joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jānis Reirs

Jānis Reirs (sündinud 23. septembril 1961 Riias) on läti poliitik. Ta on alates 23. jaanuarist 2019 rahandusminister Arturs Krišjānis Kariņši valitsuses. Enne seda oli ta alates 11. veebruarist 2016 sotsiaalminister Māris Kučinskise valitsuses.

Ta lõpetas aastal 1990 Läti Ülikooli majandusteaduskonna.

Aastatel 1989-1993 töötas ta tegevdirektori assistendina Riias. Aastal 1993 asus ta tööle pangandusse: ta oli Läti-Saksa panga krediidiala juhataja; seejärel oli ta seotud pangaga Trasta komercbanks. Aastatel 2001–2002 oli ta Dobele keemiatehase Spodrība juhatuse esimees.

2004–2006 oli ta elektroonilise juhtimise minister Aigars Kalvītise esimeses valitsuses. 5. novembrist 2014 kuni 11. veebruarini 2016 oli ta rahandusminister Laimdota Straujuma teises valitsuses.

Ta kuulub parteisse Ühtsus.

Välislingid 
 Jānis Reirsi elulugu Läti Valitsuse kodulehel (inglise keeles)

Läti poliitikud
Rahandusministrid
Läti Ülikooli vilistlased
Sündinud 1961
Raivo Roosna

Raivo Roosna (praeguse nimega Daniel Ladion; sündinud 31. oktoobril 1963) on eesti ettevõtja ja endine kurjategija. Aastal 1985 röövis ta koos Alex Lepajõe ja veel kahe kaaslasega Helsingi Tillanderi kullassepaäri. Saagiks saadi umbes 1,4 miljoni Soome marga väärtuses ehteid ja kelli. Järgmisel päeval rööviti pangakontorist 150 000 marka.

Juulis 1985 mõisteti Roosnale ligi kaheksa aasta pikkune vanglakaristus.

Vaata ka
1985. aasta Tillanderi juveelipoe rööv

Viited

Eesti ettevõtjad
Eesti kurjategijad
Eesti inimesed
Sündinud 1963
Pakruojise mõis

Pakruojise mõis (leedu Pakruojo dvaras ) on endine mõis Leedus Šiauliai maakonnas Pakruojise rajoonis Pakruojise linnas. Mõisakompleks asub Kruoja jõe kaldal, peahoone aadress on Parko g. 5.

Mõisa mainiti esimest korda aastal 1531. Esimeseks omanikuks oli M. Vakavičius. Hiljem kuulus mõis Martinavičiustele, Koleckistele, Juškevičiustele, Zabielodele, Burbadele ja Münsteritele. Aastatel 1780–1940 kuulus mõis von der Roppidele. Mõis oli suur, XVII–XIX sajandil kuulus sellele üle 30 tuhande hektari maad; praktiliselt olid selle kõrvalmõisadeks veel üheksa mõisa. Pärast maareformi 1922. aastal kahanesid mõisa valdused 300 hektarini.

1780. aastal sai mõisa omanikuks Wilhelm von der Ropp. Tema ja ta poeg Theodor von der Ropp projekteerisid mõisale selle praeguse klassitsistliku peahoone ja ehitasid aastatel 1820–1840 selle valmis. Järgmise omaniku, Hermanni tegi tuntuks tema julmus talupoegade suhtes. Eelviimane omanik oli Leon, kes asutas Pakruojise linnas hoiu-laenuühistu, temalt päris aastal 1940 mõisa tema vennapoeg Julius. 1940. aastal mõis natsionaliseeriti, sealne kunstikogu viidi Kaunase ja Šiauliai muuseumidesse.

Peahoone on ristkülikukujuline kahekorruseline hoone, mida ehivad kolm sammastega portikust. Esiküljel asuv portikus on kuue sambaga. Maakivist hoone esimesel korrusel asusid paraadruumid, teisel korrusel magamiskambrid. Alumisel korrusel asub hea akustikaga Ovaalsaal. Pärast teist maailmasõda oli hoones kohaliku sovhoosi kontor. Aastal 1959 hoonet remonditi. 1979. aastal asus hoones põllumajandustehnikum. 2004. aastast kuulub hoone Pakruojise rajoonile. Euroopa Liit on mõisakompleksi restaureerimiseks eraldanud kokku 19,5 miljonit litti. 

Enamik kompleksist valmis XVIII sajandi lõpus – XIX sajandi alguses. Mõisakompleks jagunes neljaks osaks: kaks tootmiskompleks, tööstuspiirkond ja esindushooned. Mõisakompleksi pindala on 48,2 hektarit ja see on suurim säilinud mõisakompleks Leedus.

Vanimad hooned mõisakompleksis olid kauplus ning õlle- ja viinavabrik. Aastal 1940 kuulusid mõisakompleksi juurde veel kabel, üheksa mõisateenijate maja, kümme lauta, kuus küüni, kolm aita, vesiveski ja aastal 1823 valminud hollandi tuulik, sepikoda, garaaž, pesuköök, kasvuhoone, lindla, puukuur ja silotorn. Tänapäeval on säilinud 34 hoonet, neist osad varemetes. Kruoja jõel asub kaaravadega pais-kivisild.

Mõisakompleksi juures asub ka 9,2 hektari suurune park. Kompleksi piiras müür, üks selles asunud värav on säilinud.

Viited

Välislingid

 Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
 Mõisa koduleht
 Pakruojise mõis
 Mõisakompleks YouTube'is

Pakruojise rajoon
Leedu mõisad
Kaja Tael

Kaja Tael (sündinud 24. juulil 1960 Tallinnas) on Eesti diplomaat ja filoloog.

1983. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia alal.

2001–2006 oli ta Eesti suursaadik Londonis. Aastast 2006 töötas ta Eesti Välisministeeriumis, sealhulgas asekantslerina Euroopa Liidu küsimustes. Septembrist 2012 oli ta Eesti suursaadik Saksamaal, 2016–2019 Eesti alaline esindaja Euroopa Liidu juures. Alates jaanuarist 2020 on ta kliima- ja energiapoliitika erivolitustega diplomaatiline esindaja välisministeeriumis.

Tunnustus
2000 – Valgetähe III klassi teenetemärk
2018 – Riigivapi III klassi teenetemärk

Viited

Välislingid

Eesti diplomaadid
Eesti suursaadikud
Eesti filoloogid
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased‎
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Riigivapi III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1960
Mart Laanemäe

William Mart Laanemäe (sündinud 21. juunil 1959 Vancouveris Kanadas) on Eesti diplomaat.

1999–2003 oli ta Eesti suursaadik muu hulgas Austrias, Slovakkias, Ungaris. 2008–2012 ja 2016–2019 oli ta Eesti suursaadik Saksamaal. Alates 2020. aastast on ta Eesti suursaadik Taanis.

Viited

Eesti diplomaadid
Eesti suursaadik Ungaris
Sündinud 1959
Christian Matthias Schlaga

Christian Matthias Schlaga (sündinud 7. novembril 1953 Erfurdis Saksamaal) on Saksamaa diplomaat.

28. septembrist 2011 on ta Saksamaa suursaadik Eestis.

2013 anti talle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Saksamaa suursaadikuna Eestis.

Viited

Saksamaa suursaadikud
Välismaa suursaadikud Eestis
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1953
Thomas Clausen

Thomas Clausen (16. jaanuar 1801 – 24. mai 1885 Tartu) oli taani astronoom ja matemaatik. 

Aastast 1842 tegutses ta Tartu observatooriumis ja 1866–1872 oli observatooriumi direktor.

