Lamantiin

Lamantiinid (perekond Trichechidae, liik Trichechus) on suured, vees elavad, peamiselt taimetoidulised mereimetajad, keda kutsutakse ka merilehmadeks. Lamantiine on kolm elavat liiki: Amazonase lamantiin (Trichechus inunguis), Lääne-India lamantiin (Trichechus manatus) ja Lääne-Aafrika lamantiin (Trichechus senegalensis). 

Nad kasvavad kuni 4 meetri pikkuseks ja kaaluvad kuni 590 kg. Lamantiinidel on aerukujulised lestad. 

Nime etümoloogia on ebaselge, on leitud seoseid ladina keelest manus ( käsi) ja sõna manati, mis kariibi mere piirkonnas tähendas ”rind”. Lamantiini teine nimi merilehm tuleneb sarnasusest lehmaga, kes on samuti aeglane herbivoor ja rahulik. Nad söövad troopilistes vetes veetaimi.

Kirjeldus 
Lamantiinid kaaluvad 400-550 kg ja on keskmiselt 2,8-3.0 meetrit pikad, harva võivad kasvada ka 4,6 meetri pikkuseks ja 1775 kg raskuseks. Emased isendid on tavaliselt suuremad, kui isased. Sündinud lamantiini pojad kaaluvad keskmiselt umbes 30 kg.

Lamantiinil on suur, paindlik ja tundlik ülahuul, mida ta kasutab toidu korjamiskes ja söömiseks ning suhtlemiseks. Lamantiinide silmad on väikesed ja laia vahega. Täiskasvanutel pole lõikehambaid ega silmahambaid on ainult hulk põskhambaid. Neid hambaid kasvab kogu elu jooksul juurde, suu tagaosas kasvavad uued hambad, kui vanad vajuvad suus ette poole välja. Mõlemal lõualuul pole kunagi rohkem kui kuus hammast. Lamantiini saba on aerukujuline just nagu vaaladel. Emasel lamantiinil on kaks nibu, üks kummagi uime all.

Lamantiinil on teiste imetajatega võrreldes ebatavaline see, et neil on ainult kuus kaelalüli, mis võib olla tingitud homootiliste geenide mutatsioonist. Kõigil teistel imetajatel on seitse kaelalüli, välja arvatud kahe- ja kolmevarbalistel. Nagu hobusel on lamntiinil pikk peensool, mis seedib palju taimestiku. Tavaliselt on tema soolsestik umbes 45 meetrit pikk, mis on ebatavaline lamntiini suuruse looma kohta.

Leviala ja elupaik 
Lamantiinid elavad Mehhiko lahe madalatel ja soistel rannikualadel ning jõgede suudmetes, Amazonase vesikonnas ja Lääne-Aafrikas. Lääne-India lamantiinid eelistavad sooja temperatuuri ja kogunevad madalasse vette. Nad rändavad mööda jõgesid järvedesse, nad ei talu alla 15 °C temperatuuri.

Elu vee all 
Vaatamata oma massile on nad graatsilised ujujad. Tänu tugevale sabale liiguvad lamantiinid tavaliselt 8 km tunnis, kuid suudavad lühiajaliselt ka kuni 25 km tunnis liikuda. Lamantiine nähakse tavaliselt üksinda, paarikaupa või väikestes rühmades, kus on kuni kuus isendit. Veepinna kohal on sageli ainult näha looma nina ja ninasõõrmed. Lamantiinid ei lahku kunagi veest, kuid nagu kõik mereimetajad, peavad ka nemad pinnalt õhku hingama. Puhkav lamantiin võib jääda vee alla kuni 15 minutiks, kuid ujumise ajal peab ta pinnale tõusma iga kolme või nelja minuti järel.

Järglased 
Lamantiinid sünnivad vee all. Emad peavad mõnikord oma vasikad pinnale aitama, et nad saaksid enda esimesed hingetõmbed teha, tavaliselt saavad imikud iseseisvalt ujuda juba tund peale sündi. Lamantiinivasikad joovad oma ema piima, kuid täiskasvanuna söövad nad veetaimi. Nad söövad veetaimi, umbrohtu ja vetikaid. Lamantiin suudab kümnendiku oma massist ära süüa vaid 24 tunniga.

Viited 
Meriveiselised