joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mariss Jansons

Mariss Ivars Georgs Jansons (14. jaanuar 1943 Riia – 30. november 2019 Peterburi) oli läti ja Vene dirigent.

Mariss Jansons sündis Riias kuulsa dirigendi, NSV Liidu rahvakunstniku Arvīds Jansonsi pojana. Tema ema Iraida Jansons oli juudi päritolu ooperilaulja, kes sünnitas poja Saksa okupatsiooni ajal peidupaigas, kus ta varjas end pärast seda, kui tema vend ja isa olid Riia getos hukkunud. 

Mariss õppis lapsepõlves isa käest viiulimängu. 1946. aastal võitis isa Arvīds Jansons teise koha riiklikul konkursil ja Jevgeni Mravinski kutsus ta oma assistendiks Leningradi Filharmooniasse. 1956. aastal ühines perekond isaga ja Mariss asus õppima Leningradi Riikliku Konservatooriumi muusikakooli. Selle lõpetamise järel õppis ta alates 1962. aastast Leningradi Riiklikus Konservatooriumis klaverimängu ja dirigeerimist Nikolai Rabinovitši juhendamisel ja täiendas end aastatel 1969–1972 Viinis Hans Swarowsky ja Salzburgis Herbert von Karajani juhendamisel. 

Pärast võitu dirigentide konkursil Berliinis 1971. aastal tegi Herbert von Karajan Mariss Jansonsile pakkumise asuda tema assistendiks Berliini Filharmoonikute juures, kuid Nõukogude võimud keelasid selle ära. 1985. aastal sai ta Leningradi Filharmoonia Sümfooniaorkestri peadirigendi assistendiks.

Aastatel 1979–2002 oli ta Oslo-Filharmonieni muusikaline juht, 2003–2019 Baieri Raadio Sümfooniaorkestri peadirigent ja 2004–2015 Kuningliku Concertgebouworkestri peadirigent.

Ta on teinud koostööd paljude tipporkestritega, sealhulgas Berliini Filharmoonikute, Londoni Sümfooniaorkestri ja Viini Filharmooniaorkestriga.

Aprillis 1996 sai ta Oslos kontserdi ajal infarkti ning oleks peaaegu surnud.

Aastatel 2006, 2012 ja 2016 oli ta Viini uusaastakontserdi dirigent.

Alates 1995. aastast õpetas ta Peterburi konservatooriumis dirigeerimist ja juhatas tudengite sümfooniaorkestrit.
Jansonsil oli korter Peterburis. Tal oli Läti ja Venemaa kodakondsus.

Tunnustus
 1971 – Rahvusvahelise Herbert von Karajani Fondi konkursi laureaat (Berliin)
 1979 – Vene NFSV teeneline kunstnik
 1986 – Vene NFSV rahvakunstnik 
 1995 – Norra Kuningliku Tähe orden 
 1999 – Londoni Kuningliku Akadeemia auliige 
 Viini Muusikasõprade Ühingu auliige 
 2013 – aumärk "Teenete eest Peterburi ees"
 2013 – Madalmaade Lõvi orden 
 Suurbritannia Kuningliku Filharmoonia Ühingu (Royal Philharmonic Society) kuldmedal 
 2006 – Grammy auhind parima orkestriesituse kategoorias Baieri Raadio Sümfooniaorkestriga Dmitri Šostakovitši 13. sümfooniaga.
 2007 – Balti Täht 
 2018 – Léonie Sonningi muusikaauhind

Läti dirigendid
Venemaa dirigendid
Kolme Tähe ordeni kavalerid
Sündinud 1943
Surnud 2019
Enrique Rodríguez

Enrique Rodríguez Cal (sündinud 17. novembril 1951 Candásis Carreño vallas Astuurias Hispaanias) on Hispaania endine poksija.

Rodríguez sai helveskaalus (kuni 48 kg) pronksmedali 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale U-Gil Kimile (Põhja-Korea). Ta osales helveskaalus (kuni 48 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Rodríguez sai helveskaalus (kuni 48 kg) pronksmedali 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Jorge Hernándezele (Kuuba). Ta osales helveskaalus (kuni 48 kg) 2. maailmameistrivõistlustel (Belgrad, 1978), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Rodríguez sai helveskaalus (kuni 48 kg) pronksmedali 20. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1973), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Vladõslav Zassõpkole (NSV Liit) ja hõbemedali 21. Euroopa meistrivõistlustel (Katowice, 1975), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Oleksandr Tkatšenkole (NSV Liit). Ta osales
22. Euroopa meistrivõistlustel (Halle, 1975), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Georgi Georgievile (Bulgaaria) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 

Rodríguez poksis detsembrist 1978 kuni septembrini 1985 elukutselisena. Ta pidas kokku 29 kohtumist, millest võitis 21 ja kaotas 7 (neist 5 nokaudiga) kohtumist ning viigistas 1 kohtumise.

Viited

Välislingid
 
 

Hispaania poksijad
Sündinud 1951
Aarne Norralt

Aarne Norralt (kuni 1936. aastani Arnold August Normann; 25. detsember 1902 Tähtvere vald, Tartumaa – 29. juuni 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (major).

Aarne Norralt sai Vabadussõjas osalemise eest priikooli õiguse kõrghariduse omandamiseni. 

Ta arreteeriti 15. juunil 1941, mõisteti 29. novembril 1941 Taimõri ringkonnakohtus surma ja hukati.

Teenistuskäik 
28. juuli 1922 – kadett, ülendatud alamleitnandiks
25. november 1927 – teenis 7. Jalaväerügemendis, ülendatud leitnandiks
21. veebruar 1933 – ülendatud kapteniks
16. aprill 1935 – üle viidud 6. Üksiku Jalaväepataljoni majandusülema kohustetäitjaks
12. oktoober 1936 – määratud 6. Üksiku Jalaväepataljoni majandusülemaks
16. veebruar 1940 – ülendatud majoriks

6. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
7. Jalaväerügemendi koosseis
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1902
Surnud 1942
Johannes Neeme

Johannes Neeme (kuni 1924. aastani Johannes Sibilin; 2. aprill 1903 Tallinn – 1941 Eesti) oli eesti loomaarst.

Ta õppis aastail 1922–1927 (lõpetas) Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.

Ta osales Vabadussõjas, oli Võhma eksporttapamaja loomaarst, 1929 Märjamaa, hiljem Varbla jaoskonna loomaarst. 

Johannes Neeme mõrvati 1941 hävituspataljonlaste poolt.

Eesti loomaarstid
Loomaarstide Koja liikmed
Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1903
Surnud 1941
Helmen Kütt

Helmen Kütt (sündinud 28. juulil 1961 Viljandis) on Eesti poliitik, XIV Riigikogu liige ja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna aseesimees. Ta oli alates 26. märtsist 2014 kuni 9. aprillini 2015 sotsiaalkaitseminister Taavi Rõivase esimeses valitsuses. Aastatel 1993–2001 ja 2005–2011 töötas ta Viljandi linnavalitsuse sotsiaalameti juhatajana ning aastatel 2001–2005 Viljandi abilinnapeana. 2001 lõpetas Kütt Tallinna Pedagoogikaülikooli sotsiaaltöö erialal ning kaitses 2003. aastal samas magistrikraadi. 

Kütt oli aastatel 2006–2010 Rahvaliidu liige. Alates 2011. aastast kuulub Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. 2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Järva ja Viljandi maakonnas, sai 1693 häält ning osutus valituks. 2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Järva-ja Viljandimaa valimisringkonnas, kogus 3817 häält ja osutus valituks.  

Kuni 2016. aasta detsembrini oli Kütt Riigikogu Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni aseesimees. 2016. aasta 5. detsembril valiti ta Riigikogu sotsiaalkomisjoni esimeheks. Ta on Eesti Haigekassa nõukogu liige.

