joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karoliniškėse vald

Karoliniškėse vald (leedu keeles Karoliniškių seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse läänepoolses osas. Kogu valla territoorium on ühtlasi Vilniuse Karoliniškėse linnaosa. Valla pindala on 4 km². Aastal 2011 oli seal 27 270 elanikku. 

Vallamaja asub aadressil Loretos Asanavičiūtės g. 20, vallavanemaks on Tomas Lilas.

Karoliniškės 

Karoliniškės (poola keeles Karolinka) on Vilniuse linnaosa. See piirneb lõunas Lazdynaiga, läänes Gudeliaiga, idas Žvėrynasega, põhjas aga Viršuliškėsega.

Haridust annavad kaks progümnaasiumit, kaks leedukeelset gümnaasiumit, poola- ja venekeelne gümnaasium ning valgevene keelne keskkool. Linnaosas on raamatukogu.

Kohaliku pärimuse kohaselt asunud seal kunagi Karolinastele kuulunud mõis. Reaalselt asus seal Karolina kõrts, mille juurde XIX sajandi alguse kujunes kolmest elamust külake. Sajandi teisel poolel rajati sinna telliselööv. Lisaks asusid linnaosa aladel veel Šaltūnai, Raišiai, Raišeliai ja Gudeliai külade maad. Algselt kavandatigi linnaosa nimeks Šaltūnai.

Küla kohale asuti rajama Vilniuse linnaosa aastal 1971. Aastal 1981 valmis Vilniuse teletorn. Aastal 1986 hakati Karoliniškėse ja Lazdynai vahele rajama Muinasjutuparki. 

Aastal 1991 kujunes piirkond Vilniuse veresauna toimumispaigaks. Kaheksa linnaosa tänavat kannavad selles sündmuses hukkunud isikute nime.

Karoliniškėse lääneosa jääb Karoliniškėse maastikukaitsealale. Seal asub Nerise kaldal Leedu kõrguselt teine paljand – Plikakalnise paljand kõrgusega 58 meetrit.

Viited 

 
Vilnius
Leedu vallad
Viršuliškėse vald

Viršuliškėse vald (leedu keeles Viršuliškių seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse läänepoolses osas. Vald moodustab ühtlasi Vilniuse Viršuliškėse linnaosa. Valla pindala on 2,5 km². 2011. aastal oli seal 14 733 elanikku.  

Vallamaja asub aadressil Viršuliškių g. 53, vallavanemaks on Vladimiras Bieliauskas.

Viršuliškės 

Viršuliškės (poola keeles Vierszuliszki) on Vilniuse linnaosa. See piirneb lõunas Karoliniškėsega, läänes Pilaitėga, idas Šeškinega, loodes aga Justiniškėsega.

Haridust annavad poolakeelne progümnaasium, leedukeelne kool ja venekeelne keskkool. Linnaosas asub ka Rahvusvaheline õigus- ja majandusteaduste kõrgkool.

Viršuliškėse küla kohta on esimesed teated XVI sajandist. Suurem osa sellest liideti Vilniusega 1966. aastal. 1977. aastal hakati sinna rajama korterelamute piirkonda. Projekti autoriid olid Birutė Kasperavičienė ja J. Zinkevičius. 1996. aastal valmis sealne katoliku kirik. Kiriku juures on tulpkabel, millega mälestatakse Nõukogude võimu ohvreid. 

Linnaosas on kolm kalmistut. Seal asub Viršuliškėse küla kalmistu, lisaks jäävad sinna Sudervė kalmistu ja selle juutide matmispaigana kasutatav osa, kus mitmed hauad on muinsuskaitse all. Viršuliškėse kaguosa jääb Karoliniškėse maastikukaitsealale.

Elanikkond

Viited 

 
Vilnius
Leedu vallad
Veselí nad Lužnicí

Veselí nad Lužnicí (saksa keeles Wesseli an der Lainsitz, varem Frohenbruck an der Lainsitz) on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Tábori ringkonnas. Veselí nad Lužnicí asub Táborist umbes 25 km lõunas ja České Budějovicest ligikaudu 29 km kirdes.

Veselí nad Lužnicí asub merepinnast 407 meetri kõrgusel.

Veselí nad Lužnicít on esmamainitud 1259. aastal. Raudteeühenduse sai Veselí nad Lužnicí 1871. aastal ja kujunes seejärel oluliseks raudteesõlmeks. Linnaõigused sai Veselí nad Lužnicí 1908. aastal.

Veselí nad Lužnicís on sündinud endine Tšehhoslovakkia riigitegelane Lubomír Štrougal (1924), kes oli aastatel 1959–1961 Tšehhoslovakkia põllumajandusminister, 1961–1965 Tšehhoslovakkia siseminister ja 1970–1988 Tšehhoslovakkia valitsuse esimees (sisuliselt peaminister).

Viited 

Tšehhi linnad
Lõuna-Tšehhi maakond
Šeškinė vald

Šeškinė vald (leedu keeles Šeškinės seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse keskosas. Kogu valla territoorium on ühtlasi Vilniuse Šeškinė linnaosa. Valla pindala on 4,4 km². Aastal 2011 oli seal 29 548 elanikku. 

Vallamaja asub aadressil Šeškinės g. 30, vallavanemaks on Svajūnas Poškus.

Šeškinė 

Šeškinė (poola keeles Szeszkinie) on Vilniuse linnaosa. See piirneb lõunas Saltoniškėsega, edelas Viršuliškėsega, läänes Justiniškėsega, loodes Pašilaičiaiga, idas Šnipiškėse ja Baltupiaiga, põhjas aga Fabijoniškėsega.

Šeškinės asub Akropolise nime kandev kaubanduskeskus. Haridust annavad algkool, põhikool, venekeelne keskkool, progümnaasium ja kolm gümnaasiumi. Linnaosas on polikliinik ja raamatukogu (teine raamatukogu suleti aastal 2013). Seal asub aastal 1962 rajatud Saltoniškėse kalmistu.

Šeškinė ehk Šeškiniai nimelist paika on mainitud aastail 1390 ja 1545. See kuulus XVI sajandist kuni XIX sajandini Radziwillidele. Aastal 1865 elas külas kaksteist juuti. Aastal 1904 oli sealses külas 55 elanikku, aastal 1931 oli külas aga 169 elanikku. Teise maailmasõja järel moodustati seal kolhoos.

Küla liideti Vilniusega aastal 1955. Aastal 1977 asuti sinna rajama korterelamuid. Šeškinė idaossa ulatub parkmetsaga kaetud Šeškinė oos. Seal asub ka Šeškinė nõlvade geomorfoloogiline kaitseala. Linnaosa edelaosa jääb Karoliniškėse maastikukaitsealale.

Muinsuskaitse all on sealne kaubandus-teeninduskeskus, Balti keti tähis, Poola sõjaväe Vilniuse garnisoni Šnipiškėse laskemoonalaod ja mitmed Saltoniškėse kalmistu hauad.

Viited 

 
Vilnius
Leedu vallad
Lazdynai vald

Lazdynai vald (leedu keeles Lazdynų seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse läänepoolses osas, kuhu kuuluvad Lazdynai, Lazdynėliai, Miškiniai ja Bukčiai linnaosad. Valla pindala on 10 km². Aastal 2011 oli seal 31 097 elanikku.  

Vallamaja asub aadressil Erfurto g. 29, vallavanemaks on Vytautas Kirsnys. Aastail 1992–2011 oli vallavanemaks Algis Strelčiūnas, aastail 2011–2015 aga Daiva Mikulskienė.

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Žvėrynase vald

Žvėrynase vald (leedu keeles Žvėryno seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse keskosas, kuhu kuuluvad Saltoniškėse ja Žvėrynase linnaosad. Valla pindala on 2,7 km². Aastal 2011 oli seal 11 079 elanikku. 

