joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hüdrodünaamika

Hüdrodünaamika (kreeka hydrōs 'vesi' + dynamikos 'jõusse puutuv, jõu-') on hüdromehaanika ja hüdraulika haru, mis käsitleb vedelike liikumise seaduspärasusi ning liikuva vedeliku ja tahkete kehade vahelist mõju.

Liikuva vedeliku ja liikumatu keskkonna vahekord võib olla kahesugune. Nn välise ülesande puhul uuritakse vedeliku toimet sellest ümbritsetud kehale, nt veevoolu toimet sillasambale. Sisemise ülesande korral uuritakse vedeliku voolamist tahke kehaga piiratud juhtmes, nt torus või avasängis.

Kui hüdrostaatikas piisab seisva vedeliku olukorra kirjeldamiseks rõhu määramisest igas vedeliku punktis p=f(x,y,z) ning vedeliku enda iseloomustamiseks üksnes selle tiheduse ρ teadmisest, siis liikuva vedeliku kohta on vaja teada ka voolamise kiirust ning liikumisega kaasneva hõõrde tõttu ka vedeliku viskoossust.

Voolavas vedelikus toimuv on nii keeruline, et seda on harva võimalik puhtmatemaatilise analüüsiga kirjeldada. Galileo Galilei on öelnud: "Lihtsam on arvutada meist lõpmata kaugete tähtede liikumistrajektoore kui kindlaks teha meie endi silme ees oleva vee liikumisseadusi." Seetõttu tehakse tuletuskäigud tavaliselt ideaalvedeliku kohta, mille puhul ei arvestata sisehõõrdumist. Lüngad arvutustulemustes täidetakse katsete abil. Eksperimendil on hüdrodünaamikas suur tähtsus: igal uurimis- ja õppeasutusel on labor, kus huvipakkuvaid nähtusi uurida.

Vaata ka
Hüdrostaatika

Viited

Kasutatud kirjandus
Maastik, A., Haldre, H., Koppel, T. & L. Paal, 1995. Hüdraulika ja pumbad. Tartu, Greif. Lk 47.
Sugupool

Sugupool ehk soolisus ehk sotsiaalne sugu ehk sotsiaalne sugupool (inglise gender) on inimese sugu arvesse võttes sotsiaalset, psühholoogilist või kultuurilist aspekti (eraldi räägitakse ka kultuurilisest soost).  Termin "sugu" (sex) tähistab vastanduse korral inimkehade füüsilist konstruktsiooni ja sugupool märgib seda, mida erinevad kultuurid soost loovad. 

Bioloogiliste või anatoomiliste erinevustega viidatakse sookategooriale, mille inglise keeles vastseks on termin sex. Eesti keele terminoloogias on soomekeelse mõiste sukupuoli analoogiana kasutusele võetud termin sugupool.

Vaata ka
 Sooline võrdõiguslikkus
 Sooneutraalsus
 Soopimedus

Sotsioloogia
Ühiskond
Inimene
Feminism
Hapukapsas

Hapukapsas on hapendatud kapsas, üks Eesti köögi traditsioonilisi toiduaineid. Varasematel aegadel oli sel eestlaste toidulaual tähtis koht, kuna talvisel ajal oli talurahva toidusedelis puudus vitamiinidest, hapukapsas aitas näiteks vältida skorbuuti. Samas on hapukapsas ühel või teisel kujul levinud pea kõigis Euroopa rahvusköökides. 

Hapukapsalembuse järgi on sakslased saanud mitmes keeles pilkenimetuse, näiteks inglise Kraut (<Sauerkraut 'hapukapsas'). Vene köögis on tähtsal kohal hapukapsatoidud nagu traditsiooniline hapukapsasupp štši (щи). Korea köögi üks esindusroogi on hapendatud kapsal põhinev salat kimchi.

Valmistamine ja serveerimine
Hapendamiseks kapsas peenestatakse (kas kapsariivi või kapsaraua abil) ja segatakse paraja koguse soolaga. Maitse ja ilu pärast lisatakse mõnikord ka tükeldatud porgandit või jõhvikaid. Ligikaudu toatemperatuuril algab bakterite toimel käärimine, mille käigus tekib konserveeriv piimhape.

Ehkki hapukapsast võidakse süüa "toorelt" (st vaid hapendatult), näiteks salatis, enamasti neid tänapäeval siiski hautatakse, harvemini praetakse. Hautamisel võidakse hapukapsale lisada sealiha (tavaliselt rasvast), samuti maitseaineid (eelkõige köömneid, harvem loorberit, kuid mõnel pool isegi ketšupit). Hapukapsast võib hautada ka õlles. Samuti kasutatakse hapukapsast põhikomponendina hapukapsasupis.

Tüüpiliselt serveeritakse hapukapsast praelisandina: pidulaudade klassikaline kooslus nii sünnipäeval, pulmas kui ka matusel on keedukartul, hautatud hapukapsas ja seapraad, selle kõrvale pakutakse tihti valget viina. Jõuluajal antakse hapukapsast verivorsti kõrvale, kõige sagedamini koos keedukartuli ja marineeritud kõrvitsaga (kõrvitsasalatiga).

Säilitamine
Vanasti oli kombeks teha hapukapsast sisse suures tünnis, milles kapsa peale asetatud kaanele pandi raskuseks peale kivi, et kapsast vedelik välja tuleks ja kapsas ise oleks veega kaetud. Nõukogude ajal tehti kapsast kodus sageli kolmeliitristesse purkidesse. Tänapäeval ostetakse Eestis hapukapsast tavaliselt poest, kus seda müüakse nii konservina (purgis) kui ka lahtiselt.

Vaata ka
Mulgi kapsad

Välislingid 

Toidud
Eesti köök
Läti köök
Vene köök
Ukraina köök
Poola köök
Saksa köök
Austria köök
Külama

Külama on Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas asuv küla. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.

Küla piirneb põhjas Sinima ja Vanamõisa, edelas Sepaste ning lõunas ja idas Kabuna külaga.

Nimi
Kohanime lähtekohaks on kas lisanimi või talunimi, mis põhineb sõnadel "küla" ja "maa". Kohanime on mainitud 1583. aastal kujul Kulleme ja 1598. aastak Kylama.  Asula kandis 1977. aastani nime Külamaa, praegust nime kannab küla alates 1977. aastast.

Loodus
Küla piirneb läänes Vanamõisa lahega ja hõlmab osa Vanamõisa lahe hoiualast. Küla läbivad Külama ja Jabusa jõgi.

Elanike arv

Talud
Külama ajaloolised talud 1836

Ajalugu
Külama kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. Agapäe vakuses on mainitud talunikke 1583 Kulleme Matz, 1598 Kylama Lylle, 1609 Kylama Thonis, 1666 Küllama Pert ja 1726 Küllama Bertell. 1798 on märgitud Küllama küla.

21. veebruaril 2012 leidsid külaelanikud külast Saaremaalt pärit koera.

Taristu
Külamat läbib Emmaste–Luidja maantee ja külas asub Külama bussipeatus.

Kultuur
Külas asuvad kaitsealused Tooma tuulik ja Külaküla tuulik. Külas asub priikoguduse palvela.

Viited

Hiiumaa valla külad
Lassi (Hiiumaa)

Lassi on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.

Lassi küla piirneb põhjas Kuusiku ja Leisu, läänes ja lõunas Emmaste-Selja ja idas Emmaste-Kurisu külaga.

Nimi
Kohanime on mainitud esmakordselt 1565 seoses isikunimega Laße.  Leo Tiigi alusel tuleneb kohanimi isikunimest, koha esmaasukas võis pärineda Soomest.

Loodus
Küla läbib Väljasoo kraav.

