joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Johannes Reintalu

Johannes Reintalu (kuni 1935 Johannes Reinthal; 31. märts 1875 Kurista vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 1. aprill 1945 Tallinn) oli Eesti ajakirjanik, riigitegelane, majandusteadlane ja õpetaja.

Ta töötas mitmes ajalehes: Päevalehes, Tallinna Teatajas (vastutav toimetaja), Põhjanaelas.

Aastatel 1917–1920 oli ta Harju valitsuse esimees ja aastatel 1920–1921 Petseri maaülem.

Aastast 1924 oli ta Tallinna linnavolikogu liige.

Ta oli mitme organisatsiooni ja ettevõtte juhtkonnas, sealhulgas kindlusseltsis Eesti Union, osaühingus Tilga & Co.

Teoseid
Johannes Reinthal. "Mahtra sõda: talurahva rahutused Põhja-Eestis teise maareformi teostamise puhul". Tallinn: Rahvaülikool, 1923

Viited

Asutava Kogu liikmed
Harju maavanemad
Petseri maavanemad
Tallinna linnavolikogu liikmed 
Ühistegevuskoja liikmed
Põllumeeste konventide liikmed
Eesti majandustegelased
Eesti ajakirjanikud
Eesti pedagoogid
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Sündinud 1875
Surnud 1945
Lorraine Hansberry

Lorraine Vivian Hansberry (19. mai 1930 Chicago – 12. jaanuar 1965 New York) oli ameerika näitekirjanik. Ta oli esimene mustanahaline naine, kelle näidendit esitati Broadwayl. 

Tema kuulsaim näidend "A Raisin in the Sun" räägib mustanahaliste ameeriklaste elust segregeeritud Chicagos. Näidendi pealkiri on võetud Langston Hughesi luuletusest "Harlem".

Pärast New Yorki kolimist töötas Hansberry ajalehes Freedom. Tema tolleaegne tegevus seondus aafriklaste vabastusliikumisega.

Edu näitekirjanikuna 
Näidendi "A Raisin in the Sun" esilavastus toimus Broadwayl 1959. aasta 11. märtsil. Järgneva kahe aasta jooksul tõlgiti näidend 35 keelde ja seda esitati mitmel pool maailmas. 

Tema teine näidend, mida lavastati autori eluajal, oli "The Sign in Sidney Brustein's Window". Seda esitati Broadwayl 101 korda ja selle esitamine lõpetati õhtul, mil Hansberry 34-aastasena suri.

Pärand 
1973. aastal esilavastus New Yorgis muusikal "Raisin" (libreto Nemiroff, muusika Judd Woldin), mis põhines Hansberry näidendil "A Raisin in the Sun". See võitis ka parima muusikali Tony auhinna. 2004. aastal toodi taas Broadwayle Hansberry näidend "A Raisin in the Sun", mille truppi kuulusid ka Sean Combs, Phylicia Rashad ja Audra McDonald. 2008. aastal tehti sama trupiga televersioon.

Eraelu 
1953. aastal abiellus juudist kirjastaja, laululooja ja poliitaktivisti Hansberry Robert Nemiroffiga.

Usuti, et Hansberry oli lesbi. Seda arvamust toetasid kirjutused ta märkmikes ja kirjades. Ta oli geiõiguste aktivist ja kirjutas ka feminismist ja homofoobiast. 1957. aastal kirjutas ta ajakirjale The Ladder. Sel ajal läks ta ka lahku oma abikaasast, kuid nad töötasid jätkuvalt koos edasi. Peale Hansberry surma jätkas Nemiroff tema tekstidega tööd.

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1930
Surnud 1965
Voldemar Kures

Voldemar Kures (kuni 19. november 1936 Voldemar Koch; 23. november (vkj) / 5. detsember 1893 Tartu – 29. juuli 1987 Stockholm) oli eesti ajakirjanik ja ametnik.

Aastatel 1911–1916 oli ta Postimehe reporter ja toimetuse liige.

Esimese maailmasõja ajal oli Kures tsaariarmee ohvitser. Aastatel 1918–1920 osales ta Vabadussõjas, kus oli 2. jalaväepolgus, oli ka sõjakirjasaatja.

1920. aastast töötas ta Päevalehe toimetuses ja 1935. aastast Riiklikus Propaganda Talituses informatsiooni juhatajana.

Saksa teise okupatsiooni ajal oli Kures kahel korral vangistatud. 1943. aastal põgenes ta Soome ja 1944. aastal sealt Stockholmi.

Stockholmis töötas ta reporterina ajalehes Stockholms Tidningen Eestlastele, tegi kaastööd ka USA ja Kanada ajalehtedele, toimetas Eesti Meremeeste Uniooni väljaannet Eesti Meremees.

Teosed
Seitsme lukuga suletud raamat
Seitsme lukuga suletud raamat I. Tartu 2006. ISBN 9985771745
Seitsme lukuga suletud raamat II. Tartu 2006. ISBN 9985771990
Seitsme lukuga suletud raamat III.Tartu 2007. ISBN 9789985772294
Seitsme lukuga suletud raamat IV. Tartu 2008. ISBN 9789985773024
Seitsme lukuga suletud raamat V. Tartu 2009. ISBN 9789985773352

Isiklikku
Tema abikaasa Greete (Margarete) töötas toimetaja ja korrektorina, äi oli ajakirjanik Anton Jürgenstein.

Poeg Toomas oli soomepoiss, hukkus 17. aprillil 1944 laskemoonaõnnetuses Jalkalas Soomes.

Viited

Kirjandus 
Heino Arumäe. Mis peitus seitsme luku taga? Tuna 1/ 2007. Lk 129–135
Mart Juur. Eksiilis sõpru ei valita. Sirp, 28. august 2009

Välislingid

TLÜAR väliseesti isikud
Eesti ohvitserid 1918-1940
A. Malõševi intervjuu Voldemar Kuresega, 1965 (audio, vene keeles), Columbia Ülikooli digikogu

Eesti ajakirjanikud
Riikliku Propaganda Talituse koosseis
Esimese maailmasõja veteranid Eestis
2. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Soomes
Eestlased Rootsis
Stockholmi Metsakalmistule maetud
Sündinud 1893
Surnud 1987
Zaha Hadid

Zaha Mohammad Hadid (31. oktoober 1950 Bagdad – 31. märts 2016 Miami, Florida) oli Iraagi-Briti arhitekt, Pritzkeri auhinna laureaat.

Tunnustus
2004 – Pritzkeri auhind (esimese naisena)
2007 – Thomas Jeffersoni arhitektuurimedal
2010 – Stirlingi auhind
2011 – Stirlingi auhind
2012 – sai Dame'i tiitli
2013 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks
2014 – sai Heydar Aliyevi kultuurikeskuse disaini eest Bakuus esimese naisena disainimuuseumi aasta disainiauhinna
2015 – kuninglik kuldmedal

Suurbritannia arhitektid
Iraagi inimesed
Sündinud 1950
Surnud 2016
Viktor Liivak

Viktor Liivak (1. märts 1890 Kroonlinn– 10. juuli 1949) oli Eesti sõjaväelane 

(kolonel).

1909. aastal lõpetas Peterburi 8. Gümnaasiumi

1912. aastal lõpetas ta Kaasani sõjakooli.

Sõjategevusest osa võtnud Vene väes 21.08.1914 kuni 6.12.1917

Sõjategevusest osa võtnud Eesti Vabadussõjas 21.11.1918 kuni 01.05.1920

Aastatel 1919–1921 oli ta I diviisi staabi ülem ja I diviisi ülema ajutine kohusetäitja

Reservi saadetud 30.09.1927

Arreteeriti NKVD poolt 15. juunil 1945. aastal. Suri Valga Vangilaagris.