Vallamaja asub aadressil  Sėlių g. 39, vallavanemaks on Saulė Kazlauskienė.

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Vilkpėdė vald

Vilkpėdė vald (leedu keeles Vilkpėdės seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse läänepoolses osas, kuhu kuuluvad Žemieji Paneriai, Riovonysi, Vingise, Jankiškėse ja Vilkpėdė linnaosad. Valla pindala on 10 km². Aastal 2011 oli seal 21 346 elanikku.  

Vallamaja asub aadressil  Savanorių pr. 49, vallavanemaks on Raimundas Rimašius.

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Paneriai vald

Paneriai vald (leedu keeles Panerių seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse edelapoolses osas, kuhu kuuluvad linnaosadest Aukštieji Paneriai, Trakų Vokė, Daniliškės, Vaidotai, Pagiriai, Užukampis, Degeniai, Kazbėjai, Kulokiškės, Naujakiemis, Gariūnai, Metropolis, Jočionys, Mačiuliškės, Gureliai, Vaidegiai, Bališkės, Mūrinė Vokė, Guobos, Dobrovolė ja Liudvinavas. Valla pindala on 85  km². Aastal 2011 oli seal 7 740 elanikku.  

Vallamaja asub aadressil Žalioji a. 3, vallavanemaks on Božena Macinkevič.

Paneriai vald asub maadel, mille Jogaila aastal 1390 Vilniuse kapiitlile annetas. XVI  sajandil oli see hõredalt asustatud piirkond kanoonikute ja Vilniuse katedraali prelaatide valduses.

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Naujamiestise vald (Vilnius)

Naujamiestise vald (leedu keeles Naujamiesčio seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse keskosas, kuhu kuuluvad Lukiškėse ja Naujamiestise linnaosad. Valla pindala on 4,8 km². Aastal 2011 oli seal 23 232 elanikku, aastal 2020 aga 32 289 elanikku.  

Vallamaja asub aadressil Odminių g. 3, vallavanemaks on Mantas Mikšta.

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Naujininkai vald

Naujininkai vald (leedu keeles Naujininkų seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse lõunapoolses osas, kuhu kuuluvad linnaosadest Daškūnai, Klebniškės, Barkiškės, Baraškos, Mickūnai, Kelmija, Ąžuolijai, Burbiškės, Dilgynė, Kuzmiškės, Kirtimai, Naujininkai, Pakupečiai, Pupinė, Raisteliai, Salininkai ja Užusienis. Valla pindala on 41 km². Aastal 2011 oli seal 31 171 elanikku.  

Vallamaja asub aadressil Dariaus ir Girėno g. 11, vallavanemaks on Raimondas Lingys.

Valda jääb Vilniuse lennujaam.

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Mihkel Kallaste

Mihkel Kallaste (sündinud 18. märtsil 1992 Kehtnas) on eesti näitleja.

Ta õppis aastatel 1999–2001 Kehtna Põhikoolis, aastatel 2001–2008 Kohila Gümnaasiumis ja aastatel 2008–2011 Noarootsi Gümnaasiumis.

Ta lõpetas 2015. aastal Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia teatrikunsti X lennu näitleja erialal.

Ta asutas koos kursusekaaslastega 2014. aastal teatri Must Kast.

Välislingid 

 Mihkel Kallaste Eesti Lavastuste Andmebaas
 Mihkel Kallaste andmebaasis IMDb (inglise keeles)

Eesti näitlejad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1992
Elmayonesa

Elmayonesa, kodanikunimega Nicolas Hugo Behler Calzetta, oli Argentina päritolu Eesti laulja.

Laulja oli tegev aastatel 2010–2012.

Elmayonesa on osalenud 2011. aastal Eesti Laulu võistlusel.

Looming
"Liigutage peput" – 2010
"Eesti suvehitt" – 2010
"Kes ei tantsi on politsei" – 2011
"Eesti kuninganna" – 2011
"Kui ma oleksin president" – 2012

Argentina lauljad
Eesti lauljad
Sünniaeg puudub
Pašilaičiai vald

Pašilaičiai vald (leedu keeles Pašilaičių seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse loodepoolses osas, kuhu kuuluvad Pavilionysi, Gineitiškėse, Tarandė ja Pašilaičiai linnaosad. Valla pindala on 8 km². Aastal 2011 oli seal 33 056 elanikku.  

Vallamaja asub aadressil Žemynos g. 1, vallavanemaks on Ramunė Poliakovienė.

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Fabijoniškėse vald

Fabijoniškėse vald (leedu keeles Fabijoniškių seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse loodepoolses osas. Suurema osa valla territooriumist võtab enda alla Fabijoniškėse linnaosa, sinna jäävad ka Pavilionysi ja Bajorai linnaosad. Valla pindala on 4 km². Aastal 2011 oli seal 39 759 elanikku.  

Vallamaja asub aadressil S. Stanevičiaus g. 24, vallavanemaks on Jonas Novikevičius.

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Šnipiškėse vald

Šnipiškėse vald (leedu keeles Šnipiškių seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse keskosas. Valla pindala on 3 km². Aastal 2011 oli seal 15 342 elanikku.  

Valla territoorium moodustab ühtlasi Vilniuse Šnipiškėse linnaosa ning sinna linnaossa kuuluvad Skansenase ja Piromontase asumid. 

Vallamaja asub aadressil  Konstitucijos pr. 3. Vallavanemaks on Taurintas Rudys.

Šnipiškėse linnaosa 
Šnipiškės (poola keeles Śnipiszki) on Vilniuse linnaosa. See piirneb põhjas Baltupiaiga, idas Žirmūnaiga, läänes Saltoniškėsega, loodes Šeškinėga, edelas üle Nerise Lukiškėsega, lõunas aga Vilniuse vanalinnaga. Linnaossa jäävad Skansenase ja Piromontase asumid.

Linnaosa nimi tuleneb Vilniuse kaupmehe Povilas Šnipka nimest, kellele Vytautas Nerise jõe ääres suure maavalduse eraldas. 

Šnipiškėses asuvad aastal 1709 valminud katoliku kirik, rahvusgalerii, ülikooli haigla, seal asuv ka Vilniuse linna omavalitsuse hoone. 

Linnaossa ulatub Šeškinė nõlvade geomorfoloogiline kaitseala.

Šnipiškėse lõunaosa on muinsuskaitse all olev piirkond. Muinsuskaitse all on veel Poola sõjaväe Vilniuse garnisoni Šnipiškėse laskemoonalaod, üles Nerise viiv sild, skulptuur Sutartinė, Šiluminė elektrijaama hoone, jesuiitide kloostri hoonetekompleks koos sealse Peaingel Rafaeli kirikuga, Peaingel Rafaeli kiriku kalmistu, Hilarijus Raduškevičiuse loss ja kolm vana elumaja.

Ajalugu 
Šnipiškėse nimelist paika on mainitud esmakordselt XVI sajandil. Aastal 1436 lasi Zygmunt I üle Nerise rajada kivist sammastele toetuva ja kivist väravahoonega puitsilla. Toona kujunes Šnipiškės ka Vilniuse eeslinnaks.

XVI sajandi teisel poolel kuulus sealne maa Mikalojus Astikasele, sajandi lõpus omandas selle Eustachy Wołłowicz. Hiljem kuulus see Vilniuse piiskopile Valerijonas Protasevičiusele, Ogińskitele ja Sapiehadele. Aastal 16697 annetas Jan Kazimierz Sapieha sealse maa jesuiitidele.

