joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Niebocko

Niebocko on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Brzozówi maakonnas Dydnia vallas. Niebocko asub Brzozówist ligi 7 km idakagus ja Rzeszówist umbes 41 km lõunas.

Podkarpacie vojevoodkonna külad
Obarzym

Obarzym on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Brzozówi maakonnas, Dydnia vallas. Obarzym asub Brzozówist ligi 12 km idas ja Rzeszówist umbes 39 km lõunakagus.

Küla on esmamainitud 1577. aastal.

Podkarpacie vojevoodkonna külad
Tauno Tuisk

Tauno Tuisk (sündinud 8. oktoobril 1978 Raplas) on Eesti insener ja finantstegelane.

Tuisk õppis 1997–2001 õppis Tallinna Tehnikakõrgkoolis logistikainseneriks. Seejärel töötas erinevates Eesti ettevõtetes logistika, müügi ja turunduse alal.

2008–2010 oli ta Amservis müügidirektor. 2011–2014 oli ta Politsei- ja Piirivalveametis (PPA) logistikajuhataja. 2013–2015 tudeeris Tuisk Tallinna Tehnikaülikoolis ja omandas tehnikateaduste magistrikraadi. 2014–2017 oli ta PPA peadirektori asetäitja varade alal.

Veebruarist 2018 on ta Tallinna Tehnikaülikooli finantsdirektor.

Viited 

Eesti majandustegelased
Sündinud 1978
Heinrich V (Mecklenburg)

Heinrich V hüüdnimega Rahumeelne (3. mai 1479 – 6. veebruar 1552) oli valitsev Mecklenburgi hertsog Mecklenburg-Schwerini piirkonnas, hertsog Magnus II ja tema naise Sophie poeg.

Heinrich valitses alates 27. detsembrist 1503 üheskoos oma vendade Erich II ja Albrecht VII ning oma onu Balthasariga. Balthasar suri 16. märtsil 1507 ja Erich 22. detsembril 1508, mõlemad ilma pärijateta, seega Heinrich ja Albrecht said endile kogu maa. Esialgu valitsesid nad üheskoos. Albrecht tahtis korduvalt Mecklenburgi territooriumit jaotada ja selles lepiti kokku 7. mail 1520. Leping sätestas, et Heinrich valitseb Schwerinis ja Albrecht Güstrowis, ilma riiki de facto jagamata.

Vendade Heinrichi ja Albrechti valitsemisajal käivitas Martin Luther reformatsiooni, mis leidis Mecklenburgis kiiresti toetajaid. Luterlikku doktriini jutlustati siin enam või vähem avalikult juba 1523. aastal ja võibolla isegi varem. Hertsog Heinrich toetas uut doktriini algusest peale, esialgu väga ettevaatlikult, kuid üha avatumalt pärast Augsburgi riigipäeva 1530. aastal. Ta pidas alates 1524. aastast Lutheriga kirjavahetust ja Luther saatis talle õpetajaid ja jutlustajaid.

Heinrich ühines Torgau Liiduga 12. juunil 1526 ja 1532. aastal tuli ta lõpuks avalikult välja kui Lutheri toetaja. Loomulikult sundis tema ametikoht andma uuele õpetusele kindla välise ja sisemise korralduse, mistõttu palus ta superintendent Johann Rieblingil, keda Luther talle 1537. aastal soovitas, koostada kirikukord, katekismus ja agenda. Ülejäänud valitsemisaja jooksul oli ta hõivatud luterliku kiriku korraldamisega.

Pärast Lutheri surma puhkes Saksamaal ususõda. Kuid Heinrich ei osalenud; kuigi ta oli protestantlik vürst, ei olnud ta Schmalkaldeni liidu liige. Ta seisis vastu keiser Karl V poolt 1548. aastal Augsburgi interimi kehtestamisele. Heinrich kiitis heaks Mecklenburgi seisuste 1549. aasta juuli otsuse, mis tunnustas avalikult luterlikku doktriini. Varsti pärast seda, 6. veebruaril 1552, suri ta jumalakartliku ja rahumeelse vürsti mainega.

Abielud ja lapsed 

Heinrich oli abielus kolm korda. Esiteks abiellus ta 12. detsembril 1505 Brandenburgi kuurvürsti Johann Cicero tütre Ursulaga. Nad said kolm last:

 Magnus (1509–1550)
 Sophie (1508–1541)
 Ursula (suri 1586)

Heinrichi teine abielu 12. juunil 1513 oli Pfalzi kuurvürsti Philippi tütre Helenega. Nad said kolm last:

 Philipp (1514–1557)
 Margarethe (suri 1586)
 Katharina (suri 1586)

Heinrichi kolmas abielu (14. mail 1551) oli Saksi-Lauenburgi hertsogi Magnus I (Saksi-Lauenburg)Magnus I tütre Ursulaga. See abielu oli lastetu.
Erich II (Mecklenburg)

Erich II (3. september 1483 – 21./22. detsember 1508) oli Mecklenburgi hertsog, Magnus II ja selle naise Sophie poeg.

Erich valitses Mecklenburg-Schwerini pärast oma isa surma 27. detsembril 1503 koos oma vendade Heinrich V ja Albrecht VII ning oma onu Balthasariga. Erich ise suri tõenäoliselt 21. või 22. detsembril 1508. Ta maeti Doberaner Münsterisse. Ta ei abiellunud kunagi ja suri lastetuna.
Philipp (Mecklenburg)

Philipp (12. september 1514 - 4. jaanuar 1557) oli Mecklenburg-Schwerini hertsog.

Ta oli Heinrich V ja selle naise Helene von der Pfalzi noorim poeg. Vigastuse tõttu turniiril oli ta palju aastaid vaimuhaige. Pärast Heinrich V surma 1552. aastal elas ta Mecklenburgi hertsog Ulrichi õukonnas Güstrowis, kus ka suri.

Ta maeti Doberaner Münsterisse.
Wólka Kozodawska

Wólka Kozodawska on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Piaseczno maakonnas Piaseczno vallas. Wólka Kozodawska asub Piasecznost ligi 5 km lõunaedelas ja Varssavi kesklinnast umbes 22 km lõunas.

Masoovia vojevoodkonna külad
Łbiska

Łbiska on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Piaseczno maakonnas Piaseczno vallas. Łbiska asub Piasecznost ligi kuus ja pool kilomeetrit lõunaedelas ja Varssavi kesklinnast umbes 26 km lõunas.

Masoovia vojevoodkonna külad
Pierre Gasly

Pierre Gasly (sündinud 7. veebruaril 1996) on Prantsuse Vormel 1 sõitja võistkonnas Scuderia AlphaTauri. Ta tegi oma Vormel 1 debüüdi Scuderia Toro Rosso võistkonnas 2017. aasta Malaisia GPl.

Senine karjäär 
2017. aasta Vormel 1 hooajal sõitis ta kokku viiel etapil ja tema parimaks tulemuseks jäi Brasiilia GP 12. koht. Hooaja lõpetas ta 0 punktiga 21. kohal.
2018. aasta Vormel 1 hooajal osales ta kõigil 21 etapil. Tema parimaks jäi Bahreini GP 4. koht. Hooaja lõpetas ta 29 punkti ja 15. kohaga.
2019. aasta hooaega alustas ta Aston Martin Red Bull Racing meeskonnas, kuid hooaja keskpaigas vahetati ta välja Alexander Alboni vastu ning 13. etapist hooaja lõpuni sõitis ta Scuderia Toro Rosso võistkonnas. Tema parimaks tulemuseks jäi Brasiilia GP 2. koht. Hooaja lõpetas ta 95 punktiga 7. kohal.

Vormel 1 piloodid
Sündinud 1996
Ulrich (Mecklenburg)

Ulrich III (5. märts 1527 – 14. märts 1603) oli Mecklenburg-Güstrow' hertsog aastatel 1555/56 – 1603.