Elanike arv

Talud
Lassi ajaloolised talud 1836

Ajalugu
Lassi küla kuulub ajalooliselt Emmaste mõisa alla. 1565 on Agapäe vakuses mainitud talunikku Laße Kaskisälke, 1577 Lasse Benth ja 1693 Laßi Lahrs. Hiljem moodustus taludest Lassi küla.

Lassi küla koosseisu kuulus 1977–1997 Emmaste-Kurisu küla.

Taristu
Küla läbib Harju–Leisu tee ja külas asub Lassi bussipeatus.

Kultuur
Lassist on pärit Osvald Tärk.

Viited

Hiiumaa valla külad
Navesti jõgi

Navesti jõgi (vana nimega Pala või Paala jõgi) on jõgi Eesti edelaosas, Pärnu jõe vasakpoolne lisajõgi.

Navesti jõgi on Pärnu jõe veerohkeim lisajõgi (oma suudmes, ühinemiskohas, suuruselt umbes võrdväärne Pärnu jõega). Navesti on Eesti viies suuruselt jõgi vooluhulga poolest (27 m³/s). Jõgi on suudmes 60 meetrit lai. Jõe pikkus 102 km, valgla 3004 km², langus 55 m ja lang 0,55 m/km.

Jõgi saab alguse Järvamaal Jalametsa ja Käsukonna küla piiril 69,5 m kõrgusel ja suubub Pärnumaal Muraka ja Jõesuu küla piiril 14,5 m kõrgusel vasakult poolt Pärnu jõkke 38 km kaugusel selle suudmest.

Jõe ülemjooks paikneb Kesk-Eesti tasandikul, ühtlasi läbib ta kolme maakonda (Järva, Viljandi ja Pärnu maakond). Keskjooksul voolab jõgi läbi Maalasti looduskaitseala ja Lepakose hoiuala ning alamjooksul läbi Soomaa rahvuspargi ja Navesti hoiuala.

Halliste jõgi suubub Navesti jõkke terava nurga all ja kui suurvee ajal veetase tõuseb, on Halliste jõe voolu suund suudmes peaaegu vastassuunaline Navesti vooluga. Seetõttu ei suuda Halliste jõgi enam Navestisse piisavalt vett ära anda, jõe tase tõuseb märgatavalt ja põhjustab alamjooksul ulatuslikke üleujutusi (Soomaa suurvesi).

Enne Ürg-Võrtsjärve väljavoolu avanemist Peipsi järve oli Navesti jõgi Ürgvõrtsjärve väljavooluks.

Navesti jões võib leiduda kuni 18 kalaliiki, nende seas jõeforell, haug, särg, teib, turb, säinas, latikas, luts, ahven ja kiisk.

Navesti jõe alamjooks on osa oletatavast Pärnu–Viljandi–Tartu veeteest.

XX sajandi alguses loeti suurt osa Navesti jõest parvetatavaks veeteeks (sobis puidu parvetamiseks).

Vaata ka 
 Navesti maastikukaitseala

Viited

Välislingid 

 
 

Pärnu maakonna jõed
Põhja-Sakala valla jõed
Järva maakonna jõed
Pärnu jõgikond
Pärnu alamvesikond
Toomas Vilosius

Toomas Vilosius (sündinud 5. mail 1951) on Eesti arst ja poliitik, VIII ning IX Riigikogu liige. Eesti Reformierakonna liige. Toomas Vilosius oli Eesti sotsiaalminister Mart Laari esimeses valitsuses, Andres Tarandi valitsuses ja Tiit Vähi kolmandas valitsuses (kuni 1. detsembrini 1996).

Toomas Vilosius oli Tartu Ülikooli Eesti Geenivaramu nõukogu esimees sel ajal, kui geenivaramu seiskas rahaliste raskuste tõttu oma tegevuse. Ta on olnud ka Silja Line'i kommunikatsioonijuht.

Tunnustus
2002 – Riigivapi IV klassi teenetemärk

Välislingid 
 

Eesti Reformierakonna poliitikud
Eesti sotsiaalministrid
VIII Riigikogu liikmed
IX Riigikogu liikmed
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1951
Eesti arstid
Fath Ali-šahh

Fath Ali-šahh Kadžaar (Qajar, Kajar; pärsia keeles فتح على شاه قاجار‎ ; 1771 – 1834), oli teine Kadžaaride dünastiast pärinev Iraani šahh. Valitses aastatel 1797 – 1834. Tema isa oli Hossein Qali-khaan, vend Kadžaaride dünastia rajaja Aga Muhammad-khaan. 

Teme õige nimi oli Baba Khan, kuid ta krooniti šahhiks Fath Ali-šahhina. 

Tema ajal õitses kunstitegevus, eriti maal. Tekkis omaette koolkond Kadžaari koolkond, mis esindas põhiliselt naivistlikku portreemaali. 

Täiendas etiketti ja võttis kasutusele "Tāj-i-Kīyānī" (pärsia keeles تاج كيانى‎ ​), Kayani Krooni.

Tema ajal algas Iraani-Venemaa sõda pärast seda, kui Venemaa 1804. aastal hõivas Gruusia. Iraan palus abi Suurbritannialt, kellega sõlmiti leping pärast Napoleoni langust. Suurbritannia keeldus abist, et säiliks kokkulepe, et Prantsusmaa ei ründa Venemaad. Iraan küsis abi Prantsusmaalt, saatis saadikud Napoleoni juurde, kus kirjutasid alla Finkensteini rahu. Kuid kui Prantsusmaa oli juba valmis Iraani aitama, tegi Napoleon Venemaaga rahu. Sel ajal saabus Iraani John Malcom ja lubas abi, kuid hiljem Suurbritannia muutis meelt ja soovitas Iraanil taanduda. Vene väed hõivasid 1813. aastal Tabrizi ja Iraan pidi loovutama Golestāni. Teine sõda algas 1826. aastal ja lõppes 1828. aastal Turkmanchai rahu sõlmimisega, mis andis Venemaale suuri eesõigusi.

Hilisem elu

Ta võttis oma teenistusse paljud kunstnikud ja kirjanikud, et teha raamat oma sõdadest Venemaaga, saades selleks inspiratsiooni Firdausi Iraani eeposest "Shāhnāmeh". See raamat, mida paljud peavad Kadžaaride ajal kirjutatutest huvitavamaks, sai nimeks Šahanšahnama.

Kui ta poeg Abbaz Mirza suri, määras Fath Ali oma pojapoja Mohammed Mirza kroonprintsiks. Aasta hiljem suri ka Fath Ali ise.

Isiklikku

Fath Ali-šahhil oli 158 naist ja 260 last. Temast on teada vähemalt 25 portreed, millel ta on äratuntav oma pika musta habemega, mis ulatus nabani.

Välislingid

Portree
Ermitaaž
Genealoogia
Briti Raamatukogu
Louvre
Kroon

Iraani monarhid
Sündinud 1771
Surnud 1834
Mait Klaassen

Mait Klaassen (sündinud 23. jaanuaril 1955 Tartus) on eesti veterinaariateadlane, haridustegelane ja poliitik.

Klaassen on mitmekordne Eesti Maaülikooli rektor. Esimest korda oli ta rektori ametikohal aastatel 1993–1996, teist korda valiti ta rektoriks aastal 2008.

Elulugu

1978. aastal lõpetas Klaassen Eesti Põllumajanduse Akadeemia (EPA) veterinaariateaduskonna.

1989–1990 oli ta teadur Helsingi veterinaariaülikoolis. 1990. aastal sai Klaassenist Eesti Põllumajandusülikooli veterinaaria õppetooli juhataja, 1991–1993 oli ta EPA veterinaariateaduskonna sisehaiguste kateedri juhataja ja professor ning 1993–1997 sama ülikooli rektor.

Mait Klaassen oli 1997–1999 Mart Siimanni valitsuse haridusminister. 1998. aastast kuulus ta Eesti Koonderakonda, pärast selle lagunemist astus 2000. aastal Reformierakonda.

