joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Antoine de Saint-Exupéry

Antoine Marie Roger de Saint-Exupéry [antu'an mar'i rož'e(r) dö sää(n)teksüper'i] (29. juunil 1900, Lyon, Prantsusmaa – 31. juuli 1944) oli prantsuse kirjanik ja lendur.

Ta sai maailmakuulsaks oma romaanilaadsete jutustuste ja mõtisklustega. Tähtsamad neist: "Lõunapost" (1928), "Öine lend" (1931), "Tuul, liiv ja tähed" (1939), "Lend Arrasse" (1942). Aasta enne surma kirjutas ta kujunditerohke muinasjutu "Väike prints" (1943). 

Tema teiste raamatute hulka kuuluvad mõtiskluste kogu "Liivade tarkus" (avaldatud postuumselt 1948. aastal) ning kaks raamatut lennundusest. 

Saint-Exupéry teosed tuginevad peaaegu alati autori elukogemustele ja on lahutamatult seotud kirjaniku tõelise kire ja kutsumusega – lendamisega. 

Ta hukkus, kui ta lennuk luurelennul merre kukkus. Märtsis 2008 väitis 88-aastane endine Saksa õhujõudude (Luftwaffe) lendur Horst Rippert end olevat allatulistaja.  

Saint-Exupéry järgi on nimetatud Lyoni rahvusvaheline lennujaam ja asteroid 2578 Saint-Exupéry. Väikese printsi järgi on nime saanud asteroidikuu Petit-Prince.

Teosed eesti keeles 
 "Inimeste maa". Tõlkinud Maria Hange, Loomingu Raamatukogu 1958, nr. 23
 "Väike prints". Tõlkinud Ott Ojamaa, Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1960, 1966 (kogumikus "Öine lend"); Tiritamm, Tallinn 1993, 1999, 2002, 2003, 2009, 2014; Eesti Trüki- ja Paberimuuseum, Tartu 2018;  Pilgrim, Tallinn 2016. Tõlkinud Sirje Keevallik, Tänapäev, Tallinn 2017, 2019. Tõlkinud Reet Alas, Rahva Raamat, Tallinn 2018, 2020
 "Öine lend" (jutustused "Öine lend", "Inimeste maa", "Lahingulendur" ja "Väike prints"). Tõlkinud Eha Vasara jt, järelsõna Jaan Eilart, Eesti Raamat, Tallinn 1966
 "Sõnad kui taevatähed" (tsitaadivalimik). Tõlkinud Liina Ootsing, Logos, Tallinn 1999
 "Tsitadell". Tõlkinud ja eessõna: Laine Hone, Eesti Raamat, Tallinn 2003
 "Lõuna postilennuk. Inimeste maa". Tõlkinud Merike Riives ja Maria Hange, Varrak, Tallinn 2003

Viited

Kirjandus 
 Consuelo de Saint-Exupéry, "Roosi mälestused" (kirjaniku abikaasa mälestused). Tõlkinud Signe Ernist, Kunst, Tallinn 2001
 Simone de Saint-Exupéry, "Viis last pargis" (kirjaniku õe mälestused). Tõlkinud Margot Endjärv, Eesti Raamat, Tallinn 2001 
 Stacy Schiff, "Antoine de Saint-Exupéry". Inglise keelest tõlkinud ja eessõna: Lia Rajandi. Varrak, Tallinn 2003, 596 lk  
  

Prantsuse kirjanikud
Sündinud 1900
Surnud 1944
Korporatsioon Leola

Korporatsioon Leola (Korp! Leola, Üliõpilaskorporatsioon Leola) on 1920. aastal asutatud akadeemiline organisatsioon.

Korp! Leola alustas tegevust 16. oktoobril 1920. aastal esimese Tallinnas loodud üliõpilasorganisatsioonina ning esimese iseseisvas Eesti Vabariigis loodud korporatsioonina.

Korp! Leola tegevus Eestis taastati 1988. aastal.

Lipukiri: truudus, tublidus, ausus.

Deviis: Age quod agis.

Ajalugu
Juba 1920. aasta sügissemestrist kujunes grupp üliõpilasi, kes pidas vajalikuks tihedamat liitumist. Põhimõtteliselt valitses grupis üksmeel, kuid organisatsiooni vormi suhtes tekkisid lahkhelid. Küsimus pandi hääletamisele. Enamus hääletas korporatsiooni poolt. Vähemus sellega ei nõustunud ja lahkus koosolekult. Korporatsiooni pooldav rühm võis asuda põhikirja koostama. Selles nähti eesmärkidena ette isamaa teenimist, rahvusliku vaimu süvendamist, iseloomu kujundamist, demokraatliku mõtteviisi arendamist ja vastastikust abistamist.