Välislingid 
 Tõnu Viik: THOMAS CLAUSEN – KARJAPOISIST PROFESSORIKS
 Thomas Clausen Tartu Tähetorn
 Thomas Clausen Tartu Observatoorium

Taani astronoomid
Taani matemaatikud
Tartu inimesed
Sündinud 1801
Surnud 1885
Sidgunda

Sidgunda (vananenud läti kirjanduses ka Rikteres muiža (Riktere mõis) või Riktere, saksapäraselt Siggund) on küla (vidējciems) Lätis Sigulda piirkonna Mālpilsi vallas. Küla asub Lielā Jugla jõe kaldal merepinnast 80 meetri kõrgusel. Sidgunda jääb valla keskusest Mālpilsist 7 ja Riiast 60 kilomeetri kaugusele.

Sidgundas asuvad põhikool ja raamatukogu, seal on Ausekļi, Sidgunda ja Pagriezienz uz Sidgundas staciju bussipeatused. Küla asub ajaloolise Liivimaa territooriumil, Lielā Jugla kaldal asub vana liivlaste linnamägi. Sidgunda linnamägi on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.

Kuni aastani 1905 asus külas ajaloolise Sidgunda mõisa (Siggund) süda. Aastani 1949 oli küla Sidgunda valla halduskeskuseks, aastani 1963 aga Sidgunda külanõukogu halduskeskuseks.

Sidgundas kasvavad tammed (ümbermõõdud 4,54m, 4,31 m, 4,55 m ja 5,59 m) ja künnapuu on looduskaitse all.

Aastal 2008 oli külas 466 elanikku. Aastal 2015 oli elanikke 405, aastal 2020 aga 379.

Viited

Sigulda piirkonna külad
Liivimaa kubermang
Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik

Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik (Valgevene keeles Касцёл Найсвяцейшай Тройцы) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Šarašova alevis, aadressil вул. Перамогі, 3"А" .

Kirikut kasutavad katoliiklased, see on muinsuskaitse all. Šarašova kirik kuulub Pinski piiskopkonda.

Kirikuhoone 

Šarašova kirik on klassitsistlik kahe torniga hoone, mille fassaadi kaunsiatavad kaks apostleid kujutavat puidust skulptuuri. Tornide ülaosas on kaaraknad. Hoone on kolme lööviga, lööve eraldavad kuus sammast. Lae moodustab silindervõlv. Altarit piiravad korintose stiilis sambad. Altari kõrval asuvad kaks käärkambrit.

Ajalugu

Šarašova kirik valmis aastal 1848. Sel perioodil toetati riiklikult ainult õigeusu kirikute ehitamist, seega finantseeriti ehitust usklike annetustest. Nii on Šarašova Kõigepühama Kolmainu kirik ainus Pružany rajooni kirik, mis sel ajal ehitati. 

XIX sajandi viiekümnendatel ja kuuekümnendatel aastatel valmisid kirikus asuvad muusikariistadega ingleid  kujutavad freskod.

Teise maailmasõja järel muudeti kirik laohooneks, kirikuvarad riisuti. Kirik tagastati kogudusele XX sajandi lõpus.

Galerii

Viited

Välislingid

Koguduse kodulehekülg
Fotod kiriku kohta
Valgevene kirikud
Šarašova
Šarašova Jumalaema Sündimise kirik

Šarašova Jumalaema Sündimise kirik (Valgevene keeles Царква Раства Багародзіцы) on endine kirik Valgevenes Bresti oblasti Pružany rajoonis Šarašovas. Kirik oli hea näide Valgevene puitarhitektuurist. Hoone on kuulunud kreekakatoliku kirikule ja õigeusu kirikule.

Ajalugu

Kirikut mainitakse esimest korda aastal 1517, mil Jan Abramowicz sellele raha andis. Aastal 1760 ehitati kirik põhjalikult ümber. Aastal 1803 põles maha vana pastoraadi hoone, selle asemele ehitati uus, mis on ka tänapäevani säilinud. Aastal 1818 allus kirikule kolm kabelit. Aastal 1833 avastati kirikust XV sajandi lõpul ja XVI sajandi alguses loodud käsitsi kirjutatud Šarašova evangeeliumid (vanim käsikiri arvatakse pärinevat aastast 1495, tänapäeval on need hoiul Valgevene Rahvuslikus Kunstimuuseumis.

Aastal 1839 anti kirikuhoone õigeusklike käsutusse, ühtlasi sai see tänapäevase nime. Poola võimu ajal hoone hüljati. Kirik seisis tühjana kuni XX sajandi keskpaigani, sajandi kuuekümnendatel aastatel see lammutati, sealt saadud lauad viidi aga Pružanysse majade ehitamiseks.

Arhitektuur 

Kirikuhoone kirjeldusest aastast 1725 on teada, et hoonet kattis sindelkatus. Hoonet ümbritses ristikäik, katusel asus kuppel. Aastast 1809 on teada, et kirikus oli kuus sammast. Hoonesse pääses läbi ühe kahest käärkambrist.

Peale kiriku lammutamist viidi kiriku ikonostaas hoiule Valgevene Rahvuslikku Kunstimuuseumisse.

Kellatorn 

Kiriku kellatorn valmis aastal 1799. Eraldi seisev klassitsistlik hoone valmistati ilma ühtegi naela kasutamata. Hoone on kahekorruseline, ruudukujulise põhiplaaniga (5,3X5,6 meetrit). Kellatorni kõrgus on 18 meetrit. Kellatorn on konserveeritud ja arhitektuurimälestisena kaitse alla võetud.

Viited

Välislingid
Kirik; vanad fotod

Valgevene kirikud
Šarašova
Juozas Bernatonis

Juozas Bernatonis (sündinud 8. septembril 1953 Kaunases) on Leedu poliitik ja diplomaat.

Ta lõpetas aastal 1971 Kaunase 7. Keskkooli ja aastal 1976 Kaunase Polütehnilise Instituudi keemiateaduskonna.

Aastatel 1990–2017 kuulus ta Leedu Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse.

2001–2003 oli ta Leedu siseminister. 

Aastatel 2006–2012 oli ta Leedu suursaadik Eestis.

13. detsembrist 2012 kuni 13. detsembrini 2016 oli ta Leedu justiitsminister.

Tunnustus
 2013 – Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk

Viited

Leedu poliitikud
Leedu diplomaadid
Leedu suursaadikud Eestis
Maarjamaa Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1953
Martin Hanz

Martin Hanz (sündinud 30. aprillil 1955 Montabauris) on Saksamaa diplomaat.

2009-2011 oli ta Saksamaa suursaadik Eestis.

Saksamaa suursaadikud
Välismaa suursaadikud Eestis
Sündinud 1955
Kalju Reesalu

Kalju Reesalu (20. veebruar 1924 Loksa – 22. mai 2015 Partille) oli soomepoiss, ettevõtja ja eesti aktivist Rootsis.

Ta õppis Tallinnas Riiklikus Inglise Kolledžis. Ta lahkus kooli viimasest klassist Soome armeesse.

Ta oli 24. aprillist 1943 Soome armees, oli rindel Rajajoel JR 47 koosseisus. Ta lahkus 5. novembril 1943 omavoliliselt väeosast (mõned arvavad, et lahkus eriülesandega), tuli Eestisse, tegeles põgenike üleveoga Soome. Ta vangistati Saksa okupatsioonivõimude poolt jaanuaris 1944, ta oli 9 kuud Patarei vanglas. Pärast vanglast põgenemist septembris 1944 lahkus ta Soome kaudu Rootsi.