Aastatel 1999–2000 töötas Klaassen Võrumaa Kutsehariduskeskuse direktorina ning 2000–2004 Võru maavanemana. 2004. aastal asus ta asendusliikmena X Riigikogu koosseisu. Ka XI Riigikogus jätkas ta aastal 2007 asendusliikmena.

19. oktoobril 2007 valiti Mait Klaassen teises valimisvoorus uuesti Eesti Maaülikooli rektoriks. Tema ametiaeg sellel töökohal algas 1. jaanuaril 2008. Samuti valiti ta ametisse tagasi 28. septembril 2012, kui Klaassen oli EMÜ rektori kohale ainus kandidaat; valimiskogu 260 liikmest hääletas 181 ning rektori tagasivalimist toetas 156. Uus ametiaeg algas 1. jaanuaril 2013 ja kestab viis aastat.

2017. aasta sügisel valiti ta neljandat korda rektoriks. 

Ta kuulub Lions-klubisse.

Tunnustus
2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
 Mait Klaassen saates "Kukul külas", 13. jaanuar 2008, 1. osa, 2. osa
 Reformierakonna Võru linnapeakandidaat on Mait Klaassen. Lõunaeestlane.ee 4. mai 2017

Eesti põllumajandusteadlased
Eesti haridusministrid
Eesti Reformierakonna poliitikud
X Riigikogu liikmed
XI Riigikogu liikmed
Eesti Maaülikooli rektorid
Eesti Maaülikooli professorid
Eesti Maaülikooli veterinaariateaduskonna vilistlased
Võru maavanemad
Tartu inimesed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1955
Ultraviolettkiirgus

Ultraviolettkiirgus ehk UV-kiirgus on elektromagnetkiirgus, mille lainepikkus on väiksem kui nähtaval valgusel (piirneb violetse valgusega), kuid suurem kui röntgenikiirgusel. Seega on ultraviolettkiirgus osa elektromagnetlainete spektrist.

Ultraviolettkiirguse liigid 

Ultraviolettkiirgus hõlmab lainepikkuste riba 100 nanomeetrist (nm) kuni 380 nanomeetrini, vastavalt sagedusriba 789 terahertsist (THz) kuni 3 petahertsini (PHz), mis on jaotatud mitmeks alaliigiks. Tabelis esitatud liigituse kõrval on kasutusel ka teistsuguseid jaotusi. Näiteks WHO määratluse järgi ulatub UV-kiirguse ala 1 nanomeetrist 400 nanomeetrini. 

Päikesest lähtuvast UV-kiirgusest neeldub atmosfääris (peamiselt osoonikihis) täielikult lühilaineline kiirgus lainepikkusega alla 200 nm, seega ekstraviolettkiirgus ja vaakumiultraviolettkiirgus (levibki üksnes vaakumis). Maapinnani tungib UV-A-kiirgus ja vähemal määral UV-B-kiirgus.

Tehislikud UV-kiirguse allikad on näiteks kõrgrõhu- ja ülikõrgrõhu-elavhõbelamp, UV-valgusdiood ja ultraviolettlaser (eksimeerlaser). UV-kiirgus tekib ka näiteks luminofoorlampides, kus selle ultraviolettkiirguse muundab nähtavaks valguseks lambi klaaskesta sisepinnale kantud luminofoor.

Tavaline (akna)klaas neelab UV-B- ja UV-C-kiirguse, kuid pikemalainelist (üle 300 nm) kiirgust laseb osaliselt läbi. UV-seadmeis kasutatakse sellele kiirgusele läbipaistvat kvartsklaasi.

Vaata ka
Elektromagnetspekter
UV-indeks

Viited

Välislingid
 International Standard ISO 21348
 Ultraviolettkiirgusest

UV-kiirgusest emhi.ee veebilehel

Kiirgus
Tom Sizemore

Thomas Edward Sizemore Jr. (sündinud 29. novembril 1961 Detroitis) on ameerika näitleja.

Tom Sizemore on mänginud sellistes filmides nagu "Pearl Harbor", "Allatulistatud "Black Hawk"" ja "Punane planeet".

Filmid

Välislingid 
 

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1961
Sukhāvatī

Sukhāvatī, ka Puhas maa ehk õnnemaa (hiina keeles 净⼟ jingtu; jaapani keeles jōdo) on hiina ja jaapani budismis Amitābha budaväli, aga laiemas mõttes ka üldse teatud budaväli ehk ühe buda mõjuala. 

Budistlikus kosmoloogias on Sukhāvatī (paali keeles suddhāvāsa, sanskriti keeles sukhāvatī) kõrgeim olek vormidega olus, selle miljardites universumites, Puhast maad ehk õnnelikku maad kirjeldatakse Sukhavati suutrates jt tekstides. 
Selles olekus on kehastunud arhatid, kes on saavutanud täieliku virgumise; nad ei taaskehastu enam sansaaras ja võivad vaibuda nirvaanas. See on ka Brahma Sahampati (Maheśvara), deevade ja budade õpetaja asupaik.

Hiina traditsioonid 

Hiina budismi eri koolkondades on loodud mitmesuguseid puhaste maade hierarhiaid, alates tavalistest sansaaraolendite maailmadest, kus budad alles kuulutavad seadmust ja suurem osa olendeid ei ole veel virgunud, kuni täiuslikult puhaste budaväljadeni, kus kõik on virgunud ega toimu enam ümbersünde.

Puhta maa koolkonnal Hiinas (hiina keeles jingtuzong; jaapani keeles jōdoshū) ei ole kindlalt piiritletud järgijaskonda ega õpetusliine ning see on pigem erinevaid koolkondi läbiv õpetus, mis hakkas kujunema 5.–6. sajandil. See põhineb peamiselt Sukhāvatīvyūha-sūtra’l ning selle esimeseks patriarhiks peetakse Hui Yuani (334–416).

Puhta maa õpetuse kohaselt on võimalik usu ja pühendumuse teel ümber sündida Amitābha budaväljal, kusjuures eriti oluline on pidev ja pikaajaline nembutsu  (hiina keeles namu amituo fo; jaapani keeles namu amida butsu) lausumine.

Jaapani traditsioonid 

Ka Jaapani puhta maa budism on pigem mitmete koolkondade või rühmituste kogum, millest olulisemad on Hōneni (1132–1212) rajatud jōdoshū, Shinrani (1173–1262) rajatud jōdo shinshū ja Ippeni (1239– 1289) rajatud jishū.

Tänapäevased käsitlused 

Tänapäeva hiina humanistlikus budismis tõlgendatakse puhta maa mõistet psühholoogilises ja sotsiaalses kontekstis. Leitakse, et budistlik haridus, meeleharjutused, heategevus, sotsiaaltöö ning üldse aktiivne tegutsemine ühiskonna heaks puhastavad inimest ja tema sotsiaalset keskkonda ning kujundavad sel moel inimühiskonda ümber puhtaks maaks budistlikus mõttes.

Vaata ka 

 Budistlik kosmoloogia

Viited 

Mahajaana
Budism Hiinas
Budism Jaapanis
Amitābha

Amitābha (sanskriti keeles ‘mõõtmatu valgus’; tiibeti keeles a mi tā bha, ’od dpag med; hiina keeles 阿彌陀佛 amituofo; jaapani keeles amida butsu), tuntud ka nime all Amitājus (sanskriti keeles amitāyus ‘mõõtmatu elu’) on mahajaana ja vadžrajaana mütoloogias buda ning samuti üks viiest dhjaanibudast.

Peamine Amitābhaga seotud kanooniline tekst on Sukhāvatīvyūha-sūtra, mille kohaselt olevat Amitābha olnud enne budaks saamist bodhisattva Dharmākara. Palju aegkondi tagasi andnud ta tõotuse luua täiuslik budaväli, kus kõik kannatavad olendid, kes usuvad Amitābhasse, võiksid sündida puhaste ja täiuslikena. Pärast budaks saamist lõigi Amitābha selle budavälja, mille nimeks sai Õnnemaa (Sukhāvatī), ning sai selle valitsejaks.

