joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Gerontokraatia

Gerontokraatia on oligarhia liik, kus valitsejad on oluliselt vanemad kui enamik riigi täiskasvanud elanikkonnast. 

Näiteks Nõukogude Liidu valitsemiskorda stagnatsiooniajal (enne Mihhail Gorbatšovi) nimetati gerontokraatiaks. Kui 1952. aastal oli Poliitbüroo liikmete keskmine vanus 55 aastat ja 1964. aastal 61 aastat, siis 1980. aastal oli see juba 70 aastat. 10. novembril 1982 suri Leonid Brežnev 75-aastasena, kuu enne oma 76. sünnipäeva. Tema surma ajal oli ka välisminister Andrei Gromõko 73-aastane, kaitseminister Dmitri Ustinov 74-aastane ja Ministrite Nõukogu esimees Nikolai Tihhonov 77-aastane. Peale Brežnevi surma valiti uueks peasekretäriks 68-aastane neerupuudulikkust põdev Juri Andropov, kes suri kõigest 15 kuud hiljem 9. veebruaril 1984. Tema järeltulijaks sai 72-aastane Konstantin Tšernenko, kes suri 13 kuu pärast 10. märtsil 1985. Tšernenko surmast kuuldes oli toonane Ameerika Ühendriikide president Ronald Reagan, kes oli Tšernenkost seitse kuud (ja Andropovist kolm aastat) vanem, olevat märkinud: "Kuidas ma saan venelastega kuhugi jõuda, kui nad minu otsas vaid surevad?" ("How am I supposed to get anyplace with the Russians if they keep dying on me?") Reagan ise suri alles umbes 20 aastat hiljem, 5. juunil 2004 93-aastasena, olles siis juba üle 15 aasta presidenditoolilt eemal olnud.

Ka teistes kommunistlikes riikides polnud 70-80-aastased valitsejad harulduseks - Albaania liider Enver Hoxha suri 11. aprillil 1985 76-aastaselt, Bulgaaria liider Todor Živkov oli 10. novembril 1989 tagasi astudes 78-aastane, Tšehhoslovakkia president Gustáv Husák oli 10. detsembril 1989 tagasi astudes 76-aastane (kuu enne tema 77. sünnipäeva), Hiina esimees Mao Zedong suri 9. septembril 1976 82-aastasena, Saksa DV liider Erich Honecker oli 77-aastane, kui ta sunniti oktoobris 1989 tagasi astuma, Ungari KP peasekretär János Kádár oli 75-aastane (4 päeva enne 76. sünnipäeva), kui ta 22. mail 1988 sunniti erru minema, Jugoslaavia president Josip Broz Tito oli 87-aastane (3 päeva enne 88. sünnipäeva), kui ta 4. mail 1980 suri, Rumeenia president Nicolae Ceaușescu oli 71-aastane (kuu enne 72. sünnipäeva), kui ta 25. detsembril 1989 hukati. Ka liiduvabariikide tasemel oli Gruusia NSV KP peasekretär Vasil Mžavanadze 70-aastane, kui ta 28. septembril 1972 ametist lahkuma sunniti jaLeedu KP peasekretär Antanas Sniečkus suri 22. jaanuaril 1974 71-aastasena.

Valitsemisvormid
Roza Otunbajeva

Roza Otunbajeva (Роза Исаковна Отунбаева; sündinud 23. augustil 1950 Ošis) on Kõrgõzstani poliitik, 2010. aasta aprillirahutuste järel end ametisse nimetanud ajutise vahevalituse juht ja alates 19. maist ajutine president. 3. juulil vannutati ta vastavalt rahvahääletusele presidendi ametisse kuni 2011. aasta lõpuni. Ta oli ka valitsusjuht kuni uue valitsuse moodustamiseni pärast oktoobris 2010 toimunud parlamendivalimisi.

Otunbajeva on endine välisminister ja karjääridiplomaat, kunagine Kirgiisi NSV Ministrite Nõukogu esimees.

Välisministri ametit on Otunbajeva pidanud korduvalt, kõigepealt Kirgiisi NSV päevil (1986–1989), siis iseseisvas Kõrgõzstanis (1991 ja üheksakümnendate keskel). Pärast nn Tulbirevolutsiooni (2005) oli ta välisministri kohusetäitja.

Elulugu 

Lõpetas 1972. aastal Moskva Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonna.

1975. aastal asus tööle Kirgiisi Riiklikus Ülikoolis, kus tegutses professorina ning juhtis filosoofiateaduskonda.

1981. aastal sai temast Kommunistliku partei Frunze (tänase Biškeki) Lenini rajoonikomitee teine sekretär.

1986. aastal määrati ta Kirgiisi NSV Ministrite Nõukogu esimeheks ja välisministriks (?). Aastatel 1986–1991 töötas Nõukogude Liidu välisministeeriumis Moskvas, Nõukogude Liidu delegatsiooni juhina UNESCO juures Pariisis ning Nõukogude Liidu suursaadikuna Malaisias (?).

1991. aastal sai Kõrgõzstani välisministriks. 1992–1994. suursaadik Ameerika Ühendriikides ja Kanadas.
1994–1997 välisminister. 1998–2001 suursaadik Suurbritannias ja Iirimaal.

2002–2004 oli Otunbajeva ÜRO erimissiooni juht Gruusias.

Naasis 2004. aastal Kõrgõzstani. Osales poliitilise liikumise Ata-Džurt loomises ja sai detsembris selle kaasesimeheks.

Soovis kandideerida 2005. aasta parlamendivalimistel, kuid eemaldati kandidaatide nimekirjast. Parlamendivalimiste järel puhkenud Tulbirevolutsioonis lõi aktiivselt kaasa. Presidendiks tõusnud Kurmanbek Bakijev määras ta välisministriks, kuid parlament ei kinnitanud Otunbajevat ametisse.

2006. aastal ühines Otunbajeva opositsiooniga ja sai Asaba partei kaasesimeheks (koos Azimbek Beknazaroviga). Partei tähtsamaid nõudmisi oli presidentaalse riigikorra asendamine parlamentaarsemaga.

2007. aastal valiti Sotsiaaldemokraatliku Partei nimekirjas parlamenti ja sai 2009. aastal sotsiaaldemokraatide fraktiooni juhiks.

2010. aastal aprillis Kurmanbek Bakijevi kukutanud rahutuste käigus sai Otunbajevast ajutise valitsuse juht. On oletatud, et Otunbajeva oli tugevamate poliitiliste konkurentide kompromisskandidaat.

Isiklikku 
Otunbajeva on abielus, tal on kaks last. Tütar elab abikaasaga (2010. aasta juuni seisuga) Londonis.

Ta valdab vene, kirgiisi, inglise, prantsuse ja saksa keelt. Kirgiisi keelt vabalt ei räägi.

Vaata ka
 Roza Otunbajeva tehniline valitsus

Viited

Välislingid
 Elulookirjeldus centrasia.ru-s
 Ajutise Presidendi ametlik koduleht
 Michael Anderseni film "Revolution gone wrong" Al Jazeera programmis "People & Power".

Kõrgõzstani presidendid
Sündinud 1950
WikiLeaks

WikiLeaks on rahvusvaheliselt tegutsev mittetulunduslik organisatsioon, mis tegeleb salastatud, sageli poliitiliselt tundlikke teemasid käsitlevate dokumentide avaldamisega, üritades tagada dokumentide üleandjatele anonüümsust.
Seltskond on hoidnud oma veebi serverites
Rootsis,
Hollandis,
Šveitsis ja
Prantsusmaal.

Kuigi WikiLeaks kasutas algselt viki-tehnoloogiat, on nüüdseks sellest loobutud. Samuti ei esine mingit seost Vikipeedia (Wikipedia) ja WikiLeaks vahel, kuigi sarnasuste tõttu nimedes nõnda vahel arvatakse.

Asutamine
WikiLeaksi asutas austraallane Julian Assange koos dissidentidega Hiinast ja mitmetest teistest riikidest.. Assange asus oma kodulehe kaudu tegutsema 2007. aastal.