Noorus 

Ulrich oli hertsog Albrecht VII ja tema naise Anna kolmas poeg. Ulrich sai hariduse Baieri õukonnas. Hiljem õppis ta teoloogiat ja õigust Ingolstadtis. Pärast isa surma võttis ta residentsiks Bützow' ja järgnes 1550. aastal oma nõole hertsog Magnus III-le kui Schwerini piiskopkonna luterlik administraator. Hiljem abiellus ta Magnuse lese Elisabethiga. Pärast Elisabethi surma abiellus ta Pommeri hertsogi Philipp I tütre Annaga.

Pärast oma onu Heinrich V surma võttis Ulrich valitsemisest osa, eriti Mecklenburgi osalemise ajal Schmalkaldeni sõjas. See puhkes pärimisvaidlusest, mille lahendas Brandenburgi kuurvürsti "Ruppiner dictum".

Valitsemine 

17. veebruaril 1555 sai Ulrich oma venna Johann Albrecht I kaasregendiks Mecklenburg-Güstrow's. 1556. aastal sai ta, säilitades oma vennaga ühise riigivalitsuse, endale Mecklenburgi idaosa pealinnaga Güstrow's, sellal kui Johann Albrecht sai lääneosa residentsiga Schwerinis. Pärast venna surma 1576. aastal tehti Ulrichist tolle järglaste, sh Johann Albrecht II eestkostja. Ulrich ehitas Güstrow' lossi oma vürstlikuks residentsiks.  

Ulrich kehastas haritud, kaasaegset vürsti ja oli jumalakartlik luterlane. Temast kujunes Mecklenburgi dünastia üks juhtivaid vürste. Ta jättis surres maha umbes 200 000-kuldnase varanduse. Ulrich osales Tycho Brahe ja David Chyträusi vahelises teaduslikus arutelus ning pidas kirjavahetust humanistidega nagu Heinrich Rantzau. 1594. aastal organiseeris ta Alam-Saksimaa keiserliku ringkonna juhina sõjalist ja rahalist abi Türgi ohu vastu. 

Ulrich oli vahendajaks Taani kuninga Frederik II ja tema õemehe, Holstein-Gottorpi hertsogi Johann Adolfi vahelises vaidluses, olles mõlemaga suurepärastes suhetes. Schwerini piiskopkonna administraatorina oli tema järglaseks ta lapselaps, viimane Schleswigi piiskop Taani vürst Ulrik, kes abiellus Katharina Hahn-Hinrichshageniga.

Ulrichi lapselaps Anna abiellus Šotimaa James VI-ga. 1598. aastal püüdis James VI kindlustada Inglismaa trooni. Ta saatis oma saadikud naise perekonna ja liitlaste juurde, et arutada tema õigust Elizabeth I troonile ning seda, et Euroopa vürstid peaksid teda toetama Hispaania nõuete vastu, vajadusel sõjalise abiga. Ulrich kirjutas 20. augustil Jamesile ettevaatliku kirja, soovitades, et Elizabeth peaks nimetama ta oma järglaseks, ja oli kindla relvatoe osas leige.

Perekond 

Ulrichi ainus laps abielust Elisabethiga oli Sophie.
Johann VII (Mecklenburg)

Johann VII (7. märts 1558 – 22. märts 1592) (mõnikord ka Johann V) oli Mecklenburg-Schwerini hertsog.

Johann oli Johann Albrecht I ja selle naise Anna Sophia poeg. Ta oli kaheksateistkümneaastane, kui tema isa suri. Määrati regentnõukogu, mis valitses tema nimel järgmised üheksa aastat.

Regentnõukogu andis tema territooriumite tegeliku valitsemise talle üle 1585. aastal. Ta seisis kohe silmitsi probleemidega, mille lahendamiseks ta oli halvasti varustatud, sealhulgas suur võlg ja tema onu Christophi nõuded territoriaalsetele järeleandmistele. Pärast eriti karmi vaidlust oma onuga tegi ta enesetapu.

Kuna enesetapjaid ei võinud matta pühitsetud maale, koostati lugu, milles väideti, et Johanni tappis saatan koos kahe naisega Schwerinist. Naisi küsitleti: Katharina Wankelmuth suri piinamise tagajärjel ja Magdalena Rukitz põletati tuleriidal. Nende süüdimõistmine nõidadena avas tee Johanni matmiseks Schwerini toomkirikusse.

Abielu ja lapsed 

17. veebruaril 1588 abiellus Johann Schleswig-Holsteini hertsogi Adolf I tütre Sophiaga. Nad said kolm last:

 Adolf Friedrich I (15. detsember 1588 – 27. veebruar 1658)
 Johann Albrecht II (5. mai 1590 – 23. aprill 1636)
 Anna Sophie (19. september 1591 – 11. veebruar 1648)
Adolf Friedrich I (Mecklenburg)

Adolf Friedrich I (15. detsember 1588 – 27. veebruar 1658) oli valitsev Mecklenburg-Schwerini hertsog aastatel 1592–1628 ja taas aastatel 1631–1658. Aastatel 1634–1648 valitses Adolf Friedrich administraatorina ka Schwerini piiskopkonda.

Noorus 

Ta oli Johann VII ja selle naise Sophia poeg.

Esialgu valitsesid Adolf Friedrich ja tema vend Johann Albrecht II Mecklenburg-Güstrow' hertsogi Ulrich III ja Mecklenburgi hertsogi Karl I (viimase isa onud) eestkoste all. Adolf Friedrich ja Johann Albrecht võtsid Mecklenburg-Schwerini valitsemise üle alates 16. aprillist 1608 ja pärast Karli surma 22. juulil 1610 valitsesid nad ka Mecklenburg-Güstrow's.

Mecklenburgi jaotamine ja kolmekümneaastane sõda 

1621. aastal jaotati Mecklenburgi hertsogkond ametlikult kahe venna vahel, Adolf Friedrich valitses Mecklenburg-Schwerinis ja Johann Albrecht valitses Mecklenburg-Güstrow's. Kolmekümneaastase sõja ajal tagandas Albrecht von Wallenstein hertsogid pärast seda, kui nad asusid salaja Taani kuninga Christian IV poolel Saksa-Rooma keisri Ferdinand II vastu sõdima. Wallenstein valitses hertsogkondi aastatel 1627–1631, kuni hertsogid Rootsi kuninga Gustav II Adolfi poolt ametisse ennistati. 1634. aastal sai Adolf Friedrich Taani Ulriki järel viimaseks Schwerini piiskopkonna administraatoriks enne piirkonna sekulariseerimist.

Abielud ja lapsed 

Adolf Friedrich I oli kokku 19 lapse isa.

Esimest korda abiellus ta 4. septembril 1622 krahv Enno III tütre Anna Mariaga. Nad said järgmised lapsed:

 Christian Ludwig I (11. detsember 1623 – 21. juuni 1692)
 Sophie Agnes (11. jaanuar 1625 – 26. detsember 1694)
 Karl (8. märts 1626 – 20. august 1670)
 Anna Maria (1. juuli 1627 – 11. detsember 1669)
 Johann Georg (5. mai 1629 – 9. juuli 1675)
 Hedwig (11. august 1630 – 17. mai 1631)
 Gustav Rudolf (26. veebruar 1632 – 14. mai 1670)
 Juliane (8. november 1633 – 3. veebruar 1634)

Teist korda abiellus Adolf Friedrich 1635. aastal hertsog Julius Ernsti tütre Marie Katharinaga. Nad said järgmised lapsed:

 Juliane Sibylle (16. veebruar 1636 – 2. oktoober 1701)
 Friedrich I (13. veebruar 1638 – 28. aprill 1688)
 Christina (8. august 1639 – 30. juuni 1693)
 Bernhard Sigismund (21. jaanuar 1641 – 15. november 1641)
 Augusta (24. september 1643 – 5. mai 1644)
 Marie Elisabeth (24. märts 1646 – 27. aprill 1713)
 Anne Sophie (24. november 1647 – 13. august 1723)
 Adolf Ernst (22. november 1650 – 13. jaanuar 1651)
 Philipp Ludwig (30. mai 1652 – 20. oktoober 1655)
 Heinrich Wilhelm (6. juuni 1653 – 2. detsember 1653)
 Adolf Friedrich II (19. oktoober 1658 – 12. mai 1708)
Niklas Süle

Niklas Süle (sündinud 3. septembril 1995 Frankfurdis) on Saksa jalgpallur, kes mängib Bundesliga klubis Müncheni Bayern ja Saksamaa jalgpallikoondises kaitsjana.

