad, toiduratsioonid olid väga madalad. 1940. aasta novembrist kuni 1942. aasta keskpaigani suri Varssavi getos 83 000 inimest. Et elus püsida, olid getoelanikud sunnitud tegelema toidu salakaubaveoga getosse.

Getoelanike deporteerimine Treblinka koonduslaagrisse algas 22. juulil 1942. Kuni 1942. aasta septembrini viisid Saksa ametivõimud Varssavi getost Treblinka koonduslaagrisse 265 000 juuti.

Külastades 9. jaanuaril 1943 Varssavit, andis Heinrich Himmler käsu Varssavi geto likvideerimiseks. Kui sakslased 18. jaanuaril 1943 getosse sisenesid, siis peitusid juudid või avaldasid vastupanu. Sakslased tapsid geto tänavatel umbes 1170 juuti ja deporteerisid 5000. 22. jaanuaril 1943 pidid nad aga getost välja tõmbuma ja oma plaanid ümber tegema. Kui 19. aprillil 1943 SS ja korrakaitsepolitsei getosse sisenesid, siis puhkes Varssavi geto ülestõus. Varssavi ringkonna politseülem Jürgen Stroop kuulutas ülestõusu mahasurutuks 16. mail 1943. Kõik allesjäänud hooned tehti maatasa, keldrid ja kanalisatsioonikaevud täideti. 1. juunil 1943 andis Heinrich Himmler käsu rajada geto suitsevatele varemetele Varssavi koonduslaager.

Viited

Kolmas Riik
Poola Teises maailmasõjas
Saksamaa Teises maailmasõjas
Varssavi
Hell

Hell on Suurbritannia heavy metali ansambel, mis on tegutsenud aastail 1982–1987 ja alates 2008.

Ansambli rajasid bändide Race Against Time ja Paralex liikmed Inglismaal Derbyshire's. Ansambli esinemised olid provokatiivsed ja teatraalsed, ent heavy metali ringkondades pälvis suurt tähelepanu ka Helli muusika. 1986. aastal sai bänd plaadilepingu Belgia kompaniiga Mausoleum, kuid firma läks pankrotti ning plaadi väljaandmine ebaõnnestus. Seejärel läks bänd laiali ning selle laulja ja kitarrist Dave G. Hallyday tegi enesetapu.

Hoolimata sellest, et Hellil ei õnnestunud ühtegi albumit välja anda, saavutas ta tänu demodele heavy metal'i ringkondades küllalt laia tuntuse ning see muutus teataval määral kultusbändiks. 2008. aastal tuli Hell uuesti kokku ning pärast lepingu sõlmimist kompaniiga Nuclear Blast anti 2011. aastal välja esimene album "Human Remains", mis äratas laialdast positiivset vastukaja. 2013. aastal ilmus Helli teine album "Curse and Chapter".

Koosseisud

Praegune
David Bower – vokaal (alates 2010)
Kevin Bower – kitarr, klahvpillid, taustavokaal (1982–86, alates 2008)
Tony Speakman – basskitarr (1982–87, alates 2008)
Andy Sneap – kitarr (alates 2008)
Tim Bowler – trummid (1982–87, alates 2008)

Endised liikmed
Dave G. Hallyday – vokaal (1982–1987)
Shaun Kelley – kitarr (1986–1987)
Martin Walkyier – vokaal (2008–2010)

Välislingid 
Ametlik kodulehekülg

Suurbritannia ansamblid
Seedeelundkond

Seedeelundite süsteem ehk seedeaparaat (ka seedeelundkond, ladina keeles systema digestorium, apparatus digestorius) on enamiku organismide elundkond, mis koosneb elunditest, mille ülesandeks on ainevahetuseks vajalike põhitoitainete, mineraalide, vitamiinide ja vee mehaaniline ja keemiline töötlemine ning mitteseeditavate jääkide väljutamine. 

Seedeaparaadi olemasolu, areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.

Roomajatel

Maolistel

Madude seedeaparaati liigitatud elundite morfoloogilised näitajad (näiteks kuju, suurus jms) ja ka asend võivad suuresti varieeruda nii perekonniti kui ka liigiti ja indiviiditi. Seedeaparaat koosneb ka vastavatest kudedest ja rakkudest. 

Seedeaparaati kuuluvad suuõõs, süljenäärmed, keel, hambad, söögitoru, magu (sh maolukuti), sooled, maks, sapipõis, kõhunääre ning kloaak. Inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatud madude puhul liigitatakse siia ka mürgiaparaat.  

Enamik seedeaparaadi elunditest on seest vooderdatud limaskestaga.

Imetajatel

Inimestel 

Inimese seedeelundkond koosneb seedekanalist ja seedenäärmetest. Täiskasvanud inimese seedekanal on keskmiselt 8–10 meetrit pikk. Seedekanalisse kuuluvad suuõõs koos hammaste ja keelega, neel, söögitoru, magu, peensool, jämesool ja pärak. Seedeelundkonda kuulub veel kolm nääret – maks, süljenäärmed ja kõhunääre.