Rootsis suunati ta metsatööle, sealt pääses ta vabrikutööle Göteborgi kandis. Ta hakkas õhtukoolis ehitust õppima ja ta sai ehitusinseneri paberid kätte kahe aastaga (nelja asemel). Ta moodustas ehitusfirma Byggnadsfirma Estnia. Göteborgi eeslinnas Partilles tegutseb siiani tema firma Partille Industriservice AB. Tema ehitusalased teadmised tulid kasuks 1960ndatel Göteborgi Eesti Maja muretsemisel, mil ta vastutas ostetud maja vajalike ümberehitamiste eest. Temast sai Eesti Maja suurim aktsiate omanik ja pikaajaline juhatuse esimees. Käesoleva sajandi alguses oli tema teadmistest abi, kui Eesti Maja müüs kinnisvara südalinnas ja muretses uued nüüdse Eesti Kodu ruumid, mis samuti vajasid ümberehitamist. Pärast Eesti iseseisvuse taastamist laiendas ta oma ehitustehnilist äritegevust Eestisse, tema loodud ettevõte AS Reldor ehitas ning omab Eesti esimest tööstusküla ja ehitab nüüdisaegseid eramuid. 

Mõnda aega oli ta ka Pärnu sadama kaasomanik. Lisaks omas ta restorani ja ööklubi Hispaanias, võidusõiduhobuseid ja lühikest aega reederina ka kaubalaevu Läänemerel.

Kalju Reesalu suri 22. mail 2015 Göteborgi eeslinnas Partilles.

Isiklikku 
Tema poeg on vaimulik Jaak Peeter Reesalu.

Kirjandus 
 Soomepoiste elulood. Soome sõjaväes II maailmasõja aastatel teeninud eestlased ja Eesti vabatahtlikud. Koostanud Peep Pillak ja Heini Vilbiks, konsultant Vello Salo. Eessõnad: Toomas Hendrik Ilves, Sauli Niinistö. Tallinn, Grenader 2015.
 Mart Mägi. Kalju Reesalu in memoriam Stockholmi Eesti Päevaleht 10. juuni 2015, lk.19

Välislingid 
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=930

Eesti ettevõtjad
Soomepoisid
Eestlased Rootsis
Sündinud 1924
Surnud 2013
Voldemar Herkel

Voldemar Herkel (4. jaanuar 1929 Kulna Keila vald – 31. jaanuar 2019 Tallinn) oli eesti arhitekt.

Ta lõpetas 1947. aastal eksternina Tallinna 2. Keskkooli ning õppis seejärel Tallinna Polütehnilise Instituudi arhitektuuriosakonnas, mille lõpetas 1953. aastal arhitektina. 

1961–1988 oli ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi õppejõud, 1970. aastast professor.

1979–1988 oli ta Eesti NSV Arhitektide Liidu esimees.

Looming
Restoran Kaunas (1969 Tartus; praegune klubi Atlantis)
Tallinna Lasnamäe linnaosa üldplaneering
Tallinna sadama reisiterminal (1963, lammutatud)
Elumaja Tallinnas, Toompuiestee 67a (1967)
Kohvik Merepiiga Rannamõisas (1967, 1992 põles, lammutatud)
Eesti Tööstusprojekti hoone Tallinnas, Rävala puiestee 6 (1963, koos Ülo Ilvesega)
Planeeringud Sakus, Kurtnas ja Vinnis (1971)

Tunnustus
1985 Eesti NSV riiklik preemia
1971 NSV Liidu riiklik preemia
1967 Eesti NSV teeneline arhitekt

Viited

Kirjandus
Piret Lindpere. "Herkel, Voldemar, arhitekt". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 106–107
Karin Hallas-Murula. "Voldemar Herkel. Arhitekt ja tema aeg". Tallinn 2009 (ISBN 9789985982846)

Välislingid
Arhitekt ja tema aeg – Voldemar Herkel, Karin Hallas-Murula, Sirp, 12. jaanuar 2009

Eesti arhitektid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased‎
Eesti Kunstiakadeemia professorid
Sündinud 1929
Surnud 2019
Tiina Kattel

Tiina Kattel (sündinud 15. juunil 1971) on eesti baltist ja tõlkija.

Ta on õppinud Tartu Ülikoolis eesti filoloogiat (1989. aastast) ning Vilniuse Ülikoolis leedu keelt (1990. aastast).

Aastatel 2002–2008 oli ta Vilniuse Ülikoolis eesti keelt ja kultuuri lektor. Alates 2009. aastast on ta Tartu Ülikooli maailma keelte ja kultuuride kolledži (varem keeltekeskus) juhataja kohusetäitja, 2010. aastast ka Tartu Ülikooli leedu keele ja kultuuri lektor.

2010. aastal kaitses Kattel Tartu Ülikoolis Jüri Talveti juhendamisel magistritöö "Leedu uuema romaani (1989–2010) arengutendentsid".

2015. aastal ilmus Tiina Katteli tõlkes kirjastuselt Toledo Alvydas Šlepikase romaan "Minu nimi on Marytė" („Mano vardas – Marytė“, 2012), mis oli valitud lugejate poolt Leedu aasta raamatuks ja oli pälvinud ka Leedu Kirjanike Liidu preemia.

Tiina Kattel on päritolult seto.

Tunnustus 

 2013 Valgetähe V klassi teenetemärk

Artikleid
 Hussar, Annika; Kattel, Tiina; Küün, Elvira (2014). Eesti keele ja kultuuri õpe Vilniuse ülikoolis. Oma Keel, 29, 56 – 62.
 Kattel, Tiina (2014). Mäng ja valu XXI sajandi teise kümnendi leedu romaanis. Keel ja Kirjandus, 1, 24 – 37.
 Ivanauskaite, V.; Järv, R.; Kaasik, M.; Jüvä Sullõv, Kattel, T. (Toim); Sauka, L. (koost.) (2008). Pasaka "Eglė žalčių karalienė. III tomas: Finų, slavų, romanų, tiurkų variantai. Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas

Viited

Välislingid

 Signe Ivask Kahe südamelähedase riigi vahel pendeldav Tiina Kattel UT, Oktoober 2013, nr 9
 Raimu Hanson Keeleteadlaste sõrmedes läigivad uhkesti Läti ja Leedu Postimees, 20. november 2014
 Epp-Mare Kukemelk Huvi võõrkeelte vastu mõjutab tööturul kandideerimine Delfi, 25. juuni 2012

Eesti tõlkijad
Filoloogid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1971
Helmut Rosenvald

Helmut Rosenvald (22. veebruar 1929 Tallinn – 29. juuli 2020) oli eesti helilooja ja viiuldaja. 

Rosenvald õppis viiulit Tallinna Konservatooriumis Rudolf Palmi klassis (1942–1947) ja lõpetas 1958. aastal Tallinna Muusikakooli muusikateooria erialal, kus tema loominguõpetajaks oli Veljo Tormis. 1963. aastal lõpetas ta Villem Kapi klassis Tallinna Riikliku Konservatooriumi. 

Aastatel 1961–1989 mängis ta ERSO-s viiulit.

Ta on loonud 9 nummerdatud sümfooniat, lisaks mitu sümfoonilist teost, orelimuusikat, instrumentaalkammermuusikat, vokaalkammermuusikat ja lastemuusikat.

Rosenvaldi teoseid on esitanud Eesti Riiklik Sümfooniaorkester, Jaan Tamme nimeline puhkpillikvintett, ERSO keelpillikvartett, viiuldajad Endel Lippus, Ines Rannap, Lemmo Erendy, tšellistid Jaan Reinaste, Ivo Juul, Toomas Velmet, pianistid Bruno Lukk ja Ada Kuuseoks ning organist Hugo Lepnurm.

Viited

Eesti heliloojad
Eesti viiuldajad
Eesti muusikud
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 2020
Lucas Barrios

Lucas Ramón Barrios Cáceres (sündinud 13. novembril 1984 San Fernandos) on Paraguay jalgpallur. Ta mängib Paraguay rahvuskoondises ja Argentina kõrgliiga klubis Huracán ründaja positsioonil.

Ta on mänginud muuhulgas ka Moskva Spartaki, Dortmundi Borussia, Guangzhou Evergrande,  Montpellier' ja Palmeirase meeskondades. 2011 ja 2012 tuli ta Dortmundi Borussiaga Saksamaa meistriks, 2012 Guangzhou Evergrande'iga Hiina meistriks ja 2016. aastal Palmeirasega Brasiilia meistriks.