Töötajad

Julian Assange- asutaja ja töötaja
Daniel Domscheit-Berg- 2007–2010.
Kristinn Hrafnsson- kuni 2010.

Õhurünnak Bagdadis
5. aprillil 2010 avalikustas WikiLeaks helikopteri kabiinist salvestatud video 2007. aasta 12. juuli õhurünnakust Bagdadis, mille lekitas organisatsioonile Ameerika Ühendriikide armee 22-aastane luureanalüütik Bradley Manning, kes 2010. aasta maikuus salastatud informatsiooni avalikustamise eest vahistati (vt Help Bradley Manning).

Eesti ja Ameerika Ühendriikide diplomaatilised dokumendid

28. jaanuaril 2011 avaldas Postimees materjali, mis pärineb USA valitsuse arvutitest. Materjali kättesaamiseks Wikileaksi andmebaasist, pidi Postimehe ajakirjanik Argo Ideon käima Oslos, Aftenposteni kontoris kohal. Ettekanded on koostatud ajavahemikus 2006 kuni 2010. aasta algus. 610 ettekannet on koostatud Tallinnas, USA saatkonnas.

Avaldatud informatsiooni hulgas on ka endise USA suursaadiku Aldona Wosi memo, milles ta kirjutab kohtumisest Toomas Hendrik Ilvesega 2006. aasta juunis (sadakond päeva enne presidendiks saamist). Tema sõnul olevat Ilves öelnud, et tegelikult ta ei tahagi presidendiametit. Ettekande koostajad järeldasid, et peamised põhjused, miks ta kandideeris Arnold Rüütli vastu oli see, et Ilvese sõnul pole Rüütli presidendiks olemise ajal sisuliselt riigipead olnudki ja Ilves usub, et tema on ainuke, kes suudab Rüütlit võita.

Vaata ka
Afganistani sõja dokumentide leke
Anonymous
Luure Keskagentuur

Viited

Välislingid

WikiLeaksi koduleht
 Wikileaks eesti keeles
"Wikileaks avaldas üle 90 000 saladokumendi Afganistani sõja kohta, aastatest 2004–2010" Postimees, 26. juuli 2010
"Karzai mõistis WikiLeaksi lekke hukka" Postimees, 29. juuli 2010
Andres Reimer: "FSB: anname Wikileaksile vastu nina" Eesti Päevaleht, 27. oktoober 2010
Villu Päärt: "Wikileaks: korduma kippuvad küsimused" Novaator, 9. detsember 2010

Veebisaidid
Poliitika
Küberturvalisus
Anonüümsus

Anonüümsus ehk toimimine inkognito on tegutsemine oma pärisnime teada andmata või oma tegelikku identiteeti varjates.

Enamasti peetakse anonüümsuse all silmas kõigi identifitseerivate isikuandmete peitmist. Kuna anonüümsus võib tähendada ka ainult oma identifitseeriva nime varjamist, siis ei peeta seda terminikasutust alati piisavalt ühemõtteliseks.

Vaata ka
Pseudonüüm
Anonüümkiri
Anonüümne funktsioon
Anonymous

Välislingid  

Nimed
Bronisław Komorowski

Bronisław Maria Komorowski [bron'isuaf komor'ofski] (sündinud 4. juunil 1952 Oborniki Śląskies) on Poola poliitik, alates 6. augustist 2010 kuni 6. augustini 2015 Poola president, 10. aprillist 6. augustini 2010 presidendi kohusetäitja.

1977 lõpetas Komorowski Varssavi ülikooli ajaloo eriala.

Pärast ülikooli lõpetamist andis Komorowski koos Antoni Macierewicziga, kellest samuti hiljem minister sai, välja põrandaalust kuukirja "Glos". 1980 mõisteti talle koos teiste Inim- ja Kodanikuõiguste Kaitse Liikumise juhtidega 1 kuu vanglakaristust demonstratsiooni organiseerimise eest 11. novembril 1979. 1980–1981 töötas ta Solidaarsuse Sotsiaaluuringute Keskuses. 27. septembril 1981 kirjutas ta alla organisatsiooni Klubid Iseseisvuse Teenistuses asutamisdeklaratsioonile. Samal aastal kehtestati Poolas sõjaseisukord ja Komorowski interneeriti.

1990–1993 oli Komorowski kaitseministri asetäitja Tadeusz Mazowiecki, Jan Krzysztof Bielecki ja Hanna Suchocka valitsuses.

Alates 1990. aastate algusest oli ta seotud Demokraatliku Liidu ja Vabaduse Liiduga (Unia Wolności). 1993–1995 oli ta nende erakondade peasekretär.

1991. aastast oli Bronisław Komorowski Poola Seimi liige. Ta rõõmustas 2007. aasta parlamendi valimistulemuste üle, mis kukutasid võimult vendade Kaczyńskite juhitava Seaduse ja Õigluse Partei. Ta teatas: "Me tahame moodustada võimalikult laiapõhjalise koalitsiooni ja teha koostööd kõigiga, kes soovisid Seaduse ja Õigluse võimult kõrvaldamist."  Komorowski ise kogus ise valimistel Kodanikeplatvormis 139 320 häält ja valiti 5. novembril 2007 292 poolthäälega alamkoja eesistujaks.

Parlamendi spiikrina sai Komorowski presidendi kohusetäitjaks pärast 2010. aasta aprillis juhtunud lennuõnnetust, milles hukkus senine Poola president Lech Kaczyński.

20. juunil 2010 peetud presidendivalimiste esimeses voorus sai ta 41,22% häältest ja oli 4. juulil peetud teises voorus vastamisi 36,74% häältest saanud Jarosław Kaczyńskiga. Valimiste teises voorus valiti ta 53,01%-lise toetusega presidendiks. Komorowski andis ametivande 6. augustil 2010.

Komorowski on alates 1977 abielus Anna Komorowskaga (sündinud Dziadzia). Neil on viis last: Zofia (sündis 1979), Tadeusz (sündis 1981), Maria (sündis 1983), Piotr (sündis 1986) ja Elżbieta (sündis 1989). 31. detsembril 1983 läks Anna oma mehele interneeritute laagrisse järele, olles üks kolmest esimesest naisest, keda sinna lubati.

Tunnustus
 2014 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk

Viited 

Poola presidendid
Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1952
Uman

Uman (ukraina: Умань) on linn Tšerkassõ oblastis Kesk-Ukrainas Vinnõtsjast idas. 

Hinnanguline rahvaarv on 87 700 (2007).

Esimest korda on Umani mainitud 1616. aastal.

Umanis on 1796. aastal krahv Stanisław Szczęsny Potocki rajatud Sofiyivsky park, kus on kitsad kosed ja kivisillad. Samal aastal ehitati sinna esimesed elamiskohad.

Umani linna meelitab tuhandeid inimesi palverännak rabi Nachman Breslovi haua juurde juudi uusaastal (Roš ha-Šana).

Haapsalu on Umani sõpruslinn.

Välislingid
 Umani rahvusvaheline portaal (Ukraina)

Ukraina linnad
Tšerkassõ oblast
Douglas Crockford

Douglas Crockford on USA tarkvaraarhitekt.

Crockford lõpetas San Francisco Osariigi Ülikooli raadio ja televisiooni erialal.

Ta töötas tarkvaraspetsialistina Ataris, Lucasfilmis ja filmikompaniis Paramount Pictures.

Ta töötas ka ettevõttes Nintendo, kui see oli valmis saanud arvutimängu "Maniac Mansion", mis ei läinud esialgu tsensuurist läbi keelekasutuse ja alastistseenide tõttu. Crockfordi ülesanne oli mängu muuta, nii et see tsensuurist läbi läheks. 1990. aastate alguses kirjutas ta sellest memuaarikogumiku "The Expurgation of Maniac Mansion", milles kirjeldas oma kasvavat rahulolematust ja sisepinget, kui Nintendo nõudmised muutusid järjest segasemaks ja vastuolulisemaks. Ta avaldas need mälestused ühes videomängude teemalises postiloendis ja need said mängu fännide seas populaarseks.