Terminoloogia
 
Varem on see elundisüsteem kandnud nimetust seedeelundkond. Seedeelundkond ei kuulu kehtivasse rahvusvahelisse inimese anatoomia standardisse Terminologia Anatomica. 

Seedeelundkond on kantud Terminologia Anatomicasse.

Vaata ka
Seedekulgla

Viited

Välislingid 
 Sissekanne Terminologia Anatomica-ss A05.0.00.000: Systema digestorium. Seedeelundkond
 Sissekanne Nomina Anatomica Veterinaria-s APPARATUS DIGESTORIUS. Seedeaparaat, lk 49, 5. väljaanne, 2012
Alam-Reini-Vestfaali ringkond

Alam-Reini-Vestfaali ringkond (saksa Niederrheinisch-Westfälischer Reichskreis) oli Saksa-Rooma riigi ringkond. See koosnes endiste Alam-Lotringi hertsogkonna ja Friisimaa territooriumidest ning endise Saksimaa hertsogkonna Vestfaali osast.

Ringkond koosnes arvukatest väikeriikidest, siiski suutsid Marki krahvid koguda märkimisväärse hulga territooriume, alates 1521. aastast Jülich-Kleve-Bergi ühendatud hertsogkonnad. Keisririigi suurim kiriklik territoorium oli Münsteri piiskopkond.

Koosseis 

Ringkond koosnes järgmistest riikidest:

Saksa-Rooma riigi valdused
Ford Mustang

Ford Mustang on Fordi toodetav sõiduauto, mida on toodetud 1964. aastast tänapäevani kuue põlvkonna vältel ning tänaseks on tegu kõige pikema ajalooga Fordi mudeliga. Sünnimaal USA-s nimetati Mustangit kui Pony Car, mis tähendas väikest, soodsa hinnaga sportlikkusele orienteeritud kupeed või kabrioletti, millele sai lisada soovi korral ohtralt lisavarustust.

Esimene põlvkond oli tootmises 1964 kuni 1973 ning Mustang saavutas kiirelt suure müügiedu. Esimene mudeliuuendus tehti juba 1967. aastal.

Esimene põlvkond (1965–1973)

Teine põlvkond (1974–1978) 
2. põlvkonda koodnimega Mustang II esitleti 1973. aasta septembris.

Kolmas põlvkond (1979–1993) 
Kolmanda põlvkonna Mustang oli tootmises aastatel 1978 kuni 1993. Kuna auto oli ehitatud Fordi Fox-platvormile, siis seda nimetati Fox body Mustangiks. 
Mootorivalik oli lai - alates 2,3-liitrisest R4 bensiinimootorist kuni 5,0-liitrise V8 mootorini.

Neljas põlvkond (1994–2004) 
Neljas põlvkond oli tootmises aastatel 1994 kuni 2004 ning auto kandis koodnimetust SN-95. Mootorivalikus olid V6 ja V8 bensiinimootorid. 

Keretüüpidest jäi kupee kõrval alles kabriolett ning mudeliuuendus tehti Mustangile 1998. aasta lõpus.

Viies põlvkond (2005–2014) 
Viiendat põlvkonda koodnimetusega S197 tootis Ford aastatel 2004 kuni 2014 ning seda toodeti Flat Rocki tehases Michiganis. 

Shelby GT500 5,4-liitrine ülelaadimisega V8 plokk on valmistatud alumiiniumist, mistõttu on see 46 kg kergem kui eelmistel aastatel kasutatud malmist mootoriplokk. Selle nimivõimsus oli 410 kW (558 hj) ja pöördemoment 690 N⋅m.

Kuues põlvkond (2015–tänapäev)
Kuuenda põlvkonna Mustangit esitleti 2013. aasta detsembris.

6. põlvkonda müüakse ka Eesti turul ja müügile tulles valikus kaks mootorit: 5,0 V8 (420 hj) ja 2,3 R4 Ecoboost (305 hj). Mustang sai 2014. aastal 50 aasta vanuseks ning selle puhul valmis eriseeria Mustang 50 Year Limited Edition. Euroopa turu jaoks toodetud autosid eristavad muudel turgudel müüdavatest Mustangitest valget värvi tagatuled.

2020. mudeliaastal toodi taas turule GT500. 2020. aasta GT500-l on käsitsi ehitatud 5,2-liitrine "Predator" alumiiniumsulamist V8 mootor koos 2,65-liitrise mahuga roots-tüüpi ülelaaduriga. Shelby GT500 võimsus on 567 kW (771 hj) ja pöördemoment on 847 N⋅m. GT350 tootmine lõpetati 2020. mudeliaasta lõpus.

Vaata ka

Mustang
Carroll Shelby (1923–2012), Ford Shelby Cobra, AC Cobra
Chevrolet Impala ja Chevrolet Camaro SS

Viited 

Mustang
Sõiduautomudelid
Peeter Raudsepp (insener)

Peeter Raudsepp (28. veebruar 1897 Heinaste – 1948 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane ja insener.

Elulugu
Peeter Raudsepp oli merekooli õpetaja poeg.

