joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
C.S. Marítimo

Club Sport Marítimo on Portugali spordiklubi, mis tegutseb Madeiral Funchalis.

Klubi on asutatud 1910. aastal. Klubi on eelkõige tuntud tänu oma jalgpallimeeskonnale, mis mängib Portugali kõrgliigas Primeira Liga. 1926. aastal võitis klubi üleriigilised meistrivõistlused Campeonato de Portugali. Logistilistel põhjustel ja suure kauguse tõttu Portugali maismaast ei osaletud mitmeid aastakümneid Portugali meistrivõistlustel, millega liituti uuesti 1973. aastal. Aastatel 1995 ja 2001 on Marítimo jõudnud Portugali karikavõistluste finaali ning aastatel 2015 ja 2016 liigakarika finaali. Korduvalt on osaletud Euroopa klubivõistluste kvalifikatsiooniringides. Hooajal 2012–13 osaleti UEFA Euroopa Liiga alagrupiturniiril.

Marítimo suurim rivaal on Nacional.

Lisaks jalgpallile on klubil oma osakond muuhulgas veel võrkpallis, käsipallis, rulluisuhokis ja kergejõustikus.

Jalgpallimeeskond

Praegune koosseis
Seisuga 26. juuni 2019

Saavutused
Campeonato de Portugal
Võitja (1): 1925–26
Portugali karikas
Teised kohad (2): 1994–95, 2000–01
Taça da Liga
Teised kohad (2): 2014–15, 2015–16
Portugali esiliiga
Võitja (2): 1976–77, 1981–82

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Portugali spordiklubid
Portugali jalgpalliklubid
Vitória de Guimarães

Vitória Sport Clube (tuntud ka kui Vitória de Guimarães) on Portugali spordiklubi, mis tegutseb Guimarãesis.

Klubi on asutatud 1922. aastal. Klubi on eelkõige tuntud tänu oma jalgpallimeeskonnale, mis mängib Portugali kõrgliigas Primeira Liga. Vitória de Guimarães on üks vähetest klubidest, mis on suutnud pakkuda konkurentsi Portugali suurele kolmikule Primeira Ligas, kus kolmel korral on saavutatud kolmas koht, viimati hooajal 2007–08. Vitória de Guimarães on võitnud korra Portugaili karika ja korra Portugali superkarika. Vitória de Guimarães on sageli osalenud Euroopa klubide meistrisarjades. Kõige suurem saavutus pärineb hooajast 1986–87, kui UEFA karikavõistlustel jõuti veerandfinaali.

Vitória korvpallimeeskond mängib Portugali korvpalli kõrgliigas Liga Portuguesa de Basquetebol ja võrkpallimeeskond Portugali võrkpalli kõrgliigas Campeonato Nacional de Voleibol Masculino.

Jalgpallimeeskond

Praegune koosseis
Seisuga 9. august 2019

Saavutused
Taça de Portugal
Võitja (1): 2012–13
Teised kohad (6): 1941–42, 1962–63, 1975–76, 1987–88, 2010–11, 2016–17

Supertaça Cândido de Oliveira
Võitja (1): 1988
Teised kohad (3): 2011, 2013, 2017

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Portugali jalgpalliklubid
Portugali spordiklubid
Dmitri Bubrihh

Dmitri Bubrich (vene keeles Дмитрий Владимирович Бубрих; 25. juuli (vkj 13. juuli) 1890 Peterburi – 30. november 1949 Leningrad) oli vene keeleteadlane.

Bubrich lõpetas 1913. aastal Peterburi Imperaatorliku Ülikooli ja seejärel töötas samas ülikoolis. Alates 1920. aastast oli ta Herzeni-nimelise Petrogradi Riikliku Pedagoogilise Instituudi õppejõud. Alatas 1922. aastast oli ta Petrogradi Riikliku Ülikooli õppejõud, alates 1925. aastast oli Leningradi Riikliku Ülikooli soome-ugri keeleteaduse kateedri juhataja. Aastatel 1934–1949 oli ta samaaegselt NSV Liidu Teaduste Akadeemia Keele ja Mõtlemise Instituudi soome-ugri sektori juhataja. Samaaegselt oli aastatel 1947–1949 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Karjala-Soome osakonna Ajaloo, Keele ja Kirjanduse Instituudi direktor. Teaduste doktori kraadi sai ta 1937. aastal, alates 1946. aastast oli NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliige.

Dmitri Bubrich pani aluse soome-ugri keeleteadusele Nõukogude Liidus.

Teosed
"Севернокашубская система ударения" (1924)
"Карелы и карельский язык" (1932)
"Грамматика карельского языка" (1937)
"Эрзя-мордовская грамматика-минимум" (1947)
"Историческая фонетика удмуртского языка (сравнительно с коми языком)" (1948)
"Историческая фонетика финского-суоми языка" (1948)
"Грамматика литературного коми языка" (1949)
"Историческая грамматика эрзянского языка" (1953)
"Историческая морфология финского языка" (1955)
"Диалектологический атлас карельского языка" (1997)

Viited

Venemaa keeleteadlased
Serafimovskoje kalmistule maetud
Sündinud 1890
Surnud 1949
John Ford

John Ford (17. aprill 1586 Ilsington, Devon, Inglismaa – u 1639) oli inglise renessansiaegne näitekirjanik ja luuletaja, Charles I valitsusaja üks tuntumaid dramaturge.

Ehkki Fordi esimesed teosed avaldati juba 1606. aastal, sai ta tuntuks alles draamateostega, mida ta oli kirjutama hakanud 1620. aastatel. Algul tegutses Ford koostöös tuntud näitekirjanikega nagu Thomas Dekker, John Webster ja William Rowley, kümnendi lõpupoole aga omal käel. Fordi tuntuim teos on intsestiteemaline tragöödia "'Tis Pity She's a Whore" (1633), mille pealkirja on hiljem sageli muudetud. Skandaalsusele vaatamata kuulub näidend inglise kirjandusklassikasse ning sellest on tehtud kaks filmiversiooni (Rootsis 1966. ja Belgias 1978. aastal). Konfliktid kire, südametunnistuse, moraali ja seaduste vahel on Fordi näidendite läbiv teema, samuti kui huvi abnormaalse psühholoogia vastu. Tugevat mõju ta teostele avaldas Robert Burtoni "Melanhoolia anatoomia".

"'Tis Pity She's a Whore" andis nime inglise laulja David Bowie laulule "'Tis a Pity She Was a Whore" (2014; plaadil "Blackstar" 2016).

Teosed
Nagu mitmete teistegi Inglise kodusõja eelsete näitekirjanike puhul, on ka Fordi paljud teosed hävinud. Teada on kuus näidendit, mille ta lõi kaasautorina (autorsuse üle vaieldi tihti kuni 2017. aastani, mil ilmunud John Fordi kogutud teoste II köites toimetaja Brian Vickers autorsusprobleeme põhjalikult analüüsis) ning kaheksa säilinud sooloteost.

Kaasautorina:
 "The Laws of Candy" (1620; trükis 1647), koos Philip Massingeriga;
 "The Witch of Edmonton" (1621; trükis 1658), koos Thomas Dekkeri ja William Rowleyga;
 "The Welsh Ambassador" (1623; trükis 1920), koos Dekkeriga;
 "The Spanish Gypsy" (litsents 9. juuli 1623; trükis 1653), koos Dekkeri, Thomas Middletoni ja Rowleyga;
 "The Sun's Darling" (litsents 3. märts 1624; revideeritud 1638–39; trükis 1656), koos Dekkeriga;
 "The Fair Maid of the Inn" (1626; trükis 1647), koos Massingeri, John Websteri ja John Fletcheriga.

Ainsa autorina:
 "The Queen" (1627; trükis 1653);
 "The Lover's Melancholy" (litsents 24. november 1628; trükis 1629);
 "The Broken Heart" (1629; trükis 1633);
 "'Tis Pity She's a Whore" (1631; trükis 1633);
 "Love's Sacrifice" (1632; trükis 1633);
 "Perkin Warbeck" (1633; trükis 1634);
 "The Fancies Chaste and Noble" (1636; trükis 1638);
 "The Lady's Trial" (litsents 3. mai 1638; trükis 1639).