Alustada tuli tühjalt kohalt, sest Tallinnas puudusid üliõpilasorganisatsioonid. Värvide valikul konsulteeriti väljapaistvate kunstnikega. Valik langes Estonia teatri dekoraatori Eduard Polandi kavandile. Värvidele punakasviolett, kuldkollane ja valge anti tähendus: truudus, tublidus ja ausus. Deviisiks valiti age quod agis (tee mis teed, mille mõte on, et mida iganes sa teed, tee seda hästi). Korporatsiooni nimeks pakuti kas Ridala, Leola, Varbola või Valjala. Leola kui Lembitu linnuse nimi vaimustas asutajaid, kellest enamik oli tulnud võidukast sõjast. Nii sai Liivimaa kroonikas märgitud Castrum Leola endale veel teise tähenduse.

Tänapäevase Tallinna Tehnikaülikooli eksisteerimistki võib mõneti pidada ka Leola toonaste vilistlaste teeneks, kes pärast Tallinna Tehnikumi sulgemist 1933. aastal otsustasid Leola tegevust siiski Tallinnas jätkata. Tallinnas tehnilise kõrghariduse jätkamise vajalikkuse teemal tehtud selgitustöö tulemusel alustaski 1936. aastal tegevus juba Tallinna Tehnikainstituut, tänapäevane Tallinna Tehnikaülikool.

Algatused
Eesti Korporatsioonide Liidu eesistujana alustas korporatsioon Leola koos teiste liidu liikmetega 2009. aastal Vastupanuvõitluse päeva avaliku tähistamise traditsiooni sellisel kujul, nagu seda tänapäevani tähistatakse.

Asutajaliikmed
Artur Juks (hüdrotehnika)
Otto Laarman (masinaehitus)
Voldemar Lepp (tehniline keemia)
Oskar Märtson (ehitustehnika)
Mihkel Ollino (tehniline keemia)
Nikolai Pelovas-Põlluaas (ehitustehnika)
Karl Puidak (elektrotehnika)
August Soop (ehitustehnika)
Richard Tedro (masinaehitus)

Asutajaliikmete mälestuseks on Korp! Leola värvitekli rosetil üheksa aasa ning vapil kujutatud müüris
üheksa telliskivi.

Viited

Välislingid
Korporatsioon Leola kodulehekülg
Korporatsioon Leola Facebookis
Korporatsioon Leola Instagramis

Leola
Hallsteini doktriin

Hallsteini doktriin, mis on nime saanud Saksamaa välisministri Walter Hallsteini järgi, oli Lääne-Saksamaa olulisim välispoliitiline doktriin pärast 1955. aastat. Doktriin lõpetati 1970. aastaks, mil Lääne-Saksamaa poliitika Ida-Saksamaa suhtes muutus. 

Doktriiniga ei tunnustanud Saksamaa LV Saksa DV-d, käsitledes end saksa rahva ainuesindajana. 1955. aastal, kohe pärast täieliku iseseisvuse saavutamist, deklareeris Saksa LV valitsus, et kui mõni riik peaks Saksa DV-d tunnustama ja sellega diplomaatilise vahekorra rajama, siis võtab Saksa LV seda kui vaenulikku akti ja katkestab kõnealuse riigiga suhted. Hallsteini doktriinil oli ainult üks erand – NSV Liit. 

Külm sõda
Lublin

Lublin on suurim linn Ida-Poolas, Lublini vojevoodkonna halduskeskus.

Ajalugu 

Juba 6. sajandil oli Lublini Czwarteki linnaosa maa-ala asustatud. See nimi (poola keeles 'neljapäev') on arvatavasti mälestus kunagisest turupäevast. Juba 10. ja 11. sajandil kujunes sinna tähtis kaubanduskeskus. Esimesed kindlusrajatised ilmusid 8. sajandil Lossimäele. 10. sajandil asus seal silmapaistev linnus, mille ümber kasvas asula. Esialgne linnus oli ehitatud puidust, hilisem kindlus juba kivist.

Keskaeg
Esmakordselt mainitakse Lublinit kirjalikes allikates 1198. aastal. Linna kindlustusi mainitakse aastal 1224, ent nad on märksa varasemad.

1317. aastal vürst Władysław I ajal sai Lublin linnaks Magdeburgi õiguse alusel.

Lublin sai võõrvõimude (tatarlaste, leedulaste) rünnakute objektiks ning vallutati korduvalt. Kuningas Kazimierz Suur hindas linna strateegilist tähtsust ning 1341. aastal ehitas sinna lossi ja linna ümber kaitsemüüri. Samal aastal võitis ta linna all tatarlasi.

1474 tegi Kazimierz IV Lublini vastmoodustatud Lublini vojevoodkonna keskuseks.

1392 andis Jogaila (Jagiełło) Lublinile tähtsad kaubandusprivileegid. Koos Poola ja Leedu vahel sõlmitud rahuga pani see aluse linna edaspidisele tõusule. 26. juunil 1569 sõlmiti Lublini unioon, mis ühendas Poola ja Leedu Rzeczpospolitaks. 16. sajandil pidas Poola seim mitu korda oma istungi Lublinis.

