joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ülgase

Ülgase on küla Harjumaal Jõelähtme vallas. Küla asub tervikuna Rebala maastikukaitsealal.

Küla piirneb läänes Saviranna ja Kallaverega, edelas Maardu linnaga, lõunas Võerdla ja Rebala külaga ning idas Kostirannaga. Põhja pool asub Soome laht. Tallinna uus prügila asub Ülgasest lõunas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 84 inimest. Neist 73 (86,9%) olid eestlased.

Küla on tuntud 1920. aastatel loodud fosforiidikaevanduse poolest. Tänapäevani on alles ja osaliselt läbitavad kaevanduskäigud, mis algavad Ülgase pangast. Kaevanduskäikudes talvituvad nahkhiired. 2018. aasta detsembrist kuni 2021. aasta suveni parandab ELF Ülgasel projekti „Tiigilendlase elupaikade parandamine Eestis‟ raames tiigilendlaste talvitusolusid. Kaevanduse juurest viis enne 1940. aastaid raudtee Koljuotsa, kus asus sadam, mille kaudu fosforiiti mujale veeti.

Nõukogude ajal on fosforiidi kaevandamine maastikku põhjalikult muutnud. Künkad küündivad küla lõunaosas 65 meetrini merepinnast.

Ülgase panga ja Koljuotsa vahel kaevandatakse tänapäeval savi.

Ülgase paekaldal asub kaks Eesti Vabariigi geodeetilist punkti.

Ülgase edelaosas ja Kallavere küla lõunaosas asuvad suvilad ja aiamaad on kurikuulsad kuritegevuse kõrge taseme tõttu.

Ülgasel asub Talleggi sugulindla.

Vaata ka 
Ülgase looduskaitseala
Ülgase fosforiidikaevandus
Kallavere–Ülgase tee

Viited 

Jõelähtme vald
Harju maakonna külad
Jüri Saar

Jüri Saar (sündinud 8. novembril 1946 Kaali külas) on Eesti poliitik. 

1964. aastal lõpetas ta Kingissepa Keskkooli ja 1969. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.

Aastatel 1990–1991 töötas ta Saare Maavalitsuses maasekretärina ja 1992–2003 oli Saare maavanem. 2002. aastal astus ta Eestimaa Rahvaliitu.

Aastatel 2003–2007 oli Jüri Saar X Riigikogu liige. 

23. aprillil 2007 valiti ta Kihelkonna vallavanemaks. Novembrist 2009 oktoobrini 2017 oli ta Pihtla vallavanem.

Tunnustus
2001 – Valgetähe III klassi teenetemärk
2004 – Saare maavalitsuse teeneteplaat

Isiklikku
Abielus, kolm poega. Poeg Indrek Saar on eesti näitleja ja poliitik, riigikogu liige.

X Riigikogu liikmed
Saare maavanemad
Eesti vallavanemad
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1946
Ruslana

Ruslana (ukraina Русла́на Степа́нівна Лижи́чко; Ruslana Lõžõtško; sündinud 24. mail 1973 Lvivis Ukrainas) on ukraina laulja, kelle esitatud laul "Wild Dances" võitis 2004. aastal Eurovisiooni lauluvõistluse.

Ruslana osales Ukraina revolutsioonilistes sündmustes 2013. aasta novembris – 2014. aasta veebruaris, olles Euromaidani üks juhtfiguure.

Aunimetused

 Ukraina rahvakunstnik (2004)
 Lvivi aukodanik (2004)

Diskograafia

Albumid
"Myt' Vesny – Dzvinkiy viter" (1986, 1998)
"Ostannye rizdvo 90" (1999)
"Naikrashe" (2001)
"Dobriy vechir, tobi..." (2002)
"Dyki Tantsi" (2003)
"Dyki Tantsi + Bonus" (2004)
"Wild Dances" (2004)
"Wild Dances (New Year Edition)" (2005)
"Wild. Club'in" (2005)
"Amazonka"(2008)
"Wild Energy" (2008)
"EY-fori-YA" (2012)

Singlid
"Wild Dances" (2004)
"Dance with the wolves" (2004)
"The Same Star" (2005)
"Dyka Enerhiya" (2006)

Viited

Välislingid
 
Ruslana's official website
Fanclub.ruslana.ua
RuslanaTV
RuslanaTube (Youtube)
Eurovisioni võitja Ruslana: muusika ja poliitika tuleks lahus hoida Õhtuleht, 24. aprill 2017

Ukraina lauljad
Eurovisioonil osalejad
Eurovisiooni võitjad
Sündinud 1973
Drag queen

Drag queen on üldjuhul meessoost isik, kes on end riietanud naiseks. 

Drag queen'ina ei esine alati transvestiit, vaid mees, kes etendab lihtsalt suurilma daami koos kõige sinna juurde kuuluvaga: võimas soeng, värvikas meik, suur ja uhke kleit, sädelevad või muud moodi hiilgavad kõrged platvormkingad või -saapad ning muud ülinaiselikud aksessuaarid ja käitumine. 

Drag queen'id on sageli ööklubide palgal, et teha seltskonda värvikamaks ning suurendada kaudselt külastatavust. 

Iseenese äraspidist positsioneerimist kasutavad üha sagedamini edukalt ka artistid (nt Conchita Wurst kui habemega naine 2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel).

Vaata ka
Drag king

Transsoolisus
Madis Kallas

Madis Kallas (sündinud 22. aprillil 1981) on eesti poliitik, sporditegelane ja endine mitmevõistleja, alates 18. juulist 2022 Eesti keskkonnaminister.

1996. aastal lõpetas ta Kihelkonna Põhikooli ja 1999. aastal Kuressaare Gümnaasiumi. 2004. aastal lõpetas ta Tallinna Ülikooli kehakultuuri eriala.

Poliitika
Aastatel 2013–2015 oli ta Kuressaare abilinnapea. 2. aprillil 2015 valiti ta Kuressaare linnapeaks. 

Pärast Saaremaa valdade ühendamist oli ta Saaremaa vallavanem kuni 27. maini 2020. Ametist lahkumisest teavitas ta avalikkust 20. aprillil 2020, võttes poliitilise vastutuse koroonakriisi tõttu. Saaremaa vallavanemaks valiti ta taas 26. novembril 2021. 

18. juulil 2022 nimetati ta ametisse Eesti keskkonnaministriks.

Sport

Saavutused spordis
Tegeles tippsportlasena mitmevõistlusega.
 Eesti meister meeste seitsmevõistluses 2004 (5599 punktiga)
 Eesti meister 4×400 m teatejooksus 2008 (3.21,79)
 Eesti meister 4×110 m tõkkejooksu teatejooksus 2005 (1.02,64)
 Euroopa Karika Superliiga 1. koht Eesti koondise koosseisus 2004 ja 2005
 Universiaadil İzmiris (Türgi) 4. koht kümnevõistluses 2005 (7644)
 Euroopa meistrivõistlustel Göteborgis 2006 17. koht kümnevõistluses (7503)
 18. juulil 2004 võitis 7763 punktiga Fred Kudu mälestusvõistluse Tartus 
 Isiklik rekord kümnevõistluses 7972 punkti (Arles 2006), seitsmevõistluses 5806 punkti (Tallinn 2007)

Eesti Olümpiakomitee presidendi kandidaat 2012
Ta kandideeris 2012. aastal Eesti Olümpiakomitee presidendiks. Talle oponeeris Eesti Olümpiaakadeemia president ja endine kergejõustiklane Neinar Seli, kes valiti presidendiks.