Barrios sündis Argentinas. Tema ema on paraguaylane. 2010. aasta märtsis sai ta Paraguay kodakondsuse ja tegi debüüdi Paraguay rahvuskoondises sama aasta 25. mail sõprusmängus Iirimaaga. Selles mängus lõi ta ka koondisekarjääri esimese värava.

2015. aasta Copa América esimeses alagrupimängus lõi ta värava Argentina vastu.

Ta on kuulunud Paraguay koondisse ka 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2011. aasta Copa Américal.

2010. aastal valiti ta Paraguay aasta jalgpalluriks.

Saavutused 
Colo-Colo
Campeonato Nacional: 2008 Clausura
Dortmundi Borussia
Bundesliga: 2010–11, 2011–12
DFB-Pokal: 2011–12
Guangzhou Evergrande
Chinese Super League: 2012
Chinese FA Cup: 2012
Palmeiras
Copa do Brasil: 2015
Campeonato Brasileiro Série A: 2016
Grêmio
Copa Libertadores: 2017

Viited 

Paraguay jalgpallurid
Dortmundi Borussia mängijad
Moskva Spartaki jalgpallurid
Montpellier HSC jalgpallurid
Sociedade Esportiva Palmeirase mängijad
Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense mängijad
Sündinud 1984
Nelson Haedo Valdez

Nelson Antonio Haedo Valdez (sündinud 28. novembril 1983 Caaguazús) on Paraguay jalgpallur, kes mängib Paraguay jalgpallikoondises ja Paraguay kõrgliiga klubis Cerro Porteño ründaja positsioonil.

Lapsepõlv 
Valdez unistas noorena Paraguay meeskonnas mängimisest. Valdez ja tema perekond elasid vaesuses Caaguazú departemangus, mis on üks vaesemaid Paraguay piirkondi. Valdez on tunnistanud, et tal oli täiuslik lapsepõlv ja tal on rõõm olla pärit armastavast perekonnast. Kuna tal ei olnud oma jalgpalli mängis ta apelsini või sokipaariga, sest tal oli veel viis õde-venda ja perekond ei saanud seetõttu talle palli osta. Jalgpalli hakkas ta mängima kohalikus noorteklubis.

Klubikarjäär 
15-aastaselt alustas ta karjääri Tembetary noortemeeskonnas. Klubi põhimeeskonnas tegi ta debüüdi 2000. aastal. Ta mängis klubi meeskonnas 22 mängus ja lõi 11 väravat. 2001. aastal suundus ta Saksamaale, kus liitus Bremeni Werderi teise meeskonnaga. Teisel hooajal lõi ta enne klubi põhimeeskonnaga liitumist 30 mängus 15 väravat. Tema esitus pälvis põhimeeskonna peatreeneri Thomas Schaafi tähelepanu, kes kutsutas ta Bremeni Werderi põhimeeskonda. Debüüdi Bremeni Werderi põhimeeskonnas tegi ta 22. veebruaril 2003 kodumängus Cottbusi Energiega, sekkudes 82. minutil vahetusest. Bundesliga hooaja avamängus 23. augustil FC Schalke 04-ga lõi ta klubi meeskonnas esimese värava. 29. oktoobril sõlmis ta lõpuks klubiga neljaks aastaks lepingu. Esimest korda alustas ta algkoosseisus 8. novembril mängus Hannover 96-ga. 2004. aastal tuli ta klubiga Saksamaa karikavõitjaks. Finaalmängus Aacheni Alemanniaga sekkus ta mängu 87. minutil.

Koondisekarjäär 
Valdez mängis Paraguay alla 20-aastaste koondises 2003. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Araabia Ühendemiraatides. Ta tegi kaasa kõigis alagrupimängudes ja lõi viimases alagrupimängus värava Saksamaale. Paraguay tuli oma alagrupis teiseks, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Hispaaniale.

Valdez tegi debüüdi Paraguay rahvuskoondises 2004. aasta Copa América esimeses alagrupimängus 7. juulil Costa Ricaga. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 17. augustil 2005 mängus El Salvadoriga.

Ta on mänginud Paraguay jalgpallikoondises 2006. ja 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ning kolmedel Copa América meistrivõistlustel. 2011. aasta Copa Américal lõi ta teises alagrupimängus värava Brasiiliale. Meistrivõistlustel saadi lõpuks teine koht. 2015. aasta Copa Américal lõi ta esimeses alagrupimängus värava Argentinale, kusjuures tuli Paraguay välja 0:2 kaotusseisust.

Saavutuse 
Werder Bremen
Bundesliga: 2003–04
DFB-Pokal: 2003–04
Borussia Dortmund
DFB-Pokal: teine koht 2007–08
Kaasani Rubin
Venemaa karikas: 2011–12
Venemaa superkarikas: 2012
Olympiacos
Kreeka Superleague: 2013–14
Seattle Sounders FC
MLS Cup: 2016
Cerro Porteño
Primera División: 2017 Clausura

Viited 

Paraguay jalgpallurid
Bremeni Werderi mängijad
Dortmundi Borussia mängijad
Hércules CF jalgpallurid
Kaasani Rubini mängijad
Valencia CF mängijad
PAE Olympiakósi jalgpallurid
Frankfurdi Eintrachti jalgpallurid
Bundesliga mängijad
La Liga mängijad
Sündinud 1983
Ružany Püha Kazimierzi kabel

Ružany Püha Kazimierzi kabel (Valgevene keeles Капліца Святога Казіміра) on kabel Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Ružany alevis. Kabel asub alevi surnuaial.

Kabel on muinsuskaitse all. Püha Kazimierzi kabel kuulub Pinski piiskopkonda, kuid ei ole praegusel ajal kasutusel.

Kirikuhoone 

Ružany Püha Kazimierzi kabel on varaklassitsistliku arhitektuuri näide. Hoone on lihtne, väljast ümbritseb seda karniis. Karniise on kasutatud ka hoone sisekujunduses. Kivist altar on lihtne, dooria stiilis portikuse kujuline.

Ajalugu

Kabeli ehitamist finantseeris Ružany lossi omanik Aleksander Michał Sapieha. Kabel sai nime Kazimierz Püha järgi, keda sel ajal Sapiehade Ružany valdustes austati.  Hoone arhitektiks oli Jan Samuel Bekker.

Algselt kuulus kabel Ružany basiliaanide kloostri juurde.

Galerii

Viited

Välislingid

Fotod kabeli kohta
Valgevene ehitised
Ružany
Mary Vénard

Õde Mary Vénard (Georgine Alde Le Beau; sündinud 22. veebruaril 1923 Kansases USAs) on Eesti haridustegelane.

Tema keelekümblusmeetod inglise keeles on rakendatud Vanalinna Hariduskolleegiumis, Tartu Katoliku Hariduskeskuses ja Tallinna Toomkoolis. Õde Mary Vénard liitus 1944. aastal Pühima Vere Õdede Orduga ja läks kloostrisse. 1949. aastal sõitis koos orduõdedega Soome, kus asus tööle inglise kooli, kus töötas õpetaja ja kooli juhatajana. 1995. aastal tuli õde Mary Eestisse ja hakkas Vanalinna Hariduskolleegiumis koostama õppekavasid, koolitama õpetajaid ja õpetama lapsi. Alates 2001. aastast õpetas ta inglise keelt pikka aega Tartu Katoliku Hariduskeskuses. On pühendunud heategevusele. Tema kogutud abisaadetisi on saanud pimedate raamatukogud, pimekurtide tugiliit, Haapsalu sanatoorne internaatkool ning paljud laste-, turva-, vanade- ja hooldekodud.

