Inimesi ründavad lülijalgsed

Inimesi hammustavad ja nõelavad mitmed artropoodid ehk lülijalgsed kas toitumise või kaitse eesmärgil. 

Hammustaja sülg sisaldab antikoagulante (hüübimisvastaseid aineid) ja ensüüme (toitaine lõhustajaid), mis põhjustavad nahaärritust ja tekitavad allergilisi reaktsioone. Putuka mürk võidakse edastada astlaga, mis võib olla sageli ümber kujunenud suised. Putuka ja ämbliku mürk võib tekitada vigastusi, halvemal juhul põhjustada surma. Lülijalgsed on üks olulisemaid inimeste haigustega ja parasiitidega nakatajaid, kes nakatavad reeglina hammustustega, harvem pistega või muude kontaktide kaudu.

Eesti looduses kohtab eelkõige sääselisi, parmlaseid ja kihulasi. Inimesi võivad rünnata aga ka mesilased ja herilased. Hammustada võivad ka kärbselised (nagu põdrakärbes) ja sipelgad. Lisaks võib kodudest leida parasiitseid putukaid nagu kirbulised ja täilised. Ämblikulaadsete sekka kuuluvad aga lestalised, mille alt leiab nii puugid kui ka näiteks süüdiklestad. Väljaspool Eestit võib kohata ka skorpionilisi ja mürgiseid ämblikke.

Mõned inimesi ründavad lülijalgsed (nagu nt puugid) liigitatakse ka mikrokiskjateks.

Põhilised ründajad, aktiivsuspiirkonnad ja perioodid Eestis 
Kahetiivalised (näiteks sääsed) on põhiline rühm putukaid, kes inimesi hammustavad, samas kui kiletiivalised (näiteks herilased) on peamised nõelajad. Ämblikulaadsetest hammustavad valdavalt ämblikud ja lestad (k.a puuk). Eestis ründavad inimest valdavalt sääsed, parmud, kihulased, puugid, kärbsed, herilased ja mesilased. Artropoodid aktiveeruvad erinevatel aegadel, aga peamine ründamise oht on soojemal perioodil kevadest sügiseni, nii hakkab puuk tegutsema juba siis, kui ööpäeva keskmine temperatuur on mõni kraad üle nulli, herilased satuvad inimestega kontakti pigem suve lõpul viljade valmimise ajal. Samuti on neil erinevad tegutsemispiirkonnad, puugid eelistavad vähemalt põlvekõrgust taimestikku, sääsed ei talu oma füsioloogia tõttu liiga kuiva ja kuuma keskkonda ning eelistavad varjulisemaid, samas sooje tingimusi, parmud on aktiivsemad pigem aasadel, kihulased veekogude läheduses, pistekärbseid võib eriti palju leiduda loomalautade juures ja meemesilased on agressiivsemad tarude läheduses.

Liikide arvukus kindlal hooajal sõltub eelnevatest aastaaegadest ning neil valitsenud tingimustest, nii võib soodsate sigimistingimuste korral ühel suvel olla rohkem herilasi, teisel vähem. Siinjuures tasub tähele panna, et mitte kõik sääsed ei ründa inimest ja ka herilastest on inimestel peamiselt probleeme vapsikutega, sama kehtib teiste artropoodide kohta, samuti on ründamise eesmärgid erinevad: sääsk ründab toitumise eesmärgil, herilane ja mesilane enda või pesa kaitsmiseks. Rünnakuid ennetada ja tõrjuda aitab nende isendite eelistatud elukohtade vältimine ja pikkade käistega rõivaste kandmine.