Lõpetas 1916 Harkivis gümnaasiumi ja 1927 Leningradi Sõjaväeakadeemia ehitusinsenerina; tehnikakandidaat (1939, Moskva Sõjaväeinseneride Akadeemia). oli 1927–1932 töödejuhataja, ehituse ülem, Leningradi sõjaväeringkonna vaneminsener, 1932–1937 Moskva Sõjaväeinseneride Akadeemias vanemõpetaja, 1937–1940 "Kaug-Ida Sõjaväeehituse" peainsener, 1940–1941 Moskva Sõjaväeinseneride Akadeemia dotsent, kateedrijuhataja, 1942–1944 Moskva Sõjaväetööstusehituse Peavalitsuse tehnilise osakonna ülem, 1944–1946 Eesti NSV ehituse ja ehitusmaterjalide tööstuse rahvakomissari asetäitja, 1946–1947 TPI ehitustööde teostamise kateedri juhataja.

Teadustöö
Uurimisvaldkond: lennuväljade ehitamise küsimused. 16 teadustrükist (salastatud).

Viited

Kirjandus
 TPI 1936–1986, 228, 240.

Eesti tehnikateadlased
Eesti insenerid
Sündinud 1897
Surnud 1948
Max Verstappen

Max Emilian Verstappen (sündinud 30. septembril 1997 Hasseltis Belgias) on hollandi vormelisõitja, valitsev Vormel 1 maailmameister.

2015. aasta hooajal sai temast Vormel 1 sarjas Toro Rosso meeskonna sõitja.

2016. aasta Hispaania GP-l asendas ta Daniil Kvjati Red Bull Racingu võistkonnas. Ta võitis selle võistluse ja temast sai kõigi aegade noorim etapivõitja Vormel 1 sarjas, samuti esimene hollandlasest võitja. 

Ta võitis 2021. aasta Abu Dhabi GP ja tuli ühtlasi maailmameistriks.

Isiklikku 
Tema isa Jos Verstappen on endine vormelisõitja.

Tulemused F1-sarjas

Viited 

Hollandi Vormel 1 piloodid
Sündinud 1997
Andres Arend

Andres Arend (sündinud 8. oktoobril 1958) on eesti arstiteadlane.

Haridus
Ta lõpetas 1983. aastal cum laude Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ravi osakonna. 

1986. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis meditsiiniteaduste kandidaadi kraadi tööga eksogeensete prostaglandiinide E1 ja F2alfa, nende sünteetiliste analoogide ja endogeensete prostaglandiinide sünteesi inhibiitorite indometatsiini ja ibuprofeeni manustamise mõjust sidekoe reparatiivsele regeneratsioonile ("О влиянии введения экзогенных простагландинов Е1 и Ф2а, их синтетических аналогов и ингибиторов синтеза эндогенных простагландинов индометацина и ибупрофена на репаративную регенерацию соединительной ткани", juhendaja Ülo Hussar).

Töökäik

Alates 2004. aastast on Arend ametis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas histoloogia ja embrüoloogia professorina. 
Samast aastast on ta ka Tartu Ülikooli anatoomia instituudi juhataja.

Tunnustus
 2018 Tartu Ülikooli väike medal

Isiklikku
Tema isa Ülo Arend (1928–1991) oli Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professor, ema Õie Arend (1927–2017) oli Tartu Ülikooli arstiteaduskonna lõpetanud mikrobioloog, õde Malle Leht on bioloog.

Viited

Välislingid

Eesti arstiteadlased
Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1958
Aavo-Valdur Mikelsaar

Aavo-Valdur Mikelsaar (sündinud 26. juulil 1941) on eesti arstiteadlane ja geneetik.

Haridus
Mikelsaar lõpetas 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, oli 1967–1970 aspirantuuris Moskvas NSVL Teaduste Akadeemia Molekulaarbioloogia Instituudis ning täiendas end 1976–1977 Viini ülikoolis, 1988 Tampere ülikoolis ning 1993 Lübecki Meditsiiniülikoolis. 

1980. aastal kaitses ta Moskvas Meditsiinigeneetika Instituudis doktorikraadi tööga inimese kromosoomide struktuursest polümorfismist ("Структурный полиморфизм хромосом человека").

Töökäik
Mikelsaar töötas 1965–1967 ning 1970–1987 Tartu Ülikoolis teadurina, vanemteadurina ning laborijuhatajana. Aastail 1987–2011 oli ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi juhataja, aastail 1993–2012 samas instituudis inimese bioloogia ja geneetika õppetooli professor, alates 2012 uue nimega biomeditsiini instituudi professor.

Tunnustus
2001 – Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk
2011 – auhind "Elutöö geneetikuna"

Isiklikku
Tema isa oli zooloog ja hüdrobioloog Neeme-Õnneleid Mikelsaar, tema vennad on Raik-Hiio Mikelsaar, Henn-Risto Mikelsaar ja Ustav-Esko Mikelsaar.

Meditsiinigeneetik ja psühhiaater Ruth Mikelsaar on tema abikaasa.

