joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Saadjärve Rattaaed

Saadjärve Rattaaed on endine spordiehitis Tartu maakonnas Tartu vallas Tormi külas Piibe maantee ääres, tollase haldusjaotuse järgi Tartumaal Äksi kihelkonnas.

Võssakasvanud kurvides kaldpindne ringrada on osaliselt säilinud. Ehitisest on nähtav vana velodroom ja mälestuskivi, mis pühendatud 1896. aastal asutatud Saadjärve Jalgratta Sõitjate Seltsile - esimesele eesti spordiseltsile.

Kivi paigaldati Jõgeva jalgrattaspordi veteranide poolt 1986. aastal, kui möödus 100 aastat rattasõitjate seltsi asutamisest. Endise rattaaia tähistamisel ja mälestuskivi paigaldamisel oli suur osa Kalev Raudsepal ning jalgrattaspordi veteranidel.

Ajalugu
Tartumaal, Saadjärve vallas sündinud Karl Vestel pidas samas kaupmeheametit. Tema teened on märkimisväärsed kogu Eesti spordiajaloos. 1896. aastal hakkas ta Saadjärvele organiseerima rattasõitjate seltsi. Pärast pikki vaidlusi ja kooskõlastamisi registreeriti 20. detsembril 1896. aastal Saadjärve Jalgratta Sõitjate Seltsi põhikiri. See oli esimene maal tegutsev eestlaste spordiselts Tsaari-Venemaal. Veebruaris 1897 valiti seltsi juhatus, mille esimeheks sai Vestel. Tema eestvedamisel hakati sama aasta kevadel Tormi talu maadele rajama rattasõidu ringrada. Treki maa renditi Tormi talu omanikult J. Torrimilt.  Selle ehitamisel olid abiks ümbruskonna talumehed. Lähte kruusaaugust veeti kruusa, enne kevadtööde algust jõuti kohale vedada ka puit ja savi. Töödeks kasutati pühapäevi, hilisõhtuid ja isegi öötunde. Rattaaia avamine toimus 20. juunil 1897. Tee õnnistas sisse tollane Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja Franz Hollmann. Ringraja pikkus oli 355,6 meetrit, st 1/3 versta ja oli sama pikk kui Tartuski.

Augustis peetud avavõistluste kohtunikeks olid Tartu linna parimad jalgratturid Hint ja Rüter ning kohalik sõidujuht Sõber. Võitjaks tuli Karl Vestel, kes sõitis 2 versta 2 minuti 37,2 sekundiga. Võidusõite korraldati usinalt, kaasa teha lubati ka linnarahval, kes olid varem keeldunud maamehi tunnustamast. Seltsi tegevusaeg jäi lühikeseks, põhjuseks peetakse tüli Tormi talu peremehega, kelle hinge ei mahtunud seltsi agar tegevus; võimalik, et ka tulud. Tüli algas rendi suurendamise pärast, mis viis rendilepingu lõpetamiseni ja seltsi likvideerimiseni 1912. Kokku tegutseti 16 aastat.

Kirjandus
Jõgevamaa pärandikultuurist (2011).Jõgeva- 2011, lk.122
Jõgevamaa, Tallinn, 2009, lk.90
Jõgeva spordi biograafiline leksikon, Jõgeva 2992, lk. 180
Killamängudelt olümpiaareenile, Põltsamaa, 2011, lk. 33
Sporditegijad Kalevipoja tegude maalt, Tallinn, 2008, lk.201
Tabivere vald-Tabivere commune, Paar OÜ, 2007, lk. 15

Välislingid

Tartu vald
Eesti spordiehitised
Eesti jalgrattasport
Pioneer (ajakiri)

Pioneer oli noorteajakiri, Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni häälekandja, mis ilmus aastatel 1940–1989. Ajakirja kirjastas Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Kirjastus Tallinnas.

Ajakiri hakkas ilmuma 1940. aasta oktoobris kaks korda kuus, 1941 ja 1945–1989 ilmus see üks kord kuus. 1941. aasta numbrid 1 ja 2 ilmusid kahes trükis, 1942–1944 Pioneer ei ilmunud. 1957. aastal oli läbivas numeratsioonis viga. Pioneeri viimane number avaldati detsembris 1989. 1990. aastal sai ajakiri uueks nimeks Põhjanael ja 1995 muudeti see Põhjatäheks.

Ajakirja lisana ilmus 1946–1971 "Abiks noortele tehnikutele, naturalistidele, sportlastele, isetegevuslastele jt" (1957–1971 nr 1–12 juures, 1949–1956 üksiknumbrite vahel).

1989. aastal avaldati eriväljaanne "Eetser = Estonian scouting movement" ning aastavahetuse erinumber Põhjatäht.

Pioneeri väljaandjad olid:
 ELKNÜ KK (1941–1988, nr 8); 
 Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni Nõukogu (1958–1988, nr 8); 
 Eesti NSV Haridusministeerium (1946, nr 3 – 1950); 
 Eesti NSV Hariduse Rahvakomissariaat (1941–1946, nr 2).

1940. aastal oli vastutav toimetaja E. Vallak ja tegevtoimetaja Ralf Parve. Kaaneillustratsioonid tegid Alo Hoidre (nr 2, 4) Paul Reeveer (nr 6) ja H. Ruus (nr 5).

Trükikoda oli 1940. aastal numbritel 1–5 Natsionaliseeritud Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus ja 6. numbril trükikoda Kommunist.

Viited

Välislingid
 Ajakiri Pioneer raamatukogukataloogis Ester

Eesti endised ajakirjad
Eesti laste- ja noorteajakirjandus
Pioneeriliikumine
ELKNÜ Keskkomitee
Vooremaa Teed AS

Aktsiaselts Vooremaa Teed tegeleb teehoiutöödega 1100 km Jõgeva maakonna riigiteedel.

Ettevõttest
AS Vooremaa Teed registreeriti äriühinguna 18. mail 2001. aastal. Aktsiate eest tasuti mitterahalise sissemaksena Jõgeva Teedevalitsuse kasutusest üleantava riigivaraga. Aktsiate omanik oli 100% ulatuses Eesti Vabariik.  Alates 08.12.2009 aastast on aktsiate omanik Tallinna Teede AS.

Tegevusalad
Teehoiutööde tegemine on ära jaotatud kolme jaoskonna vahel: Jõgeva, Põltsamaa ja Mustvee. AS-is Vooremaa Teed töötab aastas keskmiselt 76 töötajat, sealhulgas 16 insener-tehnilist töötajat.

Teede talvine ja suvine hoole

Talvine hoole:

lumelükkamine 
libedusetõrje soolaga, liivaga, peenkillustikuga
teede, parklate ja platside lumest puhastamine
kuusehekkide pügamine

Suvine hoole:

kruusateede profileerimine
tolmutõrje tegemine
teeäärte niitmine umbrohust ja võsast
liiklusmärkide paigaldus ja hooldus
sildade puhastamine ja hoole
mustkattega teedel löökaukude remont
teede, kõnniteede ja platside ehitus
truupide ehitus ja remont

Viited

Eesti ettevõtted
Jõgeva maakond
Põltsamaa Muuseum

Põltsamaa Muuseum on muuseum Põltsamaa linnas. 

Muuseumi valdkonnad on Põltsamaa linnuse, linna, kihelkonna ja piirkonna aja- ja kultuurilugu. Muuseumis korraldatakse mitmesuguseid üritusi: ajutisi näitusi, loenguid, muuseumitunde, kodukandipäevi jmt. 

Muuseum asub Põltsamaa ordulinnuses. Muuseum on Põltsamaa valla hallatav asutus.

