joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Padel (sport)

Padel on olemuselt lihtne reketispordiala ja meelelahutuslik mäng, mille jaoks ei ole eelnev taoline spordikogemus vajalik. Mäng sobib igas vanuses ja füüsilises vormis inimesele. 

Tegu on seltskondliku tegevusega, kuna väljakul on korraga tavapäraselt neli mängijat. Erinevalt tennisest ümbritsevad padeliväljakut seinad. Padelireket ei sarnane squash'i- või tennisereketiga. Nende kate on valmistatud plastikust või süsinikkiust. Reketi omapära peitub selles, et puuduvad keeled ja nende asemel on augud. 

Padelipallid meenutavad välimuselt tennisepalle, kuid nende erinevus seisneb pallisiseses rõhus. Pallidel on väiksem rõhk ja seetõttu põrkavad need aeglasemalt kui tennise omad. Väljakud on tavaliselt kaetud kunstmuruga, mida katab õhuke kiht liiva, seetõttu on mängijal soovitatav kanda sügavama mustriga taldu. Eelistatud on kas tennise- või padelijalanõud.

Väljak 
Väljak on ristkülikukujuline, 10 meetrit lai ja 20 meetrit pikk. Väljak on jaotatud kaheks pooleks keskel asuva võrguga. Võrk peab olema 10 meetrit pikk, keskelt 0,88 meetrit ning otstest 0,92 meetrit kõrge. Mõlemal väljaku poolel on paralleelselt võrguga joon, mis asub väljaku keskpunktist 6,95 meetri kaugusel. Selle joone tagant peab mängija servima. Servimisjoone ja võrgu vahelt jookseb seintega paralleelselt joon, mida kutsutaks keskjooneks. See ulatub 20 sentimeetrit üle servimisjoone. Kõik jooned peavad olema 5 sentimeetrit laiad, üldjuhul on jooned mustad või valged. Tagumine sein peab olema 4 meetrit kõrge, millest esimesed 3 meetrit peab olema (läbipaistev või läbipaistmatu) sein ja viimane meeter metallist võre. 

Küljeseinu on võimalik kahte moodi konstrueerida.

Võrk 
Mõlemal pool võrku on postid, mille maksimaalne kõrgus on 1,05 meetrit. Võrku üleval hoidvad metallkaablid peavad olema ehitatud nõnda, et need ootamatult ei kaotaks oma pinget ega ohustaks mängijaid. Posti tagumine äär on üldjuhul ühes joones väljaku väljapääsuga, mõnel väljakul lõpeb võrk enne küljeseina ära. Võrku ääristab ülevalt valge riba, mille laius jääb 5–6,3 sentimeetri vahele.

Mängu kulg ja reeglite lühiülevaade  
Punktisüsteem on samasugune nagu tennises. Mäng algab serviga. Erinevalt tennisest peab serv olema löödud madalalt ja pall peab enne löömist põrkama vastu maad. Palli ei tohi servides lüüa kõrgemalt kui mängija vöö koht. Vastase poolel peab pall maanduma diagonaalses kastis. Kui pall läheb servi käigus pärast väljakukatte põrget vastu väljakut ümbritsevat metallvõret, siis loetakse see serv veaks. Pall võib pärast servi vastase poolel diagonaalkastis põrganuna põrgata vastu klaasist küljeseina.

Reeglid on lihtsad ja üldjuhul kattuvad tennise omadega. Padeli võlu seisneb selles, et mängijad tohivad kasutada seinu, mis ümbritsevad väljakut. Kui pall põrkab vastu maad ja seejärel läheb seina pihta, tohib mängija palli edasi mängida. Selleks peab ta lööma palli enne maa peale langemist. Kui pall jõuab pärast seina puudet maha kukkuda, on punkt vastaste oma. Veaks loetakse ka seda, kui mängija lööb palli ilma maapõrketa vastu külje- või tagaseina.

Viited 

Spordialad
Renāte Blumberga

Renāte Blumberga (sündinud 26. veebruaril 1971) on liivi päritolu Läti ajaloolane, etnoloog ja kultuuriloolane, kes keskendub liivi keele, liivlaste ajaloo ja kultuuri uurimisele ja tutvustamisele.

Ta on õppinud läänemeresoome keeli Läti Ülikoolis ja Helsingi Ülikoolis. 
1993. aastal lõpetas ta Läti Ülikooli ajaloo- ja filosoofiateaduskonna bakalaureuseõppe, 1997. aastal kaitses sealsamas magistrikraadi tööga "Dzīvesstāsts – etniskās identitātes pētījuma avots" ("Elulugu – etnilise identiteedi uurimise allikas"). Seppo Suhoneni toel sai ta stipendiumi Helsingi Ülikoolis soome keele oskuste täiendamiseks (1998–1999). Aastail 1998–2001 oli ta Läti Ülikooli ajaloo õppekava doktorant, 2002. aastal kaitses ta doktorikraadi Soome arhiivides leiduvate liivi etnograafiliste materjalide teemal ("Etnogrāfiskie materiāli par lībiešiem Somijas avotu krātuvēs").

Ta on töötanud Läti Ülikooli ajaloo instituudis (2004–2010). 

Ta on vanemteadur Läti Ülikooli liivi instituudis, mis asutati 21. septembril 2018.

Monograafia "Lībieši dokumentos un vēstulēs: Somijas zinātnieku ekspedīcijas pie lībiešiem" ("Liivlased dokumentides ja kirjades: Soome teadlaste ekspeditsioonid liivlaste juurde", 2006) eest pälvis Renāte Blumberga Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia Läti ergutuspreemia.

Ta on üks koguteose "Liivlased: ajalugu, keel ja kultuur" (Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2011) koostajatest ja toimetajatest koos Tapio Mäkeläineni ja Karl Pajusaluga.

Tunnustus
 2013: Balti Assamblee teaduspreemia

Viited

Läti ajaloolased
Etnoloogid
Liivlased
Sündinud 1971
Bulmerincq

Bulmerincq, varem ka Bulmering (vene keeles Бульмеринг, läti keeles Bulmerinks) on Šotimaalt pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.

Ajalugu
Bulmerincqid on pärit Šotimaalt. XVII sajandi alguses asusid nad elama Lübeckisse. Aastast 1677 on nende kohta teateid Riiast. 1804. aasta 13. aprillil (vkj) sai Riia kaupmees Gottfried Bulmerincq (1760−1813) Püha Rooma keisrilt aadlitiitli (rüütel). 1865. aastal võeti Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse Eberhard Michael von Bulmerincq (1787−1870) ja 1894. aastal tema vend Michael (Michél) Etienne von Bulmerincq (1805−1893).