Viited

Välislingid 
 

Eesti arstiteadlased
Eesti geneetikud
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1941
Messerschmitt Bf 109

Messerchmitt Bf 109 (lühidalt Me 109) oli Saksamaa 1930. ja 1940. aastate uue põlvkonna üheistmeline, kinnise kabiini, sissetõmmatava teliku ja täismetall-konstruktsiooniga  alltiivaline hävituslennuk. Kokku ligikaudu 33 300 ehitatud lennukiga on Bf 109 üks kõigi aegade enim ehitatud hävituslennuk. Esmalend: 28. mai 1935.

Lennuki tehnilised andmed 

 

Hävituslennukid
Saksa sõjalennukid
Allen Kaasik

Allen Kaasik (sündinud 23. augustil 1970) on eesti arstiteadlane, biokeemik ja farmakoloog.

Haridus
Kaasik lõpetas 1988. aastal Tallinna 5. Keskkooli ning 1992. aastal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna biokeemia erialal. 1994. aastal kaitses ta magistrikraadi Tartu Ülikooli patofüsioloogia instituudi juures tööga türeoidhormooni mõjust südame lihasraku signaalsüsteemidele. Aastail 1994–1998 oli ta doktorantuuris Tartu Ülikooli patofüsioloogia instituudis ning Helsingi Ülikooli biomeditsiini instituudis. 1998. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja teemal "Thyroid hormone control over β-adrenergic signalling system in rat atria" (juhendaja Enn Seppet).

Töökäik
Kaasik on alates 1994. aastast töötanud Tartu Ülikoolis. Aastail 1994–1997 oli ta TÜ arstiteaduskonna üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi assistent, 1998–1999 TÜ farmakoloogia instituudi teadur. 

1999–2001 töötas ta 10 kuud Pariisis, 2000–2001 oli TÜ farmakoloogia instituudi erakorraline teadur, 2002–2008 vanemteadur, 2008. aastal erakorraline professor. Alates 1. septembrist 2008 on ta TÜ farmakoloogia instituudi professor ja vanemteadur. 

Aastail 2003–2007 oli Kaasik TÜ molekulaarse ja kliinilise meditsiini keskuse juhataja asetäitja, aastast 2009 on ta siirdemeditsiini tippkeskuse tegevjuht, aastast 2011 haigusmudelite kompetentsikeskuse tegevjuht.

Tunnustus
 2001 Noore teadlase preemia

Viited

Välislingid 
 

Eesti arstiteadlased
Eesti biokeemikud
Eesti farmakoloogid
Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna professorid
Sündinud 1970
Anneli Uusküla

Anneli Uusküla (aastani 1990 Anneli Maitse; sündinud 11. aprillil 1967 Kohtla-Järvel) on eesti dermatoveneroloog ja epidemioloog. Ta on alates 2007. aastast Tartu Ülikooli arstiteaduskonna tervishoiu instituudi epidemioloogia professor.

Haridus
Anneli Uusküla lõpetas 1985. aastal Tallinna 46. Keskkooli ning 1991. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. Ta kaitses meditsiinidoktori kraadi Tartu Ülikoolis 2001. aastal tööga sugulisel teel levivate haiguste epidemioloogiast Eestis aastatel 1990–2000 (juhendaja Helgi Silm). 2003. aastal kaitses ta New Yorgi osariigi ülikooli (State University of New York at Albany, School of Public Health) juures teadusmagistrikraadi tööga "Treatment of the sexually transmitted diseases in Estonia: consistency with the evidence based medicine principles".

Töökäik
Uusküla oli 1994–1995 Tartu Ülikooli nahahaiguste kliiniku vanemlaborant, 2004–2007 vanemassistent, 2002–2003 ka Tartu Ülikooli tervishoiu instituudi erakorraline teadur, 2004–2007 vanemteadur, 2007–2009 instituudi juhataja. Alates 2007. aastast on ta Tartu Ülikooli tervishoiu instituudi epidemioloogia professor.

Teadustöö
Anneli Uusküla peamised uurimisvaldkonnad on sugulisel teel levivate infektsioonide ja HIV epidemioloogia ja riskitegurid Eestis ning sugulisel teel levivate infektsioonide ja HIV ravi ning käsitlus.

Viited

Välislingid 
 

Eesti epidemioloogid
Eesti dermatoveneroloogid
Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1967
Kose-Uuemõisa mõisa kalmistu

Kose-Uuemõisa mõisa kalmistu on kalmistu Harju maakonnas  Kose vallas Kose-Uuemõisa alevikus. Ajalooliselt asus kalmistu Kose kihelkonnas. Kalmistu jääb Kose-Uuemõisa mõisa südamest linnulennult umbes 700 meetri kaugusele lääneloodesse.

Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Uexküllid, tõenäoliselt Natalie-Caroline von Uexküll, pärast abikaasa Jakob Johann von Uexkülli surma 1885. aastal võõrsil. Kalmistule ehitati kabel 1886. aastal, siis maeti ka Jakob Johann von Uexküll. Kalmistule maetud inimeste arv ei ole teada.