Ajalugu
1987. aasta 5. oktoobril loodi Põltsamaa Muinsuskaitse Selts, mille üks põhieesmärke oli muuseumi asutamine. Samal aastal sai muuseum ka esimese eksponaadi: Aleksei Katmaa annetas Põltsamaa linna 1929. aasta kaart-skeemi. 1990. aasta augustis korraldas selts kodukandipäevad, kus oli võimalik demonstreerida juba esinduslikku näitust vanavarast. 

1991. aastal sisustati Põltsamaa Huvikoolis muuseumituba. 1996. aastal loodi Põltsamaa Huvikoolis muuseumitöötaja ametikoht. 1997. aasta algul renditi Põltsamaa Majandusühistult linnuseõuel asuv laohoone. Muuseumi töö organiseerimiseks ja muuseumitöötaja abistamiseks loodi muuseumi nõukogu. 

Muuseum avati pidulikult 9. augustil 1997. Juba enne avamist toimusid Põltsamaa ajaloo konverents, ajaloohuviliste mõttevahetus ja muuseumitunnid.

Eksponaadid
Praeguseks on tulmeraamatutesse registreeritud u 4100 eset, raamatut, dokumenti ja üle 4000 foto. Museaalid jõuavad muuseumi enamasti annetusena. 

Põltsamaa suudlus
1960. aastatel leiti Põltsamaa keskaegse kiriku asemelt kohalikust paest tehtud nurgakonsool, mille esiküljel on reljeef kahe ühtesulanud peaga. Muuseumi väärikaimat eksponaati nimetatakse Põltsamaa suudluseks.

Põltsamaa portselan
Portselanimanufaktuuri sinivalged tooted leidsid tunnustust, kuid nende kulukas tootmine kestis vaid 18. sajandi lõpuni. Põltsamaa portselan on haruldane. 1970. aastatel arheoloogilistel kaevamistel leitud portselanesemed asuvad Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis ning ka Põltsamaa Muuseumis.

Harmoonium Woodstock Canada
Harmoonium osteti Mullavere külast. Muusikariist oli väga halvas seisukorras, see oli lahti võetud, uuesti kokku pandud ja siis üle värvitud. Pill korrastati ja puhastati värvist 1990. aastatel. Muuseumis on sellel pillil kõlanud nii raske kui ka kerge muusika palu.

Karjapasun 
Põltsamaa esimene muuseum asus lossis ning hävis sõjatules koos kiriku ja lossiga. Muuseumi üks uhkemaid eksponaate oli kasetohust karjapasun, mis oli juulis 1941 välja laenatud ning tänu sellele pääses hävingust. Aastal 1997 sai unbkaudu 150-aastane unikaalne karjapasun tagasi oma väärika koha teiste Põltsamaa Muuseumi eksponaatide seas. 

Kuldmünt 
20. mail 1997 leiti Põltsamaa lähedalt Kuningamäelt haruldane kuldmünt, mis on ilmselt vermitud Austria Montforti krahvkonnas krahv Guilelmus (Wilhelm) IX poolt. Tegemist on Prantsuse tolleaegse populaarse kuldmündisordi ecu d´or au soleil jäljendusega, mis keskaegsel Liivimaal kandis nimetust Sonnenkrone. Münt kuulub Ajaloo Instituudi kogusse.

Viited

Välislingid
Põltsamaa Muuseum

Muuseum
Muuseum
Jõgeva maakonna muuseumid
Ants Laikmaa ateljeekool

Ants Laikmaa ateljeekool on aastatel 1902–1932 Tallinnas tegutsenud Ants Laikmaa juhitud kunstikool.

Ateljeekool alustas tegutsemist 2. septembril 1902 Pikal tänaval von Nottbecki majas. Laikmaa kasutuses olid teisel korrusel asuvad nelja suure aknaga avar võlvlaega saal, mis sobis hästi ateljeeks, ja samas kõrval asuvad söögi- ja magamistuba. Tööd alustati sügisel seitsmeteistkümne õpilasega, pärast aastavahetusel toimunud edukat õpilastööde näitust lisandus veel viis uut.

1904. aasta sügisel üüriti suurem korter Niine tänava alguses Kotke majas, kus oli õppetöö jaoks kolm ruumi, sellele lisaks oma toad. 1904. aasta sügisest tõusis eestlastest õpilaste osatähtsus ja vastavalt sellele pääses ikka selgemini maksvusele ka rahvuslik meelsus. Samas jätkas ateljeekool kolimist ja jõudis paikneda nii Falkpargi 1 kui ka Vladimiri 2b enne kui 1914. aastal peatuti Tatari tänav 21b, mis oli August Buschile kuulunud maja, kus Laikmaal oli 4 toaga korter nr 13. Nendes ruumides tegutseti 1932. aastani.

Ainsaks õpetajaks oli Ants Laikmaa ise ja kogu õppetegevus seisnes praktilises töös, harjutamise ja juhendamise, tulemuste ühise arutlemise ning vestluse vormis. Iga õpilast püüdis kunstnik juhendada vastavalt selle võimetele ja arengutasemele, ergutada temas iseseisvat loomingulist alget ja kõigepealt kasvatada kunstientusiasmi. Diplomit polnud ateljeekooli lõpetamisel ette nähtud.

Laikmaa pidas väga oluliseks, et tehtav töö ei jääks üksnes väikese grupi omaette harrastuseks, vaid et selle tulemused jõuaksid ka laiema avalikkuse ette. Nii korraldaski ta juba 1903.–1904. aasta vahetusel Eestimaa Provintsiaalmuuseumi ruumides oma ateljeekooli esimese näituse, kus välja pandud rohkem kui kahesaja töö hulgas olid ka tema enese uuemad teosed. Mõlemal järgneval aastal korraldas kunstnik õpilastööde näituse oma ateljees ja korteris.

Laikmaa võttis elavalt osa oma õpilaste kunstiliste võimete arendamisest ning silmaringi laiendamisest, 1905, 1906, 1914 ja 1920 korraldas ta õppereisi Soome, 1913 Peterburi ja Moskvasse, 1921 Stockholmi.

Ateljeekoolis õppimine oli tasuline, kuid reale majanduslikult vähekindlustatud kunstnikele võimaldas kunstnik tasuta õpet ning mõningaid neist toetas ise aineliselt. 1917 võttis ta ette ohtliku reisi läbi revolutsioonilise Venemaa, et viia Jaltasse paranema oma tiisikust põdev noor õpilane Oskar Kallis.

Ligi 20 aasta jooksul õppis Laikmaa ateljeekoolis ligi 800 isikut, kelle hulgast võrsus rida tuntud kunstnikke. Laikmaa varasematest õpilastest tuleks nimetada Johannes Greenbergi ja Ludvig Oskarit, nendele lisandusid peagi Paul Burman, Otto Krusten, Välko Tuul, Aleksander Uurits ja Oskar Kallis. Ka Nikolai Triik ja Aleksander Tassa võtsid lühemat aega osa ateljeekooli tööst.

Vaata ka
Kristjan Raua õppestuudio

Viited

Allikad
 Alfred Vaga, Hans Laipman, Tema kahekümneaastase tegevuse puhul kunstiõpetajana, Agu, nr 19, 1932
 Ateljeekool

Eesti kunstikoolid
Tallinna endised koolid
Tarbijakaitseamet

Tarbijakaitseamet oli majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi haldusalas tegutsev riigiamet, mis valvas Tarbijakaitseseaduses ja sellest tulenevates õigusaktides esitatud nõuete täitmise järele. 

Kooskõlas ÜRO ja Euroopa Liidu tarbijakaitsepoliitikaga ning tarbijakaitseseadusest tulenevalt tegeles tarbijakaitseamet üksiktarbija, mitte juriidiliste isikute ja ettevõtjate probleemidega. Ameti esmaülesandeks oli tarbija seaduslike õiguste kaitsmine ning tarbijate huvide esindamine.

Tarbijakaitsenõukogu

Tarbijakaitsenõukogu oli Tarbijakaitseameti juures tegutsev organ.

