joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Raivo Põldaru

Raivo Põldaru (sündinud 29. mail 1951 Põltsamaal) on eesti õpetaja, koolijuht ja poliitik.

Ta lõpetas aastal 1969 Põltsamaa Keskkooli ja aastal 1974 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna matemaatik-matemaatikaõpetaja kvalifikatsiooniga.

Ta töötas aastatel 1974–1975 Põltsamaa Keskkoolis matemaatikaõpetajana. Uuesti töötas ta pedagoogina aastatel 1999–2004 ja 2006–2010 Saduküla põhikooli direktorina ning aastatel 2010–2013 Saduküla Lasteaed-Algkooli direktorina. Ta oli aastatel 2004–2006 Puurmani Gümnaasiumi direktor. 

Aastatel 1975–1976 oli ta ELKNÜ Jõgeva Rajooni Komitee kooliosakonna juhataja ja aastatel 1976–1977 II sekretär. Aastatel 1977–1979 töötas ta EKP Jõgeva Rajoonikomitees. Aastatel 1981–1983 töötas ta teeninduskombinaadis "Jõgeva" direktori asetäitjana maateeninduse alal ning aastatel 1984–1999 Jõgeva Valvekeskuse direktorina. 

Ta on alates 31. maist 2000 Eestimaa Rahvaliidu, praeguse nimega Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige. Ta on olnud erakonna juhatuse liige ja aseesimees. Ta oli aastatel 2005–2009 ja 2011–2013 Puurmani vallavolikogu liige. 
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna ridades Riigikokku ning osutus valituks XIII Riigikogu liikmeks.

Isiklikku
Ta on abielus ning on ühe poja ja ühe tütre isa. Tema huvialad on reisimine ja mälumäng.

Välislingid
Raivo Põldaru Riigikogu kodulehel
"Jõgeva Rajooni RSN Täitevkomitee siseasjade osakonna juures asuva ametkonnavälise valvejaoskonna Ülem Raivo Põldaru tööpostil". Foto: Ardi Kivimets, november 1985. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiivi kogu

Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna poliitikud
Eesti õpetajad
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi õpetajad
Eesti koolijuhid
XIII Riigikogu liikmed
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna vilistlased
Sündinud 1951
Biosemiotics (raamatusari)

"Biosemiotics" on kirjastuse Springer poolt välja antav biosemiootikaalane raamatusari.

Sari ilmub alates aastast 2007. Sarja toimetajad olid algul Marcello Barbieri ja Jesper Hoffmeyer, alates aastast 2014 Jesper Hoffmeyer, Kalevi Kull ja Aleksei Šarov. Alates aastast 2020 on sarja toimetajateks Kalevi Kull, Aleksei Šarov, Claus Emmeche ja Donald Favareau.

Sarjas ilmunud raamatud
kd 1 – Barbieri, Marcello (ed.) 2007. The Codes of Life: The Rules of Macroevolution.
kd. 2 – Hoffmeyer, Jesper (ed.) 2008. A Legacy of Living Systems: Gregory Bateson as Precursor to Biosemiotics.
kd. 3 – Favareau, Donald (ed.) 2010. Essential Readings in Biosemiotics: Anthology and Commentary.
kd. 4 – Anton Markoš; Filip Grygar; László Hajnal; Karel Kleisner; Zdenek Kratochvíl; Zdenek Neubauer 2009. Life as Its Own Designer Darwin’s Origin and Western Thought.
kd. 5 – Martinelli, Dario 2010. A Critical Companion to Zoosemiotics: People, Paths, Ideas.
kd. 6 – Schilhab, Theresa; Stjernfelt, Frederik; Deacon, Terrence (eds.) 2012. The Symbolic Species Evolved.
kd. 7 – Pattee, Howard Hunt; Rączaszek-Leonardi, Joanna 2012. Laws, Language and Life: Howard Pattee’s classic papers on the physics of symbols with contemporary commentary.
kd. 8 – Swan, Liz (ed.) 2013. Origins of Mind.
kd. 9 – Brentari, Carlo 2015. Jakob von Uexküll: The Discovery of the Umwelt between Biosemiotics and Theoretical Biology.
kd. 10
kd. 11 – Romanini, Vinicius, Fernandez, Eliseo (eds.) 2014. Peirce and Biosemiotics: A Guess at the Riddle of Life.
kd. 12 
kd. 13 – Velmezova, Ekaterina; Kull, Kalevi; Cowley, Stephen J. (eds.) 2015. Biosemiotic Perspectives on Language and Linguistics.
kd. 14 – Weber, Andreas 2016. Biopoetics: Towards a Biological Theory of Life-as-Meaning.
kd. 15 – Cobley, Paul 2016. Cultural Implications of Biosemiotics.
kd. 16 – Maran, Timo 2017. Mimicry and Meaning: Structure and Semiotics of Biological Mimicry.
kd. 17 – Marrone, Gianfranco; Mangano, Dario (eds.) 2018. Semiotics of Animals in Culture: Zoosemiotics 2.0.
kd. 18 – Cimatti, Felice 2018. A Biosemiotic Ontology: The Philosophy of Giorgio Prodi. (Afterword by Kalevi Kull.)
kd. 19 –  Delahaye, Pauline 2019. A Semiotic Methodology for Animal Studies.
kd. 20 –  Guddemi, Phillip 2020. Gregory Bateson on Relational Communication: From Octopuses to Nations.
kd. 21 – Vidales, Carlos; Brier, Soeren (eds.) 2021. Introduction to Cybersemiotics: A Transdisciplinary Perspective.
kd. 22 – Hendlin, Yogi Hale; Hope, Jonathan (eds.) 2021. Food and Medicine: A Biosemiotic Perspective.
kd. 23 – Jaroš, Filip; Klouda, Jiří (eds.) 2021. Adolf Portmann: A Thinker of Self-Expressive Life.
kd. 24 – Coletta, W. John  2021. Biosemiotic Literary Criticism: Genesis and Prospectus.
kd. 25 – Sharov, Alexei; Tønnessen, Morten 2021. Semiotic Agency: Science beyond Mechanism.

Vaata ka
ajakiri Biosemiotics

Välislingid
Raamatusarja koduleht
Ilmunud köited

Raamatusarjad
Biosemiootika
Põlva kihelkonnakool

Põlva kihelkonnakool oli Põlva kihelkonnas tegutsenud kihelkonnakool.

See kihelkonnakool oli Põlva köstrikooli järeltulija ning Põlva Ühisgümnaasiumi eelkäija.

Kool alustas tegevust 1833. Esimene koolmeister oli David Donner. Koolis õpiti kolm aastat.

Kooli on lõpetanud või seal on õppinud teiste seas Jakob Hurt (õppis 1849-1852), Johannes Käis (õppis 1897–1899).

Põlva kihelkond
Põlva maakonna koolid
Väike murdesõnastik

"Väike murdesõnastik" on eesti murdesõnu sisaldav kaheköiteline sõnastik, mis ilmus 1989. aastal. Sõnastikus on muu hulgas palju võru ja setu keele sõnu. Sõnastiku andis välja Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut. Sõnastiku toimetas Valdek Pall. Raamatu 5-440-00612-5.

Vaata ka
"Eesti murrete sõnaraamat"

Välislingid
Väike murdesõnastik veebis

Sõnaraamatud
Eesti keel
Alma Adamkienė

Alma Adamkienė (neiupõlvenimi Alma Nutautaitė; sündinud 10. veebruaril 1927) on Leedu ühiskonnategelane. Ta on endise Leedu presidendi Valdas Adamkuse abikaasa.