Tunnustus
Vabadusrist I liik, 2 järk

Vabadusrist II liik, 3. järk

Vladimiri IV mõõkade ja lindiga

Anna IV

Anna III

Anna II

Stanislause III

Stanislause II

Isiklikku
VL abikaasa oli Helene Louise Liivak (sünd. Sieberg), 14.03.1888 - 26.03.1965

VL poeg oli Gerhard Liivak, 25.01.1918 - 07.07.1995

Viited

Välislingid
Biograafia "Eesti biograafilises leksikonis" (1926–1929)  
Foto

Eesti kolonelid
1. Diviis
Vabadussõja veteranid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1890
Surnud 1949
Daugavpilsi lennujaam

Daugavpilsi lennujaam on lennujaam Lätis. Lennujaam asub Daugavpilsi piirkonnas Naujene vallas Lociki külas Daugavpilsist 12 kilomeetrit kirdes.

Ajalugu 

Daugavpilsi ümbruskonnas oli enne Teise maailmasõja algust sõjaväelennuväli. Pärast sõda rajati lennuväebaas Locikisse, seal paiknes 372. lennuväepolk. Seal paiknesid lennukid MiG-15, MiG-19, MiG-23 ja MiG-27, samuti ka Jak 25 ja Jak-28P. Sealsel lennuväljal maandusid ka suured transpordilennukid An-22 ja Il-76. Sõjaväebaas asus seal aastani 1994. Pärast seda demonteeriti osaliselt peamine 2500 meetri pikkune lennurada, nii et see pole tänapäeval enam kasutatav. Lühikest aega pärast tsiviilkasutusse andmist kasutati lennujaama reisideks Liepājasse, Kopenhaagenisse ja Riiga. 

Aastal 2005 rajas Daugavpilsi linnavolikogu sihtasutuse SIA Daugavpils Lidosta, mis ostis ära lennujaama maad ja asus seda arendama. Seoses majanduskriisiga lõppesid aga finantseeringud ja lennujaam jäi reaalselt avamata. Aastast 2013 on lennujaama edasist arendamist finantseeritud aktsiate müügiga. 2016. aasta seisuga lennujaamast regulaarseid reisilende ei toimu.

Viited

Välislingid

Lennujaama arenguplaanid

Läti lennujaamad
Daugavpilsi piirkond
Tarmo Noop

Tarmo Noop (sündinud 23. aprillil 1968 Tartus) on Eesti ärijuht.

1986. aastal lõpetas ta Elva Keskkooli. 1991. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstuse juhtimise ja planeerimise eriala. 

Töötas restoranis Carina šveitserina ja mööblitööstusettevõtte Tarmeko välissuhete spetsialistina.

Aastatel 1994–1998 oli ta AS ETK Hulgi kaubandusdirektor. 1998. aastal sai ta Tartu Õlletehase juhiks, A. Le Coq AS juhatuse liige. Ta on ka Saare Õlu OÜ ja Eesti Õlletootjate Liidu juhatuse liige.

Ta on olnud eri perioodidel ka AS Estiko ja AS Sangar nõukogu liige.

1999. aastast on ta Tartu Rotary Klubi liige. 

Aastatel 1993, 1996, 1999, 2002 kandideeris ta kohalike omavalitsuste valimistel Elva linnavolikokku ning oli Elva linnavolikogu liige. 2013. aastal kandideeris ta Reformierakonna nimekirjas Tartu linnavolikokku ja osutus valituks, oli volikogu liige 2015 septembrini, kuid siis lahkus volikogust omal soovil.

Tunnustus
2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2006 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja II klassi aumärk
2008 Tartu medal

Viited

Kirjandus
Eesti majanduse biograafiline leksikon. Ilo Kirjastus. 2003. Lk 325-326

Välislingid 
 Kaisa Gabral, Palgatöötajal on parem uni, Äripäev, 19. märts 2015

Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu inimesed
Sündinud 1968
Jaak Saarniit

Jaak Saarniit (sündinud 30. juulil 1952 Pärnus) on Eesti omavalitsus- ja majandustegelane ning nõukogudeaegne komsomoli- ja parteitegelane.

1974. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kaubandusökonoomika erialal.

Aastatel 1976–1989 oli ta ELKNÜ, ÜLKNÜ, EKP juhtivtöötaja. (EKP Tallinna Linnakomitee propaganda ja agitatsiooni osakonna juhataja). 

Aastatel 1989–1992 oli ta Pärnu linnapea. Aastatel 1993–1996 oli ta Tallinna abilinnapea. 1996. aastast oli ta Eesti Suurettevõtjate Assotsiatsiooni tegevdirektor, hiljem Silikaat Grupi direktor.

Aastatel 2006–2015 oli ta Riigi Kinnisvara AS juhatuse esimees.

Tunnustus
2006 Riigivapi III klassi teenetemärk
2008 Pärnu vapimärk (Pärnu linnale osutatud teenete eest linnapeana aastatel 1989–1992)

Viited

Kirjandus
Eesti majanduse biograafiline leksikon. Ilo Kirjastus. 2003. Lk 443

Eesti poliitikud
Eesti ettevõtjad
Pärnu linnapead
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna vilistlased
Riigivapi III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1952
Holger Roonemaa

Holger Roonemaa (sündinud 14. märtsil 1983) on eesti ajakirjanik. 

Ta töötab Eesti Päevalehe tegevtoimetaja ja uudistetoimetuse juhatajana.

Isiklikku 
Tema vend on tehnoloogiaajakirjanik Henrik Roonemaa.

Viited

Välislingid
Twitter

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Sündinud 1983
Annika Koppel

Annika Koppel (aka) Annika A. Koppel (sünninimi Maasik, sündinud 30. novembril 1964) on eesti ajakirjanik ja filmikriitik.

Estonian Literary Magazine'i toimetaja. Ta on olnud Eesti Keele Instituudi teabejuht ja Viimsi Teataja toimetaja. Varem on ta töötanud Eesti Päevalehe ja Postimehe ajakirjanikuna, projekti "Eesti Film 100" projektijuhina ja Rahvusraamatukogu kommunikatsioonijuhina.

Looming

Raamatud
 "Kevade. Suvi. Sügis. Arvo Kruusemendi filmid", Kadmirell 2010.
 "Karu südamega mees. Arvo Iho elu ja looming", Tänapäev 2015.

Dokumentaalfilmid
 "Kuidas tuli "Kevade"", Tallinnfilm 2006 (režissöör Anne-Mari Neider) – stsenarist ja toimetaja.
 "Nipernaadit otsides", Tallinnfilm 2007 (režissöör Kristiina Davidjants) – stsenarist ja toimetaja.
 "Keelemässaja. Mati Hint", Kopli Kinokompanii 2022 - stsenarist ja režissöör

Tunnustus 
 2010 Aasta filmiajakirjanik (koos Ülo Pikkoviga)

Viited

Välislingid

 http://www.fipresci.org/people/annika-koppel
"Krimisõpra juhib iha mõistatada.", Eesti Päevaleht, 4. september 2004
"Kuidas Prangli rahvas suveks valmistub", Eesti Elu, 16. aprill 2016
"Tõsiseltvõetav katse 1990ndaid kinolinal kujutada", Maaleht, 5. jaanuar 2017
""Skandinaavia vaikus" - psühholoogiline draama Eestimaa sügises", Maaleht, 17. november 2016
Suunamudija haukab välevorsti, Postimees, 5.aprill 2019
"Kui raamatus ei ole Sipsikul ülinukulikke võimeid, siis filmis on teistmoodi", Maaleht 27.veebruar 2020
"90aastaseks saanud loodusfilmitegija Rein Marani lustakad meenutused: ilves istus autos mu põlvedel ja pani käpad roolile"], Maaleht 6.september 2021
"Film, mis põimib emaduse ja traagilised ajaloosündmused", Maaleht 16.detsember 2021
"Soo - kindla peale minek", Maaleht, 5. märts 2022

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1964
Katrin Pauts

Katrin Pauts (sündinud 25. augustil 1977) on eesti ajakirjanik ja kirjanik. 