Tunnustus
 2003/2004. õppeaastal Tallinna Ülikoolis õppides oli ta Eesti Olümpiakomitee stipendiaat
 2002., 2004. ja 2005. aasta meessportlane Saare maakonnas

Viited

Välislingid 

 IAAF Madis Kallasest
 
Raul Vinni. Madis Kallas: ma ei teinud nalja, Saarte Hääl, 7. mai 2012
ARVAMUS: Madis Kallas: muutused Eesti spordis ei ole välistatud, Delfi, 14. juuni 2012
Alo Raun. Madis Kallas: Eestile tõid medalid fanaatikud, mitte süsteem, Postimehe veebiväljaanne, 16. august 2012
Peep Pahv. Kallas avaldas programmi ja ootab Selilt sama sammu, Postimees, 30. oktoober 2012
Raul Vinni. Kallas läks sotside leeri, Saarte Hääl, 24. august 2013

Eesti kümnevõistlejad
Eesti sporditegelased
Kuressaare linnapead
Eesti vallavanemad
Kuressaarest pärit sportlased
Eesti keskkonnaministrid
Sündinud 1981
Blagoveštšensk

Blagoveštšensk on linn Venemaal, Amuuri oblasti halduskeskus. Asub Amuuri jõe ääres, Hiina Heihe linna vastaskaldal.

Linn on rajatud 1856. aastal Ust-Zeiski sõjaväepostina.

Blagoveštšensk on tähtis sadamalinn, laevaehituse ja -remondi keskus. Linnas on ka ehitusmaterjalide ja tselluloositehased, tikuvabrik ja mööblikombinaat.

2022. aastal avati kaubaliikluseks üle Amuuri kulgev Blagoveštšenski–Heihe sild.

Viited

Välislingid 

www.blagoveshensk.ru
www.admblag.ru

Venemaa linnad
Amuuri oblast
Sadamalinnad
Meißen

Meißen on linn Saksamaal Saksimaa liidumaal, Meißeni kreisi keskus. Asub Elbe jõe ääres, Triebischi suudmes. Linn on tuntud kui portselanitööstuse keskus.

Ajalugu 

Meißenit on mainitud esmakordselt 929. aastal (Misnia). Linnaõigused sai 12. sajandi lõpus.

2002. aasta Elbe üleujutustes sai vanalinn tugevasti kahjustada.

Viited

Välislingid 

 Meißeni koduleht

Saksimaa linnad
Saksimaa vallad
Meißeni kreis
Buda (Budapest)

Buda on Ungari pealinna Budapesti ajalooline kants Doonau jõe paremkaldal Ungari keskmäestikus. Tänapäevane haldusjaotus (I ringkond) hõlmab vaid murdosa suurlinna territooriumist.

Ajalugu

Buda oli varem omaette hallatav linnakeskus. Aastatel 1361–1541 ja 1784–1873 oli see Ungari kuningriigi pealinn. Buda nõlvakul kõrgub tänaseni Mátyási kirik.

Osmanite riigi hõive
Buda (osmanitürgi keeles Budin) oli Osmanite riigi valitsetava Budini ejaleti halduskeskus aastatel 1541–1686. 17. sajandil moodustasid stagneerunud asula elanikkonnast enamuse Balkani moslemid.

Pärast 1686. aasta Buda piiramist haarasid võimu Püha liiga väed. Habsburgid pidasid veel 1783. aastani Ungari kuningriigi pealinna Pozsony's (saksa keeles Pressburg; tänapäevane Bratislava).

Buda ja Pesti ühendamine

1849. aastal avati šoti inseneri Adam Clarki juhitud ja üheksa aastat kestnud ehitustööde järel üle jõe kahte linna ühendav Széchenyi kettsild.
1. jaanuaril 1873 ühendati Franz Joseph I korraldusel, kes oli Austria keiser ja ühtlasi apostellik Ungari kuningas, seni iseseisvad linnad Buda, Óbuda ja Pest ühiseks Budapesti linnaks. Austria-Ungari kaksikmonarhia esipealinna Viini kõrval toimis Budapest teisejärgulise pealinnana István Püha krooni maadel (Transleitaania). Peaministri Gyula Andrássy asutatud Avalike Tööde Nõukogu juhtimisel kujunes ligi 350 000 elanikuga metropolist koos saksa ja juudi kogukondadega Mandri-Euroopa üks suuremad kultuuri- ja majanduskeskusi. Pesti-poolses hoogsas historitsistlike hoonete ja magistraalide ehituses võeti eeskuju Pariisist. Buda arendus jäi tunduvalt konservatiivsemaks.

Varia

Buda kõrgendikku läbib 1856. aastal avatud niinimetatud lossitunnel (Budai Váralagút). Kettsilla inseneri Adam Clarki projekteeritud ja kolm aastat kaevatud tunneli eesmärgiks oli inimeste jalavaeva vähendamine ümber pikliku kõrgendiku kõndimisel. Aasta pärast valmimist avati see hobuliiklusele. Tänapäeval ühendab 350 meetri pikkune tunnel kettsillalt ning Fő ja Lánchídi tänavatest lähtuvat ringliiklust Krisztinavárose elamupiirkonna Alagúti tänavaga.

Viited

Vaata ka
Várkerület
Buda linnuse kvartal
Pest

Välislingid
 

Budapest
Trnava

Trnava (saksa Tyrnau, ungari Nagyszombat) on linn Slovakkias, Trnava maakonna keskus.

Trnava asus kaubateede ristumiskohas ning oli keskajal tähtis kaubandus- ja piiskopilinn. Linnas on palju kirikuid.

Trnavas asub Peugeot' ja Citroëni autotehas.

Välislingid 

Trnava koduleht

Slovakkia linnad
Trnava maakond
Erna Siikavirta

Erna Siikavirta (sündinud 8. oktoobril 1977 Espoos) on soome pianist. Ta oli hard rock'i ansambli Lordi klahvpillimängija aastatel 1997–2005. Ta kasutas esinejanime Enary.

Biograafia 
Klaverit hakkas ta mängima juba 3-aastasena ja on suuresti mõjutatud klassikalisest muusikast ja klassikalisest rokist. Tema peamised muusikalised eeskujud on olnud pianist Jens Johansson ning lauljad Paul Stanley (Kiss) ja Eric Adams (Manowar).

1998. aastal käis Erna koos bändiga Children of Bodom Euroopa turneel, asendades ajutiselt nende klahvpillimängijat Janne Wirmanit. Samal aastal laulis ta sopranit saksa bändi Ancient Ceremony albumil "Fallen Angel's Symphony". Aastal 1999 mängis ta klahvpille Sinergy kontserditurneel "Beware the Heavens". Pärast seda liitus ta klahvpillimängijana bändiga Grain, mis läks 2001. aastal laiali. Aastatel 2001 ja 2002 mängis Erna süntesaatorit soome muusiku Markku Klami lugudele "Hymn For Christmas" ja "Meditation I (op. 10/1)". 2001. aastal liitus Erna ka bändiga Arthemesia, kus ta kasutas nime Magistra Nocte. 

1997. aastal liitus Siikavirta bändiga Lordi, mille liikmeid tundis ta juba paar aastat Kissii fänniklubi kaudu. Tema lavakarakter selles bändis oli koletislik valküür Enary. Nimi on teisendus Siikavirta nimest Inari. 2005. aasta augustis paluti tal lahkuda, kuna bändisisene kliima oli muutunud sobimatuks.

2006. aasta suvel liitus ta hauakaevajateemalise metal-ansambliga Deathlike Silence. Erna oli bändis kuni 2008. aastani, mil ta lahkus seoses kolimise ja lapseootele jäämisega. Siiski oli ta pärast seda veel endiselt seotud bändiga Arthemesia, mis lõpetas tegevuse 2010. aastal.

Diskograafia 
 Lordi: "Bend Over and Pray the Lord"
 Ancient Ceremony: "Fallen Angel's Symphony" (1998)
 Lordi: "Get Heavy" (2002)
 Lordi: "The Monsterican Dream" (2004)
 Lordi: "The Monster Show" (2005)
 Deathlike Silence: "Vigor Mortis" (2007)
 Deathlike Silence: "Saturday Night Evil" (2009)

Filmograafia 
 "The Kin" (2004) – Enary

Viited 

Soome pianistid
Sündinud 1977
Hagana

Hagana (kasutatakse ka nimekuju Haganah; heebrea keeles ההגנה HaHagana - 'kaitse') oli juudi paramilitaarne organisatsioon Briti mandaadi alustel Palestiina aladel ajavahemikul 1920 kuni 1948. Hagana oli ametlik Suurbritannia loal moodustatud relvastatud rühmitus, mis sai 1948. aastal moodustatud Iisraeli Kaitsejõudude ehk IDF (צה"ל Tsahal) tuumikuks.