Crockford aitas välja töötada programmeerimiskeelt E, mis avaldati 1997.

Ta on Yahoo!'s JavaScripti vanemtarkvaraarhitekt ja JavaScripti süntaksikontrollija JSLint autor. Ta on ECMAScripti komitee liige.. Ta on raamatu "JavaScript: The Good Parts" autor ning JavaScripti keele populariseerija. 

Crockford on populariseerinud JavaScripti olemasolevatel keelekonstruktsioonidel põhinevat kerget andmevormingut JSON, mida ta on soovitanud XML-i alternatiiviks. 2002 registreeris ta domeeni json.org ja pani andmevormingu kirjelduse sinna. 2006 spetsifitseeris ta selle andmevormingu ametlikult.

Viited

Välislingid
 Douglas Crockford's Wrrrld Wide Web Douglas Crockfordi sait

Programmeerijad
Priit Raik

Priit Raik (9. juuli 1948 Väike-Maarja – 27. jaanuar 2008 Tartu) oli eesti helilooja, dirigent ja pedagoog.

Priit Raik lõpetas 1968 Tartu muusikakoolis Aadu Regi klarnetiklassi ning 1973 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis puhkpilliorkestri dirigeerimise eriala, õppides samas Eugen Kapi ja Anatoli Garšneki juures ka kompositsiooni.

Ta on töötanud Eesti Raadio muusikasaadete toimetajana ja sõjaväeorkestri dirigendina, Tallinna Riiklikus konservatooriumis puhkpilliorkestri dirigeerimise õppejõuna. Soomes, Pori Palmgreni konservatooriumis õpetas Priit Raik muusikateoreetilisi aineid. Ta on kirjutanud  muusikateooria ja solfedžo õpikud nii Eesti kui Soome muusikaõppeasutustes kasutamiseks. Priit Raik oli Heliloojate Liidu liige 1982. aastast.

Priit Raik komponeeris peamiselt puhkpilliorkestrile, kuid on kirjutanud ka arvukalt laule. Ta on kirjutanud mitmed metoodilised materjalid solfedžo ja muusikateooria alal Eestis ja Soomes.

Tema heliteosed on kõlanud mitmel üldlaulupeol, noortelaulupeol, üliõpilaslaulupidudel „Gaudeamus” ja puhkpillimuusikapäevadel. Tuntumad on „Avamäng nr 1”, „Isamaaline avamäng”, orkestritsükkel „Laul, tants ja marss”, orkestripalad „Allegro festivo”, „Heitlik tango”, „Kodune viis” ja „Mõtlik hetk”, "Sassis Simman", "Light Footedly", "Dainty for Two", "Kuuvalgel",  "Tormakas algus".

Viited

Välislingid
 Priit Raigi nekroloog, Sirp, 8. veebruar 2008

Eesti heliloojad
Eesti dirigendid
Eesti muusikapedagoogid
Sündinud 1948
Surnud 2008
Põltsamaa Felix AS

AS Põltsamaa Felix oli toiduaineid tootev ettevõte Põltsamaal, mis moodustati aastal 1993 ning liideti 2018. aastal ettevõttega AS Kalev. Tootmine jätkub ettevõtte Orkla Eesti AS koosseisus.

Ettevõttel oli umbes 200 erinevat toodet.

Alates 2005. aastast haldab ettevõte Felixhalli spordihoonet Põltsamaal. Ta tegeleb ka Põltsamaa lossikompleksis asuva veinikeldri arendamisega. Ettevõtte territooriumil Põltsamaal asub Põltsamaa hiis.

Ajalugu 
Firma tootmistraditsioonid ulatusid aastasse 1920, mil alustas tegutsemist ETK Põltsamaa Tehased. Algusaastatel valmistati Põltsamaa Tehastes piiritust, kartulihelbeid, kohvi, tärklist, puu- ja aedviljahoidiseid ning marjaveine.

AS Põltsamaa Felix loodi ühisettevõttena 1993. aastal ning selle omanikeks said Rootsi firma Felix AB ning ETK (tänane Coop Eesti). 

2004. aastal sai ettevõtte ainuomanikuks Procordia Food, mille kaudu kuulus AS Põltsamaa Felix rahvusvahelisse ettevõtete gruppi Orkla. Kuna grupi toiduettevõtted asuvad lisaks Skandinaavia- ja Baltimaadele, Austrias, Venemaal ning Indias, moodustas eksport umbes 30 protsenti Põltsamaa Felixi müügist.

2015. aasta seisuga oli Põltsamaa Felixis 170 töötajat ning see on üks Jõgevamaa suuremaid tööandjaid. 

Aastatel 1993 kuni 2004 oli ettevõtte tegevdirektor Andres Koern.

1. veebruaril 2018 liitis toiduainekontsern Orkla ettevõtted AS Kalev ja Põltsamaa Felix AS kokku ettevõtteks Orkla Eesti AS, kui AS Kalev vahetas ärinime ja sellega liitus Põltsamaa Felix. Säilis tootmistegevus Jüris ja Põltsamaal ning muutusi ei toimunud ka kaubamärkides. Ettevõtete juhtimine oli  liidetud juba ligi viis aastat varem ning 2018. aastaks oldi jõutud ka enamuse tugiteenuste ühendamiseni.

Toodang 

Ettevõttes toodeti muu hulgas puuvilja-marjatooted (mahlad, moosid, veinid), aedviljakonserve, konserveeritud valmistoite, kastmeid (majoneesi, salatikastmeid, sinepit, ketšupit). Firma tuntumad kaubamärgid on Felix ja Põltsamaa.

Tunnustus 
2011. aastal sai Põltsamaa Felix Eesti ettevõtetele antava Rootsi äriauhinna kõige jätkusuutlikuma ettevõtte kategoorias.

Viited

Välislingid

 AS Põltsamaa Felixi koduleht
 ETKVL Põltsamaa Põllumajanduskombinaat, 1965
 31. jaanuar 2013, Hanneli Rudi, Legendaarne Kosmose tuubitoit ei pääsenud kunagi orbiidile, Postimees:tarbija24.ee
 Kohus teeb otsuse Ivar Musta rahanõudes Põltsamaa Felixi vastu juunis ERR, 04.05.2018
 "100-aastase traditsiooni lõpp: Põltsamaa lõpetab veinide tootmise" ERR, 14. jaanuar 2022

Põltsamaa ettevõtted
Eesti toiduainetööstuse ettevõtted
Eesti endised ettevõtted
Shell

Shell on hargmaine Briti naftatootmiskontsern, üks kuuest või seitsmest suurimast mitteriiklikust energiaettevõttest (ingliskeelses finantsajakirjanduses nimetatakse neid täiendsõnaga supermajor).

Shell loodi 1907. aastal, kui liitusid Hollandi Royal Dutch Petroleum Company ja Briti The "Shell" Transport and Trading Company. Kuni 2005. aastani, kui ühinemise teel loodi Royal Dutch Shell, tegutses Shell kaksikettevõttena ning nii Briti kui ka Hollandi firmad säilitasid oma juriidilise staatuse ja olid börsil eraldi noteeritud, kuid tegutsesid ühise partnerluse raames. Aastatel 2005–2022 omas kontsern peakorterit Haagis ja registreeritud kontorit Londonis. 2022. aasta jaanuaris kolis Shell oma peakontori täielikult ümber Londonisse ja firma sai oma praeguse nime.

Shell on üks suurimaid firmasid maailmas ning oli 2001 kuni 2019 iga aasta esikümnes suurima müügituluga firmade nimekirjas Fortune Global 500. Kontsern tegutseb 2020. aasta seisuga 99 riigis.

Viited

Välislingid 
 Shelli koduleht

Energeetikaettevõtted
Hollandi ettevõtted
Suurbritannia ettevõtted
Pinus amamiana

Pinus amamiana on männiliste sugukonda männi perekonda kuuluv okaspuu. Enne iseseisva liigi staatuse saamist peeti teda hiina männi (Pinus armandii) teisendiks Pinus armandii var. amamiana.