Ta lõpetas 1995. aastal Orissaare Keskkooli.

Ta on Õhtulehe ajakirjanik.

Ta oli saatesarja "Eesti tippmodell" peatoimetaja.

Raamatuid
 "Politseiniku tütar. Saaremaa põnevik", Varrak, 2016
 "Tulekandja. Muhumaa põnevik", Varrak, 2016
 "Öömees", Rahva Raamat, 2017
 "Hull hobune", Varrak, 2018
 "Marduse tänav. Romaan teleseriaali "Nukumaja" ainetel", Tallinn: Varrak 2018
 "Minu Muhumaa : lühike libahuntide ajalugu", Tartu : Petrone Print, 2018
 "Minu salajane elu : teekond algab alati kusagilt kaugemalt kui jaamast", Tallinn : Rahva Raamat, 2019
 "Minu Praha : tunnustamata geeniuse piinad", Tartu : Petrone Print, 2020
 "Tallinna tume : tavaliste inimeste väikesed nurjatused", Tallinn : Varrak, 2021

Artikleid
"Siluett aitas Nõukogude Eestis naiseks jääda", Õhtuleht, 6. detsember 2003
«Sulev oleks oma sünnipäeval tööd rabanud», Õhtuleht, 11. jaanuar 2006
Kas Saaremaal ikka peab Tallinna mängima? Saarte Hääl, 19. juuli 2017

Viited

Välislingid

Mehis Tulk, Katrin Pauts: Möldri tütar, kes tahab olla sihvakas palgimänd, Saarte Hääl, 7. juuli 2016

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1977
Aleksandr Puškini mälestusmärk (Narva)

Aleksandr Puškini mälestusmärk on Aleksandr Puškini 200. sünniaastapäeva puhul Narva püstitatud monument. See asub vanalinna linnaosas aadressil Aleksander Puškini tänav 12. Mälestusmärk paigaldati 1999. aastal. Mälestusmärgi autor on kuulus vene skulptor Mihhail Anikušin (1917–1997), kes oli nii NSV Liidu rahvakunstnik kui ka sotsialistliku töö kangelane ja akadeemik.

See on teine Puškini mälestusmärk Narvas. Esimene oli kipsist, see püstitati 1949. aastal ja pole tänaseks säilinud.

Aleksandr Puškin ja Narva
Aleksandr Puškin pole ise Narvas kunagi käinud, kuid tema sugulased on linna ajalooga tihedalt seotud. Luuletaja poeg Aleksandr oli aastast 1870 13. Narva husaaripolgu komandör. 1911. aastal saadeti linna Puškini pojapoeg Grigori Puškin, Narvas sündisid tema lapsed Sergei ja Grigori.

Viited

Välislingid
Esimese Aleksandr Puškini mälestusmärgi pildid

Narva mälestusmärgid
Olav Osolin

Olav Osolin (sündinud 13. novembril 1953 Tallinnas) on eesti reklaamikorraldaja ja endine ajakirjanik.

Haridus 
1977. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia alal ajakirjanduse eriharus.

Töö ja ühiskondlik tegevus 
Aastatel 1977–1981 töötas ta Eesti Raadios ajakirjanikuna, aastast 1981 töötab reklaaminduses. Aastatel 1982–1988 töötas ta Eesti Reklaamfilmis ja 1988–1991 ettevõttes ERF Video SP. Aastatel 2007–2011 oli ta reklaamiagentuuri Zavod BBDO üks omanikke ja juhataja.  

Aastatel 1998–1999 oli ta Eesti Reklaamiagentuuride Liidu president. 

Olnud mitmel hooajal TV3 saate "Su nägu kõlab tuttavalt" kohtunik. 

2017. aastal mängis põnevusseriaalis "Merivälja".

Olav Osolin teeb raadio Retro FM hommikuprogrammis "Ärkamisaeg" omanimelist rubriiki muusikaajaloost, milles vaatab tagasi päeva muusikasündmusele. 

Laulusõnade autorina kasutab varjunime Oskar Ove.

Teosed 

 2021. aastal krimiromaan "Kus lendab part"
 2020. aastal mälestusteraamat "Minu esimene elu"
 2017. aastal raamat "Need näod kõlavad tuttavalt"

Tunnustus
2018 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Facebook
Twitter

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1953
Urmas Jaagant

Urmas Jaagant (sündinud 27. juulil 1985) on eesti ajakirjanik. 

Ta on Eesti Päevalehe ajakirjanik.

2015. aastal sai ta Eesti Ajalehtede Liidult noore ajakirjaniku preemia

Artikleid
Kaitseliidu rühm osaleb Põhjala lahingugrupis, Eesti Päevaleht, 7. jaanuar 2008
Küberkaitseliit pakub harjutuskeskkonda vabatahtlikele IT-spetsialistidele, Eesti Päevaleht, 14. aprill 2010
Eesti e-tiigri hüpe kohustuslike e-arveteni jäi ootamatult toppama, Eesti Päevaleht, 28. detsember 2016

Viited

Välislingid
Urmas Jaagant Facebookis

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1985
Janar Filippov

Janar Filippov (sündinud 16. novembril 1976) on eesti ajakirjanik ja jurist.

Haridus
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli õigusteaduse erialal 1998. aastal.

Töö
Asus erialasele tööle Tartus prokuratuuri abiprokuröri ja prokurörina. Aastatel oli 2001–2014 Eesti Ekspressi ajakirjanik.

Aprillist 2014 töötas ta Harju Maakohtu Liivalaia kohtumajas kohtujuristina, seejärel Eesti Vabariigi esimese ja teise kohtuastme avalike suhete teenistuse juhina.

Novembris 2019 asus Janar Filippov tööle õiguskantsleri kantselei kommunikatsioonijuhina.

Töö televisioonis
2008. aastal mängis telesarja "Kelgukoerad" paaris osas ajakirjanikku.

Aastatel 2009–2012 ja 2016–2017 oli Eesti Televisiooni vestlussaate "Kahekõne" mittekoosseisuline toimetaja ja mõnes "Kahekõne" saates ka intervjueerija, küsitledes näiteks Tarja Haloneni, Raul Rebast, Lauri Mälksood, Raivo Küüti ja Urmas Sõõrumaad.

Muu tegevus
Juristi ja ajakirjanikuna valutab ta südant nii eesti õiguskeele keerukuse kui ka ajakirjanike õiguskeelealase harimatuse pärast (heites ette, et paljud ajakirjanikud ei tunne isegi mitte kõige elementaarsemaid õigustermineid). Oma praktikas kogetud ekstreemsetest tähelepanekutest on ta teinud ettekande 2013. aasta "Selge sõnumi konverentsil".

Janar Filippov on juba keskkoolipäevist suur mälumänguhuviline. Alates 2013. aastast on ta võistlejana kaasa löönud Kanal 2 mälumängusaates "Mis? Kus? Millal?".