Loetelu ründavatest artropoodidest

Sääsed

Sobivad tingimused 

Sääsed sigivad ennekõike lompides ja ka veenõudes ning peamiselt võib neid kohata niisketes, varjulistes metsaservades tuulevaiksel perioodil. Esimesed pistesääsklaste vastsed hakkavad arenema nelja soojakraadi juures ja ilma soojenedes kiireneb ka vastsete valmimine. Sääserohke suve tagab see, kui vastsete valmimiseks on eelnevalt piisavalt soe kevad, sellele järgneb jahedam ja vihmasem periood ning seejärel taas soe, mil valmikud veest välja tulevad. Vihmaste ilmade jätkumine loob soodsad tingimused sääskede arvukuse püsimiseks, kuivad ja tuulised ilmad mitte, kõige aktiivsemad on sääsed kevadest sügiseni, mil ööpäevaringe keskmine temperatuur ei lange alla 8-9 kraadi. Kevadiste sääskede tippaeg saabub tavaliselt jaanipäevaks, hiljem tavaliselt arvukus väheneb, kuigi soodsade tingimuste korral võib neid ka sügisel arvukalt esineda. Niiskuse eelistamise tõttu kohtab sääski Eestis ennekõike maapiirkonnis ja vähem linnas, kus on kuivemad tingimused, kuid oletatakse, et linnastumise jätkudes hakkavad ka sääsed kohanema ja rohkem linna sattuma. Kuivust pelgavad sääsed oma füsioloogia tõttu – nende keha kuivab ära. Sääskede lennuvõimekus ja käitumine erineb liigiti, kuid paljud sääsed väldivad piirkondi, milles valitsev tuul läheneb nende enda lennukiirusele 0,4–1,6 m/s.

Inimese ründamine 
Sääseliike on Eestis sadu, kuid inimest ründab paarkümmend pistesääseliiki, näiteks laulusääsk ja hallasääsk, kõige arvukamalt leidub metsasääski ning ründajad on emassääsed, samas kui isassääsed piirduvad taimemahladega. Emassääsk vajab inimese verest valke, mille abil sigimiseks mune toota. Inimese leiab sääsk üles tema väljahingatava õhu ja lõhna järgi. Sääse kohalolu on kuulda iseloomuliku piniseva hääle järgi, mida ta tiibadega tekitab. Verd imeb sääsk tupest ja neljast pisteharjasest moodustunud iminokaga, mille surub surub kiiresti vibreerides nahka ning lihaspumpadega alarõhku tekitades imeb vere oma seedesüsteemi.

Ohud ja reaktsioonid 
Eestis piirdub sääserünnak tavaliselt nahaärrituse ja kihelusega, kuid mujal levitavad sääsed ohtlikke haigusi ja parasiite (näiteks Zika, Chikungunya, Denge, malaaria) ning soodsate tingimuste korral, näiteks kliimasoojenemisega, globaliseerumise ja turismiga võivad need ka Eestisse jõuda. Oletatakse, et sääskede tõttu on läbi ajaloo surnud ligikaudu 50% inimesi. Malaariat levitasid sääsed Eestis kuni 1950-ndate aastateni. Tänapäeval võib sääsehammustusest nakatuda näiteks jänesekatku ehk tulareemiasse – 1996. aastal nakatus Prangli saarel sellesse 23 inimest (nakkust võivad peale sääskede levitada ka puugid, parmud, kihulased, närilised). Samuti võib haiguse Eestisse tuua reisil käinud inimene, mille siis kohalikud sääsed võivad teistele inimestele edasi kanda. Nahaärritus ehk kuplad tekivad nahka jäänud pisteaparaadi osade tõttu.

Parmud

Sobivad tingimused 

Parmud on aktiivsed valdavalt päevasel ajal maist septembrini, enim esineb neid juunist juulini ning on eriti aktiivsed kuumade ilmade korral. Kevadel hakkavad lendama tabanused, neile järgnevad kibunad, suve teises pooles alustavad liikumist sõgelased. Sõgelased (pimelased, pimekärbsed) võivad ka õhtuhämaras rünnata. Parmud on suure lennuulatusega ning taluvad hästi erinevaid suviseid tingimusi, seetõttu võib neid pea kõikjal kohata, rohkem esineb neid siiski maapiirkonnis ja veekogude läheduses ning niisketes paikades.

Inimese ründamine 
Parmlasi on Eestis üle 30 liigi, kellest kõige suuremad liigid, näiteks veiseparm, inimesi ei ründa. Sarnaselt sääskedega toituvad isasparmud taimemahladest ja (viljastatud) emasloomad verest.

Erinevalt näiteks sääsest on parmuhammustus valulik, kuna parm ei ime verd iminokaga, vaid hammustab suistega, kääride põhimõttel. Saaki märkab parm liikumise, lõhna ja süsihappegaasi järgi, liikumatut inimest on parmul raskem märgata.

Ohud ja reaktsioonid 
Kuna parmude sülg on ka mürgine, võib suurema parve rünnak ohvrit kurnata, lisaks kannavad parmud haigusi, sest võivad ka korjustel toituda.