Viited

Välislingid 

 Helmen Kütt Riigikogu kodulehel
 Helmen Kütt Eesti Televisiooni "Kahekõne" saates
 Helmen Kütt: kui ma valdkonda ei tunneks, muretseksin vähem Postimees, 25. märts 2014
 Kütt: välismaalt otsitakse turvalisust, mitte paremat elu Postimees, 25. märts 2014
 Helmen Kütt: kui inimestel pole pidevat muret toimetulekuga, siis tuleb ka majanduskasv Postimees, 4. aprill 2014
 Eakad saavad alates aprillist kõrgemat pensioni Postimees, 4. aprill 2014
 Igal nimel oma lugu Postimees, 5. aprill 2014
 Helmen Kütt: sotsiaaltöö on maailma ilusaim töö, aga see on ka suur kunsttükk Postimees, 13. aprill 2014
 Ministeeriumis valmis lapsetoetusi tõstev eelnõu Postimees, 23. aprill 2014
 Konverents «Tahan last, aga normaalset meest ei ole!» Helmen Kütt: «Eesti mehed ongi normaalsed. Pigem on probleem maapiirkondade pruudipõud»  Postimees, 7. mai 2014
 Valitsus kiitis lastetoetuse tõusu heaks Postimees, 8. mai 2014
 Helmen Kütt: iga laps on väärtus Postimees, 9. mai 2014
 Helmen Kütt, uhke lõvi Postimees, 11. mai 2014
 Vaata, millised on Eesti kõige pere- ja töötajasõbralikumad ettevõtted Postimees, 22. mai 2014
 Kütt: töövõimereformi eelnõusse võib tulla muudatusi Postimees, 29. mai 2014
 Galerii: õiguskantsler tunnustas tublimat peret ja kirjanikku Leelo Tungalt Postimees, 1. juuni 2014
 Sotsiaalminister: seljataga ei tohiks hinnanguid anda Postimees, 7. juuni 2014
 Reformiga ruttamine tekitas valitsuses tüli Postimees, 10. juuni 2014
 President muutis ministrite ametinimetusi – president Ilves nimetas  senise sotsiaalministri Helmen Küti sotsiaalkaitseministriks. Postimees, 2. juuli 2014
 Töövõimereformi juhtrühm: ühiskond peab muutuma avatumaks Postimees, 7. juuli 2014
 Helmen Kütt: Sain ametisse astudes petta Maaleht, 24. juuli 2014
 Heldeim annetaja on Ivari Padar Kõige laiapõhjalisem annetaja on sotsiaalkaitseminister Helmen Kütt. Eesti Päevaleht, 4. august 2014

XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Eesti sotsiaalministrid
Eesti sotsiaalkaitseministrid
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Sündinud 1961
Komló

Komló on linn Ungaris Baranya komitaadis. Asub riigi lõunaosas Mecseki mäestiku loodeserval orus.

Komló küla on ürikutes esmakordselt mainitud 1256. aastal. 1697 oli elanike arv 9. 1910 oli külas elanikke 1513.
Pärast Teist maailmasõda arendati külast kaevanduslinn. 1951 sai linnaõigused. Kivisöe kaevandamine lõppes 2000. aastal. 

Spordiklubi Komlói Bányász käsipallimeeskond mängib Ungari esiliigas ja jalgpallimeeskond 3. liigas.

Viited

Välislingid 
Komló koduleht 

Ungari linnad
Heino Kruus

Heino Kruus (30. september 1926 Tallinn – 24. juuni 2012) oli eesti korvpallur, treener ja spordiõpetaja. 

Ta mängis 1949–1954 Nõukogude Liidu korvpallikoondises ja 1945–1956 Eesti NSV korvpallikoondises. Kruus võitis Nõukogude Liidu korvpalli meeskonna koosseisus 1952. aasta suveolümpiamängudel hõbemedali ning 1951. ja 1953. aasta Euroopa meistrivõistlustel kuldmedali.

Ta tuli kuus korda Eesti meistriks: korvpallurina 1946, 1947, 1954 ja 1955 Tallinna kalevlasena (kaks viimast korda mängiva treenerina) ja 1949 ülikooli spordiklubi (ÜSK) meeskonnas ning käsipalli võistkonna treenerina 1958.

Kruus oli 1954–1963 Tallinna Kalevi treener ning 1963–1988 Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi kehalise kasvatuse ala juhataja.

Tunnustus 
 2001 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk
 2008 Eesti Olümpiakomitee teenetemärk
 Valiti 2010. aastal Eesti korvpalli kuulsuste halli.

Viited

Välislingid 
 

Eesti korvpallurid
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1926
Surnud 2012
Porkuni mõis

Porkuni mõis (saksa keeles Borkholm) oli rüütlimõis Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagine mõisasüda Tapa valla territooriumile.

Ajalugu 
1479. aastal lasi Tallinna piiskop Simon von der Borch Porkuni järve saarele rajada Porkuni piiskopilinnuse. Linnus hävitati Liivi sõja ajal ning hiljem seda enam ei taastatud. Porkuni mõisast kujunes rüütlimõis, mis kuulus oma ajaloo jooksul Tiesenhausenite, Ungern-Sternbergide, Baumgartenite ja Essenite omandisse. 1869–1919 kuulus mõis Rennenkampffidele. Mõisasüda jäi viimase mõisniku Ewald von Rennenkampffi  (1859–1930) . Ernst Magnus von Rennenkampffil (1896–1975) õnnestus enamus Porkuni maid tagasi osta (välja arvatud Porkuni koolile eraldatud alad). Rennenkampffid elasid üle Porkuni järve asunud ühes mõisakompleksi kuulunud hoones, endises mõisa tööhobuste tallis, mis oli kohandatud elamiseks. Ernst von Rennenkampff lahkus koos perega Eestist 1939. aastal.

Mõisakompleks 

Porkuni mõisasüda rajati piiskopilinnuse varemeist mõnikümmend meetrit eemale järvesaare lõunapoolsesse otsa. Uhke historitsistlik peahoone rajati 1874. aastal. Hoone sisaldab tuudorstiili ja uusrenessansi elemente. Mõisa peahoone on põhiosas ühekorruseline, kuid keskelt ja vasakult kahekorruseline. Hoone paremas nurgas asub kahekstahuline torn.

Alates 1920. aastatest on peahoone Porkuni vaegkuuljate kooli kasutuses, kui 15. mail 1924 anti Porkuni mõis kurtide kooli käsutusse. Üle  anti  kõik järvesaarel  asuvad hooned, park, järved, karja- ja heinamaa, 41 ha põldu - kokku ligikaudu 200 ha maad. Senine kurtide kool, mis oli asunud Vändras, kuid sealne 19. sajandi lõpus ehitatud koolihoone, ei suutnud enam kõiki õppida soovijaid mahutada. Porkuni loss ehiti ümber  kooli vajadusi arvestades, lõhuti osa vaheseinu maha, pööningule ehitati magalad, keldrikorrusele  köök, söökla ja laoruumid. Need ruumid olid kuni kooli sulgemiseni kasutusel.  1950. aastatel ehitati peahoone vastu, teisele poole auringi uus uusklassitsistlik koolihoone.

Lisaks peahoonele on säilinud ka hulk kõrvalhooneid, osa neist paikneb väljaspool järvesaart.

2016. aastal müüdi mõisa peahoone, koos osade kõrvalhoonetega ja 76 ha maaga enampakkumisel.