Tunnustus
1998 – Vürst Jaroslav Targa I järgu orden
2004 – Valgetähe I klassi teenetemärk

Viited

Leedu inimesed
Valgetähe I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1927
Coulomb'i barjäär

Coulomb'i barjäär (ka energiabarjäär) on aatomituuma ümber asuv barjäär, mis tekib tuumas asuva prootoni või prootonite positiivsete elektrilaengute tõttu. See sfäärilise kujuga tuuma energiabarjäär on piir, millest väljapoole jääb teiste positiivselt laetud osakeste suhtes tõukuv ala, sissepoole aga nukleone kokku siduv, kooshoidev tuumajõu ala. Nähtus on oma nime saanud prantsuse füüsiku Charles Augustin de Coulomb'i järgi.

Coulomb'i barjäär takistab aatomituumasid (positiivselt laetud osakesi) üksteisele lähenemast sellise kauguseni, kus hakkaks mõjuma aatomituumasid ühendav jõud, tuumajõud. See jõud on teadaolevalt maailma võimsaima jõu, tugeva vastastikmõju üks ilmingutest, aga selle jõu mõjuulatus on väga väike. Tuumajõud ei ulatu aatomituumast väljapoole. Seega selleks, et positiivselt laetud osakesed kokku viia ja elektromagnetilise vastastikmõju tekitatud barjäär ületada, on tarvis väga suurt energiat. Planeedi Maa looduses selliseid suure energiaga positiivselt laetud nukleone pole ja sellepärast on siin iseeneslik tuumade liitumine Coulomb'i barjääriga takistatud. Nii määratleb Coulomb'i barjäär Maa biosfääri piirides ulatuse, millisel määral aatomid saavad üksteisega kokku puutuda - üksnes keemiliste sidemete kaudu.  Piisav energia Coulomb'i barjääri ületamiseks on aga tähtede sees, kus toimuvad aatomituumade ühinemisel termotuumareaktsioonid.

Üksik neutron suudab energiabarjääri läbida, sest sellel elektrilaeng puudub.

Vaata ka
Tuumasüntees

Tuumafüüsika
Julija Peresild

Julija Peresild (vene keeles Юлия Сергеевна Пересильд; sündinud 5. septembril 1984 Pihkvas) on vene näitleja.

Keskkooli lõpetamise järel õppis ta ühe aasta Pihkva Riiklikus Pedagoogilises Instituudis vene filoloogiat, seejärel astus Venemaa Teatrikunsti Akadeemiasse, mille lõpetas 2006. aastal.

2007. aastast töötab ta Moskvas Riikliku Rahvaste Teatri näitlejana, aga on mänginud teisteski Moskva teatrites. Alates 2003. aastast on ta mänginud rohkem kui 40 filmis.

Filmivõtted kosmoses

2020. aasta lõpul kuulutati telekanalil Pervõi Kanal välja konkurss naispeaosa​täitja leidmiseks kosmoses üles võetavasse mängufilmi tööpealkirjaga "Вызов" ('väljakutse'). 3000 sooviavaldaja hulgast valiti märtsis 2021 kümme kandidaati (finalisti), kes kutsuti terviseuuringutele. Telekanal tegi konkursi sellest etapist 4-osalise dokumentaalsarja. Mais 2021 kiitis riigikorporatsioon Roskosmos heaks Julija Peresilla kandidatuuri osalemiseks kosmoselennul rahvusvahelises kosmosejaamas (ISS), kus toimuvad mängufilmi võtted. Enne lendu pidi näitlejanna läbima spetsiaalse kosmonautidele mõeldud väljaõppe: testimise tsentrifuugil ja vibratsioonistendil, tutvumis- ja treeninglennud lennukis nullgravitatsiooniga, samuti langevarjuhüpete väljaõppe. 

Ekspeditsioon algas Bajkongõri kosmodroomilt 5. oktoobril 2021 Sojuz-tüüpi kosmoselaeval Sojuz MS-19. Samal päeval põkkus Sojuz kosmosejaamaga. Filmivõtetega olid haaratud kõik jaamas töötavad kosmonaudid. Operaatoritöö kosmoses tegi Klim Šipenko, kes on ühtlasi filmi režissöör ja meespeaosatäitja. Kosmosejaamast naasti Maale 17. oktoobril kosmoselaeval Sojuz MS-18.

Tunnustus 
2010. aastal pälvis ta prestiižika Kristalse Turandot’ teatripreemia rolli eest Moskva Malaja Bronnaja teatri lavastuses "Varssavi meloodia" 
2010. aastal sai ta ka parima Venemaa näitleja auhinna Valge Elevant ja Kuldkotkas parima naiskõrvalosatäitja kategoorias filmis "Ääremaa". Neist esimest annavad välja Venemaa filmikriitikud ning teist Venemaa Filmikunsti ja -teaduse Akadeemia
2013 Venemaa presidendi noore kultuuritegelase auhind panuse eest kodumaa teatri- ja filmikunsti
2016 Kuldkotka naisosatäitja auhind Ljudmila Pavljutšenko rolli eest filmis "Sevastopoli kaitsmine"
2017 Kuldkotka seriaali naisosatäitja auhinna kandidaat Ljudmila Gurtšenko rolli eest samanimelises teleseriaalis
2018 Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik

Isiklikku
Tema eestlastest vanavanavanemad küüditati Venemaale.

Tal on tütred Anna (sündinud 2009) ja Maria (sündinud 2012), kelle isa on režissöör Aleksei Utšitel (sündinud 1951).

Viited

Välislingid
Julija Peresild andmebaasis IMDb
Julija Peresild kino-teatr.ru andmebaasis
Eesti juurtega Julia Peresild – naistäpsuslaskurist staariks

Vene filminäitlejad
Vene teatrinäitlejad
Sündinud 1984
Kaubanduskeskus Zeppelin

Kaubanduskeskus Zeppelin on Tartu kesklinnas aadressil Turu tänav 14 tegutsev kaubamaja, mis avati 28. septembril 2001. Zeppelin paikneb Teaduskeskuse AHHAA, Tigutorni ja Aura Keskuse vahetus läheduses.

Kahekorruselise hoone arhitekt on Vahur Sova, ehituse peatöövõtja oli AS KMG Ehitus. Postimehe hinnangul maja "kas meeldib või ei meeldi, ent ei jäta kedagi külmaks". "Mina tahtsin hoida Zeppeliniga sellist mahajäetud tööstusmaastiku lõhna," on Sova ise oma loomingut iseloomustanud.

Viited

Välislingid
 Tartus avatakse septembris kaubanduskeskus Zeppelin Postimees, 30. august 2001
 Zeppelin ehitab õuele hiina restorani Postimees, 9. oktoober 2003
 Kaupmehed põgenevad Tartu vanalinnast kaubakeskustesse Postimees, 17. august 2003
 Vahur Sova ei tahtnud Zeppeliniga šokeerida Postimees, 17. november 2005

Tartu ettevõtted
Kesklinn (Tartu)
Eesti kaubanduskeskused
Näpi Kool

Näpi Kool tegutseb Lääne-Virumaal Rakvere külje all Näpi külas.

Ajalugu 
Enne 1959. aastat oli Vaekülas tegutsenud mitu põllumajanduskooli: Vaeküla Tööjuhatajatekool (1930–1944) ja Vaeküla Karjatalitajatekool (1937–1944) ning 1944–1959 Vaeküla Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikum. 1959 avatud internaatkool võttis üle tehnikumi õppehoone. Kool alustas tööd 8-klassilise koolina, hiljem pidi sellest saama keskkool. Kooli internaat mahutas 220 õpilast. Kooli esimene direktor oli Richard Valgepea.

Vaeküla Internaatkooli nime all tegutses kool kuni 1977. aastani. 1977 loodi senise kooli asemele Vaeküla Eriinternaatkool õpiraskustega lastele. 