Klubikarjäär

Varajane karjäär 
Niklas Süle alustas oma karjääri klubis Rot-Weiß Walldorf. 2006. aasta juulis liitus ta Eintracht Frankfurti noorteakadeemiaga, kus ta mängis kuni 2008–2009 hooaja lõpuni. 2009. aasta juulis liitus ta SV Darmstadt 98 noortevõistkonnaga, kuid juba pool aastat hiljem lahkus ta sealt ja liitus 1899 Hoffenheimi noorteakadeemiaga.

1899 Hoffenheim 

11. mail 2013 tegi Niklas Süle debüüdi Hoffenheimi eest Bundesliga mängus Hamburger SV vastu. Ta tuli vahetusest sisse 81. minutil, asendades Andreas Ludwigi. Hoffenheim kaotas mängu 4:1. 

2012–2013 hooajal tegi Süle Hoffenheimi eest kaasa kaks Bundesliga mängu ja kaks väljalangemismängude mängu.

Hooajal 2013–14  tegi Süle kaasa 25 Bundesliga mängu, lõi 4 väravat ning aitas Hoffenheimi klubil lõpetada Bundesligas üheksandal kohal. 

Kokku mängis Süle Hoffenheimi eest 107 mängu ja lõi 7 väravat.

Müncheni Bayern 

1. luuli 2017 aastal Niklas Süle Müncheni Bayerniga. Esimese värava lõi ta Bayer 04 Leverkuseni vastu 18. augustil 2017.
    
Süle võitis Müncheni Bayerniga oma esimese Bundesliga tiitli 2017–2018 hooajal, lõpetades hooaja suure 21 punktilise edumaaga Schalke 04 ees.

Koondisekarjäär 
Koos Saksamaa U17-ga osales ta 2012. aasta UEFA Euroopa alla 17-aastaste meistrivõistlustel.  

Ta osales 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril, kus Saksamaa võistkond võitis hõbemedali.

Ta osales Saksamaa eest 2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel, kus Saksamaa oli ühes alagrupis Mehhiko, Lõuna Korea ja Rootsiga. Saksamaa jäi seal alagrupis viimaseks

Viited 

Saksamaa jalgpallurid
Müncheni Bayerni mängijad
TSG 1899 Hoffenheimi jalgpallurid
Bundesliga mängijad
Sündinud 1995
Pulmapilt (film)

"Pulmapilt" on eesti mängufilm aastast 1980.

Filmi režissöör on Raul Tammet, stsenarist Svjatoslav Gervassijev, operaator Jüri Garšnek, kunstnik Epp Maria Kokamägi ja helilooja Gunnar Graps.

Osades
 Ants - Rein Aren;
 Lembit - Lembit Ulfsak;
 Noor Ants - Raul Tammet;
 Laine, pruut - Katrin Püttsepp.

Viited

Eesti filmid
1980. aasta filmid
August 2020

August 2020.

2020. aasta august algas laupäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast esmaspäeval.

1. august
Araabia Ühendemiraatides käivitati esimene neljast Barakah' tuumaelektrijaama reaktorist. See on esimene tuumaelektrijaam Araabia poolsaarel.

2. august
 Maale naasis Crew Dragon Demo-2, mis oli kosmoselaeva Crew Dragon esimene mehitatud kosmoselend.

3. august

4. august
 Liibanoni pealinna Beiruti sadamas toimus õhtul kaks võimsat plahvatust, kui tuld võttis 2014. aastal sadama territooriumile ladustatud ammooniumnitraat. Beirutis jäi peavarjuta ligikaudu 300 000 inimest ning kuulutati välja kahenädalane erakorraline seisukord.
 Lennundusettevõte Virgin Atlantic andis Ameerika Ühendriikides sisse pankrotiseaduse peatükile 15 tugineva avalduse kaitsmaks ennast likvideerimise eest.
 Ulatuslikud vihmad põhjustasid Lõuna-Koreas Gyeonggi provintsis üleujutusi ja maalihkeid. Evakueeriti üle tuhande inimese ja hukkus vähemalt 14.
 Koroonapandeemia: Filipiinid ja Poola raporteerivad uutest ühe päeva jooksul tuvastatud nakatumise rekorditest.

5. august
 Sri Lankas toimusid parlamendivalimised.
 Koroonapandeemia: Prantsusmaal raporteeritakse suurimast uute nakatumiste arvust alates mai lõpust ning Hispaanias on viimase 24-tunni jooksul tuvastatud rohkem uusi juhtumeid, kui mistahes päeval alates riikliku eriolukorra lõpetamisest juunis.

6. august
 Koroonapandeemia: Ukraina raporteerib teist päeva järjest uuest nakatunute arvu rekordist.

9. august
 Valgevenes toimusid presidendivalimised. Võitjaks kuulutati senine president Alaksandr Łukašenka. Minskis ja mitmes teises linnas puhkesid ulatuslikud meeleavaldused. Opositsioonikandidaat Svjatlana Cihanoŭskaja teatas, et peab end valimiste võitjaks.

10. august
Liibanoni peaminister Ḩassān Diyāb astus seoses Beiruti sadamas aset leidnud plahvatustega ametist tagasi.
Türgi saatis Kreeka rannikuvetesse seismoloogiliste uuringute laeva, et uurida merealuseid nafta- ja gaasimaardlaid. See oli Türgi vastuseks mõni päev varem Kreeka ja Egiptuse vahel sõlmitud kokkuleppele merepiiri osas, mida Türgi ei tunnusta. See käik süvendas pingeid Kreeka ja Türgi vahel.

13. august
 USA president Donald Trump kuulutas välja rahuleppe Iisraeli ja Araabia Ühendemiraatide vahel.

20. august
 Eesti Vabaerakonna ja Elurikkuse Erakonna üldkogud kinnitasid liitumise ja sellega loodi Eesti Tulevikuerakond.
 Venemaa opositsiooniliider Aleksei Navalnõi viidi mürgistuskahtlusega haiglasse.

Viited

 8
Aleksei Aleksejevitš Leontjev

Aleksei Aleksejevitš Leontjev (vene keeles Алексей Алексеевич Леонтьев; 14. jaanuaril 1936 Moskvas – 12. augustil 2004, Moskva) oli Nõukogude keeleteadlane ja psühholoog, Aleksei Leontjevi poeg.

Ta õppis M. V. Lomonossovi nimelise Moskva Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna germaani filoloogia osakonnas, mille lõpetas 1958. aastal. Samal aastal hakkas ta töötama NSV Liidu Teaduste Akadeemia Keeleteaduse Instituudis. 1963. aastal kaitses ta kandidaadikraadi filoloogias ning 1968. aastal doktorikraadi filoloogias. 1975. aastal sai ta doktorikraadi psühholoogias doktoritööga "Kõnelise suhtlemise psühholoogia" (vene keeles Психология речевого общения). 1997. aastal sai ta professoriks. Ta on maetud Moskva Kuntsevo kalmistule.

Teosed eesti keeles
 Inimese keel ja mõtlemine. Tõlkija: J. Rebane. Tallinn: Eesti Raamat, 1967.
 Mis on keel. Vene keelest tõlkinud M. Relvik, kommentaarid kirjutanud Lembit Vaba. Tallinn: Valgus, 1980.

Viited

Venemaa psühholoogid
Moskva Riikliku Ülikooli vilistlased
Kuntsevo kalmistule maetud
Sündinud 1936
Surnud 2004
Kinoliinkollane

Kinoliinkollane ehk kinoliinkollane WS (WS – water soluble), ka kollane toiduvärv 13 (Food Yellow 13), e-aine tähisega E104, on mitme orgaanilise ühendi kollase või rohekaskollase värvusega segu, mida kasutatakse toiduainetetööstuses. Kinoliinkollane loetakse sünteetiliste asovärvide hulka.