Suguvõsa liikmeid

Eberhard Bulmerincq (1686−1745), Riia raehärra
Anton Bulmerincq (1724−1791), Riia raehärra
Johann Valentin von Bulmerincq (1760−1827), Riia raehärra ja bürgermeister
Karl Eberhard von Bulmerincq (1791−1860), kindralmajor
Michael (Michél) Etienne von Bulmerincq (1805−1893), kindralmajor
Gottfried von Bulmerincq (1807−1884), õigusteaduse doktor, Heidelbergi ülikooli eradotsent
August Michael von Bulmerincq (1822−1890), õigusteaduse doktor, Venemaa tõeline riiginõunik, Badeni salanõunik, Tartu ülikooli riigi- ja rahvusvahelise õiguse professor, Baltische Wocheschrifti asutaja ja toimetaja
Michael Karl Gottfried von Bulmerincq (1832−1899), tõeline riiginõunik, gümnaasiumidirektor
Florent Eugen Bernhard von Bulmerincq (1833−1897), kindralleitnant, brigaadikomandör, Kertši kindluse komandant
August Michael von Bulmerincq (1859−1933), õigusteaduse doktor, ajaloolane
Wilhelm Robert von Bulmerincq (1862−1953), Riia linnapea, rahukohtunik, Balti Maanõukogu liige, ajakirjanik
Alexander Michael Karl von Bulmerincq (1868−1938), teoloogiamagister, riiginõunik, Tartu ülikooli semiidi keelte professor, usuteaduskonna dekaan
Alexander (Axel) Georg von Bulnmerincq (1909−1945), filosoofiadoktor, orientalist

Bulmerincqi suguvõsa mõisavaldused
Kuramaa:
Durbe (Durben) (1838−1848), Nīkrāce (Groß-Niekratzen) (1880ndad−1890ndad), Reņģe (Rengenhof) (1850ndad−1860ndad)
Liivimaa läti distrikt:
Eglēni (Gränhof) (1864−?, pandivaldus), Lanstupe (Lambsdorfshof) (1824−1834, pandivaldus), Ozoli (Ohselshof) (1824−1834, pandivaldus)

Viited

Kirjandus
EAA, f. 1453 (Perekond Bulmerincq).
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 2. Teil. Nichtimmatrikulierter Adel. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 15.
Lenz, Wilhelm. Deutschebaltisches biographisches Lexikon 1710−1960. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1970. Lk 129.

Välislingid
Bulmerincqi suguvõsa genealoogia

Aadlisuguvõsad
Liivimaa immatrikuleerimata aadel
Jakiv Smoli

Jakiv Smoli (ukraina keeles Яків Васильович Смолій, sündinud 1. veebruaril 1961 Ternopili oblastis) on Ukraina majandustegelane.

Sündinud 1961
Oca piiskopkond

Oca piiskopkond (Diocesis Aucensis) on endine katoliku kiriku piiskopkond Põhja-Hispaanias.

Oca titulaarpiiskopid alates 1969
11. detsember 1969 – 11. detsember 1970 Daniel Llorente y Federico (endine Segovia piiskop)
26. aprill 1972 – 12. detsember 1974 Hernando Rojas Ramírez (sai Espinali, hiljem Neiva piiskopiks)
5. detsember 1975 – 26. märts 1992 Theodor Hubrich
20. mai 1992 – 3. juuni 1997 Jorge Mario Bergoglio (hiljem Buenos Airese peapiiskop, alates 2013 paavst Franciscus)
13. detsember 1997 – Mieczysław Cisło
Kaupo Rosin

Kaupo Rosin (sündinud 31. augustil 1977) on Eesti sõjaväelane, Kaitseväe küberväejuhatuse ülem, auastmelt kolonel. 

Alates 24. märtsist 2012 kuni 10. juulini 2018 teenis ta sõjaväeluurega tegeleva Kaitseväe luurekeskuse ülemana. 

Alates 1. novembrist 2022 on ta Välisluureameti peadirektor.

Haridus 
 Riigikaitse Akadeemia
 Kaitseväe Ühendatud Õppeasutused
 Bundeswehri Ülikool Münchenis, majandus- ja organisatsiooniteaduste magister
 Bundeswehri Juhtimisakadeemia, Saksa rahvuslik kindralstaabikursus

Teenistuskäik

Autasud

Teenetemärgid 
 Brandenburgi liidumaa medal Oderi jõe üleujutuse tagajärgede likvideerimise eest
 Politsei- ja Piirivalveameti teenetemärk
 Rahvusvahelistes sõjalistes operatsioonides osalenu medal
 Teabeameti teenetemedal
 Kaitseväe Peastaabi teeneterist
 Kaitseministeeriumi kuldrinnamärk
 Kotkaristi III klassi teenetemärk (2015)
 Leedu sõjaväeluure teeneterist
 Soome kaitseväe teenetemedal
 Kaitseväe pikaajalise teenistuse medal
 Kaitseministeeriumi II klassi teeneterist
 Välisministeeriumi hõbemärk
 Gruusia kaitseväe teenetemedal "Kindral Mazniashvili"
 NATO Meritorious Service Medal 
 31. oktoobril 2022 tunnustas kaitseväe juhataja kindralleitnant Martin Herem kolonel Rosinat kaitseväe teenetemärgiga kaitsealaste teenete eest.

Isiklikku 
Abielus Tuulika Sooväli-Rosinaga ja neil on kaks last.

Viited

Välislingid 
 "Interview: Col. Kaupo Rosin, Estonia’s military intelligence chief". Aaron Mehta. 26. november 2017. DefenseNews
 "Sõjaväeluure juht kolonel Rosin: öökullid võivad mitmekesi lennata". Toomas Sildam. 6. märts 2018. ERR

Eesti kolonelid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1977
Maarjamäe kettagolfipark

Maarjamäe kettagolfipark on avalik kettagolfiväljak Tallinnas Pirita linnaosas aadressil Purde 31b, umbes 10 min kaugusel Tallinna kesklinnast.

Park loodi 2015. aastal Ervin Kauri disaini järgi. Pargi ala on peamiselt tasane ning hõredalt puudega kaetud. Raskusaste on hinnatud kui „Soovitatav algajatele“. Väljaku kasutamine on tasuta.

Lähimad teised kettagolfipargid on Viimsi DiscGolfPark Lubja külas (18 rada)), Coolbet Järve Discgolfipark (18 rada)), Kurna DiscGolfPark Kurna külas (18 rada)) ja Discland aadressil Paldiski mnt 124B, Tallinn (18 rada)).

Rajad 
Väljakul on kokku 10 rada. Radade kogupikkus on 662 meetrit ning kogu ettenähtud visete arv 30.

Pildid

Viited 

Kettagolf
László Szabó (poliitik)

László Szabó (sündinud 16. veebruaril 1970 Budapestis) on Ungari poliitik ja spordifunktsionäär.

Szabó lõpetas 1994. aastal Budapesti Tehnikaülikooli transpordi masinaehituse teaduskonna ja 1996. aastal Budapestis asuva Riigijuhtimise Kõrgkooli. Töötas aastatel 1999–2002 Ungari Spordi ja Noorsoo Ministeeriumi alalise sekretäri asetäitjana. 2002. aastal oli Szabó Budapesti linnapeaks kandideeriva Pál Schmitti valimistaabi juht. 2006. aastal oli parlamendivalimistel erakonna Fidesz – Ungari Kodanike Ühendus valimiskampaania funktsionääre.

Szabó oli aastatel 2015–2019 Ungari Paraolümpiakomitee president ja on alates 2019. aastast Ungari Maleföderatsiooni president.

Välislingid
László Szabó FIDE andmebaasis

Ungari poliitikud
Ungari malefunktsionäärid
Sündinud 1970
Mõronivka

Mõronivka (ukraina Миронівка, vene Мироновка) on linn Ukrainas Kiievi oblastis, Mõronivka rajooni halduskeskus. Mõronivka asub Kiievist umbes 93 km lõunas.

Mõronivka sai alevi staatuse 1938. aastal ja linnaõigused 1968. aastal.

2012. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mõronivka elanikest ukrainlasi 95,33%, venelasi 3,65%, valgevenelasi 0,35% ja armeenlasi 0,18%.

Viited

Ukraina linnad
Kiievi oblast
Sándor Szerényi

Sándor Szerényi (29. september 1905 Budapest – 13. märts 2007 Budapest) oli ungari malefunktsionäär. Elas 101-aastaseks. 

Szerényi oli 1920. aastatel Ungaris illegaalsel parteitööl, mille eest istus aastatel 1927–1929 vangis. Pärast vabanemist suundus Nõukogude Liitu, kus aga arreteeriti 1932. aastal valesüüdistuse alusel ja mõisteti surma, mis asendati 10-aastase sunnitööga. Pärast vabanemist ei lastud teda kodumaale, sest Ungari oli Nõukogude Liiduga sõjajalal, vaid saadeti asumisele Gruusiasse. Sealt põgenes ta 1946. aastal, jõudes lõpuks Ungarisse. Oli partei- ja ühiskondlikul tööl. Aastatel 1959–1966 oli ta Ungari Sotsialistliku Töölispartei Keskkomitee ja 1970–1989 Keskrevisjonikomisjoni liige.