15. ja 16. sajandil arenes Lublin intensiivselt tänu seda läbivatele kaubateedele Musta mere äärest Lääne-Euroopasse. Lublini laadad olid laialt tuntud.

Uusaeg
17. sajandil tabas linna epideemia. Algul purustasid linna kasakad ja pärast rootslased. Ka edaspidi ei läinud linnal hästi: linn kannatas Põhjasõjas. Lõpetati Lublini laatade pidamine. Lääne-Euroopa kaupmehed hülgasid linna, ehkki August II andis Lublinile Krakówiga võrdsed õigused. Alles pärast Põhjasõja lõppu hakkas linn jälle kosuma.

1792 hõivasid linna Vene väed, ent Kolmanda Poola jagamise käigus läks Lublin Austriale. 1809 läks linn äsja moodustatud Varssavi hertsogiriigi koosseisu ja 1815 Poola Kuningriigi koosseisus Venemaale. 1897. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid juudid 50,9% linna elanikest.

Uusim aeg
Esimese maailmasõja ajal hõivasid linna 1915 Saksamaa ja Austria-Ungari väed. Alates Poola riigi taastamisest kuulub Lublin Poolale ja lühikest aega paiknes seal Poola valitsus.

Teise maailmasõja ajal oli 1939–1944 Saksa vägede poolt okupeeritud. See aeg oli linlastele eriti raske, sest umbes 40% linnaelanikest moodustasid juudid ja Lublinisse toodi juutide hävitamise programmi operatsiooni Reinhardt keskus. Pärast hõivamist Punaarmee poolt kuulutati Lublinis välja Poola Rahvavabariik ja Lublin oli riigi pealinn, kuni jaanuaris 1945 vabastati sakslastest ka Varssavi.

Vaatamisväärsused 
 Krakówi värav (Brama Krakowska)
 Loss ja lossi kaabel (Zamek z Kaplicą Zamkową)
 Katedraal (Archikatedra)
 Dominiiklaste kirik (Kościół Dominikanów)
 Grodzka värav (Brama Grodzka)
 Lossi plats
 Bernardiinide kirik (Kościół Bernardynów)
 Pühavaimu kirik (Kościół Św. Ducha)

Viited

Välislingid 

Linnavalitsuse koduleht
Lublin
Lublini loss ja muuseum

Lublini vojevoodkonna linnad
Katharina von Bora

Katharina von Bora (Katharina Luther; 29. jaanuar 1499 Lippendorf (Neukieritzsch) – 20. detsember 1552 Torgau) oli  Martin Lutheri abikaasa alates 13. juunist 1525. 

Vaese aadliku tütrena jõudis ta kümneaastaselt Nimbscheni kloostrisse.

Reformatsiooni mõjul põgenes ta koos teiste nunnadega Wittenbergi. Seal tutvus ta oma tulevase abikaasaga ja sünnitas talle kuus last.

Abikaasa kõrval sai Katharinast üks 16. sajandi silmapaistvamaid naisi, kellel oli kaasarääkimisõigus ka mehe elutöös ja keda on maalinud Lucas Cranach ja Tizian. Katharina sai hüüdnime – Wittenbergi hommikutäht.

Vaata ka
Martin Luther

Välislingid

 Katharina von Bora
 Katharina von Bora, Lutherin

Tsistertslased
Sündinud 1499
Surnud 1552
Hiiu Raadio

Hiiu Raadio oli Hiiumaa kohalik raadiojaam. Tegutses 1993–2000 osalise programmiga.

Hiiu Raadio käivitas 1993. aasta suvel Madis Salum, kes oli ka raadiojaama esimene peatoimetaja.

Hiiu Raadio kuulus Kohalike Raadiote Liitu (KORAL).

Hiiu Raadio kunagisel sagedusel 100,4 MHz hakkas 2006. aasta lõpust eetrisse minema Kuku Raadio.

Vaata ka
Eesti raadiojaamade loend

Eesti raadiojaamad
Hiiu maakond
Mu‘āwīyah I

Mu‘āwīyah I ehk Mu‘āwīyah ibn Abī-Sufyān (ka Mu‘āwiyyah I ehk Mu‘āwiyyah ibn Abī-Sufyān; araabia keeles معاوية بن أبي سفيان ;i 602–680) oli Umaijaadide dünastia teine kaliif Araabia Kalifaadis aastatel 661–680.

Aastatel 640–661 oli Muawiya Süüria asevalitseja ning sõdis pidevalt Bütsantsiga. Ta alistas moslemitele ka suure osa Kaukasusest. Omaijaadist kaliifi Uthmani ajal läks tal kõik hästi, kuid 656. aastal kaliifiks saanud Ali ibn Abu Talibiga tekkisid tal tõsised lahkarvamused. Kui Ali tahtis teda vallandada, algatas Muawiya kodusõja. Ali väed olid küll edukamad, kuid Muawiya liitlane Amr ibn al-As suutis korraldada läbirääkimised, mille tagajärjel sai Muawiya endale õiguse kaliifikohale. Nii oli 660. aastal Kalifaadis kaks kaliifi. Segase olukorra lõpetas aga haridžiitide tegevus, kes Ali tapsid ning Muawiyat haavasid. Et Ali surma järgselt Muawiyale võrdset figuuri vastasrinnas ei leidunud, saigi ta üldtunnustatud kaliifiks. Ta viis riigi pealinna Damaskusesse, kus see oli 762. aastani.