Vaata ka
Eesti Tarbijakaitse Liit

Välislingid 
Tarbijakaitseameti põhimäärus, RTL 2003, 27, 401

Eesti endised riigiametid
Hüsteeria

Hüsteeria on kõnekeele väljend emotsiooni kohta, mida inimene ei suuda kontrollida. Kreeka keeles tähendab hystera emakas, sest vanaaja arstid seostasid hüsteeriat emakatalitluse häiretega. Hiljem kasutati hüsteeria terminit ka psühhiaatrias, kuid tänapäeval kasutatakse selle asemel täpsemaid väljendeid.

Vaata ka
Minu suur O!

Psühholoogia
Emotsioon
Peeter Kopvillem

Peeter Hans Kopvillem (19. august 1954 Montréal, Kanada – 10. mai 2016 Toronto, Kanada) oli eesti muusik ja ajakirjanik.

Ta õppis Hamiltonis McMasteri Ülikoolis ajalugu ja samal ajal musitseeris.

Tunnustus
2016 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema isa oli kupletist ja keemik Olaf Kopvillem.

Viited

Välislingid
Peeter Kopvillem teenetemärkide kavaleride loetelus

Eesti muusikud
Eesti heliloojad
Eesti ajakirjanikud
Eestlased Kanadas
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1954
Surnud 2016
Kalju Teras

Kalju Teras (ka Kaljo Teras; 24. november 1922 Rõngu vald, Tartumaa – 14. november 1990 Põltsamaa) oli Eesti pedagoog ja Põltsamaa Keskkooli kauaaegne direktor.

Kalju Teras õppis aastatel 1931–1936 Valguta 6-klassilises algkoolis ja aastatel 1936–1941 Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumis. Aastatel 1941–1945 oli ta mobiliseerituna Punaarmees. Aastatel 1946–1948 õppis ta TPI-s, 1949–1950 aastatel Tallinna Õpetajate Instituudis ja lõpetas 1956. aastal kaugõppes E. Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi ajalooteaduskonna.

Kalju Teras töötas aastatel 1948–1949 Taheva koolis, aastatel 1949–1950 Rõngu mittetäielikus keskkoolis. Aastatel 1951–1990 oli ta Põltsamaa Keskkooli direktor. Ta rajas Põltsamaale uue koolihoonete kompleksi. Tema ajal valmis ka praegune Põltsamaa Ühisgümnaasiumi hoone, samuti mitmekesistas ta õpilaste klassivälist tegevust (moodustati tütarlaste puhkpilliorkester, poiste orkester, liikumisrühmad, seltskonnatantsu-, kunsti- ja käsitööringid) ja juhtis kooli looduskaitsealast tööd.

Ta oli Eesti Looduskaitse Seltsi tegevliige. Aastatel 1967–1971 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu VII koosseisu saadik.

Tunnustused
1966 Eesti NSV teeneline õpetaja
1982 NSV Liidu rahvaõpetaja

Viited

Kirjandus
Eesti kooli biograafiline leksikon, Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 1998

Põltsamaa Ühisgümnaasiumi õpetajad
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi direktorid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tallinna Ülikooli vilistlased
Eesti NSV teenelised õpetajad
Põltsamaa kalmistule maetud
Sündinud 1922
Surnud 1990
Aleksandr Davõdov

Aleksandr Davõdov (25. jaanuar 1937 Moskva – 20. november 2012 Moskva) oli vene multifilmide lavastaja ja animaator.

Aleksandr Davõdov töötas Sojuzmultfilmis. Tema lavastatud multifilmide seas on "Kadunud papagoi tagasitulek", mille eest 1988. aastal anti talle Nõukogude Liidu filmitööstuse auhind Nika. Kokku lõi ta kaasa üle 100 multifilmi juures.

Venemaa filmilavastajad
Sündinud 1937
Surnud 2012
Täpsustuslisand

Täpsustuslisand on lisand, mis:

 edastab nimisõna referendi kohta lisainfot
 võib kergendada kuulajal referendi äratundmist
 võib lauses paikneda nii nimisõna ees kui ka järel. Nimisõna ees paiknev lisand on eeslisand, selle järel paiknev on järellisand
 on lauses nimisõnast tavaliselt komaga eraldatud.

Eesti keel

Täpsustuslisandit on kahte liiki:
identifitseeriv lisand samastub nimisõnafraasi põhisõnaga, s.o nimisõnaga
klassifitseeriv lisand on liigitav ja iseloomustab nimisõnaga tähistatut.

Identifitseeriv lisand
Identifitseeriva lisandi tähendus on nimisõna tähendusest mõistemahult

 kitsam, harilikult on see nimi: Minu esimene pinginaaber, Siiri, on väga andekas muusik. Nägin linnas Marikat, ema parimat sõbrannat.
 laiem: Siiri, minu esimene pinginaaber, kolib Hispaaniasse. Marika, ema parim sõbranna, tuleb meile õhtul külla.
 samane nimisõna tähendusega ja põhineb nimisõna ümbersõnastusel: Lõvi, loomade kuningas, ei karda kedagi.

Klassifitseeriv lisand
Klassifitseeriv lisand võib esineda

 sidendita, vormilt markeerimata lisandina: Egle, esimese kursuse tudeng, kandideeris üliõpilasnõukogusse. Vanaema, Saaremaalt pärit naine, elab oma suures talus üksinda.
 olevas käändes: Gerd Kanter elukutselise sportlasena peab hoolega silmas tervislikku toitumist. Vanaisa Võrust pärit mehena räägib kohalikku murrakut.
 osastavas käändes: Mati, üks tublimaid gümnaasiumilõpetajaid, sai sisse mainekasse Soome ülikooli. Mati ja Kati, meie säravamaid klassikaaslasi, korraldasid meeldejääva jõulupeo.
 koos nagu- või kui-sidesõnaga: Toomas kui andekas vehkleja harjutab hoolega veel paremate tulemuste nimel. Kass kui väike kiskja on kaslaste hulgas ainus koduloom.

Piiritluslisand
Erinevalt täpsustuslisandist piiritleb piiritluslisand nimisõna ning on selle referendi äratundmiseks tingimata vajalik. Piiritluslisand võib lauses esineda nii nimisõna ees kui ka järel. Piiritluslisand kuulub nimisõnaga sisult ja vormilt kokku ning seepärast pole seda vaja lauses kirjavahemärkidega eraldada:

Külastasime Kalevi kommivabrikut.
 
Juss pildistas õde Olympose kaameraga.

Minu vanaisa on välja teeninud Valgeristi ordeni.

Mari vanem vend õpib ülikoolilinnas Tartus.

Lisandi teisenemine seisundimääruseks

Lisandist saab seisundimäärus:

 kui lisand paigutub olevas käändes nimisõna ette 
 kui lisand lahutatakse nimisõnast. 

Ümberpaigutus ei säilita seost nimisõnaga, vaid loob seose verbiga:

Peeter Pedaja lavastajana (lisand) on ära teinud suure töö

võrdle

Lavastajana (seisundimäärus) on Peeter Pedaja ära teinud suure töö.

Kasutatud kirjandus

Mati Erelt, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare 1993. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut.

Süntaks
Alfred Lillemaa

Alfred Lillemaa (enne eestindamist Blumberg; 25. juuli 1897 Lepiksaare, Avinurme vald (Torma kihelkond) – 13. detsember 1965 Tallinn) oli 
eesti mullateadlane. 

Lillemaa töötas aastatel 1923–1944 maahindajana ja mullastiku uurijana, 1944–1960 teadustöötajana. Ta oli 1956–1960 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse TUI mullauurimisosakonna juhataja.

Ta koostas Eesti mullastiku kaardi, piiritles mullastiku valdkonnad, algatas Eesti mullastiku suuremõõtkavalise kaardistamise ja põllumajandusmaa hindamise.