Szerényi oli kauaaegne Ungari Maleföderatsiooni president (1960–1989). Tema sõbralikud suhted parteijuht János Kádáriga (pärast 1956. aastat oli Szerényi Kádári sagedane mängupartner males), kes ka ise oli lühikest aega 1955. aastal maleföderatsiooni juht, mõjutasid oluliselt male arengut Ungaris.

Tunnustus
1989 – FIDE auliige

Välislingid
Foto. János Kádár õnnitlemas Sándor Szerényid seoses 80. sünnipäevaga. archivum.mtva.hu, 27. september 1985

Ungari malefunktsionäärid
Üle 100-aastased
Sündinud 1905
Surnud 2007
Géza Maróczy

Géza Maróczy (3. märts 1870 Szeged – 29. mai 1951 Budapest) oli ungari maletaja ja maleliteraat, rahvusvaheline suurmeister (1950). 

Maróczy hakkas maletama 15-aastaselt. Meistritaseme saavutas 1895. aastal Hastingsi kõrvalturniiril. Ta tuli ainu- või kaasvõitjaks mitmel turniiril, sealhulgas Monte Carlos (1902) ja Viinis (1908). Aprillis 1906 kohtus Maróczy New Yorgis valitseva maailmameistri Emanuel Laskeriga. Saavutati kokkulepe MM-tiitlimatši pidamise osas auhinnafondiga 2000 USA dollarit. Mõlemad osalised pidid tagatisena deponeerima 500 dollarit. Lasker tegi seda, Maróczy mitte ja matš jäigi pidamata.

Pärast esimest maailmasõda oli Maróczy parim saavutus esikoha jagamine 1923. aastal Karlsbadi turniiril (koos Aleksandr Alehhini ja Efim Bogoljubowiga). 

Maróczy osales Ungari võistkonna koosseisus kolmel ametlikul maleolümpial (1927, 1930, 1933) ja ühel mitteametlikul maleolümpial (1936). Kõigil kordadel mängis ta võistkonna esimesel laual. Ungari tuli 1927. aastal esimeseks, 1930. aastal teiseks ja 1933. aastal viiendaks. 1936. aastal mitteametlikul maleolümpial Münchenis tuli Ungari esimeseks (66-aastane Maróczy mängis esimest lauda).

Maróczy oli naiste maailmameistri Vera Menchiku juhendajaid. 1935. aastal oli ta kohtunikuks MM-tiitlimatšil Aleksandr Alehhini ja Max Euwe vahel. Avaldanud üle kümne malealase raamatu.

1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Varasemate maleliste saavutuste eest anti nimetus 12 maletajale, nende seas ka 80-aastasele Maróczyle.

Välislingid

Geza Maroczy / Robert Rollans vs Viktor Korchnoi. chessgames.com, 23. juuni 2016
Nearly a challenger. en.chessbase.com, 4. märts 2020

Ungari maletajad
Ungari malekohtunikud
Maleliteraadid
Sündinud 1870
Surnud 1951
Utena rajoon

Utena rajoon (leedu Utenos rajono savivaldybė) on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus  endise Utena maakonna aladel.

Rajooni pindala on 1229 km². 2020. aasta seisuga elas seal 37 179 inimest.

Rajoon moodustati 1950. aastal, tänapäevastes piiridest on aastast 1984. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Daugailiai, Kuktiškėse, Leliūnai, Saldutiškise, Sudeikiai, Tauragnai, Užpaliai, Utena ja Vyžuonose vald. Eraldi üksuse moodustab veel Utena linn, mis moodustab eraldisesiva valla.

Halduskeskus on Utena linn. Teised tähtsamad asulad on Daugailiai, Kuktiškėse, Leliūnai, Saldutiškise, Sudeikiai, Tauragnai, Užpaliai ja Vyžuonose alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 96,01% leedulased, 2,29% venelased, 0,53% poolakad, 0,18% ukrainlased, 0,14% valgevenelased, 0,05% lätlased, 0,03% tatarlased, 0,02% sakslased ja 0,75% oli teistest rahvustest.

Rajooni suurimad jõed on Šventoji jõgi ja Vyžuona. Rajoonis on 185 järve, neist suuremad on  Alaušas, Indrajai, Tauragnas ja Utenas. Osaliselt ulatub sinna ka Aisetas. Rajoon jääb Aukštaičia kõrgustikule. Kõrgeim koht on Taurapilise linnamägi (246 m).

Rajooni territooriumile jäävad osaliselt Aukštaitija rahvuspark ja Labanorase regionaalpark.

Välislingid 

 Rajooni koduleht (leedu keeles)

Leedu omavalitsused
2012. aasta maleolümpia

40. maleolümpia (inglise keeles 40th Chess Olympiad) oli 2012. aastal İstanbulis FIDE egiidi all peetud maleolümpia. 

Maleolümpia peeti 28. augustist kuni 9. septembrini 2012 İstanbulis. Lahtises kategoorias osales 157 võistkonda, naiste kategoorias 127 naiskonda (korraldajariiki Türgit esindasid kolm võistkonda ja kolm naiskonda). Mängiti ajakontrolliga 90 minutit 40 käigule, pärast mida anti 30 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta. 

Maleolümpia peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Panagiόtis Nikolόpoulos (Kreeka). Turniiridirektori ülesandeid täitis Ali Nihat Yazıcı (Türgi).

Maleolümpia medalistid
Lahtises kategoorias:   Armeenia,   Venemaa,   Ukraina
Naiste kategoorias:   Venemaa,   Hiina,   Ukraina

Eesti esinemine maleolümpial
Eesti võistkond (esimesel laual Pavel Vorobjov) sai 80. koha, naiskond (esimesel laual Monika Tsõganova) 36. koha.

Välislingid

Olympiad Istanbul 2012 Open. chess-results.com
Olympiad Istanbul 2012 Women. chess-results.com

Maleolümpiad
 İstanbul
2012. aasta spordis
2010. aasta maleolümpia

39. maleolümpia (inglise keeles 39th Chess Olympiad) oli 2010. aastal Hantõ-Mansiiskis FIDE egiidi all peetud maleolümpia. 

Maleolümpia peeti 21. septembrist kuni 3. oktoobrini 2010 Hantõ-Mansiiskis. Lahtises kategoorias osales 148 võistkonda, naiste kategoorias 115 naiskonda (korraldajariiki Venemaad esindasid viis võistkonda ja kolm naiskonda). Mängiti ajakontrolliga 90 minutit 40 käigule, pärast mida anti 30 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta. 

Maleolümpia peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Sava Stoisavljevic (Serbia), tema asetäitja Ašot Vardapetjan (Armeenia). Turniiridirektori ülesandeid täitis Kalmõkkia Vabariigi Maleföderatsiooni president Valeri Bovajev.

Maleolümpia medalistid
Lahtises kategoorias:   Ukraina,   Venemaa I,   Iisrael
Naiste kategoorias:   Venemaa I,   Hiina,   Gruusia

Eesti esinemine maleolümpial
Eesti võistkond (esimesel laual Kaido Külaots) sai 26. koha, naiskond (esimesel laual Tatjana Fomina) 54. koha.

Välislingid

39th Olympiad Khanty-Mansiysk 2010 Open. chess-results.com
39th Chess Olympiad 2010 Women. chess-results.com

Maleolümpiad
 Hantõ-Mansiisk
2010. aasta spordis
2008. aasta maleolümpia

38. maleolümpia (inglise keeles 38th Chess Olympiad) oli 2008. aastal Dresdenis FIDE egiidi all peetud maleolümpia. 