Tunnustus
 2008 – Bonnieri preemia koos Krister Kiviga 2007. aastal kirjutatud Eesti narkokullerite artiklisarja (ilmus Eesti Ekspressis) eest
 2008 – Eesti Maleliidu parima maleajakirjaniku auhind Eesti Ekspressi ajakirjanikele Janar Filippovile ja Raul Rannele
 2009 – Eesti Ajalehtede Liidu aasta uudisloo preemia (koos Tarmo Vahteri ja Madis Jürgeniga Eesti Ekspressi ajakirjanike meeskonnas)
 2009 – Euroopa Komisjoni Lorenzo Natali ajakirjandusauhind artikli "Isa vägistas mind. Lihtsalt vägistas. Peaaegu iga päev" eest

Artikleid
Ringmaa kaitsekõne ajas prokuröri maruvihaseks, Eesti Ekspress, 29. jaanuar 2009
Kohtusse saadeti 16pealine jõuk, kes tegeles rahvusvaheliste suurkelmuste ning rahapesu korraldamisega, Eesti Ekspress, 8. aprill 2010

Isiklikku
Tema poolvend on ajakirjanik Jüri Butšakov.

Viited

Välislingid

Eesti ajakirjanikud
Eesti juristid
Sündinud 1976
Kristian Taska

Kristian Taska (Kris Taska; sündinud 23. novembril 1973) on eesti filmiprodutsent. 

Ta on õppinud Ameerika Ühendriikides Los Angelese Santa Monica kolledžis ärijuhtimist, stsenaariumi kirjutamist ja filmiajalugu ning Concordia Rahvusvahelises Ülikoolis Eestis ärijuhtimist.

Aastatel 1993–1997 oli ta telekanali Kanal 2 reklaami- ja ärijuht.

Ta asutas 2000. aastal filmitootmisfirma Taska Film, mille alt on välja antud filmid nagu "Nimed marmortahvlil" (2002), "Puhastus" (2012) ja "1944" (2015).

Isiklikku
Tema isa on filmilavastaja, -produtsent ja -stsenarist ning kirjanik Ilmar Taska.

Ta on olnud abielus näitleja Maria Avdjuškoga, kellega tal on lapsed Albert ja Adele. Elukaaslase Veronica Puhkiga on tal samuti kaks last.

Viited

Välislingid
 Kristian Taska Eesti Filmi Andmebaasis

Eesti filmiprodutsendid
Sündinud 1973
Saluzzo markkrahvkond

Saluzzo markkrahvkond oli ajalooline Itaalia riik, mis sisaldas Prantsuse ja Piemonte territooriume Alpides.

Markkrahvkonna territooriumid 

Saluzzo markkrahvkond hõlmas Cuneo ja Torino provintside osi ja mõnikord alasid, mis nüüd on Prantsuse kontrolli all. Kuid ajalooliselt oli Saluzzo maa-ala Stura, Po ja Alpide vahel. Del Vasto perekond, kes valitses Saluzzot kogu selle eluaja, omas ka muid maa-alasid Liguurias ja Itaalias paljude korraldatud abielude kaudu, kuid Saluzzo ei annekteerinud neid territooriume kunagi. Arvatavasti, kui ei oleks olnud Savoia edenemist Itaalias, võinuks Saluzzo olla võimeline vallutama veel Piemonte maid, mis oleks tähendanud ühte peamist Itaalia sinjoriiat.

Del Vasto valitsemine 

Liguuria iidne ja aadlidünastia asus piirkonnas ümber Ventimiglia. Del Vasto perekond sai linna isandateks, kui Olderico Manfredi II Torinost otsustas selle läänistada Bonifacio del Vastole kui markiile. Tema vanem poeg Manfredo päris selle. Sellest hetkest alates sai del Vasto Piemonte linna markiiks ja käsitles tiitlit dünastiliselt, nagu tõeline sinjoriia. 

Manfredo II püüdis markkrahvkonda laiendada, võideldes Savoiaga. Pärast Manfredo surma pidi tema lesk Alasia andma neile aastas mitu korda andamit: nendest andamitest rajas Savoia nõude markkrahvkonna üle, mis viis nad korduvate kokkupõrgeteni nõrga markiiga. 

Sageli räsituna sisetülidest jõudis Saluzzo suurima hiilguseni markiide Ludovico I ja Ludovico II ajal 15. sajandil: esimene suutis sõjakas Itaalias tegutseda neutraliteedipoliitikaga vahendajana lahkhelide vahel ning sai tasu keisrilt ja Prantsusmaa kuningalt; teine otsis hiilgust lahinguväljal, sai korduvalt peksa, algatades markkrahvkonna hiilguse lõpu. Kuid oma valitsusajal hoolitses ta kaubanduse arengu eest, ehitades esimese Alpitunneli, Buco di Viso ühendas Saluzzo turvaliselt Dauphiné ja Provence-iga. 

Kuid pärast tema surma võitlesid tema lapsed ägedalt trooni pärast, kurnates maapiirkondi ja kuivatades rahavoogusid: kui oli võimalik kord taastada, oli liiga hilja: Prantsusmaa hoidis markkrahvkonnal silma peal ja pärast viimase markii Gabriele kukutamist oli formaalsus see Prantsuse krooni poolt annekteerida. 

Saluzzo muutus pooleks sajandiks Prantsusmaa osaks, kuni Savoia suutis Lyoni lepinguga selle endale saada ja vahelduva eduga kontrolli säilitada kuni Itaalia ühinemiseni.

Vaata ka 

 Saluzzo
 Saluzzo markiide loend
 Savoia krahvkond
 Savoia hertsogkond
 Piemonte
 Cuneo provints

Itaalia ajaloolised riigid
Tallinna maantee (Narva)

Tallinna maantee on tänav Narvas Pähklimäe ja Kalevi ning Soldina ja Kerese linnaosa piiril. Maantee kulgeb kagust loodesse ja selle pikkus on umbes 5200 meetrit. 

Tallinna maantee algab Aleksander Puškini tänava ringilt (Paul Kerese väljakult), ristub Energia ja Rahvavälja tänavaga, Kreenholmi tänava, Kangelaste ja Võidu prospektiga, 3. Rohelise, 4. Rohelise, Tiimani ja Rahu tänavaga ning Äkkeküla teega. Edasi jätkub tee Narva-Jõesuu linnas Olgina alevikus ja ristub Soldino tänava ja Narva maanteega ning lõpeb Vana-Olgina tänavaga ristumise järel, selle jätkuks on maantee E20.

Vanasti kulges tee Narvast Riiga (hiljem Tallinna) vanalinnast põhja pool (praegu saab selle tee jäänused jälgida Rakvere tänava asukoha järgi). Nüüdisaegse Tallinna maantee suund määrati pärast Peetri värava rajamist 1822. aastal. Tekkinud maantee nimi oli Tallinna maantee, selle nime all oli see ka 1905. aastal (vene keeles Ревельское шоссе). 1912., 1927. ja 1929. aasta linnaplaanides on tänava nimi Tallinna maantee, 1940. aasta linnaplaanil Tallinna kivitee.

19. sajandil Tallinna maantee mõlemale poolele tekkis Peetri eeslinn. Teise maailmasõja ajal kõik hooned hävitati ja ehitati uuesti üles, enamik Peetri eeslinna tänavaid kadus.

Aadressil Tallinna maantee 7 asus 1952. aastal loodud Narva linna piimatööstuse tsehh, mis 1980. aastal kuulus Jõhvi piimatööstusele. Narva tsehh suleti 1990. aastate lõpus.

Aadressil Tallinna maantee 17c asus Fama keskus. Alates 2016. aasta oktoobrist on selle kaubanduskeskuse uus aadress Fama tänav 10. 

Aadressil Tallinna maantee 30 asub spordihall Energia.

Aadressil Tallinna maantee 41 asub Astri Keskus, endine Narva kauplus.

Aadressil Tallinna maantee 52 asub Tempo kaubanduskeskus, sealhulgas Tempo Mööblimaja.