Kose-Uuemõisa mõisa kalmistu kabel
1886. aastal ehitatud uusgooti stiilis kabel on eraldi kultuurimälestis nr 2799 "Kose-Uuemõisa mõisa kabel, 19.saj".

Kalmistule maetuid
1886 – Jakob Johann von Uexküll (surnud 1885, maetud Kose-Uuemõisa hiljem)
1911 – Natalie-Caroline von Uexküll (sünd Harder)

Kirjandus
Alo Särg. "Kose-Uuemõisa (Neuenhof)". // Harjumaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2006. Lk 84
Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002

Välislingid
 
Kultuurimälestis nr 2799 "Kose-Uuemõisa mõisa kabel, 19.saj."
Kose-Uuemõisa mõisa kalmistu kabel Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
Kose-Uuemõisa mõisa kalmistu Jaan Vali kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
Kose-Uuemõisa mõis ja selle kalmistu Eesti mõisaportaalis
Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013

Kose kihelkonna kalmistud
Kose-Uuemõisa mõis
Kose vald
Harju maakonna kalmistud
Eesti mõisakalmistud
Wolfgang Späte

Wolfgang Späte (8. september 1911 Dresden – 30. aprill 1997 Edewecht) oli enne Teist maailmasõda üks tuntuim Saksa purilendur ja sõja ajal sõjaväelane Luftwaffe hävituslendur-äss. Üle 600 lahingulennu tulemusena jäi tema arvele 99 allatulistatud vastase lennukit, neist 90 idarindel, ning 5 (kõik  Boeing B-17) läänerindel reaktiivlennukil Messerschmitt Me 262. Autasustatud Raudristi Rüütliristiga ja tammelehtedega rüütliristiga.

Späte lõpetas kiitusega Darmstadti kõrgema tehnikakooli. Andeka purilendurina töötas ta välja ja avaldas ta 1938. aastal purilennu optimaalse ülelennuteooria praktilise tabeli, mille alusel leiutas Paul MacCready pärast II maailmasõda oma kuulsa macreadyringi purilennuki variomeetrile..

1934. aastast kuni sõja alguseni oli Späte Saksa purilennu teaduskeskuse (DFS) kaastöötaja ja katselendur. 1938. aasta 19. Rhöni purilennuvõistluste võitis ta kokkuvõttes mitmevõistluse purilennukil Reiher-1.

1942. aasta juulis oli Späte vastutav rakettlennuki Me-163 arendamisel. 1943. aastal organiseeris ta jahilendurite inspektori kindralmajor Adolf Gallandi (sel ajal noorim Wehrmachti kindral) tutvumislennu reaktiivlennukil Messerschmitt Me 262, mille tulemuseks oli sellise maailmas oma aja kohta uuendusliku lennuki praktiline kasutuselevõtt sõjas.

Vaata ka
Teise maailmasõja lennuässad

Viited

Välislingid 
 Wehrmachti isikuregister
 Põige ajalukku

Saksamaa sõjaväelased
Saksamaa lendurid
Sündinud 1911
Surnud 1997
Purilendurid
Haris Seferović

Haris Seferović (sündinud 22. veebruaril 1992 Sursees) on Šveitsi jalgpallur, kes mängib ründajana Portugali kõrgliiga klubis SL Benfica ja Šveitsi jalgpallikoondises.

2013–14	mängis ta Hispaania kõrgliiga klubis Real Sociedad. 2014. aasta augustis sõlmis Seferović Saksamaa kõrgliiga klubiga Eintracht Frankfurt kolmeaastase lepingu. Alates 2017. aastast mängib ta Benficas. Hooajal 2018–2019 tuli ta Benficaga Portugali meistriks. Samal hooajal lõi ta liigas 23 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt.

Tema vanemad on Bosnia ja Hertsegoviina päritolu.

Koondisekarjäär 
2009. aasta alla 17-aastaste maailmameistrivõistlustel Nigeerias tuli ta Šveitsi noortekoondisega võitjaks. Seferović lõi kokku viis väravat, sealhulgas finaalis värava Nigeeria vastu.

Debüüdi Šveitsi rahvuskoondises tegi Seferović 6. veebruaril 2013 sõprusmängus Kreeka vastu. Esimese värava lõi ta Šveitsi rahvuskoondises 8. juunil 2013 MM-i valikmängus Küprose vastu.

2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta esimeses alagrupimängus 15. juunil värava Ecuadori vastu mängu kolmandal lisaminutil ja aitas sellega Šveitsi võidule.

Ta kuulus Šveitsi koondisse ka 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused 
Eintracht Frankfurt
DFB-Pokal: Teine koht 2016–17
Benfica
Primeira Liga: 2018–2019
Supertaça Cândido de Oliveira: 2017, 2019

Viited

Välislingid 

Šveitsi jalgpallurid
ACF Fiorentina mängijad
Real Sociedadi mängijad
Frankfurdi Eintrachti jalgpallurid‎
Lissaboni Benfica jalgpallurid
Serie A mängijad
La Liga mängijad
Bundesliga mängijad
Primeira Liga mängijad
Sündinud 1992
Külli Reinumägi

Külli Reinumägi (neiuna Külli Koik, sündinud 25. veebruaril 1974) on eesti näitleja.