Muawiyat on mõnikord peetud Araabia Kalifaadi kui riigi tegelikuks rajajaks, kuna tema ajal kujunesid konkreetne haldusaparaat, maksusüsteem ning Kalifaadi keskusest Damaskusest sai tõeline valitsusasutustega pealinn. Muawiya oli osav poliitik, kes suutis sisepoliitilisi pingeid maandada ning välisvallutusi jätkata. Tema ajal ühendati Kalifaadiga suur osa Kesk-Aasiast ning Põhja-Aafrikast.

Kaliifid
Sündinud 602
Surnud 680
Umaijaadid
Edinburgh

Edinburgh (eestikeelne hääldus ['edinburg], ingliskeelne hääldus ['edinbərə]) on linn Suurbritannias, Šotimaa pealinn.

Edinburghis tegutsevad Šotimaa parlament, Šotimaa valitsus ja Šotimaa ülemkohus. Holyroodhouse'i palee on Suurbritannia monarhi ametlik residents Šotimaal.

Edinburgh on rahvaarvult Šotimaa suuruselt teine ja Suurbritannia suuruselt seitsmes linn.

Edinburghi vanalinn (Old Town) ja uuslinn (New Town) kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Linnas asub 1583. aastal asutatud Edinburghi Ülikool. Seal asuvad Šotimaa rahvusmuuseum, Šotimaa rahvusraamatukogu ja Šotimaa rahvusgalerii.

Nimi 
Mitmed keskaegsed Walesi kirjalikud allikad viitavad sellel paigale kui Eidyn, mida arvatakse olevat ka koha algupäraseks nimeks. Liide -burgh viitab linnusekohale.

Linna tuntakse mitme hüüdnime all. Nende seas näiteks Auld Reekie (Old Smoky šotipärane versioon) ja Põhjala Ateena (Athens of the North). Neist esimene on seotud küttekolletest tõusnud suitsuga, mis linna kohal heljus. Teine pärineb aga paljuski šoti valgustusajastust, kus Edinburghi Ülikool mängis olulist rolli linna kujunemisel teaduskeskuseks. Samas omab asula ka sarnast topoloogiat Ateena linnaga ning mõlemad asuvad lahe kaldal.

Sõpruslinnad

Vaata ka
Šoti valgustus
Šoti parunistiil
Grantoni aed

Viited

Välislingid

Edinburghi linnavalitsus
Edinburghi turismiinfo

Šotimaa linnad
Olli Rehn

Olli Ilmari Rehn (sündinud 31. märtsil 1962 Mikkelis) on Soome ja Euroopa Liidu poliitik, alates 29. maist 2015 kuni 29. detsembrini 2016 oli ta majandusminister Juha Sipilä valitsuses.

1979–1982 mängis ta jalgpalli klubis Mikkelin Palloilijat ja 1996–1997 oli ta Soome meistriliiga Veikkausliiga juht.

Rehn õppis majandust, rahvusvahelisi suhteid ja ajakirjandust Minnesotas Saint Paulis. Ta kaitses 1989 Helsingi ülikoolis magistrikraadi politoloogias. Doktorikraadi sai ta 1996 Oxfordi ülikoolist, kui kaitses väitekirja teemal "Korporatiivsus ja väikeste Euroopa riikide konkurentsivõime".

Poliitikukarjääri alustas ta Soome Keskerakonna noortekogust. 1987 valiti ta Soome Kesknoorte presidendiks ja peatselt ka Põhjala Kesknoorte presidendiks. Need kohad ennustasid kõrget poliitikukarjääri. 1988 valiti ta Helsingi linnavolikokku. 1988–1994 oli ta Keskerakonna aseesimees. 1991 valiti ta Soome parlamenti, kus oli 1995. aastani. 1992–1993 oli ta Soome peaministri Esko Aho nõunik. 1995–1996 oli ta Euroopa Parlamendi liige, kus kuulus Euroopa liberaalsete ja reformiparteide ühendusse.

Aastatel 1998–2002 oli ta Euroopa Komisjoni ettevõtlus- ja informatsioonivoliniku Erkki Liikase büroo direktor. Seejärel sai ta 2002 Helsingi ülikooli Euroopa asjade keskuse juhiks ja 2003 Soome peaministri Matti Vanhase majandusnõunikuks. 12. juulil 2004 võttis ta Liikaselt Euroopa Komisjoni ettevõtlus- ja informatsioonivoliniku koha üle. Sel kohal oli ta kuni 11. novembrini.