Vaata ka 
 Eesti mõisate loend

Viited

Välislingid 

 Porkuni mõis. Inventariseerimine. Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid
 Sammlung sämtlicher Ruinen in Estland. ...; EAA.854.4.469:2; 1840-1841
Porkuni mõisa lugu Mõisablogis

Virumaa mõisad
Tapa vald
Väike-Maarja kihelkond
Rennenkampffide mõisad
Konstitutsioonierakond

Konstitutsioonierakond (1994–2006 Eestimaa Ühendatud Rahvapartei või Eestimaa Ühinenud Rahvapartei ehk EÜRP) oli 1994–2008 tegutsenud Eesti erakond.

1995. aasta Riigikogu valimistel moodustati koos Vene Erakonnaga Eestis valimisliit "Meie Kodu On Eestimaa!". Saadi 6 kohta Riigikogus.

1999. aasta Riigikogu valimistel saadi 6 kohta. IX Riigikokku pääsesid Viktor Andrejev, Sergei Ivanov, Endel Paap, Jevgeni Tomberg, Tiit Toomsalu ja Valentina Võssotskaja.

X Riigikogu valimistel 2003. aastal koguti 2,2% häältest ja seega jäi valimiskünnis ületamata.

Veebruaris 2006 võttis erakond uue nime, muutis põhikirja ja valis uue juhtkonna. Erakonna senine juht Jevgeni Tomberg uuesti ei kandideerinud ning parteijuhiks tõusis Andrei Zarenkov.

2006. aasta veebruari seisuga kuulus erakonda 1615 inimest ning suurimad piirkondlikud organisatsioonid olid Tallinnas, Maardus, Kohtla-Järvel ja Pärnus. Erakonna käes oli linnajuhtimine Maardus ja Kohtla-Järvel kuuluti koalitsiooni. Kokku oli parteil kohalikes omavalitsustes 24 esindajat.

2007. aastal kirjutati Kaitsepolitsei aastaraamatus, et erakond on Moskvast juhitud ja rahastatud. Samas oli Kapo hinnangul "Konstitutsioonierakond end Eesti vene valijaskonna silmis märtsiks 2007 juba täielikult diskrediteerinud".

Valimiskünnis jäi ületamata ka XI Riigikogu valimistel 2007. aastal.

Erakond ühines 2008. aastal Eesti Vasakparteiga Eestimaa Ühendatud Vasakparteiks. Liitumine pidi lõpule jõudma 2010. aastaks.

Viited
Helen Frankenthaler

Helen Frankenthaler (12. detsember 1928 – 27. detsember 2011) oli juudi päritolu USA maalikunstnik, abstraktne ekspressionist.

Helen Frankenthaler sündis New Yorgis jõukas ja haritud perekonnas. Ta õppis maalikunsti Daltoni koolis Mehhiko maalikunstniku Rufino Tamayo juures ning Vermontis Benningtoni kolledžis Paul Feeley käe all. Ta lõpetas kolledži 1949. aastal.

Ta õpetas kunsti muu hulgas New Yorgi Hunteri kolledžis.

Helen Frankenthaler lõi eelkõige suuremõõtmelisi õlimaale. Oma töödega hakkas ta näitustel esinema 1950. aastatel. Üks tema tuntumaid maale on "Mäed ja meri" (1952). Tema maalid meenutavad tihti akvarelle, sest ta lahjendas õlivärvi nii vedelaks, et see imbus lõuendisse.

Teda tunnustati 2001. aastal USA riikliku autasuga National Medal of Arts.

Viited

Välislingid
 Järelehüüe The New York Timesis
 Jewish Women's Archive

Ameerika Ühendriikide maalikunstnikud
Sündinud 1928
Surnud 2011
Aždahak

Aždahak (armeenia keeles Աժդահակ, Գեղ, aserbaidžaani keeles Acdağ, Qızıldağ ('punane mägi'), vene keeles Аждаак, Кызыл-даг, pärsia keeles آژیدهاک (Azhdahāk), Karmirsar 'punane mägi') on vulkaan Armeenias Gegharkhunikhi maakonnas, Geghama aheliku kõrgeim tipp (3597 m), Aždahak on Armeenia kõrguselt kolmas mägi Aragatsi ja Kaputdžughi järel. 

Mäe nimi tuleb pärsia keelest, kus Azhdahāk tähendab 'suur ja võimas'.

Aždahaki geograafilised koordinaadid on 40°13′30″N ja 44°57′00″E.

Aždahak kuulub Geghama aheliku vulkaanivälja, kus viimati toimus purse 1900 eKr (± 1000 aastat). Vulkaani kraatris on lumesulamisveest toituv järv. Mäe tipult avaneb maaililine vaade ümbritsevatele mägedele (Ararat, Hadis, Ara, Aragats), Sevani järvele, kogu Geghama ahelikule ja Kotajkhi orule.

Mäe läheduses on vulkaanilist päritolu Akna järv (armeenia keeles Ակնալիճ Aknalitš); "Akn" tähendab armeenia keeles allikat. Geghama aheliku lõunapoolsel jalamil on Hosrovi metsakaitseala.

Aždahaki vulkaanikoonuse läbimõõt on kuni 1600 m ja suhteline kõrgus 370 m. Vulkaani ümber on umbes 8 km² suurune maa-ala, mis on kaetud osaliselt erodeerunud laavaga. Vulkaanikoonus koosneb räbust, lapillidest, laavarahnudest, vulkaanilistest pommidest, vulkaanilisest tuhast, liivast ja rusudest.

Geghama aheliku linnustikku kuulub 250 liiki, mis moodustab 70% Armeenia linnustikust. Kivised kaljuseinad on väärtuslik elupaik paljudele röövlindudele. Muu hulgas elab Aždahaki nõlvadel mitut liiki raisakotkaid.

Aždahaku lähedal elavad pruunkarud.

Turismi arendamist Aždahaki ümbruses takistavad halvad ilmaolud. Esineb äikesetorme, rahet ja lumesadu ning udu, mille korral nähtavus väheneb paari meetrini.

Kaljujoonised

Vulkaani ümbrusest on leitud arvukalt kaljujooniseid. Enamik neist kujutab küttivaid ja võitlevaid inimesi, taevakehi ja ilmastikunähtusi (Kuu, Päike, tähtkujud, tähistaevas, välk jne).

Viited

Armeenia mäed
Kolmetuhandelised
Alam-Saksi ringkond

Alam-Saksi ringkond () oli Saksa-Rooma keisririigi ringkond. Kattes enamiku keskaegse Saksimaa hertsogkonna territooriumist (peale Vestfaali), kandis ringkond algul nime Saksi ringkond ( või ), alles hiljem võeti Ülem-Saksi ringkonnast paremaks eristamiseks kasutusele täpsem nimi.

Selle ringkonna ebatavalisim iseärasus on asjaolu, et eri aegadel olid Taani (Holsteinis), Suurbritannia (Hannoveris) ja Rootsi (Bremenis) kuningad mitme keiserliku osariigi vürstid.

Päritolu
Esimesed plaanid Alam-Saksi ringkonna rajamiseks pärinevad Albert II-lt aastal 1438. Ametlikult loodi Saksi ringkond aastal 1500, kuid juba 1512 jagati see Ülem-Saksi ringkonnaks ja Alam-Saksi ringkonnaks. Jaotus seadustati alles 1522 ja võttis aega, et keiserlik kohus otsuse ellu viiks. Ülem-Saksi ringkonna nimi võeti kasutusele kiiremini ning mõistet "Alam-Saksi ringkond" kasutati esimest korda aastal 1548.