Tunnustused
 2006 Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk

Viited 

Eesti haridustegelased
Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1923
Ashton Carter

Ashton Baldwin Carter (24. september 1954 Philadelphia, Pennsylvania – 24. oktoober 2022 Boston) oli Ameerika Ühendriikide poliitik ja füüsik, julgeolekupoliitika ekspert. Ta oli 17. veebruarist 2015 kuni 19. jaanuarini 2017 Ameerika Ühendriikide kaitseminister.

Ta lõpetas Yale'i Ülikooli bakalaureusena nii keskaja ajaloolasena kui füüsik-teoreetikuna. Doktorikraadi teoreetilise füüsika alalt sai ta Oxfordi Ülikoolist.

Ameerika Ühendriikide kaitseministrid
Ameerika Ühendriikide füüsikud
Sündinud 1954
Surnud 2022
Piret Rips-Laul

Piret Rips-Laul (aastani 1989 Piret Pormeister; sündinud 19. jaanuaril 1965 Valgas) on eesti helilooja. Ta on tuntud eelkõige laste- ja noortemuusika loojana.

1988 lõpetas ta Liina Jõksi klaveriklassis Tallinna Riikliku Konservatooriumi ja 2004 lõpetas ta René Eespere kompositsiooniklassis Eesti Muusikaakadeemia.

Teoseid
"Hingedemaa kellad"

Tunnustus 

 2005 – Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium

Välislingid
Biograafia, teosed Eesti Muusika Infokeskuses

Eesti heliloojad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1965
Otto Magnus Jakob Peter Karl Adam von Stackelberg

Otto Magnus Jakob Peter Karl Adam von Stackelberg (18. august 1867 (ukj) Ungru mõis, Kiltsi vald – 3. veebruar 1947 Doberan) oli baltisaksa genealoog ja kirjanik.

Ta oli Kiideva mõisa omanik.

Ta õppis Tartu Kollmanni Eragümnaasiumis ja seejärel 1887–1892 Tartu ülikoolis õigusteadust.

1905–1918 oli ta Läänemaa kreisisaadik (saksa Kreisdeputierter für die Wiek).

Aastal 1917 elas ta lühikest aega Soomes. Aastast 1918 elas ta Ida-Preisimaal Schönfeldis (praegu Sówki) Tiefensees (praeguse haldusjaotuse järgi Lelkowo vallas Braniewo maakonnas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Poolas). Hiljem asus ta Doberani (asub Saksamaal Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal), kus ta ka suri.

Teoseid
"Geschichte der v. Stackelberg" (koostaja)
"Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil Estland" (kaasautor)
...

Välislingid
Biograafia raamastus "Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft Genealogisches Handbuch der Oeselschen Ritterschaft" 

Eestimaa aadlikud
Baltisakslased
Genealoogid
Stackelbergid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Baltisaksa kirjanikud
Sündinud 1867
Surnud 1947
Richard Ernst

Richard Robert Ernst (ka Richard R. Ernst; 14. august 1933 Winterthur – 4. juuni 2021 Winterthur) oli Šveitsi keemik. 

18. detsembril 2002 valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmeks.

Tunnustus
1988 – valiti Leopoldina liikmeks
1989 – valiti Academia Europaea liikmeks
1991 – Nobeli keemiaauhind
1991 – valiti USA  Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 
1993 – valiti  Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks
1999 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks
2002 – valiti Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmeks

Välislingid 

 Tiit Kändler: "Nobelist peab teadust rajaleidjaks" Eesti Päevaleht, 4. veebruar 2002 
 Akadeemia välisliige Richard R. Ernst 85

Šveitsi keemikud
Nobeli keemiaauhinna laureaadid
Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmed
Sündinud 1933
Surnud 2021
Franz Burchard Dörbeck

Franz Burchard Dörbeck (21. veebruar 1799 Viljandi – 2. oktoober 1835 Viljandi) oli baltisaksa kunstnik ja Eesti esimene tuntud karikaturist.

Aastatel 1814-1816 õppis ta gravüüri Peterburis. Peale oma esimese abikaasa varajast surma kolis ta Riiga, kus ta oli alates 1820. aastast aktiivne portreekunstnik. 1823. aastal kolis ta Berliini, kus ta jätkas graafikuna ja raamatute illustraatorina. Tema avaldatud karikatuurid ajalehtedes on kogunud talle kuulsust.

1960. aastal anti tema nimi Berliini Spandau linnarajooni ühele uusarenduse tänavale - Dörbeckweg.

Looming
Eestiga seoses on tuntud tema Kristjan Jaak Petersoni portree, mis on üldse ainus teada olev pilt Petersonist.

Viited

Välislingid
Haud Viljandi vanal kalmistul

Baltisaksa kunstnikud
Eesti karikaturistid
Viljandi vanale kalmistule maetud
Sündinud 1799
Surnud 1835
Herbert Rappaport

Herbert Jacob Otto Rappaport (7. juuli 1908 Viin, Austria – 5. september 1983 Leningrad) oli Austria juudi päritolu stsenarist ja režissöör, kes tegutses Nõukogude Liidus. 

1936. aastal kutsuti ta Nõukogude Liitu, et Rappaport muudaks Nõukogude kino rahvusvahelisemaks. Rappaport võttis kutse vastu ja töötas seal 40 aastat filmitegijana. Ta lavastas aastatel 1947–1960 Eesti NSV-s neli mängufilmi: "Elu tsitadellis", "Valgus Koordis", "Andruse õnn" ning "Vihmas ja päikeses".

Tunnustus
1947 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Välislingid
Rappapordi biograafia ja filmograafia Eesti filmi andmebaasis

Nõukogude Liidu inimesed
Austria inimesed
Filmiloojad
Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Sündinud 1908
Surnud 1983
Eelija (Ojaperv)

Eelija (kodanikunimega Ott Ojaperv; sündinud 11. mail 1977 Tartus) on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku munk ja vaimulik (piiskop).

Ta lõpetas aastal 1995 Miina Härma Gümnaasiumi. Aastal 2000 lõpetas ta kiitusega Tartu Ülikooli usuteaduskonna bakalaureusena, aastal 2003 lõpetas ta samas magistrantuuri. 

Ojaperv on täiendanud end Perugia, Peterburi, Voroneži ja Riia ülikoolis. Tema doktoritöö käsitleb Psaltri teoloogilise ja luulekeele sõnavara kujundamist ning piiritlemist ühtse mõistestikuna lähtudes Uku Masingu ja Hillar Põllu tõlketööst eestikeelse piibli keeleliselt aluselt. 

12. juunil 2008 valiti Ojaperv Tallinnas toimunud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku täiskogul koos Aleksander Hopjorskiga piiskoppideks.

10. jaanuaril 2009 pühitseti ta Tartu piiskopkonna piiskopiks.

Viited

Välislingid 
 http://www.eoc.ee/vaimulik/ojaperv-eelija/

Eesti õigeusu vaimulikud
Eesti õigeusu piiskopid
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1977
Mart Kuldkepp

Mart Kuldkepp (sündinud 19. septembril 1983) on eesti skandinavist, ajaloolane ja tõlkija. Ta on Skandinaavia ajaloo ja poliitika kaasprofessor University College London'is. Aastatel 2011–2015 töötas ta mitmesugustel ametikohtadel Tartu ülikooli skandinavistika osakonnas, sh. osakonna juhataja ja programmijuhina. 

Mart Kuldkepi peamisteks uurimisteemadeks on Eesti ja Skandinaavia poliitilised ja kultuurikontaktid 20. sajandil, eestlaste põhjamaise identiteedi problemaatika ning vanapõhja kirjandus ja kultuur. 2014. aastal kaitses ta Tartu ülikoolis doktoritöö teemal "Estonia Gravitates Towards Sweden: Nordic Identity and Activist Regionalism in World War I" (Eesti kaldub Rootsi poole: põhjamaine identiteet ja aktivistlik regionalism Esimeses maailmasõjas). 