XIX sajandi lõpus rajati sealsed elamupiirkonnad Skansenas ja Piromontas. Aastal 1905 oli Šnipiškėse eeslinnas 302 elanikku.

Pilte

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Kyjov

Kyjov (saksa keeles Gaya, varem ka Geyen) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Hodoníni ringkonnas. Kyjov asub Slovakkia piirist natuke rohkem kui 15 km kaugusel, Hodonínist ligi 18 km põhjas ja Brnost umbes 44 km kagus.

Kyjovit on esmamainitud 1126. aastal. Kuni 1539. aastani kuulus Kyjov Olomouci lähedal asuvale Hradisko kloostrile. Aleviks on Kyjovit esmakordselt nimetatud 1201. aastal. Linnaõigused sai Kyjov 1515. aastal, kuningalinnaks sai 1548. aastal.

Viited 

Tšehhi linnad
Lõuna-Morava maakond
Sachsenburg

Sachsenburg on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.

Omavalitsusala on piki Drava jõe orgu, kus see siseneb Lurnfeldi tasandikule Kõrg-Tauerni mäestiku Kreuzecki rühma (põhjas) ja Gailtali Alpide (lõunas) vahel. Omavalitsuse osad on Sachsenburg ja Obergottesfeld.

Ajalugu 

Nime päritolu on ebamäärane: sidet kaugelasuva keskaegse Saksimaa hertsogiriigiga pole kunagi tõestatud; kuid tõenäoliselt 16. sajandil väljaantud vapil on näha Saxe, omamoodi pann, mida kasutati varem Kõrg-Tauerni mäestikus kullaotsimiseks. Drava oru strateegiliselt olulist kitsaskohta (Sachsenburger Klause) valvati tõenäoliselt juba Rooma ajal, kui ala oli osa Noricumi provintsist.

Kahte jõeäärset läbipääsu blokeerivat kindlust on esmakordselt mainitud 1213. aasta dokumendis. Sachsenburgi on 1292. aastal dokumenteeritud Salzburgi peapiiskoppide halduskohana, kes omasid Kärnteni hertsogkonnas suuri valdusi. Salzburgi kantsina oli see okkaks tagumikus nii Kärnteni hertsogitele kui ka Görzi krahvidele Lienzis, seetõttu sageli nende vägede rünnaku all. 1252. aastal piiras Görzi krahv Meinhard III koos oma äia Tirooli krahvi Albert IV-ga kantsi, kuid tulutult. Salzburgi peapiiskopid andsid asulale 1326. aastal turuõiguse ning rajasid ka kaitsevallid ja linnamüürid.

Alles 1803. aastal mediatiseeriti Salzburgi valdused lõpuks. Kindlustused lammutati 1813. aastal, kui Ülem-Kärnten moodustas Prantsusmaa poolt okupeeritud Illüüria provintside põhjapoolse osa. 1848. aasta revolutsioonide ajal kuulutasid mitmed kodanikud 20. märtsil välja iseseisva "Sachsenburgi vabariigi", kuid Austria sõjavägi surus nad kohe maha. Sachsenburgi omavalitsus loodi 1850. aastal, see ühendati koos Möllbrücke ja Pusarnitziga Lurnfeldi turulinnaks, kuid saavutas 1992. aastal iseseisvuse.

Sõpruslinnad 

 Spilimbergo, Itaalia 
 Sachsenburg, Frankenberg (Saksimaa), Saksamaa

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Verkiai vald

Verkiai vald (leedu keeles Verkių seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse põhjapoolses osas, kuhu kuuluvad linnaosadest Šilinė, Babiniai, Balsiai, Baltupiai, Bireliai, Didieji Gulbinai, Bajorai, Dvarykščiai, Gulbinėliai, Jeruzalė, Kalvarijos, Krakiškės, Krempliai, Kryžiokai, Mažieji Gulbinai, Naujaneriai, Naujieji Verkiai, Ožkiniai, Pagubė, Prašiškės, Sakališkės, Santariškės, Skersinė, Staviškės, Trinapolis, Turniškės, Ustronė, Verkiai, Verkių Riešė ja Visoriai. Valla pindala on 56 km². Aastal 2011 oli seal 42 179 elanikku.  

Vallamaja asub aadressil Kalvarijų g. 156, vallavanemaks on Rasius Virbalas.

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Žirmūnai vald

Žirmūnai vald (leedu keeles Žirmūnų seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse põhjaosas. Valla pindala on 8,5 km².

Kogu valla territoorium on ühtlasi Vilniuse Žirmūnai linnaosa. Linnaosas on Tuskulėnai ja Šiaurės miestelise asumid.

Aastal 2011 oli seal 44 079 elanikku. Tegemist on kõige rahvarohkema Vilniuse koosseisu kuuluva vallaga.

Vallamaja asub aadressil Žirmūnų g. 143. Vallavanemaks on Ona Suncovienė.

Žirmūnai linnaosa 
Žirmūnai (poola keeles Żyrmuny) on Vilniuse linnaosa. See piirneb loodes Trinapolisega, läänes Šnipiškėse ja Baltupiaiga, lõunas üle Nerise Vilniuse vanalinnaga, põhjas samamoodi Valakampiaiga, idas aga asub jõe teisel kaldal Antakalnis. Linnaossa jäävad Tuskulėnai ja Šiaurės miestelise asumid.

Žirmūnai põhjapoolsem osa jääb Verkiai regionaalparki. Osaliselt asub see ka Kalvarijose ajaloolisel kaitsealal.

Linnaosa nimi tuleneb Žirmūnai tänava nimest, mida on kaartidel kujutatud juba XVI sajandil ja XVII sajandil. Kohalikud poolakad kutsusid aga piirkonda Łosiówkaks. See nimi tulenes tsaariarmee kindrali Aleksandr Lossevi nimest. 

Žirmūnai lõunaosa on muinsuskaitse all olev piirkond, põhjaosa ulatub Kalvarijose kompleksi aladele. Muinsuskaitse all on veel Žirmūnai sild, Šnipiškėse juudi kalmistu asupaik, Vilniuse kontserdi- ja spordihoone, VRM-i kultuuri- ja spordihoone, endine kino Tėvynė hoone, Tuskulėnai mõisa hoonetekompleks ja maja aadressil Šeimyniškių g. 30.

Ajalugu 
Žirmūnai aladel asus varem neli küla - Leoniškės, Kazliškės, Šeimyniškės ja Pašeimyniškės. Leoniškės, Kazliškės ja Pašeimyniškės kadusid kaardilt XVIII sajandil, Šeimyniškės eksisteeris aga XIX sajandi lõpuaastateni. Šeimyniškėses asus XVIII sajandini Derevnictva või Horodnictva riigimõis, mille asutas tõenäoliselt Zygmunt II August. Mõis oli sisuliselt Vilniuse linnuse ülalpidajaks. Mõisa talupoegade kohta kasutati nimetust šeimyniški, millest tulenes siis ka küla nimi. XVII sajandil läks mõis eraomandisse, kuuludes Pacidele, Wołłowiczidele, Rudaminadele ja Tiesenhausenitele.

XX sajandi keskpaigani olid sealsed alad Vilniuse hõredalt asustatud äärelinnaks. Seal elasid töölised, hooned olid lihtsad puithooned. Aastal 1962 kavandati sinna paneelelamute piirkond. Ehitustööd algasid aastal 1965.