Viited

Iisraeli organisatsioonid
1009

1009. aasta

Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand

Aastakümned: 950. aastad 960. aastad 970. aastad 980. aastad 990. aastad - 1000. aastad - 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad

Aastad: 1004 1005 1006 1007 1008 - 1009 - 1010 1011 1012 1013
1014

Sündmused maailmas 
 Quedlinburgi kloostri annaalides mainiti esmakordselt Leedut.

Sündinud 
 ...

Surnud 
 Johannes XVIII, paavst
Joniškis

Joniškis () on linn Põhja-Leedus, Joniškise rajooni ja Joniškise valla halduskeskus. Joniškis asub Audruve ja Sidabre jõe ääres, merepinnast 60 meetri kõrgusel. Joniškise vana saksakeelne nimi on Jonischken.

See on Võru sõpruslinn, teised sõpruslinnad on Kapyl, Konin, Vimmerby ja Sulingen. Linna läbib Šiauliai ja Riia vaheline raudtee. 

Linnas on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on korvpallimuuseum, ajaloomuuseum, 1901. aastal ehitatud katoliku kirik, aastal 1823 ehitatud Valge sünagoog ja aastal 1865 valminud Punane sünagoog.

Elanikkond
 11 500 (2005)
 10 700 (2009)

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Joniškise elanikest leedulasi 97,56%, venelasi 1,16%, lätlasi 0,22%, poolakaid 0,19%, valgevenelasi 0,15%, ukrainlasi 0,11% ja teiste rahvaste esindajaid 0,57%.

Ajalugu 

Joniškise piirkonda on kirjalikult mainitud XIII sajandil, toona elasid seal semgalid. Linna lähistel asub vana semgalite Sidabrene linnus. Linna ennast on kirjalikult esimest korda mainitud 23. veebruaril 1536. Toona kuulis Vilniuse piiskop Jonas, et sealsete piiriäärsete alade elanikud on ikka veel paganad ja otsustad need ristida. Ta lasi Joniškisesse ehitada kiriku, millest sai kohaliku kihelkonna keskus. Tema järgi on linn ka oma nime saanud.

Zygmunt III Waza loal sai 4. juulil 1616 Joniškisest linn. Seda läbis tähtis Riia ja Tilsiti vaheline kaubatee. Joniškis allus Leedu suurvürstidele ja seda hallati Šiauliaist. XVII sajandil mainitakse esimest korda sealset luteri kirikut (selle uus hoone valmis aastal 1863. Aastal 1759 hoidsid ülestõusnud talupojad kaks kuud linna enda käes.

Juudid asusid linna elama aastal 1737. Nende arv kasvas jõudsalt, aastal 1897 olid linna 4774 elanikust 2272 juudid. XIX sajandil oli linn tähtis laatade pidamise paik, seal käisid kaubitsejad nii Venemaalt kui ka Saksamaalt.

Aastal 1921 avati linnas lätikeelne kool. Enne Teist maailmasõda elas linnas ligi 900 juuti, seal asus kolm sünagoogi. 29. augustil 1941 viidi sealsed juudid linnalähedasse metsa, kus nad maha lasti. Nõukogude ajal rajati linna suur teraviljakombinaat.

Pilte

Tuntud elanikke 

Maksimas Katchė – Leedu sõjaväelane
Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė – Leedu kirjanik ja poetess
Moses Kottler – Lõuna-Aafrika Vabariigi skulptor
Jonas Avyžius – Leedu kirjanik
Laimonas Noreika – Leedu näitleja
Laurence Harvey – Briti näitleja
Juozas Macevičius – Leedu kirjanik
Charles Segal – Lõuna-Aafrika Vabariigi džässmuusik
Imantas Lazdinis – Leedu poliitik
Harvey Milk – USA poliitik
Juozas Kisielius – Leedu näitleja
Gintaras Ramonas – Leedu poliitik
Andrius Šležas – Leedu korvpallur
Platon Zubov – Venemaa riigitegelane
Adomas Varnas – Leedu kunstnik

Viited

Välislingid 

Joniškis Poola geograafilises sõnastikus
Linn portaalis vietoves.Lt
Joniškise infoportaal
Korvpallimuuseumi kodulehekülg

Leedu linnad
Joniškise rajoon
Šilutė

Šilutė () (endine nimi Šilokarčiama) on linn Leedus, Šilutė rajooni ja Šilutė valla halduskeskus.

Šilutė asub Kaliningradi oblasti piiri lähedal Läänemere rannikumadalikul Väike-Leedus viie tee ristmikul. Teed viivad linnast põhja Klaipėdasse, itta Tauragėsse, kakku Sovetskisse, edelasse Rusnėsse ja loodesse Kintaisse. Linna läbib Klaipėda–Sovetski raudtee.

Šilutės on arenenud infrastruktuur. Seal on harrastusteater, muuseum, 3 kirikut, mõned hotellid ja palju kohvikuid, restorane ning baare. Üks vanwmaid ettevõtteid selles piirkonnas on 1842 asutatud või- ja juustutööstus Šilutės Rambynas. Šilutės Durpės (asutatud 1882) ekspordib aastas umbes 50 000 m³ turvast. Šilutės Baldai (asutatud 1890) toodab mööblit. Märksa nooremad ettevõtted toodavad jõusööta, liha ja alkoholi.

Investeeringute suurendamiseks on kohalik omavalitsus investoritele kehtestanud maamaksusoodustused.

Šilutė sõpruslinnad on Emmerich Reini ääres (Saksamaa), Ljungby (Rootsi), Nakskov (Taani), Ostróda (Poola) ja Slavsk (Venemaal Kaliningradi oblastis).

Ajalugu 

Esimest korda mainiti Šilutėt 13. sajandil. Tema saksakeelne nimi Heydekrug tuleb tema asukohast poolel teel Memeli ja Tilsiti vahel, kus paiknes rändurite jaoks kõrts: "Heyde" tähendab 'nõmm' ja "krug" on arhailine sõna kõrtsi kohta.

1511 ostis Georg Tallat kõrtsi koos ümbritseva maa ja kalastamise õigusega ning avas kalaturu, mis sai kuulsaks. 1550 rajati kõrtsi lähedale kirik. Nende ümber tekkis asula, mis 1721 ja 1725 taotles linnaõigusi, kuid ei saanud neid Memeli ja Tilsiti vastuseisu tõttu. XVIII sajandil kasutasid Preisimaal elavad leedulased asula kohta nimekuju Szillokarszmo. 1910 liideti asulaga kolm naaberküla Werden (Verdainė), Szibben (Žibai) ja Cynthionischken (Cintjoniškiai), kuid linnaõigusi ei saanud ta endiselt.

Pärast Esimest maailmasõda ja Saksamaa territooriumi jagamist Versailles' rahulepingu järgi jäi Šilutė 1920 Suursaadikute konverentsi haldusalasse. 1923 liitis Leedu Memeli territooriumi enda riigi koosseisu. 1939 nõudis Saksamaa pärast Molotovi-Ribbentropi pakti sõlmimist Memeli territooriumi tagasi. Ühtlasi läks ka Šilutė Saksamaa koosseisu; see andis talle aastal 1941 linnaõigused. Teise maailmasõja ajal 1943–1944 paiknes linnas Saksamaa kõige põhjapoolsem sõjavangide laager, kus paiknesid inglastest ja ameeriklastest vangid. 1945 anti Memeli territoorium koos Šilutėga Leedule tagasi.

Linn oli aastal 2011 Leedu kultuuripealinnaks.