Samuti on ta põhjalikult tegelenud Aleksander Kesküla isiku ja tegevuse uurimisega ning pälvis selle eest 2015. aastal rahvusvahelise Balti-uuringute edendamise assotsiatsiooni (AABS) alustava teadlase preemia.

Mart Kuldkepp kuulub üliõpilasseltsi Veljesto. Samuti on ta Õpetatud Eesti Seltsi liige.

Tunnustus 

 2016 Tartu kirjandusfestivali Prima Vista kirjanduspreemia Esimene Samm

Viited

Välislingid

Põhjamaisuse kodustamine Universitas Tartuensis, detsember 2014, nr 11.

EYS Veljesto liikmed
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
sündinud 1983
Tamara Miljutina

Tamara Miljutina (vene Тамара Павловна Милютина; 1. juuli 1911 Tartu – 4. juuli 2004 Tartu) oli vene ühiskonnategelane ja kirjanik Eestis.

Ta oli enne Teist maailmasõda Eestis tegutsenud Vene Üliõpilaste Kristliku Liikumise liige.

1941. aastal vahistati Tamara Miljutina Nõukogude võimude poolt. Vangistusest ja asumiselt saabus ta Eestisse tagasi 1957. aastal.

1997 ilmus temalt raamat "Люди моей жизни", mille eestikeelne tõlge "Inimesed minu elus" ilmus 2007. aastal (2. trükk 2010).

Tunnustus 

 1999 Koosmeele auhind

Isiklikku
Tema ema oli arst-ftisiaater Klaudia Bežanitskaja, vanaisa Nikolai Bežanitski oli õigeusu preester, kes mõrvati Tartu Krediidipanga keldris ja kuulutati aastal 2000 pühakuks.

Viited

Välislingid
Eesti Mälu: Tamara Miljutina "Inimesed minu elus", Rutt Hinrikus, Eesti Päevaleht, 22. oktoober 2007
 

Eesti inimesed
Venemaa inimesed
Vene kirjanikud
Sündinud 1911
Surnud 2004
ZIS-30

ZIS-30 oli Nõukogude Liidu esimene liikursuurtükk.

Pärast Saksamaa sissetungi Nõukogude Liitu ehitati 1941. aasta hilissuvel sadakond 57 mm tankitõrjekahuriga relvastatud liikursuurtükki, kuid sellega toona seda sorti masinate tootmine piirduski.

Nõukogude Liidu suurtükiväerelvad
Tankitõrjesoomukid
45. eriotstarbeline üksik kaardiväebrigaad

45. eriotstarbeline üksik kaardiväebrigaad on spetsnazi väeüksus Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude õhudessantvägede koosseisus (väeosa nr 28337).

Ajalugu 
45. eriotstarbeline üksik kaardiväepolk moodustati 1994. aasta veebruaris 218. ja 901. eriotstarbelise pataljoni baasil. Alates 2014. aasta lõpust brigaad.

2014. aasta märtsis avaldas ajakiri Suomen Sotilas ('Soome Sõdur') analüüsi Krimmi okupeerimise ajal avaldatud ülesvõtetel jäädvustatud "roheliste mehikeste" relvastuse ja varustuse kohta ning kinnitas, et suure tõenäosusega on tegemist 45. eriotstarbelise üksiku kaardiväepolgu võitlejatega.

Galerii

Viited

Venemaa õhudessantväed
Kazys Skučas

Kazys Skučas (3. märts 1894 Mauručiai – 30. juuli 1941 Moskva) oli Leedu poliitik ja sõjaväelane.

Kazys Skučas lõpetas 1912. aastal Veiveriai Pedagoogilise Seminari ja töötas seejärel õpetajana. 1915. aastal mobiliseeriti ta Vene armeesse, võttis osa sõjategevusest Rumeenia rindel. 1918. aastal pöördus ta Leedusse tagasi, võttis osa miilitsa moodustamisest. 1919. aastal astus Leedu armee teenistusse. 1928. aastal sai ta 2. jalaväediviisi ja Kaunase garnisoni komandöriks. 1934–1938 oli ta Leedu sõjaväeatašee Nõukogude Liidus. Leedusse tagasi pöördununa sai ta brigaadikindrali aukraadi, kuid läks erru. 

1939. aasta märtsist kuni 15. juunini 1940 oli Kazys Skučas Leedu siseminister. Pärast Leedu okupeerimist Nõukogude Liidu poolt ta arreteeriti. Esialgu hoiti teda kinni Kaunases, seejärel viidi Moskvasse Butõrka vanglasse. Ta mõisteti surma ja lasti maha.

Viited

Leedu poliitikud
Leedu sõjaväelased
Sündinud 1894
Surnud 1941
Kriton (täpsustus)

Kriton on mitme isiku ja vähemalt ühe teose nimi:

 Kriton on Platoni dialoog, mis käsitleb õigluse küsimust seoses Sokratese vangistuse ning surmamõistmisega.
 Kriton Alopekest oli Sokratese lähikondlane, Platoni dialoogide tegelane, kes elas 5.–4. sajandil eKr.
Ülo Parts

Ülo Parts (sündinud 14. aprillil 1964) on eesti füüsik ja tehnoloogiaekspert.

Ülo Parts lõpetas 1982. aastal Tallinna 1. Keskkooli matemaatika-füüsika eriklassi. 1988. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli füüsika eriala kiitusega. 1988–1990 töötas Tartu Ülikooli Füüsika Instituudis. 1995. aastal kaitses doktorikraadi Helsingi Tehnikaülikoolis väitekirjaga “Measurements of the Structure and Nucleation of Vorticity in the ³He Superfluid”, uurides keeristelinte ülivoolavas vedelikus.

Omab mitmeid patente tehnoloogia valdkonna leiutiste kaasautorina.

2000. aastatel töötas Soome telekommunikatsiooniettevõtte Nokia tehnoloogiaplatvormide osakonnas. Soome digitehnoloogia arenduskeskuse Digile OY teadusprogrammide direktor. Tarkvara Tehnoloogia Arenduskeskuse teadusnõukogu liige.

Isiklikku
Tema vend on poliitik Juhan Parts.

Viited

Eesti füüsikud
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna vilistlased‎
Sündinud 1964
Aafrika pingviin

Aafrika pingviin ehk prillpingviin (Spheniscus demersus) on pingviiniliste seltsi pingviinlaste sugukonda kuuluv lennuvõimetu lind.

Aafrika pingviin on kantud ohustatud liikide nimistusse. Neid arvatakse elavat veel ligi 75 000 – 80 000 täiskasvanud isendit.

Kirjeldus
Aafrika pingviin on 60–70 cm pikkune, musta-valge sulestikuga lind. 

Täiskasvanud aafrika pingviini kehakaal on keskmiselt 2,2–3,5 kg.

Aafrika pingviini välimus sarnaneb Galápagose pingviini omaga.

Harva esineb albiino aafrika pingviine. 

Silmade kohal on tal roosat värvi näärmed, mis osalevad termoregulatsioonil.

Pesitsemine
Aafrika pingviinid on monogaamsed ja pesitsevad linnukolooniatena. Aafrika pingviinide paar naaseb igal aastal samasse pesitsuspaika.

Levik
Looduslikult elavad aafrika pingviinid Aafrika lõunarannikul.

Pingviinide asurkonnad paiknevad Namiibia ja Algoa Bay vahele jäävatel saartel, Port Elizabethi lähistel.

Seitsmel saarel pesitsevad pingviinipaarid moodustavad 80% olemasoleva liigi arvukusest.

Tähtsaimad levikukohad Lõuna-Aafrikas on:
 Dasseni saar: 13 283 paari;
 St. Croix' saar: 8077 paari;
 Robbeni saar: 3697 paari;
 Birdi saar: 2822 paari;
 Dyeri saar: 2076 paari ja 
 Bouldersi saar: 1075 paari

Namiibias Mercury saarel elas 2006. aastal 1813 paari.