Teises Amitābhaga seotud tekstis, Amitāyurdhyāna-sūtra’s, kirjeldatakse 60 keskendumisviisi, mille abil on võimalik jõuda Amitābha budaväljale.

Amitābha kultus tekkis tõenäoliselt esimestel sajanditel Indias, millele viitavad mitmed varajased mahajaana suutrad, samuti Nāgārdžuna ja Asanga teosed ning Hiina rännumeeste teated. Hiljem levis Amitābha kultus eriti Jaapanis, kus teda tuntakse Amida nime all ja usutakse, et nembutsu pidev kordamine aitab sündida Õnnemaal.

Viie dhjaanibuda seas on Amitābha lootose perekonna pea. Dhjaanibudade mandalas asub ta läänes, on punast värvi, istub mõtluspoosis (sanskriti keeles dhyānamudrā) paabulinnutroonil, hoides käes almustekaussi. Tema pradžnja on Pāndaravāsinī ja teda esindab bodhisattva Avalokitešvara. Maailma ilmus ta Šākjamunina.

Amitābha kultuse vadžrajaana vorm on levinud Tiibetis ja teistes tiibeti budismi maades; tema maiseks kehastuseks peetakse pantšen-laamat.

Vaata ka 
Jōdo-shinshū

Budad
Mahajaana
Vadžrajaana
Grei

Grei (tähis: Gy) on neeldumisdoosi mõõtühik SI-süsteemis.

Grei võrdub ioniseeriva radioaktiivse kiirguse neeldumisdoosiga, mille korral ühes kilogrammis aines neeldunud ioniseeriva kiirguse energia on üks džaul.
Ühik on nimetatud inglise füüsiku Louis Harold Gray järgi.

Vaata ka
Siivert
Radioaktiivne kiirgus

Tuumafüüsika
SI-süsteemi ühikud
Loobu jõgi

Loobu jõgi on jõgi Põhja-Eestis. Vanema nimena on olnud kasutusel Loop Fluss.

Jõgi saab alguse Pandivere kõrgustiku põhjanõlvalt Jõepere allikatest (Jõepere järvest) ja suubub Eru lahte Soome lahes.

Jõgi on 60,6 km pikk ja valgla on 314 km².

Suuremad lisajõed on Läsna jõgi ja Udriku oja. Loobu jõel asub Joaveski juga (praegu muudetud Joaveski joastikuks).

Nõukogude ajal toimus jõe oluline reostus Kadrina tärklisevabriku ja Undla küla keemiatsehhi poolt. 1980. aastate lõpul oli jõgi allpool Undlat pikkadel lõikudel kaladest tühi.

Jõe põhjas, kallastel ja Joaveski joastiku juures paljanduvad mitmed ordoviitsiumi kihistud (Joaveski paljand).
Loobu jõe põhjendatud avamise ametliku ettepaneku kolme kalatrepi abil (Joaveski, Loobu ja Kadrina) tegid tollasele Kala-ametile 1995  aasta augustis kaks meest: Marek Vahula ja Virko Sirkel. Jõgi avanes lõplikult kaladele Neeruti mõisa juures kakskümmend aastat hiljem ehk 2015. aasta sügisel.

Elustik 
Suurtaimedest on tuvastatud 41 taksonit, sh 3 makrovetikat ja 4 sammalt. Levinumad on jõgitakjad, vesi-tarnhein, kollane vesikupp ja harilik vesisammal.

Suurselgrootutest on registreeritud 140 taksonit. Allikaline jõgi on liigivaene. Arvukamad on jõe kirpvähk, harilik ojapäevik ja ojataklane. Leidus ka paksu jõekarpi. Jõevähi taasasustamine pole tulemusi andnud.

Kalasid esineb 17 liiki. Enamikule liikidest oli varem rändetõkkeks Joaveski juga (10 km suudmest), kuid ajapikku on see muudetud joastikuks, millest mõned kalaliigid saavad üle. Kogu jõe ulatuses on levinud forell, luukarits ja ojasilm.  Haug, lepamaim ja trulling asustavad jõge Kadrinast kuni suudmeni (ca 56 km). Kadrina paisjärves ja Undla veskijärves elavad särg, ahven ja linask, sest jõe ülem- ja keskjooksu ala neile ei sobi. Ülejäänud liigid on levinud alamjooksul, allpool paisu.  2014 aastal rajati paisu juurde kalapääs, kuid see pole toimima hakanud. Poole sajandi eest elutses jões veel harjus, võldast pole tuvastatud.

Piirangud 
Vastavalt Eesti Vabariigi kalapüügieeskirjale on Loobu jões Joaveski paisust suudmeni aastaringselt kalapüük keelatud. Erandina on lubatud kalastuskaardi alusel lõhe ja forelli püük  Joaveski hüdroelektrijaama derivatsioonikanali väljavoolust suudmeni 1. jaanuarist 19. oktoobrini ja 1. detsembrist 31. detsembrini. Teise erandina võib Loobu jões, kuid Joaveski joastikule mitte lähemal kui 100 m, püüda silmutorbiku, silmumõrra, vähimõrra ning vähinataga. Kalapüügieeskirja lõike 3 alusel antud kalastuskaardiga on lubatud lisaks lõhele ja meriforellile püüda ka neid kalaliike, kelle püük ei ole samal ajavahemikul Vabariigi Valitsuse 16. juuni 2016. a määruse nr 65 „Kalapüügieeskiri“ § 53 kohaselt keelatud.

Aastaringselt on keelatud püük suudmele (59º34.246'N 25º47.814'E) lähemal kui 1000 m. Tähtajaliselt on keelatud püük suudmele lähemal kui 1500m - 1. septembrist 31. oktoobrini.

Kalastuskaarti saab jõepõhiselt osta www.pilet.ee. Kalastuskaardi soetaja on kohustatud esitama ka püügiaruande, sõltumata sellest, kas käidi püüdmas ja kas kala saadi.

Viited

Välislingid 

 

Harju maakonna jõed
Lääne-Viru maakonna jõed
Viru alamvesikond
Granaadid

See artikkel on mineraalirühmast; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Granaat

Granaadid on kivimit moodustavad mineraalid, mille üldine keemiline valem on A3B2(SiO4)3, kus A on Ca, Mg, Fe2+ või Mn ning B on Al, Fe3+, Mn3+, V3+ või Cr3+.

Granaatide esinemine on eriti iseloomulik moondekivimeile, kuid nad on olemas ka mitmetes tardkivimites ning sekundaarsetena ka setteis. Granaatide rühm jagatakse järgnevaiks tähtsamaiks mineraalideks: püroop, almandiin, spessartiin, grossulaar, andradiit, uvaroviit ning hüdrogrossular. Need on isomorfsete ridade otspunktideks ehk esindavad teatud kindlat keemilist koostist. Sellised "puhtad" mineraalid on siiski väga harvaesinevad, mistõttu antakse granaatidele nimi vastavalt domineerivale "molekulaarsele tüübile". Granaadid jagatakse veel kaheks: püralspiidid ning ugrandiidid (nimed on tuletatud vastavate mineraalide nimede esimestest tähtedest). Sellise jaotuse loomise põhjuseks on kahe grupi segunematus. Esinevad sujuvad üleminekud ühest mineraalist teise püralspiidide siseselt ning ugrandiidide siseselt, kuid mingeid üleminekuid ühelt grupilt teisele ei ole.

Granaatide kõige iseloomulikumad värvused on punane ning roheline. Kristallid kuuluvad kuubilisse süngooniasse, mistõttu granaatide hulka kuuluvad mineraalid esinevad enamasti isomeetriliste terakestena. Kõvadus on Mohsi astmikul 7...8, mis võimaldab kasutamist abrasiivina. Kristallide tahkudel on klaasiläige. Lõhenevus puudub. Ilusamaid kristalle kasutatakse ka poolvääriskividena.

