joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Euroopa nulg

Euroopa nulg ehk valge nulg (Abies alba) on männiliste sugukonda nulu perekonda kuuluv igihaljas puu.

Puuliik eelistab niisket kliimat ning kasvab pärismaisena Lõuna- ja Kesk-Euroopas, eelkõige mägedes. Eestis kasvavad euroopa nulud kõige paremini Lääne-Eesti saartel.

Euroopa nulu puitu kasutatakse ehitusel ja paberitööstuses ning sellest saadakse nuluõli. Nulg leiab kasutamist ka jõulupuuna.

Levik 

Euroopa nulg kasvab pärismaisena Lõuna- ja Kesk-Euroopas, eelkõige mägedes. Levila ulatub läänes Püreneedeni, põhjas Normandiani, idas Karpaatideni ning lõunas Põhja-Itaalia ja Põhja-Serbiani. Idaosas kasvab ta läbisegi lähedalt suguluses oleva bulgaaria nuluga.

Puu eelistab niisket kliimat; pehmet talve ja jahedat suve. Ta kasvab peamiselt kõrgusel 500–1700 meetrit merepinnast, võib kasvada juba alates 300 meetrist, kuigi teised puud kipuvad teda nii väikestel kõrgustel kõrvale tõrjuma. Ta kasvab kohtades, kus aastane sademehulk on üle 1000 mm.

Eestis kasvavad euroopa nulud kõige paremini Lääne-Eesti saartel. Hiiumaal Suuremõisa pargis on nulgusid, mille kõrgus ulatub 35 meetrini.

Kirjeldus 
Euroopa nulg on sirge tüve ja kitsa võraga. Puu kasvab 40–50, erandina kuni 65 meetri kõrguseks. Tüve läbimõõt võib ulatuda kahe meetrini. Suurim mõõdetud puu oli 68 m kõrge ja tüve läbimõõduga 3,8 m. Tüvi on veidi kooniline. Tüve alaosa laasub suhteliselt noorelt. Noore puu võra on teravatipiline ja koonusjas, vanemal puul lamedam.

Koor on noorel puul sile ja helehall, vanemas eas lõhenenud ja tumedam ning vaigupesadega.

Pungad on punakaspruunid, munaja kujuga, ilma vaiguta . Okkad on nõeljad, kitsad ja lamedad, 20–30 mm pikad, umbes 2 mm laiad ja 0,5 mm paksud . Pealt on okkad läikivad tumerohelised , alt kahe helerohelise õhulõhede triibuga. Tavaliselt on okkad otsast väikese sälguga.

Käbi on silinderjas, 10–20 cm pikkune ja 3–4 cm läbimõõduga. Käbi koosneb 150–200 soomusest. Iga soomuse all on kaks tiibadega seemet. Kui seemned on valminud, käbi laguneb.

Bulgaaria, sitsiilia ja teistest Euroopa-Vahemere piirkonna nulgudest erineb euroopa nulg hõredama võra ja selle poolest, et okkad on võrse mõlemal küljel ja nii on võrsed altpoolt vaadates hästi näha. Mõned botaanikud käsitlevad bulgaaria ja sitsiilia nulgu euroopa nulu alamliigina.

Nulud võivad elada 500 aasta vanuseks.

Puit
Nulu puit on hele, kollakas või kergelt hallikas, ja ning sarnaneb veidi kuusepuiduga. Lülipuit puudub. Aastarõngad on selgelt eristatavad.

Puit on sirgekiuline ja ühtlane, kerge ja pehme. Puit on suhteliselt okslik ega ole seetõttu eriti tugev.

Puidu tihedus on 480 kg/m³. Kuivades võib puu kokku tõmbuda kuni 11,5%.

Puit on kergesti töödeldav ja hästi viimistletav.

Kasutamine 
Puitu kasutatakse muu hulgas ehituskonstruktsioonides, tisleritöös ja paberi toorainena. Sellest tehakse ka vineeri.

Euroopa nulg oli esimene jõulupuu. Tänapäeval kasutatakse jõulupuuna pigem kaukaasia nulgu (Abies nordmanniana), mis on tihedama ja atraktiivsema võraga, ning harilikku kuuske, mida on odavam kasvatada.

Puidust valmistatakse nuluõli, mida kasutatakse meditsiinis.

Aastal 2004 valiti euroopa nulg Saksamaa aasta puuks.

Pildid

Viited

Välislingid 

 

Männilised
Herman Tõnurist

Herman-Balduin Tõnurist (31. detsember 1896 – 22. november 1952 Paide) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1938).

Eesti sõjaväearstid
Sündinud 1896
Surnud 1952
Ants Üleoja

Ants Üleoja (sündinud 19. novembril 1936 Ida-Virumaal Oonurme külas) on eesti koorijuht.

Haridus
Ta lõpetas 1956. aastal Tartu muusikakooli koorijuhtimise erialal ja 1961. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi.

Töökäik
Ta töötas muusikaõpetajana Sindi Gümnaasiumis ja Tallinna 16. Keskkoolis, 1964–1968 Tallinna muusikakoolis. 1972. aastast on ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi õppejõud (1979. aastast dotsent), praegu Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia emeriitprofessor. 

Ta on juhatanud paljusid koore, sealhulgas Eesti Televisiooni ja Raadio Segakoori (peadirigendina), Vabariiklikku Koorijuhtide Segakoori, TPI Akadeemilist Meeskoori, Tallinna Kammerkoori ja Inseneride Meeskoori. Ta on olnud Eesti Rahvusmeeskoori peadirigent. 

Ta oli üks XIX ja XX üldlaulupeo ning 1972., 1977., 1982. ja 1987. aasta koolinoorte laulupeo üldjuhte. Ta on aastaid olnud Gaudeamuse üliõpilaslaulupidudel Eesti kooride üldjuht. Ta on koostanud koorilaulukogumikke.

Tunnustus 
1972 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane 
1980 – Eesti NSV rahvakunstnik
1996 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Eesti kooriliikumise arendamine, austusavaldus 60. sünnipäevaks) 
1998 – Gustav Ernesaksa koorimuusika preemia
2001 – Valgetähe III klassi teenetemärk
2006 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (sisuka töö ja segakooriliikumist suunava tegevuse eest Eesti Segakooride Liidu muusikatoimkonna esimehena)
2012 – Tudulinna valla aukodanik
2013 – Ida-Virumaa teenetemärk
2016 – Tallinna raemedal
2016 – Eesti Rahvuskultuuri Fondi eristipendium
2016 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali elutööpreemia (Eesti koorimuusika vanameistrile, pikaajalisele õppejõule ja laulipidude üldjuhile)

Isiklikku
Dirigendid Mikk Üleoja ja Elo Üleoja on Ants ja Ene Üleoja lapsed.

Viited

Kirjandus 
 Kersti Inno, "Koorijuhiks sündinud. Ants Üleoja". Eesti Segakooride Liit, 2006 ISBN 9949138965

Eesti koorijuhid
Eesti Rahvusmeeskoori dirigendid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professorid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1936
Kuuse-käbilind

Kuuse-käbilind (Loxia curvirostra) on linnuliik vintlaste sugukonnast käbilinnu perekonnast.

Levila 
Kuuse-käbilind on hulga alamliikidena levinud Põhja- ja Kesk-Ameerikas, Euraasias ja Loode-Aafrikas. Lõunapoolseimad levikupiirkonnad on Nicaraguas, Vietnamis ja Luzoni saarel Filipiinidel.

Eestis on kuuse-käbilind sõltuvalt aastast harv kuni tavaline haudelind, tema pesitsusaegset arvukust on hinnatud 5000 – 75 000 paarile, ning talvist arvukust 1000 – 300 000 isendile.
Kuuse-käbilinnu hulguränded pole seotud ühegi kindla aastaajaga ega ühegi kindla suunaga, vaid kulgevad peamiselt selle järgi, kus kohas ja kui suurel määral leidub toitu – okaspuude seemneid.