Aafrika pingviine on nähtud ka Gabonis ja Mosambiigis.

Loomaaedades
Aafrika pingviine paigutatakse vahel ka loomaaedadesse elama.

Viited

Kirjandus
 Spheniscus demersus
African Penguin Spheniscus demersus, BirdLife International, 2013
 Live Penguin Cams

Pingviinilised
Paul Oras

Paul Oras (22. aprill 1897 Kehtna Eestimaa kubermang – 8. juuli 1943 Moskva NSV Liit) oli eesti päritolu Nõukogude sõjaväelane (1. järgu sõjaväeinsener), diplomaat. 

Paul Oras õppis Kroonlinna mereväeinseneride koolis ja pärast 1917. aasta Veebruarirevolutsiooni liitus enamlastega. Ta osales Vene kodusõjas. Töötas ka NSV Liidu teenistuses diplomaadi ja sõjaväeluurajana. 

Aitas organiseerida Eestis kommunistide 1. detsembri mässu. 1926. aastal nimetati NSV Liidu mereväeatašeeks Rootsi, kuid 1928. aasta alguses tuli ta aga luureandmete hankimise paljastamise tõttu tagasi kutsuda. 

Nõukogude ekspeditsiooni asejuhina võttis Paul Oras osa jäälõhkujal Krassin, Itaalia maadeuurija Umberto Nobile ekspeditsioonimeeskonna päästmise operatsioonist Põhja-Jäämerel 1928. aastal.  1929–1932 aastani tegutses ta  NSV Liidu merejõudude teadus-tehnilise komitee esimehena.

Aastatel 1933–1934 oli NSV Liidu  mereväeatašee Itaalias ja Kreekas ning 1934–1935 mereväeatašee Ameerika Ühendriikides. Hiljem organiseeris Hispaania kodusõjas punast laevastikku. 

1. järgu sõjaväeinsener (vastab Eesti kaitseväe koloneli auastmele), Paul Oras langes 1939. aastal NSV Liidus põlu alla ja suri 1943. aastal vangistuses.

Isiklikku
Tema isa oli Tallinna linnavolinik Jüri Oras ja isa vennapoeg (lellepoeg) oli tõlkija ja kirjandusteadlane Ants Oras.

Viited

Kirjandus
Миндлин Э. Л. «Красин» во льдах. — М.: Детгиз, 1961
"Oras, Paul". // Mereleksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 302
В. М. Лурье, 2003. ГРУ: дела и люди (Россия в лицах). Олма-Пресс. ISBN 5765414990. Lk 279 (tema biograafia). Raamat on saadaval ka andmebaasist Google Books: 
Лурье В. М. Военно-морская разведка СССР (1918—1960-е г.г.). Справочник. Издательство «Дмитрий Буланин», СПб., 2009. ISBN 978-5-86007-588-7
Tiina Tamman. "Paul Oras – punane admiral". Argo. Tallinn 2016
Olev Liivik. "Punase "admirali" saatus. // Sirp, 20. jaanuar 2017. Lk 31

Nõukogude Liidu sõjaväelased
Nõukogude Liidu diplomaadid
Nõukogude Liidu inimesed
Eestlased Venemaal
Sündinud 1897
Surnud 1943
Georg von Stackelberg (1851–1913)

Vabahärra Georg August Paul von Stackelberg (30. juuli 1851 Põlva – 25. juuli 1913 Narva) oli parunitiitliga vene sõjaväelane (jalaväekindral).

Ta osales muu hulgas 1877–1878 Vene-Türgi sõjas ja Vene-Jaapani sõjas.

Isiklikku
Tema vend oli sõjaväelane ja helilooja Konstantin von Stackelberg (1848–1925).

Venemaa keisririigi jalaväekindralid
Venemaa keisririigi kindralid
Stackelbergid
Sündinud 1851
Surnud 1913
Charles Aránguiz

Charles Mariano Aránguiz Sandoval (sündinud 17. aprillil 1989 Puente Altos) on Tšiili jalgpallur. Ta mängib Tšiili rahvuskoondises ja Saksamaa Bundesliga klubis Leverkuseni Bayer poolkaitsjana.

2012. aastal valiti ta Tšiili aasta jalgpalluriks.

Klubikarjäär 
Aránguiz alustas 2006. aastal klubikarjääri Tšiili klubis Cobreloa. 2009. aastal liitus ta klubiga Colo-Colo, kellega võitis samal aastal turniiri Torneo Clausura. 2010. aastal mängis ta lühikest aega Argentina klubis Quilmes.

2011. aasta jaanuaris suundus ta klubisse Universidad de Chile, kus tõusis kohe algrivistusse. Ta aitas klubi võidule sama aasta Lõuna-Ameerika karikavõistlustel, kus jäädi löömatuks. 2013. aastal tuli ta klubiga Tšiili karikavõitjaks.

2014. aasta jaanuaris suundus ta laenule Brasiilia klubisse Internacional. Samal aastal nimetati ta Rio Grande do Suli osariigi liiga Campeonato Gaúcho väärtuslikumaks mängijaks. 2014. aasta juunis sõlmis ta klubiga lepingu 2018. aastani.

2015. aasta augustis liitus ta Saksamaa Bundesliga klubiga Leverkuseni Bayer.

Koondisekarjäär 
2009. aastal esindas ta Tšiilit alla 20-aastaste koondises Lõuna-Ameerika juunioride meistrivõistlustel neljas mängus ja lõi ühe värava. Debüüdi Tšiili rahvuskoondises tegi ta 4. novembril 2009 sõprusmängus Paraguayga, kuid ei mänginud järgmiste aastate suurturniiridel.

2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta teises alagrupimängus värava Hispaaniale. 2015. aastal lõi ta koduse Copa América viimases alagrupimängus kaks väravat Boliiviale. Ta tuli turniiril Tšiili koondisega esimest korda Lõuna-Ameerika meistriks.

2016. aasta Copa América Centenario poolfinaalis 22. juunil lõi ta värava Colombiale. Finaalis alistas Tšiili taas penaltiseerias Argentina. Lisaks valiti ta ka turniiri sümboolsesse koosseisu.

Saavutused 
Colo-Colo
Primera División (1): 2009 Clausura
Universidad de Chile
Chilean Primera División (3): 2011 Apertura, 2011 Clausura, 2012 Apertura
Copa Sudamericana (1): 2011
Copa Chile (1): 2012–13
Internacional
Campeonato Gaúcho (2): 2014, 2015

Viited 

Tšiili jalgpallurid
Sport Club Internacionali mängijad
Leverkuseni Bayeri mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1989
Herman Talmre

Herman Talmre (5. september 1912 Peetri – 19. august 1999 Tallinn) oli eesti oboemängija ja muusikapedagoog. 

Ta mängis pikka aega Eesti Raadio sümfooniaorkestris, kus oli oboerühma kontsertmeister.

Tunnustused
1963 Eesti NSV teeneline kunstnik

Eesti oboemängijad
Eesti muusikapedagoogid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1912
Surnud 1999
Nikolai Vassiljev

Nikolai Vassiljev (8. detsember 1875 (ukj) – 16. oktoober 1958 New York) oli vene arhitekt ja maalikunstnik.

Rahvusromantilise suunitlusega juugendstiili tähtsamaid esindajaid. 

Arhitektuuritöid tegi ta muu hulgas koos Aleksei Bubõriga. Tema projekteeritud on ka mitu maja Eestis, näiteks Tallinnas.