Tuntud elanikke 

Reinhard Dullien – saksa jurist
Rudolf Gopas – Uus-Meremaa kunstnik
Cornell Borchers – saksa näitleja
Dietrich von Hein – saksa veterinaar
Erich Berschkeit – Saksa poliitik
Hermann Sudermann – saksa kirjanik
Hugo Scheu – saksa folklorist ja metseen
Katharina Szelinski-Singer – Saksa skulptor
Doris Nefedov-Alexandra – Saksa kitarrist ja helilooja
Darius Sirtautas – leedu korvpallur
Rimas Girskis – leedu korvpallur
Raimondas Rumšas – leedu jalgrattur
Mindaugas Timinskas – leedu korvpallur
Deividas Dulkys – leedu korvpallur
Evaldas Petrauskas – leedu poksija
Remigijus Valiulis – leedu jooksja

Viited

Välislingid 

Linna ajalugu (saksa keeles)
Linn portaalis Vietoves.lt

Leedu linnad
Šilutė rajoon
Yukon

Yukon on Kanada 1. järgu haldusüksus (föderaalvalitsuse otsevalitsuse alla kuuluv ala). 

See on Kanada kolmest territooriumist läänepoolseim ning pindalalt kõige väiksem territoorium. Ühtlasi on see ka Kanada hõredaima asustusega piirkond ning 2020. aastal elas seal 42 052 inimest. Yukon asub riigi loodeosas ja piirneb läänes Ameerika Ühendriikide Alaska osariigiga, idas Loodealade ja lõunas Briti Columbiaga.

Ala moodustati 13. juunil 1898, mil see lahutati Loodealadest. Aastatel 1898–2003 oli haldusüksuse ametlik nimi Yukoni ala (Yukon Territory). Yukoni ametlikud keeled on inglise ja prantsuse keel, kuid Yukoni valitsus tunnustab ka kohalike põlisrahvaste keeli. 

Yukonis asub Mount Logan, mis on Kanada kõrgeim ning Põhja-Ameerika kõrguselt teine mäetipp. Enamik Yukoni territooriumist on subarktilise kliimaga, mida iseloomustab pikk ja külm talv ja lühike soe suvi. Põhja-Jäämere äärsetel aladel on tundra.

Vaata ka
Slimsi jõgi

Viited

Välislingid 
 Yukoni valitsuse koduleht

Kanada provintsid ja alad
Uno Varik

Uno Varik (11. september 1932 Mustjala – 14. juuli 2006) oli kauaaegne õpetaja ja direktor.

Ta lõpetas Mustjala 8-klassilise Kooli ja 1951. aastal Kuressaare Keskkooli.

1. septembril 1952 asus Varik tööle Kaali koolis algklasside õpetajana. Detsembris samal aastal läks sõjaväkke, seejärel tööle Kuressaare Keskkooli. 1. septembril 1955 naasis Kaali kooli.

Töö kõrvalt lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi ajalooõpetajana.

Aastatel 1984–1998 oli ta Kaali kooli direktor.

Hobid
Uno Variku hobideks olid filateelia, muusika, luuletamine, vanavara kogumine, mälumäng, humoorikate estraadikavade kirjutamine, ürituste korraldamine.

Isiklikku
Uno Varik oli Maidu Variku isa ja Madli Variku vanaisa.

Eesti õpetajad
Eesti koolijuhid
Sündinud 1932
Surnud 2006
Landau

Landau on kreisivaba linn Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal. 

Landaul on linnaõigused 1274. aastast. 1291. aastal sai vabaks riigilinnaks.

1680. aastast alates kuulus Prantsusmaale. Viini kongressi otsusega 1816 liideti Baieriga.

Ka peale Esimest ja Teist maailmasõda asus linnas prantsuse garnison. Prantsuse väeosad olid linnas NATO koosseisus 1999. aastani.

Viited

Välislingid 

Landau koduleht

Rheinland-Pfalzi linnad
Kanada vapp

Kanada kuninglik vapp (inglise keeles The Royal Coat of Arms of Canada, ametlikult The Arms of His Majesty in Right of Canada) on Kanada riigivapp. 

Selle võttis kasutusse kuningas George V 21. novembril 1921. Kanada vapp kujundati Suurbritannia kuningliku vapi järgi.

Vaata ka
Kanada lipp
Meeste seitsmevõistlus

Meeste seitsmevõistlus on kergejõustiku mitmevõistlus meestele, mis peetakse sisehallis kahel päeval järjest ning koosneb kindlas järjekorras seitsmest alast:

 esimene päev: 60 m jooks, kaugushüpe, kuulitõuge ja kõrgushüpe;
 teine päev: 60 m tõkkejooks, teivashüpe ja 1000 m jooks.

Seitsmevõistluses hakati võistlusi korraldama 1970. aastatel. Esimesed Euroopa meistrivõistlused peeti aga alles 1992. aastal Itaalias Genovas. Esimene Euroopa meister oli prantslane Christian Plaziat. Maailmameistrivõistluste kavva võeti see ala 1995. aastal Barcelonas. Esimeseks maailmameistriks krooniti samuti Plaziat. 

Maailmarekord 6645 punkti on 2012. aastast Ashton Eatoni nimel, varem oli rekord 6476 punktiga Dan O'Brieni nimel. Eestlastest parimana on Erki Nool 1999. aastal kogunud 6374 punkti.

Kõigi aegade edetabel
Seisuga 3. veebruar 2020.

Eesti edetabel
Eesti 10 parimat seitsmevõistlejat nende isiklike rekordite järgi.

Vaata ka
 Seitsmevõistlus
 Kümnevõistlus

Viited

Välislingid
Kõigi aegade edetabel worldathletics.org

Mitmevõistlus (kergejõustik)
Igor Levitin

Igor Levitin (Игорь Евгеньевич Левитин, sündinud 21. veebruaril 1952 Ukraina NSV-s Odessa oblastis Tsebrikovo külas) on Venemaa poliitik, ta oli alates 9. märtsist 2004 kuni 21. maini 2012 Venemaa transpordiminister.

Alates 1970 teenis ta Nõukogude Armees. 1973 lõpetas ta Leningradis sõjaväe raudteeväekooli ja töötas 1973–1976 Odessa sõjaväeringkonnas Dnestri-äärsel raudteel. 1976–1980 teenis ta armee lõunarühmas. 1983 lõpetas ta sõjaväeakadeemia tagala ja transpordi eriala sideinsenerina. 1983–1985 töötas ta BAMil Urgali raudteejaamas sõjaväekomandandina ja osales "kuldse naela" sisselöömises, millega BAM valminuks tunnistati. 1985–1994 töötas ta Moskva raudteel jaama sõjaväekomandandina, pärast sõjaväe sideülema asetäitjana.

1994–1996 kuulus ta Venemaa raudtee reformimise valitsuskomisjoni koosseisu. Komisjoni töö lõppes riikliku raudtee-ettevõtte loomisega.

1996 asutati aktsiaselts Severstaltrans (alates 2008 N-trans), kus Levitin 2004. aastani töötas, sealjuures aastast 1998 peadirektori asetäitjana. Ta vastutas raudteevedude, masinaehituse ja sadamate eest.

9. märtsil 2004 määras Venemaa president ta Venemaa transpordi- ja sideministriks. Alates novembrist 2008 on ta aktsiaseltsi "Aeroflot" direktorite nõukogu esimees. Ta kuulub Ühendatud Lennuehituse korporatsiooni direktorite nõukokku.

Igor Levitin on Venemaa lauatenniseföderatsiooni esimees. Ta on abielus ja tal on tütar.

Viited

Välislingid

 Левитин, Игорь Lentapedias.

Venemaa ministrid
Sündinud 1952
Transpordiministrid
Frankenthal

Frankenthal on kreisivaba linn Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal.

Ajalugu 
Frankenthali on esmakordselt mainitud 772. aastal. 1119. aastal rajati sinna augustiinide seminar.

1577. aastal sai Frankenthal linnaõigused. 16. sajandil said linnas varjupaiga flaami kalvinistid.

Viited

Välislingid 
Frankenthali koduleht

Rheinland-Pfalzi linnad
Yellowknife

Yellowknife ehk Somba K'e on linn Kanadas, Loodealade halduskeskus.

Yellowknife asub Suure Orjajärve põhjakaldal Yellowknife'i jõe suudmes 206 meetri kõrgusel merepinnast.