1947. aastal sai ta Nõukogude Eesti preemia ja 1957. aastal Eesti NSV teenelise teadlase aunimetuse.

Avinurme keskuses avati 1987. aastal tema 90. sünniaastapäeva auks mälestuskivi.

Viited

Eesti mullateadlased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1897
Surnud 1965
Enn Anupõld

Enn Anupõld (31. jaanuar 1937 Elva – 29. august 2019) oli eesti ajakirjanik.

Ta õppis aastatel 1955–1960 Juhan Peegli käe all Tartu Riiklikus Ülikoolis.

Ta töötas 1964–1972 ENSV MN Riikliku Raadio ja Televisiooni Komitees raadiosaadete peatoimetajana. 

1972–1974 oli Anupõld üleliidulise televisiooni ja raadio Skandinaavia maade korrespondent Soomes. 

1974–1986 oli Anupõld omaaegse Eesti NSV Tele- ja Raadiokomitee esimehe asetäitja ning televisioonijuht.

1986–1990 töötas ta Kesktelevisiooni esindajana Helsingis.

Tegevus NLKP-s
Õppis 1961–1964 Moskvas NLKP KK juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis.

Tunnustus 

 2010 Rukkiräägu kultuuriauhind

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1937
Surnud 2019
Gattšina Püha Nikolai kirik

Gattšina Püha Nikolai kirik (vene keeles Церковь Святого Николая) on luteri kirik Gattšinas.

Gattšina luteriusu kivikiriku kavandamist alustati 1825. aasta suvel keisri Paul I abikaasa Maria Fjodorovna initsiatiivil ning ehitati aastail 1827–1828 D. Kvadri projekti järgi. 

Kirik pühitseti 22. oktoobril 1828 püha Nikolause auks. 

1938. aasta detsembris kirik suleti. Teise maailmasõja ajal sai kirik tugevasti kahjustada. 1960. aastate alguses hoone remonditi ning 1994. aasta aprillini kasutati seda spordikooli hoonena.

Restaureeritud Püha Nikolai kirik pühitseti 16. aprillil 1995.

Viited 

Venemaa kirikud
Gattšina
Eenok Haamer

Eenok Haamer (sündinud 17. mail 1935 Tartus) on eesti vaimulik. 

1960. aastal lõpetas ta Tartu Kaugõppe Keskkooli, 1971 EELK Usuteaduse Instituudi ja 1972 sai ta magistrikraadi.  Ordineeriti 26. detsembril 1963 Tallinna Toomkirikus peapiiskop Jaan Kiiviti (assisteerisid Edgar Hark ja Harri Haamer) poolt (koos Juhan Jõgiga) aseõpetajaks. Õpetajaõigused sai ta aastal 1971.

Alates aastast 1963 on Eenok Haamer Mustvee koguduse õpetaja, samuti teenib ta aastast 1964 Lohusuu kogudust, teenis aastatel 1976–2013 Maarja-Magdaleena kogudust ja teenib aastast 1990 Tartu Soome kogudust.   

Aastatel 1977–1992 õpetas ta Usuteaduse Instituudis. 1987–1989 osales Eenok Haamer Eesti muinsuskaitse liikumises. 1989–1991 oli ta Eesti Haridusnõukogu juhatuse liige, 1990–1992 Eesti Kongressi saadik.   

1991–1992 töötas Haamer Eesti Vabariigi Ülemnõukogu presiidiumi esimehe Arnold Rüütli nõunikuna. Alates 2002. aastast on ta Eesti Evangeelse Vennastekoguduse peavanem.   

Eenok Haamer on Tartu Teoloogia Akadeemia asutaja  ja emeriitrektor.

Isiklikku
Tema isa oli vaimulik ja skaudijuht Harri Haamer, emapoolne vanaisa August Maramaa oli Viljandi linnapea. Ta onud olid kunstnik Eerik Haamer ja arhitekt Eugen Haamer, õde Maarja Haamer-Renter oli ooperilaulja, vend Andres Haamer (1942–2014) oli skaudijuht ja firma "Overall" nõukogu esimees. 
Eenok Haamer on üle poole sajandi olnud abielus Eha Haameriga (sündinud 26. detsembril 1941). 

Eenok ja Eha Haameri pojad on vaimulikud Naatan Haamer ja Markus Haamer ning teoloog Siimon Haamer ning tütar on organist Maarja Haamer.

Tunnustus
 1996 Forseliuse Seltsi medal  
 1998 III klassi Piirivalve teeneterist 
 2002 Valgetähe IV klassi teenetemärk 
 2004 Kaitseväe eriteenete rist 
 2005 EELK aukiri 
 2005 EELK titulaarpraost 
 2005 kuldristi kandmise õigus
 2007. aastal valiti ta koos Ants Leedjärvega EELK aasta vaimulikeks 
2010 Jõgevamaa vapimärk 
 2014 EELK Teeneteristi II järk 
 2017 EELK tänukiri 
 2017 Usuteaduste Instituudi tunnustusmedal 
2020 Eesti Kultuurkapitali elutööpreemia.

Viited

Välislingid
"Terra Mariana" - Eenok Haamer YouTube'is
"Terra Mariana" - Eenok Haamer, teine katkend YouTube'is

Maarja-Magdaleena koguduse vaimulikud
Mustvee koguduse vaimulikud
Usuteaduse Instituudi vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid‎
Sündinud 1935
Suur Teater (täpsustus)

Suur Teater (Государственный академический Большой театр России)
Havanna Suur Teater (Gran Teatro de La Habana)
Genfi Suur Teater (Grand Théâtre de Genève)
Québeci Suur Teater (Grand Théâtre de Québec)
Bordeaux' Suur Teater (Grand Théâtre de Bordeaux)
Varssavi Suur Teater (Teatr Wielki w Warszawie)
Łódźi Suur Teater (Teatr Wielki w Łodzi)
Lvivi Ooperi- ja Balletiteater (algselt Lvivi Suur Teater)
Peterburi Suur Teater (Большой театр, ka Каменный театр)
Barcelona Suur teater Liceu (Gran Teatre del Liceu)  
Shanghai Suur teater (Shanghai Grand Theatre, 上海大剧院)  
Londoni (Kanada) Suur teater (Grand Theatre London, Canada) 
Luxembourgi Suur teater (Luxembourg Grand Théâtre)  
Hongkongi Suur teater (Hongkong Grand Theatre)  
Kingstoni Suur teater (Kingston Grand Theatre)  
Aleksandria Suur teater (Alexandria Grand Theatre) 
Leedsi Suur teater (Leeds Grand Theatre)
Indrek Park

Indrek Park (sündinud 30. märtsil 1971) on eesti keeleteadlane, kes uurib Põhja-Ameerika indiaani keeli.

Park on õppinud Hiinas tibetoloogiat. Doktorikraadi omandas ta Ameerika Ühendriikides Indiana Ülikoolis, doktoritöö teemaks oli hidatsa keele grammatika.

Ta on arendanud indiaani väikekeeli, kirjutanud keeleõpikuid, pidanud väikekeeltest loenguid ja loonud vähemalt ühele neist ka kirjakeele.

Tema tegevusest väljasuremisohus mandani keele päästmisel räägib Liivo Niglase 2020. aastal valminud dokumentaalfilm "Keelepäästja".

Indrek Pargi isa oli Antarktika-uurija Vello Park.