Territoorium
Alam-Saksi ringkond võttis enda alla tänapäevase Alam-Saksi liidumaa idapoolse ala, põhjapoolse osa Saksi-Anhalti liidumaast (v.a Altmark), Mecklenburgi, Holsteini (v.a Dithmarschen), Hamburgi, Bremeni, lisaks sellele väiksemad alad Brandenburgis ja Tüüringis. Suurem osa ringkonnast oli katkematu territoorium, mille sees olid mõned väiksemad enklaavid nagu Halle. Nordhausen ja Mühlhausen olid alad väljaspool ringkonna põhiterritooriumi. Ringkonna sees oli Verdeni peapiiskopkond, mis oli olnud personaalunioonis Bremeni peapiiskopkonnaga aastast 1502. 

Saksa-Rooma keisririigi lagunemise ajaks oli ringkonna suurus 1240 ruutmiili ja seal elas 2,12 miljonit inimest. Pea kõik elanikud olid protestandid, erandiks osaliselt katolik Hildesheimi piiskopkond.

Struktuur
Welfide dünastia käes oli suur osa Alam-Saksi ringkonna territooriumist. Pärast reformatsiooni juhtisid värskelt usku vahetanud Magdeburgi peapiiskopkonda alates 1513 Hohenzollernite dünastia Brandenburgi haru valitsejad. Lisaks anti aastal 1648 Halberstadti piiskopkond Brandenburgile. Bremenit valitsesid pärast reformatsiooni Taani ja Rootsi ning alates 1715 Welfide dünastia. Koos Oldenburgi hertsogkonnaga sai Taani kuningas õiguse olla keiserliku ringkonna prints. Tänu oma maavaldustele ringkonna sees said ka Preisimaa, Rootsi ja Suurbritannia kuningad keisririigi printsideks. Alam-Saksi ringkonda valitsejad olid enamasti väljastpoolt keisririiki, kuid Welfide tugev positsioon Alam-Saksi ringkonnas takistas Mecklenburgi hertsogitel ja Taani kuningatel oma tahet kehtestamast.

Koosseis 

Ringkonnas olid järgnevatest riikidest:

Välislingid 
 Keiserlikud ringkonnad 16. sajandil Saksamaa ajaloolised kaardid

Saksa-Rooma riigi valdused
Saksimaa ajalugu
Hattingen

Hattingen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ennepe-Ruhri kreisis. Asub Ruhri jõe ääres. Piirneb Bochumi, Esseni, Sprockhöveli, Velberti, Witteni ja Wuppertaliga.

Ajalugu 

Hattingeni on esmamainitud 1396. aastal. 1554 sai hansalinnaks. 1946. aastast on linn Nordrhein-Westfaleni liidumaa osa.

Välislingid 

Hattingeni koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Aleksei Gluhhov

Aleksei Gluhhov (vene keeles Алексей Ильич Глухов; sündinud 16. mail 1935) on endine Venemaa diplomaat, kes töötas aastatel 1997–2000 Venemaa Föderatsiooni erakorralise ja täievolilise suursaadikuna Eesti Vabariigis.

Gluhhov omandas hariduse Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis, mille lõpetamise järel 1959. aastal astus Nõukogude Liidu välisministeeriumi teenistusse. 

Aastatel 1991–1992 oli ta Venemaa välisministeeriumi esimese Euroopa asjade valitsuse ülem ja 1992–1994 Venemaa välisministeeriumi Euroopa osakonna direktor. 6. jaanuarist 1994 kuni 23. juulini 1997 oli ta Venemaa erakorraline ja täievoliline suursaadik Luksemburgis.

Ta määrati suursaadikuks Eestisse 23. juulil 1997 ja andis oma volikirjad üle Eesti presidendile Lennart Merile sama aasta 30. oktoobril. Tema volitused suursaadikuna Eestis lõppesid 15. septembril 2000. Eestist lahkudes läks ta pensionile.

Eestist lahkudes keeldus Gluhhov vastu võtmast Maarjamaa Risti I klassi teenetemärki, sest tol ajal jätkunud kirikutüli tõttu Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku ja Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku vahel pidas ta solvavaks kanda sama ordenit, mis oli antud Konstantinoopoli oikumeenilisele patriarhile.

Ta on abielus, kolme lapse isa.

Välislingid

Алексей Глухов: "Я люблю Эстонию, но не всех ее обитателей". Delfi.ee, 27. november 2000.
Gluhhov pidas ordenit solvavaks. Eesti Päevaleht, 28. november 2000.

Venemaa suursaadikud Eestis
Sündinud 1935
Karl von Sivers (1874–1935)

Karl August Johann Maria von Sievers (6. jaanuar 1874 Tartu – 5. juuli 1935 Haapsalu) oli Venemaa sõjaväelane (polkovnik).

Karl von Sivers astus vabatahtlikuna Venemaa keisririigi sõjaväeteenistusse 26. jaanuaril 1894 Ihukaardiväe Tragunipolku, 1897. aastal ülendati kornetiks.

Aastal 1906 oli ta auastmelt staabirittmeister. Tema korraldusel lasid 1905. aasta revolutsioonisündmuste järel karistussalklased Viljandis Vaali oja (praegu Valuoja) kaldal 9. jaanuaril 1906 maha 40 inimest ja 11. jaanuaril 1906 veel 13 inimest. 1936. aastal protesteeris Viljandi linnanõunik Gustav Seen neile ausamba püstitamise vastu, kuna tegemist olnud kaklejate, valevandujate, väikeste sulide ja salaküttidega, kes ei vääri ausammast, mitte revolutsionääridega.

Esimeses maailmasõjas osales lahingutes Vene-Saksa rindel Ida-Preisimaal. 16. aprillil 1916 suunati ta Vene Kindralstaabi Peavalitsuse käsutusse, 10. augustil 1916 ülendati polkovnikuks. 

Pärast Esimest maailmasõda elas ta Eestis. Algul elas ta Tartus ja oli A. Le Coqi õllevabriku direktor; sellelt ametikohalt pidi ta aga tudengite protestide tõttu lahkuma. Vastavas üleskutses öeldi, et Gambrinuse õlu pole halvem kui A. Le Coqi oma; boikotiga ühines ka Eesti Karskusliit. Väidetavasti oli tegu A. Le Coqi konkurentide ärivõttega. 

1930. aastal määrati talle Õisu mõisast 50-hektariline maakoht ("Karu" talu).

Hiljem elas ta Haapsalus, kus ka suri. 

Rahvajutu järgi põdenud ta viimastel aastatel vaimuhaigust, näinud kõikjal inimlaipu ja kartnud kättemaksu.

Perekond
Karl von Sievers abiellus 25. aprillil 1899 Barbara Steiniga (sünd. 1873), kes oli Michael Steini ja Nadežda Zemirovi tütar. Abielust sündisid:
Viktor (sünd. 1900)
Leo (sünd. 1901)
Helene (sünd. 1902), abiellus Erik Max von Sieversiga
Boris (suri 1905)

Esivanemad

Viited 

Liivimaa aadlikud
Venemaa keisririigi sõjaväelased
1905. aasta revolutsioon Eestis
Sündinud 1874
Surnud 1935
Garkalne vald

Garkalne vald (läti Garkalnes pagasts) on vald Lätis Ropaži piirkonnas. Piirneb läänes Riia linnaga. Lisaks piirneb Ropaži piirkonna Vangaži linnaga, Stopiņi ja Ropaži vallaga, Sigulda piirkonna Inčukalnsi vallaga ning Ādaži piirkonna Ādaži ja Carnikava vallaga.

Ajalugu

Aastal 1935 oli Ādaži valla pindala 137 km². Elanikke oli seal 338.

Vallas moodustati aastal 1945 Ādaži, Berģi, Carnikava ja Garkalne külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Aastal 1977 liideti Garkalne külanõukoguga likvideeritav  Berģi külanõukogu ja osa Vangaži külanõukogust, osa külanõukogu alasid liideti aga Ādaži külanõukoguga.

Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2006. aastal moodustati vallaga samades piirides Garkalne piirkond (1. järgu haldusüksus). 2021. aastal liideti Garkalne piirkond Ropaži piirkonnaga.

Loodus

Valda läbib Jugla jõgi, teised suuremad jõed on selle lähtejõed Mazā Jugla ja Lielā Jugla ning selle lisajõgi Krievupe. Suuremad järved on Lielais Baltezers,Langstiņi järv, Lielais Jūgezers, Mašēni järv ja Mālezers. 

Vald jääb Rannikumadalikule ja Kesk-Läti madalikule. Kõrgeim koht on  Buļļi mägi (32,3 m).

Kaitstavad objektid

Looduskaitse all on neli Baltezersi mändi. Lisaks on vallas looduskaitse all 39 nimetut põlispuud (valdavalt männid). Valda jääb 27 ha suurune Buļļezersi hoiuala, osaliselt ka Lielais Baltezersi saarte hoiuala ja Garkalne metsade hoiuala.

Muinsuskaitse all on Sunīši keskaegne kalmistu.

Rahvastik 

Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Garkalne valla elanikest lätlasi 64,31%, venelasi 23,70%, valgevenelasi 2,21%, ukrainlasi 2,11%, poolakaid 1,32% ja teistest rahvustest inimesi 3,72%. Rahvus oli märkimata 2,63% inimestest.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Läti vallad
Ropaži piirkond
Amelia Andersdotter

Anna Amelia Matilda Katarina Andersdotter (sündinud 30. augustil 1987 Enköpingis) on Rootsi poliitik, Euroopa Parlamendi noorim liige.

Amelia isa Anders Lundquist oli õpetaja ja maletreener, ema Lotta Lille oli ajakirjanik. Tal on nooremad õed Ulrika ja Karolina, samuti poolvend Eirik Lundquist, kellega tal on ühine isa.

Ta õppis Lundi ülikoolis matemaatikat, füüsikat, hispaania keelt ja äriõigust, aga tööleasumine europarlamendis ei võimaldanud tal õpinguid lõpetada.

Amelia astus Rootsi Piraadiparteisse varsti pärast selle asutamist 2006. 2007. aasta juunist kuni 2010. aasta märtsini oli ta erakonna noorteorganisatsiooni Ung Pirat rahvusvaheline koordinaator. Selles ametis juhtis ta noorte piraatide suhteid nii teiste Rootsi organisatsioonide kui rahvusvahelise piraadiliikumisega, samuti kujundas ta noorte piraatide välispoliitilisi vaateid.

Ta sai 2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel Rootsi Piraadipartei nimekirjas kandideerides 22 303 häält ja piraadipartei kandidaatide seas teise koha. Esialgu polnud sellest küllalt, et tagada koht europarlamendis, kuid Lissaboni lepingu põhjal sai Rootsi juurde kaks täiendavat kohta europarlamendis. Lissaboni lepingu ratifitseerimisega tekkinud üleeuroopaliste raskuste tõttu sai ta tööd europarlamendis alustada alles 2011. aasta detsembris.

Oma valimise ja ametisse astumise vahelisel ajal reisis Amelia palju. Ta rääkis paljudes maailma paikades oma kogemusest noore poliitikuna ja uutest ideedest teabepoliitikas, pühendudes tööle Euroopa piraadiparteide huvides.

Alates ametisseastumisest europarlamendis on Amelia keskendanud oma pingutused teabepoliitika muutmisele. Ta kuulub tööstuse, teadusuuringute ja energia parlamentaarsesse komiteesse (ITRE). Samuti on ta rahvusvahelise kaubanduse ja eelarvekontrolli parlamentaarse komitee asendusliige. Ta on Korea poolsaare asjade parlamendidelegatsiooni täisliige ja Andide ühiskonna asjade parlamendidelegatsiooni asendusliige.

Amelia Andersdotter on Võltsimisvastase kaubanduslepingu (ACTA) pikaajaline kriitik. Tema nõuandel soovitas ITRE ACTA tagasi lükata, olles esimene parlamentaarne komitee, mis sellise soovitusega välja tuli. Hiljem ühinesid sellega teised parlamentaarsed komiteed. Lõpuks loobus europarlament ACTA ratifitseerimise plaanist.

Lisaks on Amelia Andersdotter soovitanud uuesti üle vaadata Euroopa Liidu avaliku sektori valduses oleva teabe taaskasutamise direktiivi. Ta on avalikult kritiseerinud Rootsi valitsust soovimatuse eest muuta selle juurdepääsu- ja hinnapoliitikat.

Viited

Välislingid

 Amelia Andersdotteri koduleht

Rootsi poliitikud
Rootsist valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Sündinud 1987
Tre Raadio

Tre Raadio on Eesti raadiojaam.  

Tre Raadio toodab levipiirkondade kohalikku elu kajastavat ja täiskasvanud kuulajale suunatud raadioprogrammi. Ligi poole Tre Raadio programmide muusikavalikust moodustavad Eesti lood. 

Tre Raadio stuudiod asuvad Raplas, Pärnus, Paides ja Tallinnas.

Tre Raadio FM sagedused: Raplas ja Raplamaal 91,3 MHz, Pärnus ja Pärnumaal 92,7 MHz, Paides, Türil ja Järvamaal 101,0 MHz, Tallinnas ja Harjumaal 105,8 MHz, Rakverel ja Lääne-Virumaal 97,0 MHz,  Haapsalu ja Läänemaa 94,2 MHz. Samuti on olemas netikuulamise võimalus Tre Raadio kodulehel. 

Raadiojaama tegevjuht on Raplas Tre Raadio käivitanud Siim Pohlak.

Ajalugu
Tre Raadio alustas tegevust raadio.tre.ee nime all internetis leviva raadiojaamana pidude ja ürituste korraldamisele keskendunud Tre.ee kõrvaltegevusena aastal 2007. Alguses mängiti eetris peamiselt Tre DJ-de valitud tantsumuusikat ning õhtusel ajal oli eetris soovisaade, mis on järjest iganädalaselt eetris olnud alates 2008. aasta algusest.

2010. aasta oktoobris alustati esimese FM sagedusloa saamise järel tegevust Raplamaal, ametliku nimetusega Tre Raadio. Programmi lisandusid kohalikku elu kajastavad saated ja uudised. Tantsumuusika osakaal hakkas järk-järgult kahanema pophittide kasuks. Tre Raadios tegutses Rapla sageduse esimestel aastatel ka tuntud diskor ja raadiosaatejuht Märt Rannamäe.

2014. aasta mais laienes Tre Raadio Pärnusse, jätkates tegevust Pärnus sagedusel 92,7 MHz varem eetris olnud kohaliku raadiojaama Päikeseraadio tegevuse lõppemise järel. 

2016. aasta algusest toodab Tre Raadio raadioprogrammi ka Järvamaal, seni Kuma Raadio nime kandnud regionaalse raadiojaama nimeks sai Kesk-Eesti Tre Raadio.

2016. aasta jaanuaris omandas Tre Raadio Tallinnas, Pärnus, Tartus ja Lõuna-Eestis leviva raadiojaama Ring FM.

Alates 17. novembrist 2019 on Tre raadio Tallinnas eetris sagedusel 105,8 Mhz Ring Fm sageduse asemel.