Külli Reinumägi lõpetas aastal 1996 Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (17. lennu).

Pärast lavakunstikooli lõpetamist alustas ta lavateed Eesti Draamateatris. Hiljem on ta näitlejatööd jätkanud vabakutselisena ning on loomingulise ühenduse MTÜ Oma Lava üks juhte ja loojaid. Ta on mänginud mitmes telesarjas ja lugenud Vikerraadios järjejutte. Ta on osalenud Rein Põdra kuuldemängus "Kuningapuu".

Osatäitmised telesarjades
"Kättemaksukontor"
"Unistuste agentuur" – Kristi, Anne sõbranna, juuksur
"Ment" – Renate, Mendi abikaasa

Filmirollid
2007 "Sügisball" – Laura töökaaslane
2010 "Lumekuninganna"
2012 "Vikatimehe poeg" – Vikatimehe naine
2014 "Vaikivad orhideed" – Kristi

Isiklikku 
Tema abikaasa on filmiprodutsent Alvar Reinumägi, peres kasvab 2 last, Gert Avar ja Rahel.

Viide

Välislingid
Kirje Eesti Filmiarhiivi andmebaasis

Eesti näitlejad
Sündinud 1974
Lauren Bacall

Lauren Bacall (sünninimi Betty Joan Perske; 16. september 1924 New York – 12. august 2014 New York) oli USA teatri- ja filminäitleja.

1999. aastal Ameerika Filmiinstituudi avaldatud edetabeli "AFI's 100 Years...100 Stars" tulemuste põhjal asub Lauren Bacall naisstaaride edetabelis 20. kohal.

Elukäik 
Betty Joan Perske sündis 16. septembril 1924 New Yorgi Bronxi linnaosas. Tema ema Natalie Weinstein-Bacal oli Rumeeniast USAsse tulnud juudi immigrant. Isa William Perske sündis USA New Jersey osariigis. William jättis perekonna maha, kui Betty oli kuueaastane. Olles 8-aastane, võttis ta endale vanaema perekonnanime ja lisas sellel ühe l-i, et nime oleks lihtsam hääldada. 

Lauren Bacall alustas oma karjääri fotomodellina. Filmidebüüdi tegi 19-aastasena filmis "Kellel on ja kellel pole" ("To Have and Have Not"), kus tema partneriks oli Humphrey Bogart. Hiljem mängisid nad koos veel kolmes filmis. Nad abiellusid 1946. aasta 21. mail Ohios ja see abielu kestis kuni Bogarti surmani. Neil sündis 1949. aastal poeg Stephen ja 1952. aastal tütar Leslie. Pärast Bogarti surma abiellus Bacall 1961. aastal näitleja Jason Robardsiga, kellega tal sündis poeg Sam Robards. Abielu lõppes lahutusega 1969. aastal.

Aastal 1953 tegi ta kaasa Jean Negulesco romantilises komöödias "Kuidas abielluda miljonäriga". Filmi peaosades olid veel Marilyn Monroe ja Betty Grable.

1960. aastatel hakkas Bacall mängima rohkem teatris. Muusikale "Cactus Flower", "Applause ja "Woman of the Year" saatis suur menu ning viimaste eest võitis ta maineka Tony auhinna. 

Aastal 1996 mängis Lauren Bacall Barbra Streisandi filmis "Peeglil on kaks nägu" ("The Mirror Has Two Faces"). Bacall kandideeris oma rolliga ka parima naiskõrvalosatäitja Oscarile, aga ei võitnud seda. Selle rolli eest võitis ta Kuldgloobuse.

Aastal 1993 sai ta Cecil B. DeMille'i nimelise elutööauhinna ja 2009. aastal elutöö-Oscari.

Filmograafia

Viited

Välislingid 

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide teatrinäitlejad
Sündinud 1924
Surnud 2014
Monica Lewinsky

Monica Samille Lewinsky (sündinud 23. juulil 1973 San Franciscos Californias) on Ameerika Ühendriikide küberkiusamise vastane aktivist. 

Ta sai rahvusvaheliselt tuntuks 1998. aastal armuafääri tõttu toonase Ameerika Ühendriikide presidendi Bill Clintoniga.

Välislingid 

Ameerika Ühendriikide inimesed
Aktivistid
Sündinud 1973
Tiit Sinissaar

Tiit Sinissaar (sündinud 7. detsembril 1947 Tartus) on eesti ajakirjanik ja poliitik.

Ta lõpetas 1966. aastal Tartu kaugõppekeskkooli ja 1974. aastal ajakirjanikuna Tartu Riikliku Ülikooli.

Ta on olnud ringhäälingunõukogu esimees.

Ta on olnud VII, VIII ja IX Riigikogu liige ning Riigikogu Isamaaliidu fraktsiooni esimees.

Tunnustus
2001 Riigivapi V klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema abikaasa oli Lea Veelma.