Viited

Välislingid
Vikerraadio ajaloosaates "Eesti Lugu" Friedrich Lustigist 
Vikerraadio "Keelesaates" :  Indrek Park eesti ja indiaani keeltest.(2015)
2. osa
Heidit Kaio: "Eestlane loob indiaanlastele kirjakeelt" EPL, 24. november 2012
 Jessica Wolfe: "Bloomington man helps save dying languages" Indiana Daily Student, 18. oktoober 2005
 Valdur Mikita: "Indrek Pargi müsteeriumid" Kirikiri, 20.12.2004
 Eda Post: "Tallinna vanalinn jõuab Lõuna-Korea telesse" EPL, 4. märts 2006
 Mihkel Kärmas: ""Pealtnägija": eestlane õpetab Ameerikas indiaanlastele nende endi keeli" ERR, 14. oktoober 2020
 "Indrek Park ehk Tiirlev Kotkas: mõni nädal sureb kolm keelt" ERR kultuur, saade Plekktrumm, 17. november 2020

Eesti keeleteadlased
Eesti vikipedistid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1971
Mati Kuusvere

Mati Kuusvere (sündinud 20. juulil 1970) on Eesti sõjaväelane, Kaitseliidu Alutaguse maleva pealik. 

Kuusvere oli alates 2011. aasta 1. juunist Kaitseliidu Jõgeva maleva pealiku kohusetäitja. Maleva senine pealik Janno Rosenberg andis maleva lipu 2011. aasta 27. mail üle Mati Kuusverele, kes sai malevapealiku kohusetäitjaks.  Kaitseväe juhataja kinnitas oma käskkirjaga Mati Kuusvere malevapealikuks alates 2012. aasta 4. juunist.  Varem on ta teeninud Jõgeva maleva staabiülema ja väljaõppeülemana. Mati Kuusvere sai Kaitseliidu Jõgeva maleva väljaõppeülemaks 2008. aasta 5. novembril. 
 
Mati Kuusvere on lõpetanud Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste Kõrgema Sõjakooli keskastme kursuse, teeninud piirivalves, õhutõrjedivisjonis, Kaitseliidu Peastaabis ning välismissioonidel Kosovos, Liibanonis ja Iisraelis ÜRO sõjalise vaatlejana.  

President Lennart Meri andis Kuusverele oma käskkirjaga kaitseväe juhataja ettepanekul kapteni auastme 20. juunil 2001. 

President Toomas Hendrik Ilves andis Kuusverele oma käskkirjaga kaitseväe juhataja ettepanekul majori auastme 2. veebruaril 2011.

Viited

Kaitseliidu Jõgeva maleva pealikud
Kaitseliidu Alutaguse maleva pealikud
Sündinud 1970
Eesti sõjaväelased
Kristi Kirsberg

Kristi Kirsberg (kuni 2012 Kristi Vahemaa; sündinud 24. novembril 1980 Simunas) on Eesti spordiajakirjanik ja suhtekorraldaja.

Ta on lõpetanud 1999. aastal Rakvere gümnaasiumi ja 2003. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal.

Töötanud aastatel 2002–2005 Eesti Spordilehe toimetajana ning 2005–2006 Eesti Päevalehe reporterina ja 2006–2013 spordiosakonna juhatajana. 

Aastatel 2013–2019 töötas Meta Advisory Group OÜ konsultandina. 

2019. aastast on ta Eesti Kohtute kommunikatsioonijuht.

Liikmesus
 2013–2016 Eesti Spordiajakirjanike Seltsi juhatuse esimees ja 2016–2018 juhatuse liige 
 2013–2016 Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali nõukogu liige

Välislingid

Eesti ajakirjanikud
Eesti suhtekorraldajad
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Sündinud 1980
Dietrich Brauer

Dietrich Brauer (sündinud 3. jaanuaril 1983 Vladivostokis) on Venemaa vaimulik, Venemaa Euroopa-osa Evangeelse Luterliku Kiriku piiskop.

Keskhariduse omandas Moskvas. 2001–2005 õppis Novosaratovka usuteaduslikus seminaris. 2005–2010 töötas ta kirikuõpetajana Kaliningradi oblastis Gussevis.

11. märtsil 2011 valiti ta piiskopiks.

Venemaa luteriusu vaimulikud
Sündinud 1983
Mineviku kesksõna

Mineviku kesksõna ehk mineviku partitsiip on tegusõna käändeline vorm. See väljendab omadust või seisundit, mis on tekkinud või tekitatud suhtelises minevikus.

Eesti keel 
Mineviku kesksõnad on
 isikulise tegumoe kesksõna ehk nud-kesksõna: ela/nud, maga/nud, söö/nud
 umbisikulise tegumoe kesksõna ehk tud-/(dud-)kesksõna: ela/tud, maga/tud, söö/dud.
Mineviku kesksõna tegumoevorme võib käsitleda eri kesksõnadena ning nimetada neid nud-kesksõnaks ja tud-kesksõnaks.

Mineviku kesksõna on sõnaliigilt kaheplaaniline. 
 Mineviku kesksõna võib käituda nagu tegusõna ja olla lauses:
 öeldis, kus tegusõna käändeline vorm koos abiverbiga olema moodustab liitvormi: Toidukaupade hinnad on viimase paari kuu jooksul märgatavalt tõusnud.
Tegussõna liitvormi osana saavad peale sihiliste verbide esineda umbisikulises tegumoes ka sihitute verbide mineviku kesksõnad: Eks ole varemgi nii elatud.

 Mineviku kesksõna võib käituda nagu omadussõna ning olla lauses:
 täiend: Valmistatud õhtusöök oli imehea.
 Eestäiendina mineviku kesksõna käände- ja arvukategooriaga ei seondu, st ta ei ühildu oma põhjaga: Nendelt teotahtelistelt ja elukogenud noortelt oli meil nii mõndagi eeskujuks võtta.
 Järeltäiendina esinev mineviku kesksõna seondub käände- ja arvukategooriaga, ühildudes oma põhjaga käändes ja arvus: Nendelt noortelt, teotahtelistelt ja elukogenutelt, oli meil nii mõndagi eeskujuks võtta.
 öeldistäide: Kas see koht on võetud?
 seisundimäärus: Pikast retkest väsinuna heitsime kohe magama.

Vaata ka 
 Oleviku kesksõna

Kasutatud kirjandus 
 Erelt, Mati, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare 1995. Eesti keele grammatika I. Morfoloogia, sõnamoodustus. Tallinn: Eesti TA Keele ja Kirjanduse Instituut, §47.
 Erelt, Mati, Tiiu Erelt, Kristiina Ross 2007. Eesti keele käsiraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, lk 268 - 269.

Keeleteadus
Morfoloogia
Süntaks
Oleviku kesksõna

Oleviku kesksõna ehk oleviku partitsiip on tegusõna käändeline vorm. See väljendab tegevust, mis iseloomustab suhtelises olevikus tegevussubjekti või tegevusobjekti.

Eesti keel
Oleviku kesksõna tunnus on v, mis liitub tüvele (põle/v) või umbisikulise tegumoe tunnusele: põle/ta/v. Kaashäälikuga lõppeva tüve järel tekib oleviku kesksõna tunnuse ja tüve vahele e (laul/ma : laul/ev).

Oleviku kesksõnad on
 isikulise tegumoe kesksõna ehk v-kesksõna, mis iseloomustab tegijat: lamav koer, uinuv kaunitar,
 umbisikulise tegumoe kesksõna ehk tav- kesksõna, mis iseloomustab tegevusobjekti: vaadatav saade, värvitav sein.

Umbisikulises tegumoes saab esineda ainult sihilise tegusõna oleviku kesksõna: põlev: põletav, jooksev: joostav, aga ainult lehkav, hõljuv.

Oleviku kesksõna süntaktilised funktsioonid kattuvad täiesti omadussõna süntaktiliste funktsioonidega. See võib esineda lauses

 täiendina: Lavalt kostis meeldiv muusika.
 öeldistäitena: See uudis on küll rõõmustav.
 seisundimäärusena: Supp toodi auravana lauale.

Oleviku kesksõna seostub nagu ka omadussõna käände- ja arvukategooriaga: tilkuv kraan : tilkuvast kraanist : tilkuvaid kraane. Võrdluskategooriaga seostuvad vaid need oleviku kesksõnad, mille tähendus on algsest protsessi tähendusest eemale nihkunud: helisev hääl : helisevam hääl.