Ford kirjutas ka ohtralt luulet, sealhulgas 1613. aastal pika usulise poeemi "Christ's Bloody Sweat" ("Kristuse verine higi"). 1920. aastatel lõi Fordi palale "Beauty's Beauty" muusika Austraalia helilooja John Gough.

Kirjandus
 Stavig, Mark. John Ford and the Traditional Moral Order. Madison, WI, University of Wisconsin Press, 1968.

Välislingid
 The John Ford Editorial Project at the Institute of English Studies, Brian Vickers
 John Fordi kogutud teoste 1831. aasta väljaanne Internet Archive'is: I köide, II köide

Näitekirjanikud
Inglise luuletajad
Renessansskirjanikud
Sündinud 1586
Surnud 1630. aastatel
Matti Helminen

Matti Olavi Helminen (14. oktoober 1931 Helsingi – 9. oktoober 2015 Hyvinkää) oli Soome zooloog, looduskaitsetegelane ning Eesti-Soome koostöö edendaja. 

Ta oli Soome Metsaameti (Metsähallitus) Loodusteenuste, mis on Soome kaitsealade valitseja, looja ja esimene juhataja. Tema ametisoleku ajal asutati Soomes 19 uut rahvusparki.

Ta oli ka tuntud looduse ja looduskaitse populariseerija, olles 1975–2007 populaarses Soome televisiooni- ja raadiosaates "Luontoilta" zooloogiaekspert.

Matti Helminen avastas esimesena Soomes, et merikotkaste arvukus väheneb keskkonnamürkide tõttu.

Eesti-Soome koostöö 

Ta oli Eesti ja Soome looduskaitsekoostöö üks eestvedajaist kaitsealade vahel, pannes rõhku looduskaitsjate isiklikele kontaktidele ning looduskaitsemõtte vahendamisele. Tänu Matti Helmineni aktiivsele tegevusele sai Lahemaa rahvuspargist 1989. aastal EUROPARCi (Euroopa Loodus- ja Rahvusparkide Föderatsioon) liige. 

Matti Helminen oli esimese Matsalu Loodusfilmide Festivali žürii liige (2003).

Tunnustused 

 2006 Maarjamaa Risti V klassi teenetemärk

Valikbibliograafia 

 Matti Helminen. Composition of the Finnish populations of capercaillie, Tetrao urogallus, and black grouse, Lyrurus tetrix, in the autumns of 1952–1961, as revealed by a study of wings. – Helsinki: Suomen riistanhoitosäätio, 1963. (Riistatieteellisiä julkaisuja, 23. ISSN 0015-2447). 
Eesti kaitsealad ja nende juhtimine/ Kaja Peterson, Teet Koitjärv, Üllas Ehrlich, Antti Haapanen, Matti Helminen. – Tallinn: Säästva Eesti Instituut, 2001. ISBN 9985-9282-7-X

Viited

Välislingid 
 Dr Matti Helminen's legacy to WCPA as a protected areas pioneer (IUCN, International Union for Conservation of Natur)

Zooloogid
Looduskaitsjad
Maarjamaa Risti V klassi teenetemärgi kavalerid
Helsingi ülikooli vilistlased
Estofiilid
Sündinud 1931
Surnud 2015
Pia Cramling

Pia Cramling (sündinud 23. aprillil 1963 Stockholms) on rootsi maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1992).

Cramling jagas 1987. aastal Rootsi meistrivõistlustel 2.–3.kohta (võistes koos meesmaletajatega). Ta tuli 2003. ja 2010. aastal Euroopa naiste malemeistriks. 

Ta mängis naiste maailmameistrivõistlustel. 1985. aastal tsoonidevahelisel turniiril Havannas jagas ta 3.–5. kohta. Järelmatšis kolmandale kohale oli ta parim ja pääses 1986. aastal Malmös toimunud pretendentide turniirile, kus ta jagas 4.–5. kohta. 1993. aastal tsoonidevahelisel turniiril Jakartas (39 osavõtjat) jagas Cramling 6.–8. kohta ja pääses 1994. aastal Tilburgis peetud 9 osavõtjaga pretendentide turniirile, kus ta tuli Zsuzsa Polgári ja Maia Tšiburdanidze järel kolmandaks. 1997. aastal Groningenis pretendentide turniiril tuli ta 10 osavõtja seas 8. kohale.

2004. aastal MM-i turniiril Elistas sai Cramling turniiritabelis 6. asetuse. Kaheksandikfinaalis kaotas ta Viktorija Čmilytėle. 2006. aastal MM-i turniiril Jekaterinburgis sai ta turniiritabelis 3. asetuse, kuid kaheksandikfinaali ei pääsenud. 2008. aastal MM-i turniiril Naltšikis võitis ta teises ringis Tan Zhongyid ja veerandfinaalis Antoaneta Stefanovat, kuid kaotas poolfinaalis Aleksandra Kostenjukile. 2015. aastal MM-i turniiril Sotšis võitis ta kaheksandikfinaalis Valentina Guninat ja veerandfinaalis Anna Muzõtšukki, kuid kaotas poolfinaalis Natalja Pogoninale. 2017. aastal MM-i turniiril Teheranis kaotas Cramling kaheksandikfinaalis Kostenjukile.

Cramling võitis 2003. aastal Tallinnas rahvusvahelisel kiirmaleturniiril Meenutades Paul Kerest naisteturniiri. 

Ta sai FIDE-lt 1982. aastal naiste suurmeistri, 1983. aastal rahvusvahelise meistri ja 1992. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. 

Cramling on abielus malesuurmeister Juan Manuel Bellón Lópezega ning on Anna Cramling Bellóni ema.

Tunnustus
1983 – Male-Oscar (naismaletajate kategoorias)

Välislingid

Pia Cramling FIDE andmebaasis

Rootsi naismaletajad
Sündinud 1963
Boavista F.C.

Boavista Futebol Clube on Portugali spordiklubi, mis tegutseb Portos.

Klubi eelkõige tuntud tänu oma jalgpallimeeskonnale, mis mängib riigi kõrgliigas Primeira Liga. Boavista on jalgpallis tulnud korra riigi meistriks, võitnud viis karikat ja kolm superkarikat, millega on see Portugali suure kolmiku (Benfica, Porto ja Sporting) järel edukuse poolest neljas klubi. See on Belenensese kõrval vaid üks kahest klubist, mis on peale suurt kolmikut meistriks tulnud. Boavista on korduvalt osalenud Euroopa klubide võistlustel. Hooajal 2002–03 jõuti UEFA karikavõistlustel poolfinaali, kus kaotati Šotimaa klubile Celtic.

Boavista suurim rivaal on Porto ning klubide omavaheline derbi nime all O Derby da Invicta.

Lisaks jalgpallile tegeldakse klubis muuhulgas veel male, võimlemise, jalgrattasõidu, saalijalgpalli, võrkpalli, rulluisuhoki ja poksiga.

Jalgpallimeeskond

Praegune koosseis
Seisuga 11. august 2019

Saavutused
Primeira Liga
 Võitja (1): 2000–01

Taça de Portugal
 Võitja  (5): 1974–75, 1975–76, 1978–79, 1991–92, 1996–97
Teine koht (1): 1992–93

Supertaça de Portugal
 Võitja  (3): 1979, 1992, 1997
Teine koht (1): 2001

Portugali esiliiga
 Võitja  (2): 1936–37, 1949–50

Campeonato do Porto
 Võitja (1): 1913–14

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Portugali jalgpalliklubid
Portugali spordiklubid
Keskkonnaajalugu

Keskkonnajalugu on ajalugu ja ökoloogiat ühendav teadusharu, mis tegeleb loodusmuutuste mõjuga kultuuri ajaloole ning kultuuri toimega ökosüsteemile.