Linnas puudub raudtee. Raudtee ulatub Suure Orjajärve lõunakaldale Hay Riverisse, kust Yellowknife'i pääseb suvel laevaga ja talvel üle jää. Maanteed mööda saab Yellowknife'i siiski sõita: suur maantee läheb Suurest Orjajärvest lääne poolt ringi. 

Yellowknife'is on lennuettevõtte Canadian North peakorter.

1996. aastast toimub Yellowknife'is iga aasta märtsis suur lumefestival "Snowking Winter Festival", kus ehitatakse lumest ja jääst lumelinna.

Kliima 

Yellowknife'is on kuiv lähisarktiline kliima.

Siiski on igas kuus täheldatud plusskraade. Aprillist oktoobrini on täheldatud sooja vähemalt 19 °C. Kõige palavamad kuud on juuli (kuumarekord on +32,3 °C) ja august (+30,9 °C).

Ainult juulis pole seal kunagi öökülma täheldatud. Oktoobrist maini on täheldatud külma alla –20 °C. Kõige külmematel kuudel, jaanuaris ja veebruaris, on kummaski mõõdetud –51,2 °C. Asukoht suure järve kaldal pehmendab kliimat, nii et suviti kestab külmavaba periood keskmiselt pisut üle 100 päeva.

Aastane sademete keskmine hulk on 281 mm. Kõige märjemad kuud on august (41 mm) ning juuli ja oktoober (35 mm). Kõige kuivemad kuud on aprill (11 mm) ning veebruar ja märts (13 mm).

Ajalugu 

Yellowknife'i kandist avastati kulda juba 19. sajandi lõpus, aga siis ei hakatud seda kaevandama, sest Suur Orjajärv oli liiga kõrvaline koht. Sellele hakati tähelepanu pöörama alles pärast seda, kui Klondike'i kullapalavik oli otsa saanud ja sealsed varud ammendumas. 1920. aastate lõpul uuriti Yellowknife'i piirkond geoloogiliselt läbi ning leiti peale kulla teistegi metallide varusid.

Kohalike indiaanlaste räägitavas dogribi keeles nimetatakse Yellowknife'i Somba K'e, mis tähendab 'kus raha on'.

Linn rajati 1935 kaevanduslinnana. Läbi aegade on ümbruskonnas paiknenud 12 kaevandust, mis tänapäevaks on kõik suletud. Mõni neist tegutses ühe aasta, mõni märksa kauem. Kõige pikemalt tegutses Con Mine (1938–2003), viimasena suleti Giant Mine (1948–2004). Põhiliselt kaevandati kulda, mõnest kaevandusest on saadud ka tantaali, uraani, vaske ja volframit. Pääs kõigisse kaevandustesse, samuti sealt saadu äravedu toimus Yellowknife'i kaudu.

1991. aastal avastati linna lähedalt teemandileiukoht. Esimene teemadikaevandus avati 1998. Hiljem on avatud teisigi teemandikaevandusi.

Majandus 

Pärast kaevanduste sulgemist on linna tähtsaimaks majandusharuks saanud turism. Jaapani turistid tulevad Yellowknife'i tutvuma põhja kliima ja traditsioonilise elustiiliga ning vaatama virmalisi. 2004–2005 kulutasid turistid 100,5 miljonit Kanada dollarit.

Põhjaterritooriumil ja Nunavutil on viimasel ajal elanike arv kasvanud. Yellowknife on siin erandiks, sest kaevanduste sulgemine on töökohtade arvu vähendanud. Alates 1996 on elanike arv püsinud 18 tuhande elaniku ringis.

Viited

Välislingid 

Yellowknife'i koduleht

Kanada linnad
Loodealad
Kääbus-karihiir

Kääbus-karihiir (Sorex minutissimus) on liik väikesi imetajaid karihiirlaste sugukonnast karihiirte perekonnast. Teda leiti Eestist esimest korda 1971. aastal. Ta on Eesti kõige väiksem imetaja ja maailmas kehamassi väiksuselt teine imetaja.

Kääbus-karihiir elab meelsasti mustikametsades.

Kehapikkus on 4 cm, saba pikkus 2,5 cm, kehamass 1,5...4 grammi.

Välislingid
 

Loodusaed karihiirtest

Karihiirlased
Eesti imetajad
27

27. aasta oli 1. sajandi 27. aasta.

Sündmused 

...

Sündinud 

 ...

Surnud 

 ...
Võnnu vald

Võnnu vald oli vald Tartu maakonnas.

Vaatamisväärsused 
Valla peamisi vaatamisväärsusi oli Võnnu kihelkonnakirik, mis on Eesti suuremaid maakirikuid. Praeguse väliskuju sai kirik põikhoone lisamisega 1871. aastal. Samas on kivikirik algsel kujul ehitatud ilmselt juba Tartu piiskop Hermann von Buxhövdeni korraldusel aastail 1232–1236. Arvatavasti sellest ajast on säilinud ühe romaanipärase külgportaali fragmendid (kaasajal välja puhastatud). Tegu on tõenäoliselt Lõuna-Eesti ainsa romaani stiilis detaile sisaldava ehitismälestisega ja Tartumaa ühe vanima teadaoleva kivikirikuga.

Kiriku kõrval asub Vabadussõja mälestussammas – Eesti iseseisvuse eest langenute mälestuseks püstitatud mälestusmärk, mis ühtlasi kannab mälestust taasiseseisvumisajal toimunud ühiskondlikest protsessidest. Mälestussamba kavandi valmistas kujur Aleksander Eller, kivitöö tegi August Levold. Sammas avati 11. septembril 1934, kuid lõhuti 1945 ning selle osad kanti laiali. Mälestussammas avati uuesti 1. septembril 1990.

Ajalugu 
Võnnu vald moodustati 1991. aasta 16. mail. Vald hõlmas ajaloolise Võnnu kihelkonna tuumikalasid.

Võnnu vallavanemad olid:
Aivar Kaldjärv 1991–2009
Külli Ojasaar 2009–2011
Tõnu Muru 2011–2016
Teet Helm 2016–2017

2016. aastal sõlmisid Haaslava, Mäksa ja Võnnu vald ühinemislepingu. 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati nende kolme valla ning Meeksi valla Järvselja ja Rõka küla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Kastre vald.

Asustus

Alevik 
Võnnu

Külad 
Agali –
Ahunapalu –
Hammaste –
Imste –
Issaku –
Kannu –
Kurista –
Kõnnu –
Liispõllu –
Lääniste –
Rookse –
Terikeste

Viited

Eesti endised vallad
Ülenurme vald

Ülenurme vald oli aastatel 1990–2017 vald Tartu maakonnas. Vald jäi Tartu linnast vahetult lõunasse, selle keskus oli Ülenurme alevik.

Ülenurme vald loodi 1990. aastal Ülenurme külanõukogu põhjal. 2017. aastal otsustas Vabariigi Valitsus liita Kambja ja Ülenurme vallad haldusreformi käigus moodustatava uue omavalitsusüksusega – Kambja vallaga. Ülenurme Vallavolikogu ei soovinud vabatahtlikult ühineda, vaidlustades sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.

Vallas oli neli alevikku: Külitse, Räni, Tõrvandi, ja Ülenurme. Neis elas 7/10 valla asukatest.

Ülenurme sai oma nime 17. sajandi alguses rajatud Ülenurme mõisalt.

Läheduse tõttu Tartu linnale toimus Ülenurmes majandusbuumi ajal ulatuslik kinnisvaraarendus, mille tulemusel sündisid Männi, Aasa ja Mõisa uuselamurajoonid. Külitse ja Räni elanike arv on selle tõttu kiirelt tõusnud ja nad nimetati seetõttu 2013. aastal alevikeks.

Vallas asus Tartu lennujaam, mille juures tegutses Eesti Lennuakadeemia.

Valda läbisid Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee, Jõhvi–Tartu–Valga põhimaantee ning Tartu–Valga ja Tartu–Koidula raudteeliinid.

Vallast voolasid läbi Ilmatsalu jõgi ja Porijõgi.