Sagedused

 Tallinn 105,8 MHz
 Tartu 104,7 MHz (Ring FM)
 Pärnu 92,7 MHz
 Rapla 91,3 MHz
 Paide 101,0 MHz
 Viljandi 93,7 MHz (Ring FM)
 Rakvere 97,0 MHz
 Võru 101,7 MHz (Ring FM)
 Haapsalu 94,2 MHz (alates 1. juunist 2022 - 103,8 MHz, seejärel alates 1. septembrist 2022 - 94,2 MHz)
 Valga 96,6 MHz (Ruut FM)

Vaata ka 
 Eesti raadiojaamade loend
 Noortefoorum

Välislingid
 Tre Raadio koduleht

Eesti raadiojaamad
Rein Randver

Rein Randver (sündinud 24. juunil 1956 Lüllemäel) on Eesti poliitik. Ta on olnud X Riigikogu, XII Riigikogu ja XIII Riigikogu liige.

Randver on lõpetanud Eesti Põllumajanduse Akadeemia zooinsenerina 1979. aastal.

1992–2003 töötas Valga Maavalitsuses abimaavanema ja maavanemana. 2006–2007 oli keskkonnaminister. 

2007. aasta Riigikogu valimistel sai Randver 1576 häält, kuid valituks ei osutunud. Vabariigi Valimiskomisjoni otsusega määrati ta Ester Tuiksoo asemel kuni uue Vabariigi Valitsuse ametisseastumiseni Riigikogu liikmeks, kuid kuna Randver jätkas tegevust tagasiastuva Vabariigi Valitsuse koosseisus, määrati tema asemel Riigikogu liikmeks Janno Reiljan. 

2011. aasta Riigikogu valimistel sai Randver 1604 häält, kuid valituks ei osutunud. Ta pääses Riigikokku Ivari Padari asendusliikmena.

2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisel kandideeris Randver Tõlliste valla volikokku, kuid ei osutunud valituks. Ta sai 14 häält.

2015. aasta Riigikogu valimistel sain Randver 1003 häält ega osutunud valituks. Pärast seda siirdus ta tagasi Tõlliste valla volikokku. 16. mail 2016 valiti Randver Tõlliste vallavolikogu esimeheks, mida ta juhtis kuni 2017. aasta oktoobrikuu valimisteni.

8. novembrist 2017 kuni 2. maini 2018 oli Randver Euroopa Parlamenti siirdunud Ivari Padari asendusliige XIII Riigikogu koosseisus.

Ta on alates 2011. aastast Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 2002–2011 kuulus Eestimaa Rahvaliitu.

Randver on Eesti Kepikõnni Liidu president.

Tunnustus
2001 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
 Rein Randver Riigikogu kodulehel
 

X Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Valga maavanemad
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Rahvaliidu poliitikud
Eesti keskkonnaministrid
Sündinud 1956
458

458. aasta

Sündmused
Childerich I tõusis Saali frankide kuningaks.
Gennadios I sai Konstantinoopoli patriarhiks.

Sündinud
...

Surnud
Anatolios, Konstantinoopoli patriarh
Eesti Miss Estonia

Eesti Miss Estonia oli iga-aastane Eestis korraldatav iludusvõistlus.

Esimesed võistlused korraldas 1923. ja 1925. aastal Estonia-Film. Seejärel oli 1929–1932 võistluse korraldaja Päevaleht. 1931. aasta valimistel osalesid Metro-Goldwyn-Mayeri esindajad, kes lubasid võitja viia otse Hollywoodi Greta Garbo ja Ramon Navarro kõrvale. Pärast tuli välja, et tegemist on tavaliste aferistidega, kes tahtsid tasuta pääseda kroonimisballile. 

11. märtsil 1931 otsustas Eesti Naisliidu juhatus üksmeelselt, et liit peab täiesti eitavalt suhtuma selletaolistesse iludusvõistlustesse, mis demoraliseerivalt mõjutavad naise hinge ja kasvatuslikult halba mõju avaldavad noorsoole. 1933. aastast võistluse korraldamine katkes.

Alles Nõukogude aja lõpus hakati võistlust uuesti korraldama. 1988–2009 ja 2011–2013 toimus see igal aastal, kuid hiljem ei ole iludusvõistlust enam korraldatud.
  
Võistluse finalistid said osaleda rahvusvahelistel võistlustel Miss World, Miss Universe, Miss Europe ja Miss Baltic Sea.

Võitjad

Vaata ka
Miss Universum
Miss Grand International
Miss Baltic Sea

Viited

Kirjandus
"Blameeritud iludused". Rahvaleht nr 9, 22. jaanuar 1931. Lk 4

Välislingid
Eesti Miss Estonia ametlik koduleht
 
Eesti kultuur
Iludusvõistlused
Patsy Kensit

Patricia Jude Francis Kensit (sündinud 4. märtsil 1968 Hounslow's Londonis) on inglise filminäitleja.

Kensit sai tuntuks 1970. aastate alguses lapsnäitlejana telesarjades ja reklaamides. Ta on mänginud kümnetes filmides, sealhulgas "Absolute Beginners", "Surmarelv 2", "21", "Inglid ja putukad". Ta on näidelnud ka inglise seebiooperis "Emmerdale" ja draamasarjas "Holby City".

1988–1991 oli ta abielus Dan Donovaniga, 1992–1996 Jim Kerriga ja 1997–2000 Liam Gallagheriga. 2009. aastast on ta abielus Jeremy Healyga.

Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1969
Inčukalnsi piirkond

Inčukalnsi piirkond (läti Inčukalna novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis Vidzemes.

Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Inčukalnsi piirkonna elanikest lätlasi 54,76%, venelasi 32,41%, ukrainlasi 3,55%, valgevenelasi 3,48%, poolakaid 1,79% ja teistest rahvustest inimesi 3,00%. Rahvus oli teadmata 1,01% inimestest.

Piirkond moodustati 2006. aastal Vangaži linnast ja Inčukalnsi vallast. 2021. aastal liideti Vangaži Ropaži piirkonnaga ja Inčukalnsi vald Sigulda piirkonnaga.

Viited

Välislingid
 Piirkonna koduleht

Läti endised piirkonnad
Toomas Kivimägi

Toomas Kivimägi (sündinud 16. veebruaril 1963 Lihulas) on Eesti jurist ja poliitik.

Haridus
Ta lõpetas 1981. aastal Sindi Keskkooli ning asus õppima Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas juristina 1986. aastal cum laude.

Töökäik
Toomas Kivimägi töötas aastatel 1986–1990 Soontagana kolhoosi aseesimehena juriidilistes ja organisatsioonilistes küsimustes. 1990. aasta kevadel sai temast Pärnu maavalitsuse põllumajandusosakonna jurist, 1992–1993 oli ta Pärnu abimaavanem, alates 7. detsembrist 1993 kuni 18. novembrini 2009 aga Pärnu maavanem. Alates 19. novembrist 2009 kuni 30. märtsini 2015 oli Toomas Kivimägi Pärnu linnapea. Tema ametiajal likvideeriti Pärnusse 2008. aastaks valminud autonoomne hoiatussüsteem. 1. märtsil 2015 valiti ta Riigikogu liikmeks. 

Toomas Kivimägi kuulub alates 27. oktoobrist 2014 Reformierakonda ja oli valimiste eel sisevalimiste nimekirjas Pärnumaal esinumber.

Ta on olnud Elroni nõukogu liige.

XIV Riigikogu koosseisus on ta alates 25. juulist koos Kert Kingoga Julgeoleku järelevalve erikomisjoni esimees.

Tunnustus
2001 – Valgetähe III klassi teenetemärk
2005 – Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk
2010 – Pärnumaa vapimärk (Pärnu maavanem 1993–2009)
2016 – Pärnu vapimärk (tulemusliku töö eest Pärnu linnapeana aastatel 2009–2015, mil raskes majanduslikus seisus linn viidi taas stabiilsetele alustele)

Isiklikku
Tal on kolm last: esimesest abielust pojad Gert ja Rait ning kooselust Anu Sommeriga tütar Lauren. 