Välimus 
Vana isaslind on põhiliselt punane, emaslind kollakasroheline ja noorlind tumedatriibuline. Tiivad ja saba on pruunid. Lennul on silmatorkav isaslinnu punane ja emaslinnu rohekaskollane päranipuala. Vanalinnu tiival võib olla kaks kitsast valkjat vööti ja noorlinnu tiival võib olla kaks ruuget vööti; selliseid linde võib kergesti ära segada vööt-käbilinnuga. Isaslinnu sulestik võib olla ka ülekaalukalt rohekaskollane, milles on vähesed oranžpunased suled.

Iseloomulik häälitsus on metalse valju kõlaga kip-kip, ka tasasem tsök või tlüp. Kuuse-käbilinnu laul on kaunikõlaline ja seda võib kuulda igal aastaajal.

Elupaik 
Eestis on kuuse-käbilinnu eelistatud elupaigaks kuusikud ja kuuse-segametsad, millega ta pesitsusajal on tihedasti seotud. Väljaspool pesitsusaega ja invasioonide ajal ilmub ta ka teistsugustesse puistutesse, isegi parkidesse ja suuremaisse aedadesse.

Pesitsemine 

Paaride moodustumise aeg on hilistalv ja varakevad, kui isaslinnud teevad laulu saatel mängulende ja laulavad sageli ka puu ladvas. Emaslind ehitab tihti mitu pesa, enne kui ühte neist muneb. Pesamaterjali kogub ta üsna pesapuu juurest. Paksuseinaline ja sügav pesa koosneb peentest raagudest, rohukõrtest, samblast ja samblikust ning paikneb enamasti kuusel, harvem männil.

Kurnas on 3–5 muna. Emaslind alustab haudumist kohe pärast esimese muna munemist. Teda toidab isaslind, keda hauduja iga kord kuklasse heidetud pea ja avatud nokaga tervitab. Pojad kooruvad umbes kahe nädalase haudumise järel. Emaslind soojendab ja toidab poegi isaslinnu vahendusel vähemalt nelja päeva jooksul pärast nende koorumist. Poegi toidetakse pooleldi seeditud kuuseseemnetega, mida vanalind oma pugust välja kugistab. Suvel antakse poegadele ka putukaid.

Toitumine 
Kuuse-käbilinnu peamiseks toiduks on kuuseseemned, mida ta hangib käbisid kuuskedelt lahti kangutades ja samal või mõnel naaberpuul lahates. Tihti pääseb käbi linnu käest lahti ja langeb pooleldi kasutamatult alla. Kuusekäbide ikaldusaastatel ja kevade poole, kui kuuseseemned on ära kasutatud, asub ta männikäbide kallale, millega toimib samal viisil. Alles väga suure toidunappuse korral tuleb ta otsima seemneid mahalangenud käbidest või asub lehtpuude seemnete kallale,  Suurte ikalduste puhul lepib ta isegi maast hangitavate rohuseemnetega. Suvel sööb vähesel määral putukaid.

Viited

Välislingid 

 

Vintlased
Joseph Heller

Joseph Heller (1. mai 1923 Brooklyn, New York – 12. detsember 1999 Staten Island, New York) oli ameerika satiirikirjanik, näitekirjanik ja lühijuttude autor.

Looming
Helleri peateos on satiiriline romaan "Catch-22", mis käsitleb Ameerika sõdurite käekäiku Teises maailmasõjas. Romaani pealkiri on saanud osaks ingliskeelsest fraseoloogiast, tähistades absurdset situatsiooni, millest ei ole võimalik võitjana välja tulla – kõik püüded olukorda muuta viivad paratamatult tagajärgedeni, mida üritatakse vältida. Romaanis on Catch-22 sõjaväereeglite osa, mis hõlmab mitut paradoksi. Näiteks ütleb üks säte, et lahinglendudest vabastatakse lendur, kes on hull, hulluks aga ei saa tunnistada kedagi, kes soovib lahingulendudest loobuda ning vabastamise aluseks peab olema lenduri sooviavaldus - mis kokkuvõttes muudab vabanemise võimatuks. Teos põhineb olulisel määral Helleri enda kogemustel pommituslennuki piloodina Teises maailmasõjas.

Teoseid eesti keeles
 "Me pommitasime New Havenit: näidend kahes vaatuses" Tõlkinud Paul-Eerik Rummo. Tallinn: Perioodika, 1973.
 "Nõks-22", tõlkinud Tiina Randus, Tallinn: Tänapäev, 2020

Tunnustus
 1985 Prix Médicis étranger

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Ameerika Ühendriikide näitekirjanikud
Ameerika Ühendriikide sõjaväelased
Sündinud 1923
Surnud 1999
Zubin Mehta

Zubin Mehta (sündinud 29. aprillil 1936 Mumbais) on India dirigent. 

Ta kuulub parside usurühma. Mitmekülgne ja rahvusvaheliselt tegev dirigent kasvas üles zoroastristidest muusikute perekonnas.

Mehta lõpetas Viini muusikaakadeemias Hans Swarowsky dirigeerimisklassi. 1958. aastal võitis ta Liverpoolis rahvusvahelise dirigentide konkursi ja sai samas abidirgendi koha.

1962–1978 oli ta Los Angelese Filharmoonikute kunstiline juht ning on alates 2019 audirigent. 

1978–1991 oli Mehta New Yorgi Filharmoonikute kunstiline juht ja peadirigent.

Mehta on Viini Filharmoonikute, Müncheni Filharmooniaorkestri, Los Angelese Filharmoonikute, Teatro del Maggio Musicale Firenze ja Baieri Riigiorkestri audirigent.

Viiel korral, aastatel 1990, 1995, 1998, 2007 ja 2015 on ta juhatanud Viini uusaastakontserti. 

20. septembril 2014 esines ta koos Iisraeli Filharmoonikutega Tallinnas Estonia Kontserdisaalis. Ta dirigeeris Pjotr Tšaikovski 6. sümfooniat ja Richard Straussi Kangelaselu.

Mehtal on USA ja India kodakondsus.

Zubin Mehta on abielus endise näitlejanna ja saatejuhi Nancy Kovackiga. Tal on neli last.

Välislingid
 Zubin Mehta koduleht
 Suur Mehta: maailma poleks muusikata, Postimees, 14. september 2014

India muusikud
Sündinud 1936
Dirigendid
Irwin Goodman

Irwin Goodman (õieti Antti Yrjö Hammarberg; 14. september 1943 Hämeenlinna – 14. jaanuar 1991 Vehkalahti) oli soome laulja ja laulukirjutaja.

Ta tegi üle 200 laulu, mille sõnad kirjutas enamasti Vexi Salmi. Koos teiste kirjutatud lauludega salvestas ta üle 300 laulu. Suur osa tema lauludest on protestilaulud, enamik neist humoristlikud. Paljud laulud rääkisid alkoholist, millega tal endal ka ajuti probleeme oli. Ta laulis ka rahast ja riigivõimust, eriti pärast seda, kui ta 1960. aastatel otsustas edaspidi makse mitte maksta. Tema laulud pilkasid sageli igasugust võimu ja said soomlaste seas väga tuntuks, nii et mõned kõrtsid korraldavad meelelahutuseks lauluvõistlusi "Laula nagu Irwin".

Irwin Goodmani tuntud laulude hulgas on "Rentun ruusu" (1988), "Työmiehen lauantai" (1965), "Ei tippa tapa" (1966), "St. Pauli ja Reeperbahn", "Poing poing poing" (1971), "Vain elämää". Tema valitsusvastaste laulude hulka kuuluvad "Juhlavalssi" ja "Haistakaa paska koko valtiovalta" (1976). Rahast räägivad tema laulud "Raha ratkaisee", "Kun ei rahat riitä", "Meni rahahommat pieleen" ja "Manu vippaa muutama markka". Ta võitis kaks korda Soome populaarseima lauluvõistluse "Syksyn sävel".