Arhitektuuritöid
 Umbes 1904 – Tartu saksa teatri hoone (ühendprojekti üks osaline koos Aleksei Bubõriga)
 1910 – Tallinna saksa teatri (praeguse Eesti draamateatri) hoone (koos Aleksei Bubõriga) 
1909–1910 – Lutheri vabriku omaniku villa Pärnu mnt. 67 (praegu Tallinna perekonnaseisuamet, koos Aleksei Bubõriga)
1912 Tallinna raekoda (võistlusprojekt, ei ehitatud) 
1913 Lutheri vabriku tööstushoone Vana-Lõuna 39 Tallinnas (praegu Lutheri ärimaja, koos Aleksei Bubõriga)
1913 endine passaaž Liteinõi prospektil Peterburis

Viited

Välislingid 
Lutheri Ärimaja arhitektuur

Venemaa arhitektid
Venemaa maalikunstnikud
Sündinud 1875
Surnud 1958
Alexander Rosenberg (arhitekt)

Alexander Rosenberg (vene Александр Владимирович Розенберг; 1877–1935) oli Venemaa arhitekt. 

Ta lõpetas 1904. aastal Peterburi tsiviilinseneride instituudi.

Ta on tuntud eelkõige meditsiiniasutuste hoonete projekteerijana.

Ta on töötanud ka Tallinnas, kus projekteeris aastatel 1912–1916 koos Erich Jacobyga Tallinna Inglise Kolledži hoone.

Välislingid

Venemaa arhitektid
NSV Liidu arhitektid
Sakslased Venemaal
Sündinud 1877
Surnud 1935
Mihhail Kobetski

Mihhail Kobetski (vene Михаи́л Вениами́нович Кобе́цкий; 26. oktoober 1881 (ukj) Odessa – 28. aprill 1937 Moskva) oli karaiimi päritolu vene revolutsionäär, Kominterni tegelane.

1920–1921 oli ta Kominterni Täitevkomitee sekretär. 1921–1923 oli ta Kominterni Täitevkomitee esimehe asetäitja. 

21. juunist 1924 kuni 10. detsembrini 1924 oli ta Nõukogude Liidu täievoliline esindaja Eestis.

Venemaa inimesed
Nõukogude Liidu täievolilised esindajad
Välismaa täievolilised esindajad Eestis
Sündinud 1881
Surnud 1937
Trooja

Trooja (vanakreeka keeles Ἴλιον, Ilion, või Ἴλιος, Ilios; ja Τροία, Troia; ladina keelesTrōia ja Īlium; heti keeles: Wilusa või Truwisa; türgi keeles Truva) oli linn Väike-Aasia loodeosas Anatoolia piirkonnas, praeguse Türgi territooriumil. 

Ajalooline Trooja asus Skamanderi jõe orus Hissarliki mäel ning oli Homerose eepostes "Ilias" ja "Odüsseia" ning Vergiliuse eeposes "Aeneis" kirjeldatud Trooja sõja toimumiskohaks.

Väike-Aasia
Vana-Kreeka linnad
Vanakreeka mütoloogia
Ajaloolised linnad
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Türgis
Pružany Püha Neitsi Maarja Taevamineku kirik

Pružany Püha Neitsi Maarja Taevamineku kirik (valgevene keeles Kасцёл Унебаўзяцця Найсвяцейшай Дзевы Марыі) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Pružanys aadressil вул. Савецкая 39.

Kirikut kasutavad katoliiklased ja hoone on muinsuskaitse all. Pružany Püha Neitsi Maarja Taevamineku kirik on Pinski piiskopkonda kuuluva kihelkonna keskuseks.

Kirikuhoone 

Pružany Püha Neitsi Maarja Taevamineku kirik on uusklassitsistlik hoone. Sümmeetrilist fassaadi liigendab kolmnurkse frontooniga kõrge viil. Viilu külgedel asuvad voluudid. Peasissekäik on kujundatud lodžana, mille kohal asub ümarkaar. Kiriku külgi liigendavad pilastrid.

Kiriku võlvitud lagi asub vahetult katuse all, et madalas hoones oleks rohkem avarust.

Ajalugu

Kirikut hakati kavandama aastal 1522 valminud puidust Püha Sigismundi ja Václavi kiriku asemele. Pärast 1863. aasta ülestõusu pooleliolev hoone aga võõrandati ja anti õigeusu kirikule. Aastal 1877 põles vana katoliku kirik maha ja katoliku kogudus jäi kirikuta. Tsaarivõimud lubasidki kirikut ehitada, tingimuseks oli see, et kirik ei tohtinud olla teistest linna hoonetest kõrgem. Ühtlasi finantseerisid Vene võimud kiriku ehitamist 22 000 rublaga.

1881. aastal osteti kiriku ehitamiseks maa ja ehitus lõppes 1883. aastal. Kiriku juurde ehitati ka kaheksa meetri kõrgune kahekorruseline kellatorn. 8. septembril 1884 õnnistati kirik sisse. Lisaks neitsi Maarjale pühendati see ka veel Annale ja Carlo Borromeole. Aastal 1886 valmis ka puidust kirikla hoone.

Esimese maailmasõja ajal sai kirikuhoone kannatada. Aastail 1929–1930 kirikut remonditi, ühtlasi viidi hoonesse ka elekter. Aastal 1939 sai sealseks vaimulikuks Kazimierz Świątek, kes pidas seda ametit aastani 1944. Pärast tema teistkordset arreteerimist käis kaks aastat kirikus jumalateenistusi pidamas Antoni Rojko, seejärel käisid koguduse liikmed kaks aastat kirikus koos ilma vaimulikuta. 2. märtsil 1948 kirik suleti.

19. aprillil 1951 võttis Pružany rajooni täitevkomitee vastu otsuse muuta kirik kultuurimajaks. Osa kiriku varadest müüdi maha, osa anti teatrile rekvisiitideks. 8. detsembril 1991 hakati kultuurimaja ruumides taas jumalateenistusi pidama.

1. veebruaril 1993 tagastati kirik kogudusele. Seekord pühendati see sisse pühitsemisel üksnes neitsi Maarjale. Sama aasta 6. veebruaril pidas selle sündmuse tähistamiseks kirikus jumalateenistuse selleks ajas peapiiskopi ametit pidav Kazimierz Świątek. 1998. aastal hakati kirikuhoonet renoveerima.

Viited

Välislingid

Fotod kiriku kohta

Valgevene kirikud
Pružany
Monika Komorova

Monika Komorova (sündinud 23. mail 1971 Rimska Sobotas Slovakkias) ehk õde Veronika on Tartu Katoliku Hariduskeskuse president aastast 2013. 

Ta on lõpetanud 2005. aastal Ružomberoki Katoliikliku Ülikooli magistrikraadiga (Slovakkias). Ta on Pühima Neitsi Maarja Pärispatuta Saamise Õdede Kongregatsiooni liige.

Viited

Eesti inimesed
Eesti haridustegelased
Sündinud 1971
Ühe küla mehed

"Ühe küla mehed" on 1961. aastal valminud Tallinna Kinostuudio mängufilm.

Sisu
Torm ajab paadi eesti kaluritega Soome randa. Viis meest on küll ühest külast, kuid erinevate iseloomude ja arusaamadega. Noorel Jüril tekivad soojad tunded kauni peretütre Anna-Liisa vastu. Rootsist saabub kohale meestega samast külast pärit väliseestlane Feliks Kandel, kes osavalt meelitab kalureid Läände jääma.

Osatäitjad
Kaarel Karm – Niglas
Helend Peep – Juhan
Einari Koppel – Kustas
Oskar Liigand – Ervin
Peeter Kard – Jüri
Herta Elviste – Maali
Aino Seep – Juula
Kaljo Kiisk – Raimond
Mall Sillandi – Aino
Arnold Sikkel – Felix Kannel
Elvira Lossmann – Anna-Liisa
Yrjö Humppi – Esko
Pauli Rinne – Yrjö
Toivo Lankinen – konstaabel Lehtonen
Genri Routtu – poemees Seppo
Malle Kõo – Luule

Eesti filmid
1961. aasta filmid