Keskkonnaajalugu laiendab ajaloo käsitlust loodusprotsesside dünaamika lisamisega, vaadates seega kultuuriprotsesse ökosüsteemi raames. 

2019. aasta augustis toimus Tallinnas suur pooletuhande osavõtjaga rahvusvaheline keskkonnaajaloo konverents teemal "Boundaries in/of environmental history", mille korraldajateks olid Eestist Ulrike Plath, Kati Lindström, Kadri Tüür, Linda Kaljundi, Sirli Peda ja Sirje Vägi.

Vaata ka
Keskkonnaajaloo keskus
ökosemiootika

Kirjandust eesti keeles
Horisont, september 2015 (keskkonnaajaloo erinumber)
Kull, Kalevi 2001. Mis tähendab metsarahvas: looduse loodud eestlasest ja tema maastike keelest. Rmt.: Palang Hannes, Sooväli Helen (toim.), Maastik: loodus ja kultuur. Maastikukäsitlusi Eestis. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, lk. 96–104. 
Ponting, Clive 2009. Uus maailma roheline ajalugu: Keskkond ja suurte tsivilisatsioonide kokkuvarisemine. (Roheline Raamat 6.)(Tõlkinud Ehte Puhang.) Tallinn: Varrak.

Ajalugu
Keskkond
Kultuur
Ökoloogia
Baltic Sea Science Center

Baltic Sea Science Center (eesti keeles Läänemere teaduskeskus) asub Skanseni vabaõhumuuseumis Stockholmis.

Keskuse loomist aitas rahastada sihtasutus BalticSea2020 ning seda nõustasid teadlased Stockholmi Ülikoolist ja Rootsi Põllumajandusteaduste Ülikoolist.

Skansen ja BalticSea2020 alustasid koostöökõnelustega 2015. aastal ning ehitustegevus algas 2016. aasta sügisel. Keskus avati külastajatele 11. aprillil 2019.

Vaata ka 
 Skansen

Viited

Välislingid 

 The Baltic Sea Science Center

Stockholm
Läänemeri
Eesti meistrivõistlused rannavõrkpallis

Eesti meistrivõistlused rannavõrkpallis on rannavõrkpallis peetavad Eesti meistrivõistlused.

Tulemused

Meeskonnad

Naiskonnad

Rannavõrkpall
Eesti meistrivõistlused
Sārāsādāt Khādemashshari‘eh

Sārāsādāt Khādemashshari‘eh, ka Sara Khadem, (pärsia keeles سارا سادات خادم‌الشریعه; sündinud 10. märtsil 1997 Teheranis) on iraani maletaja, naiste suurmeister (2013).

Khadem tuli 2009. aastal Antalyas noorte maailmameistriks neidude U12-vanuseastmes.

Ta on 2016. aasta Iraani naiste malemeister. 2017. aastal mängis ta naiste maailmameistrivõistluste turniiril (64 osavõtjat), kuid 32 parema hulka ei pääsenud.

Khadem sai FIDE-lt 2011. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2013. aastal naiste suurmeistri ja 2015. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.

Välislingid

Sārāsādāt Khādemashshari‘eh FIDE andmebaasis

 
Iraani naismaletajad
Sündinud 1997
Margėnai

Margėnai on küla Leedus Rokiškise rajoonis Kriaunose vallas Audra jõe ja Sartai järve kaldal.

Aastal 2001 oli külas 31 elanikku. 2011. aastal oli elanike arv 14.

Margėnai asub Sartai regionaalpargis. Margėnaid mainiti esmakordselt XVIII sajandil; toona jäi see Kriaunose kihelkonda ja kandis nime Astravas.

Küla järgi on nimetatud Pirgu lademe Margėnai kihistik.

Viited 

Leedu külad
Rokiškise rajoon
Ojaküla kihistik

Ojaküla kihistik (inglise Ojaküla Member) on ordoviitsiumi ladestu Aseri lademe Aseri kihistusse kuuluv kihistik. Seda hakkasid esimesena eristama Ago Aaloe ja Karl Orviku aastal 1958. Kihistik on nime saanud Ojaküla küla järgi.

Kihistiku stratotüübiks on Ojaküla paemurd.

Ojaküla kihistik on Aseri kihistu ülemine kihistik. Kihistiku all lamab Malla kihistik. Kihistik koosneb ooide sisaldavast lubjakivist, mis on kohati suure liiva sisaldusega. Jägala jõest läänes esindab kihistik ainsana Aseri ladet.

Viited

Välislingid

Eesti kihistikud
Ordoviitsium
Assassin's Creed III: Liberation

"Assassin's Creed III: Liberation" on 2012. aastal Ubisoft Montreali, Ubisoft Milani ja Ubisoft Sofia toodetud ajaloolise seiklusmärulimäng, mis leiab aset virtuaalses New Orleansis aastatel 1765–1777. 

Mäng on neljas kõrvalmäng sarjas "Assassin's Creed" ja selle tegevus toimub samaaegselt "Assassin's Creed III" oma.

Kuigi mäng oli algselt mõeldud ainult PlayStation Vitale, ilmus see 2014. aastal "Assassin's Creed: Liberation HD"-na ka PlayStation 3, Xbox 360 ja Microsoft Windowsi jaoks. 2019. aasta märtsis ilmus mängu uuendatud versioon ka Xbox One'i, PlayStation 4 ja Microsoft Windowsi jaoks. 2019. aasta mais ilmus uuendatud versioon ka Nintendo Switchi jaoks.

Vaata ka
"Assassin's Creed III"

Viited

Välislingid 
 "Assassin's Creed III: Liberation" Ubisofti kodulehel (inglise keeles)

2012. aasta videomängud
Ubisoft
PlayStation 3 mängud
PlayStation 4 mängud
Xbox 360 mängud
Xbox One'i mängud
Windowsi mängud
Malla kihistik

Malla kihistik (inglise Malla Member) on ordoviitsiumi ladestu Aseri lademe Aseri kihistusse kuuluv kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Algimantas Grigelis aastal 1978. Kihistik on nime saanud Malla küla järgi.

Kihistiku stratotüübiks on Iila külas asuv Malla vana paemurd, mis on kinni kasvanud ja millest on nähtav vaid väike madalam lohk.

Malla kihistik on Aseri kihistu alumine kihistik. Kihistikul laseb Ojaküla kihistik. Kihistik koosneb  valdavalt ooide sisaldavast lubjakivist, mis sisaldab kohati glaukoniiti. Jägala jõest läänes Malla kihistik puudub.

Viited

Välislingid

Eesti kihistikud
Ordoviitsium
Šakyna kihistu

Šakyna kihistu (inglise Šakyna Formation) on ordoviitsiumi ajastu Kunda lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Juozas Paškevičius aastal 1976.

Kihistu stratotüüp on Kriukai-146 puurauk, kus selle kivimid esinevad 1102...1110,7 meetril. Lisastratotüübina on kasutusel Šakyna-27 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 1355,60...1362,40 meetril. Kihistu on oma nime saanud Leedus asuvalt Šakyna alevilt. Eestis esineb kihistut riigi lõunaosas. Leedu aladel esineb kihistu riigi loodeosas; selle suurim paksus on seal 9,2 meetrit.

Kihistu moodustavad hall argilliit, mergel ja hall glaukoniiti sisaldav lubjakivi, milles fossiilidest leidub põhiliselt trilobiite.

Viited

Välislingid

Ordoviitsiumi Eesti kihistud
Bretoonid

Bretoonid on Prantsusmaal Bretagne'i poolsaarel elav rahvas, kes põlvnevad 5.–6. saj sinna rännanud brittidest (või ka Suurbritanniast pärit keldid).