Pilte

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Antakalnise vald

Antakalnise vald (leedu keeles Antakalnio seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse põhjapoolses osas, kuhu kuuluvad linnaosadest Lyglaukiai, Aukštagiris, Gvazdikai, Aukštieji Karačiūnai, Antakalnis, Antaviliai, Baniškės, Didieji Pupojai, Dvarčionys, Galgiai, Kalnai, Kairėnai, Liepynė, Mažieji Pupojai, Meiriškės, Mileišiškės, Pečiukai, Pylimėliai, Sapieginė, Saulėtekis, Smėlynė, Šilas, Šilėnai, Turniškės, Vaguva, Valakampiai, Veržuva, Aukštoji Veržuva, Žemoji Veržuva, Vinciūniškės, Vismalai, Vismaliukai, Vyriai ja Žemieji Karačiūnai. Valla pindala on 77 km². Aastal 2011 oli seal 38 940 elanikku.  

Tegemist on pindalalt suurima Vilniuse vallaga.

Vallamaja asub aadressil Antakalnio g. 17. Vallavanemaks on Mantas Ilgūnas.

Aastail 1994–1997 oli vallavanemaks Gintautas Jakimavičius, aastail 2000–2008 ja 2009–2019 Algimantas Vaitkus. Aastail 2008–2009 ja aastast 2019 aastani 2021 aga Taurintas Rudys.

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Naujoji Vilnia vald

Naujoji Vilnia vald (leedu keeles Naujosios Vilnios seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse idapoolses osas, kuhu kuuluvad linnaosadest Didieji Karklėnai, Juodasis Kelias, Kalnėnai, Aukštasis Pavilnys, Guriai, Kučkuriškės, Leoniškės, Naujoji Vilnia, Nemėžis, Pūčkoriai, Rokantiškės, Strielčiukai, Žemasis Pavilnys ja Tuputiškės. Valla pindala on 39 km². Aastal 2011 oli seal 31 933 elanikku.  

Vallamaja asub aadressil Gerovės g. 1, vallavanemaks on Jurijus Gridiuško. Aastail 1997-2000 oli vallavanemaks Algimantas Vaitkus.

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Rasose vald

Rasose vald (leedu keeles Rasų seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse idapoolses osas, kuhu kuuluvad linnaosadest Liepkalnis, Kuprioniškės, Ąžuolijai, Rudaminos Kelias, Lydos Kelias, Basiukai, Katiliškės, Rasos, Lyglaukiai, Belmontas, Ribiškės ja Markučiai. Valla pindala on 13 km². Aastal 2011 oli seal 10 597 elanikku.  

Vallamaja asub aadressil Žemaitijos g. 9, vallavanemaks on Lina Rimkevičienė.

Suure osa vallast võtavad enda alla metsad.

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Senamiestise vald

Senamiestise vald (leedu keeles Senamiesčio seniūnija) on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse keskosas, kuhu kuuluvad linnaosadest  Rasų kolonija, Užupis, Paupys ja Vilniuse vanalinn. Valla pindala on 4,5 km². Aastal 2011 oli seal 19 447 elanikku.  

Vallamaja asub aadressil Odminių g. 3, vallavanemaks on Irena Paukštytė. Aastail 1994-1997 oli vallavanemaks Eduardas Šablinskas, hiljem aga Romasis Petrauskas.

Viited 

Vilnius
Leedu vallad
Emir Olin

Emir Olin (sündinud 16. jaanuaril 2005 Istanbulis) on Türgi laulja.

The Voice Kids ukrainakeelse versiooni üks finalistidest.Ja Juunioride Eurovisioon sai Ukraina rahvuslikus valikus 2. koha. Ta osales Juunioride Eurovisiooni avamisel Poolas 2020. aastal.

Viited 

Türgi lauljad
Sündinud 2005
Akaniṣṭa

Akaniṣṭa või Akaništha (sanskriti keeles; paali keeles akanittha; tiibeti keeles ‘og min; hiina keeles ⾊究竟天 sejiujing tian; jaapani keeles shikikuyō ten) on budistlikus kosmoloogias üks brahmaloka taevastest, kujude valla ehk puhaste vormide kõrgeim tase, Puhas maa (paali keeles suddhāvāsa, sanskriti keeles sukhāvatī), mis vastab neljandale kehalisele jhānale.

Puhtal maal on viis mittenaasjate (anāgāmī) olekut ja Akaniṣṭa on neist kõige kõrgem. 

Tipiṭaka’s räägitakse Šākjamuni viibimisest Akaniṣṭas sügavas keskendumisseisundis. 

Jumal Śakra loodab järgmises elus sündida Akaniṣṭas. 

Vadžrajaana mütoloogias peetakse Akaniṣṭat kohati kõrgeimaks taevaks, mis asub kujudeta valla kohal ja on ürgbuddha asupaik. Mõne vadžrajaana allika järgi viibis ka Šākjamuni enne sellesse maailma tulekut Akaniṣṭas, mitte Tušitas, nagu budismi mütoloogias üldiselt väidetakse.

Vaata ka 

 Budistlik kosmoloogia
 Puhas maa

Viited 

Budistlik kosmoloogia
Vadžrajaana
Monetaarne nominalism

Mõiste monetaarne nominalism märgib põhimõtet, et mingis valuutas fikseeritud rahasumma jääb rahandusdokumentides fikseerituks, sõltumata selle ostujõu muutustest, mis on tingitud inflatsioonist või vahetuskursside muutustest. Sellega tagatakse raamatupidamisliku arvestuse stabiilsus ja usaldatavus. See põhimõte sunnib võlausaldajat kandma inflatsioonist ja võlgnikku deflatsioonist tulenevat riski. 

Nominalismi teoreetiliseks lähtealuseks on raha väärtusmõõdu funktsioon, s.t ta on abstraktne arvestusühik, nimetus (lad. Nomen). Monetaarse nominalismi põhimõte on fikseeritud valitseva õiguskorraga nii Angloameerika Üldises Õiguses (Common Law) kui ka Mandri-Euroopa õiguskorras.

Ajalugu 
Nominalismi algeid võib leida juba vana-aja Rooma juristide töödest, kes väitsid, et raha ei ole midagi muud kui tinglik märk. Rooma Impeeriumi aegses õiguses valitses dogma, et raha väärtuse määrab imperaator. Sellega püüti õigustada müntides väärismetalli sisalduse vähendamist ja nende levitamist kõrgema väärtusega maksevahendina. Seda praktikat jätkasid ka paljud keskaja isevalitsejad.

George Berkeley (1684-1753), Inglise filosoof esitas väite, et raha on riigi poolt kindlaksmääratud meedium, mille kaudu määratakse kaupade suhtelisi väärtusi üksteise suhtes. Rahal endal pole mingit väärtust ning on täiesti ükskõik, millest see on tehtud, kuid tema vahendusel arvestatakse rikkust ja seda ülekandvaid tehinguid. 

James Steuart (1712-1780), Šoti jakobiit ja vabamõtleja sõnastas esimesena arusaama, et raha kui ringlusvahendi funktsiooni täitmiseks peab ringluses oleva sularaha hulk olema võrdne turul pakutavate toodete hindade summaga.

George Friedrich Knapp (1842-1926), Saksa jurist sõnastas riikliku rahateooria, väitega et raha on õiguse produkt (maksevahend) ning riigi poolt kehtestatud seadused juhivad majanduse arengut. Tema õpetuse kohaselt on ühiskond sootsium, mille majandustegevust juhitakse võla- ja maksekohustuste kaudu. Kuna nii rahaühik kui ka selle kasutus kujundatakse riigi tahteakti kaudu, siis hakati tema õpetust nimetama chartalismiks (charta: ürik, täht, märk) ning sellest arenes välja uus koolkond. Oma väite tõestamiseks tõi ta järgmise näite: Te lähete teatrisse ja annate riidehoidu oma üleriided. Vastu saate riidehoiunumbri – žetooni, mis nüüd esindab teie vara, kuid ei ole sellega midagi ühist. Niisamamoodi võib ka nominaalne raha esindada kulda vms varalist väärtust. 