Eesti ajakirjanikud
VII Riigikogu liikmed
VIII Riigikogu liikmed
IX Riigikogu liikmed
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Riigivapi V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1947
Oma Mua

Oma Mua ('Oma Maa') on karjalakeelne ühiskondlik-poliitiline nädalaleht, mis ilmub Karjala Vabariigis. Ajaleht avaldab materjale karjalaste kultuurist ja ajaloost.

Oma Mua asutajateks on Karjala Vabariigi seadusandlik kogu, Karjala Vabariigi valitsus ja regionaalne ühiskondlik organisatsioon Karjala Rahva Liit (Karjalan Rahvahan Liitto).. 

Ajalehte levitatakse peamiselt Prääsä ja Aunuse rajoonis ning Petroskois.

Trükiarv on umbes 1500.

Viited

Välislingid 
omamua.ru

Venemaa ajalehed
Soome-ugri maailm
Karjala Vabariik
BM-27 Uragan

BM-27 Uragan (vene keeles: ураган, 'orkaan') on Nõukogude Liidus valmistatud mitmelasuline raketiheitja.

4-liikmelisel meeskonnal kulub süsteemi paigaldamiseks/teisaldamiseks 3 minutit. 16 raketi kogupaugule kulub 20 sekundit.

Uraganil on mitmeid kasutusalasid. Näiteks saab ühe 220 mm kaliibrilise raketiga puistata laiali 312 jalaväe miini (Nõukogude väed kasutasid seda taktikat sageli Afganistanis).

Vaata ka 
 Burevii
 Smertš

Välislingid

 Splav State Research and Production Enterprise
 Photo gallery at Armyrecognition.com

Mitmelasulised raketiheitjad
Nõukogude Liidu relvad
Venemaa relvad
Ērmaņi mõis

Ērmaņi mõis (saksa keeles Hermannshof, läti keeles Ērmaņu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Praegu asub Lätis Alūksne piirkonnas Maliena vallas.

Ajalugu
Ērmaņi mõisa mainiti esimest korda XVII sajandil. Algselt oli tegemist riigimõisaga. Pärast Põhjasõda sai mõisast Vorontsovide omand, aga aastast 1780 Vietinghoffide valdus. Toona oli sisuliselt tegemist Aluliina mõisa kõrvalmõisaga. Aastal 1872 (teistel andmetel 1874) ostsid mõisa Knorringid. Toona kasutati mõisa kohta ka paralleelnimetust Knöringsfeld. Aastal 1903 ostsid mõisa Delwigid, nende kätte jäi see kuni võõrandamiseni.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli Aluliina mõisa ja selle kõrvalmõisade, sealhulgas ka Ērmaņi mõisa kogusuurus 1816. aastal 23 ja 5/8 adramaad, neile mõisadele allus 2011 mees- ja 2182 naishinge.

Agraarreformi ajal aastal 1920 kuulus Ērmaņi mõisale 314 hektarit maad.

Mõisaansambel

Mõisa klassitsistlik peahoone valmis aastal 1823, mil mõis kuulus Christoph Burchard von Vietinghof-Scheelile. Peahoone on puidust, fassaadi ehib sammastega portikus, mille kohal on väike tornike. Pärast võõrandamist kuulus hoone Alfrēds Prauliņšile, Nõukogude ajal hoone riigistati. Algul asus hoones meierei, hiljem rajati sinna aga korterid. Häärber on arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all.

Mõisa juures kasvab looduskaitsealune Ērmaņi tamm.

Karjamõisad
Aastal 1816 allus mõisale üks karjamõis: Ponkull.

Viited

Kirjandus
Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 104.

Välislingid 
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Aluliina kihelkond
Alūksne piirkonna mõisad
Vidzeme
Ilzene mõis

Ilzene mõis (saksa keeles Ilsen, läti keeles Ilzenes muiža, ka Ilsenes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Zeltiņi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Alūksne piirkonnas Ilzene vallas Ilzenes.

Leivude keeles kandis mõis Ilsnä mõisa nime. Seal ja Jaunkalnamuiža mõisas elas aastal 1846 kokku 1486 leivut.

Ajalugu
Ilzene mõisa mainiti esimest korda aastal 1690. Mõis kuulus kuni võõrandamiseni Campenhausenite suguvõsale.

Mõisaansambel

Mõisa klassitsistlik peahoone valmis aastal 1740, aga aastal 1881 renoveeriti hoonet põhjalikult. Tänapäeval on selleaegse ilme on säilitanud vaid üks tuba, alles on ka pidusaali parkettpõrand. Peahoone ees asub paraadväljak, milleni viib neljarealine tammeallee. Kompleksi kuulub looduskaitsealune 5,7 hektari suurune park 17 erineva puuliigiga. Mõisakompleksist on säilinud ka XVIII sajandil ehitatud pumbamaja.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/2 adramaad, sellele allus 363 mees- ja 304 naishinge. Mõisa pindala aastal 1920 oli 1840,54 ha.

Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Kalnadrawicht.