1993 sai uueks nimeks Vaeküla Kool. Kooli algklassidest moodustati Rakvere Lilleküla Kool, mis lõpetas tegevuse 1996, kui Vaeküla hoonetes lõpetati kapitaalremont. Tagasi kolisid 4. ja 5. klassi õpilased ning 1.–3. klassi õpilased viidi üle Porkuni Kooli, kuna viimast ähvardas õpilaste vähesusel sulgemine.

2010. aastal alustati koolimajas taas ehitust ning järgnenud õppeaastal töötas kool Inju mõisas. Ehitusega tekkisid aga probleemid ning uue koolihoone otsingutel jõuti Näpi külla, kuhu sai täies ulatuses sisse kolida 2013. aastal.

2019. aastal andis Haridus- ja Teadusministeerium kooli üle Rakvere vallale ja õppeasutuse uueks nimeks pandi Näpi Kool.

Viited

Välislingid
Näpi Kooli koduleht (endine Vaeküla Kool)

 

Lääne-Viru maakonna koolid
Kriūkai

Kriūkai on alev Leedus Šakiai rajoonis, Kriūkai valla halduskeskus. Alev asub Nemunase kaldal Panemunė regionaalpargi territooriumil. Asula on rajatud kahele tasapinnale, vanem osa paikneb Nemunase orus, aga oru nõlval asub Joginiskiai küla kõrval alevi uuem osa.

Alevis on raamatukogu; sealne keskkool asub naaberkülas Joginiškiais. Vaatamisväärsuseks on arhitektuurimälestisena kaitse all olev magasiait.

Ajalugu 

Aastal 1589 mainitakse esimest korda Kriūkais asunud ja J. Krukavičiausele kuulunud mõisa. Aastal 1593 rajas sinna Svetošino mõisa ka Bohdian Sapieha. Asula nimi oligi kuni XIX sajandini Svetošino. XVII sajandil kuulus see J. Kulvinskasele, aga XIX sajandil Rönnedele.

XIX sajandil rajati Kriūkaisse turg. Knygnešystė ajal oli asula üks leedukeelse kirjanduse levitamise keskuseid; selle ümbruses tegeles raamatute salakaubana maale toomisega 24 inimest. XX sajandi alguses sai alevist mariaviitide liikumise üks keskuseid. Aastal 1920 ehitasid mariaviidid sinna ka kiriku. Aastal 1934 rajati Kriūkaisse laevatehas, kus valmistati jõelaevasid.

Nõukogude võimud küüditasid asulast ja selle ümbrusest aastail 1940–1941 ja 1944–1953 260 kohalikku elanikku;aastal 1941 tapsid Saksa okupatsiooniväed ka 80 alevis elanud juuti. Nõukogude võimu ajal oli Kriūkai kohaliku kolhoosi keskasula. Aastal 1956 sulgesid nõukogude võimud mariaviitide kiriku; selle hoone on aastast 2005 eravalduses.

Pilte

Tuntud elanikke 
Juozas Bastys - Leedu poliitik
Maria Feliks Tułaba - mariaviitide piiskop

Viited

Välislingid 

Alev portaalis vietoves.Lt
Monograafia alevi kohta

Šakiai rajoon
Leedu alevid
Tuuli Tubin

Tuuli Tubin McGinley (sündinud 1980) on eesti performance- ja tekstiilikunstnik. 

Lõpetanud Viljandi Kultuurikolledži talukujunduse ja rahvusliku käsitöö eriala, Eesti Kunstiakadeemia kunsti ja kultuuriantropoloogia magistrantuuri ning Helsingi Teatriakadeemia Live Art and Performance Studies magistrantuuri.

Avaldanud 2009. aastal Võrumaa labakindakirjadest raamatu "Kirä' Võromaalt. Kindä'".

Viited

Välislingid
http://performanssi.com/beyond-the-wind-in-fron-of-me-a-space-ship-journey/

https://vimeo.com/user6031193

Eesti inimesed
Sündinud 1980
Karbimadala tuletorn

Karbimadala tuletorn (ka Karbimadala tulepaak) on tulepaak Soome lahes Karbimadalal.

Tulepaagi geograafilised koordinaadid on .

Varem moodustas sihi Tammneeme päevamärgiga, mis oli sihi ülemine märk.

Välislingid
 

Eesti tuletornid
Viimsi vald
Vahemadala tuletorn

Vahemadala tuletorn (ka Vahemadala tulepaak) on tuletorn Tallinna lahes Vahemadalal Suurest Paljassaarest 3 km loodes.

Tuletorni geograafilised koordinaadid on .

Välislingid
 

Eesti tuletornid
Süvauuringute instituut

Eesti Teaduste Akadeemia Süvauuringute Instituut (ametlik ingliskeelne nimetus Institute for Advanced Study, Estonian Academy of Sciences; akronüüm SUI) on Eesti Teaduste Akadeemia juurde loodud akadeemiline asutus.

Eesti Teaduste Akadeemia Süvauuringute Instituut asutati 24. aprillil 2013 Eesti TA üldkogu otsusega.

SUI põhiülesandeks on läbi viia kõrgekvaliteedilist teadustööd, et tugevdada Eesti TA
koostöövõimet riigi ja ühiskonnaga ning toetada akdeemiat tema seadusest tulenevate nõustamis- ja
analüüsiülesannete täitmisel.

Süvauuringute instituut lähtub oma tegevuses rahvusvahelise süvauuringute instituutide konsortsiumi (Some Institutes for Advanced Study) põhimõtetest: tagab uuringute kõrge teadusliku taseme; loob konkurentsipõhise liikmete valiku süsteemi; püüab saavutada stabiilse rahastamise ja on sõltumatu akadeemiline asutus.

Teadusnõukogu
Süvauuringute instituudi teadusnõukogu kinniti Eesti TA juhatuse otsusega 7. juunil 2013.

Teadusnõukogu koosseisu kuuluvad akadeemikud Mart Ustav (esimees), Jüri Engelbrecht, Ene Ergma, Mati Karelson, Ilmar Koppel, Enn Lust, Enn Mellikov, Leo Mõtus, Tarmo Soomere, Martin Zobel, Urmas Varblane, Eero Vasar ja Jaak Vilo.

Juhtimine
Süvauuringute instituut kuulub Eesti TA juhatuse alluvusse ja tegutseb selle kureerimisel. SUI direktori kinnitab tähtajaliselt (kuni viieks aastaks) ametisse akadeemia juhatus instituudi teadusnõukogu poolt läbi viidud avaliku konkursi tulemuste põhjal. SUI direktoril on õigus osaleda akadeemia juhatuse koosolekutel.

Töörühmad
Süvauuringute Instituudi juurde loodi neli töörühma:

Teadlaskarjääri kontseptsiooni väljatöötamise töörühm (esimees akadeemik Ülo Niinemets). Töörühma koostatud esialgsed
ettepanekud esitati Haridus- ja Teadusministeeriumile 4. detsembril 2014.

Tippkeskuste meetme töörühm (esimees akadeemik Martin Zobel). Töörühm osales haridus- ja teadusministri määruse eelnõu "Teaduse
tippkeskuste toetamine teaduse rahvusvahelise konkurentsivõime ning tippkvaliteedi tugevdamiseks" koostamisel.

Teaduse rahastamise strateegia töörühm (esimees akadeemik Urmas Varblane). 17. juunil 2014 toimunud koosolekul otsustati jätkata

tööd kolmes peasuunas: 1) strateegiline vaade teaduse rahastamisele; 2) operatiivne vaade teaduse rahastamisele; 3) ettevõtluse roll teaduse rahastamises.

Teaduse strateegilise arengu tuumikkompetentsi töörühm (esimees akadeemik Tarmo Soomere).

Instituudi töö käivitamine
2014. aasta oktoobris toimunud Eesti Teaduste Akadeemia presidendivalimistel lubas presidendikandidaat Mart Ustav, et valituks osutumisel tahab ta olulise osa oma energiast pühendada akadeemia süvauuringute instituudi käivitamisele.