Puugid

Sobivad tingimused 

Puugid muutuvad aktiivseks kevadel, kui ööpäeva keskmine temperatuur tõuseb paari soojakraadini ning jätkavad tegutsemist sügiseni, ehk aprillist oktoobrini. Peamiselt leiab neid niiskematest tingimustest, loomaradade lähedalt kõrge rohuga metsast ja rohumaadelt, madalas murus on nende esinemise tõenäosus väiksem, samuti leidub neid vähem rabades ja soodes ning kuivades nõmmemetsades. Eestis kannavad haigusi võsapuuk ja laanepuuk. Võsapuuk on levinud kogu Eestis, ta eelistab niiskeid ja varjulisi kohti, tiheda alusmetsaga hõredaid sega- ja lehtmetsi, metsaservi ja puisniite ning on aktiivne peamiselt kevade lõpul ja sügise hakul. Laanepuuk on paikneb peamiselt Ida- ja Lõuna-Eesti põlistes, rikkaliku alustaimestikuga okas- ja segametsades. Kui võsapuuk eelistab vähemalt 5 soojakraadi, siis laanepuugile piisab ka ühest soojakraadist, kuid erinevalt võsapuugist on tal vaid üks suurem aktiivsusperiood, mis jääb mai algusesse. Lisaks on ilmnenud, et Eestis leidub mõlema puugiliigi ristandeid ehk hübriide, mis võib suurendada puukide ning nendega kaasnevate haiguste levikut. Võrreldes muu Euroopaga on Eestis puuke vähe, lehtmetsa 100 ruutmeetri kohta paar isendit, samas kui Kesk-Euroopa sarnastes tingimustes on neid sadu.

Inimese ründamine 
Saagi ründamiseks ronib puuk maapinnast 10–70 sentimeetri kõrgusele, täiskasvanud emased ka ligi meetri kõrgusele. Saaki tajub puuk esikäppade tipus asetsevate tundeorganitega, millega tunneb õhus vibratsiooni, süsihappegaasi ja soojust. Oletatakse, et puuk valib saagi lõhna järgi ning eelistab üht inimest teisele, mistõttu ühes kohas käinud inimestest ühel võib olla mitu puuki, teisel mitte ühtegi. Puugil on kolm arenguetappi (vastne, nümf ja täiskasvanu), vastse staadiumis puuk otsib kehale sattudes eelistatult õrna nahaga koha, näiteks kaenlaaluse. Vastne ja nümf võib kehale jääda ligi nädalaks, täiskasvanu võib jääda peremeeslooma külge kuni paariks nädalaks. Verd imevad reeglina vaid emased puugid. Sageli puukide rünnatavatel tekivad kaitseomadused, mis muudavad nad hammustuste suhtes vastupidavamaks ning ühtlasi puugi jaoks vastumeelsemaks.

Ohud ja reaktsioonid 
Hammustuskohale tekib lööve. Puuk võib nakatada inimest mitme haigusega, näiteks borrelioosi või entsefaliidiga, mõnikord ei pruugi inimene hammustust märgata ning sümptomid ilmnevad mitu kuud pärast nakatumist. Nakatumine võib toimuda ka hammustuseta, näiteks pastöriseerimata piima kaudu. Haigusi levitavad puugid ennekõike Lääne-Eestis ja saartel. Borrelioosi nakatumiseks kulub paar päeva, seega seda aitab vältida keha kontrollimine pärast looduses liikumist, entsefaliiti nakatumine toimub kohe pärast kontakti ning selle tagajärgi aitab vältida vaktsineerimine.