Ülenurme vallavanem oli Aivar Aleksejev.

Asustus

Alevikud 
KülitseRäniTõrvandiÜlenurme

Külad 

LaaneLemmatsiLepikuLätiReolaSoinasteSoosillaTäsvereUhtiÕssu

Viited

Kirjandus
 "Matsi talust lennuakadeemiani" (Ülenurme: Ülenurme Gümnaasium, 2016), kogumik Ülenurme valla haridusajaloost

Välislingid

 Mirko Ojakivi. Ülenurme vald: tohutult müümata kinnisvara. EPL, 8. september 2008.

Eesti endised vallad
Tartu vald (1991)

Tartu vald oli vald Tartu maakonnas. Viimane vallavanem oli aastatel 1993–2017 Aivar Soop.

Ajalugu 
Tartu vald moodustati 1991. aasta 16. mail. 2017. aastal ühines Tartu vald uue Tartu vallaga.

Asustus

Alevikud 
Kõrveküla –
Lähte –
Vahi –
Vasula –
Äksi

Külad 
Aovere –
Arupää –
Erala –
Haava –
Igavere –
Jõusa –
Kastli –
Kikivere –
Kobratu –
Kukulinna –
Kärkna –
Kükitaja –
Lammiku –
Lombi –
Maramaa –
Metsanuka –
Möllatsi –
Nigula –
Nõela –
Puhtaleiva –
Pupastvere –
Saadjärve –
Salu –
Soeküla –
Soitsjärve –
Sojamaa –
Sootaga –
Taabri –
Tammistu –
Tila –
Toolamaa –
Vedu –
Vesneri –
Viidike –
Vilussaare –
Võibla –
Väägvere –
Õvi

Haridus 
Vallas oli kaks üldhariduskooli (Lähte Ühisgümnaasium ja Kõrveküla Põhikool) ning huvikoolid Tartu Valla Muusikakool ja Tartu Valla Spordikool.

Viited

Eesti endised vallad
Tähtvere vald

Tähtvere vald oli vald Tartu maakonnas.

Ajalugu 
Tähtvere vald moodustati 1991. aasta 16. mail.

2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus liideti vald Tartu linnaga.

Tähtvere vallavanem oli Rein Kokk.

Asustus 
Vallas oli 2 alevikku ja 10 küla.

Alevikud 
Ilmatsalu – Märja

Külad 
Haage – Ilmatsalu – Kandiküla – Kardla – Pihva – Rahinge – Rõhu – Tähtvere – Tüki – Vorbuse

Viited

Eesti endised vallad
Vara vald

Vara vald oli vald Tartu maakonnas.

Ajalugu 
Vara valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991. Eesti omavalitsuste haldusreformiga moodustati 2017. aastal Alatskivi valla, Kallaste linna, Pala valla, Peipsiääre valla ning Vara valla ühinemisel uus haldusüksus – Tartu maakonda kuuluv Peipsiääre vald.

Vara vallavanemad olid:
Rain Sangernebo 1993–2003
Andres Kärp 2003–2009
Väino Kivirüüt 2009–2017

Geograafia

Külad 

Alajõe –
Kargaja –
Kauda –
Keressaare –
Koosa –
Koosalaane –
Kusma –
Kuusiku –
Matjama –
Meoma –
Metsakivi –
Mustametsa –
Papiaru –
Pilpaküla –
Praaga –
Põdra –
Põldmaa –
Põrgu –
Rehemetsa –
Selgise –
Sookalduse –
Särgla –
Tähemaa –
Undi –
Vanaussaia –
Vara –
Välgi –
Ätte

Kaitsealad 
Vara valla territooriumil asusid Välgi looduskaitseala ning osaliselt ka Alatskivi parkmets, Emajõe-Suursoo maastikukaitseala, Emajõe suudmeala hoiuala, Kääpa maastikukaitseala ja Padakõrve looduskaitseala. Samuti olid kaitse all Vara pargi tammed, Sookalduse külas asuv kollase nartsissi looduslik kasvuala ning üksikobjektidena Pollikivi, Triitsu tamm ja Vara ohvritamm.

Veekogud 
Järvedest asusid vallas Koosa järv, Koosa paisjärv, Metsakivi järv ja Vara paisjärv. Samuti piirneb valla kaguosa Peipsi järvega.

Suuremad vooluveekogud olid Emajõgi, Kalli jõgi, Koosa jõgi, Kääpa jõgi, Koosa oja, Kargaja jõgi, Põdraoja ja Vara oja.

Inimesed 
Vara vallas on sündinud usuteadlased ja vaimulikud Elmar Salumaa ja Arthur Võõbus.

Vaata ka 
 Koosa osavald

Viited

Eesti endised vallad
Ankh

Ankh ehk kopti rist ehk aasrist on rist, mille ülaosas on silmus ja mis oli kasutusel egiptuse hieroglüüfina. Hieroglüüfina tähistas ankh alguses egiptuse keele sõna ˁnḫ ('peegel' või 'pilt'), aga hiljem sai elu tähistavaks sümboliks. Egiptuse ristitud elanikud – koptikristlased – on võtnud ankhi enda usu tunnuseks. Selle ladinakeelne nimetus on crux ansata, 'käepidemega rist'. Ankhi peetakse ka päikesejumala märgiks.

Elu tähistava hieroglüüfi ankh algne tähendus on täpselt teadmata. Ühe versiooni kohaselt tähistas see sandaalirihma, kuna see hääldub vanaegiptuse keeles samaselt sõnaga "elu". Teise teooria kohaselt kujutab ankh jumalanna Isise vöörihma pannalt. Kolmas teooria arvab, et ankh-sümbol kujutab imetaja selgroolüli läbilõikes.

Kairo ülikooli egüptoloogide arvates on ankhi tähendus ületähtsustatud ja üle-mütologiseeritud. Nende teooria kohaselt kujutab ankh Niiluse jõge, kusjuures aas on delta, püstkriips jõgi ise ja haarad lääne- ja idakallas. Kogu märk tähistab kahe kalda ühtsust läbi jõe.

Egiptuse turismitrükised levitavad teooriat, et ankh tähistab perekonda – aas on naise suguorgan, püstharu mehe suguorgan ja külgharud on lapsed. Ükski akadeemiline uurimus sellist tõlgendust ei toeta.

Egiptuse hauakunstis kujutati ankh-sümbolit tihti eluga (peamiselt hauataguse eluga) seotud olukordades, kus teispoolsuse jumal Anubis annab soovijale ankhi kui võtme hauatagusesse ellu. Paljudel kujutistel annab mõni jumal ankhi vaaraole, väljendades seega vaarao jumalikku päritolu ja surematust.

Egiptuses valmistati ka ankh-sümboliga amulette. Viimast tuntakse matkajate kaitseamuletina ja ta seondub viljakusega. Ankhi kujuga valmistati metallist sepistatud peegleid, mis lisaks dekoratiivsele funktsioonile võisid olla ka sümboolseks võimaluseks heita pilk teispoolsusesse.

Ankhi ei valmistatud peaaegu mitte kunagi hõbedast. Päikesega seotud sümbolina valmistati tähtsad ankhid kullast või ka läikima hõõrutud vasest.

Ankh esineb tihti Antiik-Küprose ja Väike-Aasia müntidel. Kreeta-Mükeene lineaarkirjas B tähistab ankh häälikut za.

Ankhi kujutist tundsid maiad, skandinaavlastel tähistas see surematust ja seondus veega.

1960. aastatel leidis ankh koos patsifikuga samaväärset kasutust hipiliikumises kui rahu ja tõe sümbol.

Alates 1980. aastatest kuni tänaseni on ankh gootide subkultuuri sümboolika osa.

Unicode'is on ankhi kui sümboli kood U+2625, HTML-is &#x2625.

Tihti peetakse ankhi ekslikult aluseks sümbolile ♀, mis tähistab planeet Veenust, keemilist elementi vaske ja naissugupoolt.

Religioon
Vana-Egiptus
Ristid
Maardu mõis

Maardu mõis (saksa keeles Maart) on mõis Jõelähtme kihelkonnas Harjumaal, mille süda on tänapäevase haldusjaotuse järgi Maardu külas Jõelähtme vallas Harju maakonnas, Mõisa tee 7. 