Üks tema lauludest "Mutakuono ja lakupelle" on otsesõnu rassistlik. Selles ütleb ta, et kõik "pruunid ja mustad" peaksid Soomest ära minema. Laulukirjutaja Vexi Salmi on siiski öelnud, et ta ei pidanud seda rassistlikuks ja inimesed on sellest valesti aru saanud. 

Aastal 2001 tehti temast film "Rentun ruusu".

Soome lauljad
Sündinud 1943
Surnud 1991
Eesti Noortefoorum

Sõltumatu noortefoorum oli 4. juunil 1988 Tallinnas Kosmose kinos toimunud Eesti I sõltumatu noortefoorum.

Hans H. Luik on öelnud: "Ma ei mäleta, kumb oli enne, kas teade, et Savisaar tahab asutada Rahvarinde alluvusse Noorsoorinde, või idee korraldada Noortefoorum".

Niinimetatud Noorterinde loomine luhtus (Rahvarinde ideoloogile Edgar Savisaarele ei antud sõnavõtuks rohkem minuteid kui teistele Noortefoorumi esinejatele, mis teda kohutavalt vihastas) ja Rahvarinde kõrvale "Noorterinnet" ei kujunenud. Eesti noorte aktiivsus ja sõltumatus (loe: kontrollimatus) tekitas muret. Noored oli vaja kontrolli alla saada. Seda väidet kinnitab veelkord Hans H. Luige kirjutatu: "Keskealised asutasid Rahvarinde. Komsomoli Keskkomitee kutsus noori „perestroikat” toetama. Möllas Elu Sõna. Üks minu kursusevend pidi Rahva Hääles KGB-stiilis lugusid kirjutama MRP-AEG neiust Eve Pärnastest. Võrus heiskas Vaba-Sõltumatu Noorte Kolonn Nr. 1 sinimustvalge..", "Oli ka idee noorteliikumine luua. Kuid milline? Skaudid, sõjavastased hipid, noorte rahvarinne või sõjalis-sportlik klubi eestlaste kaitsmiseks? Üksmeelt polnud."

Viited

Välislingid
 Eesti Ekspress, Mart Laar "Tuleviku loojad"

Tallinna üritused
1988. aasta Eestis
Toni Nieminen

Toni Markus Nieminen (sündinud 31. mail 1975 Lahtis) on soome endine suusahüppaja.

1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is võitis ta 16-aastasena suurel mäel ja meeskonnavõistluses kuldmedali ning väikesel mäel pronksmedali. Samal aastal võitis ta ka nelja hüppemäe turnee ja maailma karika.

Aastal 1992 valiti ta Soome aasta sportlaseks.

Aastal 1994 Planicas sai temast esimene inimene, kes hüppas üle 200 meetri.

Aastal 2002 lõpetas ta tippspordikarjääri ning on seejärel tegutsenud muu hulgas treeneri ja spordikommentaatorina.

Välislingid
 

Soome suusahüppajad
Sündinud 1975
Heidi Hautala

Heidi Anneli Hautala (sündinud 14. novembril 1955 Oulus) on Soome poliitik.

22. juunist 2011 kuni 17. oktoobrini 2013 oli ta Jyrki Kataineni valitsuse arengukoostöö minister.

Ta kuulub Rohelisse Liitu. Aastatel 1987–1991 oli ta Rohelise Liidu esimees.

Hautala on olnud Eduskunna liige aastatel 1991–1995 ja 2003–2009 ning Euroopa Parlamendi liige 1995–2003 ja alates 2009. aastast. Ta on europarlamendi Inimõiguste alamkomitee juht.

Ta oli roheliste presidendikandidaat 2000. ja 2006. aasta presidendivalimistel. Neist esimesel kogus ta 100 740 häält ehk 3,3% ja teisel 105 085 häält ehk 3,5% häältest.

Poliitikas kaitseb Hautala vastutust keskkonna ees, avatust poliitikas ja ülemaailmset õiglust. Ta on kritiseerinud inimõiguste olukorda Venemaal ja Hiinas ning USA välispoliitikat.

Lisaks tööle parlamendis peab Hautala teisigi ameteid. Alates 14. märtsist 2007 on ta Neste Oili haldusnõukogu esimees. Ta on Soome–Vene Kodanikefoorumi esimees – see foorum loodi 2007 Soome ja Venemaa vaheliste suhete edendamiseks ja Venemaa tsiviilühiskonna tugevdamiseks. Ta on Koostöö Arendamise Teeninduskeskuse endine president ja Kriisihaldusalgatuse täitevkomitee endine liige (viimase president on Martti Ahtisaari).

2001 kaebas Hautala Euroopa Liidu Nõukogu edukalt Euroopa Kohtusse juurdepääsu osas relvastuse ekspordi reegleid käsitlevale dokumendile. Kohus otsustas, et ministrid peavad dokumendi vähemalt osaliselt avalikustama. See juhtum tekitas pretsedendi Euroopa õigussüsteemis dokumentide kättesaadavuse osas.

Hautalal on magistrikraad taimekasvatuses. Tal on üks laps, 1981 sündinud poeg Jasper.

Tunnustused
2009 Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk

Välislingid

 Heidi Hautala koduleht

Soome poliitikud
Soomest valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1955
Bahmut

Bahmut (endine Artemivsk) on linn Ukrainas Donetski oblastis, Bahmuti rajooni keskus. 

Linn asutati 1571. aastal. 1703 ehitati linna kindlus. 1783. aastal sai linnaõigused. 1924–2016 kandis nime Artemivsk (venepäraselt Artemovsk), mille sai kommunist Fjodor Sergejevi järgi, kelle hüüdnimi oli Artjom (Artem). 23. septembril 2015 taastati linna ajalooline nimi, Bahmut. Ukraina Ülemraada kinnitas otsuse 4. veebruaril 2016.

Viited

Välislingid 
Bahmuti koduleht
http://www.art.dn.ua/

Meediakajastus
 13. veebruar 2015, 17:37. UNIAN. Террористы обстреляли Артёмовск из "Града", погиб 7-летний ребенок (vene keeles)
 13. veebruar 2015, 18:23. Liga Novosti. Количество жертв обстрела Артемовска выросло до двух (vene keeles)
 13. veebruar 2015, 19:08. UNIAN. Артемовск обстреляли кассетными боеприпасами - журналист (vene keeles)
 10. juuli 2015. Infovastupanu. Тихой сапой: В Артемовске снесли памятник Артему. ВИДЕО (vene keeles)
 11. juuli 2015. Infovastupanu. Как Артемовск прощался с "совковым" прошлым. ВИДЕО (vene keeles)

Donetski oblasti linnad
Roheline Liit

Roheline Liit (soome keeles Vihreä Liitto, rootsi keeles Gröna Förbundet) on Soome roheline erakond.

Roheline Liit asutati 1987. aastal ja registreeriti parteina aasta hiljem. 2017. aasta mais oli parteil umbes 8768 liiget.

Erakonna esimees on alates 2019. aastast Maria Ohisalo.

Eelmine erakonna esimees oli Anni Sinnemäki, kes oli Matti Vanhase teise valitsuse ja Mari Kiviniemi valitsuse tööminister. Teine roheline minister mõlemas valitsuses oli justiitsminister Tuija Brax.

2007. aastal valitud Eduskunna koosseisus oli 15 ja 2011. aastal valitud koosseisus 10 roheliste esindajat. 22. juunil 2011 ametisse astunud Jyrki Kataineni valitsuses oli kaks roheliste ministrit, keskkonnaminister Ville Niinistö ja arengukoostöö minister Heidi Hautala. 

2019. aastal valitud Eduskunna koosseisus oli 20 roheliste esindajat. 6. juunil 2019 ametisse astunud Antti Rinne valitsuses oli kolm roheliste ministrit, välisminister Pekka Haavisto, siseminister Maria Ohisalo ja keskkonna- ja kliimaminister Krista Mikkonen.