Viited 
Eesti Teaduste Akadeemia
Rakvere lahing (1268)

Rakvere lahing oli 18. veebruaril 1268 Kunda jõe (Kegola jõgi) ääres toimunud lahing Novgorodi ja teiste vene vägede ning Taani, Liivi ordu ja Tartu piiskopi vägede vahel. Lahingus said mõlemad pooled suuri kaotusi ja lahing lõppes sellega, et taanlased ja sakslased pidid taanduma Rakvere linnusesse. Lahingus hukkus teiste seas Tartu piiskop Alexander.

Viited

Vana-Liivimaa
Lahingud Eestis
Little Boy

Little Boy oli koodnimi aatomipommile, mis heideti 6. augustil 1945 Jaapani linnale Hiroshimale.

See oli esimene tuumapomm, mida kasutati sõjapidamises. Little Boy heitis Hiroshimale pommitaja Boeing B-29 Superfortress, mille piloodid olid kolonel Paul Tibbets ja kapten Robert Lewis. Pommi võimsus vastas 13 kilotonnile trotüülile ning selle plahvatuses hukkus kohe umbes 75 000 inimest ja hävis enamik linna hoonetest.

Little Boy arendas Manhattani projekti raames välja ülemleitnant Francis Birchi uurimisrühm. Pomm sisaldas 64 kg rikastatud uraani. Pomm kaalus umbes 4 tonni ning oli 3 meetrit pikk. Little Boy komponendid toodeti kolmes erinevas tehases, et ühelgi tehasel poleks terve pommi plaane. 

Little Boy tüüpi aatomipommid eemaldati relvastusest 1951. aastal.

Viited

Tuumarelvad
Dana Zátopková

Dana Zátopková (neiupõlvenimi Ingrová; 19. septembril 1922 – 13. märts 2020 Praha) oli Tšehhoslovakkia kergejõustiklane, odaviskaja.

Tema abikaasa oli mitmekordne olümpiavõitja pikamaajooksja Emil Zátopek, kellega ta sündis samal päeval.

Viited

Tšehhoslovakkia kergejõustiklased
Odaviskajad
Sündinud 1922
Surnud 2020
Asel Sydykova

Asel Sydykova (sündinud 1978) on Kõrgõzstanist pärit ettevõtja ja seminarikorraldusega tegeleva ettevõtte Success Resources äri- ja arendusjuht ning esineja.

Aastal 2005 kolis ta Londonisse, et õppida inglise keelt ja jõuda elus kaugemale kui tavapärased mägiküla naised. Sydykova suur kirg on esinemine. Ta on õppinud koolitajatelt nagu Anthony Robbins, T. Harv Eker, Robert Kiyosaki, Richard Branson ja paljud teised. 

Koolitajana räägib Sydykova eesmärkide seadmisest, hirmude ületamisest ja enese motiveerimisest, mille abil saavutada maksimaalseid tulemusi.

Tsitaadid 
 "Edukus ei vali rahvust, sugu, vanust ega välimust. Edu saavutavad need, kes usuvad oma unistuste võimalikkusesse ning tegutsevad selle nimel."

Viited

Välislingid 
 Asel Sydykovi Linkedin leht
 Must-have Asel Sydykova koolitus, Edu Akadeemia blogi, 20. detsember 2014

Kõrgõzstani inimesed
Sündinud 1978
Griškabūdis

Griškabūdis on alev Leedus Šakiai rajoonis, Griškabūdise valla halduskeskus.

Alevis on raamatukogu, kultuurikeskus ja keskkool. Vaatamisväärsusteks on radiaalplaneeringuga vana (põhiliselt XIX sajandist pärinev) alevi osa, aastal 1796 ehitatud kirik ja selle aastal 1933 valminud kellatorn.

Ajalugu 

XVII sajandi alguses olid asula ümbruses suured laaned ja asustus puudus. Esimest korda on asulat mainitud Sintautase kiriku meetrikaraamatus (aastaist 1697–1706). Aastail 1742–1743 ehitati sinna puidust kabel, mida haldas Kudirkos Naumiestise karmeliitide klooster. Aastal 1765 sai Griškabūdisest alev. Aastal 1796 püstitati vana kabeli asemele uus kirik.

Aastal 1819 avati alevis kihelkonnakool. Selle hoone põles aastal 1842 maha; kool avati taas aastal 1860. Alevit ennast laastasid suured tulekahjud aastail 1840 ja 1915. Knygnešystė ajal oli asula üks leedukeelse kirjanduse levitamise keskuseid.

Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude võimu ajal oli Griškabūdis kohaliku kolhoosi keskasula.

Pilte

Tuntud elanikke 
Feliksas Bartkus – Leedu teoloog
Ona Valiukevičiūtė – Leedu estraadilaulja
Juozas Preikšas – Leedu piiskop
Valentinas Gustainis – Leedu ajakirjanik

Viited

Välislingid 

Alev portaalis vietoves.Lt
Artikkel alevi karmeliitidest
Alevi kodulehekülg
Alev Poola geograafilises sõnastikus

Šakiai rajoon
Leedu alevid
Elvīra Ozoliņa

Elvīra Ozoliņa (sündinud 8. oktoobril 1939 Leningradis) on Läti kergejõustiklane, odaviskaja. Võistlustel esindas Nõukogude Liitu.

Rooma olümpiamängudel 1960 võitis ta odaviskes olümpiarekordiga 55.98 kuldmedali. Hõbemedali võitis Dana Zátopková, pronksi leedulane Birutė Kalėdienė.

Peafavoriidina Tōkyō olümpiamängudel 1964 võitis ta odaviskes 5. koha. Tal ebaõnnestusid neli viimast katset. Pärast ebaedu Tokyo olümpiamängudel lasi ta oma pea kiilaks ajada.

Aastatel 1961, 1962, 1964, 1966 ja 1973 tuli ta Nõukogude Liidu meistriks.

Elvīra Ozoliņa püstitas karjääri jooksul neli maailmarekordit: 57.92; 59.55 (1960); 59.78 (1963); 61.38 (1964).

Tema abikaasa Jānis Lūsis on odaviskaja, nagu ka poeg Voldemārs Lūsis, kes osales olümpiamängudel 2000. ja 2004. aastal.

Viited 

Läti odaviskajad
Nõukogude Liidu odaviskajad
Sündinud 1939
Matti Järvinen

Matti Henrikki Järvinen (18. veebruar 1909 Tampere – 22. juuli 1985 Helsingi) oli soome odaviskaja.

Karjääri jooksul püstitas ta kümme maailmarekordit:

Tema vanem vend Akilles Järvinen oli mitmevõistleja ja võitis karjääri jooksul kaks olümpiamängude hõbemedalit.

Soome odaviskajad
Sündinud 1909
Surnud 1985
Samuel Onno

Samuel Onno (19. jaanuar vkj /1. veebruar 1911 ukj, Navi küla, Võrumaa – 11. juuni 1992 Võru) oli eesti muusikapedagoog ja orkestridirigent.

Lapsepõlves õppis eraviisiliselt viiulit, hiljem ka puhkpille. Õppis aastatel 1925–1931 Võru Õpetajate Seminaris ja Läänemaa Õpetajate Seminaris. 

Pärast õpinguid töötas õpetajana, sealhulgas muusikaõpetajana. 1944. aastast oli Samuel Onno Võru puhkpilliorkestri dirigent. 1949. aastal küüditati perega Siberisse Irkutski oblastisse. Rehabiliteeriti 1957. aastal.

Peale Siberist naasmist töötas ta 1957. aastast Võru lastemuusikakoolis viiuli- ja puhkpilliõpetajana ning jätkas tööd Võru puhkpilliorkestri dirigendina kuni 1973. aastani. 