Bretoonidel on ajalooliselt olnud oma keel, mida nimetatakse bretooni keeleks. Tänapäeval Bretagne’i piirkonna u 3 mln elanikust räägib seda u 250 000 (1989. a-l 500 000). Neid, kes end bretoonideks nimetavad, on seejuures tunduvalt enam. Bretoonid on ajalooliselt tegelnud põllumajanduse ja kalapüügiga. Neid on sajandeid tuntud heade meremeestena. Tänapäeval töötab suur osa bretoone ka põllumajanduse ja kalastusega seotud tööstusettevõtetes. Palju bretoone on suundunud Prantsusmaa teise ossa või mõnda välisriiki (nt Ameerika Ühendriikidesse, Kanadasse). Bretagne on olnud Prantsusmaa üks usklikumaid piirkondi ning enamik bretoone on katoliiklased.

Viited 

Indoeuroopa rahvad
Prantsusmaa
Protodooria sammas

Protodooria sammas on Vana-Egiptuse arhitektuuris esinev sambatüüp, mis koosneb ümmargusest baasist, hulgatahulisest tüvesest ja ruudukujulisest plaatjast abakusest. Sarnasuse tõttu dooria sambaga on protodooria sammast peetud eelnimetatud sambatüübi eelkäijaks.

Pildid

Hüpoteesid kujunemise kohta 
Vana-Egiptuse kunstis esinevad sambad on valdavalt kas ümmargused ja mõnd taimemotiivi imiteerivad (papüürussammas, lootossammas või palmsammas) või lihtsad neljatahulised monoliitsed või kiviplokkidest laotud toed, mis esinevad alates IV dünastiast kuni Uue riigi lõpuni. Ligikaudu Keskmise riigi ajal hakkab kujunema tahuline sammas. Selle varaseim vorm, neljatahulisest toest nurkade mahafaasimisel saadud kaheksatahuline tugi, esineb näiteks XI dünastia aegses templis El-Deir el-Baharis ja veel mõnes kohas. Lihtne on kujutleda, et edasine faasimine tekitas kuueteisttahulise samba, mis esineb paljudes Keskmise ja Uue riigi aegsetes ehitistes, näiteks Beni-Hassani hauakambrites.

On olemas ka teine hüpotees, mille kohaselt protodooria samba tahud sarnaselt kannelüüridega on saanud inspiratsiooni taimeriigist nagu muud Vana-Egiptuse sambad, kuid tugevasti stiliseeritud. Kõrvutavaks näiteks tuuakse Sakkara templi kimbutaoliselt kanneleeritud sambad, mis samuti kaudselt meenutavad dooria sambaid.

Nimetusest 
Jean-François Champollion imetles Egiptuse muistse arhitektuuri elegantset ja lakoonilise geomeetrilise vormiga hulgatahulist sammast ning, pannud tähele selle sarnasust klassikalise dooria orderiga, nimetas tüübi protodooria sambaks. Sarnasus dooria sambaga on siiski näiline, sest tegelikult pole protodooria samba tahud mitte nõgusad, st tegu pole kannelüüridega, vaid lamedate tahkudega. Samuti ei eendu sambaga samast tükist välja raiutud abakusetaoline plaat selle servadega samasuunalistest n-ö "põhitahkudest", vaid on nendega ühes tasapinnas. Samuti on protodooria sambal olemas baas, mis dooria sambal puudub.

Nimetus esineb sagedamini vanemas kirjanduses ja seda on peetud sageli ka eksitavaks, niisamuti nagu kõrvutust dooria orderiga ja samba tahkude nimetamist kanneleeringuks.

Vaata ka 
 Dooria sammas

Viited 

Sambad
Vana-Egiptus
Franklin Chang-Diaz

Franklin Chang-Diaz (sündinud 5. aprillil 1950) on Ameerika Ühendriikide ärimees, füüsik ja endine NASA astronaut.

Chang-Diaz kolis Costa Ricast Ameerika Ühendriikidesse 1967. aastal ja 1977. aastal sai ta Ameerika Ühendriikide kodanikuks. 1973. aastal sai ta Conneticuti Ülikoolist bakalaureusekraadi masinaehituses ja 1977. aastal sai ta Massachusettsi Tehnoloogiainstituudist doktorikraadi plasmafüüsikas. Chang Diazi emapoolsed juured on Costa Ricas ja isapoolsed Hiinas. 

Ta valiti 1980. aastal NASA astronaudiks ja on Jerry Rossi järel teine inimene, kes on kosmoses käinud rekordilised seitse korda. Chang-Diazi esmalend oli STS-61-C, mis toimus 1986. aastal. Järgmised missioonid olid 1989. aastal toimunud STS-34, 1992. aastal STS-46, 1994. aastal STS-60, 1996. aastal STS-75 ja 1998. aastal STS-91. Tema viimane missioon oli 2002. aastal toimunud STS-111, mille ajal väljus ta kolm korda avakosmosesse. Chang-Diaz lahkus NASAst 2005. aastal.

Pärast NASAst lahkumist, asutas ta Ad Astra Rocket Company, mis tegeleb rakettmootorite väljatöötamisega. Peale selle on ta aktiivne keskkonnaaktivist ja õpetab Rice'i ülikoolis füüsikat ja astronoomiat.

Viited

Ameerika Ühendriikide astronaudid
Ameerika Ühendriikide füüsikud
Sündinud 1950
1812. aasta sõda

1812. aasta sõda (tuntud ka kui Ameerika Ühendriikide Teine iseseisvussõda või Suurbritannia-Ameerika sõda) oli Suurbritannia ja tema Briti Põhja-Ameerika liitlaste ning Ameerika Ühendriikide ja tema indiaanlastest liitlaste vahel 17. juunist 1812 kuni 17. veebruarini 1815 toimunud sõda.

Briti ajaloolased peavad sõda enamasti Napoleoni sõdade osaks, kuid Ameerika Ühendriikide ja Kanada ajaloolased näevad seda iseseisva sõjana.

Rahuläbirääkimised algasid 1814. aasta augustis ja 24. detsembril 1814 sõlmiti Ghenti rahuleping. Ameerika Ühendriikide senat ratifitseeris rahulepingu 17. veebruaril 1815, lõpetades sõja ilma piirimuutusteta.

Viited

Kirjandus 
 Clodfelter, M. (2017). Warfare and Armed Conflicts: A Statistical Encyclopedia of Casualty and Other Figures, 1492–2015 (4th ed.). Jefferson, North Carolina: McFarland.

Välislingid 
 

Sõjad
1810. aastad
19. sajand Suurbritannias
19. sajand Ameerika Ühendriikides
Konyaspor

Konyaspor Kulübü on spordiklubi, mis tegutseb Konyas. See on tuntud eeskätt oma jalgpallimeeskonna järgi. Konyaspori jalgpallimeeskond mängib Türgi kõrgliigas Süper Lig.

Klubi asutati 1922. aastal nime Konya Gençlerbirliği all.

Alates 2013. aastast on Konyaspori jalgpallimeeskond kuulunud Türgi kõrgliigasse. Türgi kõrgliigas mängiti esmakordselt 1988. aastal. Klubi ajaloo parim koht Türgi kõrgliigas on kolmas, mis saavutati hooajal 2015–16. 2017. aastal võideti nii Türgi karikas ja superkarikas. Hooaegadel 2016–17 ja 2017–18 on osaletud UEFA Euroopa Liiga alagrupiturniiril.

Klubi kodustaadion on alates 2014. aastast Konya Büyükşehiri staadion.

Jalgpallimeeskond

Praegune koosseis
Seisuga 20. juuni 2019

Saavutused 
Türgi esiliiga
Võitja (2): 1987–88, 2002–03
Türgi kolmas liiga
Võitja (1): 1970–71
Türgi karikas
Võitja (1): 2016–17
Türgi superkarikas
Võitja (1): 2017

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Türgi spordiklubid
Türgi jalgpalliklubid
Niépce'i auhind

Niépce'i auhind on fotograafiaauhind, mis antakse igal aastal alates 1955. aastast alla 50aastasele professionaalsele fotograafile, kes on elanud ja töötanud Prantsusmaal üle kolme aasta. Auhinda annab välja ühendus Gens d'images. Auhinna rajas Joseph Nicéphore Niépce'i auks Albert Plécy.