Levikuala 
Pinus amamiana on Jaapani endeem ning tema väga väike levikuala asub kahel saarel, Yakushimal ja Tanegashimal, kus ta kasvab kivistel mäenõlvadel 100–800 m kõrgusel merepinnast.

Kirjeldus
Puu kasvab kuni 30 m kõrguseks. Tüve läbimõõt on kuni 2,0 m. Puukoor on noorelt hallikaspruun ja sile, vananedes muutub tumehalliks ja rõmeliseks.

Pungad on punakaspruunid, munajad kuni lineaarsed, 2–7 mm pikkused. Okkad on viiekaupa kimbus, 3–8 cm pikkused, tumerohelised, kolme vaigukäiguga.

Käbid on munajad, 5–7 cm pikkused ja läbimõõduga 3–4 cm, punakaspruunid. Seemned on 10–12 mm pikkused, hallikasmustad, väga väikese tiivakesega (0,5–1 mm). Õitseb mais, seemned valmivad tolmlemisele järgneva aasta oktoobris.

Populatsiooni ähvardavad ohud 
Yakushimal ja Tanegashimal kasvavat mändi on ajaloo jooksul (16. kuni 20. sajand) intensiivselt raiutud, kuna puu on küllaltki suur ning sisaldab palju vaiku, mistõttu on tal head säilivusomadused. Puitu kasutati kalapaatide valmistamisel ja ehitusmaterjalina. Praeguseks on puude majanduslik kasutamine küll lõpetatud, kuid ometi on viimastel aastakümnetel puude arv oluliselt kahanenud. Populatsiooni kahanemise kolm peamist põhjust on:
 inbriiddepressioon;
 vähenenud looduslik taastootmine;
 männi-laguuss (Bursaphelenchus xylophilus).

Viited 

Männilised
Szabolcs-Szatmár-Beregi komitaat

Szabolcs-Szatmár-Beregi komitaat on 1. järgu haldusüksus Ungari idaosas. Piirneb kirdes Ukrainaga ja kagus Rumeeniaga.

Komitaat moodustati pärast Teist maailmasõda Szatmár-Ugocsa-Beregi ja Szabolcsi komitaadi osadest.

Komitaadi halduskeskus on Nyíregyháza, teised suuremad linnad on Mátészalka ja Kisvárda.

Haldusjaotus 
Alates 2013. aastast jaguneb komitaat 13 kreisiks:

Välislingid 

Komitaadi koduleht

Ungari komitaadid
Van Vai-Tšen

Van Vai-Tšen (Ван Вай-Чен; sündinud 17. augustil 1957) on hiina päritolu Venemaa arst, ettevõtja ja poliitik.

Ta on lõpetanud 1984. aastal Karaganda Riikliku  Meditsiiniinstituudi. Ta on meditsiinidoktor, professor, alates 1998. aastast Novokuznetski Riikliku Arstide Täiendusinstituudi isemajandava refleksoteraapia kateedri juhataja.

Ta on Kemerovo oblasti Rahvasaadikute Nõukogu liige (Ühtse Venemaa esindajana) ja ettevõtte Eligomed-Holding peadirektor.

Tunnustused 

Venemaa Föderatsiooni teeneline arst

Teoseid
Коган О. Г., Гутман Е. Г., Кузнецова О. В., Ван Вай-Чен. Клинико-энергетическая характеристика канальной системы, Новосибирск: Наука 1993.
Ван Вай-Чен, Шмидт И. Р., Ван Л. В. Пульсовая диагностика в традиционной медицине., Новосибирск: Нонпарель 2000.

Välislingid 

http://www.sndko.ru/document/205.html
http://www.albombomond.ru/article_184.vhtm
Россиянин по фамилии Ван, Депутатский вестник, 25. juuni 2009
http://www.eligomed.ru/

Venemaa arstid
Venemaa ettevõtjad
Sündinud 1957
Lalla Gross

Lalla Gross (3. märts 1912 – 4. veebruar 2008) oli eesti klassikaline filoloog, Tartu ülikooli õppejõud. Õpetas Tartu Ülikoolis ladina keelt 40ndatest 80ndate keskpaigani.

Välislingid 
TÜ klassikalise filoloogia osakond: In memoriam Lalla Gross
In memoriam Lalla Gross

Eesti klassikalised filoloogid
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1912
Surnud 2008
Liina Tennosaar

Liina Tennosaar (sündinud 23. mail 1965 Tallinnas) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 1986. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Aastatel 1986–1988 töötas ta Vanemuise teatris, 1988–1993 Endla teatris ja 1996–2001 Vanalinnastuudios. 

Tennosaare väljapaistvamad tööd draamalaval on olnud Epu osa Priit Pedajase lavastuses "Epp Pillarpardi Punjaba potitehas", proua Itami osa Merle Karusoo lavastuses "Täieline Eesti vabariik", Josie Hogani osa Priit Pedajase lavastuses "Saatuse heidikute kuu" (tunnustatud Ants Lauteri preemiaga) jpm.

Ta on muu hulgas mänginud filmides "Tants aurukatla ümber", "Püha Susanna ehk Meistrite kool", "Sügis" (Juuli Vispel), "Sügisball" jm.

Alates 2001. aastast on ta vabakutseline näitleja.

Tunnustus
1993 Ants Lauteri nimeline auhind

Isiklikku 
Liina Tennosaare isa oli Kalmer Tennosaar, ema Sirje Tennosaar. 

Liina Tennosaar on olnud abielus näitleja ja laulja Heino Seljamaaga, kellega neil on ühine poeg Jass Seljamaa, ning näitleja Sten Zuppinguga, kellega neil on ühine tütar Epp. Alates 2008. aastast elab Liina Tennosaar koos näitleja Egon Nuteriga.

Välislingid
 Liina Tennosaar, Õhtuleht, 22. märts 2008
 Liina Tennosaar andmebaasis IMDb
 Elu ühes päevas: Liina Tennosaar, Eesti Ekspress, 1. detsember 2005
 Liina Tennosaar: "Enda meelest olen ilus vanainimene.", Õhtuleht, 22. märts 2008
 Liina Tennosaar vigastas jalga: libisesin katuselt, aga alla ei kukkunudki, Õhtuleht, 7. august 2017

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1965
Arnold Adams

Arnold Adams (20. märts 1922 Tori vald Pärnumaa – 1. veebruar 1994 Tallinn) oli tsensuuri ülem Eestis aastatel 1959–1983.

Arnold Adams mobiliseeriti Nõukogude Armeesse, pärast demobilisatsiooni oli NLKP liikmena Vändra MTJ-i politruk, käis Vabariiklikus Parteikoolis ning oli seejärel pikemat aega EKP Otepää rajoonikomitee 1. sekretär. Aastatel 1955–1958 õppis ta kõrgemas parteikoolis. 

Tsensuuriuurija Kaljo-Olev Veskimägi nendib, et A. Adamsist "on järele jäänud küllalt palju pabereid, mis näitavad teda range tsensorina. Aga imelikul kombel temaga kokkupuutunud raamatutoimetajad räägivad temast hästi. Temaga olevat "saanud rääkida". Ja kui asi talle selgeks tehtud, võis ta ka nõusse jääda. Tal olnud vastutustunnet ja oma rollist arusaamist. Ent samas olnud jäik küsimustes, mille õigsuses oli veendunud."

Viited

Kirjandus
Kaljo-Olev Veskimägi. "Nõukogude unelaadne elu. Tsensuur Eesti NSV-s ja tema peremehed." Tallinn 1996. ISBN 9985-60-207-2

Välislingid 
 

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Eesti sporditegelased
Sündinud 1922
Surnud 1994
Valter Pint

Adolf Valter Pint (10. juuni 1880 Laius-Tähkvere vald (Laiuse kihelkond), Tartumaa – 25. juuli 1934 Tallinn) oli Eesti advokaat ja sõjaväelane (kapten).