Granaate leidub peamiselt moondekivimeis, näiteks gneisis, kristalses kildas, marmoris, eklogiidis jne, aga ka tardkivimeis, peamiselt graniidis, pegmatiidis, peridotiidis ja kimberliidis. Et granaadid on suhteliselt suure kõvadusega ning keemilisele murenemisele küllaltki vastupidavad, siis leidub neid väga sageli setete ning settekivimite raskete mineraalide fraktsioonis. Näiteks magneesiumirikas granaat püroop on indikaatormineraaliks teemantide otsimisel, sest selle mineraali esinemine jõeliivas või muudes setetes viitab võimalikule kimberliittoru esinemisele lähikonnas, mis võib sisaldada teemante.

Mineraalid
Anna Fotyga

Anna Elżbieta Fotyga (neiupõlvenimi Kawecka; sündinud 12. jaanuaril 1957 Lęborkis) on Poola poliitik, esimene naine, kes töötanud Poola välisministrina.

Fotyga lõpetas Gdański ülikooli ja Taani Haldusjuhtimise Kooli. Seejärel töötas ta USA-s tööministeeriumis, New Yorgis asuvas Cornelli ülikoolis ning Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupangas.

Fotyga töötas 1981 ja uuesti pärast 1989 Gdańskis Solidaarsuse peakorteris välisosakonna juhatajana ning oli Lech Kaczyński lähedane liitlane. 2000 oli ta tollase Poola peaministri Jerzy Buzeki välisasjade nõunik. Seejärel oli ta sotsiaalhoolduse haldamise järelevalvenõukogu aseesimees, sest tal oli kogemus Rahvusvahelises Tööorganisatsioonis ja Maailmapangas. 2002–2004 oli ta Gdański aselinnapea.

13. juunil 2004 toimunud Euroopa Parlamendi valimised olid esimesed Euroopa Parlamendi valimised Poolas. Fotyga kogus Pomorze vojevoodkonnas Õiguse ja Õigluse partei kandidaadina 25 994 häält, mis oli vojevoodkonnas suuruselt teine häälte arv. Tema erakond sai valimistel kolmanda koha ning ta valiti Euroopa Parlamenti ühena Õiguse ja Õigluse 7 saadikust.

Ta ei olnud europarlamendis ametiaja lõpuni. 31. oktoobrist 2005 9. maini 2006 oli ta Poola riigisekretär. Poola president Lech Kaczyński määras ta 9. mail 2006 Stefan Melleri asemele Poola välisministriks. Fotyga seisukohad välispoliitikas langesid kokku Õiguse ja Õigluse põhimõtetega. Need tulenesid kontseptsioonist, et Poola on tugev ja sõltumatu riik, mis on vajaduse korral valmis vastu astuma Saksamaale või Venemaale. Ta jätkas ka USA-meelset poliitikat. Vasakpoolne opositsioon kritiseeris tema ministeeriumi isolatsionistliku poliitika eest suhetes Saksamaa ja Venemaaga.

2007. aasta juunis hakkas Kodanikeplatvorm ette valmistama umbusaldushääletust Fotyga suhtes. Selle vältimiseks vabastasid president ja peaminister, kaksikvennad Lech ja Jarosław Kaczyński Fotyga 7. septembril 2007 ametist, aga määrasid ta juba samal päeval välisministriks tagasi. Kuid pärast Jarosław Kaczyński valitsuse langemist 15. novembril 2007 sai Poola uueks välisministriks Radosław Sikorski.

29. novembrist 2007 kuni 20. augustini 2008 oli Fotyga Poola presidendi Kaczyński kantselei ülem.

Anna Fotyga on abielus ja tal on kaks last. Ta oskab vabalt inglise ja vene keelt.

Poola välisministrid
Poolast valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Sündinud 1957
Mõdriku mõis

Mõdriku mõis (harvemini Mödriku mõis; saksa keeles Mödders) oli Virumaal Viru-Jaagupi kihelkonnas asunud rüütlimõis. Tänapäeval jäävad Mõdriku mõisa maad Lääne-Viru maakonda Vinni valda.

Kaasajal tegutseb Mõdriku mõisa peahoones Tallinna Tehnikakõrgkooli teenusmajanduse instituut.

Ajalugu

Mõdriku mõisa on esmakordselt mainitud 1470, mil see kuulus Brackelite suguvõsale, kelle ajal võis mõisa keskuseks olla väike vasallilinnus. 17. sajandil läks mõis Stackelbergide valdusse ja 1770. aastatel Kaulbarsidele (Hermann Wilhelm von Kaulbars). 1894 omandasid mõisa Dehnid.

Viimaseks võõrandamiseelseks omanikuks oli Georg von Dehn.

Mõisakompleks

Künka otsas asuv kahekorruseline peahoone on valminud mitmes järgus. Hoone vanimad osad on ümartorn ja sellega piirnev majaosa, mis võib olla ehitatud keskaegse vasallilinnuse müüridele. 1780. aastatel sai ümartorniga piirduv idatiib oma barokse kujunduse. Läänetiib rajati mõnevõrra hiljem. Maja tiivad on omavahel ühenduses ainult teise korruse kaudu.

1927. aastal asus hoonesse kodumajanduskool, mille järeltulija tegutseb seal siiani.

Säilinud ka mitmeid mõisa majandushooneid.

Mõisahoone lähedal kõrge künka otsas paikneb 1812. aasta Vene-Prantsuse sõja mälestuseks püstitatud ausammas (Mõdriku täkusammas).

Mõisapark
Mõdriku mõisapark, pindalaga 11,7 ha, on kaitsealune park.

Pildid

Viited

Välislingid
Mõdriku mõis (Viru-Jaagupi khk), Kinnistute register
Mõdriku mõisa peahoone

Dehnide mõisad
Virumaa mõisad
Vinni vald
Viru-Jaagupi kihelkond
Laupa

Laupa on küla Järva maakonna Türi vallas. 

Paikkonna tuntuim vaatamisväärsus on 1913. aasta paiku valminud luksuslik uusbarokne mõisahoone. Hoone on ehitatud 1905. aastal maha põletatud puidust mõisahoone asemele, tänapäeval tegutseb seal Laupa põhikool.

Vaata ka 
 Laupa raamatukogu

Viited

Välislingid
 Olev Kenk. Eesti kauneimas koolis armastatakse isamaad ja loodust, ERR, 20. detsember 2008

Järva maakonna külad
Türi vald
Umbusi jõgi

Umbusi jõgi (ka Umbuse jõgi, Mõrtsa jõgi, Mõrtsioja) on jõgi Eestis Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas.

Jõgi saab alguse Kauru soost Kauru ja Lahavere küla piiril. Ta voolab läbi Kalana ja Jõgeva–Põltsamaa maantee alt. Alates maanteesillast kuni suudmeni kuulub Umbusi jõgi riiklikusse "Lõhe, jõeforelli, meriforelli ja harjuse kudemis- ja elupaikade nimistusse". Karuallika metsavahimaja lähistel kaob jõgi 900 meetriks maa alla, ilmudes taas Lustiveres. Kalikülast allavoolu muutub jõe säng laiemaks ja tugevasti käänuliseks, möödudes Kablakülast ida poolt, läbides Umbusi küla ja suubudes Pedja jõkke. Jõe alamjooksul inimasustus puudub. Umbusi jõe ülemjooks asub Kesk-Eesti tasandikul ja alamjooks Võrtsjärve nõos. Jõe pikkus on 43,3 km ja valgala 159,2 km².