Laureaadid 

 1954: Jean Dieuzaide
 1956: Robert Doisneau
 1957: Denis Brihat
 1958: René Basset
 1959: Jeanloup Sieff
 1960: Léon Herschtritt
 1961: Jean-Dominique Lajoux
 1962: Jean-Louis Swiners
 1963: Jean Suquet
 1964: Jean Garet
 1965: Thierry Davoust
 1966: Marc Garanger
 1967: Pierre ja Dorine Berdoy
 1968: Claude Sauvageot
 1969: Jean-Pierre Ducatez
 1970: Serge Chirol ja Claude-Raimond Dityvon
 1971: Jean-Luc Tartarin
 1972: Pierre Le Gall ja Guillaume Lieury
 1973: Albert Visage
 1974: Pierre Michaud
 1975: Jean-Louis Nou
 1976: Eddie Kuligowski, Claude Nuridsany ja Marie Pérennou
 1977: Roland Laboye
 1978: Alain Chartier
 1979: Françoise Saur
 1980: Gilles Kervella
 1981: Frédéric Brenner ja Jacques Bondon
 1982: auhinda ei antud välja

 1983: Pascal Dolémieux
 1984: Thierry Girard
 1985: Hervé Rabot
 1986: Jean-Marc Zaorski
 1987: Agnès Bonnot
 1988: Keiichi Tahara
 1989: Gladys ja Patrick Zachmann
 1990: Hugues de Wurstemberger
 1991: Jean-Louis Courtinat
 1992: Luc Choquer
 1993: Jean-Claude Coutausse
 1994: Xavier Lambours
 1995: Marie-Paule Nègre
 1996: Lise Sarfati
 1997: Patrick Tosani
 1998: Florence Chevallier
 1999: Philippe Bazin
 2000: Klavdij Sluban
 2001: Antoine D'Agata
 2002: Luc Delahaye
 2003: Stéphane Couturier
 2004: Claudine Doury
 2005: Elina Brotherus
 2006: Onodera Yuki
 2007: Bertrand Meunier
 2008: Jürgen Nefzger
 2009: Stéphanie Lacombe
 2010: Jean-Christian Bourcart
 2011: Guillaume Herbaut
 2012: Denis Darzacq
 2013: Valérie Jouve
 2014: Mathieu Pernot
 2015: Laurent Millet
 2016: Laurence Leblanc
 2017: Olivier Culmann
2018: Stéphane Lavoué
2019: Raphaël Dallaporta

Välislingid 
Niépce'i auhinna veebisait
Kildu–Oksa–Tõramaa tee

Kildu–Oksa–Tõramaa tee (registrinumbriga 24128) on kõrvalmaantee Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas.

Tee pikkus on 24,671 km. Tee saab alguse Kildu külas Vastemõisa – Võlli – Suure-Jaani tee 4. kilomeetril, läbib Ilbaku, Paelama ja Sandra küla ning lõppeb Tipu külas Kõpu–Tõramaa–Jõesuu tee 24. kilomeetril.

Sillad Kildu–Oksa–Tõramaa teel

Viited

Eesti kõrvalmaanteed
Põhja-Sakala vald
Valgejõe kihistik

Valgejõe kihistik (inglise keeles Valgejõgi Member) on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Loobu kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1958.

Kihistiku stratotüüp on Valgejõe külas asuv Valgejõe kallas, kus ülemised 2,63 cm moodustab hall muutliku savisisaldusega Valgejõe kihistu lubjakivi, selle all on aga Nõmmeveski kihistiku hall savikas õhukeste mergli vahekihtidega lubjakivi. Selle all on 15 cm Voka kihistiku suure rauasisaldusega ooide sisaldavat lubjakivi ja paljandi põhja moodustab Toila kihistu. Valgejõe järgi on ka kihistik oma nime saanud.

Valgejõe kihistik on Loobu kihistu ülemine kihistik. Kihistik lamab enamasti Udria kihistikul. Kihistik koosneb suure savisisaldusega lubjakivist, mida eristab Utria kihistikust glaukoniidi puudumine.

Viited

Välislingid

Eesti kihistikud
Ordoviitsium
Udria kihistik

Udria kihistik (inglise keeles Udria Member) on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Loobu kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1958.

Kihistiku stratotüüp on Udria külas asuv Utria pank. Udria küla järgi on ka kihistik oma nime saanud.

Udria kihistik on Loobu kihistu alumine kihistik, sellel lasub Valgejõe kihistik. Kihistik koosneb glaukoniiti sisaldavast lubjakivist.

Viited

Välislingid

Eesti kihistikud
Ordoviitsium
Ubari kihistik

Ubari kihistik (inglise keeles Ubari Member) on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Loobu kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1960.

Kihistiku stratotüüp on Kaberneeme külas asuv Ubari paljand, mille ülemises osas paljandub 2 meetrit Väo kihistu puhast paksukihilist lubjakivi, selle all on 40 cm Aseri lademe ooide sisaldavat lubjakivi ja alumise osa moodustab Loobu kihistu Ubari kihistiku glaukoniitlubjakivi. Kihistik oma nime saanud endise Ubari küla järgi.

Kihistik esineb Eesti põhjaosa keskmistel aladel, Tallinnast idas. Ubari kihistik koosneb suure glaukoniidisisaldusega lubjakivist.

Viited

Välislingid

Eesti kihistikud
Ordoviitsium
Anna Parmas

Anna Parmas (sündinud 24. mail 1970 Leningradis) on eesti päritolu Venemaa filmirežissöör ja stsenarist.

Ta on sündinud 1970. aastal Leningradis, tema ema oli rahvuselt venelane ja isa eestlane. 

Ta on lõpetanud 1993. aastal Peterburi Riikliku Kosmoseaparatuuri Instituudi (Санкт-Петербургский государственный университет аэрокосмического приборостроения), kuid valitud erialal pole töötanud.

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta lühikest aega Lenfilmis ja ettevõttes Art Pictures Petersburg (Art Pictures Петербург). Aastatel 1995–2004 töötas ta raadiojaamas Modern. Aastatel 2004–2007 tegi ta kaastööd mitmele telekanalile ja filmistuudiole Belarusfilm. 2007. aastal hakkas kirjutama stsenaariume filmirežissöör Avdotja Smirnova filmidele. 

2015. aastal hakkas ta tegema muusikavideoid vene punkbändile Leningrad. Näiteks 2017. aasta aprillis kogus tema režissööritööga video "Ecstasy" ("Экстаз") YouTube'is vähem kui kahe päevaga üle kahe miljoni vaataja.

2019. aastal linastus Eestis vene art house filmide nädalal tema debüütmängufilm "Teine naine" (Давайте разведёмся, 2019), mis oli ainuüksi selleks ajaks võitnud Venemaa filmifestivalil Kinotavr kolm auhinda (publiku lemmik, parim debüütfilm ja parim stsenaarium; Anna Parmas on selle filmi režissöör ja kaasstsenarist).

Isiklikku 
Tema vanaisa Juhan Parmas oli Ambla konstaabel, isa Alo-Jaak Parmas oli tehnikateadlane, kes töötas välja kiirrongide mootoreid. 

Anna Parmas on abielus ja kolme lapse ema. 2016. aastast elab ta perega Tallinnas.

Viited

Välislingid 
 Jaanus Piirsalu Anna Parmas "Naise peamine probleem on mees"
 Anna Parmase filmograafia IMdB-s
 Olev Remsu. Arvustus. Karakterkomöödia "Teine naine" ERR Film, 3. detsember 2019
 Leningrad: “Cabriolet”. Soovikontsert (sisaldab Anna Parmase režissööritööga muusikavideot). Edasi.org, 23. november 2019

Venemaa filmilavastajad
Sündinud 1970
Juodupe kihistu

Juodupe kihistu (inglise Juodupe Formation) on ordoviitsiumi ajastu Kunda lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Jevlampijus Laškovas aastal 1976.