Tunnustused 
Briti Võidu medal, 1922
Briti Sõjamedal (hõbe), 1923

Kirjandus 
 Advokaat Valter Pint surnud. Vaba Maa, 26. juuli 1934, nr. 173, lk. 7.
 Ühe elukunstniku mälestuseks. Vaba Maa, 27. juuli 1934, nr. 174, lk. 6.

Välislingid 
 Kanne Eesti sõjamuuseumi ohvitseride andmekogus

Eesti advokaadid
1. Jalaväerügemendi koosseis
4. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1880
Surnud 1934
Homosfäär

Homosfäär on atmosfääri osa kõrguseni 95–100 km, kus õhu koostis (välja arvatud argooni, süsihappegaasi, osooni ja veeauru) on peaaegu muutumatu. Selles kihis on ülekaalus õhu turbulentne segunemine ja seepärast ei toimu gaasimolekulide gravitatsioonilist jaotumist. Keskmine õhu molekulaarmass on selles kihis 28,966.

Homosfääri kohal paikneb heterosfäär, nende piiriks on turbopaus.

Atmosfäär
Cai Yingwen

Cai Yingwen (蔡英文; Tsai Ing-wen; Cài Yīngwén; sündinud 31. augustil 1956 Taipeis) on Hiina Vabariigi (Taiwani) poliitik, alates 20. maist 2016 Hiina Vabariigi president.

Ta kandideeris 2012. aasta Hiina Vabariigi presidendivalimistel. Ta oli riigi esimene naispresidendikandidaat. 

2016. aasta 16. jaanuaril toimunud üldvalimistel valiti ta 56,12% häältega Hiina Vabariigi presidendiks. 

20. mail 2016 ametisse astudes sai temast riigi esimene naispresident.

2020. aasta Hiina Vabariigi presidendivalimistel valiti ta 57,13% ametisse teiseks ametiajaks.

Viited 

Taiwani inimesed
Hiina Vabariigi presidendid
Sündinud 1956
Koosmeele auhind

Koosmeele auhind (ka: koosmeele preemia) on auhind, millega Avatud Eesti Fond tunnustab neid, kes on oma tegevusega aidanud kaasa avatud ühiskonna kujunemisele nii Eestis kui ka mujal, samuti Eestis elavate inimeste üksteisemõistmisele ja ühise tuleviku-Eesti ehitamisele.

Auhinda antakse välja alates 1997. aastast ja selle saajad kuulutatakse välja igal aastal aprillis Avatud Eesti Fondi aastapäeval.

Kuni 2016. aastani oli auhind rahaline, seejärel on kaasnenud tunnustusega Marje Üksise graafiline leht "Koosmeelesammas" ja võimaluse korral ka rahaline preemia.

Laureaadid

Viited

Välislingid
 Koosmeele auhind. Avatud Eesti Fondi veebisaidil

Eesti auhinnad
Vrbasi jõgi

Vrbas on jõgi Bosnias ja Hertsegoviinas. 

See algab Dinaaridest, seejärel voolab valdavalt põhja ning suubub siis paremalt Savasse. 

Jõe pikkus on 240 km. Suuremad asulad jõe ääres on Bugojno, Donji Vakuf, Jajce ja Banja Luka.

Bosnia ja Hertsegoviina jõed
Doonau jõgikond
Reutov

Reutov on linn Venemaal Moskva oblastis. Piirneb läänes Moskvaga.

Reutov asutati 1573. aastal, linna staatus anti 1940. 

Linna elanike arv oli 1970. aastal 50 200 ja 2005. aastal arvestuslikult 79 100.

Sõpruslinnad
 Mansfield (Suurbritannia)
 Njasviž (Valgevene)

Viited

Välislingid
 Reutovi koduleht

Moskva oblasti linnad
Kennelly-Heaviside'i kiht

Kennelly-Heaviside'i kiht ehk Heaviside'i kiht ehk E-kiht on kiht ionosfääris 90–150 km kõrgusel maapinnast. Ta paikneb D- ja F-kihi vahel.

Selles kihis koosneb õhk ioniseeritud gaasist, vabade elektronide kontsentratsioon ulatub seal Ne=1011/m³. Ta peegeldab keskmise pikkusega raadiolaineid ja see võimaldab raadiolainete levimist horisondi taha.

Kennelly-Heaviside'i kiht sai nime Arthur Edwin Kennelly ja Oliver Heaviside'i järgi. Selle kihi olemasolu ennustasid aastal 1902 sõltumatult ja peaaegu samaaegselt ameerika elektriinsener Arthur Edwin Kennelly (1861–1939) ja Briti füüsik Oliver Heaviside (1850–1925). Aastal 1924 tõestas kihi olemasolu Briti teadlane Edward Victor Appleton, kes sai selle eest aastal 1947 Nobeli füüsikaauhinna. Aastal 1925 määrasid ameeriklased Gregory Breit ja Merle A. Tuve esimestena selle kihi ulatuse kõikumise.

Viited

Atmosfäär

ru:Ионосфера#Слой Е
Axel Roosmann

Axel Bernhard Roosmann (ka Rossman, Rosmann, Roosman; 14. august 1899 Tartu – 22. veebruar 1974 Toronto) oli eesti graafik, kes põhiliselt tegeles graafilise disainiga.

Elulugu 
Axel Roosmanni pärines trükitöölise perekonnast, tema isa August Rossmann oli aastatel 1923–1932 Tallinna Kunsttööstuskooli trükitöö meister. 

Axel Roosmann oli väljaõppinud litograaf, kes alustas sel alal õpinguid 1913. aastal Riias ja jätkas hiljem Petrogradis. Kui tuli tagasi Eestisse, astus ta vabatahtlikuna Vabadussõtta, kus teenis topograafina. 1922. aastal õppis Tallinna Kunsttööstuskoolis. Hiljem töötas ta üheksa aastat Tallinnas Riigi Trükikojas litograafina ja hiljem vabakunstnikuna, olles kavandanud ka näituse paviljone. Kui algas uuesti sõda, siis kuna tema ema oli saksa soost, sai perekond emigreeruda 1941. aastal Saksamaale. Sõja lõppedes siirduti edasi Rootsi Stockholmi, kus neil oli sugulasi. 1966. aasta detsembris asus elama Kanadasse Torontosse.

Looming 
Ta on kujundanud järgmiste ajakirjade esikaasi: 
 Tallinna Elu (1923–1924)
 Huvitav Žurnaal (1933–1935)
 Kõigile (1936)
 Käsitööleht (1932–1935)
 Kaitse Kodu! (1935–1939)
 Kodanik Mats (1926) 
 Laste Rõõm (1931)
 Vabadussõja tähistel 
 Päevaleht (1905)
 Eesti Kirik
 Eesti Võimleja
 Eesti Loomasõber

Ta tegi õli- ja akvarellmaale ning kujundas Eesti marke. On kujundanud hulga plakateid, postkaarte, eksliibriseid, reklaamplakateid ja pakendeid. Paljud pakendid olid edukad võistlustööd. Samuti on ta illustreerinud rohkearvuliselt raamatuid ja kujundanud Eesti esimesi mängukaarte.

Tema karikatuure avaldati ajakirjades Vaba Eestlane, Kodanik Mats ja Tallinna Elu.

Muid töid:
 Graafikasari metsavendade vabadusvõitlusest "Tuli tuha all" (jäi lõpetamata, valmis üheksa graafilist lehte kahekümne viiest ettenähtust)
 Tuli tuha all: Eesti metsavendade vabadusvõitlus sõnas ja pildis. Graafika: Axel Roosman. Koostanud [ja välja andnud]: Eesti Rahvuslaste Kogu Kanadas, Toronto, 1976
 Valimik Axel Roosman'i graafikat 1918–1940. Stockholm, 1980

Viited 

Eesti graafikud
Eesti disainerid
Eesti karikaturistid
Eestlased Kanadas
Sündinud 1899
Surnud 1974
Valgusreostus

Valgusreostuseks nimetatakse nähtust, mille korral tehisvalgus satub sinna, kuhu sel pole ette nähtud sattuda.