2019. aastal valiti Euroopa Parlamenti Rohelise Liidu liikmed Ville Niinistö ja Heidi Hautala.

Viited

Välislingid
 Erakonna koduleht

Soome parteid
Rohelised parteid
Satu Hassi

Satu Maijastiina Hassi (sündinud 3. juulil 1951 Helsingis) on Soome poliitik ja kirjanik, kes kuulub Rohelisse Liitu.

Aastatel 1997–2001 oli ta Rohelise Liidu esimees. Aastatel 1991–2004 oli ta Eduskunna liige ning 2004–2014 kuulus Euroopa Parlamenti Roheliste Liidu ainsa esindajana. Europarlamendis oli ta Keskkonna, Rahvatervise ja Toiduohutuse Komisjoni aseesimees, Tööstuse, Teadusuuringute ja Energeetikakomisjoni asendusliige ning Kliimamuutuse Ajutise Komisjoni liige.

Aastatel 1999–2002 oli ta Paavo Lippose teise valitsuse keskkonnaminister. Ta astus tagasi protestiks valitsuse otsuse vastu ehitada Soome viies tuumaelektrijaam. See oli esimene otsus Lääne-Euroopas uus tuumaelektrijaam ehitada viimase kümmekonna aasta jooksul.

Satu Hassi on hariduselt elektriinsener, töötanud elektrijaamas ja õpetanud Tampere Tehnikaülikoolis. 

Nooruses oli ta taistolane. Ta kuulus 1971–1975 üliõpilasesindusse ja 1973–1975 sotsialistlike üliõpilaste organisatsiooni SOL juhatusse.

Ta on kirjutanud mitu romaani ja esseekogumikku ning luuletusi. Samuti on ta mitme tudengitele mõeldud füüsikaõpiku kaasautor.

Teosed
 Magdaleena ei häpeä enää: Runoja. WSOY, 1984. ISBN 951-0-12621-7.
 Naaraskierre. WSOY, 1986. ISBN 951-0-13779-0. (romaani)
 Käärme ja tiedon puu: Naisnäkökulmia tekniikkaan. WSOY, 1987. ISBN 951-0-14653-6.
 Seinä jota ei ole: tottelemattomuusharjoituksia. WSOY, 1988. ISBN 951-0-15402-4.
 Lukion fysiikka -sarja, WSOY, 1994–2001 (yhdessä J. Hatakan, H. Saarikon ja J. Valjakan kanssa, oppikirjoja)
 Hassi, Satu, Kiljunen, Kimmo & Pietikäinen, Sirpa: Maapallohaaste. Helsinki: Otava, 1999. ISBN 951-1-15400-1.
 Tukka hattuhyllyllä. WSOY, 2002. ISBN 951-0-27264-7.
 Satu Hassi: Mannerheim-solki ja punalippu. Siltala, 2018. ISBN 978-952-234-513-4.

Tõlge
 Malja ja miekka: Historiamme ja tulevaisuutemme (1988)

Isiklikku
Satu Hassi on paranenud rinnavähist.

Välislingid

 Koduleht

Soome poliitikud
Soomest valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Soome kirjanikud
Sündinud 1951
Arto Bryggare

Arto Kalervo Bryggare (sündinud 26. mail 1958 Kouvolas) on Soome endine tõkkejooksja ja poliitik.

Ta võitis 110 meetri tõkkejooksus 1984. aasta olümpiamängudel Los Angeleses pronksmedali ja 1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Helsingis hõbemedali.

Tema nimel on siiani Soome ja Põhjamaade rekord 110 meetri tõkkejooksus 13,35.

Arto Bryggare kuulub Soome Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Aastatel 1995–1999 ja 2003–2007 oli ta Eduskunna liige.

Saavutused spordis

Olümpiamängudel 

 1984  Los Angeleses
  pronksmedal 110 m tõkkejooksus

Maailmameistrivõistlustel 

 1983  Helsingis
  hõbemedal 110 km tõkkejooksus

Euroopa meistrivõistlustel 

 1978  Prahas
  pronksmedal 110 m tõkkejooksus
 1982  Ateenas
  pronksmedal 110 m tõkkejooksus
 1986  Stuttgardis
  hõbemedal 110 m tõkkejooksus

Euroopa sisemeistrivõistlustel 

 1977  San Sebastiánis
  pronksmedal 60 m tõkkejooksus
 1979  Viinis
  hõbemedal 60 m tõkkejooksus
 1981  Grenoble'is
  Euroopa sisemeister 50 m tõkkejooksus
 1983  Budapestis
  hõbemedal 60 m tõkkejooksus
 1987  Liévinis
  Euroopa sisemeister 60 m tõkkejooksus

Välislingid 

 Arto Bryggare koduleht
 Arto Bryggare Tilastopaja OY kodulehel
 Arto Bryggare Eduskunna kodulehel
 Arto Bryggare YLE Elävä arkisto kodulehel 

Soome jooksjad
Soome poliitikud
Sündinud 1958
Jacob Lang

Jacob Lang (ka Lange; ladina keeles Jacobus Langius; 1. mai 1648 Gävle – 17. veebruar 1716 Linköping) oli Rootsi vaimulik, viimane Rootsi-aegne Eestimaa piiskop.

Elulugu
Ta õppis Turus ja Uppsalas ning seejärel 1677 Oxfordi ülikoolis. Oli 1678. aastast Rootsi Prantsusmaa saadiku, hilisema Pärnu Academia Gustavo-Carolina kantsleri (1704) Nils Lillierothi (1636–1705) sekretär ja Pariisi saadiku, vabahärra Nils Bielke (1644–1716), sekretär (1680–1681). 1683. aastal pühitseti pastoriks ja oli samast aastast kirikuhärra Ingerimaal Nyenis ja 1688. aastast Ingeri piiskopkonna superintendent ja Narva rootsi koguduse kirikuhärra Narvas.

Põhjasõja ajal oli ta 16. juulist 1700 Liivimaa ülemsuperintendent Riias ja Academia Gustavo-Carolina asekantsler Pärnus. 4. juulist 1701 kuni 22. juulini 1710 oli ta Tallinna ja Eestimaa piiskop ning vaimulikest liikmetest koosneva Tallinna kuningliku konsistooriumi eesistuja (president). Pärast Eestimaa ala Vene võimu alla minemist 1710. aasta juulis põgenes ta koos perega Rootsi ja piiskopiamet Eestimaal kaotati.

Rootsis valiti ta pärast Haquin Spegeli Uppsala peapiiskopiks määramist 21. aprillil 1711 Linköpingi stifti piiskopiks.

28. jaanuaril 1716 sai ta Rootsi aadlikuks ja tema lapsed immatrikuleeriti 1719 Rootsi rüütelkonda aadlinimega Lagercreutz.

Ta oli 1709. aastal välja antud põhjaeestikeelse lauluraamatu väljaandmise organisaator.

Perekond
Tema vanemad olid Oulu tolliametnik Jacob Andersson Lang ja Kirstin Henriksdotter.

Ta abiellus 1682. aastal Anna Bungega, kes oli Stockholmi kaubandus bürgermeistri Märten Bunge (1631 Holstein-Gottorp – 1694 Stockholm) tütar ning Rootsi vabahärra, riigisekretäri ja ülempostidirektori Henrik Bunge (surnud 1737) õde. Abielust sündisid:

Jakob Lang (u 1684 – 1756 Everlöv), aadlinimega Lagercreutz (1716), Greifswaldi, Uppsala ja Tartu ülikoolis õppinud Svea õuekohtu auskultant ja Rootsi ülemsõjakohtunik,
Gustaf Lang (1688–1718 Norige), aadlinimega Lagercreutz (1716), Rootsi sõjaväelane, Östgöta jalaväerügemendi (Östgöta infanteriregemente) leitnant (1713),
Berent Lang, Rootsi sõjaväelane,
Elisabet Lange, Tartu ülikoolis õppinud ja Vene vangistuses olnud sõjakomissari, Tartu õuekohtu assessori Nils Duncanuse (surnud 1701) poja ja Pühalepa kirikuhärra Olaus Nicolai Duncani [Duncanus] pojapoja, Gustav Duncani (1676–1747) abikaasa, postimeister Nils Gustaf Duncani (1711–1771) ema.