Kihistu stratotüüp on Butkunai 241 puurauk, kus selle kivimid esinevad 734.50..737.00 meetril. 

Kihistu on oma nime saanud Leedus asuvalt Juodupė alevilt. Kihistut eristatakse Leedu aladel  kogu riigis, välja arvatud maa idaosa. Maa loodeosas ja Nemunase madalikul on kihistu suurim paksus 8,8 meetrit, maa keskosas aga 4,9 meetrit.

Kihistu moodustavad pruuniskashall detriiti sisaldav lubjakivi ja mergel. Kihistus esineb ohtralt katkestuspindasid.

Viited

Välislingid

Ordoviitsium
Kihistud
Bernhard (Saksi-Weimar)

Bernhard (16. august 1604 – 18. juuli 1639) oli Saksi prints ja väejuht kolmekümneaastases sõjas.

Biograafia 
Ta sündis Saksi-Weimari hertsogkonnas ja oli hertsog Johann II ja tema abikaasa, Anhalti printsessi Dorothea Maria üheteistkümnes poeg.

Ta õppis lühikest aega Jena ülikoolis, kuid otsustas õpingute asemel asuda teenima Saksimaa kuurvürstiriigi õukonnas.

Kolmekümneaastase sõja puhkedes asus ta protestantide poolele, teenides väejuht Ernst von Mansfeld all Mingolsheimi lahingus (1622), Badeni markkrahvi Georg Friedrichi all Wimpfeni lahingus (1622) ja võitles koos oma venna, Saksi-Weimari hertsogi Wilhelmiga Stadtlohni lahingus (1623). Hiljem osales ta Taani kuninga Christian IV sõjakäikudes ja sõjategevuses Hollandis.

Kui Rootsi kuningas Gustav II Adolf saabus Saksamaale, ühines Bernhard ta sõjaväega ja lühikest aega oli Rootsi ihuratsakaardiväe ooberst. Eduka Breitenfeldi lahingu (1631) järel järgnes ta kuningale sõjakäigul Reini jõeni, juhtides lisaks kuni Alte Veste lahinguni (1632) mitmeid väiksemaid sõjaretki. Alte Veste all näitas Bernhard suurt julgust. Sama aasta novembris toimunud Lützeni lahingus võttis ta kuningas Gustav II Adolfi langemise järel üle väejuhtimise, tappes muuhulgas ühe rünnakule minemast tõrkuva Rootsi koloneli, ja saavutas päikeseloojanguks võidu.

Ta suri 1639. aastal Neuenburg am Rheini linnas.

Viited 

Saksamaa sõjaväelased
Rootsi sõjaväelased
Saksa-Rooma riigi sõjandus
Kolmekümneaastane sõda
Sündinud 1604
Surnud 1639
Ülemsaksa keel

Ülemsaksa keel (saksa keeles Oberdeutsch, baieri keeles Obadeitsche ja alemanni keeles Oberdytsche) on , mida kõneldakse ja kirjutatakse põhiliselt lõunapoolsel Saksamaal ning Austrias ja Šveitsis, vähesel määral Grand Esti idapiirkonnas Prantsusmaal.

Liigitus
Kõrgfrangi keel
idafrangi murre
lõunafrangi murre
Baieri keel
Põhja-Baieri murre
Kesk-Baieri murre
Lõuna-Baieri murre
Alemanni keel
švaabi murre
alamalemanni murre
ülemalemanni murre

Vaata ka
Kesksaksa keel
Alamsaksa keel

Läänegermaani keeled
Viktorija Čmilytė-Nielsen

Viktorija Čmilytė-Nielsen (sündinud 6. augustil 1983 Šiauliais) on Leedu maletaja ja poliitik, rahvusvaheline suurmeister (2010). 

Ta on alates 2019. aastast erakonna Leedu Vabariigi Liberaalide Liikumine esimees ja Leedu Seimi liige aastast 2015.

Alates 13. novembrist 2020 on ta Leedu Seimi esimees.

Males võitis Čmilytė 2000. ja 2005. aastal Leedu meistrivõistlused, võisteldes koos meesmaletajatega. Ta tuli 2011. aastal Thbilisis Euroopa naiste malemeistriks. Lisaks meistritiitlile võitis ta Euroopa meistrivõistlustelt kolm hõbemedalit (2003, 2008, 2010).

Ta mängis naiste maailmameistrivõistlustel. 2000. aastal MM-i turniiril New Delhis võitis ta avaringis Hoang Thanh Trangi, jõudis kaheksandikfinaali, kus kaotas Alisa Marićle. 2004. aastal MM-i turniiril Elistas võitis ta avaringis Harika Dronavallit, teises ringis Aleksandra Kostenjukki ja kaheksandikfinaalis Pia Cramlingut, kuid kaotas veerandfinaalis Maia Tšiburdanidzele. 2006. aastal MM-i turniiril Jekaterinburgis võitis Čmilytė kaheksandikfinaalis Kostenjukki ja veerandfinaalis Tšiburdanidzet. Poolfinaalis kaotas ta Alissa Galljamovale. 2010. aastal MM-i turniiril Antakyas jõudis ta kaheksandikfinaali, kus kaotas Almira Skripchenkole. 2012. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis saita turniiritabelis 7. asetuse, kuid kaheksandikfinaali ei pääsenud. 2015. aastal MM-i turniiril Sotšis sai ta turniiritabelis 4. asetuse, jõudis kaheksandikfinaali, kus kaotas Meri Arabidzele.

Čmilytė mängis Tallinnas rahvusvahelisel kiirmaleturniiril Meenutades Paul Kerest naisteturniiril, kus sai kaks esikohta (2001. ja koos Ilze Bērziņaga 2008. aastal). 

Ta sai FIDE-lt 1998. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 1999. aastal naiste suurmeistri, 2001. aastal rahvusvahelise meistri ja 2010. aastal rahvusvahelise suurmeistri  nimetuse.

Viited

Välislingid

Cmilyte, Viktorija FIDE andmebaasis

Leedu naismaletajad
Leedu poliitikud
Sündinud 1983
Timo Harakka

Timo Olavi Harakka (sündinud 31. detsembril 1962 Helsingis) on Soome poliitik, ajakirjanik ja kirjanik; ta kuulub Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei ridadesse. Ta on 6. juunist 2019 Soome tööminister.

Ta oli adopteeritud vaegkuuljate perekonda, tema teiseks emakeeleks on viipekeel. Ta lõpetas aastal 2005 Helsingi Teatriakadeemia teariteaduste magistrina.

Soome poliitikud
Soome ajakirjanikud
Sündinud 1962
Utrechti võrgustik

Utrechti võrgustik on Euroopa ülikoolide ühendus, mis asutati 1987. aastal.

Vastavalt võrgustiku reeglitele võib sinna kuuluda ühest riigist üks, äärmisel juhul kuni kaks ülikooli. Võrgustikku kuulub 30 liiget 25 riigist.

Eestist kuulub sellesse võrgustikku Tartu Ülikool, mis valiti liikmeks 2006. aastal Scarborough's Suurbritannias toimunud üldkogul.

Selle keskus asub Bolognas Itaalias.

Liikmed

Vaata ka 
 Euroopa Ülikoolide Assotsiatsioon
Coimbra grupp

Viited

Välislingid 
 Koduleht

Ülikool
Moreirense F.C.

Moreirense Futebol Clube on Portugali jalgpalliklubi, mis tegutseb Guimarãesi vallas Moreira de Cónegoses. Klubi mängib Portugali kõrgliigas Primeira Liga.

Klubi on asutatud 1938. aastal. Klubi suurim tiitel pärineb 2017. aastast, mil võideti Portugali liigakarikas Taça da Liga. Hooajal 2018–19 saavutas Moreirense oma ajaloo parima koha Portugali kõrgliigas, milleks oli kuues.