Esmakordselt on mõisa mainitud 1397. aastal.

Mõisaomanikud
Aastast 1529 olid mõisa omanikud Taubed; aastast 1647 Lennart Torstenson (1603–1651); aastast 1662 Jacob Höppener; aastast 1663 Fabian von Fersen (1626–1677); aastast 1715 keisrinna Katariina I; aastast 1727 Gustav Reinhold von Löwenwolde (1693–1758); aastast 1729 Herman Jensen Bohn; aastast 1747 Peter von Brevern (1711–1756), kelle järel oli mõis Brevernide suguvõsa käes kuni mõisate riigistamiseni 1919. Viimane mõisnik oli Otto von Brevern.)

Mõisa peahoones tegutses kuni 1972. aastani Maardu algkool. Praegu on mõisas Eesti Pangale kuuluv õppe- ja puhkekeskus.

Mõisa kalmistu
Kalmistu jääb mõisa peahoone eest linnulennult umbes 150 meetri kaugusele lõunaedelasse ehk siis kalmistu asub peahoone taga olevas pargiosas.

Pildid

Vaata ka
Tarasoo

Viited

Välislingid
Koduleht
Maardu mõis (Eesti mõisaportaalis)

Jõelähtme kihelkond
Jõelähtme vald
Harjumaa mõisad
Brevernite mõisad
Eestimaa fideikomissmõisad
Urmas Paet

Urmas Paet (sündinud 20. aprillil 1974 Tallinnas) on Eesti poliitik, Eesti Reformierakonna aseesimees.

3. novembril 2014 kinnitati Urmas Paet Euroopa Parlamendi liikmeks. Temast sai Euroopa Komisjoni volinikuks siirdunud Andrus Ansipi asendusliige.

13. aprillist 2005 kuni 5. aprillini 2007 oli ta välisminister Andrus Ansipi esimeses valitsuses, seejärel Andrus Ansipi teises valitsuses ning alates 6. aprillist 2011 kuni 28. märtsini 2014 Andrus Ansipi kolmandas valitsuses. Seejärel oli ta kuni 3. novembrini 2014 välisminister Taavi Rõivase valitsuses.

Haridus 

1992 Tallinna 42. Keskkool 
1996 Tartu Ülikool, magistriõpingud politoloogias 
1996 Tartu Ülikool, politoloogia

Täiendharidus
1994 Lundi Tehnikaülikool 
1996 Oslo Ülikool, magistrikursus "Rahvusvahelised suhted"

Töökäik 

Mai 1991 – mai 1992 Eesti Raadio, välisinfo peatoimetus, toimetaja
märts 1993 – september 1994 Eesti Raadio, uudistetoimetus, toimetaja
september 1994 – september 1998 AS Postimees, uudistetoimetus, reporter
oktoober 1998 – august 1999 AS Postimees, uudistetoimetus, vanemtoimetaja ja poliitikaajakirjanik
september 1999 – november 1999 Reformierakond, nõunik
november 1999 – aprill 2003 Nõmme linnaosa vanem
aprill 2003 – aprill 2005 Eesti kultuuriminister Juhan Partsi valitsuses
aprill 2005 – november 2014 Eesti välisminister
november 2014 – Euroopa Parlamendi liige

Ta valiti XI, XII ja XIII Riigikogusse.

Isiklikku 

Urmas Paeti abikaasa Tiina on hariduselt eesti filoloog ning töötab Eesti Keele Instituudis vanemkeelekorraldajana. Neil on kolm tütart: Sylvia (sündinud 2001), Olivia (sündinud 2004) ja Emilia (sündinud 2013). Pere elab Tallinnas Nõmmel.

Tunnustus
2009 – Kolme Tähe II klassi orden
2012 – Riigivapi III klassi teenetemärk
2022 – Euroopa Parlamendi MEP Awardi 2022 ehk auhinna julgeoleku- ja kaitsevaldkonnas

Viited

Välislingid 

 Urmas Paet välisministeeriumi kodulehel
 
 Urmas Paet saates "Kukul külas", 29. juuni 2003, 1. osa, 2 osa
  Urmas Paet: tšehhid lõhuvad eelarvamusi Postimees, 26. jaanuar 2009
 Urmas Paet. Afganistan: neli põhjust jääda Maaleht, 21. mai 2009 
 Foreign Minister, Estonia - Urmas Paet – 2014. aasta 20. mail antud umbes 23 minutit kestnud intervjuu BBC World Newsi sarjale HARDTalk (inglise keeles)

Eesti ajakirjanikud
Eesti kultuuriministrid
Eesti Reformierakonna poliitikud
Eesti välisministrid
Nõmme linnaosavanemad
Riigivapi III klassi teenetemärgi kavalerid
Kolme Tähe ordeni kavalerid
Sündinud 1974
Eestist valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Urmas Treiel

Urmas Treiel (sündinud 19. aprillil 1968) on Eesti munitsipaalpoliitik.

Ta lõpetas Tartu Ülikooli 1992 majandusküberneetika alal. Samas ülikoolis kaitses ta 2003 magistrikraadi ärijuhtimises. Magistritöö teema oli "Avaliku ja erasektori koostöö omavalitsuste investeerimissuutlikkuse tõstmisel". Ta õpetab TTÜ Kuressaare Kolledžis finantsjuhtimist.

Ta on töötanud Tallinna Pangas ja Tartu Kommertspangas osakonnajuhatajana.

2001–2005 oli ta Kuressaare abilinnapea arengu ja majanduse alal, 2005. aasta juunist novembrini Kuressaare linnapea ja 2005. aasta novembrist linnavolikogu rahandus- ja majanduskomisjoni liige.

2006. aasta aprilli algusest juhib ta osaühingut Väinamere Liinid.
Kuulub 25. jaanuarist 2000 Eesti Reformierakonda. 

Ta on olnud Eesti meister kaugushüppes.

Isiklikku
Urmas Treiel on abielus kergejõustiklase Virge Treieliga.

Välislingid 
 

Eesti inimesed
Eesti kaugushüppajad
Kuressaare linnapead
Sündinud 1968
Jaanus Tamkivi

Jaanus Tamkivi (sündinud 17. novembril 1959 Kuressaares ) on Eesti poliitik, aastatel 2007–2011 oli keskkonnaminister. Alates 2021. aastast on ta Saaremaa vallavolikogu esimees.

Tamkivi kuulub Eesti Reformierakonda.

Haridus

Ta on lõpetanud 1978. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa Keskkooli ja 1983. aastal Tallinna Polütehniline Instituudi ehitusinseneri erialal.

Töökäik

Pärast TPI lõpetamist töötas Tamkivi 1989. aastani Saare KEKi töödejuhatajana . 1989–1992 oli ta Saaremaa Restaureerimisvalitsuse keskaegsete kirikute restaureerimise osakonna juhataja. 1992–1996 juhatas ta aktsiaseltsi Tansar.

1996–2005 oli ta Kuressaare linnapea . Linnapeana sattus ta meedia huviorbiiti seetõttu, et teda kahtlustati ametiseisundi kuritarvitamises, kui tellis väidetavalt ebaseaduslikult Kuressaare Raekeskuse äärse kõnnitee ehituse .

Tamkivi kuulus 2005–2007 X Riigikogusse. Ta oli keskkonnakomisjoni esimees, hiljem Reformierakonna fraktsiooni esimees.

Ta valiti XI Riigikogusse. 5. aprillil 2007 ametisse astunud Andrus Ansipi teises valitsuses oli ta keskkonnaminister (kuni 6. aprillini 2011).

2011–2015 oli ta XII Riigikogu liige.

Aastast 2017 on ta Saaremaa vallavolikogu liige. 26. veebruaril 2021 valiti ta Saaremaa vallavolikogu esimeheks. Sama aasta novembris valiti ta taas vallavolikogu esimeheks.