Viited

Kirjandus
Hugo Richard Paucker, Ehstlands Geistlichkeit (1849), lk 15; 
Karl Eduard Napiersky, Kirchen und Prediger in Livland I–III (1850–52) II, lk 46
Andres Andreseni doktoritöö: Luterlik territoriaalkirik Eestimaal 1710–1832, Tartu Ülikooli Kirjastus 2004, utlib.ee ISBN 9985568648

Välislingid  
Teoseid ESTER-is
Teoseid: libris.se

Rootsi luteriusu vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Luterlus
Luteriusu piiskopid
Tallinna superintendendid
Sündinud 1648
Surnud 1716
Liivimaa kindralsuperintendendid
Endel Nirk

Endel Nirk (pseudonüüm Emil Nestor Hermelin; 15. detsember 1925 Koorküla vald – 15. aprill 2018 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane, -kriitik ja kirjanik.

Endel Nirk oli pärit talupidajate perekonnast. Ta õppis 1933–1938 Koorküla algkoolis, 1938–1943 Tõrva Gümnaasiumis ja 1944–1949 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, lõpetas eesti filoloogina. Filoloogiakandidaadi kraadi kaitses ta 1959. aastal ja filoloogiadoktori kraadi 1971. aastal.

1943–1944 oli mobiliseeritud Saksa sõjaväkke. 

Ta töötas 1949–1953 Tallinnas Sirbi ja Vasara toimetuses. Alates 1953. aastast töötas Endel Nirk Keele ja Kirjanduse Instituudis, kus oli 1953–1962 teadur, 1962–1968 Oktoobri-eelse kirjanduse sektori ja 1968–1972 kirjandusteooria sektori juhataja. Aastatel 1976–1983 oli Endel Nirk Tallinna E. Vilde nim. Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse kateedri professori kt. 1972–1976 ja alates 1983. aastast oli ta kutseline literaat. Endel Nirk on Kirjanike Liidu liige alates 1955. aastast.

Aastal 1980 kirjutas ta alla 40 kirjale.

Teoseid
 https://dea.digar.ee/page/sirpjavasar/1960/11/12/7 Porikuu sonaat-fantaasia opus 13
 "Eduard Bornhöhe", Eesti Riiklik Kirjastus 1961 
 "Friedrich Reinhold Kreutzwald", Eesti Riiklik Kirjastus 1961 
 "Teemad variatsioonidega", Eesti Riiklik Kirjastus 1964 
 "Kreutzwald ja eesti rahvusliku kirjanduse algus", Eesti Raamat 1968 
 "Eesti kirjanduse biograafiline leksikon" (koos Endel Sõgeliga), Eesti Raamat 1975
 "Kaanekukk", Kunst 1977 
 "Mosaiikvõlv", Eesti Raamat 1978 
 "Eesti kirjandus", Perioodika 1983 
 "Avardumine", Eesti Raamat 1985 
 "Tabelinus", Perioodika 1990 
 "Teeline ja tähed. Eurooplase Karl Ristikivi elu", Eesti Raamat 1991

Antoloogiates
 Eesti kalaluule antoloogia. Koostanud Vladislav Koržets. Väljaandja Sõnavald OÜ. Tallinn, 2021. 728 lk ISBN 978-9949-9843-5-0.

Tunnustus
 1979 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Mosaiikvõlv. Mõtisklusi")
 1992 – Eesti Kultuurkapitali esseistika auhind ("Teeline ja tähed")
 1994 – Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind ("Siin maa peal")
 2000 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2006 – Riigivapi IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
Elulugu
Janika Kronberg, (Endel Nirgi) autopsühhograafiline ajaromaan, Postimees, 15. detsember 1995
Oskar Kruus, "Meie sibelemisel siin peaks mingi mõte olema...", Õhtuleht, 24. aprill 1997
 

Eesti kirjanikud
Eesti kirjandusteadlased
Eesti kriitikud
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1925
Surnud 2018
Kärt Anvelt

Kärt Anvelt (sünninimi Kärt Karpa; sündinud 4. märtsil 1973) on eesti ajakirjanik.

Anvelt on saanud kaks Eesti uuriva ajakirjanduse auhinda – Bonnieri preemiat: 1998. aastal, kui ta kirjutas Eesti Päevalehes Tallinna keskhaigla kahtlastest neerusiirdamistest, ja 2014. aastal, kui Eesti Päevalehes ilmusid tema lood dopinguarst Vitali Bernatskist.

10. detsembril 2010 kuulutati ta vaesuse ja sotsiaalse tõrjutuse vastu võitlemise Euroopa aasta ajakirjanduskonkursi võitjaks.

2020. aasta kevadel osales Anvelt TV3 meelelahutussaates "Maskis laulja". Saates kehastas ta Lõvi ning pidi maski langetama 26. aprillil.

Isiklikku 
Ta on abielus poliitik Andres Anveltiga.

Tunnustus 

 2022 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid

"Karjääris kannapöörde teinud Kärt Anvelt: "Laps on meie perre väga oodatud!"", Naisteleht, 19. mai 2006
"Kärt Anvelt naaseb maikuus teleekraanile", Õhtuleht, 12. aprill 2007
Epp Petrone. Paar: Kärt ja Andres Anvelt Eesti Naine, juuni 2007
"Ajakirjanik Kärt Anvelt tahab Saaremaal kinnisvaraäri ajada", Oma Saar, 30. august 2007
Delfi, Kärt Anvelt
EFIS, Kärt Anvelt
"Hommik Anuga" 7, 1'57"–11'15" ERR, 1. märts 2015
Pöörased 90ndad (2015 – 2016)

Eesti ajakirjanikud
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1973
Rutt Hinrikus

Rutt Hinrikus (neiuna Rutt Põld; sündinud 7. mail 1946 Tallinnas) on eesti kirjandusteadlane ja -kriitik.

Ta kaitses 27. juunil 2002 Tartu Ülikoolis magistrikraadi (töö pealkiri "Eesti kirjandus diasporaas").

Muu hulgas on ta koostanud Eesti rahva elulugude sarja. Elulugude tunnustatud koguja ja uurijana oli ta raamatusarja "Eesti mälu" nõustaja.

Teosed

Artiklite kogumik 
 "Kahe vahel. Artikleid kirjandusest ja elulugudest". Koostaja ja saatesõna: Marin Laak, sari EKLA töid kirjandusest ja kultuuriloost, nr 8, Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus, Tartu 2016, 350 lk; sisaldab lk 318–336 Rutt Hinrikuse bibliograafia aastatest 2006–16, koostanud Merike Kiipus; ISBN 9789949544943

Artikleid 
Rutt Hinrikus: kas raamat peab olema kirjandus?, Postimees, 24. jaanuar 2009

Tunnustus 
2000 Valgetähe III klassi teenetemärk
2018 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler
2020 Eesti Vabariigi kultuuripreemia elutöö eest

Isiklikku
Rutt Hinrikuse abikaasa on Tartu Ülikooli farmaatsiaõppejõud Toivo Hinrikus, neil on kaks tütart ja poeg; vanem tütar Mirjam on kirjandusteadlane, poeg Taavet on firma TransferWise kaasasutaja ja üks omanikke. 

Rutt Hinrikuse isa oli ajaloolase haridusega vaimulik Agu Põld, vanaisa Peeter Põld oli eesti teoloog, haridus- ja riigitegelane.