Vaata ka 
Mineviku kesksõna

Kasutatud kirjandus 
 Erelt, Mati, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare 1995. Eesti keele grammatika I. Morfoloogia, sõnamoodustus. Tallinn: Eesti TA Keele ja Kirjanduse Instituut, 66 - 67.
 Eesti Keele Instituut. Eesti keele käsiraamat. Morfoloogia. http://www.eki.ee/books/ekk09/index.php?link=M_78

Süntaks
Morfoloogia
Süvapsühholoogia

Süvapsühholoogia (saksa keeles Tiefenpsychologie) on mitme 20. sajandi psühholoogiavoolu ühisnimetus, mis ravile ja uurimisele psühhoanalüütiliselt lähenedes arvestavad ka alateadvusega. 

Süvapsühholoogia hulka kuuluvad Sigmund Freudi psühhoanalüüs, neofreudism, Alfred Adleri individuaalpsühholoogia, Carl Gustav Jungi analüütiline psühholoogia, egopsühholoogia.

Mõnikord räägitakse ka süvapsühholoogia koolkonnast, millele pani aluse Sigmund Freud.

Vaata ka
Kollektiivne alateadvus
Psühhoanalüüs

Viited 

Psühholoogia
Psühhoanalüüs
Karmo Tüür

Karmo Tüür (sündinud 5. juunil 1967 Pärnus) on eesti politoloog, õlleentusiast ja ettevõtja.

Koolihariduse omandas Tüür Pärnu Ühisgümnaasiumis, seejärel õppis ta Tartu Ülikoolis ajalugu ja politoloogiat. 2001. aastal kaitses ta bakalaureusekraadi (väitekiri "Piiriülene koostöö: Eesti-Vene näide", juhendaja Kaido Jaanson).

Tüür on Akadeemilise Balti ja Vene Uuringute Keskuse asutaja (aastast 1997) ja juht, samuti töötab ta Tartu Ülikooli riigiteaduste instituudis. Varem on ta töötanud Riiklikus Kultuurimälestiste Projekteerimise Instituudi Pärnu grupis ja Sütevaka Seltsis.

Ta on olnud Rahvusvaheliste Suhete Ringi akadeemiline juhendaja ning toimetanud selle artiklikogumikke alates 2005. aastast, samuti ABVKeskuse lühiajalisi prognoose Venemaa teemal alates 2000.aastast.

Karmo Tüür on Pärnu õlleklubi Gambrinus asutaja (aastal 1991) ning selle esimene ja ka praegune president.

2012. aastal avas Tüür Tartus Rüütli tänaval õllepoe Gambrinus.

Artikleid 
 "Mis russofoobia, kus?" Delfi, 13. september 2007
 "Pärnu hansapäevade kaja Venemaal" Postimees, 10.07.2010
 "Eesti-Vene suhetes poleks pronksööta midagi teisiti" Postimees, 26.04.2012
 "Gruusia - kas tõesti kursimuutus?" Delfi, 9. oktoober 2012

Välislingid 
 Karmo Tüür "Venemaa - mis see on ja miks me peame teda tundma" Narva Lasteülikooli loeng, UTTV, 20.03.2012
 "Karmo Tüür: Hiina hoiatustel pole tõsiseid tagajärgi" ERR, 17.08.2011
 Anna-Liisa Villmann "Tartus avati esimene õllepood" Delfi, 18. juuni 2012
 Juhan Lang "Politoloog avas Tartu esimese õllepoe" Tartu Ekspress, 19.06.2012
 Kristiina Kruuse "Politoloog avas esimese kiiksuga õllesõprade poe" Postimees, 20.06.2012
 Epp-Mare Kukemelk "Karmo Tüür: Soomel on Venemaaga "erisuhted"" Delfi, 26. juuni 2012
 "Karmo Tüür: Venemaa pagulased ei ilmuta erilist armastust Eesti vastu" Delfi, 8. august 2012
 "Politoloog Tüür peab piirilepet Venemaale oluliseks teemaks" Delfi, 18. september 2012
 Rein Sikk "Ülikooli politoloog peab õllepoodi" EPL, 27. november 2012

Eesti ettevõtjad
Eesti politoloogid
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1967
Adelbert Eljand

Adelbert Eljand (2. veebruar 1914 Pringi – 1982) oli eesti kunstnik ja viiuliõpetaja.

Tartumaalt Puka lähedalt pärit Eljand töötas 1957–1974 Jõgeva Laste Muusikakoolis viiuliõpetajana, tema oli ka üks kooli loomise eestvedajaid.

Sageli korraldas Eljand Jõgeval näitusi koos Jõgeva kinovõrgu kauaaegse kunstniku Osvald Läänega, nende loomingut eksponeeriti ka üle-eestilistel näitustel.

Adelbert Eljandi poeg on arhitekt Ülevi Eljand.

Viited

Eesti muusikapedagoogid
Eesti kunstnikud
Sündinud 1914
Surnud 1982
Haana Zuba-Reinsalu

Haana Zuba-Reinsalu (sünninimi Haana Zuba; sündinud 1. jaanuaril 1968) on Eesti metsandustegelane, Luua Metsanduskooli direktor.

Ta lõpetas 1991. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse erialal. 2001. aastal kaitses ta magistrikraadi metsatööstuse erialal.

Aastatel 1994–1998 töötas ta Eesti Maaülikooli metsandusteaduskonnas metoodikuna ja 1998–2001 Luua Metsanduskoolis õppedirektorina. Alates 2001. aastast töötab ta Luua Metsanduskooli direktorina.

Liikmesus
2003 MTÜ EUROPEA Eesti Keskuse juhatuse esimees
2008 Eesti Erametsaliidu juhatuse liige
2010 Eesti Metsa- ja Puidutööstuse Liidu juhatuse liige
2011 Eesti Kutseõppe Edendamise Ühingu juhatuse liige

Tunnustus
2012 Jõgevamaa Kuldrist

Viited

Eesti metsandustegelased
Eesti koolijuhid
Eesti Maaülikooli metsandusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1968
Leonhard Krull

Leonhard Johann Krull VR II/3 (20. juuni 1890 Kuressaare, Saaremaa (maakond) – 13. aprill 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (staabikapten) ja poliitikategelane (Eesti Vabadussõjalaste Liit).

Leonhard Krull sündis 1890. aastal Saaremaal, lõpetas 1910. aastal Pihkva maamõõtjate kooli. Esimese maailmasõja alguses 1914. aastal mobiliseeriti L. Krull Venemaa keisririigi armeesse, 1915. aastal lõpetas sõjakooli ja saadeti rindele, kus sai haavata. 1916. aastal ülendati ta alamleitnandiks, sama aasta oktoobris leitnandiks, 1917. aasta augustis juba alamkapteniks. 

1917. aasta lõpul moodustatud Eesti rahvusväeosade moodustamise ajal saabus L. Krull 20. detsembril 1917. aastal  Turkestani Kütipolgust 1. Eesti jalaväepolku, kus ta määrati 3. roodu, rooduülemaks.

1918. aasta novembris Alanud Eesti Vabadussõjas  suundus ta 26. detsembril 1918 Krull 1. jalaväepolgu 13. roodu ülemana rindele, mis asus Tallinnas 30-40 km kaugusel Anija piirkonnas. 3. jaanuaril pidas staabikapten Krulli 13. rood lahingu 1. Tallinna Eesti kommunistliku kütipolgu rooduga Priske lahingu.

Pärast Priske lahingut, 7. jaanuaril alanud Eesti vägede pealetungilahinguid jõudis ta väeosaga 1919. aasta veebruaris Federovkasse, kus sai aga lahingus poole tunni jooksul kolm korda haavata ja saadeti tagalasse paranemisele. Pärast haavade paranemist ja puhkust teenis ta 1. jalaväepolgu majanduse jaoskonna ülema abina ja demobiliseeriti 26. novembril 1919. aastal.