John Maynard Keynes (1883-1946), Briti majandusteadlane leidis, et nominaalne paberraha sobib esmajoones nõrgematele väikeriikidele, kellel endal pole kullavarusid või on need väga väiksesed.

Viited
Kalle Ilves

Kalle Ilves (26. oktoober 1940 Tartu) on endine eesti korvpallur.

Kalle Ilves lõpetas 1959. aastal Tartu 5. Keskkooli (praegune Tartu Tamme Gümnaasium). Koolipäevil harrastas ujumist, korvpalliga alustas EPA Spordiklubi juures Harri Russaku juhendamisel 1958. Tema pikkus on 198 cm ning peamine treener oli Ilmar Kullam. 

Ilves on tulnud  aastatel 1960–1975 EPA ja TRÜ meeskondade koosseisus viiel korral Eesti meistrivõistlustel Eesti meistriks, võitnud kaks hõbe- ja kolm pronksmedalit ning võitnud kaks korda Eesti karika. NSV Liidu rahvaste spartakiaadil 1967. aastal sai Kalle Ilves Eesti meeskonnaga hõbemedali ja 1971. aastal pronksmedali. NSV Liidu meistrivõistlustel osales ta Kalevi esindusmeeskonna koosseisus, kellega võitis mitmeid 4., 5. ja 6. kohti. Lisaks tuli ta kolmel korral Baltimaade karikavõitjaks (1971–1973) ja korra NSV Liidu ametiühingute meistriks (1969). Ilves kuulus 14 aastat (1961–1975) Eesti koondisse ja Kalevi meeskonda. Okupatsioonivägede sõjaväeteenistuses olles tuli Ilves 1964–1966 Läti NSV meistriks Riia Armeespordiklubi eest mängides. Meistersportlase nimetuse sai ta 1968. aastal.

Hiljem on Kalle Ilves töötanud Eesti Televisiooni Tartu saatekeskuses ning Tartu Meditsiinitehnikas.

Viited

Välislingid 
 Kalle Ilves, portree Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum
 Kalle Ilves – Basket.ee

Eesti korvpallurid
Sündinud 1940
Metallism

Metallism on mõiste, mis märgib kontseptsiooni, mille järgi mündi väärtus tuleneb selle metalli ostujõust ja paberraha ostujõud selle tagatiseks oleva väärismetalli ostujõust. Metallistlik rahateooria kasvas välja merkantilismist, mis väärtustas rikkuse kontsentreerimist ning tunnustas rahana vaid seda, mis oli valmistatud väärismetallist. Metallistid tunnustavad raha kaubavahetuse väärtusmõõdu ja kapitali akumulatsiooni vahendina.  

Metallismi idee rakendamist edendas Prantsusmaal Jean-Baptiste Colbert (1619–1683), Inglismaal Oliver Cromwell (1599–1658), Venemaal Peeter I (1672–1725), Preisimaal Joseph II (1741–1790) jt.

Ajalugu 
Metallismi teoreetilist alust on edendanud valdavalt saksa kultuuriruumist põrinevad teadlased. 

Karl Knies (1821–1898), Saksa majandusteadlane andis välja aastatel 1873–1876 kolmeköitelise teose „Geld und Kredit“ ("Raha ja krediit"), mis lähtus metallismi kontseptsioonist ning pidas paberraha mõttetuks nähtuseks.

Georg Friedrich Knapp (1842–1926), Saksa jurist tõi rahasüsteemi alases diskusioonis kasutusse mõiste „metallism“, millega ta märkis hõbedast, kullast vms väärismetallist vermitud münte. Seejuures vastandas ta metallismi chartalismiga (antimetallism), mille järgi vaid territoriaalriigil on monopoolne õigus kehtestada oma raha (valuuta) ja nõuda selles enda poolt kehtestatud maksude tasumist.

Carl Menger (1840–1921), Austria majandusteadlane, Austria majanduskoolkonna esitas teooria, mille järgi raha tekkis siis, kui turu ostjad ja müüjad leppisid vahetuskaubanduse kulude vähendamiseks kokku ühises vahetusprotsessis kasutatavas meediumis. Selle turuväärtus pidi olema sellisel tasemel, et see muutuks "nõutavaks" ehk kergesti tunnustatavaks maksevahendiks. Riigi rolliks on standardiseeritud kuju, vormi, kaalu ja sulamiga müntide vermimine ning selle väärtuse tunnustamine tagatisena. Seejuures ei ole sellise raha turuväärtus jäigalt seotud selle nominaalse väärtusega. 

Charles Morgan-Webb (1872–1963), Briti-India riigitegelane, väitis oma raamatus „The Outlook of Gold“, et „Kuld on ainus substants, mis võib rahuldada mingisuguse tulevikus väärtusi garanteeriva vahendi erilist psühholoogilist nõuet. … Kuld on hävimatu. Ta hõlmab korraga ja samaaegselt kahte fenomeni – haruldust ja säilivust -, mis annavad kullale unikaalse rolli ja muudavad ta sobivaks vahendiks väärtuse kogumisel ja tulevaste nõuete rahuldamiseks usaldusväärsel viisil.“  

Joseph Schumpeter (1883–1950), Austria päritolu Ameerika poliitökonomist, eristas „teoreetilist“ ja „tegelikku“ metallismi. Ta liigitas Mengeri arusaama, mille järgi raha tarbimisväärtus on selle päritolu ja olemuse mõistmise seisukohalt hädavajalik, kategooriasse „teoreetiline metallism“. „Praktilise metallismi“ mõiste all pidas ta silmas suveräänse riigi piiramatut võimu luua oma raha (valuutat), kusjuures see võib, kuid ei pea olema tagatud väärismetallist tagatisega. Lõpuks leidis ta, et mõistlikum oleks ikkagi tagatud väärtusega rahatähed.

Viited
Steinfeld (Kärnten)

Steinfeld (sloveeni: Kamen) on linn Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Kriaučiūnai

Kriaučiūnai on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Kriaučiūnai piirneb idas Vilkeliškėsega, kirdes Padekaniškėsega,  läänes aga Platiniškėsega.

Linnaosa on kujunenud samanimelise küla põhjapoolsesse Vilniusega liidetud ossa. Ala liideti Vilniusega aastal 1996. 

Piirkond on traditsiooniliste lihavõttepalmikute punumise keskus. Aastal 1944 toimus 14. juulil küla juures lahing Armija Krajowa üksuste ja saksa vägede vahel, mille toimumispaik on tähistatud ristiga.

Viited 

 

Vilnius
Ignitis

Ignitis Grupp (Leedu keeles AB “Ignitis grupė”, inglise keeles Ignitis Group) on rahvusvaheline energiaettevõte, mille peakorter asub Leedus Vilniuses. Kontserni põhitegevusalad on elektri ja soojuse tootmine ja tarnimine, elektri ja maagaasi müük ning elektrisüsteemide hooldus ja arendus. Ignitis on üks suuremaid energiakontserne Läänemere piirkonnas. 

Grupi koduturg on Leedu. Lisaks ollakse sisenenud Läti, Eesti, Poola ja Soome turgudele. Grupi innovatsioonifond investeerib energiaettevõtetesse Suurbritannias, Norras, Rootsis, Prantsusmaal ja Iisraelis.

Ajalugu 
1937. aastal loodi Leedus riiklik energiaettevõte Elektra. 1995. aastal taastati riiklik energiaettevõte ettevõtte Lietuvos Energija asutamisega. 2019. aastast on kõik grupi ettevõtted koondatud brändi Ignitis alla.

Gruppi kuuluvad ettevõtted 
Koos emaettevõttega kuulub gruppi kokku 24 ettevõtet.