Aadressil Tallinna maantee 14 asub Tartu Hoiu-laenuühistu Narva kontor.

Viited

 
Narva tänavad
Soldina
Eero Rebo

Eero Rebo (sündinud 19. detsembril 1974 Abja-Paluojal) on Eesti sõjaväelane, kolonel . 

Eero Rebo lõpetas 1993. aastal Abja Gümnaasiumi ja 1997. aastal Sisekaitseakadeemia, 2002. aastal USA-s logistikakolledžis logistikakursuse ning 2004. aastal Balti kaitsekolledži ühendjuhtimise ja kindralstaabi kursuse. 
Tal on magistrikraad Ameerika Ühendriikide maaväe sõjakolledžist.

Eero Rebo teenib Kaitseväes alates 1993. aastast. Ta on olnud Tagalapataljoni rühma-, kompanii- ja staabiülem. Aastatel 2000–2001 osales ta staabiohvitserina välisoperatsioonil Bosnias ja Hertsegoviinas, 2004–2007 oli Kuperjanovi üksik-jalaväepataljoni ülem. Aastatel 2008–2015 teenis ta Kaitseväe peastaabis erinevate osakondade ülemana. 

Aastatel 2015–2019 oli Eero Rebo 2. jalaväebrigaadi ülem. Alates 2020. aastast on ta Kaitseliidu peastaabi ülem.

Tunnustus 
2016 – Aasta ohvitser

Viited

Välislingid
 Georgi Beltadze. Kolonelleitnant Rebo Siilist: 13 000 ei ole meie lagi PM, 14. mai 2015
 Merili Nael. Kolonelleitnant Rebo: võib öelda, et Venemaa blufib ERR, 20.04.2015
 Eero Rebo. Mõtisklusi kaitsetahtest Minu Eesti mõttetalgud

Eesti kolonelid
2. jalaväebrigaad
Sündinud 1974
Friedrich Bienemann (1860–1915)

Friedrich Gustav Bienemann (19. mai (vkj) 1860 Arcis, Bessaraabia – 5. august (vkj) 1915 Riia) oli baltisaksa ajaloolane ja ajakirjanik.

Tema isa oli pastor Herbord Julius Bienemann (1833−1891).

1885. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli ajaloo alal. 1886. aastal sai ta Strasbourgi ülikoolis doktorikraadi.

Aastatel 1894–1903 oli ta Riia Ajaloo- ja Muinsusuurimise Seltsi raamatukoguhoidja.

Ta avaldas ajalootöid Tartu ajaloo, Rootsi aja kohta Liivimaal ja Põhjasõja kohta.

Aastatel 1903–1913 oli ta Baltische Monatsschrifti toimetaja.

Viited

Välislingid
Biograafia "Eesti biograafilises leksikonis" (1926–1929) 

Baltisakslased
Sündinud 1860
Surnud 1915
Baltisaksa ajaloolased
Ajakirjanikud
Isaak Citroën

Isaak Citroën (eesnimi ka Isak, Itsõk, perekonnanimi ka Citron, Tsitron; 19. jaanuar 1878 – surmaaeg teadmata) oli juudi päritolu Eesti ärimees. 

Tema perekond oli pärit Leedust. Citroën tegutses enne Esimest maailmasõda Tallinnas väikeärimehena, nagu tema isagi. Tema karjäär suurärimehena sai hoo sisse Vabadussõja lõpus. Temast sai Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabriku, Sindi Tekstiilivabriku, Kreenbalti, Eesti Niidi, Unioni nahatööstuse, tööstuslik-kaubandusliku grupi Silva ja Kommertspanga osanik ja juhatuse liige. Ta oli Eesti üks rikkamaid inimesi.

Isaak Citroën on kogunud tuntust kui Berliini juudi kogukonna abistaja Weimari Vabariigi aastatel.

Isak Citron oli Tallinna restoranide, kohvikute ja söögimajade teenijate ühingu auliige.

1932. aastal puhkes Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabriku ümber skandaal. Firma peaomanikke Isaak Citroëni ja Konstantin Wachmanni süüdistati aktsiaseltsi raamatupidamise ning aruannete võltsimises kuue aasta jooksul, et saada aktsiaemissioonidest 20 miljonit krooni. Firma oli Eesti Panga kõige suurem võlglane. 

Citroën määrati kaheks aastaks vanglasse. Ta vabastati 1935. aastal pool aastat enne tähtaega tervislikel põhjustel. Citroën säilitas aktsiad firmas kuni 1940. aastani. Citroën omas siis pea 50% aktsiatest, Robert Bang 25% ja Wachmann 10% aktsiatest. 

Nõukogude okupatsiooni ajal novembris 1940 ta arreteeriti. 1941. aastal viidi ta Unžlagi Gorki oblastis, kust ta vabanes 22. veebruaril 1942. Tema edasine elukäik, surmaaeg ja -koht on teadmata.

Isiklikku
Isaak Citroëni tütre Reeli poeg on Tallinnas tegutsev kinnisvaraärimees Eduard Klas-Glass (sündinud 1948), kes on Eri Klasi lelle Leopoldi poeg. 
Tema lapselapselaps on museoloog Mariann Raisma.

Viited

Välislingid
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

Eesti ettevõtjad
Eesti kurjategijad
Eesti juudid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1878
Surmaaeg puudub
Rudolf Kenkmaa

Rudolf Kenkmaa (1935. aastani Rudolf Kenkmann; 5. veebruar 1898 Hummuli vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 26. aprill 1975 Tallinn) oli eesti ajaloolane ja arhivaar.

Ta osales Vabadussõjas.

1929 lõpetas ta Tartu ülikooli filosoofiateaduskonna.

1928–1944 töötas ta Tallinna Linnaarhiivis, sealjuures 1939–1944 selle juhatajana. 1945–1947 oli ta Eesti NSV Riikliku Keskarhiivi ülem. 

1957–1963 oli ta Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi vanemteadur.

Ta oli Tallinna Ajaloo Seltsi asutajaid.

Viited

Kirjandus

Välislingid
ISIK
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Rudolf Kenkmaa Eesti ohvitseride andmekogus
Haud Tallinna Hiiu kalmistul

Eesti ajaloolased
Eesti arhivaarid
Vabadussõja veteranid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Hiiu kalmistule maetud
Sündinud 1898
Surnud 1975
Erich Kaup

Erich Kaup (17. mai 1929 Gattšina rajoon, Leningradi oblast – 28. juuni 2007) oli Eesti ajaloolane.

1957 lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi. 

Aastast 1952 töötas ta EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituudis, sealjuures 1985–1989 selle direktorina. Aastast 1989 töötas ta Eesti Riigiarhiivis.

Ta on põhjalikult uurinud muu hulgas Eesti ajalugu perioodil 1939–1945.

Tunnustused
1972 Eesti NSV riiklik preemia
1987 Eesti NSV teeneline teadlane

Viited

Kirjandus

Eesti ajaloolased
Eesti NSV teenelised teadlased
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 2007
Artur Uibopuu

Art(h)ur Uibopuu (31. detsember 1878 Sooru vald – 2. aprill 1930 Tallinn) oli Eesti pangandustegelane.

1904. aastal lõpetas ta Riia Polütehnikumi majandusosakonna. Töötas aastatel 1903–1905 Pihkva kommertspangas, oli 1905–1907 Tartu Vastastikuse Krediidiühistu asjaajaja-direktor.

Aastast 1907 oli ta Tallinna Vastastikuse Krediitühisuse direktor. Aastast 1919 oli ta Tallinna Krediitpanga direktor. 1919–1926 oli ta Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisuse juhatuse esimees ja 1920–1925 Tallinna pankade nõukogu esimees.

Ta oli Asutava Kogu liige.