Nagu iga teinegi reostus, näiteks õhu-, vee- ja mürareostus, kahjustab ka valgusreostus keskkonda.

Valgusreostus on tööstusliku tsivilisatsiooni kõrvalnähtus. Valgusreostust tekitavad hoonete välis- ja sisevalgustus, tänavavalgustus kui ka valgustatud välireklaamid ja valgusreklaamid. Samuti saadab tehisvalgus äriettevõtteid, kontoreid, tööstusrajatisi, spordirajatisi jms. Kõige rängem on valgusreostus tihedasti asustatud tööstuspiirkondades. Iseäranis Euroopas, Põhja-Ameerikas ja Jaapanis ning Aasia ja Põhja-Aafrika suurlinnades, kuid isegi suhteliselt vähene valguskogus on märgatav ja tekitab keskkonnaprobleeme.

Valgusreostus kahjustab ökosüsteeme, sest ajab segi öö ja päeva vahelise rütmi. Valgusreostus raskendab nende röövloomade elu, kes on harjunud pimedas jahti pidama, sest saakloomad suudavad neid kergemini näha ja põgeneda. Valgusreostus raskendab merel olevate loomade ja lindude orienteerumist, sest ajab segamini nende suunataju. Kõrghoonete valgustus ajab rändlinde segadusse. Mõjutatud on öösiti õitsevad lilled, keda tolmeldavad ööliblikad. See võib viia nende hukkumiseni.

Valgusreostuse tulemusel muutub tähistaevas heledamaks, mis tekitab probleeme astronoomias, sest tähed ei paista enam taeva foonist nii hästi välja ning mõõtmiste täpsus väheneb. Observatooriumid on valgusreostuse vältimiseks kolinud tavaliselt maailma kõige üksildasematesse piirkondadesse. Väga võimsad teleskoobid on avakosmoses, kus seni valgusreostus praktiliselt puudub.

1980. aastatel hakkas tekkima ülemaailmne pimeda öötaeva liikumine, mille eesmärk on teadvustada ühiskonnale valgusreostuse probleeme ja mõjutada seadusi valgusreostuse vähendamiseks. See liikumine algas kõigepealt astronoomide hulgas.

Valgusreostus Eestis
Eestis tehti esimene suurem uuring valgusreostuse kohta 2012. aastal Tallinna Tehnikaülikooli juhimisel.

Riigikogule esitati küll 2015. aastal seda käsitlev atmosfääriõhu kaitse seadus, kuid esitatud kujul see seadus lugemist ei läbinud.

Viited

Välislingid

Sissekanne Keskkonnaministeeriumi lehel
Uus seadus võtab käsile müra-, haisu- ning valgusreostuseprobleemid
"Valgusreostuse pikaajaliste muutuste uurimine Tallinnas ja valgusreostuse hetkeseisu määramine Eestis" TTÜ füüsikainstituut, 2012
"Loomaökoloog: valgusreostus lööb segi ökosüsteemide hapra tasakaalu" ERR Novaator, 3. veebruar 2015
Risto Kozer: "Tallinna linnaruumi valgusreostus" Sirp, 20. veebruar 2015
Liina Tarkus: "Valgusreostuse reguleerimine Eesti linnades: valgustatud välireklaami linnakeskkonda paigutamise nõuded" bakalaureusetöö, 29. mai 2015
Osoon: Jõehobu; Valgusreostus; Mets kui elukeskkond Eesti Rahvusringhääling, 23. märts 2009
Rahvusvaheline pimeda taeva ühing
Valgustite tüübid, mis vähendavad valgusreostust
Valgustite paigalduse näidised
Valgusreostusе kaart
Eesti ööd muutuvad üha valgemaks ja sinisemaks

Keskkonnareostus
Valgustus
Oskar Brackmann

Oskar Alexander Brackmann (10. oktoober (22. oktoober) 1841 Mihhailovskoje, Tula kubermang – 10. veebruar 1927 Pärnu) oli baltisakslasest (teisal Venemaa sakslane) omavalitsustegelane.
Ta oli Pärnu raehärra, sündik, bürgermeister ja linnapea aastatel 1879–1915 ja 1918.

Ta õppis Pärnu Kõrgemas Kreiskoolis ja jätkas õpinguid Tartu Ülikoolis meditsiini ja õigusteaduse alal. Töötas raesekretäri abina Jelgavas ja alates 1868. aastast töötas Pärnus. 

Brackmann pani aluse Pärnu kuurordi plaanipärasele arendamisele. Tema eestvõttel rajati rannapark, muda- ja kümblusravila ning Waldhofi tselluloosivabrik. Brackmanni linnapeaks oleku ajal sai Pärnu raudteeühenduse Valga ja Tallinnaga, esimese linnana tolleaegsel Tsaari-Venemaal võeti kasutusele elektrivalgustus.

Oskar Brackmann oli Jochmanni elementaarkoolis ning Moskva ja Peterburi konservatooriumis õppiva Mihkel Lüdigi toetamise komitee esimees ja toetas Lüdigit ka isiklikult.

Isiklikku
Ta oli abielus Johanna Brackmanniga, kes suri 18. jaanuaril 1936 89-aastasena.

Mälestuse jäädvustamine

1991. aastal avati Pärnus Oscar Brackmanni mälestusmärk, mis asub samanimelises Brackmanni pargis. Büsti autor on skulptor Mati Karmin.

Viited

Välislingid
Album academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat
Pärnu linnapea hädas karuga, Eesti Ekspress 28. oktoober 1999
2016, Kogus ja seadis kokku Hilja TreubergPÄRNU LINNAPEA OSCAR ALEXANDER BRACKMANN, Fakte, Meenutusi, Mälestusi, parnu.ee

Pärnu rae liikmed
Pärnu linnapead
Vene Riigiduuma liikmed
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Pärnu Alevi kalmistule maetud
Sündinud 1841
Surnud 1927
Dawn French

Dawn Roma French (sündinud 11. oktoobril 1957 Walesis Holyheadis) on Briti näitleja, stsenarist ja koomik. Ta on tuntud eeskätt Dawn Frenchi Geraldine Grangerina komöödiasarjast "Dibley vikaar". 

Ta on mänginud sketšisarjas "French and Saunders" aastatel 1987–2005 ja filmis "Harry Potter ja Azkabani vang" 2004. aastal.

Ta oli aastatel 1984–2010 abielus näitleja Lenny Henryga. Nad läksid lahku. Neil on adopteeritud tütar Billie.

Välislingid
Dawn French IMDb's

Suurbritannia näitlejad
Suurbritannia stsenaristid
Sündinud 1957
Suurbritannia koomikud
Männi-koorepõletik

Männi-koorepõletik on taimehaigus, mida põhjustab seen Cronartium ribicola. 

Mändidel põhjustab männi-koorepõletikku roosteseen Endocronartium pini.

Männiliikidest on haigusele kõige vastuvõtlikumad Põhja-Ameerika viieokkalised männid.

Levila 

Cronartium ribicola pärineb Euraasiast ning tema vaheperemeesteks on karusmarja- ja sõstrapõõsad. Nakatunud põõsastel esineb vaid lehekahjustusi, kuid nakatunud mändide okstelt tüveni jõudnud põletik põhjustab puu surma. 20. sajandi alguses viidi Cronartium ribicola koos valge männi istikutega Põhja-Ameerikasse, kus ta põhjustas ulatuslikke kahjustusi valge männi levilas. 1930. aastatel jõudis ta Vaikse ookeani rannikuni, põhjustades läänemändide, suhkrumändide ja valgetüveliste seedermändide hulgas isegi suuremat suremust kui valge männi metsades. Praeguseks on männi-koorepõletik jõudnud California, Arizona ja New Mexico osariigini. Haiguse levikut on mõnevõrra pidurdanud lõunapoolsete piirkondade kuivem kliima.