Maleolümpia peeti 13.–25. novembril 2008 Dresdenis. Lahtises kategoorias osales 146 võistkonda, naiste kategoorias 111 naiskonda (korraldajariiki Saksamaad esindasid kolm võistkonda ja kolm naiskonda). Mängiti ajakontrolliga 90 minutit 40 käigule, pärast mida anti 30 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta. 

Maleolümpia peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Ignatius Leong (Singapur), tema asetäitja IA Klaus Deventer (Saksamaa). Turniiridirektori ülesandeid täitis IA Horst Metzing (Saksamaa).

Maleolümpia medalistid
Lahtises kategoorias:   Armeenia,   Iisrael,   Ameerika Ühendriigid
Naiste kategoorias:   Gruusia,   Ukraina,   Ameerika Ühendriigid

Eesti esinemine maleolümpial
Eesti võistkond (esimesel laual Kaido Külaots) sai 33. koha, naiskond (esimesel laual Monika Tsõganova) 32. koha.

Välislingid

38th Olympiad Dresden 2008 Open. chess-results.com
38th Chess Olympiad 2008 Women. chess-results.com

Maleolümpiad
 Dresden
2008. aasta spordis
Kerr Kriisa

Kerr Kriisa (sündinud 2. jaanuaril 2001) on Tartust pärit Eesti korvpallur.

Kriisa on 189 cm pikk ja kaalub 77 kg. Ta isa on korvpallur Valmo Kriisa.

Kriisa alustas mängimist Erkmaa korvpallikoolis ja liitus 15-aastaselt Tartu Ülikooli korvpallimeeskonnaga. 

2017. aastal sõlmis ta lepingu Brose Bambergiga ja 2018. aastal lepingu Kaunase korvpalliklubi Žalgirisega. Euroliiga debüüdi tegi ta 18-aastaselt 25. oktoobril 2019, mängides Žalgirise meeskonnas ja visates mängu jooksul ka ühe punkti. 

2020 siirdus ta õppima Ameerika Ühendriikidesse Arizona Ülikooli, et mängida NCAA korraldatavas üliõpilasliigas osalevas Arizona Wildcatsi meeskonnas. Kerr Kriisa on mänginud Eesti U16 koondises, U18 koondises ja kuulub ka Eesti korvpallikoondisse.

Viited 

Eesti korvpallurid
Sündinud 2001
Viitna loodusõpperada

Viitna loodusõpperada on õpperada, mis asub Viitna maastikukaitsealal, Lääne-Viru maakonnas. Rada algab Viitna Pikkjärve põhjakaldalt viib kõigi kolme järve äärde ning tutvustab jääaja kujundatud pinnavorme, nende teket ning seal kasvavaid metsakooslusi. Õpperajal on 27 huvipunkti. Rada tähistavad valged märgid puudel, mille keskel on roheline triip. Samuti asub rajal 3 infotahvlit, 28 infoalust, märjemates kohtades laudrada, vaateplatvorm, purre, 2 kuivkäimlat ja 4 prügikasti.

Viitna õpperaja huvipunktid 

 Viitna Pikkjärv - kaitset vääriv haruldus
 Liivik - pilk jääajajärgsesse aega
 Viitna Pikkjärve põhjakaldal põles 2006. a suvel mets
 Sürjametsa taimed – igaühel oma kasv
 Sürjametsa taimed püüavad valgust
 Lavamõhn on lameda laega küngas
 Vaigutamine – endisaegne metsakasutusviis
 Lavamõhnal kasvab palumets
 Sulglohk - jääpanga puhkease
 Viitna mõhnastik
 Surnud puud on täis elu
 Oos tekkis liustikupraos voolanud jões
 Kuusk ja sarapuu taluvad varju
 Järvest on saanud raba
 Kuulsad ja kummalised rabataimed
 Madalsoo – vesine ja liigirikas
 Nabudi järv
 Liivastel setetel kasvab nõmmemännik
 Viitna – jäiste mõjutuste maastik
 Järvede teke ja muutumine
 Roomav öövilge – järvemägede orhidee
 Järvesopid kasvavad kinni
 Viitna Pikkjärves kasvavad kaitsealused taimed
 Vesilobeelia – Viitna Pikkjärve uhkus ja haruldus
 Miks on Pikkjärve kohta nii palju keelde?
 Viitna – tähtis risttee läbi aegade
 Linajärv

Kohalesõitmise õpetus 
Tallinn-Narva mnt (tee E20) 73. km, Viitnal, pöörata paremale Kadrina suunas. Sõita 1 km, kuni näete paremal Viitna maastikukaitseala infotahvlit. Selle vastast keerab tee parklasse. Raja märgistus algab parklast. Viitnale saab minna ka ühistranspordiga, Viitna bussipeatusest on raja algusse 1 km. Peatusrest minna veidi maad Narva poole ja siis keerata paremale Kadrina teele. 1 km pärast pöörata infotahvli juurest rajale.

Eesti õpperajad
Lääne-Viru maakond
Taraštša

Taraštša (ukraina Тараща) on linn Ukrainas Kiievi oblastis, Taraštša rajooni halduskeskus. Taraštša asub Kiievist umbes 103 km lõunas.

Taraštšat on esmamainitud 1709. aastal, linnaõigused sai 1793. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Taraštša elanikest ukrainlasi 96,94%, venelasi 2,35%, armeenlasi 0,20% ja valgevenelasi 0,19%.

Viited

Ukraina linnad
Kiievi oblast
Werner Fasslabend

Werner Fasslabend (sündinud 5. märtsil 1944 Marcheggis Alam-Austrias) on Austria jurist ja poliitik, ta on Austria Rahvapartei liige. Ta oli aastatel 1990–2000 Austria kaitseminister.

Ta sündis aastal 1944 Marcheggis Gänserndorfi ringkonnas Alam-Austrias. Ta õppis aastatel 1963–1964 Wilbrahamis Massachusettsis inglise, prantsuse ja hispaania keelt ning ajalugu. Seejärel õppis ta aastatel 1964–1970 Viini Ülikoolis õigusteadust; aastal 1970 promoveeriti ta õigusteaduse doktoriks.

Ta alustas oma poliitilist karjääri Marcheggis Austria Rahvaparteis ja Austria töötajate ametiühingus.

Ta oli 17. detsembrist 1990 kuni 4. veebruarini 2000 Austria kaitseminister.

Austria poliitikud
Austria juristid
Kaitseministrid
Sündinud 1944
Boriss Pjankov

Boriss Pjankov (sündinud 28. mail 1935 Sverdlovskis) on endine Nõukogude Liidu ja Venemaa sõjaväelane (kindralpolkovnik, 1988). 1991. aastal oli ta viimane Nõukogude Liidu tsiviilkaitse ülem.

Nõukogude Liidu tsiviilkaitse koosseis
Punatähe ordeni kavalerid
Sündinud 1935
Heli Pikk

Heli Pikk (neiuna Heli Raadik; sündinud 24. aprillil 1958 Loksal) on Eesti Rahvusringhäälingu arhiivide juhataja. 

Ta on lõpetanud 1976. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna matemaatika erialal.

Ta juhtis aastatel 1993–2007 Eesti Raadio fonoteeki.

Alates 1994. aastast on ta International Association of Sound and Audiovisual Archives (IASA)  liige ning alates 2010. aastast Eesti Veebiarhiveerimise Nõukoja liige.