2022. aasta suvel lekkis AS Pajusi ABF farmi silohoidlatest ummistunud kogumisrennide tõttu silomahl sadeveekanalisatsiooni ning jõudis mööda kraavi Umbusi jõkke. See põhjustas jões tuhandete kalade hukkumise. Keskkonnaamet algatas reostuse tõttu kriminaalmenetluse.

Viited

Jõgeva maakonna jõed
Õhu

Õhu on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Varbla valda.

Viited

Lääneranna valla külad
Vaiste

Vaiste on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.

Ilmselt aasta 1919 paiku valmis metsaveoks mõeldud kitsarööpmeline raudtee, mis ühendas Vaiste sadamat Kilgi ja Änniksega. Tee pikkus oli 25 km ja see tegutses aastani 1950.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Varbla valda.

Viited

Lääneranna valla külad
Hõbesalu

Hõbesalu on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Varbla valda.

Viited

Lääneranna valla külad
Paadrema

Paadrema (ka Paadremaa) on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.

Paadrema vald
1939. aastani oli Paadrema eraldi vald. 1. aprillil 1939, mil Paadrema vallas elas 1216 inimest, liideti see Varbla vallaga ja sinna kuulus Paadrema 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini.

Valdade liitumise käigus muudeti ka Paadrema valduses olnud Tuhu küla halduslikku kuuluvust, mis liideti Lihula vallaga. 

Valla keskuses Hallivannis asusid vallamaja (praegu kasutusel elumajana), rahvamaja (1920. aastal magasiaidast ümber ehitatud), Paadrema algkool, konstaablijaoskond, postiasutus ja abimetsaülema punkt.

Paadrema algkool

1858. aastal asutas Paadrema mõisahärra parun von Uexküll Paadrema vallakooli. 1908. aastal valmis Hallivanni koolimaja, milles tegutes kool aastatel 1908–1976 ja 1981–2002. Aastatel 1976–1981 oli kool suletud. Taasavatud kool kandis ajavahemikul 1981–1990 nime Mõtsu Algkool, seejärel sai kooli nimeks Paadrema Algkool. Paadrema kool on olnud 7-, 6-, 4-, 3-klassiline. 2002. aastal otsustas Varbla vald Paadrema Algkooli õpilaste vähesuse tõttu sulgeda. Majas tegutses seejärel mõnda aega laste mängurühm. 7. oktoobril 2009 asutati Paadrema koolimaja haldamiseks ja Paadrema piirkonna külade koostöö edendamiseks MTÜ Paadrema Külaselts.

Paadrema Püha Kolmainu kirik ja kalmistu 

Paadremas asub Paadrema Püha Kolmainu kirik. Paadrema kalmistule on maetud kirjanik Karl Ristikivi.

Vaata ka 
Paadrema looduskaitseala
Paadrema soo
Paadrema mõis
Mõtsu mõis

Viited

Lääneranna valla külad
Lõõdla järv

Lõõdla järv (ka Leedla järv, Lõõdva järv, Leedva järv) on järv Võrumaal Võru vallas. Järv on tüüpiline orujärv, see on 98,7 ha suur ja 3,75 km pikk. Suurim sügavus 8 m, keskmine 3,9 m.

Järve läbivool pole kuigi tugev, vett annavad allikad ja mõned kraavid. Väljavool on kraavi kaudu Antsla jõkke. Järve keskel on üks saar.

Järve kaitseks on moodustatud Lõõdla järve hoiuala.

Viited

Välislingid 
 

Võru valla järved
Mäger

Mäger (Meles meles) on kärplaste sugukonda kuuluv kiskjaline.

Elupaik 
Mäger elab urgudes, mida aastakümneid kasutades võivad moodustuda suured "mägralinnakud". Sellised linnakud võivad olla mitme korrusega ja üle 100 urusuudmega. Elab monogaamsete paaridena, vahel mitu perekonda koos. Mäger saab urge teha vaid sinna, kus on põhjavesi võimalikult sügaval ja kuhu ei kogune pinnavett. Eelistab liigirikkaid segametsi, kuid urge on leitud ka kuivadest männikutest ja isegi rabasaartelt. Tema urgusid kasutavad hiljem teised loomad, näiteks kährikud.

Eluviis 
Mäger on peamiselt öise eluviisiga, alustades oma toiduotsingutega hämaras. Öine toiduring võib kujuneda mitme kilomeetri pikkuseks, kuid see sõltub elupaigast ning toidu kättesaadavusest.

Toitumine 
Segatoiduline. Aeglase ja kohmaka liikumise tõttu ei ole mäger võimeline saaki jälitama. Toitub ussidest, tõukudest, linnupoegadest ja -munadest, hiirtest, sisalikest, konnadest, ka raipest, marjadest, seentest, juurtest. Sügisese intensiivse toitumisega kogub talveks endale rasvavarud, mis võivad moodustada 50...60% kehakaalust.

Välislingid 
 

Mägrad on nuhtluseks muutunud, Eesti Päevaleht, 8. september 2010.
http://www.looduspilt.ee/loodusope/?page=liigitutvustused_liik&id=188, Taavi Kask
http://bio.edu.ee/loomad/Imetajad/MELMEL.htm

Kärplased
Eesti imetajad
Hanau

Hanau on linn Saksamaa lääneosas Hesseni liidumaal Main-Kinzig-Kreisis. Asub Frankfurdist 18 km idas.

Ajalugu 

Esmakordselt on Hanaut mainitud 1143. aastal. Linnaõigused sai 1303. aastal. Linn oli Hanau krahvkonna ja hiljem Hanau-Münzenbergi krahvkonna keskus. 16. sajandi lõpus tekkis linna lähedale protestantidest põgenike asundus Neustadt, mis hiljem Hanauga liideti. Linn oli 19. sajandil demokraatliku liikumise keskus Saksamaal.

Hanaust on pärit vennad Jacob ja Wilhelm Grimm ning Paul Hindemith.

Viited

Välislingid 

Hanau koduleht

Hesseni linnad
Chełm

Chełm [heum] on maakonnaõigustega linn Poola kaguosas Lublini vojevoodkonnas, Chełmi maakonna keskus. Asub 25 km kaugusel Ukraina piirist.

Ajalugu 
Linna on esmakordselt mainitud 981. aastal vene kroonikas. Aastal 1240 sai Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi pealinnaks ().

Viited

Välislingid 
Chełmi kodulehekülg

Lublini vojevoodkonna linnad
Õngu

Õngu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lääneosas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.

Õngust läände jääb Mardihansu laht, põhjas asuvad Mardihansu, Jõesuu ja Kiivera, kirdes Sülluste, idas Leigri, kagus Männamaa ning lõunas Mänspe küla.

Nimi
Kohanime aluseks on arvatavasti isikunimi. Küla on esmakordselt mainitud 1583 kui Ennige.

Loodus
Õngu idaosas ja loodeosas asuvad Tihu looduskaitseala kaitsevööndid. Küla läbib Õngu oja, seal asuvad Õngu paisjärv ja Õngu soo. Küla põhjaosa piirneb Vanajõega. Õngus kasvavad looduskaitsealused Veski jugapuu ja Putkaste mänd.

Elanike arv

Ajalugu 
Õngu kuulus ajalooliselt Vaemla mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli külas viis talu, mille peremehed olid Önnio Thomas, Micko Marti Hans, Matzi Lars, Matzi Jüri ja Wanna Selja Mart.

1835 oli külas kaheksa talu, mille elanikud said omale perekonnanimedeks nimed Engso (Engsoo), Hanslep, Kadak, Kippa, Läkk (Läk), Matros, Prassek, Saar, Sadulsepp, Siimuõue (Simmoaue), Sülla, Tampõld (Tampölt), Telliskivi, Toks, Timmelmann, Uus, Vanaselja (Wannaselja), Veski, Vähe (Wähhe) ja Üksik.

Taristu
Õngut läbib lõunast põhja Emmaste–Luidja maantee, kus lõpeb Valgu–Lelu–Leemeti tee. Enne teist maailmasõda asus külas sadam.