22. novembrist 2004 kuni 9. veebruarini 2010 oli ta Euroopa Komisjoni laienemisvolinik. Äsja oli toimunud suur Euroopa Liidu laienemine, mida juhtis tema eelkäija Günter Verheugen. Siiski ei vähenenud Rehni juhtimise ajal laienemisvoliniku tähtsus kuigivõrd. Tema ametiajal liitusid Euroopa Liiduga Bulgaaria ja Rumeenia, liitumiskõnelused jätkusid Horvaatiaga ja algasid Türgiga. Rehni seisukoht Türgi liikmesuse osas on vastuoluline: ühelt poolt ta toetab Türgi liikmesust, teiselt poolt pooldab igavest piirangut tööjõu vabale liikumisele Türgist teistesse Euroopa Liidu maadesse.

9. veebruarist 2010 kuni 1. juulini 2014 oli Rehn Euroopa Liidu majandus- ja rahandusvolinik.

1. juulist 2014 27. aprillini 2015 oli ta Euroopa Parlamendi liige.

2011. aastal andis president Toomas Hendrik Ilves Rehnile Maarjamaa Risti II klassi teenetemärgi.

Isiklikku 

Olli Rehn on abielus Merja Rehniga ja neil on tütar Silva (sündinud 1998).

Lisaks oma emakeelele soome keelele oskab Rehn inglise, prantsuse, rootsi ja natuke saksa keelt.

Välislingid 

Koduleht Euroopa Komisjonis
 Olli Rehn: miks peab euroliit edasi laienema Postimees.ee, 17. aprill 2009

Soome poliitikud
Soomest valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Soome jalgpallurid
Maarjamaa Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Euroopa Komisjoni volinikud
Sündinud 1962
Janez Potočnik

Janez Potočnik (sündinud 22. märtsil 1958 Kropas Sloveenias) on Sloveenia majandusteadlane ja poliitik, kes novembrist 2004 töötas Euroopa Komisjoni teadus- ja arendustegevuse volinikuna ja alates 2010. aastast töötab keskkonnavolinikuna.

1983 Ljubljana Ülikooli majandusteaduskonna lõpetanud Potočnik töötas 1984–1987 Ljubljanas Makromajanduse Analüüsi- ja Arenguinstituudi asedirektorina ning 1988–1993 Majandusuuringute Instituudi vanemteadurina. 1993 kaitses ta Ljubljana Ülikooli juures doktoriväitekirja majandusteaduses, seejärel töötas Makromajanduse Analüüsi- ja Arenguinstituudi direktorina.

1998 nimetati ta Sloveenia pealäbirääkijaks liitumiskõnelustel Euroopa Liiduga. Sellele ametikohale jäi ta 1. maini 2004, mil Sloveeniast sai täieõiguslik Euroopa Liidu liikmesriik.

2001–2002 kuulus ta ühtlasi ministrivolitustega nõunikuna Sloveenia valitsusse ja oli 2002–2004 Sloveenia Euroopa asjade minister.

Pärast Sloveenia liitumist Euroopa Liiduga oli Janez Potočnik maist novembrini 2004 Euroopa Komisjoni portfellita volinik, assisteerides tollast laienemisvolinikku Günter Verheugenit. 

Euroopa Komisjoni uue koosseisu ametisse astumisel 22. novembril 2004 sai temast teadus- ja arendustegevuse volinik.

Janez Potočnik on abielus ja tal on kaks poega.

Välislingid 

Euroopa Komisjoni ametlik veebileht (inglise ja sloveeni keeles)

Sloveenia poliitikud
Euroopa Komisjoni volinikud
Sündinud 1958
Peredvižnikud

Peredvižnikud (vene keeles передвижники) olid Venemaal tegutsenud Rändnäituste Ühingu (vene keeles Товарищество передвижных художественных выставок) liikmed. 

Ühing asutati Peterburis 1870. aastal Grigori Mjassojedovi, Ivan Kramskoi, Vassili Perovi ja Nikolai Ge initsiatiivil.

Peredvižnikute eesmärgiks oli tutvustada ja propageerida Venemaal vene realistlikku kunsti. Selleks organiseeriti ühingu liikmete töödest rändnäitus, mida eksponeeriti suuremates linnades.

Peredvižnikuid toetas rahaliselt Pavel Tretjakov. 

Esimene peredvižnikute näitus toimus 1871. aastal, viimane 1923. aastal. Kokku toimus 48 näitust. Esimene näitus avati 29. novembril 1871. aastal Peterburis. Sealt saadeti see edasi Moskvasse, hiljem Kiievisse ja seejärel Harkivi. Sellel näitusel oli välja pandud 46 maali ja joonistust.

Peredvižnikud

Ivan Kramskoi
Issaak Levitan
Rafail Levitski
Vassili Perov
Illarion Prjanišnikov
Ilja Repin
Konstantin Savitski
Aleksei Savrassov
Valentin Serov
Vassili Surikov
Ivan Šiškin

Kunstirühmitused
Smarty

Smarty on mallimootor, mis on kirjutatud PHPs. Smarty eraldab PHP HTMList ja põhiliselt kasutatakse teda dünaamilise HTML sisu tekitamiseks, lubades dokumendis spetsiaalseid Smarty märgendeid. Lubatud märgendite hulgas on muuhulgas muutujad nagu {$muutuja}, ja valik loogika ning tsükli operaatoreid.