Lisaks arhiivitööle on ta koostanud koos Heli Teedlaga kogumikud: 

 MC: Lihtsalt Nostalgia (Eesti Rocki lapsepõlv); 70ndate tantsusaalides; Simmanilood;
 CD: Raimond Valgre/Mul meeles veel; Eesti Raadio meeskvartett; Georg Ots Antoloogia; Dirigeerib Peeter Saul, Dirigeerib Eri Klas, Dirigeerib Tarmo Leinatamm; Sul laulan Tallinn; Eesti 30ndad; Eesti 50ndad; Eesti 60ndad; Laste sünnipäev; Eesti Kullafond – Tõnis Mägi, Tarmo Pihlap, Mati Nuude, Ivo Linna; Vello Orumets. 

On koostanud CD kogumikud: 

Eesti rocki lapsepõlv; Eesti folgi noorusaeg I; Nõukogude Eesti POP; Estraadiklassika; Laula mu laulu; Eesti 70ndad; Eesti 80ndad; Eesti 90ndad; 100 armastatud eesti laulu; Kõige kallimale; Eesti Kullafond – Gunnar Graps, Silvi Vrait, Joel Friedrich Steinfeldt, Alo Mattiisen, Karl Madis, Mait Maltis, Heli Lääts, Helgi Sallo, Heidy Tamme, Kihnu Virve, Erich Krieger, Uno Kaupmees, Jüri Pärg, Nemo, Ervin Lillepea, Reet Linna, Tundmatu Ivo Linna; Palderjan; Laine, Sulev Nõmmik. 

Korraldanud koos Heli Teedlaga 19. aprillil 1995 eesti muusikute kokkutuleku „Eesti biitmuusika 30“, millest on tehtud telesaade "Kuniks elu: Eesti beat 30".

Tunnustus 
2001 – Eesti Raadio aastapreemia suurprojekti "Georg Ots  - Anthology" produtseerimise eest
2015 – Felix Moori tänuauhind
2015 – ERRi aastapreemia hea pikaajalise töö eest
2018 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 

Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1958
Mark Trivas

Mark Adolfovitš Trivas (vene keeles Марк Адольфович Тривас; 20. märts (vkj 7. märts) 1908 Peterburi – 26. veebruar 1977 Moskva) oli Nõukogude Liidu literaat ning estraadi- ja tsirkusekunsti näitekirjanik.

Trivas sündis arsti perekonnas. 1930. aastal lõpetas Leningradi Stsenaristide Instituudi juures Kõrgemad Kunstiteadusalased Kursused. Kirjanduslikku tegevust alustas 1920. aastatel. Suures Isamaasõjas sõdis rindel. 1944. aasta suvel autasustati teda pealetungioperatsiooni käigus agitatsiooni- ja propagandatöö eest Punatähe ordeniga. Pärast sõda jätkas Trivas estraadi- ja tsirkusekunsti näitekirjanikuna. Kirjutas ka estraadi- ja tsirkusekunsti teooriaalaseid artikleid.

1966. aastal avaldas Trivas mustkunsti ajaloo ülevaate "Muistsetest maagidest tänapäeva illusionistideni" (koos Aleksandr Vadimoviga). 1971. aastal kirjutas eessõna armeenia mustkunstniku Haruthjun Hakobjani (1918–2005) raamatule "Всё о фокусах".

Teosed
Вадимов А.А., Тривас М.А. "От магов древности до иллюзионистов наших дней". М.: Искусство, 1966 (308 lk); täiendatud trükk 1979 (271 lk)
Сатира и юмор на эстраде. Формы произведений и литературные приемы. М.: Искусство, 1973, (136 lk)

Tõlked eesti keelde
A. Vadimov, M. Trivas. "Muistsetest maagidest tänapäeva illusionistideni". Eesti Raamat: Tallinn, 1971 (290 lk)

Viited

Näitekirjanikud
Nõukogude Liidu literaadid
Mustkunstist kirjutavad literaadid
Sündinud 1908
Surnud 1977
Mariano Gálveze Ülikool

Mariano Gálveze Ülikool (Universidad Mariano Gálvez) on ülikool, mis asub Guatemala linnas Guatemalas.

Ülikooli õppekeel on hispaania keel. Ülikool on asutatud aastal 1966. 

Ülikool on nimetatud José Mariano Gálveze (1794–1862) järgi, kes oli Guatemala riigipea aastail 1831–1838 ning oluline hariduse edendaja ja haridussüsteemi reformija.

Ülikoolid
Guatemala
Aleksandr Vadimov

Aleksandr Aleksejevitš Vadimov-Markellov (vene keeles Александр Алексеевич Вадимов-Маркеллов; sünninimi Aleksandr Aleksejevitš Markellov; varasem esinejanimi Aleksandr Vadimov; hilisem esinejanimi Alli-Vad (Алли-Вад); 30. juuni (vkj 17. juuni) 1895 Podvjazje, Nižni Novgorodi kubermang – 5. märts 1967 Moskva) oli Nõukogude Liidu mustkunstnik ja literaat. 

Vadimov-Markellov sündis mõisavalitseja perekonnas. Õppis 1927. aastal mustkunsti Berliinis Maagiliste Kunstide Akadeemias. Naasnud Nõukogude Liitu, hakkas esinema esinejanime Alli-Vad all. Ta töötas tsirkuses kuni pensionile minekuni 1956. aastal. Kirjutas pensionipõlves mitu raamatut mustkunstist.

Teosed
А. А. Вадимов «Фокусы на клубной сцене». Профиздат. 1959 г.
А. А. Вадимов(Алли-Вад) "Искусство фокуса". Издательство Искусство Москва. 1959 г.
Вадимов А.А., Тривас М.А. От магов древности до иллюзионистов наших дней. М.: Искусство, 1966 (308 lk); täiendatud trükk 1979 (271 lk)

Tõlked eesti keelde
A. Vadimov, M. Trivas. "Muistsetest maagidest tänapäeva illusionistideni". Eesti Raamat: Tallinn, 1971 (290 lk)

Välislingid

Вадимов-Маркеллов Александр Алексеевич. magicpedia.ru

Nõukogude Liidu mustkunstnikud
Nõukogude Liidu tsirkuseartistid
Nõukogude Liidu literaadid
Mustkunstist kirjutavad literaadid
Sündinud 1895
Surnud 1967
Saldutiškis

Saldutiškis on alev Leedus Utena rajoonis, Saldutiškise valla halduskeskus. Alev asub Labanorase laane servas. 

Saldutiškises on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Saldutiškise mõisa park ja sealne aastal 1928 ehitatud katoliku kirik.

Elanikkond

Ajalugu 

Saldutiškise mõisast pärinevad esimesed teated XVIII sajandi lõpust. Küla tekkis selle juurde XIX sajandi lõpus, mil sealsete mõisnike initsiatiivil valmis Pastavy-Panevėžysi raudtee. Metsane piirkond ei aidanud piirkonna arengule kaasa, aastal 1890 oli külas vaid üksainus maja. Aastail 1899-1900 rajasid Zakopanest pärit ehitustöölised külla Zakopane stiilis kahekorruselise jaamahoone, mis põles aastal 1928 maha.

Tol perioodil oli sealseks mõisnikuks insener Boleslovas Jaloveckis, kes rajas mõisa pargi ja alevi dendropargi. Tema eestvedamisel rajati kujunevasse asulasse alleed, kus kasvasid must pappel ja pärn. Ka lõi ta sealsetesse metsadesse lehisekvartaleid. Aastal 1918 sai sealse mõisa omanikuks tema poeg Mieczysław Jałowiecki, kes töötas Vilniuse Maapangas mõisade maksustajana. Oma tööülesannete täitmisel lõi ta akvarellmaale ligi 1500-st selle perioodi Poola alade mõisadest.