1961. aastal asutas ta Võru sümfooniaorkestri ja oli selle peadirigent 1966. aastani.

Tema õpilasi on Kait Tamra ja Indrek Kalda.

Samuel Onno on maetud Võru linnakalmistule.

2014. aasta juunis avati Navi küla seltsimaja juures Samuel Onno mälestuseks nimeline pink. 2015. aasta aprillis avati Navi seltsimaja teisel korrusel Samuel Onno nimeline teematuba.

Tunnustus
1968 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas FOTIS. Dirigent ja viiuli- ja puhkpilliõpetaja Samuel Onno (fotograaf Karl Laane), 1982
E-kultuuripärand. Võrumaa Muuseum: Fotokogu. Samuel Onno - Võru Rajooni Kultuurimaja "Kannel" rahvaorkestri dirigent dirigeerimas
VÕSi vilistlaste orkester Samuel Onno juhatamisel VÕSi kokkutulekul

Eesti muusikapedagoogid
Eesti dirigendid
Eesti NSV teenelised kultuuritegelased
Eesti represseeritud isikud
Võru linnakalmistule maetud
Sündinud 1911
Surnud 1992
Lucas Biglia

Lucas Rodrigo Biglia (sündinud 30. jaanuaril 1986 Mercedeses) on Argentina jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliigaklubis İstanbul Başakşehir poolkaitsja positsioonil.

Biglia alustas klubikarjääri Argentina klubis Argentinos Juniors. 2005. aasta liitus ta klubiga Independiente. 2006. aasta juulis sõlmis ta Belgia kõrgliigaklubiga Anderlecht. Ta tuli klubiga neljal korral Belgia meistriks, ühel korral karikavõitjaks ja neljal korral superkarikavõitjaks.

Aastatel 2013–2017 mängis ta Lazios. 2017. aastal sõlmis ta kolmeks aastaks lepingu Milaniga. 2020. aastal liitus ta äsja Türgi kõrgliigasse tõusnud Fatih Karagümrükiga.

Koondisekarjäär 
Biglia esindas Argentinat U17-koondises 2003. aasta noorte maailmameistrivõistlustel ja U20-koondises 2005. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel.

Debüüdi Argentina rahvuskoondises tegi ta 2011. aasta veebruaris sõprusmängus Portugaliga. Esimese ja ainsa värava lõi ta rahvuskoondises 17. novembril 2015 MM-i valikmängus Colombia vastu.

Ta on esindanud riiki rahvuskoondises 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning kolmedel Copa América meistrivõistlustel.

Pärast ebaõnnestunud 2018. aasta maailmameistrivõistlusi, kus Argentina langes konkurentsist kaheksandikfinaalis, otsustas Biglia koondisekarjääri lõpetada. Ta mängis Argentina koondises 58 mängu.

Saavutused 
Anderlecht
Belgian Pro League: 2006–07, 2009–10, 2011–12, 2012–13
Belgia karikas: 2007–08
Belgia superkarikas: 2006, 2007, 2010, 2012

Viited 

Argentina jalgpallurid
RSC Anderlechti mängijad
Rooma Lazio mängijad
AC Milani mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1986
Elva kirik

Elva kirik on luteriusu kirik Elva linnas Pargi tänaval. Kirikut kasutab EELK Elva kogudus, hoone projekteeris Tartu linnaarhitekt Arved Eichhorn (1879–1922).

Arhitekt Arved Eichhorni projekti järgi valminud kirik sai katuse alla enne Esimest maailmasõda, sisetööd lõpetati 1920. Gootikast inspireeritud väikest punastest tellistest hoonet ilmestab väheldane oktagonaalne telkkiivriga konsooltorn. Peasissepääsu ehisviiluga kroonitud
teravkaarse portaali kaarevälja kaunistab roosakna imitatsioon. Pikiseinu liigendavad teravkaarsed aknad ja nendevahelised liseenid. Lõunaosas liitub pikihoonega väheldane ristkülikukujuline koor, mille kahel pool tillukesed abiruumid. Silindervõlvilise puitlaega ülilihtsa interjööri aktsendiks on vitraaž altariosas.

Eesti-saksa päritolu vitraažikunstnik Dolores Hoffmann (sündinud 1937) on spetsiaalselt Elva kirikule valmistanud vitraažakna 1995. a.
Valgustatud vitraaž asub altari tagaseinas. Vitraažil kujutatakse kuningate kummardamist vastsündinud Kristuse ees. Pildi allosas on kujutatud Elva kirikut.

Välislingid 

 EELK Elva kirik
 

 

Elva
Tartu maakonna kirikud
Jüri Kõrgema

Jüri Kõrgema (21. detsember 1948 – 2. august 1992) oli eesti kitarrist ja laulusõnade autor.

1960. aastatel mängis kitarri ansamblites Virmalised ja Baltika, oli üks ansambli Lüürikud käivitajatest.

Kirjutanud laulusõnu eesti heliloojate viisidele ja eestindanud rahvusvaheliste poplaulude tekste. Jüri Kõrgema on mitmete Marju Läniku poolt tuntuks lauldud lugude sõnade autor, sealhulgas "Karikakar", "Päikesemaa", "Suvekuninganna" ja "Taas löövad kellad". Kirjutas laulutekste ka Gunnar Grapsile.

Jüri Kõrgema on maetud Rahumäe kalmistule.

Viited

Välislingid
Muusika24. Sõnade autor Jüri Kõrgema
Muusika24. Sõnade autor J. Kõrgema
E-kataloog ESTER. Kõrgema, Jüri, sõnade autor

Eesti kitarristid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1948
Surnud 1992
Hendrik Juurikas

Hendrik Juurikas (17. juuni 1921 Tali vald Pärnumaa – 21. veebruar 2005 Võru) oli eesti muusikapedagoog, helilooja ja dirigent.

Enne sõda õppis ta Väimelas põllumajandust. 1945. aastast töötas Võru kultuurimaja Kannel kunstilise juhi ja kammeransambli orkestrandina. Aastatel 1946–1963 juhatas Võru kultuurimaja estraadiorkestrit, 1947–2001 Võru puhkpilliorkestrit, 1963–1968 Võru bigbändi. Mängis Võru sümfooniaorkestris tšellot ja klarnetit, aastatel 1972–1994 oli ta sümfooniaorkestri peadirigent.

1950. alguses töötas ka Võru III 7-klassilise kooli muusikaõpetajana. 1956. aastal oli ta üks Võru Muusikakooli asutajatest ja kooli esimene direktor, töötades sellel ametikohal 25 aastat, kuni 1981. aastani. Tema õpilasi on Peeter Saan ja Viljar Jõe.

1961. aastal lõpetas ta kaugõppes Tartu Muusikakooli klarneti eriala (Armond Pajo klassi). 1967. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpillide dirigeerimise eriala (Elmar Peäske klassi).

Heliloojana on ta kirjutanud sümfoonilised teosed "Mälestusmägi" ja "Legend Verijärvest", teinud üle 400 orkestreeringu sümfoonia-, puhkpilli- ja estraadiorkestrile ning seadeid vokaalansamblitele.
 
Hendrik Juurikas oli Võrumaa laulupidude organisaator ja üldjuht. 

Hendrik Juurikas on maetud Võru linnakalmistule.

Tunnustus
1971 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
1994 Võru linna teenetemärk
2001 Võru linna aukodanik

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas FOTIS. Võru rajooni kultuurimaja estraadiorkestri dirigent Heino Pehk ja sümfooniaorkestri dirigent Hendrik Juurikas (fotograaf Valdur Vahi), 1966

Eesti muusikapedagoogid
Eesti dirigendid
Eesti heliloojad
Eesti NSV teenelised kultuuritegelased
Võru linnakalmistule maetud
Sündinud 1921
Surnud 2005
2015. aasta CONCACAF Gold Cup

2015. aasta CONCACAF Gold Cup olid 13. CONCACAF-i korraldatavad jalgpallivõistlused, millest võtsid osa CONCACAF-i kuuluvad jalgpallikoondised. Võistlused toimusid USA-s ja Kanadas 7.–26. juulini.