Pildid

Viited

Välislingid 
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Alūksne piirkonna mõisad
Vidzeme
Zeltiņi kihelkond
ZIL-135

ZIL-135  on Nõukogude Liidus valmistatud 4-teljeline kahe mootoriga veoauto.

Kummagi poole rattaid paneb liikuma eraldi mootor. Pööravateks ratasteks on esimesed ja tagumised rattad.

Vaata ka
BM-27 Uragan

Välislingid

Militaarsõidukid
ZIL
Sild (Taani/Rootsi kriminaalsari)

"Sild" (taani "Broen", rootsi "Bron") on skandinaavia kriminaalsari, mis valmis Sveriges Televisioni, Danmarks Radio ja ZDFi koostöös. Seni on toodetud neli hooaega. 

Esimene hooaeg algas laiba leidmisega Sundi sillalt, mis oli pooleldi Rootsi poolel ja pooleldi Taani poolel, mistõttu asusid juhtumit uurima mõlema riigi politseid eesotsas Saga Noréniga Rootsi (Malmö) poolelt ja Martin Rohdega Taani (Kopenhaagen) poolelt. 

Sarja stsenarist on Hans Rosenfeldt.

Osatäitjad
 Sofia Helin – Saga Norén, Malmö juhtiv mõrvauurija
 Kim Bodnia – Martin Rohde, Kopenhaageni juhtiv mõrvauurija
 Dag Malmberg – Hans Petterson, Malmö vanemkriminaalpolitseiametnik 
 Sarah Boberg – Lillian, Kopenhaageni vanemkriminaalpolitseiametnik 
 Rafael Pettersson – John Lundqvist, Malmö politsei IT-spetsialist
 Lars Simonsen – Jens Hansen/Sebastian Sandstrod, endine Martin Rhode kolleeg, kes osutus sarimõrvariks
 Christian Hillborg – Daniel Ferbé, Malmö ajakirjanik
 Magnus Krepper – Stefan Lindberg, Malmö sotsiaaltöötaja
 Puk Scharbau – Mette Rohde, Martin Rohde abikaasa

Kriminaalsarjad
Rootsi telesarjad
Taani telesarjad
Jaan Pulk (kirjanik)

Jaan Pulk (võru keeles Pulga Jaan; sündinud 27. novembril 1947) on Võrumaa talupidaja, muusik, laululooja ja kirjamees.

Ta on sündinud Varstus, õppinud Kuldre 8-klassilises koolis, Valga 1. keskkoolis ning seejärel Tartu Ülikoolis meditsiini ja Eesti Maaülikoolis, mille lõpetas zootehnikuna. Ta on töötanud zootehnikuna Kamara sovhoosis ja Antsla sovhoosis. Hiljem hakkas ta Antsla vallas Oe külas talupidajaks.

Jaan Pulk on võru liikumise eestvedajaid, ta oli Kaika suveülikooli korraldaja ning on kirjutanud võru kirjaviisi probleemidest. 1993–1996 oli ta Võro Keele ja Kultuuri Fondi esimees.

Tema võrukeelset ilukirjanduslikku loomingut on avaldatud raamatus Võrokiilne lugõmik ('võrukeelne lugemik') ning ta on loonud palju laulutekste. Tema rahvalikke laule on ta esitanud kitarri saatel ise, ja neid on esitanud mitmed ansamblid (Nipernaadi, Ummamuudu, Lõkõriq). Teda on nimetatud Võrumaa Võssotskiks.

Tema loomingut on plaadistatud. Temalt ise või koostöös teistega on ilmunud järgmised albumid:
1998: "Pini hind"
2002: "Aknõ kyigi raamega"
2002: "Elläv Pulga Jaan"
2004: "Hoitmise vägi"
2006: "Murõt ei olõ" (ansambel Ilves, Pulk ja Rahman)
2013: "Letipäälne elu"

Viited

Võrukesed
Eesti muusikud
Eesti kirjanikud
Sündinud 1947
Dromicodryas

Dromicodryas on maoperekond.

Klassifikatsioon 

Perekonda Dromicodryas klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:  
 Dromicodryas bernieri (Duméril, Bibron & Duméril, 1854)
 Dromicodryas quadrilineatus (Duméril, Bibron & Duméril, 1854).

Levila

Neid madusid võib kohata Madagaskaril.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne CoL-is
 Sissekanne IUCN-is
 Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
 Sissekanne roomajate andmebaasis
 Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Dromicodryas seisuga 25.08.2014.

Lamprophiidae
Duberria

Duberria on maoperekond.

Klassifikatsioon 

Perekonda Duberria klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:  
 Duberria lutrix (Linnaeus, 1758)
 Duberria rhodesiana (Broadley, 1958)
 Duberria shirana (Boulenger, 1894)
 Duberria variegata (Peters, 1854).

Levila

Neid madusid võib kohata Aafrika lõunaosas.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne CoL-is
 Sissekanne IUCN-is
 Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
 Sissekanne roomajate andmebaasis
 Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Duberria seisuga 25.08.2014.

Lamprophiidae