Asulast sai alev esimese maailmasõja ajal, mil piirkonna okupeerinud Saksa väed muutsid selle kohaliku kreisi halduskeskuseks. Sellele vaatamata oli aastal 1923 alevis ainult 8 maja. Aastal 1926 loodi sealse alevi ümbrusse kihelkond, mille tarbeks valmis aastal 1928 ka kirik (mõisa juures asus juba eelnevalt kabel). Saldutiškises olid nii metsamajand kui ka metskond. Kolmekümnendatel aastatel hakkas asula arenema, kui sinna rajati saekaater. Sellega seoses elektrifitseeriti nii alev kui ka ümbruskonna külad, sillutati sealsed tänavad, asutati sinna põllumajandusseltsi kool.

Saldutiškise alev kannatas nõukogude võimu kehtestamisel rängalt. Sealt küüditati aastal 1941 viis vagunitäit inimesi, sealhulgas ka kõik alevi juudid. Maha põlenud jaamahoone asemele pandi vana kitsarööpmelise raudtee vagun, mis toimis jaamahoonena XX sajandi üheksakümnendate aastateni. Aastal 2003 Saldutiškise raudteejaam suleti.

Aastal 1944 põles sealne häärber maha. XX sajandi lõpuaastatel rajati selle varemetesse uus pastoraat.

Viited

Välislingid 

Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
Alev portaalis vietoves.Lt

Utena rajoon
Leedu alevid
Sudeikiai

Sudeikiai on alev Leedus Utena rajoonis, Sudeikiai valla halduskeskus. Alev asub Utenast kirdes Alaušase järve lõunakaldal. 

Sudeikiais on põhikool, postkontor, kultuurikeskus (vanas malemajas) ja raamatukogu. Alevis on kämping. Vaatamisväärsusteks on kolm lohukivi ja sealne aastal 1825 ehitatud katoliku kirik.

Elanikkond

Ajalugu 

Sudeikiaid on esmakordselt mainitud aastal 1592 kui Bikuškise mõisale kuuluvat küla. XVIII sajandil rajas Degsnysi mõisnik selle läheduse, praeguse surnuaia juurde, kõrtsi. Kõrtsi juures asus ka kabel, mis aastal 1800 välgulöögist süttis ja maha põles. Alevi staatuse sai Sudeikiai aastal 1779. Aastal 1806 asuti alevisse ehitama kirikut, mis valmis aastal 1825. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Судейки või Содейки[.

XIX sajandi teisel poolel avati Sudeikiais kihelkonnakool. Alevi elanikud osalesid jaanuariülestõusus, seetõttu kustutati novembris 1863 asula alevite nimestikust. 

Aastal 1915 sündis Sudeikiais Leedu eksistentsialistlik filosoof Juozas Girnius.

Viited

Välislingid 

 Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
Alev portaalis vietoves.Lt

Utena rajoon
Leedu alevid
Puitmööbli restaureerimine ja konserveerimine

Puitmööbli restaureerimine ja konserveerimine on tegevuste kogum, mille eesmärk on ajaloolise ja isikliku väärtusega puitmööbli säilimise tagamine. 

Ametliku kultuuripärandi puhul võtab selle tegevuse tavaliselt läbi atesteeritud konservaator-restauraator. 

Mööbli restaureerimise ja konserveerimise võib jagada kaheks üldiseks valdkonnaks: struktuur ja viimistlus. Struktuur on üldiselt seotud puiduga ja seda saab jagada täispuiduks, liimpuiduks ja spoonitud puiduks. Mööbli viimistlus võib olla läbipaistmatu või läbipaistev. Mööbel on olnud inimühiskonna lahutamatu osa. Vana- ja antiikmööblit saab konserveerida või restaureerida, nii et ka tulevased põlvkonnad saaksid seda nautida kultuurilistel, hariduslikel ja isiklikel eesmärkidel. Mööbli restaureerimise ja konserveerimise tehnikate mõistmiseks on palju asutusi ja juhendeid, mis aitavad mõista, milliseid tehnikaid tuleb mööbli restaureerimisel ja konserveerimisel kasutada.

Konserveerimine 
Smithsonian Institute’i andmetel koosneb mööbli konserveerimine kolmest etapist:
 halvenemise minimeerimine (säilitamine);
 artefaktide konsolideerimine (stabiliseerimine) nii, nagu need on praegu olemas;
 olemasoleva kahju parandamine / asendamine (hüvitamine või taastamine).

Ennetav konserveerimine on siin mööblihooldusega tunnustatud konserveerimise vorm. Ameerika ajaloo- ja kunstiteoste kaitse instituut teavitab, et mööblilt vana viimistluse eemaldamine ja uuesti viimistlemine pole enam tavapraktika. Originaalviimistlus on ajaloolise mööbli terviklikkuse oluline osa. Viimistluskiht pakub uurijatele olulist teavet ja on osa objekti ajaloost ning kui see on eemaldatud, ei saa seda taastada. Pinnaviimistluse eemaldamist ja asendamist peetakse viimaseks võimaluseks pärast muude kaitsemeetodite ebaõnnestumist. Konservaator hoiab ära kunstiteoste kadumise või eesmärgi kaotamise, analüüsides samas objekti ajalugu ja muutmise põhjusi.

Restaureerimine 
Antiikesemete restaureerimine võib olla vaevaline protsess, kui eesmärk on täielik autentsus. Konservaatorite jaoks on autentne materjal eseme tegelik originaalmaterjal. Näiteks: originaalse polstriga tool, isegi kui see on pleekinud ja rebenenud, on konservaatori jaoks autentne ja omab ajaloolist väärtust. Sama tooli saab taastada, andes sellele uueväärse algupärase välimuse, kasutades originaaliga sarnase koemustri ja värviga asenduskangast ning ajastutruid polstritöö materjale ja võtteid – nii taastatud tool on teise autentsuse esindaja.

Viited

Mööblitööstus
Restaureerimine
Jean-Eugène Robert-Houdin

Jean-Eugène Robert-Houdin (sünninimi Jean-Eugène Robert; 7. detsember 1805 Blois, Loir-et-Cheri departemang – 13. juuni 1871 Saint-Gervais-la-Forêt, Loir-et-Cheri departemang) oli prantsuse mustkunstnik ja literaat.

Robert-Houdin oli mustkunsti ajaloos eredamaid kujusid. Ta oli silmapaistav artist, uute trikkide leiutaja ja suur organisaator.

Robert-Houdin sündis kellassepa perekonnas. Õppis ka ise kellasepaks. 1930. aastal abiellus Pariisi kellasepa tütre Josèphe Cecile Houdiniga ja asus äia juurde tööle. Töö võimaldas tal tegeleda lemmikaladega – mehaaniliste mänguasjade ja automaatide (automaton'''ide) konstrueerimisega ja mustkunstiga. Saanud oma sõbralt krahv Charles de l'Escalopier'lt 15 000 franki finantsilist toetust avas ta 1845. aastal Pariisis Rue de Valois'l 200 kohaga illusiooniteatri (Robert-Houdini teater), millest sai Pariisi kõrgkihi meeliskoht. 

Mälestuse jäädvustamine
1998. aastal avati Blois's muuseum – Robert-Houdini illusioonimaja (Maison de la Magie Robert-Houdin'').

Teosed
Confidences d'un prestidigitateur, une vie d'artiste, 2 vol., 1858 
Les Tricheries des Grecs dévoilées ; l'art de gagner à tous les jeux, 1861
Le Prieuré, organisations mystérieuses pour le confort et l'agrément d'une demeure (1867) 
Note sur de nouveaux instruments propres à l'observation des divers organes de l'œil ainsi qu'à la manifestation des images entoptiques (1867)
Confidences et révélations, 1868 
Comment on devient sorcier : les secrets de la prestidigitation et de la magie, 1871
Magie et physique amusante, 1877

Film
1896. aastal lõi Georges Méliès lühitummfilmi "Escamotage d'une dame au théâtre Robert-Houdin" ('Daami haihtumine Robert-Houdini teatris').