Ignitis Grupp börsil 
Alates 7. oktoobrist 2020 on Ignitis Grupi aktsiad noteeritud nii Nasdaq Balti börsi põhinimekirjas (Vilniuse börsil) kui ka Londoni börsil. Nasdaq Balti börsil on ettevõtte aktsiate kauplemistähis IGN1L. Seisuga 1. juuni 2022 on Ignitis Grupil noteeritud Vilniuse börsil 74 283 757 väärtpaberit. Ettevõtte turuväärtus on 1,36 miljardit eurot. Tegemist on Vilniuse ja ühtlasi ka Nasdaq Balti börsi suurima turuväärtusega ettevõttega. Ühtlasi oli Ignitis Grupe aktsia 2021. aastal Nasdaq Balti börsi enimkaubeldud aktsia (käibe alusel).

Seisuga 31. detsember 2021 on Ignitis Grupil kokku 14 261 aktsionäri (+107% võrreldes eelmise aastaga). 73% aktsiatest kuulub Leedu Vabariigi Rahandusministeeriumile. 19% aktsiatest oli institutsionaalsete investorite omandis ja 7% jaeinvestorite omandis. Võrreldes eelneva aastaga on jaeinvestorite osakaal suurenenud ja institutsionaalsete investorite oma vähenenud. 37% institutsionaalsetele investoritele kuuluvatest aktsiatest kuulub Baltikumis paiknevatele investoritele. 56% jaeinvestorite aktsiatest kuulub Leedu investoritele.

Dividendide maksmine

Vaata ka 
 Nasdaq Balti börs
 Vilniuse börs

Viited

Välislingid 
 Ignitis Grupi koduleht
 Ignitis Grupi aktsia Nasdaq Balti börsil
 Ignitis Grupi aktsia Londoni börsil
Leedu ettevõtted
Leedu elektrijaamad
Börsiettevõtted
Louny

Louny (saksa keeles Laun) on linn Tšehhis Ústí maakonnas, Louny ringkonna halduskeskus. Louny asub Ohře jõe ääres, Ústí nad Labemist umbes 38 km lääneedelas ja Praha kesklinnast ligi 55 km loodes.

Lounyt on esmamainitud 1115. aastal. 1517. aastal hävis linn tulekahjus peaaegu täielikult, kuid ehitati uuesti üles. 1872. aastal sai Louny raudteeühenduse ja kujunes seejärel raudteesõlmeks.

Viited 

Tšehhi linnad
Ústí maakond
Penaltiseeria (jalgpall)

Penaltiseeria ehk karistuslöögid (ametlikult lüüakse karistusmärgist, mis asub 11 meetrit väravast) on meetod, mille abil saab kindlaks teha, millisele meeskonnale antakse võit jalgpallimatšis, mis ei saa lõppeda viigiga, kui ka pärast normaalset mänguaega on seis viigiline, kuna lisaaeg (kui seda kasutatakse) on samuti viigiline. Penaltiseerias löövad kõik võistkonnad kordamööda väravat karistusmärgist, väravat kaitseb ainult vastasmeeskonna väravavaht. Igal võistkonnal on viis karistuslööki, mille peavad tegema erinevad jalgpallurid; võitjaks kuulutatakse meeskond, kes teeb edukamaid karistuslööke. Karistuslöögid lõpetatakse kohe, kui ühel meeskonnal on ületamatu edumaa. Kui viie karistuslöögi järel on tulemus võrdne, järgneb penaldite löömine täiendavateks "äkksurma" voorudeks. Karistuslöökide ajal edukalt väravasse löödud pallid ei loe üksikute jalgpallurite ega meeskonna väravateks, kuid neid arvestatakse eraldi normaalse mängu ajal (sealhulgas lisaajal, kui neid on) löödud väravasse. Ehkki iga eraldiseisva löögi kord sarnaneb karistuslöögiga, on siiski mõningaid erinevusi. Kõige olulisem on see, et ei lööja ega ükski mängija peale väravavahi ei tohi palli uuesti mängida, kui see on löödud.

Vaata ka
Penalti

Jalgpallireeglid
Pilaitė

Pilaitė (poola keeles Zameczek) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Pilaitė piirneb lõunas Upytėga ja  Gudeliaiga, edelas Salotėga, läänes Varnėga, põhjas Smalinėga, idas  aga Viršuliškėsega.

Pilaitės asub muinsuskaitse all olev Pilaitė linnamägi. Tegemist on 6-13 meetri kõrguse kõrgendikuga, mille pikkus 60 ja laius 45 meetrit. Arvatakse, et tegemist on ristisõdijate kroonikates mainitud linnusega Wissenwalden, mis läks XVI sajandil Viršilade suguvõsa valdusesse. Need rajasid sinna kivist linnuse. Seda oletust kinnitab ka linnuse territooriumil olev 5x5 meetri suurune lohk, kus on avastatud 1,7-2 meetri paksuse ja ligi meetri  kõrguse müüri jäänused. Need on jäljed seal asunud tornist. Uuringud on leidnud ka ülejäänud linnuse ja selle tornide müüride asupaigad. Arheoloogilised väljakaevamised ei ole leidnud aga linnamäelt kivilinnusele eelneva kultuurikihi jäänuseid. Linnaosa on tõenäoliselt just selle linnuse järgi (leedu pilis) nime saanud. Tõenäoliselt põletasid sealse linnuse maha aastal 1655 Vilniuse alla ilmunud vene väed.

Hiljem kuulus ala jesuiitidele, kes rajasid sinna aastal 1782 ka kiriku, mis aga Napoleoni sõjakäigu ajal maha põles. Kui jesuiitide ordu aastal 1820 keelustati, rajati sinna Pilaitė mõis. 

Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele, mis liideti Vilniusega aastal 1996.  Korterelamute rajamine mõisast läände jäävale alale algas aga juba aastal 1989.

Haridust annavad progümnaasium ja gümnaasium. Seal asuvad aastal 2001 valminud katoliku kabel ja Usu Sõna koguduse kirik. Katoliku kiriku ehitustööd algasid aastal 2020, kuigi piirkond eraldati omaette kihelkonnaks juba aastal 1999.

Elanikkond

Viited 

 

Vilnius
Silver Vahtre

Silver Vahtre (sündinud 13. märtsil 1953 Tartus) on eesti kunstnik, kes on tegutsenud peamiselt teatri- ja filmikunstnikuna. 

Vahtre õppis 1960–1970 Tartu 5. Keskkoolis, lõpetas 1971. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1977. aastal tööstuskunsti erialal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi. 

Aastatel 1976–1990 töötas Silver Vahtre kunstnikuna kunstikombinaadis Ars. Aastatel 1991–1994 oli ta Tartu linnakunstnik ja 2004–2011 Pärnu teatri Endla peakunstnik. 1991. aastast on ta ühtlasi kujundusfirma Kyna juhataja. Aastatel 1989–1990 õpetas ta graafikat ja kompositsiooni Soomes Lahti Disainiinstituudis, 1990–2000 Eesti Kunstiakadeemia moekunsti osakonnas, 2003 ja 2005 Tartu Kõrgema Kunstikooli arvutigraafika- ja mööbliosakonnas. 2013. aastast õpetab Vahtre lavakujundust ja planeerimist Tartu Kunstikoolis. 

Vahtre on loonud arvukalt lavakujundusi Eesti teatritele, kujundanud filme ("Karu süda", 2001; "Detsembrikuumus", 2008) ja illustreerinud raamatuid. Isikunäitustel on ta esinenud ka teatriplakatite ja graafikaga.

Silver Vahtre on Eesti Kunstnike Liidu (1984), Eesti Kujundusgraafikute Liidu (1993), Eesti Teatriliidu ja Lavastuskunstnike Liidu (1997) ning Eesti Borgese Seltsi liige.