Kihulased

Sobivad tingimused 

Kihulasi on Eestis üsna vähe uuritud. Eestis on ligi 20 liiki kihulasi – 5 liiki rohkem kui kuuekümnendatel. Arvukuse tõus võib olla seotud varem märkamata jäänud liikidega või ka kliimaolude muutusega. Kihulased on teistest sääselistest väiksemad, 3–6 mm pikkused, neil on lühemad jalad kui pistesääskedel. Munad munetakse vee alla ja vastsed arenevad vooluvetes, kus nad moodustavad kolooniaid. Sarnaselt teiste sääselistega eelitavad ka kihulased niiskemaid, varjulisemaid ja tuulevaiksemaid tingimusi (tuulekiirus 0,2–0,3 m/s hakkab lendamist märkimisväärselt takistama), kuid erinevalt pistesääskedest kihulased valdavalt siseruumidesse ei tiku. Aktiivsusperiood on aprillist septembrini. Lendamine ja ründamine on võimalikud suhtelises õhuniiskuses 20–100% ja kerge vihm ei takista rünnakuid, kuid tugev sadu küll. Vereimemise aktiivsus langeb põhjast lõuna suunas, allika-, mäe- ja metsaojades, kus on vastsetele parimad arenemistingimused, ei teki veresööjaid nii palju kui suurtes jõgedes või väikestes saastunud jõgedes, kus on vastsete toitumiseks ja arenguks ebasoodsamad tingimused. Veresöömise aktiivsus langeb mere ja suurte järvede lähedal ning suureneb mandril. Vereimemise aktiivsus võib ühes piirkonnas kõikuda aastati erineda ja rünnakute intensiivsus pole seotud vastkoorunute arvukuse muutustega.

Inimese ründamine 

Erinevalt pistesääskedest pole kihulase lend inimkõrvale kuuldav. Kihulaste sülg on mürgise toimega, mitmete liikide emased on vereimejad, kuid on ka kihulaseliike, kelle emased toituvad vaid taimenektarist. Verest toituvatel emastel on naha läbipistmiseks lühike nokk saagivate ülalõugade ja rebivate alalõugadega. Ründamisaktiivsus jääb õhutemperatuuri vahemikku 7–27 kraadi. Samad liigid, kes ründavad muid loomi, ründavad ka inimesi.

Ohud ja reaktsioonid 
Kihulase hammustus põhjustab nahaärritust.  Vereimemise ajal on hammustus tavaliselt valutu ning muutub valulikuks alles mitu tundi hiljem, põhjustades põletust, kihelust, turset,  hüpertermiat ja mitme hammustuse korral kehatemperatuuri tõusu ning mürgistuse tunnuseid, mis võivad teatud juhtudel ka surmaga lõppeda. Lisaks võib vererõhk tõusta, tekkida peavalu, kurnatus, iiveldus ja südamenõrkus. Liigiti mürgisuse määr varieerub. 

Kihulased võivad inimest nakatada mitmete parasiitide ja haigustega, näiteks tulareemiaga. Mujal maailmas levitavad kihulased ussnugilist, kes põhjustavad onkotserkoosi ehk jõepimedust. Samuti levitavad kihulased algloomi, viiruseid ja filariaasi põhjustavaid ümarusse ning sarnaselt teiste vereimejatega võivad kihulased levitada Siberi katku, malleust ehk tatitaudi, leeprat ehk pidalitõbe ja teisi haigusi. Kihulase hammustuse mürgisuse tõttu võib suure parve rünnaku korral tekkida toksiline šokk, nii teatati näiteks 2005. aastal Lätis veiste hulgalisest suremusest kihulaste rünnakute tõttu.

Põdrakärbsed

Sobivad tingimused 

Põdrakärbseid leidub parasvöötmes, Euroopas ja Aasias, on jõudnud ka Põhja-Ameerikasse. Kooruvad suve lõpul ja varitsevad põõsas või muul taimel ning ootavad peremeeslooma.

Inimese ründamine 
Põdrakärbsed eelistavad peremeesloomana metsloomi, põtru ja metskitsi, aga võivad rünnata ka inimest. Põdrakärbes on kehv lendaja, lendab paarkümmend meetrit, pärast peremeheni jõudmist poeb tema karvade vahele või juustesse ning murrab oma tiivad. Tal on tugev kitiinskelett, mida on võrreldes teiste kärbestega raskem purustada. Märkab saaki tänu soojuskiirgusele.

Ohud ja reaktsioonid 
Kärbes saab vajaliku koguse verd ligi veerandi tunniga. Esialgu pistet tunda pole, aga paari päevaga tekib punetav vorp ja sellega kaasnev sügelus võib kesta mitu nädalat. Kihelust tekitab kärbse sülg. Mõnikord võib põhjustada dermatiiti, tundlikul inimesel võib tekkida ka allergiline reaktsioon.

Vaata ka 
 Loomarünnak

Viited 

Entomoloogia