Viited

Välislingid

Mustkunstnikud
Mustkunstist kirjutavad literaadid
Prantsusmaa inimesed
Sündinud 1805
Surnud 1871
Elgi Kose

Elgi Kose (neiupõlvenimi Elgi Piig; sündinud 26. augustil 1945) on pikaajaline Ugala teatri töötaja.

Haridus 

 1962 Abja Keskkool

Töökohad 

 1964–69 Ugala teatri inspitsient
 1969–71 Ugala teatri juuksur, grimeerija
 1971–2005 Ugala teatri inspitsient

Rollid Ugalas 
Elgi Kose on ka mänginud kaasa erinevates lavastustes.

 Vizma (Priede Öised mõtted, 1965)
 Osaline (Rainise Puhu, tuul! 1966)
 Marju (Rannamaa ja Satsi Kasuema, 1966)
 Osaline (Tammsaare ja Särevi Elu ja armastus, 1968)
 Proua Udras (Brigadere Naiste sõda saatanaga, 1974)
 Osaline (Lācise ja V. Sauleskalnsi Kaluri poeg, 1976)
 Adelaide (Dostojevski ja Pētersonsi Idioot, 1976)
 Kassimamma (D. Normeti Pahupidipolka, 1977)
 Proua Meeli (Tammsaare Lunastus, 1977)
 Khetino (Tšhaidze Otsustav hetk, 1979)

Isiklik 
Ta on abielus Enn Kosega.

Tunnustus 

 1985 Eesti NSV Teatriliidu tehnilise töötaja auhind
 1999 Eesti Teatriliidu tehnilise töötaja auhind

Viited 

Eesti teatritegelased
Sündinud 1945
Cromatico

"Cromatico" (itaalia keeles 'kromaatiline') on Tallinna lauluväljakul asuv püsiv monument. Seda tuntakse ka Chromaticu, Kõlakoja, Oreli ja Tuulekoja nimega. Lauluväljaku pargialal asuv heliskulptuur "Cromatico" on akustiline installatsioon.

Rajamine 
"Cromatico" ehitati 2011. aastal Euroopa kultuuripealinn Tallinna eriprojektina. Teostaja rahastaja oli Nordecon Betoon koostöös Euroopa kultuuripealinna "Tuned city Tallinn" projektiga. Monumendi arhitekt on uruguaylane Rosario Nuin ja autor saksa kunstnik Lukas Kühne. Autor peab oluliseks installatsiooni koha peale vaatama minemist, sest siis on sellel suurem mõju. Monument on Kühne arvates hea näide sellest, kuidas iga ruumi on võimalik kõlama panna. Autor on loonud sarnase monumendi, "Cromatico" väiksema õe "Tvisögur" ka Islandile.

Autor 
Lukas Kühne on saksa heliskulptor, keda tuntakse tänu tema loodud helile reageerivatele betoonkambritele. Kühne on loonud skulptuure ja monumente Eestis, Soomes, Islandil, Saksamaal ja Uruguays. Kõige kuulsamad tööd on 2011. aastal avatud "Cromatico" Tallinnas, 2012. aastal valminud "Tvisögur" Seyðisfjörðuris Islandis ja 2014. aastal loodud "Organum" Hailuotos Soomes.

Kontseptsioon 
"Cromatico" koosneb 12 betoonkambrist, mis kõik koos kujutavad klaveri ühe oktavi ulatuses noote. Monument on ehitatud betoonist ning on 30 kuupmeetri suurune. Visuaalselt kujutab installatsioon klaveri musti ja valgeid klahve. Nagu ka klaveril, on monumendil igal klahvil ehk betoonkambril oma helikõrgus. Igale helile on kambri laes vastava noodi tähis vahemikus F–E. Kambri mõõtmed on võetud inimese proportsioonidest. Kõige madalam kamber on noodil E (164 Hz) – 2,21 meetrit ja kõrgeim noodil F (88 Hz) – 4,04 meetrit. "Cromatico" aitab tunnetada, kuidas ümbritsev keskkond vastu kajab, sõltuvalt helikõrgusest ja ruumi suurusest. Monument on sobiv atraktsiooni igas vanuses külastajale. Seal saab laulda, mängida ja kambrist kambrisse kõndida.

Auhinnad 
 2011 – Eesti Betooniühingu aasta betoonehitise auhind

Allikad 
 "Cromatico". Tallinna Lauluväljak
 Heliskulptuur "Cromatico". Puhka Eestis
 Pildigalerii

Välislingid
 "Organum"
 Tvisöngur
Vyžuonos

Vyžuonos on alev Leedus Utena rajoonis, Vyžuonose valla halduskeskus. Alev asub Dusyna jõe ääres 143 ha suurusest Lydekise järvest loodes. 

Vyžuonoses on põhikool, postkontor ja kultuurimaja.  Alevis asub metsatööstus. Vaatamisväärsusteks on vana juudi kalmistu, endise Vyžuonose mõisa hooned ja sealne aastal 1406 ehitatud katoliku kirik. Alevi juures asub Vyžuonose lohukivi.

Elanikkond

Nimi 

Alevile on kohaliku legendi järgi andnud nime paganlik nastikute jumal Vyžas.  Sealse kiriku müürides on ka vana nastikute ja päikese kultuse tähis - kivi, millel on kujutatud Vyžase pea. Tõenäolisemalt on aga tegemist hüdronüümiga, sest alevi lähistel voolab  Vyžuona jõgi.

Ajalugu 

Vyžuonosest on esimesed teated XV sajandi algusest. Kirik ehitati sinna aastal 1406.  Sealne alev kuulus Radziwillidele. 

XVI–XVII sajandil tülitsesid sealsed katoliiklased ja kalvinistid nelja aastakümne kestel õiguse pärast sealset kirikut kasutada.  Põhjasõja ajal põletasid rootslased pea kogu alevi maha.  XVIII sajandil avati alevis kihelkonnakool. Vyžuonose elanikud osalesid aktiivselt novembriülestõusus. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Вижуны. 

1. juunil 1919 toimus alevi juures lahing enamlaste ja Leedu vägede vahel. Nõukogude perioodil oli Vyžuonos kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Tuntud elanikke 

Mykolas Masiulis – Knygnešystė tegelane
Mykolas Januškevičius – Leedu publitsist
Vytautas Jurgis Dičius – Leedu arhitekt
Bronius Radzevičius – Leedu kirjanik

Viited

Välislingid 

Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
Alev portaalis vietoves.Lt

Utena rajoon
Leedu alevid
Mikael Damberg

Lars Mikael Damberg (sündinud 13. oktoobril 1971 Solnas) on Rootsi poliitik, ta on Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei liige. Ta oli aastatel 2014–2019 Rootsi ettevõtluse ja innovatsiooni minister. 21. jaanuarist 2019 on ta Rootsi siseminister.

Ta lõpetas aastal 2000 Stockholmi Ülikooli avaliku halduse alal.

Ta on aastast 2002 Riksdagi liige. 23. veebruarist 2012 kuni 3. oktoobrini 2014 oli ta sotsiaaldemokraatide liider Riksdagis.

Ta oli 3. oktoobrist 2014 kuni 21. jaanuarini 2019 Rootsi ettevõtluse ja innovatsiooni minister.

21. jaanuarist 2019 on ta Rootsi siseminister.

Rootsi poliitikud
Siseministrid
Sündinud 1971
Termid

Thermae (kreeka k. θερμός thermos, "kuum") ja balneae (kreeka k. βαλανεῖον balaneion) olid kümblusasutused peamiselt Vana-Roomas. Thermae viitab tavaliselt suurtele keisririigi termidele, balneae´d olid väiksemad, avalikud või erasektoris olevad suplusasutused, mis eksisteerisid rohkearvuliselt üle kogu Rooma.

Thermoid, balneae, balineae, balneum ja balineum võib tõlkida kui "vann" või "vannid", kuigi ladina allikad eristavad nendes terminites erinevusi. 