Kõige sagedamini kasutatakse Smartyt PHP-põhistes rakendustes, et eraldada "äriloogikat" esitlusest. Selliselt on võimalik hoida lähtekoodi palju puhtamana ja tema muutmine on paindlikum. Näiteks võib tavaliselt muuta Smarty-põhise rakenduse välimust (või, rüüd) hõlpsasti, ilma, et peaks üldse jälgima äriloogikat või PHP koodi.

Smarty võimaldab mallidega programmeerimisel kasutada:
 regulaaravaldisi
 foreach'i
 if
 nl2br
ja palju teisi lisavõimalusi. Ka teised mallimootorid toetavad neid käske mallides.

Lähtekoodi näidis 

Kuna Smarty eraldab PHP HTMList, on tegemist kahe failiga:

<!DOCTYPE html PUBLIC "-//W3C//DTD XHTML 1.1//EN" "http://www.w3.org/TR/xhtml11/DTD/xhtml11.dtd">
<html>
<head>
   <title>{$title_text}</title>
   <meta http-equiv="content-type" content="text/html; charset=iso-8859-1" />
</head>

<body> {* See on väike kommentaar, mis ei ole HTML lähtekoodis nähtav *}

<p>{$body_text}</p>

</body><!-- see on väike kommentaar, mis on HTML lähtekoodis nähtav -->
</html>

Äriloogika lähtekoodis saab Smarty häälestada kasutama seda malli:
define('SMARTY_DIR', 'smarty-2.6.9/' );
require_once(SMARTY_DIR . 'Smarty.class.php');

$smarty = new Smarty;
$smarty->config_dir = SMARTY_DIR;
$smarty->template_dir = './tmpl';
$smarty->compile_dir = './tmpl/compile';
$smarty->compile_check = TRUE;
$smarty->debugging = FALSE;

$smarty->assign('title_text', 'See on Smarty lihtne näidis ...');
$smarty->assign('body_text', 'See on sõnum, mis seati assign() käsuga');

$smarty->display('basic.htm');

Tarkvara, mis on kirjutatud Smarty baasil
 Bitweaver
 last.fm
 bBlog
 Gallery
 Ozone PHP Framework
 TikiWiki
 XOOPS
 paFileDB
 ATK - Achievo ToolKit
 Zoop Framework for PHP
 Supersite
 CMScout
 Flickr
 Trybes by Accepté (Netherlands)

Ametlik Smarty allikate veebileht.

Vaata ka

 PRADO, komponendipõhine veebiarendusraamistik PHP5le
 CakePHP, PHP veebiarendusraamistik inspireerituna Ruby on Railsist

Välislingid 
 Ametlik Smarty koduleht (inglise keeles)
 Smarty Foorum (inglise keeles) - teised keeled
 Smarty kasutajate Wiki
 PHP Templating with Smarty Cezar Floroiu - Smarty õpetus
 Smarty versus XML/XSLT - DevPapers.com, Sergei Makogon
 Artikkel "Templates, Gift from Heaven or Syntactic Junk Food?", Nathan Oostendorp
 Peatükk Smarty PHP Template Programming and Applications raamatust.

Programmeerimine
Tarkvara
Karl Terras

Karl Johannes Terras (9. september 1890 Vaivara vald, Virumaa – 16.oktoober 1942  Kirovi oblast) oli jurist, Eesti Vabariigi riigisekretär 1921–1940, I Riiginõukogu liige.

Õppis Narva Gümnaasiumis (1903-1911) ja seejärel Peterburi Ülikoolis õigusteadust (1911-1916). 1917. aastal lõpetas suurtükiväekooli lipnikuna.

Karl Terras arreteeriti Nõukogude okupatsioonivõimude poolt 7. jaanuaril 1941 ja hukati Nõukogude Liidu vangilaagris Kirovi oblastis 25. veebruaril 1942. Kohtumõistmine Terrase üle toimus aasta pärast tema surma, kui ta tagaselja 10 aastaks sunnitööle mõisteti liikmeksoleku pärast nõukogudevastases organisatsioonis - Kaitseliidus.