1925–1926 oli ta Eesti Panga president. Maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.

Viited

Kirjandus

Eesti majandustegelased
Asutava Kogu liikmed
Eesti Rahvaerakonna poliitikud
Korporatsioon Vironia liikmed
Sündinud 1878
Surnud 1930
Johannes Talmre

Johannes Talmre (aastani 1935 Tomson, 1935-1937 Toomre; 6. jaanuar 1911 Tallinn – 29. september 1991 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane.

Ta tuli 10 korda Eesti meistriks 110 m tõkkejooksus ja 10 korda Eesti meistriks teatejooksus. 1934. ja 1939. aasta Eesti mängudel võitis ta 110 m tõkkejooksu ja 4 x 100 m teatejooksu. Tema 110 m tõkkejooksu rekordaeg oli 15,0 (tehtud 1939). 1949 pälvis ta meistersportlase nimetuse.

1941 mobiliseeriti ta Punaarmeesse ja Velikije Luki lahingus sai vigastada.

Viited

Välislingid

Eesti kergejõustiklased
Eesti kullassepad
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1911
Surnud 1991
Tõnu Lehtla

Tõnu Lehtla (sündinud 14. juunil 1947) on eesti energeetik ja robootik, Tallinna Tehnikaülikooli professor.

Haridus
T. Lehtla õppinud Rakke Keskkoolis 1954–65, TPI elektrotehnikateaduskonnas elektriajamite ja tööstusseadmete automatiseerimise erialal 1965–70 (cum laude); TPI elektriajamite kateedri aspirant 1970–73..

Täiendusõpe
Leningradi Elektrotehnikainstituut 1978; Slovaki Kõrgem Tehnikakool (Bratislava) 1979–80; Helsingi Tehnikaülikool 1991; Rootsi Kuninglik Tehnikaülikool 1993; Bielefeldi Erialakõrgkool 1996. .

Teaduskraad ja -kutse
Tehnikateaduste kandidaat 1976; dotsent 1985.

Teenistuskäik
TTÜs 1970–…: elektriajamite kateedri vaneminsener 1970–73, assistent 1974–78, vanemõpetaja 1978–82, dotsent 1982–92; elektriajamite ja jõuelektroonika instituudi robotitehnika õppetooli aseprofessor 1992–97; robotitehnika õppetooli juhataja 1992–2016, robotitehnika professor 1997–2016; energeetikateaduskonna teadus- ja arendusprodekaan 2004–06; energeetikateaduskonna dekaan 2006–2012; emeriitprofessor 2016-...

Teadustöö põhisuunad
Robotitehnika ja tööstusautomaatika, robotiajamid ja ajamite juhtimisprobleemid. Ta on uurinud energia tarbimise ja sisemajanduse kogutoodangu seoseid maailma riikides ning inimarengu indeksi seoseid elektritarbimise, Maa energiabilansi, energia muundamise ja põhiliste energiakasutuse probleemidega..

Avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni, omab 4 patenti/autoritunnistust. Tema juhendamisel on kaitstud 7 magistri- ja 3 doktoritööd.

Teadusorganisatoorne tegevus
NSV Liidu elektriaparaatide eriala üleliidulise metoodikakomisjoni liige 1980–85; TTÜ nõukogu liige 2002–…, TTÜ valitsuse liige 2006–…

Tunnustused
NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedal 1986; 
TTÜ kuldmärk 1995;
Valgetähe IV klassi teenetemärk 2016

Kirjandus 
EE 2000, 14.

Viited

Välislingid
 Tõnu Lehtla ETISes
 Tõnu Lehtla Eestlaste suur jalajälg EPL 23. november 2006

Eesti energeetikud
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1947
Eva Lille

Eva Anneli Lille (aastani 1968 Hyvärinen; sündinud 13. mail 1941 Helsingis) on soome estofiil, Soome-Eesti kultuurisidemete arendaja, eesti kirjanduse soome keelde tõlkija.

1967 lõpetas Eva Lille Helsingi Ülikooli kirjanduse ja etnograafia alal. Aastast 1982 on ta vabakutseline tõlkija.

Eva Lille oli 1982. aastal üks Tuglase Seltsi asutajaid ning tegutses hiljem seltsi sekretäri ja tegevjuhina. Eva Lille aitas oma praktilise tegevuse ja isiklike kontaktidega kaasa soodsa kultuuriõhkkonna kujundamisele Eestis.

Ta oli Soome Instituudi kultuurisekretär Tallinnas. Aastast 1997 oli ta Tallinnas asuva Soome Suursaatkonna pressinõunik.

Praegu elab Eva Lille Soomes.

Taasiseseisvunud Eesti esimene viisa anti välja Soomes ja selle saaja oli Eva Lille .

Tõlketegevus
Eva Lille on eesti keelest soome keelde tõlkinud Enn Vetemaa, Lennart Meri, Jaan Krossi ja Eduard Vilde, aga ka Aino Perviku, Eno Raua, Mati Undi, Viivi Luige, Mats Traadi jt teoseid.

Tunnustus
 1988 – Juhan Smuuli preemia.
 1998 – Maarjamaa Risti III klass

Viited

Kirjandus

Heikki Rausmaa. "Tuglaksen tuli palaa. Tuglas-seuran ja suomalais-virolaisten suhteiden historiaa". Helsinki, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2007.

Välislingid

Eva Lille. "Löytöretkiä Viroon." – Tuglas-seuran jäsenlehti 2007, nr. 3.

Eesti tõlkijad
Soome tõlkijad
Sündinud 1941
Peeter Ruubel

Peeter Ruubel (1. oktoober 1885 Kaarli vald – 24. detsember 1957) oli Eesti advokaat.

1911 lõpetas ta Moskva Ülikooli õigusteaduskonna. 

1912–1914 ja uuesti aastast 1919 oli ta Tallinnas advokaat. 1915–1918 oli ta Peterburis sõjaväeametnik. Ta oli ka Välisministeeriumi juriskonsult ja osales mitmel rahvusvahelisel konverentsil, näiteks 1922. aasta Haagi konverentsil.

Ta oli Noor-Eesti liige. Ta oli Asutava Kogu liige.

Viited

Kirjandus
Biograafia "Eesti biograafilises leksikonis" (1926-1929) 

Eesti advokaadid
Asutava Kogu liikmed
Eesti Tööerakonna poliitikud
Moskva Riikliku Ülikooli vilistlased
Tallinna Jaani koguduse liikmed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1885
Surnud 1957
Mark Feigin

Mark Feigin (sündinud 3. juunil 1971 Kuibõševis) on Venemaa poliitik ja ajakirjanik, endine advokaat.

1994. aasta jaanuarist 1995. aasta detsembrini oli Feigin Riigiduuma saadik ja Samara aselinnapea.

2011. ja 2012. aastal oli Feigin opositsioonis president Vladimir Putiniga ja andis teada opositsioonipartei moodustamisest.

Mark Feigin on olnud kohtus Pussy Rioti (üks kolmest) ja Nadija Savtšenko kaitsja.

Viited

Venemaa poliitikud
Sündinud 1971
Evi Arujärv

Evi Arujärv (aastani 1989 Papp; sündinud 28. novembril 1953 Kohtla-Järvel) on eesti muusikateadlane, -kriitik, esseist ja kolumnist. Ta on aastast 2007 Eesti Muusika Infokeskuse direktor.

Evi Arujärv lõpetas 1974. aastal Tallinna Muusikakeskkooli muusikateooria (juhendaja Ene Pilliroog) ja 1982. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikateaduse erialal (juhendaja Tiia Järg). Aastatel 1982–1987 töötas Tallinna Riiklikus Konservatooriumis lepingulise teadurina. Aastatel 1988–1992 oli Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi aspirant.