Vapruse eest Vabadussõjas autasustati teda Vabaduse Risti II liigi 3. järguga. 1923. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna.

Leonhard Krull oli ka aktiivne ühiskonnaelutegelane, ta oli Ülemaalise asunike ja riigirentnike liidu keskjuhatuse liige. 1924. aastal oli ta Saaremaa asunike ja riigirentnike kongressi esimees. Pärast 1929. aastal Eesti Vabadussõjalaste Keskliidu asutamist oli Krull Saaremaal maakonna vabadussõjalaste juhiks.

1935. aastal mõisteti Leonhard Krull kaheksaks kuuks tingimisi vangi. 

Leonhard Krull oli talisupleja.

Leonhard Krull arreteeriti nõukogude võimu poolt Kuressaares 1941. aastal ja mõisteti sõjatribunali otsusega  surma, ta hukati 13. aprillil 1942. aastal.

Viited

Välislingid 
TÜ üliõpilased

1. Jalaväerügemendi koosseis
Vabadussõja veteranid
Eesti Vabadussõjalaste Liidu poliitikud
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1890 
Surnud 1942
Kalkogeenid

Kalkogeenid (inglise chalcogens) on keemiliste elementide perioodilisussüsteemi 16. rühma elemendid (hapnik, väävel, seleen, telluur ja poloonium).

See elementide rühm on tuntud ka kui hapniku perekond. Hapniku käsitletakse vahel küll teistest kalkogeenidest eraldi, sest selle keemilised omadused erinevad oluliselt teistest selle rühma elementidest.

Arvatavasti kuulub kalkogeenide hulka ka seni täpselt kirjeldamata livermoorium.

Viited 

Keemilised elemendid
Kalmer Lain

Kalmer Lain (sündinud 7. juunil 1968 Paides) on eesti ettevõtja ja poliitik, endine Jõgeva linnapea, endine Tabivere vallavanem ja Reformierakonna Jõgeva piirkonna juht. Ta oli ka XII Riigikogu liige 2014–2015.

Kalmer Lain on lõpetanud 1986. aastal Jõgeva 1. Keskkooli. 2006. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli ärijuhtimise erialal ning astus samal alal magistrantuuri.

1990–1993 oli Lain AS-i Carmen kommertsdirektor, 1993–1996 Gamer Kaubanduse OÜ kommertsdirektor ja 1996–2005 tegevdirektor, 2005–2009 Jõgeva abilinnapea ning 2009–2013 Jõgeva linnapea. Ettevõtjana on Lain tegelnud baaripidamise ja ehitusmaterjalide müügiga. 2013. aasta jaanuaris lagunes IRL-i ja Reformierakonna koalitsioon Jõgeva linnavolikogus, Lainile avaldati umbusaldust ning uueks linnapeaks sai IRL-i kuuluv senine abilinnapea Mihkel Kübar. 2013. aasta augustis valiti Kalmer Lain Tabivere vallavanemaks.

2002. aastast kuulub Lain Reformierakonda, 2005. aastast juhib selle Jõgeva piirkonda.

Linnapea ameti kõrvalt on Kalmer Lain olnud SA Jõgeva Haigla nõukogu liige, Jõgeva linna terviseedenduse komisjoni esimees ja Jõgeva maakonna tervisenõukogu liige.

18. novembril 2014 seoses Tartu maavanema Reno Laidre tagasiastumisega sai Lainist XII Riigikogu liige.

Lain oli Jõgeva Ettevõtjate Klubi asutajaliige ja kolme aasta vältel klubi president. Samuti on ta Järvamaa Ettevõtjate Seltsi ja Jõgeva Lyons Klubi asutajaliige.

Välislingid
 Kalmer Lain Reformierakonna kodulehel (arhiiviversioon)
 Risto Mets "Jõgeva eksmeerist sai Tabivere vallavanem" Postimees, 27.08.2013
 Vahur Koorits "Jõgevamaa reformierakondlased annetasid kahe nädalaga erakonnale 85 000 krooni" Delfi, 8. juuli 2012
 Jaanika Kressa "Kalmer Lain: Tuleb mõelda, kuidas külmast võitu saada!" Vooremaa, 30.01.2010
 Marju Unt "Ärge öelge, et kasvule pole alternatiivi!" Director, märts 2011
 "Jõgevamaa Reformierakonda juhib nüüdsest Kalmer Lain" Reformierakonna pressiteade, 7.12.2005

Eesti ettevõtjad
Jõgeva linnapead
Eesti Reformierakonna poliitikud
Sündinud 1968
XII Riigikogu liikmed
Stephan Raabe

Stephan Raabe (Rabe), Steppinsch Krauklis ehk Ronga Tehvan oli 18. sajandi Rootsi-vastases propaganda- ja kõmukirjanduses esinev Liivimaa talupoeg, Lipumäe mölder Toilast, kes juhatanud Põhjasõja ajal Rootsi kuninga Karl XII 1000-mehelise ratsasalga kõrvalisi soo- ja metsateid pidi vene tsaari Peeter I sõjaväe selja taha, mille tulemusena rootslased võitsid Pühajõe lahingu ja hiljem Narva lahingu. Ta juhatanud rootsi ratsasalga Pühajõest (Narva poolt) Voka mõisa peale, kus asus vene väeülema Boriss Šeremetevi staap. Kaasaegsete piltide järgi osales ta ka Narva lahingus otse Karl XII kõrval.

Poola ning Saksi propaganda järgi oli ta kehastunud saatan, sest kui rootslased oleksid olnud ausad inimesed, siis ei oleks nad venelastele selja tagant kallale tunginud, vaid ausalt silm silma vastu võidelnud.

Tõenäoliselt ei olnud ta lätlane "Steppinsch Krauklis", nagu seda läti kirjanduses on väidetud, sest Põhja-Lätist pärit talupoeg ei oleks Virumaa maastikul orienteeruda suutnud.

Propagandaplakatid Stephan Raabest
Raabet kujutati tollasel propagandaplakatil, mida levitati üle Euroopa. Ta on neil kujutatud alati samas asendis, takuse talupojavammuse, mütsi, kepi ja märsiga habemikuna.

Prantsuskeelsel plakatil on tekst: "Müügil Pariisis Trouvini juures Grand Monarque’is St Jacques’i tänaval kuninglikul loal: tõetruu portree talumehest, kes tuhande seitsmesajandal aastal juhatas Narva all Rootsi kuninga ringiga moskoviitide laagrisse, mille tulemusel Tema Kuninglik Majesteet saavutas mälestusväärse võidu."

Hollandikeelsel plakatil on tekst: "See on tõene joonistus Liivimaa talupojast, kes viis Rootsi kuninga jalgsi mööda kaugeid ja ebatavalisi teid läbi metsa ja lume Narva linna juurde, mida moskoviidid piirasid. Ilma temata poleks Rootsi Majesteet saavutanud 30. novembril 1700. aastal suurt võitu. Valitseja tunnustas teda väljapaistva teenistuse eest, annetades liivimaalasele tasuks aastase sissetuleku."

Saksakeelsel plakatil on tekst: "Pilt ühest talupojast, kes Tema Majesteedi Rootsi kuninga enne Narvat läbi soo ühte kõrvalteed pidi moskoviitide laagri taha juhtis."

Vaata ka
 Pühajõe lahing, Narva lahing (1700), Põhjasõda Eesti alal

Viited

Kirjandusteoste tegelased
Eesti folkloor
Peep Põdder

Peep Põdder (sündinud 24. juunil 1964) on Eesti arst ja poliitik, Jõgeva haigla juhataja. 

Ta õppis Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas kiitusega 1988. aastal.  

11. märtsini 2005 töötas ta Lääne-Tallinna Keskhaigla juhina. 