Kultuur
Õngule rajati nõukogude ajal puhkebaas, mis on olnud suurte ürituste toimumiskohaks: 1988 asutati seal Noorteühendus ELO ja 1990 toimus külas Teoreetilise Bioloogia Kevadkool. Külas asub Õngu tuulik. Õngu rannakoplis ehitati mootorlaev Alar.

Ettevõtlus
Hiiu Kalur alustas Õngus nõukogude ajal kalakasvatusega. 1996 omandas kalakasvatusalad Õngu noorkalakasvatus OÜ, mis tegeles kalakasvatusega 2014. aastani.

Vaata ka 
Veski jugapuu
Õngu oja
Õngu paisjärv
Õngu soo
Õngu tuulik

Viited

Hiiumaa valla külad
Audla mõis

Audla mõis (saksa keeles Hauküll) oli rüütlimõis Saaremaal Pöide kihelkonnas. Nüüdisajal jääb mõis Saare maakonna Saaremaa valla territooriumile.

Ajalugu

1464. aastal läänistas ordumeister Johann von Mengede Hauckulli mõisa Jacob Swartele. Aastail 1623–1806 kuulus mõis Vietinghoffidele, alates 1806. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni aga Buhrmeisteritele. Mõisa viimane omanik oli Karl von Buhrmeister.

1914. aastal kuulus mõisale 1182,23 hektarit mõisamaad, 1087,68 ha talumaad, Ollamäe kõrvalmõis, Levala küla, Kuke kõrts. 1909. aastal kuulus mõis Laimjala valda, 1939. aastal kuulus endine mõisasüda uude Laimjala valda.

Mõisaansambel

Mõisa ühekorruseline varaklassitsistlik peahoone on ehitatud 1805. aastal. Hoone valmimisajale viitavad eeskoja seina müüritud raidtahvlid. Poolkelpkatusega hoone eripäraks on erakordselt kõrge esimene korrus ja kolm ovaalsaali. Fassaadi ilmestab kolme akna laiune pealeehitis, millel on ovaalaknaga kolmnurkfrontoon.

Vähesed kõrvalhooned ei asunud mitte peahoone läheduses, vaid sellest 150–200 meetrit lõuna pool, teisel pool väheldast teed omaette kompleksina.

Mõisa peahoonesse kolis võõrandamise järgselt kool, mis tegutses seal 1970. aastateni. Hiljem seisis hoone tühjalt ja lagunes. Tänapäeval on hoone eraomanduses, kuid seisab tühjalt ja laguneb edasi.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Kirjandus
Saaremaa. Maateaduslik, majanduslik ja ajalooline kirjeldus. Toim. A. Luha. Tartu: Eesti Kirjanduse Seltsi kirjastus, 1933. Lk 706-707 .

Välislingid
Audla mõis Kultuurimälestiste riiklikus registris

Buhrmeistrite mõisad
Saaremaa mõisad
Saaremaa vald
Pöide kihelkond
Šambala

Šambala on mütoloogiline maa, mis kuulub Vadžrajaana mütoloogiasse. Kõige enam on temaga seotud just Tiibeti budism. Šambalad kirjeldatakse Kālatšakra õpetuse tekstides. Nende allikate väitel asub Šambala põhja pool Sítā jõge, teda ümbritsevad kaheksa lumist mäge, mis meenutavad lootose õielehti. Šambala esimeseks suureks preesterkuningaks peetakse Suchandrat, kelle valitsemise ajal sai Šambalast peamine Kālatšakra õpetuse keskus. 

Šambala keskuseks on pealinn Kalapa ja kuninglik palee, mis on ehitatud kullast ja kalliskividest ja kolmemõõtmeline Kālatšakra mandala. Kālatšakra pühitsus on suurim budistlik rituaal, mida dalai-laama regulaarselt läbi viib. Kālatšakra tähistab rahu ja tolerantsuse levikut. Kālatšakra tähendab ajaratast. Valgustunud kuningate dünastia praktiseeris Kālatšakra tantrat Šambalas, sealt levis see Indiasse ning Tiibetisse, kus teda tänapäevani praktiseeritakse. 

Legendi kohaselt on see olnud maa, mis on allikaks õppimisele ja kultuurile tänapäeva Aasia maades. Selle maa elanikud olid ühteviisi lahked ja targad. Buddha ise olevat sealsele esimesele kuningale andud tantristliku õpetust. Mõne legendi kohaselt saab seda maailma veel leida, teised ütlevad, et see ilma kadus maa pealt mitmeid sajandeid tagasi, kuna kogu selle ühiskond sai valgustatuks.

Tiibet
Vadžrajaana
Jänijõgi

Jänijõgi (ka Jäneda jõgi) on jõgi Põhja-Eestis, Jägala jõe parempoolne lisajõgi. See voolab kolmes maakonnas: Järvamaal, Lääne-Virumaal ja Harjumaal.

Jänijõe pikkus on 31,6 km ja valgla pindala 172 km².

Jänijõgi algab Järvamaal Järva vallas Käravete alevikus ning kulgeb enam-vähem paralleelselt Käravete ja Aegviidu vahelise Piibe maantee lõiguga maanteest edelas. Jõgi voolab alguses loodesse, läbib Kukevere ja jõuab Lääne-Virumaale Tapa valda. See voolab läbi Raudla ja Jäneda ning jõuab Harjumaale Anija valda. Varsti pärast seda eemaldub Jänijõgi maanteest, teeb jõnksu lõunasse ja siseneb uuesti Lääne-Virumaale, pöördub taas loodesse ja voolab kuni Harjumaa piirini. Edasi kulgeb Jänijõgi Harjumaa piirijõena algul Lääne-Virumaaga, seejärel Järvamaaga. Pisut enne lõppu jõuab Jänijõgi Harjumaale Anija valda, ühineb oma vasakpoolse lisajõe Tarvasjõega ja suubudes paremalt Jägala jõkke.

Etümoloogia 

Jõe algne nimi oli Jäneda jõgi. Praegune nimi on selle lühenenud vorm. Kuna Jäneda saksakeelne nimi on Jendel, siis on kasutatud kuni 19. sajandi lõpuni ka Jändla jõe nime. Jäneda jõe nimi oli tarvitusel kuni 1920. aastateni. Pirsu küla kohal on teda nimetatud ka Pirsu jõeks.

Esimest korda mainiti Jänijõge 1688 kujul Jendelska åån. 1840. aastast pärineb nimekuju Река Енеда, 1859. aastast Jennijöggi, 1883. aastast Jendla jõgi ja 1924. aastast Jänedajõgi.

Viited

Välislingid 

 

Harju maakonna jõed
Järva maakonna jõed
Lääne-Viru maakonna jõed
Harju alamvesikond
Sademed

Sademed on atmosfäärist maapinnale langevad vedelad või tahked veeosakesed.(lääne koolkonna käsitlus)

Vedelateks sademeteks loetakse langevaid veepiisku: keskmise suurusega 0,25–3 mm (tavaliselt kestev lausvihm), kuni 3,5 mm, aga vahel ka kuni 8 mm (hoovihm või hoogvihm) ja 0,05–0,5 mm (uduvihm).

Tahked sademed: lumehelbed 4–5 mm, tugevas lumesajus võib helveste läbimõõt olla isegi kuni 5 cm, lumeterad 2–5 mm, rahe.

Lääne teaduskirjanduses kasutatavat sademete mõistet (inglise keeles precipitation) väljendab sel juhul termin "atmosfäärist langevad sademed" (või: "maapinnale langevad sademed", "pilvedest langevad sademed").

Atmosfäärist langevad sademed võivad esineda vihma, lume, lörtsi, rahe vms kujul.

Tavaliselt mõõdetakse sademete hulka millimeetrites mingi ajavahemiku jooksul. Näiteks Eestis on sademete keskmine aastane hulk 520–820 mm.