Kinoliinkollasel on inglise keeles vähemalt 28 erinevat sünonüümi, näiteks C.I. Acid Yellow 3, D&C Yellow 10,  Quinidine Yellow KT, Japan Yellow 203, värvainete indeksi number on C.I. 47005.

Omadused 
Kinoliinkollane on kollane või rohekaskollane asovärv, mis kuulub disulfoonhappe derivaatide (dinaatriumsoolade) hulka. Seda turustatakse kaubanduses mono-, di- ja trisulfoonhappe derivaatide seguna. Lahustub kergesti vees, halvemini etanoolis ning üldse mitte taimeõlides. Värv sisaldab enamasti monosulfonaatide, disulfonaatide ja trisulfonaatide ja täiendavate värvainete segu (naatriumkloriidi ja/või naatriumsulfaati).

Kasutamine 
Kinoliinkollane on Euroopa Liidus heaks kiidetud värvaine ning seda kasutatakse enamasti toiduvärvina, eelkõige karastus- ja alkohoolsetes jookides ja maiustustes. Värvaine lisamisega soovitakse ära hoida toiduaine värvuse võimalik kadu valguse, temperatuuri ja õhu mõjul. Samuti kasutatakse kinoliinkollast naha ja huulte kosmeetikavahendites ühe värviandjana.

Kinoliinkollast võib toidus kasutada maksimaalselt annustes 50–500 mg/kg ja jookides 200 mg/l. Kinoliinkollase ADI (Acceptable Daily Intake) ehk aktsepteeritav päevane tarbimiskogus peaks jääma 0,5 mg kehakaalu kilogrammi kohta.

Kõrvalmõjud 
Kinoliinkollase tarbimise peamisteks kõrvaltoimeteks on allergilised tursed ning nõgestõbi. Samuti võib kinoliinkollane tekitada astmat, urtikaariat ja riniiti, kuid seda rohkem siis, kui seda tarbitakse koos teiste sünteetiliste värvainetega

Regulatsioon 
Kinoliinkollane kuulub asovärvide hulka, mille sisaldusega toiduainete pakenditel peab Euroopa Ühenduse määruse nr 1333/2008 kohaselt olema koos toiduvärvi nimetuse või E numbriga esitatud ka lisateave "võib avaldada kahjulikku mõju laste aktiivsusele ja tähelepanuvõimele".

Viited

Välislingid 
 Kinoliinkollane keemiliste ühendite andmebaasis PubChem
 Kinoliinkollane värvainete andmebaasis Word Dye Variety

Asovärvid
Toiduvärvid
Blagoveštšensk (Baškortostan)

Blagoveštšensk on linn Venemaal Baškortostani Vabariigis, Blagoveštšenski rajooni halduskeskus. Asub Belaja jõe paremkaldal.

Blagoveštšensk on asutatud 1756. aastal, linnaõigused sai 1941. aastal.

2010. aastal oli linna elanikest venelasi 62,8%, tatarlasi 15,5%, baškiire 14%, marisid –4,8% ja muude rahvuste esindajaid 2,9%.

2020. aasta alguses oli linna elanike arv 34 771.

Viited

Välislingid 

http://blag-gp.ru/

Baškortostani linnad
Karl I (Mecklenburg)

Karl I (28. detsember 1540 – 22. juuli 1610) oli valitsev Mecklenburgi hertsog riigi Mecklenburg-Güstrow' osas.

Ta oli hertsog Albrecht VII ja selle naise Anna noorim poeg. Aastatel 1564–1610 oli Karl johanniitide ordu komtuurkonna administraator Mirow's. Pärast vanemate vendade surma (Johann Albrecht I 1576. aastal ja Ulrich 1603. aastal) valitses ta Mecklenburg-Güstrow'd 14. märtsist 1603 kuni oma surmani. Ta tegutses ka Johann Albrecht II ja Adolf Friedrich I eestkostjana, kes pärisid 1576. aastal Johann Albrecht I-lt Mecklenburg-Schwerini. Aastatel 1592–1610 oli ta ka Ratzeburgi piiskopkonna administraator.

17. augustil 1603, piirkonna katkupuhangu ajal, oli tal Wismari lähedal Neuklosteris audients Inglise diplomaadi Stephen Lesieuriga. Kui 1592. aastal suri Mecklenburg-Schwerini hertsog Johann VII, andis Karl I Johanni lesele Sophiale Mecklenburg-Schwerini eestkoste selle alaealiste poegade Adolf Friedrich I ja Johann Albrecht II nimel. 1608. aastal palus Karl keisrilt Adolf Friedrich I täisealiseks kuulutamist.

Mecklenburgid
Sündinud 1540
Surnud 1610
Rüütli 40a

Rüütli 40a on panga- ja eluhoone Pärnus aadressil Rüütli tänav 40a. 

Hoone ehitati aastatel 1939–1945 Eesti Panga Pärnu osakonna jaoks. 

Tänapäeval asuvad selles SEB panga kontor ja bürooruumid. Majas on ka neli korterit.

Pangahoone asub Iseseisvuse väljaku ääres. Sellest põhja poole jääb Pärnu bussijaam.

Ajalugu 
Eesti Panga Pärnu osakonnale uute ruumide ehitamisest oli juttu juba 1934. aastal. Eesti Panga nõukogu tegigi 1936. aastal juhatusele ülesandeks eeltööde tegemise ja uue maja maksumuse kalkulatsiooni koostamise. Maja asukohaks sobis Pärnu raudteejaama ala südalinnas, kuna Pärnu linnal oli plaan viia raudteejaam teise kohta. Hoone täpne asukoht selgus peale südalinna kujundamise projektide võistlust, mille võitis arhitekt Harald Arman.

Eesti panga korraldatud hoonekavandite võistluse tulemusena pidid hoone lõpliku projekti kokku panema arhitektid Alar Kotli ja Anton Soans. Projekt valimis 1939. aasta aprilliks.

Hoone ehitus algas 25. juulil 1939 ja nurgakivi pandi sama aasta 2. detsembril. Ehitus jätkus ka vaatamata vahepeal alanud teisele maailmasõjale. Hoone valmis 1945. aastaks.

1944. aastal kolis hoonesse Pärnu Tsentraal Hoiukassa. 1944–1967 töötas pangahoone ruumides ka Endla teater.

1993. aastal erastas Rahandusministeeriumi kantsler Enn Pant, kes kuulus samal ajal Pärnu Maapanga juhatuse koosseisu, hoone riigilt Pärnu Maapangale 3,8 miljoni krooni eest, kuigi kinnisvaraekspertide hinnangul oli hoone väärtus umbes 20 miljonit krooni. Samuti sattusid panga kätte hoones asuvad korterid, kuigi seaduse järgi oleks olnud korteri üürnikel õigus oma elupind erastada.

Kuna kirjavahetus riigi ja pangaga tulemusi ei andnud, siis pöördusid korterite üürnikud 1997. aastal kohtusse. Vaidlus jõudis Riigikohtusse, mis 2000. aastal otsustas, et riik on rikkunud seadust ja andis üürnikele õiguse oma korter välja osta. 2001. aastal sõlmisid Rahandusministeerium ja Pärnu Maapanga õigusjärglane Ühispank lepingu, et pank saab hoone korterite eest 20 miljonit krooni. Üürnikud said korterid endale tagasi alles 2005. aasta detsembriks.

2007. aastal müüs SEB pangahoone Kanada suurettevõttele Homburg Invest ja asus ise ruume Homburgilt rentima. Seejärel on hoone liikunud erinevate välismaa ettevõtete vahel. Hoone omanik 2020. aasta seisuga on Šveitsi investeerimisfirma Laurus S.a.r.l.

Viited 

Pärnu ehitised
Adolf Friedrich II (Mecklenburg)

Adolf Friedrich II (19. oktoober 1658 – 12. mai 1708) oli esimene Mecklenburg-Strelitzi hertsog, kes valitses 1701. aastast kuni oma surmani. Mecklenburg-Strelitz oli Saksa-Rooma riigi osa.