Aastatel 1992–1993 oli ta toimetaja ajakirjas Teater. Muusika. Kino, 1995–2005 Postimehe muusikakriitik, 2003–2011 Sirbi (rubriik „Kergitab kulmu”) ja 2006–2010 Päevalehe kolumnist.

Aastast 2004 on tegutsenud Eesti Muusika Infokeskuses toimetajana ja aastast 2007 on Eesti Muusika Infokeskuse direktor.

Eevi Arujärv on uurinud peamiselt eesti heliloomingut ning käsitlenud muusikaesteetika ja -semiootika probleeme, teinud raadiosaateid. Teatrikriitikuna on ta kirjutanud peamiselt ajakirjas Teater. Muusika. Kino.

Tunnustus
 1984 ajakirja Teater. Muusika. Kino aastapreemia
 1987 ajakirja Teater. Muusika. Kino aastapreemia
 1988 Eesti NSV muusika aastapreemia
 1993 ajakirja Teater. Muusika. Kino aastapreemia
 1996 ajakirja Teater. Muusika. Kino aastapreemia
 1996 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (uute kvaliteetide loomine muusikapublitsistikas ja kontserdikriitikas)
 1999 ajakirja Teater. Muusika. Kino aastapreemia
 2000 Loomingu aastapreemia
 2002 ajakirja Teater. Muusika. Kino aastapreemia
 2003 Eesti Teatriliidu kriitikaauhind
 2003 stipendium „Ela ja sära”
 2004 Koosmeele auhind
 2017 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia (hindamatu panus eesti nüüdismuusika mõtestamisel)

Isiklikku 
Evi Arujärve abikaasa on Vaapo Vaher.

Viited

Kirjandus
Eesti muusika biograafiline leksikon. 1. köide. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007. Lk 48

Eesti muusikateadlased
Eesti muusikakriitikud
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Eesti esseistid
Sündinud 1953
Mari Urbsoo

Mari Urbsoo (aastani 1966 Mari Õunap; 31. detsember 1941 Viljandi – 24. jaanuar 1994 Tallinn) oli eesti näitleja.

Lõpetas 1960. aastal C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1962. aastal Ugala teatristuudio ja 1968. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Ta oli 1962. aastal Ugala ja 1962–1964 Rakvere Teatri näitleja. Oli 1968–1982 Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi teadur ning aastast 1982 Andres Särevi kortermuuseumi juhataja. Aastast 1968 oli Tallinna Riikliku Konservatooriumi laulukateedri näitlejameisterlikkuse õppejõud.

Isiklikku 

Oli abielus Ain Urbsooga. Lapsed Kadri Urbsoo ja Reet Urbsoo. 

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1941
Surnud 1994
Leo Štarkov

Leo Štarkov (ka Leo Starkov; 16. märts 1942 Tallinn – 25. mai 2003) oli eesti jalgpallur, poliitik ja karikaturist.

1960. aastal lõpetas Tallinna 20 Keskkooli, peale seda õppis Tallinna Majandustehnikumi kaugõppes, mille lõpetas 1974. aastal. Hiljem õppis täiendavalt veel TPI kaugõppes. Alates 1965 aastast töötas Tallinnas rahvaettevõttes Norma, algul kontrollmeistina, siis varustusosakonna juhataja asetäitjana ja hiljem juba arendusdirektorina. Ta on osalenud Eesti Vabariigi ettevõtluse raamseaduse töörühmas, ning Eesti Töökollektiivide Liidu ja Vabariiklaste Koonderakonna programmide koostamisel. Oli Eesti Töökollektiivide Liidu juhatuse aseesimees ja Eesti Kongressi liige.

Sportlasena
1959. aastal kuulus ta jalgpalliklubi Tallinna Kalev Eesti NSV noortekoondisse väravavahina.

Ta tuli kaks korda Tallinna Norma koosseisus Eesti NSV meistriks (1967, 1970) ning sai neli hõbemedalit (1966, 1968, 1969 ja 1972).

Eesti Noorte Rahvusliku Jalgpalliliiga "Päkapikuliiga" president.

Kuulus Eesti Jalgpalli Liidu volikokku.

Poliitikuna
Leo Štarkov oli aastatel 1990–1992 Vabariiklaste Koonderakonna esimees.

13. veebruaril 1992 valiti Leo Štarkov Eesti Komitee majanduskogusse, kuhu kuulus 15 tuntud majandusteadlastest ja majanduspraktikutest eksperti.

Tunnustused
1982 ergutuspreemia Õhtulehe karikatuurivõistlusel "Tõkestame neile tee"

Isiklikku
Vabal ajal joonistas karikatuure, tema karikatuure on avaldatud ka ajakirjas Pikker ja mitmetes endistes Kesk-Euroopa sotsialismimaade ajakirjanduses.

Leo Štarkov suri 25. mail 2003 ja ta maeti 29. mail 2003 Pärnamäe kalmistule.

Viited

Välislingid
Leo Štarkovi sporditulemused

Eesti jalgpallurid
Eesti poliitikud
Eesti karikaturistid
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1942
Surnud 2003
Tiit Nuudi

Tiit Nuudi (sündinud 22. oktoobril 1949 Tallinnas) on Eesti tennisist, sporditegelane ja poliitik.

Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1973. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusinsenerina. 

1969. aastal sai ta Eesti meistrivõistlustel tennise meespaarismängus pronksmedali. Aastatel 1967–1971 kuulus ta kuus korda Eesti tennisekoondisse.

1978–1989 oli ta olümpiaehitiste direktsiooni peainsener ja direktor. 

1982–1988 oli ta Tallinna Linna RSN Täitevkomitee aseesimees. 1988–1889 oli ta Eesti NSV Riikliku Looduskaitse ja Metsamajanduse Komitee esimees ning 1990 Eesti keskkonnaminister. 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu esimehe nõunik. Aastatel 1993–2012 oli ta AS Paulig Balticu juhatuse esimees.

Aastatel 1992–1997 oli ta Eesti Olümpiakomitee asepresident, 1997–2001 selle president ja 2001. aastast selle esindajate kogu liige.

2014. aastast on ta MTÜ Spordijuhtide Selts juhatuse liige.

Tunnustus
 2003 Valgetähe III klassi teenetemärk
 2008 Eesti Olümpiakomitee teenetemärk

Isiklikku
Tema tütar on maailma naiste tennise edetabelisse kuuluv tennisist Maileen Nuudi (sündinud 2000).

Viited

Välislingid
 Biograafia ESBL-is
 Andres Vaher. Nuudide „perefirma” pürib läbi mõistuse hääle tähtede poole Delfi Sport, 22.04.2017 (sisaldab Tiit ja Maileen Nuudi fotot)

Eesti tennisistid
Eesti sporditegelased
Eesti poliitikud
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1949
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Hans-Joachim Heusinger

Hans-Joachim Heusinger (7. aprillil 1925 Leipzig – 26. juuni 2019) oli saksa jurist ja Saksa DV riigitegelane.

Hans-Joachim Heusinger oli pärit töölisperekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1939–1942 elektrimehaanikuks. 1942–1945 teenis Wehrmachtis. 1945–1951 töötas ta elektrimehaaniku ja kaablimonteerijana. 1946. aastal astus ta Saksa Vabade Ametiühingute Koondisse ja 1947. aastal Saksamaa Liberaaldemokraatlikku Parteisse. 1951–1952 oli ta Leipzigi Kesklinna linnaosa volikogu liige. 1952–1957 oli Heusinger Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei Leipzigi ringkonna piirkonnasekretär. 1955–1960 õppis ta kaugõppe teel Potsdamis asuvas Saksa Riigi- ja Õigusteaduste Akadeemias juristiks. 1957–1959 oli Heusinger Cottbusi ringkonna Tööstus- ja Kaubanduskoja direktor ning samal ajal ka Cottbusi ringkonna Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei piirkonnaorganisatsiooni esimees.