Tunnustus
 Suure Vankri auhind 1999
 Kunstnikuauhind 2008

Isiklikku
Silver Vahtre isa oli ajaloolane Sulev Vahtre, tema vend on ajaloolane Lauri Vahtre. Tema abikaasa oli arhitektiharidusega kunstnik Mall Vahtre (1953–2021), neile sündis kaks last.

Välislingid

Eesti kunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia õppejõud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1953
Heckler & Koch G11

Heckler & Koch G11 on Saksamaa ründevintpüssiprototüüp, mida arendati kuuekümnendatest kaheksakümnendateni. Relv ei jõudnud tootmisesse. Selle arendamisega tegeles konglomeraat Gesellschaft für Hülsenlose Gewehrsysteme (GSHG; saksa keelest 'Kestata Vintpüssisüsteemide Liit'), mida juhtis relvatootja Heckler & Koch. Lisaks tegelesid G11 arendamisega Dynamit Nobel ja Hensoldt Wetzlar. HK G11 on eriline, kuna see on konstrueeritud kasutama kestata laskemoona.

Relva projekt oli küll peamiselt Lääne-Saksamaa pärusmaa, kuid sellest olid huvitatud ka teised NATO liikmesriigid. Mõned G11 versioonid osalesid Ameerika Ühendriikide projektis Advanced Combat Rifle, millega prooviti leida asendust M16-le.

Heckler & Koch lõpetas G11 arendamise aastal 1990, relv oli mõeldud nii Bundeswehrile kui teistele NATO riikidele. Kuigi G11 oli tehniliselt õnnestunud projekt, ei jõudnud see Saksamaa taasühinemisest tingitud muudatuste tõttu tootmisesse. Relvast pandi kokku 1000 eksemplari, millest mõned jõudsid ka Bundeswehri kasutusse. Hiljem otsustati Heckler & Koch G3 asendada relvaga Heckler & Koch G36.

Vaata ka
AAI ACR
AN-94
Armtech C30R
Benelli CB M2
Ründevintpüsside loend
Bullpup-tulirelvade loend
Kuulipildujate loend
Metal Storm
Steyr ACR
Voere VEC-91

Viited

Kirjandus
Weapon Ammunition System: G11 rifle with caseless ammunition, Heckler & Koch Dynamit Nobel, 1981
Operator's Manual: Rifle, 4.92 mm ACR, Heckler & Koch, March 1989
Weapon Ammunition System: G11 rifle with caseless ammunition, Heckler & Koch Dynamit Nobel, 1990
Wolfgang Seel, Die G11 Story. Die Entwicklungsgeschichte einer High-Tech-Waffe, Journal Verlag Schwend GmbH, 1993, ASIN: B0027WQJAE
Jürgen Grässlin, Versteck dich, wenn sie schießen: Die wahre Geschichte von Samiira, Hayrettin und einem deutschen Gewehr, Droemersche Verlagsanstalt, 2003, ISBN 3-426-27266-0
Terry Gander, Jane's Infantry Weapons 1996–1997, 1996, ISBN 978-0710613547

Välislingid
HKPRO
Supervisiere für eine Superwaffe: Die Visierentwicklung für das Gewehr G 11
SoldierTech
Modern Firearms
U.S. Army Lightweight Small Arms Technologies

Industrie Werke Karlsruhe G11
IWK G11

Ründevintpüssid
Saksa jalaväerelvad
FAMAS

FAMAS (Fusil d'Assaut de la Manufacture d'Armes de Saint-Étienne, prantsuse keelest 'Ründevintpüss Saint-Étienne'i relvatehasest') on Prantsusmaa bullpup-ründevintpüss, mille konstrueeris Saint-Étienne'i relvatehas (MAS) aastal 1978, aasta pärast Austria Steyr AUG-i müükitulekut. Prantsuse sõdurid kutsusid iseloomuliku kuju tõttu relva nimega Le Clairon (pasun). FAMAS-il on väga kiire laskekiirus, umbes 1100 lasku minutis. Aastal 2017 hakati FAMAS-i Prantsuse armee rindeüksustes asendama relvaga Heckler & Koch HK416. Tõenäoliselt jääb FAMAS Prantsusmaal vähesel määral kasutusse aastani 2028.

Kasutajad
 
 
 : Alassane Ouattara Elevandiluuranniku Vabariigi relvajõud said väidetavalt 2011 mõned relvad, seda väidet on kahtluse alla seatud.
 .
 : KOPASKA ja Kopassus.
 : mässulised.
 
  Kanakate Sotsialistlik Rahvuslik Vabastusrinne
 
 
 
 
 
 : SAJ.
 : FAMAS-i on nähtud nii valitsusmeelsete võitlejate kui Jamaat Jund al-Qawqazi, ISIL-i ja kurdide võitlejate kasutuses.
 : kuninglik armee.

Vaata ka
Ründevintpüsside loend
Bullpup-tulirelvade loend

Viited

Välislingid
 Official Nexter FAMAS page
  Buddy Hinton FAMAS Photo Collection
 FELIN article, with FAMAS pictured as part of FELIN system
 Modern Firearms
 REMTEK
 FAMAS
 The Firearm blog: R.I.P General Paul Tellié, father of the FAMAS
 Nazarian's Gun's Recognition Guide (MANUAL) FAMAS .223 Manual (.pdf)

Prantsusmaa relvad
Ründevintpüssid
Sip-paneel

SIP-paneel ehk (structural insulated panel) on konstruktsioonipaneel, kus kahe välisküljel oleva plaadi vahel on soojustuskiht. 

SIP-paneelid on mõeldud modulaarseks ehitamiseks ning neid eelistatakse just seetõttu, et nad võimaldavad ehitada kiirelt, säästlikult ja ökonoomselt. 

SIP-paneel  täidab mitme erineva ehituskihi funktsioone: kandev konstruktsioon, soojustus, hüdroisolatsioon, tuuletõke jne. Multifunktsionaalne kasutamine ja eelnevalt valmis toodetud paneelid säästavad ehitustöödel raha. 

Neid saab kasutada nii kandvate seinade, siseseinade, põrandate kui ka katuste jaoks.
Iiri Vabariiklik Armee

Iiri Vabariiklik Armee (IRA) on nimi, mida kasutasid erinevad paramilitaarsed organisatsioonid 20. ja 21. sajandi Iirimaal. Selle nime all tegutsevad organisatsioonid on pühendunud veendumusele, et kogu Iirimaa peaks olema iseseisev vabariik, mis on vaba Briti võimust.

Algne Iiri Vabariiklik Armee (niinimetatud "Vana IRA") tekkis 1917. aastal Iiri Vabatahtlike ja Iiri Kodanike Armee liikmetest, hiljem tugevdasid nende ridu iirlastest sõdurid, kes naasid Iirimaale esimesest maailmasõjast. Iiri seaduste kohaselt oli see IRA revolutsioonilise Iiri Vabariigi, mille kuulutas 1919. aastal välja Dáil Éireann, armee.

Järgneva sajandi jooksul reorganiseerus ja muutus ja lõhenes esialgne IRA korduvalt, sellisel määral, et paljud hilisemad paramilitaarsete organisatsioonide on tuntud selle nimega - kõige tuntum neist Ajutine Iiri Vabariiklik Armee, mis oli üks võtmeosalistest Põhja-Iirimaa konfliktis. Praegused IRA organisatsioonid väidavad kõik, et  just neil on ainuõigust selle nime kasutamiseks, kuna nad kõik peavad ennast algse IRA ainsaks legitiimseks järeltulijaks.