Turniiri võitjaks tuli Mehhiko, kes alistas finaalis 3:1 Jamaica. Kolmanda koha mängus alistas Panama penaltiseeria järel USA.

Mehhiko kvalifitseerus play-off mängule USA-ga (2013. aasta turniiri võitja). Mängu võitja pääses 2017. aasta konföderatsioonide karikavõistlustele. Kui USA oleks turniiri võitnud, oleks ta otse konföderatsioonide karikavõistlustele pääsenud. Play-off mäng toimus 9. oktoobril 2015 ning selle võitis Mehhiko tulemusega 3:2

Staadionid 

 MetLife Stadium (East Rutherford)
 Bank of America Stadium (Charlotte)
 Georgia Dome (Atlanta)
 M&T Bank Stadium (Baltimore)
 Lincoln Financial Field (Philadelphia)
 Gillette Stadium (Foxborough)
 Soldier Field (Chicago)
 University of Phoenix Stadium (Glendale)
 StubHub Center (Carson)
 BBVA Compass Stadium (Houston)
 BMO Field (Toronto)
 Toyota Stadium (Frisco)
 PPL Park (Chester)
 Sporting Park (Kansas City)

Alagrupimängud

A-alagrupp

B-alagrupp

C-alagrupp

Väljalangemismängud

Veerandfinaalid

Poolfinaalid

3. koha mäng

Finaal

Väravakütid
7 väravat

 Clint Dempsey

6 väravat

 Andrés Guardado

4 väravat

 Oribe Peralta

2 väravat

 Duckens Nazon
 Giles Barnes
 Darren Mattocks
 Garath McCleary
 Carlos Vela
 Luis Tejada
 Sheldon Bateau
 Keron Cummings
 Kenwyne Jones
 Michael Bradley

1 värav

 Roy Miller
 David Ramírez
 Bryan Ruiz
 Dustin Corea
 Carlos Ruiz
 Carlos Discua
 Andy Najar
 Rodolph Austin
 Jobi McAnuff
 Maikel Reyes
 Paul Aguilar
 Jesús Corona
 Giovani dos Santos
 Alberto Quintero
 Roberto Nurse
 Blas Pérez
 Román Torres
 Andre Boucaud
 Cordell Cato
 Joevin Jones
 Yohance Marshall
 Omar Gonzalez
 Aron Jóhannsson
 Gyasi Zardes

1 omavärav
 Kenwyne Jones (mängus Mehhiko vastu)

Välislingid 
 CONCACAF Gold Cup CONCACAF-i lehel

2015. aasta spordis
 CONCACAF Gold Cup
Miranda (jalgpallur)

João Miranda de Souza Filho (sündinud 7. septembril 1984 Paranavaís) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib Brasiilia rahvuskoondises ja Brasiilia kõrgliiga klubis São Paulo kaitsja positsioonil.

Miranda alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Coritiba. 2005. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Prantsusmaa klubiga Sochaux, kuid naasis peagi Brasiiliasse. Aastatel 2006, 2007 ja 2008 tuli ta São Pauloga Brasiilia meistriks.

2011. aasta juulis suundus ta Hispaania klubisse Madridi Atlético. Klubis tegi ta debüüdi Euroopa Liiga 2011–2012 väljalangemismängus, kus kohtuti Portugali Vitória klubiga. Debüüdi La Ligas tegi ta 10. septembril mängus Valenciaga. Esimese värava lõi ta klubis 11. märtsil 2012 mängus Granadaga.

2013. aasta märtsis pikendas ta Madridi Atléticoga lepingut kuni 2016. aastani. 2013. aasta Hispaania karikavõistluste finaalis Madridi Realiga lõi ta võiduvärava. See oli Atlético esimene võit Reali üle pärast 1999. aastat. Hooajal 2013–2014 tuldi klubiga ka Hispaania meistriks.

2015. aasta juunis suundus ta 15 miljoni euro eest Itaalia klubisse Internazionale.

2021. aasta märtsis naasis Miranda São Paulosse.

Miranda kutsuti Brasiilia rahvuskoondise juurde juba 2007. aasta augustis, kuid tegi debüüdi alles 2009. aasta 1. aprillil 2010. aasta maailmameistrivõistluste valikmängus Peruuga.

Dunga juhendamise all pääses ta koondises põhikoosseisu. Ta on esindanud Brasiiliat koondises 2009. aasta konföderatsioonide karikavõistlustel, 2015. aasta Copa Américal, 2016. aasta Copa América Centenariol, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2019. aasta Copa Américal.

Saavutused
Coritiba
 Paraná osariigi meister: 2004

São Paulo
 Brasiilia meister: 2006, 2007, 2008

Madridi Atlético
 Hispaania meister: 2013–2014
 Hispaania karikavõitja: 2012–13
 Hispaania superkarikavõitja: 2014
 Euroopa Liiga võitja: 2011–2012
 Euroopa superkarikavõitja: 2012

Jiangsu Suning
Chinese Super League: 2020

Viited 

Coritiba Foot Ball Clubi mängijad
Brasiilia jalgpallurid
São Paulo FC mängijad
Madridi Atlético mängijad
Milano Internazionale mängijad
Ligue 1 mängijad
La Liga mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1984
Jõgisoo mõis

Jõgisoo mõis, ka Jõgisuu mõis (saksa keeles Joeggis) oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal Keila jõe vasakul kaldal. 

Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Saue valda, tänapäeva Jõgisoo küla lähedal.

Ajalugu
Mõis asutati 17. sajandi I poolel ja selle esimene omanik oli Heinrich von Knorring. 18. sajandil kuulus mõis Douglastele, Mohrenschildtidele ja Braschidele. 1912 sai mõisa omanikuks eesti soost Mihkel Paulberg.

Viited

Kirjandus
Särg, Alo. Harjumaa mõisad. Tallinn: Argo, 2006. Lk 41.

Välislingid

Jõgisoo mõis (Keila khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Eestimaa mõisad
Knorringite mõisad
Mohrenschildtide mõisad
Harjumaa mõisad
Saue vald
Keila kihelkond
Pilar von Pilchaude mõisad
Nikolai Thamm vanem

Johann Nicolai Thamm (3. aprill 1834 Tallinn – 5. august 1907 Tallinn) oli Eesti arhitekt.

Ta õppis Peterburi Tehnoloogiainstituudis ja lõpetas 1860. aastal Peterburi Kunstiakadeemia.

Ta tegutses alates 1872. aastast arhitektina Tallinnas.

Töid
Maarjamäe suvemõisa lossi peahoone, 1874, ehitustööde juhataja (projekti autor Robert Gödicke)
Narva maantee 32 kahekorruseline historitsistlik puitelamu, mis on ilmselt üks vanemaid säilinud kultuurimälestiseks tunnistatud kahekorruseline puitmaja Tallinnas. Hoone täpne ehitusaeg ei ole teada. Hoone praegune ilme pärineb 1875. aastast, ümberehituse projekt tegi Nikolai Thamm vanem, kes hiljemalt sellest ajast oli ise selle maja omanik.
Pikk 16/ Pühavaimu 1, ümberehitusprojekt, tänapäeval Maiasmoka kohvik
Rataskaevu 3, 1878
Lai 7, ümberehitusprojekt, 1882
F. Wiegandi masinatehase administratiivhoone, masinatsehh ja valukoda 1881–1883
Saun Tartu mnt 73, 1882
Maakri tänava sünagoog, 1884
Mardi tänav 3, 1885
Suur-Karja 20 / Pärnu maantee 12, algselt Tallinna Saksa klubi, kaasautor Rudolf von Engelhardt, 1899–1900
Virumäe suvepaviljon

Pilte

Isiklikku
Tema poeg oli arhitekt Nikolai Thamm noorem.