Alates 1957. aastast oli Hans-Joachim Heusinger Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei Keskjuhatuse liige. Aastatel 1959–1973 oli ta Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei Keskjuhatuse sekretär ja 1972–1980 Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei aseesimees.

16. oktoobrist 1972 kuni 11. jaanuarini 1990 oli Hans-Joachim Heusinger Saksa DV justiitsminister.

1961. aastast kuni 1990. aasta märtsini oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1972–1989 oli ta Saksa DV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Saksamaa juristid
Justiitsministrid
Sündinud 1925
Surnud 2019
Vahur Laiapea

Vahur Laiapea (sündinud 7. septembril 1960 Tallinnas) on Eesti filmirežissöör, filmiprodutsent ja filmioperaator ning viipekeele uurija.

Ta lõpetas 1985. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti filoloogia erialal. 2006. aastal lõpetas ta Tartu ülikoolis magistrantuuri lõputööga eesti viipekeelest.

Aastatel 1983–1994 oli ta Porkuni Kurtide Kooli õpetaja ja ühtlasi aastatel 1990–1994 viipekeele uurija. Aastatel 1995–1998 oli ta Eesti Tervisekasvatuse Keskuse südameprojekti juht ja sel perioodil tootis ta mitu õppefilmi. Alates 1998. aastast tegutseb ta sõltumatu produtsendina. Aastatel 1999–2001 oli ta Kanal 2 originaalprogrammi juht, kus ta tootis muuhulgas telesaated "Uudistekütid" ja "Subboteja". Aastast 2001 on ta filmistuudio Ikoon OÜ omanik.

2007. aastal ilmus tema monograafia "Keel on lahti. Tähendusi viipekeelest" (kirjastas Eesti Keele Sihtasutus).

2017. aastal sattus ta Afganistanis kaheks kuuks Talibani kätte vangi. Kogetust kirjutas ta 2018. aastal ilmunud raamatus "Afganistani vang".

Produtsendi- ja muid töid
"Meie sõdurid" (Ikoon OÜ, toodetud Kanal 2-le)
"Keelekümblejad" (Ikoon OÜ, toodetud ETV-le)
"Positiivne Narva" (2005, režissöör Kristiina Davidjants)
"Üitsainus Mulgimaa" (2010, toimetaja Juhani Püttsepp)

Viited

Välislingid

Eesti filmidokumentalist sattus Afganistanis kaheks kuuks vangi. ERR uudised, 15 juuni 2017

Eesti filmilavastajad
Eesti filmioperaatorid
Eesti filmiprodutsendid
Eesti teleprodutsendid
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1960
Häilraie

Häilraie on turberaie alaliik, mille eesmärk on uue metsapõlve kasvatamine vana metsa külgvarjus. 

Häilraie korral raiutakse uuendamisele kuuluv mets puudegruppide haaval mitme raiejärguga, moodustades metsauuenemiseks sobilikke ja järk-järguslt suurenevaid häile. Häilraiet sobib kasutada puistutes, kus on varem tekkinud häiludes või hõredamates kohtades juba olemas grupiti paiknevat looduslikku uuendust. Häilude puudumisel raiutakse puistusse kuni 5 häilu hektari kohta läbimõõduga, mis võiks olla võrdne või veidi suurem puistu keskmisest kõrgusest. Häilude paigutus sõltub olemasoleva järelkasvu hulgast ja paiknemisest. 

Häilraie eeliseks on see, et see võib aidata kokku hoida metsakultiveerimise kulusid ning soodustada kohaliku genofondiga puude looduslikku uuenemist. Häilraiega ei toimu ka väga järsku ulatuslikku muutust metsast lagedaks alaks, mistõttu see on lageraiest vastuvõetavam raieviis asulate läheduses, puhke- ja looduskaitsealadel.
Häilraie puuduseks on see, et viimasteks raiejärkudeks püsti jäetud puud jäävad häilude tõttu sageli tuulte meelevalda ja neis esineb sageli tormikahjustusi. Häilraie on lageraiest ka majanduslikult ebaefektiivsem ja võib olla raiutud puidukoguse kohta keskkonda saastavam.

Turberaietest sobib häilraie Eesti oludes paremini männikutesse, sest need on tormikindlamad kui kuusikud ja valgusnõudlik mänd vajab uuenemiseks lagedamat ala kui kuusk.

Metsaraie
Ludwig Knoop

Johann Ludwig Knoop (vene keeles Лев Герасимович Кноп) (15. mai 1821 Bremen – 16. august 1894 (ukj) Bremen) oli saksa tööstur.

1840. aastal kolis Johann Ludwig Knoop ärimees Franz Holzhaueri abina Hamburgist Moskvasse, kus oli hiljem seotud mitme ettevõttega. Hiljem arendas ta ärisidemeid Inglismaa puuvillavabrikutega. Äritegevusega sai ta nii jõukaks, et 1850. aastatel oli tema mõjusfääris Venemaa keisririigi 120 puuvillavabrikut. 

1856 sai ta endale Narva jões asuva Kreenholmi saare, kus 1857 hakati ehitama puuvillaketramise ja kudumise vabrikut (hilisem Kreenholmi puuvillamanufaktuur). Knoop juhtis vabrikut kuni oma surmani 1894. aastal.

Tema järglaste seas on mitu kuulsat poliitikut, näiteks endine Alam-Saksi peaminister Ernst Albrecht, ja tema tütar Ursula von der Leyen, kes valiti 2019. aastal Euroopa Komisjoni presidendiks.

Viited

Kirjandus
 Elulugu "Eesti biograafilises leksikonis" (1926–1929) 
 ByStuart Thompstone2002.IV, THE RUSSIAN TECHNICAL SOCIETY AND BRITISH TEXTILEMACHINERY IMPORTS

Välislingid

 Hillar Kala "Ludwig Knoop – Eesti Rockefeller" arileht.delfi.ee, 16. mai 2007

Eesti ettevõtjad
Sünniaeg puudub
Surnud 1894
Karl Virma

Karl Johannes Virma (5. märts 1879 Tallinn – 19. november 1942 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast, Venemaa) oli Eesti poliitik.

1905. aasta revolutsiooni ajal oli ta Raudteelaste Liidu asutajaid ja ühtlasi üks raudteelaste streikide korraldajaid. 1905 põgenes ta Rootsi ja sealt 1906 Soome.

1914 sai ta loa naasta Tallinna. Ta töötas 1918. aasta aprillini Vene-Balti laevatehases varustusosakonna asjaajajana. 1917. aasta revolutsiooni ajal kuulus ta Tallinna tööliste ja soldatite saadikute nõukogusse. 1917. aasta suvel valiti ta üürnikkude rühma kandidaadina Tallinna linnavolinikuks. Septembris 1917 sai ta Ajutise Maanõukogu liikmeks.

Oli Tallinna Linnavalitsuses Tallinna linnapea Anton Uesson juures linnapea abi.

Ta oli Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei esindajana Asutava Kogu, I, II ja III Riigikogu liige.

Arreteeriti NKVD poolt Tallinnas. Suri Vjatlagi vangilaagris Venemaal.

Viited

Välislingid
Biograafia "Eesti biograafilises leksikonis" (1926–1929) 

Asutava Kogu liikmed
I Riigikogu liikmed
II Riigikogu liikmed
III Riigikogu liikmed
Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei poliitikud
Tallinna linnavolikogu liikmed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1879
Surnud 1942