Sümptomid ja haiguse kulg 

Nakatunud puul ilmnevad esimesed sümptomid suve lõpus või sügisel, kui okastele ilmuvad raskesti märgatavad kollased või punakad täpikesed. Infektsioon laieneb seejärel mööda okast võrsesse, mis veidi paisub ja kolletab järgmisel kasvuhooajal. Mitu kahvatukollast põletikukollet (kuni 3 mm) tungib läbi koore järgmise aasta aprillis-mais, aasta või paar peale nakkuse jõudmist kooreni. Need kolded rebenevad ja sellest väljub palju kuivi, kollakas-oranžikaid spoore. Kolded kaovad pärast spooride eraldumist ja moodustuvad järgmisel kasvuhooajal uuesti. Nii kestab see aastaid, kuni nakkus jõuab ümber tüve. Seejärel puu hukkub. Haiguse kulgu on võimalik pidurdada, kui eemaldada nakatunud oks või lõigata tüvel välja esimesed nakatunud kolded koos koorega.

Resistentsus

Suure resistentsusega viieokkalised männid 
Pinus armandii – hiina mänd (hiina seedermänd)
Pinus cembra – alpi seedermänd
Pinus koraiensis – korea seedermänd
Pinus parviflora – jaapani mänd
Pinus peuce – rumeelia mänd
Pinus pumila – kääbus-seedermänd
Pinus sibirica – siberi seedermänd
Pinus wallichiana – pisarmänd

Haigusele vastuvõtlikud viieokkalised männid 
Pinus albicaulis – valgetüveline seedermänd
Pinus ayacahuite – 
Pinus flexilis – kaljumänd (kalju-seedermänd, kalifornia seedermänd) 
Pinus lambertiana – suhkrumänd
Pinus monticola – läänemänd
Pinus strobiformis – valkjas mänd
Pinus strobus – valge mänd

Viited

Kasutatud kirjandus 
 Cronartium ribicola

Taimehaigused
Rein Porro

Rein Porro (sündinud 12. aprillil 1943 Tartus) on endine Eesti lendur ja riigiametnik. 

Lenduriks õppis ta Nõukogude Liidu tsiviillennunduse Sassovo lennukoolis, mille lõpetas 1964. aastal. Aastatel 1976–1980 õppis ta Leningradi Tsiviillennunduse Akadeemias ning täiendas end seejärel mitmes teises lennukoolis.

Rein Porro töötas 29 aastat Aeroflotis lendurina.

Taasiseseisvunud Eestis on Porro õpetanud lennuasjandust Nõo Keskkoolis ja lendamist Tartu Lennukolledžis. Ta on töötanud Lennuameti vaneminspektori ja asedirektorina. Ta on osalenud ka Eesti lennundusalaste seaduste koostamisel.

Rein Porro oli üks Eesti lennunduskoolituse taastamise algatajaid. Ta osalenud Eesti ja Läti lennuväe pilootide koolitamises.

Rein Porro kuulub alates 2008. aastast Isamaa ja Res Publica Liitu.

Tunnustused
 Valgetähe IV klassi teenetemärk (2005)

Viited

Välislingid
 Tutvustus IRL-i lehel
 Tutvustus Eesti Lennuakadeemia lehel
 Ekspert Rein Porro ei pea tuulenihke versiooni tõenäoliseks, Eesti Päevaleht, 26. november 2001
 Mirko Ojakivi. Rein Porro: ma ei kavatse lennuametist lahkuda, Eesti Päevaleht, 23. mai 2006
 Urmas Oja. Rein Porro: Vähesed teavad, kui palju piloot end ohverdama peab, Delfi, 16. aprill 2010

Eesti lendurid
Eesti ametnikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1943
Nõukogude Liidu lendurid
Wikimania

Wikimania on konverents, mis toob kokku Wikimedia Sihtasutuse koordineeritavates projektides osalejad.

Konverentsi korraldavad kohapealsed vabatahtlikud koostöös Wikimedia Sihtasutusega.

Viited

Välislingid 

 Wikimania Meta-Viki leheküljel
 https://wikimania.org wikimania.org (Leht suunab jooksva aasta Wikimania lehele)

Wikimedia
Konverentsid
Kuressaare linnastaadion

Kuressaare linnastaadion on mitmeotstarbeline staadion Kuressaares aadressil Staadioni tänav 2, jalgpalliklubi FC Kuressaare kodustaadion. Staadionil on pidanud mänge ka Eesti jalgpallikoondis.

Staadion mahutab 2000 pealtvaatajat. Staadion kuulub Kuressaare linnale.

Staadion renoveeriti 2014.

Galerii

Viited

Välislingid

 Kirjeldus FC Kuressaare kodulehel
 EOK – Spordirajatised ja spordibaasid — Kuressaare linnastaadion
 Staadioni asukoht

Eesti staadionid
Kuressaare ehitised
Eesti jalgpallistaadionid
Kuressaare sport
Postimehe aasta inimene

Postimehe aasta inimene on nimetus, millega ajalehe Postimees toimetus tunnustab millegi poolest sel aastal silma paistnud inimest. 

Aastail 1997–2001 valis aasta inimese Postimehe ajakiri Luup.

Aasta inimesed
1997 – Ardo Hansson – börsikriisi üks väheseid ettenägijaid
1998 – Linnar Viik – infotehnoloogia asjatundja ning analüütik
1999 – Andres Metspalu – üks Geenivaramu projekti algatajaid
2000 – Ilmar Petersen – Elcoteq Tallinna juhatuse esimees, kõrgtehnoloogiafirma looja
2001 – Ivar Must – Eurovisiooni lauluvõistluse võitnud laulu "Everybody" helilooja
2002 – Andrus Veerpalu – suusatamise olümpiavõitja 
aasta tegu – pensioni II sammas
aasta meeskond – filmi "Nimed marmortahvlil" tegijad 
2003 – Alar Sikk – vallutas maailma kõrgeima mäetipu Mount Everesti
2004 – Eesti sõdur Iraagis – tunnustus Eesti elukutselise sõduri vaprusele ja kamraadlikkusele
2005 – Tarmo Soomere – jaanuaritormiga kaasnenud üleujutuste ennustaja
2006 – filmi "Leiutajateküla Lotte" tegijad
2007 – Marina Kaljurand – Eesti Vabariigi suursaadik Moskvas
2008 – Gerd Kanter – kettaheite olümpiavõitja
2009 – Sofi Oksanen – Eesti ajaloo ja eestluse selgitaja
2010 – Tanel Laisaar, kopsuarst, kes juhtis Eesti esimest kopsusiirdamist
2011 – Anne Sulling ja Hannu Lamp, Eesti kasutamata CO2 saastekvoodi müügi korraldamise eest
 2012 – Urmas Dresen, visionäär, kes julges unistada väga suurelt, et ta ehitas oma idee nullist üles. vt Lennusadam
 2013 – Mart Noorma, tudengisatelliidi EstCube-1 projektijuht
 2014 – Hirvo Surva, 26. üldlaulupeo kunstiline juht
 2015 – Ivo Felt, filmiprodutsent
 2016 – Tõnis Lukas, panuse eest Eesti Rahva Muuseumi uue hoone valmimisse
 2017 – Asko Lõhmus, võttis osa 2017. aasta metsandusteemalisest arutelust 
 2018 – kommunismiohvrite memoriaali autorid Kalle Vellevoog, Jaan Tiidemann, Tiiu Truus, Kirke Kangro ja Lidia Zarudnaja 
 2019 –  filmirežissöör Tanel Toom, Anton Hansen Tammsaare «Tõe ja õiguse» esimese osa põhjal valminud samanimelise filmi stsenarist ja režissöör 
 2020 – Arkadi Popov, kiirabiarst, Terviseameti kriisistaabi hädaolukorra meditsiinijuht pandeemia ajal
 2021 – Katri Raik

Viited

Eesti aunimetused
Dagmar Mattiisen

Dagmar Mattiisen (sündinud 8. juulil 1959 Pärnus) on Eesti naiskodukaitsja ja poliitik.

2004. aastal kaitses Mattiisen Akadeemias Nord magistrikraadi väitekirjaga "Eesti totaalkaitsesüsteemi tsiviilaspekt" (juhendaja Raivo Palmaru).