Viited

Kirjandus 
Karin Hallas. "Thamm, Nikolai vanem". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 523–524

Välislingid

Eesti arhitektid
Sündinud 1834
Surnud 1907
Nikolai Thamm noorem

Nikolai Ludwig Jakob Thamm,  (ka Nikolai Tamm; 31. mai/13. juuni 1867 Peterburi – 21. detsember 1948 Aschersleben, Saksi-Anhalt) oli Eesti arhitekt.

1887. aastal lõpetas ta Tallinna Peetri Reaalkooli ja 1895. aastal Peterburi Kunstide Akadeemia.

1895–1907 töötas ta Eestimaa kubermanguvalitsuse ehitusosakonnas nooreminsenerina ja ühtlasi Peetri reaalkooli õpetajana, aastast 1913 riiginõunikuna. Aastatel 1917–1919 tegutses Thamm Venemaal ja 1921–1927 töötas ta Tallinnas Kaitseministeeriumi ehitus- ja korteriosakonnas arhitektina.

Töid
1896–1900 osales Mihhail Preobraženski abilisena Tallinnas Aleksander Nevski katedraali ehitamisel
Harjumäe kontserdihoone, 1901 (hävinud)
1901–1902 juhatas ehitustöid Kadrioru rannas Russalka mälestussamba rajamisel  
Elamu Narva mnt 28, 1903
Teatri- ja klubihoone ümberehitus Lai 1/Nunne 4, 1904–1907; kaasautor Arthur von Hoyningen-Huene
Rohelise turu kabel Pikk 34A, 1909; kaasautor Nikolai Heraskov
Mereväe ekipaaži kasarm Kopli 76, 1924
Tallinna vanausuliste palvela juurdeehitis Kibuvitsa 6, 1931
Elamu A. Weizenbergi 8, 1932
Rakvere katoliku kirik Võidu tänaval, 1934 (lammutati 1973)
Kodasema katoliku klooster Järvamaal, 1938

Pilte

Isiklikku
Tema isa oli arhitekt Nikolai Thamm vanem.

Viited

Kirjandus 
Karin Hallas. "Thamm, Nikolai noorem". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 524

Välislingid

Eesti arhitektid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Eestlased Saksamaal
Sündinud 1867
Surnud 1948
Kaheaastane kuningakepp

Kaheaastane kuningakepp (varasem nimetus rapontika) (Oenothera biennis) on taimeliik pajulilleliste sugukonna kuningakepi perekonnast.

Botaaniline kirjeldus
Kaheaastane kuningakepp on kaheaastane rohttaim. Ta võib kasvada 30–100 cm kõrguseks. Taime varred on hõredalt karvased. Kaheaastase kuningakepi õied on kollased, lõhnavad, avanevad õhtuti. Vili on kupar, milles on palju 1,5 mm suurusi punakaspruune kuni mustjaid moonilõhnalisi seemneid.

Levila
Algne levila on Põhja-Ameerika. 1620. aastatel toodi ilutaimena Euroopasse. Kasvab metsikult Eestis ja mujal Euroopas.

Kasvatamine kultuuris (1927)
"Mullapinna suhtes taimel suuremad nõudmised puuduvad. Seeme külvatakse hõredalt peenrale 20 sm kaugustesse ridadesse ja kaetakse õhukese mullakorraga. Seemne idanemiseks tuleb mullapind niiske hoida. Tärganud kuningkeppe harvendatakse 10 sm kaugusele üksteisest."

Kasutamine 
Toiduainena tarvitatakse kaheaastase kuningakepi juuri salatiks, aga ka keedetakse ja küpsetatakse; võrseid soovitatakse süüa värskelt või keedetult. Õisi, mis on magusamaitselised, kasutatakse salatites või nende garneerimisel.

Indiaanlased kasutavad taime vesitõmmist kootava ja rahustava vahendina köha, seedehäirete, valu ja haavade korral.

Sõja ajal on seemneid kasutatud kohvi aseainena.

Küpsenud seemnetest valmistatakse heksaaniga ekstraheerides või külmpressides kuningakepiõli (Oenotherae biennis oleum).

Viited

Kirjandus
 Common eveningprimrose
 Ain Raal, "Maailma ravimtaimede entsüklopeedia", lk 615–616, 2010

Välislingid 
 

Pajulillelised
Kvalitatiivne analüüs

Analüütilises keemias tähendab kvalitatiivne analüüs aine identifitseerimist, selle struktuuri või koostisosade olemuse kindlakstegemist. Lähtuvalt probleemist iseloomustatakse ainet selle keemiliste, bioloogiliste või füüsikaliste omaduste põhjal, et saada aine koostise võimalikult täpne kirjeldus.

Eesmärk võib olla aine puhtuse kontroll või aine koostisesse kuuluvate elementide või funktsionaalsete rühmade kindlakstegemine või ühendi keemilise struktuuri identifitseerimine või kas mingi huvipakkuv ühend esineb analüüsitavas proovis või aine klassifitseerimine mingite omaduste alusel.

Ainete kvalitatiivseks analüüsiks kasutatakse klassikalisi (traditsioonilisi) keemilise analüüsi meetodeid: spetsiifilisi keemilisi reagente (testreaktsioone) ning füüsikalis-keemiliste karakteristikute (sulamistemperatuuri, keemistemperatuuri, tiheduse, murdumisnäitaja) määramisandmeid. Keemilise struktuuri määramiseks kasutatakse spektroskoopiat.

Märkus. Kvalitatiivne analüüs ütleb "mis aines sisaldub", kuid kvantitatiivne analüüs ütleb "kui palju sisaldub".

Vaata ka
Kvalitatiivsed uurimismeetodid
Kvantitatiivne analüüs

Analüütiline keemia
Loïc Rémy

Loïc Rémy (sündinud 2. jaanuaril 1987 Rillieux-la-Pape'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliiga klubis Çaykur Rizespor ründajana.

Varem mängis Rémy muuhulgas Prantsusmaal Lyonis, Lensis, Nice'is, Marseille's ja Lille'is ning Inglismaa klubides Queens Park Rangers, Newcastle United ja Londoni Chelsea.

Debüüdi Londoni Chelseas tegi Rémy 13. septembril 2014 Swansea City vastu ja lõi viimase Chelsea värava 4-2 võidus.

Saavutused
Lyon
Ligue 1: 2006–07
Trophée des Champions: 2006, 2007
Marseille
Coupe de la Ligue: 2010–11, 2011–12
Trophée des Champions: 2011
Chelsea
Premier League: 2014–15
Football League Cup: 2014–15

Välislingid 

Prantsusmaa jalgpallurid
Lyoni Olympique'i mängijad
RC Lensi mängijad
OGC Nice'i jalgpallurid
Marseille Olympique'i jalgpallurid
Queens Park Rangers FC mängijad
Newcastle United FC mängijad
Chelsea FC mängijad
Crystal Palace FC mängijad
UD Las Palmase mängijad
Getafe CF mängijad
Lille OSC mängijad
Ligue 1 mängijad
Premier League'i mängijad
La Liga mängijad
Sündinud 1987
Víctor Cáceres

Víctor Javier Cáceres Centurión (sündinud 25. märtsil 1985 Asunciónis) on Paraguay jalgpallur. Ta mängib Paraguay rahvuskoondises ja Paraguay kõrgliiga klubis Cerro Porteño kaitsva poolkaitsja positsioonil.