Viited

Kirjandus 
 "Ruti raamat: artikleid, lugusid ja mälestusi. Pühendusteos Rutt Hinrikusele: 7. 05. 2006". Koostanud Sirje Olesk ja Janika Kronberg, sari EKLA töid kirjandusest ja kultuuriloost, nr 4, EKM, Tartu 2006, 392 lk (sisaldab ka Rutt Hinrikuse koondbibliograafia 483 nimetusega); ISBN 9789949418442
 Livia Viitol, "Elulugudekoguja eluloost: intervjuu kirjandusteadlase Rutt Hinrikusega" – Keel ja Kirjandus 2006, nr 5, lk 392–399
 Anu Saluäär, "Ruti raamat ja Jaakobi redel" ("Ruti raamatu" arvustus) – Looming 2006, nr 8, lk 1274–75

Välislingid 

"Rutt Hinrikus ihkab raamatuid", Eesti Päevaleht, 7. mai 1997
Andrus Esko. Eesti elulugude koguja Rutt Hinrikus: "Sõda ei lõppenud kõigi jaoks 1945. aasta mais…", Õhtuleht, 7. mai 2005
Väikese ajaloo koostaja Rutt Hinrikus – 60, Postimees, 5. mai 2006
 Tiina Kirss, "Rutt Hinrikus 70" – Keel ja Kirjandus 2016, nr 5, lk 401–404
 

Eesti kirjandusteadlased
Tartu aukodanikud
Eesti kirjanduskriitikud
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1946
Kodanike Demokraatlik Partei

Kodanike Demokraatlik Partei (tšehhi Občanská demokratická strana, lühend ODS) on kõige tugevam parempoolne poliitiline partei Tšehhi Vabariigis. Partei suunitlus on liberaalkonservatiivne. See on olnud valitsuspartei aastatel 1992–1996, 2006–2009 ja 2010-2013. 

ODS tekkis 1991. aasta aprillis Kodanike foorumi lagunemise tulemusel. Selle asutaja ja esimees kuni aastani 2002 oli Václav Klaus, kes valiti Tšehhi Vabariigi presidendiks. Mirek Topolánek oli partei esimees aastatel 2002–2010. Alates märtsist 2010 märtsini 2013 oli partei esimees Petr Nečas, kes oli alates 28. juunist 2010 10. juulini 2013 Tšehhi peaminister. 2014. aastast on partei esimees Petr Fiala.

Parteisse kuulub muuhulgas ka Praha linnapea Pavel Bém. Mirek Topoláneki teisest valitsusest kuulusid ODS-i siseminister, töö- ja sotsiaalküsimuste minister, tööstuse ja kaubanduse minister, tervishoiuminister, justiitsminister, transpordiminister,  põllumajandusminister ja kaks asepeaministrit.
Oma 2006. aasta valimisprogrammi pealkirjastas ODS "Společně pro lepší život" ("Koos parema elu nimel") ehk "ODS Plus".  Üks selle olusisi osasid oli ühetaolise tulumaksu kehtestamine, mis sai teoks 2008. aastal.

Välislingid 
 Kodulehekülg

Tšehhi parteid
Liberaalkonservatiivsed parteid
Signe Kivi

Signe Kivi (sünninimi Signe Buschmann; sündinud 24. veebruaril 1957 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik ja poliitik.

1999–2002 oli ta Eesti kultuuriminister ja 2005–2015 Eesti Kunstiakadeemia rektor.

Elulugu 

1975. aastal lõpetas ta Tallinna 46. keskkooli ja 1984. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi tekstiili erialal. Seejärel töötas ta kunstnikuna ettevõttes Kodu ja kunstikombinaadis Ars. Aastast 1988 on ta olnud kunstiinstituudi (hilisema Eesti Kunstiakadeemia) õppejõud ning aastatel 2005–2015 sama õppeasutuse rektor.

Alates 1988. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu liige; 1995–1998 oli ta liidu asepresident, misjärel 1999. aastani president.

Oli Eesti Kongressi liige.

Ta oli 24. märtsist 1999 kuni 3. septembrini 2002 kultuuriminister Siim Kallase valitsuses. Kultuurkapitali tegevdirektori Avo Viioli kuritegevuse ilmsikstulekul esitas Signe Kivi lahkumisavalduse, mille peaminister rahuldas 23. augustil 2002.

IX Riigikogus oli ta asendusliige; X Riigikokku pääses ta 2003. aastal isikumandaadiga, kust lahkus 2005. aastal Eesti Kunstiakadeemia rektori ametikohale.

Signe Kivi kuulus TEA entsüklopeedia akadeemilisse kolleegiumisse. Eesti Ajalehtede Liidu nõukogu valis ta 6. jaanuaril 2006 Pressinõukogu liikmeks.

4. aprillil 2017 teatati Signe Kivi valimisest Tartu Kunstimuuseumi direktoriks, ta asus ametisse 26. juunil. 

Alates 4. aprillist 2019 asus Signe Kivi ametisse XIV Riigikogu liikmena.

Riiklikud autasud
 2001 Soome Lõvi Rüütliordu Suurristi orden
 2004 Eesti Vabariigi Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2006 Portugali Vabariigi Komandöriristi orden
 2008 Belgia Kuningriigi Krooni Ordeni Komandöri aumärk

Isiklikku

Ema õpetaja, õppejõud ja ajakirjanik Urve Buschmann, õde Eva Luigas.

Ta on abielus Nukuteatri peakunstniku Kalju Kiviga.

Publikatsioonid
Signe Kivi: Kunstiakadeemia vajab uut maja, Postimees, 23. september 2008

Viited

Välislingid 

Tanel Veenre. Signe Kivi: astuksin ka täna kunstiakadeemiasse, Eesti Päevaleht, 28. november 2009
 

Eesti Kongressi liikmed
IX Riigikogu liikmed
X Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Eesti Reformierakonna poliitikud
Eesti sporditegelased
Eesti tekstiilikunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1957
Ohakalind (perekond)

Ohakalind (Carduelis) on linnuperekond vintlaste sugukonnast. 
Selle perekonna liigid on levinud Euraasias, Aafrika põhja- ja kirdeosas ja mõlemal Ameerika mandril. Ohakalindu ja rohevinti on introdutseeritud Ameerikasse, Austraaliasse ja Uus-Meremaale.  
Eestis võib kohata järgmisi liike:

 Ohakalind Carduelis carduelis
 Rohevint Carduelis chloris
 Siisike Carduelis spinus
 Kanepilind Carduelis cannabina
 Mägi-kanepilind Carduelis flavirostris
 Urvalind Carduelis flammea
 Lõuna-urvalind Carduelis flammea cabaret, Carduelis cabaret
 Hele-urvalind Carduelis hornemanni

Vintlased
Dobbiaco

Toblach (itaalia: Dobbiaco) on vald (comune)/(Gemeinde) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes Pusteri orus umbes 70 km Bolzanost kirdes, Austria piiri ääres.

2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 3283 inimest.

Geograafia 

Valla pindala on 126,6 km² ja see asub keskmiselt 1256 meetri kõrgusel merepinnast.

Toblach külgneb järgmiste valdadega: Gsies, Innichen, Niederdorf, Prags, Auronzo di Cadore, Cortina d'Ampezzo ja Innervillgraten (Austrias).

Naabruse tuntumad mäetipud on Tre Cime di Lavaredo/Drei Zinnen. Ka Drava/Drau voolab naabermägedest; veel üks jõgi vallas on Rienz.

Frazioni 

Toblachi vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Aufkirchen/Santa Maria ja Wahlen/San Silvestro.

Kunstnikud 

Siin, Toblachi lähedastes männimetsades väikeses puitmajakeses komponeeris Gustav Mahler 1908.–10. aastate suvedel oma 9. sümfoonia, viimase, mille ta lõpetas, ja ka Das Lied von der Erde, ning alustas ka tööd oma 10. sümfoonia kallal.

Kogukond

Keeleline jaotus 

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 84,10% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 15,58% itaalia keelt ja 0,32% ladiini keelt.

Välislingid
 Valla koduleht (saksa ja itaalia keeles)

Bolzano provintsi vallad
Arseni Poolgas

Arseni Poolgas (21. mai 1908 Tallinn – 23. detsember 1972 Tallinn) oli tunnustatud eesti seltskonnatantsu ja võistlustantsu õpetaja. 