Ta elab Pärnus Tulbi tänaval. Tal on Pärnu linnaga sõlmitud naaberkrundi osas servituudi seadmise leping, mille koormiseks on ühe meetri sügavusele maa alla soojuspumba kollektori paigaldamine.

Viited

Välislingid 
 Kivimägi otsustas Pärnus kandideerida koos oma valimisliiduga ERR, 26. jaanuar 2013
 Mikk Salu: Tubli inimene: Pärnu ekslinnapea tegi tenniseklubi maa oma koduaiaks. Eesti Ekspress, 2. august 2017

Pärnu maavanemad
Pärnu linnapead
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Sündinud 1963
Baieri ringkond

Baieri ringkond () oli Saksa-Rooma keisririigi ringkond.

Kõige tähtsam osariik ringkonnas oli vaieldamatult Baieri hertsogkond (hiljem kuurvürstkond), osariigid Oberpfalz, Salzburgi peapiiskopkond ja vabalinn Regensburg olid teisejärgulised.

Koosseis 

Ringkonnas olid järgnevad osariigid:

Välislingid 
 Keiserlikud ringkonnad 16. sajandil Saksamaa ajaloolised kaardid

Saksa-Rooma riigi valdused
Baieri ajalugu‎
Läänemere Agenda 21

Läänemere Agenda 21 (inglise Baltic Agenda 21) on 1998. aastal Läänemerega piirnevate riikide välisministrite vastuvõetud  jätkusuutliku arengu dokument, mis määrab kindlaks üldised ja valdkondlikud eesmärgid ning tegevuse jätkusuutliku arengu saavutamiseks Läänemere piirkonnas. 

See on esimene regionaalsel tasandil ühiseid eesmärke sisaldav jätkusuutliku arengu tegevuskava maailmas. 

Tegevuskavas käsitletavad valdkonnad on ühistegevus, ruumiline planeerimine ja sektorite tegevus: transport, energeetika, turism, tööstus, põllumajandus, kalandus, metsandus ja keskkonnaharidus. Kuna valdkondade tegevust juhivad harilikult kaks riiki, üks Läänemere läänekaldalt ja teine idakaldalt, siis sõltub teemade edenemine nende riikide aktiivsusest. Samas puudub Läänemere Agendal projektide rahastamise mehhanism ja enamik projekte viiakse ellu riiklike ja muude vahendite abil.

Vaata ka
Agenda 21
Kohalik Agenda 21
VASAB 2010

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 01.01.2012)

Keskkonnapoliitika
Kuno Veeber

Kuno Bernhard Veeber (ka Weber; 12. või 13. märts 1898 Adila mõis – 1. jaanuar 1929 Tallinn) oli eesti maalikunstnik ja graafik.

Elukäik
Kuno Veeber lõpetas 1917. aastal Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi ja astus seejärel Tartu ülikooli arstiteadust õppima. Aastatel 1919–1920 oli ta Vabadussõjas velsker ja seejärel osales Riigikogu hoone ehitusel.

Veeber alustas kunstiõpinguid 1916. aastal Ants Laikmaa ateljeekoolis, hiljem õppis joonistamist Nikolai Triigi ja skulptuuri Jaan Koorti juures. Aastal 1922 asus kunstnik õppima Pallasesse. Ta töötas Konrad Mäe maaliateljees ja tutvus sakslasest õppejõu Magnus Zelleri käe all graafikatehnikatega. 1923 reisisid nad koos Saksamaale, kus Veeber tutvus saksa ekspressionismiga. Hoolimata ainelisest kitsikusest ja kehvast tervisest õnnestus kinnise loomuga andekal kunstnikul 1924. aastal Pallas lõpetada. Sama aasta oktoobris sõitis Veeber Pariisi ja jäi sinna kuni 1926. aastani. 

Pariisis õppis ta prantsuse keelt ning kunsti André Lhote'i ja kreeklase Demetrios Galanise juures Académie Montparnasse’is. Veeber uuris põhjalikult vanu graafilisi tehnikaid Pariisi Rahvusraamatukogu estampide saalis. 

1927. reisis kunstnik koos abikaasa Agathe Veeberiga Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse stipendiumiga Itaalias. 

1929. aasta 1. jaanuaril sooritas kunstnik enesetapu.

Looming

Veeber viljeles natüürmorti, hiljem eelkõige aktimaali. Graafikatehnikatest eelistas ta puugravüüri ning litograafiat.

Tema tööd olid väljas näitustel Pariisi Sõltumatute Salongis, eesti kunsti välisnäitustel Riias, Kaunases, Helsingis, Kölnis, Kopenhaagenis, Moskvas, Roomas ja Budapestis.

Isiklikku
Kuno Veeber oli abielus Agathe Veeberiga. Tema õde oli Helene Johani.

Viited

Välislingid
 Kuno Veeberi teoseid digitaalses kunstimuuseumis
 Koopia XX sajandil: Kuno Veeber Sirp, 16. detsember 2005

Eesti maalikunstnikud
Eesti graafikud
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Vabadussõja veteranid
Vabasurmad
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1898
Surnud 1929
Ülem-Saksi ringkond

Ülem-Saksi ringkond () oli Saksa-Rooma keisririigi ringkond, loodi aastal 1512.

Ringkonnas domineerisid Saksimaa kuurvürstkond (ringkonna juht) ja Brandenburgi kuurvürstkond. Hiljem lisandusid Saksi Ernestiini hertsogkonnad ja Pommeri. Lausitz, mis läks Saksimaale aastal 1635 Praha rahuga, ei kuulunud kunagi ringkonda.

Koosseis 

Ringkonnas olid järgnevad osariigid:

Välislingid 

 Keiserlikud ringkonnad 16. sajandil Saksamaa ajaloolised kaardid

Saksimaa ajalugu
Troškūnai

Troškūnai (, poola keeles Traszkuny)  on linn Leedus Utena maakonnas Anykščiai rajooni Troškūnai vallas ja on selle valla halduskeskus. Linn asub Anykščiaist 18 kilomeetrit läänes Nevėžise tasandiku idaservas, merepinnast 100 meetri kõrgusel Juosta jõe ja  Juostinase järve kaldal.

Troškūnais on postkontor ja raamatukogu, sealne keskkool asub aga Žiedoniai külas. Ka asub seal Troškūnai raudteejaam. Vaatamisväärsusteks on sealne aastal 1787 valminud katoliku kirik, aastal 1796 rajatud endine koolihoone ja XVIII sajandil rajatud bernardiinide klooster.

Troškūnais sündis aastal 1579 Leedu kirjanik Konstantinas Sirvydas.

Nimetus 

Troškūnai nimi on patronüüm. Selle varasem nimekuju oli Troška. Alev kuulus XVII sajandil Vladislovas Sakalauskasele, kelle järgi see kandis XVII sajandi lõpust XVIII sajandi lõpuaastateni nime Vladislavov. See säilis asula paralleelse venekeelse nimekujuna ka tsaariajal (Владиславовъ).  Alevi vana nime tüvi säilis aga rahvasuus, omandades sel ajal praeguse nimelõpu.

Asula poolakeelne nimekuju on Traszkuny, ent varem olid kasutusel nimekujud Troskinowo ja Trokinowo. Veel XX sajandi alguseni oli kasutusel ametliku nimekujuna Traškūnai, mis asendati praeguse nimekujuga aastal 1920.

Ajalugu 

Troškūnaid mainiti kirjalikes allikates esmakordselt aastal 1506. XVI sajandil rajati Troškūnai mõis. Alevi staatuse sai asula XVII sajandil. See ja järgmine sajand olid Troškūnai õitsenguaastad, kuna aastal 1696 püstitati sinna kirik ja rajati kloostrikompleks, ühtlasi sai asula alevi staatuse. Aastal 1698 sai alev õiguse rajada turuplats.