Cáceres alustas klubikarjääri Atlántida noorteklubis. 2004. aastal tegi ta debüüdi Libertadi põhimeeskonnas. Klubiga tuli ta 2006. aastal Paraguay meistriks ja jõudis Copa Libertadorese poolfinaali. Hiljem tuli ta klubiga veel neljal korral Paraguay meistriks.

2012. aasta juulis sõlmis ta lepingu Brasiilia klubiga Flamengo. 2013. aastal võitis klubiga Brasiilia karikavõistlused Copa do Brasil ja 2014. aastal Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlused Campeonato Carioca.

Aastatel 2015–2017 mängis ta Kataris Al-Rayyani ridades.

Debüüdi Paraguay rahvuskoondises tegi ta 5. juunil 2007 sõprusmängus Mehhikoga. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 6. juunil 2014 sõprusmängus Prantsusmaaga.

Ta on koondises mänginud 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2011. ja 2015. aasta Copa Américal.

Saavutused 
Libertad
Primera División: 2006, 2007, 2008 Apertura, 2008 Clausura
Flamengo
Copa do Brasil: 2013
Campeonato Carioca: 2014

Viited 

Paraguay jalgpallurid
Sündinud 1985
Raúl Bobadilla

Raúl Marcelo Bobadilla (sündinud 18. juuni 1987 Buenos Aireses) on Paraguay jalgpallur, kes mängib Argentina kõrgliiga klubis Argentinos Juniors ründaja positsioonil.

Klubikarjäär 
Bobadilla alustas klubikarjääri Argentina klubis River Plate. Kuna ta ei saanud mänguaega, viibis ta laenul Šveitsi tugevuselt teise liiga klubis Concordia. 2007–2008 hooajal suundus ta Šveitsi kõrgliiga klubisse Grasshopper Club Zürich. Ta lõi hooajal kokku 18 väravat ja oli sellega liiga teine väravakütt.

2009. aasta juunis sõlmis ta lepingu Saksamaa klubiga Mönchengladbachi Borussia. Debüüdi klubis tegi ta 9. augustil 2009 mängus Bochumiga. Esimese värava Bundesligas lõi ta 28. augustil 2:0 võidumängus Mainziga. 2011. aastal oli ta laenul Kreeka klubis Aris, kus ta lõi seitsme mänguga kaks väravat.

2012. aastal naasis ta Šveitsi ja liitus klubiga Young Boys. 2013. aasta jaanuaris liitus ta Šveitsi Baseli klubiga. Ta tuli klubiga hooajal 2012–2013 Šveitsi meistriks ja Šveitsi karikavõistlustel teisele kohale. Euroopa liiga hooajal 2012–2013 jõudis Basel poolfinaali, kus kaotati hilisemale meistrile Chelseale.

2013. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Saksamaa Augsburgi klubiga.

Koondisekarjäär 
Debüüdi Paraguay rahvuskoondises tegi ta 26. märtsil sõprusmängus Costa Ricaga.

Ta mängis Paraguay koondises 2015. aasta Copa Américal.

Viited

Välislingid 
 Statistika weltfussball.de lehel

Paraguay jalgpallurid
Mönchengladbachi Borussia mängijad
FC Baseli jalgpallurid
FC Augsburgi mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1984
Aleksandr Bõvšev

Aleksandr Bõvšev (sündinud 18. aprillil 1972; vene keeles Александр Бывшев) on Orjoli oblastist pärit Venemaa õpetaja ja luuletaja. Ta pälvis tähelepanu 2014. aastal Ukrainat toetava luule avaldamisega.

Kriminaalasi
Bõvšev sattus skandaali keskmesse, kui üks tema luuletustest avaldati suhtlusportaalis VK. Kohalik ajaleht avaldas seepeale teda hukka mõistva kirjutise. 2014 mais avati Bõvševi vastu kriminaalasi tema "ekstremistliku" luule tõttu ning ta vallandati töölt. 2015 suvel mõisteti ta süüdi "vaenu õhutamises" ning määrati kuus kuud ühiskondlikult kasulikku tööd, konfiskeeriti arvuti ning keelati kaheks aastaks õpetajana töötamine.

Viited

Venemaa inimesed
Sündinud 1972
Alexander Guillemot de Villebois

Alexander Guillemot de Villebois (vene Александр Никитич Вильбоа; 1716 Neuschottland/ Nowe Szkoty, Danzig/ Gdańsk − 29. jaanuar vkj/ 9. veebruar 1781 Tartu) oli Venemaa sõjaväelane – kindral (Generalfeldzeugmeister, 1762–1765), Püha Andrease ordeni kavaler, Kurista ja Sarakuste mõisnik.

Ta on maetud Võnnu vanale kalmistule.

Pildid

Venemaa sõjaväelased
Sündinud 1716
Surnud 1781
Peter Kürten

Peter Kürten (26. mai 1883 Mülheim am Rhein – 2. juuli 1931 Köln) oli Saksamaa sarimõrvar, kes oli tuntud ka Düsseldorfi vampiiri ja Düsseldorfi koletisena.

Kürten sündis Mülheimis, ent tema 13-liikmeline perekond kolis peagi Düsseldorfi, kus nad elasid ühetoalises korteris. Kürteni isa oli alkohoolik ja vägivaldne, millest Kürten kiiresti eeskuju võttis. Oma esimesed mõrvad sooritas ta enda sõnul 9-aastasena, uputades kaks mängukaaslast Reini jõkke.

Edaspidi sooritas ta mitmeid kuritegusid, muuhulgas vargusi, väljapressimisi, kehavigastuste tekitamisi ja süütamisi. 1913. aastal tappis ta sissemurdmise käigus 9-aastase tüdruku. Aastatel 1925–1929 pani ta toime kokku 24 süütamist. Veebruarist novembrini 1929 sooritas ta Düsseldorfis ja selle ümbruses mitmeid mõrvu ja seksuaalrünnakuid.

22. aprillil 1931 mõisteti ta Düsseldorfis mõrvade eest üheksakordselt surma ning lisaks 15 aastaks sunnitööle seitsme mõrvakatse eest. Kürten giljotineeriti sama aasta 2. juulil ning tema aju kasutati teadusuuringutes. Pärast teist maailmasõda sattus Kürteni kolp USAsse ning on tänapäeval eksponeeritud kurioosumite muuseumis.

Viited

Sarimõrvarid
Saksamaa inimesed
Sündinud 1883
Surnud 1931
Sabrina Salvador

Sabrina Salvador (sündinud 6. septembril 1980 Anzoátegui osariigis Venezuelas) on Venezuela telesaatejuht, näitlejanna ja modell.

Venezuela inimesed
Sündinud 1980
Nicolas Malebranche

Nicolas Malebranche (6. august 1638 Pariis – 13. oktoober 1715 Pariis) oli prantsuse filosoof, matemaatik ja füüsik, keda tuntakse tänapäeval eelkõige okasionalismi pooldajana – see on filosoofiline õpetus, mille kohaselt pole kehaliste ja vaimsete sündmuste vahel otseseid põhjuslikke seoseid, nendevahelise kooskõla loob Jumal kooskõlastab neid igakordse sekkumisega.

Malebranche'i vaated arvatakse olevat mõjutanud Inglise idealistlikku filosoofi George Berkeleyt.

Füüsikas oli Malebranche algselt kartesiaanlikel positsioonidel, kuid taandus neist järk-järgult Isaac Newtoni uue füüsikatooria mõjul. Tema ja ta õpilased, kellest üks tuntumaid oli markii d'Hospital, rajasid 18. sajandi algul tee njutoniaanluse levikule Prantsusmaal 1730. aastail.

Prantsuse filosoofid
Prantsuse füüsikud
Prantsuse matemaatikud
Prantsusmaa katoliku vaimulikud
Valgustusajastu filosoofid
Metafüüsikud
Sündinud 1638
Surnud 1715