Sademeid mõõdetakse sadememõõturiga.

Vaata ka 
 Sademevesi

Välislingid
 Atmosfäärinähtuste klassifikatsioon EMHI lehel (vene koolkond)
Vagankovo kalmistu

Vagankovo kalmistu on üks suuremaid ja tuntumaid kalmistuid Moskvas. Tänapäeval võtab 
kalmistu enda alla umbes 50 hektarit maad.  

Surnuaed rajati 1771. aastal, ühe Moskvat laastava katkupuhangu ajal.

Vagankovo kalmistule maetud tuntud isikuid
Aleksandr Abdulov
Viktor Avdjuško
Vladimir Dal
Viktor Dragunski
Albert Filozov
Sergei Gorodetski
Leonid Haritonov
Vassili Jan
Sergei Jessenin
Venjamin Kaverin
Vassili Kuznetsov
Vladislav Listjev
Andrei Mironov
Bulat Okudžava
Valentina Ossejeva
Mihhail Pugovkin
Jevgeni Samoilov
Aleksei Savrassov
Vitali Solomin
Vassili Surikov
Viktor Tihhonov
Nika Turbina
Georgi Vitsin
Vladimir Võssotski

Vaata ka 
Kuntsevo kalmistu
Novodevitšje kalmistu
Peredelkino kalmistu
Trojekurovo kalmistu
Vostrjakovo kalmistu

Välislingid 

Fotod kalmistule maetud tuntud isikutest ja nende haudadest
Vagankovo kalmistu

Moskva
Moskva kalmistud
Glehni loss

Glehni loss (Hohenhaupti loss) on kahekorruseline krohvimata paehoone Mustamäe nõlval Tallinnas Nõmme linnaosas. Paikneb Glehni parkmetsas Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala edelaosas Tallinna Tehnikaülikooli kinnistul aadressil Vana-Mustamäe tänav 48.

Ajalugu 
Loss kuulus Jälgimäe mõisa Mustamäe kõrvalmõisa ja valmis 1886. aastal Nikolai von Glehni projekti järgi. Lossi vundamendi ehitas Glehn üksi, hiljem kasutas ka vangide tööjõudu. Iga päev kell 12 andis ta mõnest Richard Wagneri ooperist pärineva pasunasignaaliga märku lõuna algusest. Hoone ümber on rajatud park ning püstitatud ehitisi (Palmimaja 1900–1910; Vaatetorn ehk Tähetorn 1910) ja skulptuure ("Kalevipoeg" 1908, 1990; "Krokodill" 1908).

1918. aastal, pärast Glehnide lahkumist Eestist, rüüstati loss täielikult. Alles 1960. aastate keskel alustati Tallinna Polütehnilise Instituudi Akadeemilise Meeskoori initsiatiivil hoone taastamist.

Kuigi lossihoone taastamise juures püüti säilitada selle esialgset ajaloolist ilmet, ei olnud tegemist lossi taastamisega selle esialgsel kujul, vaid rekonstrueerimisega, mille juures lähtuti lossi eeldatavast kasutusest. Näiteks lisati lossile veel üks korrus. Seetõttu kasvas ehitustööde maht ja kulus esialgu arvatust rohkem aega ja vahendeid.

Renoveeritud loss avati pidulikult 24. märtsil 1977 ning seal hakkas paiknema Tallinna Polütehnilise Instituudi klubi hoone (nüüdne Tallinna Tehnikaülikooli kultuurikeskus). Majast ja kultuurist valmis 1979. aastal dokumentaalfilm "Tudengiloss". 

Aastast 1997 on Glehni loss muinsuskaitse all.

Kujutamine kunstis 
Lossi ümbruses on filmitud Lenfilmi mängufilmi Sherlock Holmesi ja doktor Watsoni seiklused: Baskerville'ide koer (Приключения Шерлока Холмса и доктора Ватсона: Собака Баскервилей, 1981) episoodid, mis kujutatavad Baskerville Halli (teise võttekohana oli kasutusel Maarjamäe lossi ümbrus).

1992. aastal valminud filmis "Musketärid 20 aastat hiljem" on samuti võttekoht loss ja selle ümbrus (Krokodill jne). Nimelt kujutati seda Porthose elukohana. Aasta hiljem valmis film "Kuninganna Anna saladus ehk musketärid 30 aastat hiljem". Ka seal saab näha Glehni lossi.

Galerii

Viited

Kasutatud kirjandus 
 Ülo Tärno. Glehni lossi kroonika. TTÜ kirjastus 2002
 Ülo Tärno. Glehni loss. Eile, täna, homme. TTÜ kirjastus 2009

Välislingid

Artiklid 
 Urmi Reinde Ülikooli loss elab oma elu. 24. märts 1997
 Andrus Hiiepuu. Glehni lossil avati mälestustahvel. / Tallinna Tehnikaülikooli koduleht, 10. oktoober 2005
 Tiina Rekand. Glehni loss saab ühendustunneli palmimajaga. / Postimees, 12. veebruar 2008
 Eve Veigel. Kinni püütud juhus. / Kodu & Aed, mai 2010

Temaatilised netilehed 
 Glehni loss. TTÜ kultuurikeskus
 Mustamäe mõis (Glehni loss). Hohenhaupt in Kirchspiel Kegel, Harrien. Portaal "Eesti mõisad" 
 Nikolai von Glehn, tema vaim ja loss.

Film 

Eesti lossid
Nõmme linnaosa ehitised
Keila kihelkond
Tallinna kultuurimälestised
Uusgooti ehitised Eestis
Mõisa peahooned
Orson Welles

Orson Welles (6. mai 1915 Kenosha, Wisconsin – 10. oktoober 1985 Hollywood, California) oli USA filmilavastaja, stsenarist ja näitleja.

Ta sai kuulsaks massipsühhoosi vallandanud raadiokuuldemänguga "Maailmade sõda" (1938), misjärel ta kutsuti Hollywoodi.

Ta võitis karjääri jooksul ühe Oscari ("Kodanik Kane'i" eest). 1971. aastal pälvis ta au-Oscari elutöö eest.

1999. aastal avaldatud edetabeli "AFI's 100 Years...100 Stars" (Ameerika Filmiinstituut) tulemuste põhjal asub näitleja meesstaaride edetabelis 16. kohal.

Filme 
 "Kodanik Kane" (1941)
 "Võrratud Ambersonid" (1942)
 "The Stranger" (1946)
 "Naine Shanghaist" (1947)
 "Macbeth" (1948)
 "Othello" (1952)
 "Salajane raport" (1955)
 "Touch of Evil" (1958)
 "The Trial" (1962)
 "Chimes at Midnight" (1965)
 "The Deep" (1970)

Viited

Kirjandus
 Jaan Franclin Perlitz, "Erakordne „Kodanik Kane”", Lääne Elu, 23. mai 2009

Välislingid 
 

Ameerika Ühendriikide filmilavastajad
Sündinud 1915
Surnud 1985
Preedi jõgi

Preedi jõgi (ka Varangu jõgi) on jõgi Eestis. Kuulub Narva-Peipsi vesikonda.

Preedi jõgi saab alguse Varangu allikast ja suubub Põltsamaa jõkke paremalt kaldalt. Jõe pikus on 26,4 km ja valgla pindala 291,5 km².

Viited 

Lääne-Viru maakonna jõed
Järva maakonna jõed
Puka

Puka on alevik Otepää vallas Valga maakonnas.

Alevikus on Puka raudteejaam, Puka raamatukogu, rahvamaja, põhikool, kauplus, apteek, kohvik ning alevi lähedal vabakogudus ja kalmistu.

Pukas on filmitud filmi "Sügis" materjali.

Pilte

Vaata ka

Puka mõis

Viited

Eesti alevikud
Otepää vald