Aastatel 1992–2005 oli Dagmar Mattiisen Naiskodukaitse esinaine. 

2005–2007 kuulus Mattiisen Isamaa ja Res Publica Liitu, 2007–2011 Erakonda Eestimaa Rohelised. Kui ta astus Eestimaa Rohelistesse, ei olnud IRL veel tema lahkumisavaldust äriregistrile edastanud, seetõttu nimetas Äripäev teda 2007. aasta mais ilmunud topeltparteilaste loetelus.

Riigikogu valimistel 4. märtsil 2007 kogus ta Tartu ja Jõgeva maakonnas 916 häält.

Dagmar Mattiisen oli Erakonna Eestimaa Rohelised peasekretär aastal 2007. Ta valiti erakonna juhatusse 21. novembril 2009 Raplas toimunud üldkogul, aastani 2010 oli ta erakonna eestkõneleja. Aastal 2011 lahkus ta erakonnast.

2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Rahvaliidu nimekirjas Tartu ja Jõgeva maakonnas. Ta sai 27 valija hääle.

Tunnustus
2005 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
 Roheliste erakonna peasekretär on Dagmar Mattiisen. EPL, 11. mai 2007.
 Roheliste uus peasekretär on Dagmar Mattiisen. Eestimaa Rohelised, pressiteade 11. mai 2007.
 Ott Heinapuu. Mattiisen ja Jalakas: roheline erakond inimlikumaks ja rohelisemaks. Eesti Päevaleht Online, 22. november 2009.

Piltide lisamist ootavad
Naiskodukaitse esinaised
Erakonna Eestimaa Rohelised poliitikud
Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud‎
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1959
Kultuuriantropoloogide loend

''Siin on loetletud sotsiaal- ja kultuuriantropolooge.

A
Myrdene Anderson 
Aet Annist

B
Samuel Barrett
Ruth Benedict 
Brent Berlin 
Franz Boas 
Vladimir Bogoraz

D
George Amos Dorsey
James Owen Dorsey
Alan Dundes

F
Alan Fiske
James Frazer

G
Clifford Geertz 
Ernest Gellner
Barbara Dix Grimes

H
Edward T. Hall

I
Tim Ingold

L 
Alexander Lesser 
Claude Lévi-Strauss 
Irén Lovász

M
Bronisław Malinowski 
Margaret Mead 
Triinu Mets 
Horace Miner 
Argo Moor 
Lewis Morgan

S
Grafton Smith 
Julian Steward
Renata Sõukand

T
Everard Ferdinand im Thurn

W
Gene Weltfish
Leslie White

Kultuuriantropoloogia
 
Biograafiate loendid
Maavarade rikastamine

Maavarade rikastamine on maavarade väärtuslike koostisosade ja aheraine eraldamine toorainest, nende keemilist koostist muutmata. Rikastamine on vajalik, kui tooraines olevate väärtuslike komponentinentide sisaldus pole piisav selle edasiseks töötlemiseks või kasutamiseks. Rikastamisel saadakse kontsentraat ja jääk ning seda teostatakse tavaliselt rikastusvabrikus. Levinud rikastusmeetodid on järgmised:
Mehaaniline rikastamine;
Gravitatsioonrikastamine;
Magnetiline rikastamine;
Elektrostaatiline rikastamine.

Viited 

Metallurgia
Mäendus
Axel Rose

Axel Rose (ka Axel von Rosen; 20. august 1624 Koporje – 12. detsember 1679 Stockholm) oli Rootsi riigitegelane.

Ta oli Tartu õuekohtu asepresident, Tallinna asehaldur ja Rootsi kuningliku Tallinna linnusekohtu esimees. 

1670-ndate algul valmis tal Tallinnas Pikk tänav 28 nn Roseni palee, kus tänapäeval asub Rootsi Suursaatkond. 

Talle kuulus Roosna-Alliku ja Viisu mõis.

Axel Rose maeti 9. veebruaril 1681 Tallinna Oleviste kirikusse.

Perekond
Tema vanemad olid Koporje ja Jamburgi asehaldur, Eestimaa Rosenite esivanem Bogislaus von Rosen (1572–1658) ja Tallinna raehärra Johann Stampehli tütar Magdalena Stampehl (maetud 1654). 

Axel Rose abiellus 17. märtsil 1664 Helene Dorothea von Wrangelliga (maetud 1700), kelle vanemad olid Uhtna mõisnik Helmig von Wrangell (hukkus 1657) ja Elisabeth Dorothe von Wrangell Elistverest. Abikaasa vend Fabian von Wrangell (1651–1737) oli Uhtna ja Ubja mõisnik, kes abiellus Rootsi feldmarssali vabahärra Fabian von Ferseni (1626–1677) lesega, ning sai Hispaania kindralfeldmarssalina ja Brüsseli asehaldurina 1709 krahvitiitli.

Abielust sündisid 
Bengt Gustav von Rosen (1665–1725), Roosna-Alliku, Mäo, Viisu ja Vodja mõisnik, Eestimaa rüütelkonna peamees 1702–1705, Eestimaa maanõunik, ja
Margeretha von Rosen, kes abiellus Georg Johann von Stackelbergiga (1697–1766).

Viited

Välislingid
Axel Rose korralduste plakatid Eesti Ajalooarhiivis

Eestimaa aadlikud
Valged Rosenid
Sündinud 1624
Surnud 1679
Päästeorganisatsioon

Päästeorganisatsioon oli 1924. aastal Eestis tegutsenud salaorganisatsioon.

Organisatsiooni juht oli kelmuses süüdimõistetud Eduard Reinkubjas (1892–1960), kes pärast vanglast vabanemist koostas kaks programmilist dokumenti ning asus värbama poolehoidjaid riigipöörde korraldamiseks, andes neile rahalist toetust. Väljaastumist lükati korduvalt edasi, kuid lõpuks määrati see 2. augustile 1924. 

Reinkubjas ja teised organisatsiooni liikmed arreteeriti 30. juulil 1924. 

30. aprillil 1925 mõistis Sõjaringkonnakohus Eduard Reinkubjase kümneks, Johannes Holmi, Leonhard Tompi ja Nikolai Pantsi kuueks aastaks sunnitööle ühes kõigi õiguste kaotamisega, süüdistatuna osavõtus riigivastase "Päästeorganisatsiooni" tööst. 

Päästeorganisatsiooni tuluallikaid ei õnnestunud juurdluse käigus kindlaks teha. Organisatsiooni liige Nikolai Pants oli kommunist. Organisatsioon tekkis samaaegselt Eestimaa Kommunistliku Partei korraldatud fašismivastase kampaaniaga.

"Kas riigipööre oleks õnnestunud, on muidugi küsitav, kuid tuleb sellega rehkendada, et Reinkubjase määratud tähtpäevad riigipöördeks täpselt Eestis asuvate kommunistide tegevusega ühte langesid, iseäranis viimane, milleks ka kommunistid kihutustööd tegid, et 3. augustil suuremat väljaastumist ette võtta ja kui siis oleks Reinkubjase poolt riigipöörde katses väike segadus esile toodud, siis oleks kommunistid kindlasti tõsisemalt välja astunud ja momenti kasutanud, et omalt poolt riigipööret ette võtta, milleks neil kõik valmistatud oli. Sellega oleks "Päästeorganisatsiooni" poolt ette võetud riigipöörde katse kommunistidele tee valmistamiseks olnud." (Eduard Kapsta, Kaitsepolitsei Tallinna jaoskonna agentuuri juhataja).

Kirjandus 
 Kuidas suvine kuumus peaajude peale mõjub. Postimees, 3. august 1924, nr. 206, lk. 1.
 Kah üks riigipöörde kavatsus! Postimees, 5. august 1924, nr. 208, lk. 1 ja 5.
 Riigipöörde jant politseilise ülekuulamise valgustusel. Kaja, 5. august 1924, nr. 206, lk. 1.
 Mart Raudsaar. Riigipöörajad ei-tea-kust. Vikerkaar, 1993, nr. 2, lk. 30–45.

Eesti organisatsioonid
1924. aasta Eestis