IRA-de ülevaade 
Esimene IRA lõhenemine toimus pärast Inglise-Iiri lepingut 1921. aastal, kus lepingu pooldajad moodustasid vastloodud Iiri Vaba Riigi Rahvusarmee tuuma, samas kui lepinguvastased jõud jätkasid Iiri Vabariiklik Armee nime kasutamist. Pärast Iiri kodusõja lõppu (1922–23) eksisteeris IRA ühel või teisel kujul nelikümmend aastat, kui see jagunes 1969. aastal Ametlikuks Iiri Vabariiklikuks Armeeks ja Ajutiseks Iiri Vabariiklikuks Armeeks. Viimasest eraldusid aja jooksul veel mitmed organisatsioonid, nimelt Tõeline Iiri Vabariiklik Armee ja Järjepidev Iiri Vabariiklik Armee, kes mõlemad väitsid end olevat Iiri Vabariikliku Armee tegelik järeltulija.

Erinevad IRA vormid
 Iiri Vabariiklik Armee (1919–1922), mõnikord ka "Vana IRA"
 Iiri Vabariiklik Armee (1922–1969)
 Ametlik Iiri Vabariiklik Armee (OIRA) (1969–1972)
 Ajutine Iiri Vabariiklik Armee (PIRA) (1969–2005)
 Järjepidev Iiri Vabariiklik Armee (CIRA) (1994– tänapäev)
 Tõeline Iiri Vabariiklik Armee (RIRA), mida mõnikord nimetatakse ka uueks IRA-ks  (1997– tänapäev)
 Uus Iiri Vabariiklik Armee (NIRA) (2012– tänapäev)

Vaata ka 
 Põhja-Iirimaa konflikt
 Terroriorganisatsioonide loend

Viited 

Iirimaa
Suurbritannia ajalugu
Helle Vahersalu

Helle-Reet Vahersalu (ka Helle-Reet Vahersalu-Paris; sündinud 22. oktoobril 1939 Tapal) on eesti maalikunstnik.

Elulugu
Õppis aastatel 1958–1961 Tartu Kunstikoolis ja seejärel ERKI-s, lõpetas selle 1967. aastal. Töötanud 1967. aastast Tartu Kunstikoolis, 1991–1993 ka Tartu Ülikooli maaliosakonna õppejõuna.

Looming
Alustas 1970. aastate alguses loodusest inspireeritud abstraktsionistlike maalidega, mida pingestab vaba hoogne pintslilöök. Viljelenud ka akvarelli, portreed, natüürmorti.
1970. ja 1980. aastatel oli Helle Vahersalu tuntud kui portretist, kes oma töis jäädvustas mitmeid toonaseid kultuuriinimesi.

Tema õpilaste seas on Sirje Petersen, Kalli Kalde, Tuuli Puhvel, Priit Pangsepp, Kristi Kongi, Merike Estna, Kerttu Lätt, Kadri Toom, Evelin Zolotko, Rauno Thomas Moss ja Katrin Maask.

2019. aastal ilmus 232-leheküljeline eesti- ja ingliskeelne raamat "Helle Vahersalu. Lumi, rooste, värv".

Tunnustus
1999 – Ado Vabbe nimeline visuaalse kunsti aastapreemia
2015 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
 Helle Vahersalu: maalimine ja õpetamine täiendavad teineteist, Tartu Postimees, 24. oktoober 2019

Eesti maalikunstnikud
Tartu Kunstikooli õppejõud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1939
Arnold Meier

Arnod Meier (sündinud 25. detsembril 1918 Vana-Antsla vallas) on Eesti pikaealine. 

Meier on lõpetanud Kaika algkooli. Elab tänini Antsla vallas, kus on valla vanim elanik. 

25. detsembril 2020 sai Meier 102-aastaseks.

Represseerituna viibis ta 11 aastat Vorkutas.

Viited

Eesti üle 100-aastased
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1918
August Sokk

August Sokk (3. november 1935 Tartu – 5. jaanuar 1987 Tallinn) oli eesti korvpallur ja korvpallitreener.

August Sokk lõpetas 1955. aastal Tartu 5. Keskkooli (praegune Tartu Tamme Gümnaasium), hiljem õppis Tallinna Pedagoogilises Instituudis ajalugu (1955–57) ja  Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas (1957–59).

Mängijakarjäär
Korvpalliga alustas Sokk 1948. aastal Georg Rekkeri õpilasena. Hiljem olid tema treeneriteks Edgar Naarits, Valentin Steinberg, Ernst Ehaveer ja Ilmar Kullam. Tema pikkus oli 186 cm. 

August Sokk kuulus Eesti noortekoondisse ning 1953. aastal tuli NSV Liidu noortemeistriks, aasta varem sai hõbemedali. 16–aastaselt alustas ta mängimist täiskasvanute meeskonnas. Aastatel 1955–64 kuulus Sokk Eesti koondisse ja Kalevi esindusmeekonda, kelle koosseisus saavutas NSV Liidu meistrivõistlustel mitu 5. ja 6. kohta. Ta oli ka NSV Liidu koondise kandidaat.

Sokk on tulnud Tallinna Kalevi ja TRÜ meeskondade koosseisus kolmel korral Eesti meistrivõistlustel Eesti meistriks, võitis viiel korral hõbe– ja kahel korral pronksmedali ning tuli lisaks neljal korral Eesti karikavõitjaks. Ta oli meeskonna kapten ning pälvis mitmeid eriauhindu. Meistersportlase nimetuse sai ta 1958. aastal., aumeistersportlaseks sai 1966. aastal.

Treeneritöö
Treeneritööd alustas August Sokk 1960. aastal Võrus. Aastatel 1963–72 oli ta EPA Lastespordikooli treener ning sai hoolealustega 1969. aastal NSV Liidu noortemeistrivõistlustel B–klassis hõbemedali. Tema õpilasteks olid Raivo Aljaste, Aleksei Tammiste, Avo Jans, Jaan Orav, Jaak Aaviksoo, Ivar Raig, Ignar Fjuk ja teised.

TRÜ naiskonna treenerina tuli ta Eesti meistriks 1970. aastal. Eesti meestekoondise ja Kalevi esindusmeeskonna treenerina töötas Sokk 1973–80 ja 1981.aastal oli Ehitaja treener. TPI meeskonda juhendades tuli ta Eesti meistriks 1984. ja 1985. aastal. Eesti NSV teenelise treeneri nimetus omistati Sokule 1974. aastal, Kalevi auliige oli ta 1980. aastast. 

August Sokk avaldas korvpallialaseid kirjutisi ajakirjas Kehakultuur ning Eesti päevalehtedes. Alates 1980. aastate lõpust on korraldatud tema mälestusturniire.

Isiklikku
August Soku abikaasa oli Liana Sokk (aastani 1959 Masing) (28.12.1934 – 25.11.2020), kes kuulus 1954-1957 Eesti iluvõimlemise koondisse, abikaasa ema Olga Masing (1908–1979) oli eesti sporditegelane ja treener.

August Soku lapsed on Jana Klementsov, kes töötab naistearstina ning olümpiavõitja Tiit Sokk, kes on korvpallitreener. Tema lapselapsed on korvpallurid Tanel Sokk ja Sten Sokk.

Viited

Kirjandus
 "Eesti korvpall" Portreed. Vello Lään, Märt Ibrus. Kirjastaja: Eesti Korvpalliliit 2006.

Välislingid 
Korvpallur August Sokk Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum.
August Sokk, foto 2011 Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum.
August Sokk mängijana – Basket.ee.
August Sokk 85 – Basket.ee.
August Sokk rajas korvpallidünastia. Eesti Päevaleht 14. aprill 2012.

Eesti korvpallurid
Eesti korvpallitreenerid
Kalevi auliikmed
Sündinud 1935
Surnud 1987