Tunnustus 
 2008 – Saare maavalitsuse teeneteplaat

Liikmesus
 Eesti Linnade Liit (juhatuse esimees 23. november 2000 – 15. veebruar 2006)
 Kuressaare Rotary klubi 
 Saaremaa Kergejõustiku Klubi 
 Vabariigi Presidendi kohaliku omavalitsuse ja regionaalarengu ümarlaud
 Eesti Lootsi nõukogu liige

Isiklikku

Jaanus Tamkivi on abielus Eva Tamkiviga. Neil on pojad Kaspar ja Karl-Hendrik ning tütar Kristel.

Pere suvekodu Vedruka külas sai 2004. aastal võistlusel "Kodu kauniks" Saare maakonnas 4. koha.

2006. aasta oktoobri keskel, pühapäeva õhtul pärast kella seitset kohtus Tamkivi Kihelkonna–Kuressaare maanteel mootorrattaga sõites hirvepulliga, kes ootamatult teele hüppas. Tamkivi püüdis hirvest mööduda, kuid kaotas juhitavuse, kukkus ning murdis kämblaluu ja mõne roide. Kõige rohkem sai õnnetuses kannatada mootorratas Kawasaki Vulcan, Tamkivi oli kodusel ravil kõigest mõne päeva. Tamkivi hinnangul olnuks 150 kg kaalunud hirvele otsasõitmine veel hullem olnud.

Viited

Välislingid 
 Jaanus Tamkivist Riigikogu kodulehel

Eesti keskkonnaministrid
Eesti Reformierakonna poliitikud
Kuressaare linnapead
X Riigikogu liikmed
XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
Sündinud 1959
Keskkonnakirves
Bauhaus

Bauhaus (ametlikult Staatliches Bauhaus) on 1919–1933 aastatel tegutsenud kunstikool Saksamaal. Kooli asutas Weimari linnas arhitekt Walter Gropius. Kuni 1925. aastani tegutseses kool Weimaris, aastal 1925 kolis kool tööstuslinna Dessausse ning aastatel 1932–1933 oli ta Berliinis.

Bauhausi koolihooned Weimaris ja Dessaus kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Kunstikoolil oli aegade jooksul kolm direktorit: Walter Gropius (1919–1928), Hannes Meyer (1928–1930) ja Ludwig Mies van der Rohe (1930–1933). Peale nende töötasid koolis õppejõududena ka sellised nimekad kunstnikud nagu Paul Klee, Vassili Kandinsky ja László Moholy-Nagy.

Bauhausis loodi ja õpetati kõiki visuaalseid kunste, kuid nende ühendavaks jõuks oli arhitektuur. Järgiti põhimõtet, mille järgi ehituste või esemete vorm peab tulenema nende ülesannetest (funktsioonist), seega esindas Bauhaus funktsionalistlikku mõtlemisviisi kunstis ja keskkonnakujundamises.

Bauhausi tegevuse lõpetas natside võimuletulek.

Arhitektuur
Kunstikoolid
Saksamaa koolid
Voghera

Voghera on linn Itaalias Lombardia maakonnas Pavia provintsis.

Ajalugu

Voghera jõe järgi nime saanud linn kandis algselt nime Iria. Keiser Augustus rajas siia Rooma koloonia (Forum Iulium Iriensium).

Vaatamisväärsused

 San Lorenzo Martire katedraal 11. sajandist; 17. sajandil barokkstiilis ümberehitustega.
 San Giuseppe kirik märkimisväärse barokkfasaadiga.
 Sant'Ilario kirik (ehk nn Punane kirik Chiesa Rossa tänu ehitusmaterjaliks kasutatud punastele tellistele), tuntud ka kui Tempio alla Cavalleria. Ehitatud 8. kuni 10. sajandil.
 Kindlus (Castello Visconteo); ehitatud Viscontide poolt 1335–1372.
 Palazzo Gounela, kus praegu asub raekoda.

Viited

Välislingid
Voghera valla ametlik koduleht (itaalia keeles)

Itaalia linnad
Lombardia
Jämaja kirik

Jämaja Kolmainu kirik on kirik Jämaja kihelkonnas Saaremaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Esimene kirik ehitati arvatavasti 13. sajandil. Tollane puukirik aga hävis tules. 14. sajandil ehitati uus kirik, mis aga 1860. aastateks oli juba varisemisohtlik. Sellest kirikust on säilinud renessansskantsel (17. sajand) ja hiliskeskaegne raidreljeef "Maarja kuulutus" ning krutsifiksiga raidepitaaf. Kiriku ümberehitus valmis kuue kuuga. Niimoodi on kirjutanud Anseküla pastor aastatel 1846–1875 Martin Körber oma kogumiku "Oesel einst und jezt" teises köites (1899).

1864. aastaks ehitati uus kirik, mis sai historitsistliku ilme.

Kirikus leidub vallasvara, mis väärivad eraldi tähelepanu: neogooti altar, oreli- ja külgväärid, renessansskantsel, kaks dolomiidist vappepitaafi ning raidkivist naivistlik Maarja kuulutamise relieef.

Kiriku tornikell pärineb Venemaalt 19. sajandist. Kell on valatud pronksist ning on rohke valudekooriga.

Altarimaali süžee "Aita mind, Issand!" on leitav kirikutes, kuhu kostis aknast sisse merekohin. Maal pärineb 19. sajandist ning tegemist on õlimaaliga. Altarimaalil on kujutatud Jeesust ja apostel Peetrust, Matteuse 14, 28–31 järgi.

Jämaja kirikuaed on arheoloogiamälestis nr 4174.

2015. aastal sai Jämaja kirik uue oreli, mis oli Lõuna-Rootsis asuva Höreda sõpruskoguduse kingitus.

Kirikut kasutab EELK Jämaja Kolmainu kogudus. Koguduse õpetaja on 1997. aastast Anu Konks. Jumalateenistused toimuvad kirikus suvel iga pühapäev kell 11.00. Sügisest kevadeni toimuvad jumalateenistused üle nädala ning suurtel kirikupühadel.

Viited

Välislingid 
Jämaja kirik Kultuurimälestiste registris

Jämaja kihelkond
Saaremaa valla ehitised
Saare maakonna kirikud
Saare maakonna kultuurimälestised
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Uusgooti ehitised Eestis
Herman Heinla

Herman Heinla (kuni 1937 Herman Hobustkoppel; 22. juuli 1921 Pärase küla, Muhumaa – 29. detsember 1996) oli eesti kunstnik.

1941 lõpetas ta Tallinna Kunsttööstuskooli.

Heinla värvati juunis 1944 Saksa okupatsioonivägede tagavaraüksusse. Nõukogude võim vahistas ta 4. detsembril 1944. Kümne kuu pärast määrati talle 15 aastat vangistust, millele pidi järgnema 5 aastat asumist. Teda süüdistati Saksa vastuluuregrupis Tümler ja Nõukogude-vastases põrandaaluses vastupanuliikumises osalemises.

Ta oli aastatel 1945–1948 vangilaagris Arhangelski oblastis ja 1948–1954 Komi ANSV-s. Laagris kogus ta tuntust kunstnikuna, sai laagrikunstnikuks ning endale isegi eraldi ateljee. Ta esines Komi ANSV kunstinäitustel ja võeti Komi Kunstnike Liidu liikmeks. Vangilaagrist vabanes ta novembris 1954.

Ta naasis Eesti NSV-sse omavoliliselt 1964 ja asus Harju rajooni Kurtnasse, leides tööd Tallinnas Silikaltsiidi TUI-s kunstnik-graafikuna. Ametliku loa Eestis elamiseks sai ta 1965.

Looming
Tema maalinäitusi on korraldatud Muhus, Kuressaares, Tallinnas ja Soomes. Tema kujundatud on Muhu valla sümboolika ja Muhu Põhikooli embleem.

Üht tema Komimaa vangilaagriaegset joonistust võib näha Jaan Krossi elulooraamatu "Kallid kaasteelised" (2008, Eesti Keele Sihtasutus) illustratsioonina (lk 643).

Välislingid
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

Eesti kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1921
Surnud 1996
Pärnamäe kalmistule maetud