Kuna suures tulekahjus hävisid kõik alevi puidust hooned, hakati aastast 1770 sinna ehitama vaid kivihooneid. Aastal 1773 hakkas kloostri juures tegutsema kool, kus ei antud õpetust mitte üksnes aadlikele, vaid ka alevielanike ja talupoegade lastele. See kool suleti tsaariajal koos kloostriga. Tsaariajal kasutati alevi kohta venekeelset nimekuju Трашкуны. Aastal 1897 elas alevis 779 juuti.

Suvel 1941 hukkasid Leedu vabadusvõitlejad kümmekond alevi juuti. Augustis 1941 asustasid saksa okupatsioonivõimud 200 Troškūnai juudid Panevėžysi getosse, kus nad hiljem selle likvideerimisel hukati. Nõukogude perioodil tegutses seal Anykščiai kutsehariduskool. 1956 sai Troškūnai linnaõigused.

Nõukogude võimud küüditasid 11 Kavarskase elanikku. Teise maailmasõja ajal põles maha alevi keskosa, hävis ka sealne veski. Suvel 1941 hukati sealsed juudid. Sõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli Kavarskas kohaliku kolhoosi keskasulaks. Kavarskas sai linnaks 1956.

Elanikkond

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Troškūnai elanikest leedulasi 94,1% ja mustlasi 2,66%.

Troškūnai on elanike arvu väiksuselt teine linn Leedus.

Viited

Välislingid 

Linn Poola geograafilises sõnastikus
Linn portaalis vietoves.Lt

Leedu linnad
Daugai

Daugai () (poola keeles Daugi, saksa keeles vanasti Daugen) on linn Leedus Alytuse maakonnas Alytuse rajoonis. Linn asub Dzūkija kõrgustikul merepinnast 137 meetri kõrgusel Didžiulise järve kaldal.

Daugais on saekaater, veski ja mõned puidutöötlemisettevõtted. Linnas on raamatukogu, kultuurimaja ja keskkool. Lisaks annab seal haridust Daugai tehnoloogia- ja kaubanduskool. Vaatamisväärsuseks on aastal 1862 valminud katoliku kirik.

Ajalugu

Linna piiridesse jääb esimesel aastatuhandel rajatud ja XIV sajandini kasutusel olnud Daugai linnamägi.

Esmakordselt mainitud 1384. aastal. Toona suundusid ristisõdijad sealse linnuse kaudu Trakai ja Vilniuse suunas. XIV sajandil rajati sinna suurvürstide jahiloss, mis oli kasutusel XV sajandini. Arvatakse, et Vytautas lasi sinna ka esimese kiriku rajada. Aastal 1503 andis suurvürst Aleksander Daugaile linnaõigused. Arvatakse, et aastal 1639 kihlus Władysław IV Waza seal oma naise Ludwika Maria Gonzagaga. XVIII sajandi alguseks oli linn aga katku, näljahäda ja sõdade tõttu peaaegu inimtühjaks jäänud ja nii kaotas see aastal 1732 oma privileegid.

1792 sai Daugai taas linnaõigused, kuid 1793 võeti linnaõigused ära. Selle lühikese aja vältel jõuti linna siiski kool asutada.

Alevi elanikud osalesid aktiivselt jaanuariülestõusus. Alev kandis tsaariajal venekeelset nimekuju Дауги.  Aastail 1906 ja 1925 Daugai põles.

Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Uuesti sai linnaks 1956. aastal. Nõukogude perioodil oli Daugais piimakombinaat, seal tegutses ka kalakasvatus.

Elanikkond

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Daugai elanikest leedulasi 96,6%, venelasi 1,53% ja tatarlasi 1,11%.

Tuntud elanikke
Janina Buzūnaitė-Žukaitienė – Leedu luuletaja

Viited

Välislingid 

http://www.daugai.lt/
Linn portaalis Vietoves.lt

Leedu linnad
Alytuse rajoon
Dusetos

Dusetos () on linn Leedus Utena maakonnas Zarasai rajoonis, Dusetose valla halduskeskus. Asub merepinnast 120 meetri kõrgusel Sartai järve lähedal.

Vaatamisväärsusteks on 1825. aastal valminud kihelkonnakooli hoone, 2008. aastal avatud skulptuuride park, 1888. aastal valminud katoliku kirik ja selle XVIII sajandil valminud kellatorn. Linnas on Sartai regionaalpargi administratsioon ja külastuskeskus.

Ajalugu 

Dusetost on esmakordselt mainitud 1520. aastal. Toona rajati sinna ka esimene kirik. Asula tekkis Dusetose küla ja Radživillide Užpaliai valdustest eraldatud mõisa (tänapäeval Didžiadvarises) maadele. Sealse juudi kogukonna kohta on teateid aastast 1530, samal aastal asutati sinna kihelkonnakool. Dusetosest sai alev XVI sajandi alguses.

Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Дусяты. Alev põles aastail 1806, 1862, 1868, 1905 ja 1910. Aastal 1825 hävis tules vana kihelkonnakooli hoone ja selle asemele ehitati uus. 1919. aastal toimus Dusetose juures lahing Leedu sõjaväe partisaniüksuste ja Punaarmee vägede vahel. Aastal 1935 tegutsesid alevis kaks auruveskit, seal asus ka meierei.

Aastal 1941 vabastasid asula Juuniülestõusu käigus Leedu väed. 26. augustil hukkasid Saksa okupatsiooniväed Dusetose ja Zarasai juudid. Teise maailmasõja järel tegutsesid Dusetose ümbruskonnas Leedu metsavennad. 1950. aastal sai Dusetos linnaõigused. 1951. aastal ehitati sinna kultuurimaja.

Hobuste võiduajamised 

XIX sajandi alguses hakati Sartai järve jääl korraldama hobuste võiduajamisi. 1905. aastal hakati neid pidama koos rahvapidustustega. 1933. aastal võttis nende korraldamise enda peale Leedu põllumajandusministeerium. Teise maailmasõja ajal võiduajamiste korraldamine katkes, ent 1950. aastal hakati neid taas korraldama.

Nimi

Linna poolakeelne nimekuju on Dusiaty.

Dusetose nimi on hüdronüüm, linn on nime saanud Dusetose jõelt (Šventoji jõe ülemjooksu varasem nimetus).

Kohaliku legendi kohaselt saatnud kord peremees oma sulase hobuseid ostma. Kaks hobust pidanud tal ühelt sõelalt sööma; sulane ei suutnud aga loomade säärast kohtlemist taluda ja lõikas sõela kaheks, nii et mõlemad hobused said oma sööginõu. Peremees kihutanud sulase seepeale minema. See jäänud Dusetose kohale elama ja kui talt küsitud, miks ta seal elab, siis mees vastanud: "Kahe sõela pärast" (Už du sietus). Nii saanudki sealne paik nime.

Elanike arv

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dusetose elanikest leedulasi 90,1%, venelasi 6,83%.

Tuntud elanikke 

 Faustas Latėnas – Leedu helilooja
 Albertas Broga – Leedu kunstnik
 Kęstutis Macijauskas – Leedu sõjaväelane
 Benjaminas Sakalauskas – Leedu poliitik

Viited

Välislingid 

Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
 Linn portaalis vietoves.Lt
http://www.dusetos.lt/

Leedu linnad
Zarasai rajoon
Emir Kusturica

Emir Nemanja Kusturica (  serbia kirillitsa: Емир Немања Кустурица; sündinud 24. novembril 1954  Sarajevos) on Serbia filmirežissöör, näitleja ning muusik.

Osaline filmograafia 

Serbia inimesed
Filmilavastajad
Sündinud 1954