Avalikud termid koosnesid kolmest põhiruumist:  caldarium (kuum vann), tepidarium (soe vann) ja frigidarium (külm vann). Mõnedes termides esinesid ka erinevad saunad: sudatorium - niiske aurusaun ja laconicum - kuuma õhu saun. 

Lisaks olid termide osaks veel palestra-sprodiväljak, apodyterium- rõivistu, natatio-ujumisbassein.
Ermer Merivee

Ermer Merivee (5. jaanuar 1941 – 3. juuni 1972) oli eesti bioloog, entomoloog.

Ta lõpetas 1960. aastal Tõrva Keskkooli ja 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna. Seejärel töötas ta Zooloogia ja Botaanika Instituudis. Ta kaitses väitekirja 1972. aastal.

Teoseid
Merivee, Ermer 1970. Putukate intelligentsusest. Looduse kalender 1970.
Merivee, Ermer; Remm, Hans 1973. Mardikate määraja. Tallinn: Valgus.

Viited

Eesti entomoloogid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1941
Surnud 1972
Juozas Paškevičius

Juozas Paškevičius (sündinud 24. juulil 1924 Anykščiai rajoonis) on leedu geoloog.

Elulugu 
Juozas Paškevičius lõpetas aastal 1943 Vepriais põllumajanduskooli. Edasi suundus ta Vilniusse õppima sealses aiandusliku kallakuga keskkoolis, kuid rinde lähenemine katkestas ta edasised õpingud. Aastal 1945 suundus ta Musninkaisse, kus asus tööle agronoomina. Aastail 1947–1948 töötas ta Vilniuse aiandustrustis aednikuna.

Juozas Paškevičius lõpetas 1952. aastal Vilniuse Riikliku Ülikooli geoloogia erialal. Õpingute kõrvalt töötas ta ülikooli juures vanemlaborandina ja abiellus, aastal 1951 sündis poeg Algimantas, aastal 1956 tütar Jūratė. Aastal 1958 sai temast geoloogia ja mineraloogia kandidaat. Aastal 1973 sai ta doktorikraadi. 

Aastast 1969 juhatas ta Leedu alade stratigraafia komisjoni. Aastal 1972 oli ta Vilniuse Riikliku Ülikooli geoloogiamuuseumi kuraator. Aastail 1973–1990 oli ta Vilniuse Ülikooli geoloogia ja mineraloogia kateedri professor. Aastail 1980–2002 tegeles ta ajakirja Geologija väljaandmisega.

Teadustöö

Juozas Paškevičiuse põhiline panus oli Ordoviitsiumi ja Siluri brahhiopoodide ja graptoliitide uurimine. Ta avastas uusi liike ja perekondi. Uuringutulemusi kasutas ta brahhiopoodide ja graptoliitide tsoonide skaala loomiseks, mis omakorda mõjutas vastavate ajastute stratigraafia loomist. Ordoviitsiumi ja Siluri stratigraafiate korreleerimisega tegeles ta Euroopa tasandil. Ta võttis esimest korda kasutusele Leedu alade paleostruktuursed üksused.

Teoseid
 Lietuvos silūro biostratigrafija ir graptolita,1979
 Baltijos respublikų geologija, 1994
 Lietuvos geologija, 1994
 Enciklopedinis geologijos terminų žodynas, 2004
 Gyvenimo ir mokslo vingiuose, 2010
 Lietuvos ordovikas ir graptolitai, 2011
 Etnografinis kaimas: istorija ir dabartis, 2013
 Vilniaus sodų pavėsyje, 2014
 Dabužiai ir svajonių tikrovė, 2015

Tunnustus
 1976 – Austuse märk
 1996 – Leedu teaduspreemia

Viited

Leedu geoloogid
Sündinud 1924
Käsipall olümpiamängudel

Käsipall kuulus esmakordselt 1936. aasta suveolümpiamängude programmi Berliinis, kus võistkond koosnes üheteistkümnest mängijast ja mängiti välisväljakul. 

1930. aasta mais Berliinis toimunud ROK-i olümpiakongressil kiideti käsipall esimest korda heaks 1936. aasta olümpiamängude jaoks, tingimusel et turniir saab toimuda mängudele määratud aja jooksul. Turniiril osales kuus riiki, Saksamaa võitis kulla Austria ja Šveitsi ees. 

Algselt kavatses kümme riiki saata meeskonnad Berliini, kuid Taani, Holland, Poola ja Rootsi loobusid võistlustest. Eriti pettumust valmistas Skandinaavia riikide puudumine, kus siseruumides kasutatav käsipall oli populaarsem. See jättis tiitli põhimõtteliselt spordiala teisele kodumaale Saksamaale. Berliinis võistlesid ka neli Kesk-Euroopa riiki – Austria, Ungari, Šveits ja Rumeenia – ning ainus mitte-Euroopa võistkond oli Ameerika Ühendriigid ja Rumeenia meeskond koosnes Transilvaania etnilistest sakslastest. Pärast Ungari (22:0) ja USA (29:1) võitmist tekkis Saksamaale lõppfaasis mõnevõrra suurem vastupanu. Viimane mäng olümpiastaadionil mängitud Austria vastu oli suhteliselt tasavägine, kuid sakslased kerkisid siiski võidukalt olümpiavõitjateks: 10:6.

Katse käsipall püsivalt olümpiaprogrammi lülitada ebaõnnestus aprillis 1949. aastal Roomas toimunud ROKi 44. istungil. Sellele oli kindlasti kaasa aidanud asjaolule, et neli riiki loobusid 1936. aastal (Taani, Hollandi, Poola ja Rootsi) ning sisekäsipall sai järjest populaarsemaks. Helsingis 1952. aasta suveolümpiamängude raames toimus 30. juulil Rootsi ja Taani vahel näidismäng, mille Rootsi võitis 19:11. Sellega lõppes väljakute käsipallile olümpiamängudel.

Kakskümmend aastat hiljem oli käsipall taas olümpiaala, seekord sisekäsipall. Oktoobris 1965. aastal oma 64. istungjärgul Madridis muutis ROK käsipalli taas olümpiaalaks. Lääne-Saksamaa riikliku olümpiakomitee president Willi Daume oli ROK-i jaoks korraldanud Hispaania ja Lääne-Saksamaa vahel demonstratsioonmängu.

1972. aastal Münchenis ROK-i 73. istungjärgul lülitati naiste turniir järgmiste 1976. aasta mängude kavasse Montréalis. Pärast seda on mõlemad turniirid olnud suveolümpiamängude lahutamatu osa.

Meeste turniirid

1936. aastal ühtegi finaali ei mängitud, toimus nelja meeskonnaga finaalgrupp, kus kõik meeskonnad mängisid üksteise vastu korra. Selle põhjal selgusid medalivõitjad.

Naiste turniirid

Aastatel 1976, 1980 ja 1984 mängisid kõik võistkonnad ühes alagrupis ja medalivõitjad selgusid peale alagrupi mänge. 1988. aastal mängiti kahes alagrupis, millest kaks paremat pääsesid finaalgruppi. Seal mängisid kõik omavahel läbi ja selgusid medalivõitjad.

Medalid
Regina Meri

Regina Meri (sünninimi Regina Ojavere; 17. veebruar 1932 Tartu – 20. detsember 2020) oli Eesti ja Kanada psühhoterapeut ja nahaarst.

Ta lõpetas aastal 1950 Tartu 2. Keskkooli.

Pere 
Ta oli aastatel 1953–1982 abielus Lennart Meriga, abielust sündis kaks poega – Mart Meri (1959) ja Kristjan Meri (1966).

Aastatel 1987–2002 elas ta Kanadas Torontos.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Viited 

Eesti dermatoloogid
Eestlased Kanadas
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1932
Surnud 2020