2012. aastal pälvis ta Jõgevamaa Kuldristi. 

Põdder on olnud Eesti Keskerakonna juhatuse liige.  Ta on kandideerinud kõigil kohalike omavalitsuste valimistel alates 1993. aastast. Aastatel 2005, 2009 ja 2013 osutus ta valituks Jõgeva linnavolikokku. Ta kandideeris ka 2003., 2007. ja 2011. aasta Riigikogu valimistel, kuid valituks ei osutunud.

Teda on nimetatud Edgar Savisaare ihuarstiks.

Viited

Eesti arstid
Eesti Keskerakonna poliitikud
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1964
Ilmar Sulg

Ilmar August Sulg (13. veebruar 1919 Jõgeva – 24. november 2012 Bergen, Norra) oli eesti arstiteadlane, arst ja soomepoiss.

Ta lõpetas aastal 1937 Türi Majandusgümnaasiumi. Pärast gümnaasiumi lõpetamist õppis ta Tondi Sõjakoolis, kus sai lipnikuks. Pärast sõjakooli lõpetamist õppis ta aastatel 1939–1943 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, ta oli aastast 1941 EÜS Põhjala liige.

Aastal 1943 taheti teda Saksa sõjaväkke mobiliseerida, põgenes ta mobilisatsiooni eest Soome ja astus vabatahtlikuna Soome armeesse. Ta oli 1943–1944 sõjaväearstiks Soomes Vallila pataljonis ja 200. jalaväerügemendis. 1944. aasta augustis-septembris oli ta Eestis, võideldes Tartu rinde lahingutes. Nende pataljonist jäid vaid riismed järele, kuid tal oli õnne: ta pääses tagasi Soome, kus õppis 1944–1946 Helsingi ülikoolis arstiteadust, kaitses seal Med. lic. kraadi.

Aastal 1946 asus ta Rootsi, kus ta Helsingborgis asutas esimese kliinilise neurofüsioloogia laboratooriumi väljaspool ülikooli haiglaid. Seal kuulus ta arstide meeskonda, kelle vastutada oli kuningas Gustaf VI Adolfi ravi Helsingborgi haiglas. Aastal 1954 kaitses ta Med. lic. kraadi Lundi Ülikoolis; aastal 1969 samas tööga The Quantitated EEG as a Measure of Brain Dysfunction Dr. med. kraadi kliinilise neurofüsioloogia alal. Aastatel 1971–1973 oli ta dotsent kliinilise neurofüsioloogia alal Lundi Ülikoolis; ta oli ka sisehaiguste, psühhiaatria ning kardioloogia asjatundja.

Aastatel 1973–1978 oli ta dotsent kliinilise neurofüsioloogia alal Helsingi Ülikoolis, aastatel 1978–1982 oli ta dotsent Oulu Ülikoolis. 

Aastast 1982 oli ta Trondheimi ülikooli kliinilise neurofüsioloogia professor, aastast 1984 Tromsø ülikooli professor.

Tunnustused
1944 Soome Vabariigi Vabadusrist (III klass)
2001 Riigivapi IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
 http://issuu.com/ringkiri/docs/ringkiri_mai_2011
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=909

Eesti arstiteadlased
Eesti arstid
EÜS Põhjala liikmed
Soome 200. jalaväerügemendi koosseis
Eestlased Soomes
Eestlased Rootsis
Eestlased Norras
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1919
Surnud 2012
Vladimir Malkovski

Vladimir Malkovski (vene keeles Владимир Сергеевич Мальковский; 13. märts 1951 Ivanovo – 5. veebruar 2003) oli Eesti NSV parteitöötaja ja poliitik, Eesti Vabariigis ärimees.

Ta hakkas aastast 1968. aastal tööle Ivanovos elektrimontöörina, seejärel oli aastatel 1969–1971 ajateenistuses Nõukogude Armees. Seejärel õppis ta Moskva Energeetikainstituudis, mille lõpetas aastal 1978. Aastal 1989 lõpetas ta Leningradi Kõrgema Parteikooli. Aastast 1976 oli ta Moskva Energeetikainstituudi Kaasani filiaali komsomolikomitee sekretär, aastast 1977 ÜLKNÜ Tatari Oblastikomitee instruktor.

Aastast 1978 elas ta Narvas. Ta töötas algul kutsekeskkooli direktori asetäitjana, hiljem ettevõtte Eesti Energoremont direktori asetäitjana. Aastast 1980 oli ta parteifunktsionäär: algul EKP Narva Linnakomitee instruktor, seejärel EKP Narva Linnakomitee osakonnajuhataja. Aastal 1985 sai ta EKP Narva Linnakomitee teiseks sekretäriks, aastal 1987 esimeseks sekretäriks. Ta valiti EKP XX kongressil 25. märtsil 1989 EKP Keskkomitee liikmeks ja EKP KK III pleenumil 29. märtsil 1989 EKP Keskkomitee sekretäriks. 15. detsembril 1990 valiti ta NLKP platvormil seisva EKP kongressil selle partei keskkomiteesse ja ta sai teiseks sekretäriks.

Ta oli aastatel 1990–1992 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige (sai valimistel 8299 häält). Ülemnõukogus kuulus ta 8. novembrini 1990 õiguskomisjoni ja ajakirjanduskomisjoni, 23. jaanuarini 1992 eelarve- ja majanduskomisjoni. Kuni augustiputšini kuulus ta saadikurühma "Kommunistlik fraktsioon" (pärast augustiputši otsustasid saadikurühmad "Virumaa", "Võrdsete õiguste eest", "Koostöö" ja "Kommunistlik fraktsioon" laiali minna).

Eesti Vabariigis oli ta Narva Kaubamaja AS-i esimees. Pärast tema surma Narva Kaubamaja AS sundlõpetati.

Vladimir Malkovski suri 5. veebruaril 2003. Ta saadeti viimsele teekonnale 7. veebruaril 2003 Narva Issanda Ülestõusmise peakirikust ja maeti Riigiküla kalmistule. Tema mälestuseks toimuvad Narvas Vladimir Malkovski mälestusvõistlused võrkpallis.

Viited

Välislingid 
 МАЛЬКОВСКИЙ Владимир Сергеевич
 ftp://kgeu.ru/pub/books/40_let_kgeu/tom1/Kniga_k_40_tom_1_457-488.pdf

Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liikmed
Riigiküla kalmistule maetud
Sündinud 1951
Surnud 2003
Tšop

Tšop on linn Ukrainas Taga-Karpaatias. Asub Slovakkia ja Ungari piiri lähedal Latorica ja Tisza vahel. Tšopi lähedal asub Ukraina läänepoolseim punkt, kust on umbes 1500 km riigi idapoolseima punktini.

Asub 102–107 m kõrgusel merepinnast.

Elanike arv on 9000, neist umbes 40% on ukrainlased ja russiinid, 40% ungarlased. 1910. aastal oli ungarlasi 99% elanikest.

Ajalugu 

Tšopi on teadaolevalt esmakordselt mainitud 1281. aastal kujul Chap. 

1945 liideti linn Nõukogude Liiduga ja 1991. aastast kuulub linn Ukrainale.

Tšop kuulus 2003. aastani Užgorodi rajooni, kuid on nüüd oblastilise alluvusega.

Majandus 

Tšop on tähtis raudteesõlm ja piirijaam. Seda läbivad Ukrainat Slovakkia ja Ungariga ühendavad raudteed. Kuna Ukraina raudtee rööpmelaius erineb Ungari ja Slovakkia rööpmelaiusest, tuleb vahetada Tšopis vagunite alusvankrid. Linnas on ka veo- ja sõiduautode piiriületuspunkt. 

Slovakkia pool piiri asub Čierna nad Tisou linn, Ungari pool Záhony.

Välislingid 

Tšopi koduleht

Ukraina linnad
Taga-Karpaadi oblast