Tegutses lavatantsijana Berliinis 4 aastat. Lõpetas Pariisis Académie des Maîtres de Danse ja 1933. aastal Šveitsi tantsuühingu kooli.

1924. aastal avas tantsukooli Viru tänaval ja hiljem Lai 13, kuhu paigutati 2008 ka tema mälestustahvel.

1934 osales Monte-Carlo tähesõidul koos Nikolai Metsa ning Alfred ja August Zimmermanniga.

1936 tunnistati Eesti parimaks tantsuõpetajaks ja samal aastal sai Haridusministeeriumi tantsuõpetaja diplomi. 1941 mobiliseeriti Punaarmeesse. Arreteeriti salakaebuse peale ja viibis 1942–1952 asumisel Siberis. Tegutses hiljem elu lõpuni tantsuõpetajana Tallinnas.

Välislingid
Arseni Poolgase elulugu Eesti Tantsuspordi Liidu kodulehel 
Arseni Poolgas, Eesti kuulsamaid tantsuõpetajaid Kultuur ja Elu nr 2, 2008

Eesti tantsijad
Eesti tantsupedagoogid
Eesti represseeritud isikud
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1908
Surnud 1972
Põhjakeskus

Põhjakeskus on kaubanduskeskus Tõrremäe külas Rakvere valla territooriumil Rakvere linna piirist ca 350 meetrit põhja pool. 

Ta on Lääne-Viru maakonna suurim kaubanduskeskus.

Põhjakeskuses on üle 70 kaupluse, sealhulgas K-Rauta ja Rimi Hüpermarket.

Välislingid
Koduleht
Facebook

Eesti kaubanduskeskused
Rakvere vald
Juhan Ulfsak

Juhan Ulfsak (sündinud 18. aprillil 1973) on eesti näitleja.

Ta töötab Von Krahli Teatris.

2003–2004 juhtis ta koos Mihkel Rauaga TV3 saadet "Koosolek".

Ta on töötanud Viljandi kultuuriakadeemias näitekunstiõppejõuna.

Alates kaheksandast hooajast kehastas sarjas "Kelgukoerad" uurija Kõstat.

Filmirollid
 1992 "Lammas all paremas nurgas" – Tomi vend
 1995 ( veri) politseinik
 1997 Febris – Poiss
 2005 "Stiilipidu" – Erki
 2005 "Röövlirahnu Martin" – Juku
 2006 "Tühirand" – Naaber
 2006 "Ruudi" – iludusvõistluse võõrustaja
 2007 "Jan Uuspõld läheb Tartusse" – Valev
 2007 "Sügisball" – Maurer
 2008 "Detsembrikuumus" – Ohvitser
 2009 "Püha Tõnu kiusamine" – Kaasreisija
 2010 "Punane elavhõbe" – Reps
 2011 "Idioot" – Ippolit
 2011 "Rotilõks" – Taksojuht Peet
 2012 "Seenelkäik" – Zak
 2012 "Üksik saar" – Olaf, professori poeg
 2015 "Roukli" – Jan
 2016 "Päevad, mis ajasid segadusse" – Juulius
 2017 "Mehetapja/Süütu/Vari" - Aleksander Kross
 2018 "Seltsimees laps" - must mees
 2018 "Eia jõulud Tondikakul" - Raiesmiku Raivo
 2020 "Tenet"

 2020 "Viimased"
 2023 "Erik Kivisüda" - Külmking

Tunnustus
 2004 – Helmi Tohvelmani nimeline auhind
 2004 – Eesti Teatriliidu sõnalavastuste žürii eriauhind (koos Taavi Eelmaa, Erki Lauri, Tiina Tauraite ja Liina Vahtrikuga)
 2007 – Tartu teatrifestivali auhind meesnäitleja kategoorias rolli eest Anton Tšehhovi näidendis "Kajakas", mille lavastas Kristian Smeds
 2009 – stipendium "Ela ja sära"
 2012 – Eesti Teatriliidu meespeaosatäitja auhind (koos Erki Lauriga)
 2016 – Eesti Teatriuurijate ja -kriitikute Ühenduse Hea Teatri Auhind
 2019 – Eesti Teatriliidu etenduskunstide ühisauhind (koos Eero Epneri ja Mart Kangroga)
 2019 – Ants Lauteri nimeline auhind
 2021 – Eesti Teatriliidu lavastajaauhind

Isiklikku

Juhan Ulfsaki isa oli näitleja ja lavastaja Lembit Ulfsak, tema poolõed on filmiajakirjanik ja -kriitik Maria Ulfsak-Šeripova ja tekstiilikunstnik Johanna Ulfsak.

Viited

Välislingid
 
 "Juhan Ulfsak ei vihka kedagi" Eesti Päevaleht, 30. august 2003
 "Juhan Ulfsaki kõne: kui võetakse vabadus ühelt inimeselt, siis võetakse vabadus kõigilt" ERR kultuur, 28. märts 2019
 "Juhan Ulfsak: dotseeriv jõmin vanameeste suust on ebakohane ja ebaõiglane" ERR, 25. detsember 2019

Eesti näitlejad
Eesti filminäitlejad
Von Krahli Teatri näitlejad
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1973
Aafrika ja Aasia Rahvaste Solidaarsuse Organisatsioon

Aafrika ja Aasia Rahvaste Solidaarsuse Organisatsioon (inglise keeles Afro-Asian Peoples' Solidarity Organization, ametlik lühend AAPSO) on 1957. aastal asutatud valitsusväline organisatsioon, millel on esindused (rahvuskomiteed) enam kui 90 Aafrika ja Aasia riigis.

Eesti nõukogude entsüklopeedia on organisatsiooni kohta kasutanud läbivalt nimetust Aasia ja Aafrika Rahvaste Solidaarsuse Organisatsioon ja eestikeelset lühendit AARSO.

Organisatsioon asutati Nõukogude Liidu eestvedamisel ning selle esialgseteks eesmärkideks olid imperialismi-, kolonialismi-, neokolonialismi-, rassismi-, sionismi- ja fašismivastase võitluse kooskõlastamine ning liikmesmaade majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise arengu soodustamine.

Kaasajal keskendub AAPSO jätkuvalt majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise arengu küsimustele, ent tegeleb ka uute probleemidega nagu inimõigused, demokraatia edendamine, võitlus korruptsiooniga, rahvastiku- ja keskkonnaküsimused, riigisisesed hõimutülid ja kodusõjad, põgenike probleemid, jpm.

Organisatsioon loodi 26. detsembril 1957 Egiptuses Kairos toimunud Aasia ja Aafrika rahvaste esimesel solidaarsuskonverentsil. Nõukogude Liitu esindas ühenduses Aasia ja Aafrika Maade Nõukogude Solidaarsuskomitee, teisi riike solidaarsuskomiteed, rahvuslikud vabadusliikumised, parteid jms vasakpoolsed poliitilised organisatsioonid. Pärast NSV Liidu lagunemist mindi üle rahvuskomiteede süsteemile.

AAPSO peakorter asub Kairos, kus tegutseb ka selle täitevorgan alaline sekretariaat. Põhikirja järgi on kõrgeimaks organiks kord aastas kogunev kongress, mis valib kaks korda aastas oma koosolekuid pidava presiidiumi.

Ühendusel on konsultatiivne staatus Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni allorganisatsioonide ECOSOC, UNESCO, UNCTAD ja UNIDO juures.

Viited

Rahvusvahelised organisatsioonid
Terviklus

Andmete terviklus (inglise keeles integrity) on oluline mõiste infotehnoloogias ning ühtlasi infoturbe üks kolmest põhimõistest. Terviklus tähendab andmete pärinemist autentsest allikast ning veendumust, et need pole hiljem muutunud ja/või neid pole hiljem volitamatult muudetud. 