Elulugu 

Ta sündis Grabow's Mecklenburgi hertsogi Adolf Friedrich I ja selle naise Marie Katharina postuumse pojana.

1695. aastal hääbus Mecklenburgide Mecklenburg-Güstrow' haru ja Adolf Friedrichi vennapoeg Friedrich Wilhelm I nõudis pärandit, Adolf Friedrich oli sellele vastu.

Vaidlus lahendati 1701. aastal, kui Adolf Friedrich jõudis oma vennapoja hertsog Friedrich Wilhelmiga kokkuleppele võtta päranduseks Ratzeburgi vürstkond ja Mecklenburg-Strelitzi hertsogkond.

Pärast Adolf Friedrichi surma oli tema järglaseks hertsogina tema poeg Adolf Friedrich III.

Abielud ja lapsed 

1684. aastal abiellus Adolf Friedrich II Mecklenburg-Güstrow' hertsogi Gustav Adolfi tütre Mariega. Nad said järgmised lapsed:

 Adolf Friedrich III (7. juuni 1686 – 11. detsember 1752)
 Magdalene Amalie (25. aprill 1689 – 28. aprill 1689)
 Marie (sünd ja surm 7. august 1690)
 Eleonore Wilhelmine (8. juuli 1691 – 9. juuli 1691)
 Gustave Caroline (12. juuli 1694 – 13. aprill 1748)

20. juunil 1702 abiellus Adolf Friedrich II Saksi-Gotha hertsogi Friedrich I tütre Johannaga. See abielu jäi lastetuks.

10. juunil 1705 abiellus Adolf Friedrich II Schwarzburg-Sondershauseni vürsti Christian Wilhelmi tütre Christiane Emiliega. Nad said järgmised lapsed:

 Sophie Christine Louise (12. oktoober 1706 – 22. detsember 1708)
 Karl Ludwig Friedrich (23. veebruar 1708 – 5. juuni 1752)
Jake Gardiner

Jake William Gardiner  (sündinud 4. juulil 1990 Minneapolises, Minnesotas) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Carolina Hurricanes.

Aastatel 2008–2011 mängis Gardiner kolm hooaega Wisconsi Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2008. aastal valiti ta NHL-i draftis Anaheim Ducksi poolt 17. valikuna. 2011. aasta veebruaris liitus Gardiner Toronto Maple Leafsi organisatsiooniga. Hooajal 2010–11 debüteeris ta American Hockey League'i klubis Toronto Marlies, mis on Maple Leafsi noorteklubi. Järgmisel hooajal debüteeris ta Maple Leafsi meeskonnas NHL-is. Oma debüüthooajal valiti Gardiner NHL-i uustulnukate sümboolsesse koosseisu (NHL All-Rookie Team).

2019. aasta septembris sõlmis Gardiner nelja-aastase lepingu Hurricanesiga.

2010. aastal tuli Gardiner USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. USA jäähokikoondise koosseisus võitis ta 2015. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali.

Viited

Välislingid 

 Profiil NHL.com lehel
 Profiil hockeydb.com lehel

Ameerika Ühendriikide jäähokimängijad
Toronto Maple Leafsi mängijad
Carolina Hurricanesi mängijad
Sündinud 1990
Gustav Adolf (Mecklenburg)

Gustav Adolf (26. veebruar 1633 – 6. oktoober 1695) oli viimane Mecklenburg-Güstrow' valitseja 1636. aastast kuni surmani ja viimane Ratzeburgi piiskopkonna administraator aastatel 1636–1648.

Elu 

Gustav Adolf sündis Güstrow's hertsog Johann Albrecht II ja selle naise Eleonore Marie pojana.

Kuna ta oli isa surma ajal 1636. aastal alaealine, hakkas esialgu eestkostjaks ja Güstrow' regendiks tema onu, Mecklenburg-Schwerini hertsog Adolf Friedrich I, millele Gustav Adolfi ema seisis ägedalt vastu. 1654. aastal jõudis poiss täisikka ja abiellus Holstein-Gottorpi hertsogi Friedrich III tütre Magdalena Sibyllaga. Nad said järgmised lapsed:

 Johann (2. detsember 1655 – 6. veebruar 1660)
 Eleonore (1. juuni 1657 – 24. veebruar 1672)
 Marie (19. juuni 1659 – 6. jaanuar 1701)
 Magdalene (5. juuli 1660 – 19. veebruar 1702)
 Sophie (21. juuni 1662 – 1. juuni 1738)
 Christine (14. august 1663 – 3. august 1749)
 Karl (18. november 1664 – 15. märts 1688)
 Hedwig (12. jaanuar 1666 – 9. august 1735)
 Louise (28. august 1667 – 15. märts 1721)
 Elisabeth (3. september 1668 – 25. august 1738)
 Auguste (27. detsember 1674 – 19. mai 1756)

Ainsa elusoleva poja Karli surm 1688. aastal põhjustas Mecklenburg-Güstrow' päriluskriisi. Gustav Adolfi tütar Marie abiellus oma nõo Adolf Friedrich II-ga, kes pärast oma äia surma nõudis Güstrow' pärandit, kuid ei saanud valitseva Mecklenburg-Schwerini hertsogi vastu. Noorem tütar Louise abiellus 1695. aastal Taani kroonprintsi Frederik IV-ga ja sai 1699. aastal Taani kuningannaks.

Gustav Adolf suri Güstrow's 62 aasta vanusena. Järgnenud Mecklenburgide päriluskonflikt lahendati 1701. aastal Mecklenburg-Strelitzi hertsogkonna rajamisega.
Ryan McDonagh

Ryan Patrick McDonagh (sündinud 13. juunil 1989 Saint Paulis, Minnesotas) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Nashville Predators.

Aastatel 2007–2010 mängis McDonagh kolm hooaega Wisconsini Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2007. aastal valis Montreal Canadiens ta NHL-i draftis 12. valikuna. NHL-is debüteeris McDonagh 7. jaanuaril 2011 New York Rangersi meeskonnas mängus Dallas Starsi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is sama aasta 9. aprillil mängus New Jersey Devilsi vastu.

Hooaja 2012–13 esimeses pooles toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis McDonagh KHL-i klubis Astana Barõs, kus ta andis kümne mänguga kolm väravasöötu. Seejärel naasis ta Rangersi. Hooajal 2013–14 jõudis ta Rangersiga Stanley karika finaali, kus kaotati mängudega 1:4 Los Angeles Kingsile. Hooaja 2013–14 väljalangemismängudes oli ta koos Kingsi mängija Drew Doughtyga enim resultatiivseid väravasööte (13) andnud kaitsemängijad. Aastatel 2014–2018 oli McDonagh Rangersi kapten.

2018. aasta veebruaris siirdus ta Tampa Bay Lightningi. Aastatel 2020 ja 2021 võitis ta klubiga Stanley karika.

2022. aasta juulis kaubeldi McDonagh Lightningist Nashville Predatorsi.

Aastatel 2016 ja 2017 on McDonagh valitud NHL-i tähtede mängule.

McDonagh on kuulunud USA jäähokikoondisse 2011. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2014. aasta taliolümpiamängudel.

Tema onu Steve Walsh on endine ameerika jalgpallur, kes mängis üksteist hooaega NFL-is.

Viited

Välislingid 

 Ryan McDonagh nhl.com lehel
 Ryan McDonagh hockeydb.com lehel

Ameerika Ühendriikide jäähokimängijad
New York Rangersi mängijad
Tampa Bay Lightningi mängijad
Nashville Predatorsi mängijad
Nur-Sultani Barõsi mängijad
Sündinud 1989
Johann I (Mecklenburg-Stargard)

Johann I (1326 – 9. august 1392 / 9. veebruar 1393) oli Mecklenburgi hertsog aastatel 1344-1352 ja Mecklenburg-Stargardi hertsog aastatel 1352-1392.

Perekond 

Ta oli tõenäoliselt Mecklenburgi isanda Heinrich II "Lõvi" ja selle naise Anna noorim laps.