Ametikohad 
 Sõjaministeeriumi Kodifikatsiooniosakonna juhataja
 5. jaanuaril 1920 määratud Vabariigi Valitsuse asjade valitsejaks
 16. märtsil 1921 nimetatud Riigisekretäriks
 1927-1940 Kaitseliidu Toompea malevkonna pealik
 Raadionõukogu liige
 1934-1940 Eesti Spordi Keskliidu esimees
Eesti Olümpiakomitee liige
 1936 Majandusloenduse komitee esimees
 Põhiseaduse väljatöötamise erikomisjoni liige
 Riigivanema ja Vabariigi Valitsuse esindaja Rahvuskogus
 Sihtasutise Riigikantselei Ametnike Puhkekodu nõukogu esimees
 Riigi Trükikoja nõukogu esimees
 Kuulus Estonia teatriseltsi juhatusse
 EÜS Põhjala liige
 Muusikaseltsi "Edu" auliige

Tunnustus 
 Kotkaristi V klassi teenetemärk (6. juuni 1930)
 Kotkaristi I klassi teenetemärk (22. veebruar 1934)
 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk (20. veebruar 1934)

Isiklikku 
Tema isa oli vallakirjutaja ja III Riigiduuma liige Aleksander Terras; vennad olid advokaat ja Põhja-Eesti Omakaitse ülem ning Tallinna linnapea (1941) Artur Terras ning Riigikontrolli sõjaväeosakonna peakontrolöri asetäitja Alfred Terras. Tema poeg oli Aleksander Terras.

Viited

Kirjandus 
 K. Terras 20 aastat riigisekretäriks. Uus Eesti, 4. jaanuar 1940, nr. 3, lk. 2.

Välislingid 

Eesti riigisekretärid
Eesti juristid
EÜS Põhjala liikmed
I Riiginõukogu liikmed
Kaitseliidu Vanematekogu liikmed
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Eesti Olümpiakomitee liikmed
Eesti sporditegelased
Tallinna Toompea Kaarli koguduse liikmed
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Hukatud Eesti poliitikud
Sündinud 1890
Surnud 1942
Dover

Dover on sadamalinn Inglismaal Kenti krahvkonnas. Asub La Manche'i ääres.

Dover asub 34 km kaugusel Calais' sadamast Prantsusmaal.

Dover on tuntud valgete kriidikaljude poolest, mille järgi roomlased Inglismaa Albioniks nimetasid.

Suurbritannia linnad
Vana-Rooma asulad
Sadamalinnad

se:Douvres
Johor Bahru

Johor Bahru (ka Johor Baharu ja JB) on linn Malaisias, Johori osariigi pealinn ja riigi suuruselt teine linn. Asub Malaka poolsaare lõunatipus ja on seega Aasia mandriosa lõunapoolseim linn.

Linna haldusalas elab umbes 500 000 inimest, koos eeslinnadega on elanike arv umbes 1,5 miljonit.

Linnas asub sultanipalee.

Johori osariik
Malaisia linnad
Herbert Hoover

Herbert Clark Hoover (10. august 1874 – 20. oktoober 1964) oli Ameerika Ühendriikide 31. president, Vabariikliku Partei liige. Ta oli ametis 1929–1933.

Aastatel 1919–1923 juhatas ta Ameerika Ühendriikide ja Euroopa riikide loodud ühiskondlikku organisatsiooni АРА, mis kogus ja jaotas abi pärast Venemaa kodusõda lagunenud majandusega Vene SFNV-le. 

Aastatel 1921–1928 oli Hoover Ameerika Ühendriikide kaubandusminister. 

1928. aasta presidendivalimistel oli Hooveri vastaskandidaat demokraat Al Smith. Smith oli katoliiklane ja sellepärast olid paljud protestandid tema vastu. Kandidaatide erinevus oli ka selles, et Hoover pooldas kuiva seadust, Smith lubas selle tühistada. Hoover võitis valimised 58%-ga Smithi 42% vastu. Sealjuures võitis Hoover kõigis Mississippist läände jäävates osariikides ja oli läbi aegade esimene vabariiklasest presidendikandidaat, kes võitis Texases.

Herbert Hooveri abikaasa Louise Hoover oli läbi aegade USA esimene kõrgharidusega esimene leedi: ta oli lõpetanud Stanfordi ülikooli geoloogina, ehkki ta polnud sel erialal päevagi töötanud. Mõlemad oskasid vabalt hiina keelt ja Louise Hoover on USA läbi aegade ainus esimene leedi, kes mõnda aasia keelt rääkida oskas.

Hooveri valitsemisajal, aastatel 1929–1933 oli Ameerika Ühendriikides majanduslangus, suur depressioon.

1932. aasta presidendivalimistel oli Hooveri vastaskandidaat Franklin Roosevelt. Peamine teema valimiskampaanias oli majandus: Roosevelt nimetas Hooverit ainuisikuliselt vastutavaks kogu majanduskriisi eest, Hoover seevastu väitis, et valitsus on kõik õigesti teinud. Valimistel kogus Roosevelt 57% ja Hoover 40% häältest. Hoover võitis üksnes 6 osariigis (Connecticut, Delaware, Maine, New Hampshire, Pennsylvania, Vermont.

Herbert Hoover oli järgmised 20 aastat ainus elusolev endine Ameerika Ühendriikide president. Ta oli kuni 2012. aastani kõige kauemat aega (31 aastat) elus olnud endine president. Ta oli kõige viimane elusolev Hardingi ja Coolidge'i valitsuse liige. 

