Vendid

Vendid ehk veneedid (ladina keeles Venedi, Venethi, kreeka keeles Venedai) olid lääneslaavlased, kes elasid Visla ääres ja sellest lääne pool, germaanlaste naabruses.

Nimetus vendid pärineb Põhja-Itaalias ja Loode-Gallias elanud venetitest, kes on andnud nime ka Veneetsiale. Need hõimud olid arvatavasti indoeuroopa päritolu.

1. sajandil hakati vendideks kutsuma Germaaniast idas asunud slaavi hõime. Neile endile oli see sõna tundmatu. Hiljem ei nimetatud vendideks enam kõiki slaavlasi, vaid ainult mõnesid lääneslaavi hõime (odobriidid, polaabid, ljuutitšid jt).

Läänepoolsetest vendi hõimudest elasid Elbe ääres polaabid, Ida-Holsteinis vagrid ja Mecklenburgis obodriidid. Ida pool kuni Odra jõeni elasid ljuutitšid. Üks hõimudest asus ka Rügeni saarel, kus neil oli kultuspaik Jaromarsburgis Arkona neemel. Peene jõest idas elasid pomoraanid, kes asustasid Recknitzi jõe ja Visla alamjooksu vahelist ala. Pomoraanid jagunesid hiljem omakorda kašuubideks ja 20. sajandi keskel lõplikult hääbunud slovintsideks. Ka polaabidest pärinevad mitmed hilisemad rahvad, sealhulgas tänaseni püsinud sorbid.

12. sajandil võtsid varasemad polüteistlikud vendid sakslaste ja taanlaste survel vastu ristiusu.

Hiljemalt 15.–16. sajandiks surid vendid oma põhiasualal Läänemere rannikul välja. Selle põhjuseks oli saksa aadli ja talupoegade ning hollandi käsitööliste sisseränne, aga ka kohalike aadlisuguvõsade saksastumine. Tänapäevani on püsinud vaid sorbide rahvakild Lausitzis. Ajaloolisel vendide alal asub ka Gdański linn (sks Danzig).
On arvatud, et venelaste nimetus mõnel soome-ugri rahval, näiteks eestlastel ja soomlastel, pärineb samuti vendidest, ent Latgales Võnnu piirkonnas elanud rahvast kutsuti samuti vendideks ehk võndlasteks.

Läti Henriku vendid

13. sajandi Läti Henriku kroonikas kirjeldatakse wendi-nimelist rahvast, keda eesti keeles kutsuti nende keskuse Võnnu järgi võndlasteks.

Kuna võndlaste nimetus sarnaneb foneetiliselt veneedide etnonüümiga, millega 1. aastatuhande allikates on märgitud slaavlasi, kuna Venta jõe nime puhul on võimalik slaavi etümoloogia ja kuna Kuramaalt on saadud üksikuid slaavipäraseid juhuleide, siis on arvatud, et tegemist võis olla slaavi päritolu rahvaga, kes rändas Kura- ja Liivimaale tänapäeva Kirde-Poolast. Seda hüpoteesi võiksid toetada ka Rita Grāvere (1985) odontoloogilised uuringud, mille järgi Võnnu ehk Cēsise piirkonna ja osaliselt ka Lõuna-Sakala elanike hambad erinevad oma kuju poolest märgatavalt neid ümbritsevate inimeste soomepärastest hammastest (esimestel keskeuroopa ja viimastel gratsiilne põhjatüüp). Kas nimetatud hambatüübi toojaks olid vendid-võndlased, põhja poole suundunud latgalid või keegi muu, pole selge.

Võndlastega seostatava Kuramaa Venta jõe ümbruse ja Latgale Võnnu piirkonna arheoloogiline ja dialektoloogiline uurimine on tuvastanud siiski vaid üksikuid 13. sajandisse või varasemasse aega paigutuvaid slaavipäraseid esemeid. On leitud hoopis, et sealsed asukad olid materiaalse kultuuri poolest Kuramaa läänemeresoome rahvastikuga (ehk hilisemate Kuramaa liivlastega) sarnased või neist isegi eristamatud. Ka nende paikade keeles nähakse liivi, mitte slaavi keelte mõju. Seetõttu pole võndlaste slaavi päritolu hüpotees laiemat toetust leidnud ja võndlasi peetakse tavaliselt Kuramaa läänemeresoomlasteks või täpsemalt Kuramaa liivlasteks.

Viited

Läti esiajalugu‎
Rahvad
Slaavlased
Lääneslaavlased