Praegune koosseis 
Seisuga 29. juuli 2019

Saavutused 
Taça da Liga
Võidud (1): 2016–17

Portugali esiliiga
Võidud (2): 2001–02, 2013–14

Portugali kolmas liiga
Võidud (2): 1994–95, 2000–01

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Portugali jalgpalliklubid
Maia Tšiburdanidze

Maia Tšiburdanidze (gruusia keeles მაია ჩიბურდანიძე; sündinud 17. jaanuaril 1961 Khuthaisis) on gruusia maletaja, maailmameister (1978–1991), rahvusvaheline suurmeister (1984).

Tšiburdanidze võitis 1974. aastal rahvusvahelise maleturniiri Brașovis ja samal aastal pääses ta 13-aastaselt esmakordselt NSV Liidu naiste meistrivõistluste finaalturniirile, kus jagas 5.–7. kohta. Oktoobris 1975 Frunzes mängis ta taas NSV Liidu meistrivõistlustel, mis seekord olid ühtlasi FIDE tsooniturniiriks, kust kolm paremat pääsesid naiste maailmameistrivõistlustele. Tšiburdanidze jagas meistrivõistlustel 7.–9. kohta ja edasipääsu õigust ei saanud. Ometigi, 1976. aastal Thbilisis toimunud tsoonidevahelise turniiri koosseisu ta lülitati (Frunzes medali saanud Ljubov Štšerbina asemele). 15-aastane Tšiburdanidze esines seal hästi (2.–3. koht), millega kindlustas endale edasipääsu 1977. aastal toimunud pretendentide matšturniirile. Veerandfinaalis alistas ta Nana Alekhsandria ja septembris-oktoobris 1977 Tallinnas peetud poolfinaalis Jelena Ahmõlovskaja. Järgmise aasta jaanuaris Bad Kissingenis võitis ta 16-aastaselt pretendentide matšturniiri finaalis Alla Kushniri. 1978. aastal augustist oktoobrini Pitsundas toimunud tiitlimatšis võitis Tšiburdanidze 17-aastaselt valitsevat maailmameistrit Nona Gaphrindašvilit.

Tšiburdanidze kaitses MM-tiitlit tiitlimatšis Alekhsandriaga (1981), Irina Levitinaga (1984), Ahmõlovskajaga (1986) ja Nana Ioselianiga (1988). 1991. aastal kaotas ta tiitli hiinlanna Xie Junile. 

Pärast tiitlikaotust jätkas Tšiburdanidze osalemist MM-tsüklites. Pretendentide turniiril 1992. aastal Shanghais jäi ta kolmandaks, 1994. aastal Tilburgis jagas 1.–2. kohta. 1995. aastal kaotas ta pretendentide finaalmatšis Susan Polgárile. 1997. aastal pretendentide turniiril Groningenis jagas ta 3.–4. kohta.

Pärast 1999. aastat osales ta mitmel nokautsüsteemis mängitud MM-turniiril (viimati 2010. aastal), kus parimateks tulemusteks jäid nelja hulka jõudmine 2001. aastal Moskvas (kaotas poolfinaalis Zhu Chenile) ja 2004. aastal Elistas (kaotas poolfinaalis Antoaneta Stefanovale).

Kiirmales võitis ta 2004. aastal Tallinnas rahvusvahelise malevõistlusel Meenutades Paul Kerest naisteturniiri. 

Tšiburdanidze on 9-kordne naiste maleolümpia võitja – viis korda Nõukogude Liidu (1978, 1980, 1982, 1984, 1986) ja neli korda Gruusia (1992, 1994, 1996, 2008) naiskonna koosseisus.

Ta sai FIDE-lt 1974. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 1977. aastal naiste suurmeistri ja 1984. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.

Tunnustus
1978 – NSV Liidu teeneline meistersportlane
1985 – Tööpunalipu orden
2020 – FIDE auliige

Viited

Välislingid

Maia Tšiburdanidze FIDE andmebaasis

Gruusia naismaletajad
Nõukogude Liidu naismaletajad
Sündinud 1961
Ene Ilves

Ene Ilves (6. juuni 1947 Järvselja – 26. august 2010 Luua) oli pikaaegne Luua haljastusgrupi juhataja, kodukaunistamise ideede propageerija ning looduskaitsja.

Tunnustus 
 2009 Jõgevamaa Hõberist

Eesti looduskaitsjad
Sündinud 1947
Surnud 2010
Dysna

Dysna on küla Leedus Ignalina rajoonis Didžiasalise vallas.

Küla asub Valgevene piiri ääres Dzisna jõe kaldal. Dysnas on Didžiasalise kooli filiaal ja raamatukogu. Seal asub kruusakarjäär.

Aastal 1883 sündis külas Leedu poliitik Augustinas Voldemaras.

Aastal 2001 oli külas 94 elanikku. 2011. aastal külas oli elanikke 62.

Küla mainiti esmakordselt aastal 1579. Aastal 1876 oli külas 47 elanikku, kes olid kõik vanausulised.

Küla järgi on nimetatud Oandu lademe Dysna kihistu.

Viited

Välislingid 
Küla portaalis vietoves.Lt

Leedu külad
Ignalina rajoon
Medeikiai

Medeikiai on küla Leedus Biržai rajoonis Parovėja vallas. Küla asub merepinnast 50 meetri kõrgusel, valla keskusest Parovėjast 3 kilomeetrit põhjas ja rajooni keskusest Biržaist 10 kilomeetrit kirdes. Aastal 2001 oli külas 656 elanikku.

Medeikiais on põhikool, seltsimaja ja postkontor. Külas on meierei.

Küla järgi on nimetatud Volhovi lademe Medeikiai kihistu.

Ajalugu 

Medeikiaid mainiti kirjalikes allikates esmakordselt aastal 1611, mil see kuulus Parovėja karjamõisale ja seal asus kõrts. Jaanuariülestõusu ajal osalesid kohalikud väed Zygmunt Sierakowski ja Bolesław Kajetan Kolyszko juhtimisel Biržai lahingus. 

Aastal 1904 avati külas kool, kus aastal 1918 hakati õpet andma leedu keeles. Aastal 1938 rajati sinna meierei. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Tuntud elanikke 
Jonas Tatoris – Leedu arhitektuuriloolane
Vaidotas Spudas – Leedu luuletaja

Viited

Välislingid 

Küla portaalis vietoves.Lt

Leedu külad
Biržai rajoon
MacOS Catalina

<noinclude>

macOS Catalina (versioon 10.15) on operatsioonisüsteemi macOS 16. väljalase, mis ilmus 7. oktoober 2019.

macOS Catalina on macOS Mojave järglane ning sellest järgmine versioon on macOS Big Sur. 

Operatsioonisüsteem on nimetatud Ameerika Ühendriikide Californias asuva Santa Catalina saare järgi. macOS Catalina keskendub uuele tehnoloogiale ning süsteemi jõudlusele ja on esimene macOS operatsioonisüsteem, mis toetab ainult 64-bitiseid rakendusi.

Süsteeminõuded 

Toetatud Macintoshi arvutid:

 iMac (Late 2012 ja uuem)
 MacBook (2015 ja uuem)
 MacBook Pro (Mid 2012 ja uuem)
 MacBook Air (Late 2012 ja uuem)
 Mac Mini (Mid 2012 ja uuem)
 Mac Pro (Mid 2013 ja uuem)
 iMac Pro (2017 ja uuem)

Viited 

Apple'i operatsioonisüsteemid
Valdur Prenge

Valdur Prenge (22. veebruar 1951 – 1. veebruar 2004) oli Eesti laulukirjutaja, laulja ja luuletaja, meisterlik kitarrist ja klahvpillimängija, bändiliider. 

Ta tegutses muusikuna Pärnu maakonnas Sindi linnas aastatel 1968–2004.