Elu 

Johann I sündis tõenäoliselt 1326. aastal. Tema isa suri 1329. aastal ja ta jäi eestkoste alla 1344. aastani, mil ta jõudis täisikka ja hakkas kandma pitserit kui osaleja Mecklenburgi valitsemises. 8. juulil 1348 ülendas Saksa-Rooma keiser Karl IV Johanni ja tema venna Albrecht II Prahas hertsogiseisusesse. Johann, Albrecht ja Karl toetasid esialgu Vale-Waldemari, kuid 1350. aastal leppisid nad Baieri hertsogi Ludwig V-ga.

Mecklenburgi jaotamisega 25. novembril 1352 sai Johann Stargardi, Sternbuergi ja Ture isandkonnad. Ta toetas oma vennapoega Albrecht III tema katsetes saada Rootsi kuningaks.

Abielud ja lapsed 

Johann oli kolm korda abielus. Tema esimene naine Rixa (teadmata taustaga) suri arvatavasti varsti pärast pulmi ja abielu jäi lastetuks.

Tema teine naine Anna oli Pinnebergi ja Schauenburgi krahvi Adolf VII tütar. Tõenäoliselt suri ta 1358. aastal. Johann ja Anna tütre Anna.

Johanni kolmas naine Agnes oli Lindow-Ruppini Ulrich II tütar. Tõenäoliselt abiellusid nad 1358. aastal ja said järgmised lapsed:

 Johann II (suri 6. juuli ja 9. oktoobri vahel 1416)
 Ulrich I (suri 8. aprillil 1417)
 Rudolf (suri pärast 28. juulit 1415)
 Albrecht I (suri 1397)
 Konstanze (u. 1373 - 1408)
Johann II (Mecklenburg-Stargard)

Johann II (enne 1370 - 6. juuli / 9. oktoober 1416) oli titulaarne Mecklenburgi hertsog. Ta oli Mecklenburg-Stargardi kaasvalitseja aastatel 1392 või 1393 kuni 1408 ning Sternbergi, Friedlandi, Fürstenbergi ja Lycheni ainuvalitseja 1408. aastast kuni oma surmani.

Perekond 

Ta oli Johann I ja selle naise Agnese vanim laps.

Elu 

Johann II sündis tõenäoliselt enne 1370. aastat ja valitses koos oma nooremate vendade Ulrich I ja Albrecht I.

Ta toetas oma nõbu Albrecht III, kes üritas jõustada oma õigusi Rootsi kuningana. Selles mõttes tegutses ta tõenäoliselt kui Vitaalivendade juht.

1408. aastal jaotas Johann pärandi venna Ulrichiga. Johann II sai Sternbergi, Friedlandi, Fürstenbergi ja Lycheni isandkonnad. Ta valis oma residentsiks Sternbergi ja tõenäoliselt suri seal 1416. aastal. Ta ka maeti Sternbergi.

Abielu ja lapsed 

1388. aastal abiellus Johann II Leedu suurvürsti Algirdase tütre Wilheidaga. Nad said järgmised lapsed:

 Agnes (suri 1467)
 Johann III (1417-1438)
 Anna (1390-1467)
Rudolf von Mecklenburg-Stargard

Rudolf (suri 1415) oli katoliku piiskop Skaras (Rootsis) ja Schwerinis. Ta resideeris Bützowis.

Rudolf oli hertsog Johann I ja selle naise Agnese poeg. Ta oli Skara piiskop aastatel 1386–1390 ja seejärel Schwerini piiskop kuni oma surmani.

1392. aastal oli Rudolf seotud Mecklenburgi Maarahuga.

1407. aastal oli ta osaline Stralsundi preestrite põletamise asjas, kuna tema ülesandeks oli anda vägivallatsejatele kohtuotsus. Kui süüdistatav ei ilmunud oma kohtu ette, kuulutas ta Stralsundi linnapea, linnavolikogu ja kodanike suhtes interdikti. Interdikt tühistati 1416. aastal pärast Rudolfi surma ja pärast suure rahasumma maksmist. Rudolfi järglane kasutas raha Schwerini toomkiriku kaunistamiseks. Punane kiri toomkirikus ütleb: Dith hebben de Sundeschen mothen buwen, datt se de papenn verbrannt haddenn ('Stralsundi kodanikud pidid selle üles ehitama pärast seda, kui nad olid preestrid ära põletanud' või 'selle [toomkiriku löövi] on Stralsundi kodanikud ehitanud [meeleparanduseks] pappide põletamise pärast').
Ulrich I (Mecklenburg-Stargard)

Ulrich I (enne 1382 – 8. aprill 1417) oli Mecklenburg-Stargardi hertsog 1392. või 1393. aastast kuni oma surmani. Ta oli ka Neubrandenburgi, Stargardi, Strelitzi ja Wesenbergi isand.

Perekond 

Ta oli hertsog Johann I ja selle naise Agnese kolmas laps.

Elu 

Ulrich I sündis tõenäoliselt enne 1382. aastat. Pärast tema isa surma 1392. või 1393. aastal valitses ta koos oma vendade Johann II ja Albrecht I-ga. 1408. aastal jagasid Ulrich ja Johann maa. Ulrich sai Neubrandenburgi, Stargardi, Strelitzi ja Wesenbergi isandkonnad. Ta valis oma residentsiks Neubrandenburgi.

19. märtsil 1417 kirjutas ta Strelitzi lossis oma testamendi. Ta suri seal kolm nädalat hiljem, 8. aprillil 1417. Ta maeti Wanzka kloostrisse Blankensees.

Abielu ja lapsed 

Ulrich I abiellus Pommeri-Stettini hertsogi Swantibor I tütre Margarethaga. Nad said järgmised lapsed:

 Anna
 Albrecht II (1417–1423)
 Heinrich (1417–1436)
Johann III (Mecklenburg-Stargard)

Johann III (1389 – pärast 11. novembrit 1438) oli aastatel 1416-1438 Mecklenburgi hertsog, Stargardi, Sternbergi, Friedlandi, Fürstenbergi ja Lycheni isand. Et eristada teda Johann V-st, kutsutakse teda mõnikord Johann Vanemaks.

Perekond 

Ta oli hertsog Johann II ja selle naise Wilheida vanim laps.

Elu 

Johann III sündis tõenäoliselt 1389. aastal. 1416. aastal võttis ta oma isalt üle Sternbergi valitsemise. Brandenburg võttis ta teadmata põhjustel vangi. Ta vabastati 28. juunil 1427 tingimusel, et annab truudusvande Brandenburgi markkrahvile.

1436. aastal pärisid tema ja ta nõbu Heinrich ja tema kauge nõbu, Mecklenburg-Schwerini Heinrich IV üheskoos Werle isandkonna.

Ta abiellus Albrecht IV von Anhalt-Kötheni tütre Luttrudiga. Abielu jäi lastetuks.

Johann III suri 1438. aastal ja maeti tõenäoliselt Sternbergi. Tema nõbu, Mecklenburg-Stargardi Heinrich päris tema valdused.
Albrecht II (Mecklenburg-Stargard)

Albrecht II (enne 1400 – 11. veebruari 1421 ja 4. oktoobri 1423 vahel) oli Mecklenburg-Stargardi hertsog ning Neubrandenburgi, Stargardi, Strelitzi ja Wesenbergi isand 1417. aastast kuni oma surmani.

Elu 

Ta oli Ulrich I ja selle naise Margaretha vanim poeg.

Albrecht II sündis tõenäoliselt enne 1400. aastat ja valitses. Kui tema isa 1417. aastal suri, pärisid tema ja ta noorem vend Heinrich Mecklenburg-Stargardi hertsogkonna. Kuna nad olid alaealised, olid nad eestkoste all.

Albrechti on viimati mainitud elavana dokumendis 11. veebruarist 1421. Dokumendis 4. oktoobrist 1423 on tema noorem vend ainus hertsog.