Andmete terviklus on andmete õigsuse/täielikkuse/ajakohasuse tagatus ning [nende] päritolu autentsus ja volitamatute muutuste puudumine. Asutuse normaalse töö üks eeldusi on, et iga andmekogumi (dokumendi, faili, säiliku, registri kirje jne) kohta saab teha kindlaks, kes ja millal on selle loonud, ning olla kindel selles, et see andmekogum ei ole pärast loomist stiihiliste tegurite toimel või kellegi tegevuse tulemusena volitamatult muutunud. Kõik andmed peavad alati olema seostatavad nende looja, loomisaja, konteksti jms asjaoludega, ning  olema omavahel koherentsed. Seoste rikkumisel, samuti andmete endi kaotsiminekul või muutumisel on tööd negatiivselt mõjutavad tagajärjed.

Infoturbe alaseks terminiks eesti keeles on terviklus - see sisaldab muutmise jälitatavust – kes, millal ja mis asjaoludel on andmeid sisestanud, muutnud või kustutanud. Infoturbes ei kasutata sõna  terviklikkus - millega aga saab iseloomustada andmete kvaliteeti laiemalt.

Viited

Infotehnoloogia
Gunnar Grapsi Grupp

Gunnar Grapsi Grupp (GGG või G.G.G.) oli eesti rokkansambel.

Lugu
1985. aastal sai Magnetic Band esinemiskeelu ja ansambel jätkas sisuliselt sama koosseisuga Gunnar Grapsi Grupi nime all. Kui Magnetic Bandi repertuaar oli laia ampluaaga, siis GGG viljeles rohkem raskemat rokki. Umbes 1989. aastal läks ansambel sisetülide tõttu laiali.

Liikmeid

Gunnar Graps – vokaal, löökriistad
Juri Stihhanov – kitarr
Sulev Kuusik – kitarr
Andres Aak – kitarr
Endel Jõgi – kitarr
Jüri Roosa – bass
Jaanus Raudkats – bass
Tiit Altosaar – löökriistad

Vaata ka
Magnetic Band

Välislingid

Tartu levimuusikapäevad: Gunnar Grapsi Grupp (ETV 1987)

Eesti rock-ansamblid
Lõuna-urvalind

Lõuna-urvalind (Carduelis flammea cabaret, Carduelis cabaret) on erinevatel andmetel urvalinnu alamliik või liik vintlaste sugukonnast ohakalinnu perekonnast. Ta on urvalindude rühmast kõige väiksem, pruunim ja triibulisem.

Lõuna-urvalindu on kohatud ka Eestis.

Süstemaatika 
Urvalindude süstemaatika on lahendamata.

Levila 
Lõuna-urvalinnu areaal oli varem seotud peaaegu ainult Briti saarte ja Alpidega, kuid viimastel aastakümnetel on ta levilat märkimisväärselt laiendanud. Briti saartel on ta laialt levinud haudelind, kuigi mõnedes Inglismaa piirkondades puudub. Ta pesitseb piki Põhjamere rannikut Kirde-Prantsusmaast kuni Saksamaa, Taani, Lõuna-Norra ja Edela-Rootsini. Alpide populatsioon on suurenenud ja levila on laienenud naaberaladele. Lõuna-urvalinnu idapoolseimad pesitsuspiirkonnad asuvad Lõuna-Poolas, Slovakkias ja Põhja-Rumeenias. Osa lõuna-urvalinde rändab talveks lõuna poole, teine osa talvitub oma pesitsuspiirkonnas.

Lõuna-urvalindu on introdutseeritud Uus-Meremaale (esmakordselt 1862. aastal), kus ta nüüd on tavaline.

Välimus 
Lõuna-urvalind on urvalinnust veidi väiksem ja märksa pruunikasruugema selja ning külgrinnaga, mis vastandub teravalt valge rinna ja kõhualusega. Häälitsused, käitumine ja pesitsemine sarnane urvalinnuga.

Elupaik 
Asustab puistuid, põõsastikke, kultuurmaastikku ja luiteid. Alpides elab sageli lehise valdavusega okasmetsades.
Tema edasilevimist soodustab muuhulgas okaspuuistanduste rohkenemine.

Viited 

Vintlased
Lasteraamatukogundus

Lasteraamatukogundus on raamatukogunduse haru, mille tegevus on suunatud lastele. 

Lugejateeninduse eesmärgiks lasteraamatukogudes on igakülgselt teenindada eeskätt koolieelikuid, põhikooliõpilasi ja kõiki teisi, kellele lastekirjandus huvi pakub. Vanemad põhikooliõpilased loevad ka täiskasvanuile mõeldud kirjandust.

Kuigi avaldatavate lasteraamatute nimetuste arv ei ole vähenenud, on 2000. aastatel laste huvi lugemise ja raamatute vastu hakanud rekordilise kiirusega kahanema.

Lasteraamatukogunduse ajalugu Eestis
1951. aastal otsustas ministrite nõukogu luua Eestis 26 iseseisvat lasteraamatukogu. Lasteraamatukogusid hakati looma põhiliselt 1950. aastatel seniste raamatukogude lasteosakondade baasil.

Seoses raamatukogusüsteemi tsentraliseerimisega said 1974. aastal iseseisvatest lasteraamatukogudest taas lasteosakonnad.

Raamatukogutunnid 
Raamatukogutundide läbiviimiseks on väga palju võimalusi, meetodeid ja teemasid. Traditsiooniliselt on välja kujunenud I klassile korraldatav raamatukoguekskursioon. Paljudele lastele on see esimene kokkupuude raamatukoguga, seepärast tuleb seda teha huvitavalt ja meeldejäävalt. Selleks puhuks võiks raamatukogus olla lastele ka näitus raamatutest mingil teemal. 

"Kuidas hoida raamatut"

Järgmisel kohtumisel võiks lastele rääkida raamatust ja raamatu hoidmisest. Lastele meeldib väga midagi ise teha ja tunni jätkuks sobib väga hästi raamatule paberi ümberpanemist õpetada.

Veel teemasid:
infootsing
teatmeteose tundmaõppimine
raamatukogu süsteem
lugemiskultuuritunnid
temaatilised tunnid
jne

Teabe- ja õpioskuste kujundamine

Irma Raatma

Oskused, mis laps omandab raamatukogus, aitavad tal edaspidi kohaneda mitmesuguste situatsioonidega ning panevad aluse elukestva õppimise harjumusele. Tänapäeva õpilased ei pea ainult teadma, kuidas infot leida, vaid peavad oskama seda ka käsitleda. Uuringud on näidanud, et raamatukogu- ja infooskuste õpetamine mõjutab positiivselt õpilaste saavutusi ja üldist arengut. Infootsingu abil õppimisele on omased avastamine ja riskimine, uudishimu ja motivatsioon, läbi eluliste situatsioonide omandab õpilane kriitilise ja loova mõtlemise. Raamatukoguoskuste õpetamisel ja raamatukogu meediaprogrammil on positiivne mõju lugemisoskuse arendamisele, sõnavara laiendamisele ja suulisele väljendusoskusele, probleemi lahendamise oskusele ja üldistele teaduslikele saavutustele (Eisenberg, Brown 1992).

Illustratsioonid raamatus 

Raamatuillustratsioonide kogu Rahvusraamatukogus 
Kristina Reineller

Kunstmuinasjutud 

Jutupank 
Muinasjutt 
Muinasjutukool 
Muinasjutt on rahvajutu peamine liik 
Lastekirjandusest Vikipeedias 
Paganakoda

Viited

Välislingid 
 Laste virtuaalne raamatukogu
 Estonica
 Haruldasi trükiseid
 Mineviku lasteraamatud
 Jutuvestmine
 Jutuvestmistraditsioon
 Eesti Lasteraamatukogu põhimäärus
 E-raamatukogu
 Eesti Lastekirjanduse Keskus
 Eesti Lugemisühing EstRa
 Eesti Raamatukoguhoidjate Ühing
 Lastehommikud

Raamatukogundus