Elulugu 
Valdur Prenge oli põline sintlane. Puusepaks õppinud mees töötas pikemat aega kinomehaanikuna Sindi Seltsimaja juures (toonane 1. Detsembri nimelise Tekstiilivabriku klubi). Ta tegutses bändides Vibro, Mikser ja Mix, Sindi Seltsimaja bändis ja Pärnus Hermese bändis. Ta oli Eesti esimese rokifestivali Sindi Rock tunnistajaks 1969 ning esines festivalil ka 1999. aastal.   

Seitsmekümnendate lõpus õpetas Valdur Prenge koostöös kooliga noori kitarriste, kellest mitmed on tegutsenud Eesti nimekates bändides.

Looming 
Mahukas loomepärand luuletekstide ja helisalvestiste näol on jäädvustatud koos abikaasaga (Ilme Prenge).

Välislingid 
*Portreefoto   

*Album KUMMARDUS: Ma nägin und, Lapsepõlves, Kaardisõit, Öö on öö, Korallid Emajõel, Kummardus, Omad, Pilk, Suvi Paulsiga, Tuuletallaja, Ühele hullule, Mu juurde voogas, Raudahjus põlesid puud, Sipelgas, Põhjatu taevas, Puhas lumi, Sõbrad, Maailm. 

*Laul Rännutee 

*Laulud Emand, Kuu lummus, Naerukild, Räägi tasa minuga, Pärnu, Üksinduse varjus 

*Valdur Prenge Sindi muusika ajaloos 

*Meenutus Sindi Rocki ajaloost 

Eesti muusikud
Sindi
Sündinud 1951
Surnud 2004
Hunnebergi mägi

Hunnebergi mägi on lavamägi Rootsi Västergötlandis. Tegemist on ühega kaheksateistkümnest sarnasest mäest selles piirkonnas. Mägi ulatub 90 meetrit ümbritsevast maastikust kõrgemale. Mäe pindala on umbkaudu 70 km². Kõrgeim koht on Utsiksplats mäe idaservas (154 m).

Aastal 1351 muudeti mägi kuninglikuks jahialaks. Mäe nõlvadel on mitmeid käike ja koopaid, kust on murtud lubjakivi, antrakoniiti ja maarjaskilta (põlevkivi erim).

Mäe järgi on oma nime saanud ordoviitsiumi Hunnebergi lade. Tetragraptus approximatuse esmakordne ilmumine Hunnebergi mäel Diabasbrotteti kivimurrus (tegemist on regionaalses geokronoloogias üleminekuga Varangu lademe kivimitelt Hunnebergi lademe kivimitele) märgib ordoviitsiumi stratigraafias piiri Tremadoci lademe ja Flo lademe vahel. 

Mäel asuvad Öjemossarna looduskaitseala, Grinnsjö domeenkaitseala, Halle- ja Hunnebergi platoode kaitseala ning Halle-ja Hunnebergi nõlvade kaitseala.

Viited 

Rootsi mäed
Agur Benno

Agur Benno (sündinud 29. mail 1967) on Eesti sõjaväelane ja tõlkija. 

Ta lõpetas 1993. aastal Tartu Ülikooli ajaloo erialal ja täiendas end aastatel 1993–1995 Saksamaal Göttingeni ülikoolis. 2021.a. sügisest Tartu Ülikooli doktorant. 

Aastatel 1995–2001 töötas ta Eesti Välisministeeriumis. Aastail 2001-2020 Eesti Kaitseväe tegevteenistuses, sellest a-il 2015-2020 kaitseatašee abi Eesti suursaatkonnas Moskvas.

Tõlkeid  
 Yuriko Onodera (1907–1998) Kindral, kes ei soovinud sõda: Makoto Onodera – Jaapani sõjaväeatašee Riias, Tallinnas ja Stockholmis; Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007
 Erwin Rommel (1891–1944) Jalavägi ründab: elamus ja kogemus; Tänapäev, 2012
 Berend von Uexküll (1793–1870) Sõjas ja armastuses: Boris Uxkulli päevaraamat Napoleoni ajastust / ümber töötanud ja välja andnud vabahärra Jürgen-Detlev von Uexküll; Varrak, 2015
 Woldemar von Löwenstern (1776–1858) Ühe liivimaalase mälestused (aastatest 1790–1815); Tallinn: Varrak, 2017
 Moritz von Kotzebue (1789–1861) Teekond Pärsiasse ; Tallinn: Kultuurileht, 2018
 Ernst Jünger (1895–1998) Metsasalu 125: 1918. aasta kaitsekraavilahingute kroonika; Tallinn: Argo, 2019
Moritz von Kotzebue (1789-1861) Vene sõjavang prantslaste seas; Tallinn: Kultuurileht 2021
 Friedrich Kress von Kressenstein. Minu missioon Kaukaasias. I–II . AKADEEMIA nr. 6-7 – 2010. Järelsõna : Saksa ekspeditsiooniväed Musta mere rannikul 1918. a. Agur Benno

 Gustav Knorring. Meenutusi keiserlikust Venemaast ja Eestist. I–III . AKADEEMIA nr. 9–11 – 2013.
 Ernst Jünger. Sturm. I–II . AKADEEMIA nr. 1 ja 3 – 2016.

Eesti sõjaväelased
Eesti tõlkijad
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1967
Pineiós

Pineiós (kreeka keeles Πηνειός) on ligikaudu 205 km pikkune jõgi Tessaalia tasandikul, mis suubub   Egeuse merre. Jõgi on nime saanud vanakreeka jumaluse Peneiόsi järgi.

Kreeka jõed
Billingeni mägi

Billingeni mägi on lavamägi Rootsi Västergötlandis. Tegemist on ühega kaheksateistkümnest sarnasest mäest selles piirkonnas. Mäe kõrgus on 304 meetrit. Mäe pikkus on 23, laius 11 km.

Mägi koosneb Kambriumi, Ordoviitsiumi ja Siluri settekivimitest, mida katab Permis Oslo rifioru tekkel moodustunud diabaas.

Billingeni mäe lubjakivi on kasutatud tsemendi valmistamiseks, murtud on ka diabaasi ja kaevandatud maarjaskilta (põlevkivi erim). Mäes on ka mitmeid looduslikke koopaid.

Mäe jalamile rajati Skövde linn, millest osa on ehitatud nüüdseks ka mäele. Billingeni mäelt langeb alla Silverfalleni juga.

Mäe järgi on oma nime saanud ordoviitsiumi Billingeni lade.

Mäel asub 14 looduskaitseala.

Viited 

Rootsi mäed
Metsasarvemängijate loend

Siin on loetletud metsasarvemängijaid.

A
- Martin Akkermann
- Aleksander Aleksejev

E
- Rait Erikson

H
- Urmas Himma

K
- Kalle Kauksi
- Ekke Kivistik
- Kalervo Kulmala
- Tõnu Künnapas

O
- Kaido Otsing

P
- Jan Pentšuk
- Riina Purga
- Valdek Põld

T
- Ado Tamm

U
- Vigo Uusmäe

V
- Mattias Vihmann

Muusikute loendid
Latorpsbruk

Latorpsbruk on küla Rootsis Örebro lääni Örebro vallas Tysslinge distriktis.

Asulasse rajati aastal 1640 hõbedatöötlemise koda. Aastal 1773 hakati seal valmistama maarjast. Aastani 1859 oli sealne maarjasetööstus suurim maarjasevalmistaja Rootsis. Küla lähistele Kilsbergeni ahelikku rajati ka paemurd. Külas hakkas tegutsema ka saekaater, mille omanikuks oli AB Latorp. Saekaatrile kuuluvad maad eraldati aastal 1848 Latorpi mõisaks, mille häärberi juures asunud väike asula kandis nime Latorp. Aastal 1990 liideti see Latorpsbrukiga.

Aastal 1897 avati Örebro–Svartå raudtee, millel oli ka Latorpsbruki raudteejaam. Jaamast algas 5,4 kilomeetri pikkune harutee, mis viis Garphyttanisse sealse tehase juurde.

Latorpi järgi on oma nime saanud ordoviitsiumi Latorpi lade.

Viited

Rootsi külad
Örebro lään