Albrecht ei abiellunud ja tõenäoliselt ei olnud tal lapsi.
Beretta M9

Beretta M9 (ametlikult Pistol, Semiautomatic, 9mm, M9) on poolautomaatpüstoli Beretta 92F variant, mida kasutatakse Ameerika Ühendriikide sõjaväes. M9 võeti USA relvajõudude teenistuspüstoliks aastal 1985.

M9 võitis kaheksakümnendatel korraldatud konkursi, millega otsiti Ühendriikide relvajõudude püstolile M1911A1 asendajat. Napilt edestati veidi kallimat SIG Sauer P226-t. Täielikult jõudsid uued relvad kasutusse 1990. aastaks. Lisaks M9-le on USA sõjaväes väiksemates kogustes endiselt kasutusel ka teisi püstoleid, nt P226-e variant M11.

M9 asendamiseks loodi USA armee programm "Future Handgun System" (FHS), mis hiljem liideti programmiga "SOF Combat Pistol" projektiks "Joint Combat Pistol" (JCP). Reformide käigus muudeti JCP nime ("Combat Pistol" ehk CP) ning ostetavate püstolite hulka kärbiti. Armee, merevägi ja merejalavägi asendavad M9 SIG Sauer M17-ga.

Viited

Poolautomaatpüstolid
Itaalia relvad
Heckler & Koch P7

P7 on kaliibriga 9×19 mm poolautomaatpüstol, mida aastatel 1978–2008 tootis Saksamaa ettevõte Heckler & Koch (H&K). Seda esitleti esmakordselt aastal 1976 nime PSP (Polizei-Selbstlade-Pistole, saksa keelest otsetõlkes politsei iselaadiv püstol) all.

Viited

Poolautomaatpüstolid
Saksa jalaväerelvad
Heinrich (Mecklenburg-Stargard)

Heinrich (enne 1412 – 26. mai / 20. august 1466) oli valitsev Mecklenburg-Stargardi hertsog aastatel 1417-1466, hõlmates Neubrandenburgi, Stargardi, Strelitzi ja Wesenbergi isandkonnad. Teda on mõnikord kutsutud "Heinrich Vanemaks", et eristada teda Mecklenburgi hertsogist Heinrich IV-st.

Elu 

Heinrich sündis enne 1412. aastat Mecklenburg-Stargardi hertsogi Ulrich I ja tema naise Margaretha noorima lapsena. Ta valitses Neubrandenburgi, esialgu eestkoste all. 1436. aastal pärisid tema ja ta nõbu Mecklenburg-Stargardi hertsog Johann III ja Mecklenburgi hertsog Heinrich IV Werle isandkonna. Pärast Johann III surma valitses Heinrich kogu Mecklenburg-Stargardi.

Heinrichit peeti sõjakaks valitsejaks. Heinrichi valitsemisajal sõlmiti Wittstocki rahu, mis fikseeris jäävalt Mecklenburgi kagupiiri.

Abielud 

Heinrich oli kolm korda abielus:

 Jutta (suri 1427), Werle-Wareni isanda Nikolaus V tütar
 Ingeborg, Pommeri hertsogi Bogislaw VIII tütar
 Margarete (1442-1512), Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Friedrich II tütar

Järglased 

 Ulrich II
 Margarete (suri enne 1451)
 Magdalene (suri 2. aprillil 1532)
 Anna (suri 7. jaanuaril 1498)
Kotovsk

Kotovsk on linn Venemaal Tambovi oblastis. Asub 15 km Tambovist lõuna pool, Tsna paremal kaldal. 

Asula on tekkinud 1914. aastal rajatud püssirohutehase juurde. 1916. aastast oli Tambovi linnaosa, kandis nime Krasnõi Bojevik ja hiljem Oktjabrski. 1940 eraldati Tambovist, sai linnaõigused ning praeguse nime revolutsionäär Grigori Kotovski järgi.

2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 28 955.

Viited

Välislingid 

https://kotovsk.tmbreg.ru

Venemaa linnad
Tambovi oblast
Žerdevka

Žerdevka on linn Venemaal Tambovi oblastis, Žerdevka rajooni keskus. Asub 130 km Tambovist lõuna pool, Savala jõe ääres. 

Linn sai alguse Tšibizovka külana. 1954. aastal sai praeguse nime ja linnaõigused.

2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 13 964.

Viited

Välislingid 

https://zherdevka.ru/admg.html

Venemaa linnad
Tambovi oblast
Ulrich II (Mecklenburg-Stargard)

Ulrich II (arvatavati enne 1428 – 13. juuli 1471) oli valitsev Mecklenburg-Stargardi hertsog aastatel 1466–1471. Ta oli hertsog Heinrichi ja selle naise Ingeborgi noorim laps.

Elu 

Ulrich II sündis tõenäoliselt enne 1428. aastat ja valitses koos oma isa Heinrichiga. Pärast isa surma 1466. aastal valitses ta üksi.

Ta abiellus Werle vürst Wilhelmi tütre Katharinega. Abielu kavandati 1446. aastal. Selleni jõuti aga alles pärast pikka tüli kaasavara üle. Stralsundi linnapea Otto Voge vahendusel jõuti 24. veebruaril 1454 sõbraliku kokkuleppeni, Ribnitzi lepinguni. Kindel punkt vaidluses oli Katharine ema, Pommeri Sophia osaluse üle tema venna, Pommeri hertsogi Barnim VIII päranduses, kes oli surnud 1451. aastal. Mecklenburgi pool väitis selle osa Katharine pulma kaasavaraks. See puudutas Barthi, Zingsti ja Damgarteni isandkondi, mille Barnim VIII oli pantinud 20 000 floriini eest Katharinele. Abiellumise täpne aeg pole teada, kuid tõenäoliselt oli see 24. veebruari (lepingu kuupäev) ja 15. septembri vahel 1454. aastal (Katharine esimene dokumenteeritud mainimine tema naisena). Katharinet on viimati mainitud 21. juulil 1475.

Ulrich suri 1471. aastal; käisid kuulujutud, et ta mürgitati. Ta maeti Wanzka kloostrisse. Kuna tal ei olnud meessoost pärijaid, läks Stargard tagasi Heinrich IV liinile, kes valitses juba ülejäänud Mecklenburgi.

Järglased 

 Ingeborg (suri arvatavasti 8. aprillil 1509)
 Elisabeth (suri 1532)

Mecklenburgid
Sündinud 1420. aastatel
Surnud 1471
Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia

Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia on üks kaheksast Eesti Kultuurkapitali välja antavast Eesti Kultuurkapitali aastapreemiast. Eesti Kultuurkapitali kirjanduse aastapreemia määratakse aasta jooksul enim silma paistnud kirjandusvaldkonna tegelastele.

Helikunsti aastapreemia saaja kandidaadid esitab helikunsti sihtkapital ja laureaadi valib välja Eesti Kultuurkapitali nõukogu.

Helikunsti aastapreemia laureaadid 

 1995: Andres Mustonen (mitmekülgne tegevus eesti muusikaelus)
 1996: Tõnu Kaljuste ja Eesti Filharmoonia Kammerkoor (menukad kontserdid ja heliplaadi juubeliaastal)
 1997: Olari Elts (nüüdismuusika esitused ja esmatutvustused 1997. aastal)
 1998: Eri Klas (väljapaistev kontserttegevus 1998. aastal)
 1999: Peep Lassmann (väljapaistev kontserttegevus, muusikakultuuri arendamine ja panus Eesti Muusikaakadeemia uue hoone valmimisse)
 2000: Urve Lippus (raamatu "Lauldud sõna" koostamine ja muusikateaduslik tegevus)
 2001: Ester Mägi (väärikas panus eesti helikunsti)
 2002: Arvo Pärt (kõrgete muusikaliste väärtuste loomine ja eesti muusika maine tugevdamine maailmas)
 2003: Lilian Semper (mitmekülgne muusikaline tegevus)
 2004: Tõnu Kaljuste ("Eesti ballaadide" värske muusikalise teostuse ja laiahaardelise kontserttegevuse eest)
 2005: Eino Tamberg (mitme põlvkonna kompositsioonitudengite õpetamise ja väärika panuse eest Eesti helikunsti)
 2006: Eesti Riiklik Sümfooniaorkester (kandva rolli eest Eesti muusikaelus)
 2007: Jaan Rääts (väljapaistva pikaajalise loomingulise tegevuse eest)
 2008: Peep Lassmann (juhtrolli eest Eesti muusikaelu ja muusikahariduse edendamisel ning särava interpreeditegevuse eest)
 2009: projekti "Eesti helisalvestised 1939" meeskond: Urve Lippus, Kadri Steinbach, Ilvi Rauna, Anu Sõõro, Tuuli Aule, Claus Byrith, Morten Hein (eesti muusikaloo kuuldavaks tegemise eest)
 2010: Urmas Sisask (universumi armastuse vahendamise eest)
 2011: Anti Marguste (eesti rahvamuusika traditsioone ja rahvuskultuurilisi väärtusi kandva ning arendava loomingupärandi eest)
 2012: Paavo Järvi (Järvi festivali organiseerimise ja eesti muusika suurejoonelise tutvustamise eest maailmalavadel)
 2013: Paul Mägi (laiahaardelise dirigenditegevuse eest nii Eestis kui välismaal)
 2014: Ain Anger (maailmatasemel osatäitmiste ja esinemiste eest juhtivatel ooperi- ja kontserdilavadel)
 2015: Arvo Pärt (väärika panuse eest maailma muusikakultuuri)
 2016: Alo Põldmäe (väärikas panus Eesti klaveri ajaloo alalhoidmisel)
 2017: Olari Elts (Eesti heliloomingu edendaja kodu- ja välismaal)
 2018: Erkki-Sven Tüür (viljaka loomingulise tegevuse eest: IX sümfoonia "Mythos", Viiulikontsert nr. 2 ja "Solastalgia" pikoloflöödile ja sümfooniaorkestrile)
 2019: Tõnu Kõrvits (erakordselt rikkaliku ja mitmekülgse loominguaastaga helilooja, kelle (uudis)teosed, sh teos „Sina oled valgus ja hommik″, kõlasid paljudes kontserdisaalides nii Eestis kui ka mujal maailmas) 
 2020: Ain Anger (maailmalavade ooperisolist)
 2021: Tõnu Kaljuste (laiahaardelise, aastatepikkuse ja silmapaistva kunstilise tegevuse eest muusikavisionäärina)

Viited 

Eesti Kultuurkapital
Eesti muusika auhinnad
Brahmaloka

Brahmaloka (sanskriti ja paali keeles ‘brahma maailm’) on budistlikus mütoloogias kõrgemate jumalate maailmade või olude (sanskriti keeles devaloka) üldnimetus, mis jaguneb kaheks vallaks: puhaste vormide, kujude ehk kehade vallaks (paali keeles rūpaloka) ja kujudeta ehk kehatuks vallaks (arūpaloka) ning need on vastavuses teadvusseisundite ehk jhanadega. Brahmalokasse võivad jõuda inimesed sügavas mõtluses.

Brahmaloka kitsamas mõttes on budistlikus kosmoloogias kolm madalamat olekut ehk taevast kujude vallas ehk puhaste vormide olus.
 

Kujude valda kuulub 16 erinevat taevast. Theravaadas on neist kõrgeim Akaništha. Kujudeta vald koosneb 4 taevast ja seda peetakse kujude vallast kõrgemaks. 

Vadžrajaana mütoloogias peetakse Akaništhat üldse kõige kõrgemaks taevaks, mis asetseb kujudeta valla kohal ning kus asub ürgbuddha. 

Jumalaid, kes asuvad brahmalokas, nimetatakse brahmadeks või brahmaihuga jumalusteks (sanskriti keeles brahmakāyikā-devatā). Budistlikus mütoloogias  alluvad ka brahmad teo ja teovilja  ehk karma seadusele.

Viited 

Budistlik kosmoloogia
Luke Schenn

Luke Schenn (sündinud 3. septembril 1989 Saskatoonis, Saskatchewanis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Vancouver Canucks.

Aastatel 2005–2008 mängis Schenn Western Hockey League'i klubis Kelowna Rockets.

2008. aastal valis Toronto Maple Leafs ta NHL-i draftis viienda valikuna. Oma debüüthooajal NHL-is (2008–09) valiti ta uustulnukate hooaja sümboolsesse koosseisu (NHL All-Rookie Team). Maple Leafsis mängis ta aastatel 2008–2012 kokku neli hooaega. NHL-i karjääri jooksul on ta mänginud veel Philadelphia Flyersis (2012–2016), Los Angeles Kingsis (2016), Arizona Coyotesis (2016–2018), Anaheim Ducksis (2018), Vancouver Canucksis (2019, 2021–) ja Tampa Bay Lightningis (2019–2021). Aastatel 2020 ja 2021 võitis Schenn Lightningiga Stanley karika.

2008. aastal tuli ta Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Schenn Kanada jäähokikoondises hõbemedali.

Tema noorem vend Brayden Schenn mängib samuti NHL-is.

Välislingid 

 Luke Schenn NHL.com lehel
 Luke Schenn hockeydb.com lehel

Kanada jäähokimängijad
Toronto Maple Leafsi mängijad
Philadelphia Flyersi mängijad
Los Angeles Kingsi mängijad
Arizona Coyotesi mängijad
Anaheim Ducksi mängijad
Vancouver Canucksi mängijad
Tampa Bay Lightningi mängijad
Sündinud 1989
Rüütli 40

Rüütli 40 on hoone Pärnus aadressil Rüütli tänav 40.

1866. aastal klassitsistlikus stiilis ehitatud hoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Tänapäeval tegutsevad hoones mitmed ööklubid.

Ajalugu 
1834. aastal kustutati Pärnu kindluslinnade nimistust ja linnavõim asus Rootsi-aegset kindlust likvideerima. Vana muldvall kühveldati kaitsekraavi.

1963. aastal põles maha Kuninga 3 hoovis asunud Saksa Tütarlastekooli hoone. Uus koolimaja ehitati esimese hoonena tasandatud muldvalli asemele aastatel 1863–1866. Klassitsistlikus stiilis hoone ehitas Tori ehitusmeister Jaan Tammann ja järelevalvet teostas šveitslasest arhitekt Rudolf Maag.

Saksa Tütarlastekool alustas hoones tööd 11. jaanuaril 1866 ja andis seal gümnaasiumiõpet kuni 1902. aastani, mil koliti Nikolai tänavale. Sel ajal tunti hoonet nimega die weisse Töchtershule ('valge tütarlastekool').

1904–1910 tehti majale juurdeehitused Ringi ja Hommiku tänava poole.

Hiljem asusid hoones mitmesugused asutused ja kauplused, nagu näiteks raudteevalitsus, Pärnu Krediitpank, Kaitseliidu Pärnu maleva staap, A. & E. Gerbersoni kübarakauplus, õpetajate osaühisuse Liit raamatu- ja kirjatarvete kauplus.

1. juulil 1931 avati hoone ruumides Hommiku ja Rüütli tänava nurgal linnaapteek. Apteegi sisekujunduse ja mööbli projekteeris linnaarhitekt Olev Siinmaa.

Nõukogude perioodil kasutati hoonet algul elamuna, hiljem asus seal ohvitseride maja.

1994. aastal avati hoone II korrusel Pärnu esimene ööklubi Mirage.

Majas asunud Linnaapteek kolis sealt välja 2003. aastal.

Apteegi ruumides avati hiljem öölokaal A.P.T.E.K. Samuti tegutseb majas öölokaal Kassa.

Hoone fassaadi remonditi 2018. aastal. Samal aastal suleti ööklubi Mirage.

Viited

Välislingid 

 Pärnu: Valge koolimaja ehk ööklubi Mirage. – Pärnu Postimees
 Linnaapteegis varjatakse vaatamisväärset mööblit – Pärnu Postimees
 Ajalooline õiend Rüütli 40 hoone kohta

Pärnu ehitised
Pärnu maakonna kultuurimälestised