Ta alustas oma peateose Freedom Betrayed kirjutamist 1944. aastal, kuid see ilmus alles 2011. aastal. Raamatus kritiseeritakse Roosevelti välispoliitikat.

Herbert Hoover valiti 12. mail 1920 Tallinna aukodanikuks. Ta külastas Tallinna 14. märtsil 1938.

Tema järgi sai nime Hooveri pais.

Kirjandus 
Ameerika endine president H. Hoover Tallinnas. Uus Eesti, 14. märts 1938, nr. 73, lk. 3.
Claus Bernet. Herbert Hoover. – Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon, 30, 2009, 644–653.

Välislingid 
P.-Ameerika endine president H. Hoover läbisõidul Tallinnas

Ameerika Ühendriikide presidendid
Tallinna aukodanikud
Sündinud 1874
Surnud 1964
James Garfield

James Abram Garfield (19. november 1831 – 19. september 1881) oli Ameerika Ühendriikide 20. president. Ta oli ametis 4. märtsist 1881 kuni surmani.

Garfieldi tulistas 2. juulil 1881 Washingtoni raudteejaamas vaimuhaige Charles J. Guiteau. President suri veremürgitsuse tagajärjel paar kuud hiljem.

Ameerika Ühendriikide presidendid
Tapetud poliitikud
Sündinud 1831
Surnud 1881
SKF

SKF (varem Svenska Kullagerfabriken, 'Rootsi kuullaagrivabrik') on Rootsi päritolu rahvusvaheline tööstuskoondis, mis tegutseb umbes 130 riigis (1998) ja on maailmas juhtival kohal laagrite tootmises.

Asutamine

Ettevõte asutati 1907. aastal pärast iseseaduva laagri leiutamist Sven Wingquisti poolt. Juba mõne aasta pärast hakkas SKF laiendama oma tegevust kogu maailmas.

SKF tänapäeval

Nüüdseks on SKF-il umbes 44 000 töötajat ja enam kui 70 tootmisettevõtet kogu maailmas. Rahvusvahelise turustusvõrgu moodustavad arvukad hulgimüügifirmad, üle 20 000 turustuskontori ja müügiagendi. SKF-i toodete kättesaadavusele on maailmas toeks kõikehõlmav tehnoteenindus. Peakontor asub Göteborgis.

Tegevusalad

Koondise tegevussfääri kuuluvad laagrid, tihendid, eriterased ja teised tööstusliku kõrgtehnoloogia elemendid laias diapasoonis.

Välislingid 

 http://www.skf.se/

Tööstusettevõtted
Rootsi ettevõtted
Börsiettevõtted
Katarina Kalda

Katarina Kalda (abielus Katarina Padar; sündinud 1972) on endine modell, laulja Tanel Padari endine abikaasa.

Nad olid abielus 16. maist 2003 kuni 12. juunini 2007.

Varasemast kooselust on Katarinal 1999. aastal sündinud poeg Andrei.

Romeo Kalda on tema vend.

Välislingid 
Tanel ja Katarina, kenad, noored ja armunud, Kroonika 
Tanel Padar abiellus, Delfi, 24. mai 2003
 Katarina ja Tanel Padar plaanivad pisiperet, SL Õhtuleht 09.05.2005
Katarina: Taneli uus pruut halva kuulsusega, Delfi 28. juuni 2006
Katarina Padar:Tanel ei osanud mind väärtustada, Postimees 04.07.2006 
Katarina Padar leidis uue mehe, Postimees 11.12.2006
Katarina Padaril pole kunagi igav, Elu24, 25.07.2007

Eesti modellid
Sündinud 1972
Ahmed Abdallah Mohamed Sambi

Ahmed Abdallah Mohamed Sambi (sündinud 5. juunil 1958 Mutsamudus) on Komooride sunniidi islamijuht ja poliitik Ndzwanilt. Tema hüüdnimi on Ajatolla, sest ta on õppinud Iraanis (islami poliitilist teooriat), kuigi on sunniit. Samuti armastab ta kanda turbanit.  

Sambi võitis 14. mail 2006 presidendivalimised 58,02 protsendiga valijate häältest ning sai 26. mail 2006 Komooride presidendiks. See on esimene rahumeelne võimu üleandmine Komooride riigi ajaloos.

Varasem elu
Ta on õppinud islamiuuringute erialal Sudaanis, Saudi Araabias ja Iraanis. 

Pärast välismaalt õpingutelt naasmist asutas ta partei Rahvusrinne Õigluse Eest, kuid loobus varsti poliitikast, keskendudes ärile. 

Sambi omab vabrikuid, mis toodavad madratseid, pudelivett ja parfüümi, mis on Komooride tähtis ekspordiartikkel. 

Ta on rajanud telekanali Ulezi ('Haridus') ja raadiojaama. 

Kui Komooride valitsus ähvardas saata väed Ndzwani separatistlikku liikumist maha suruma, läks Sambi omal käel riigi pealinna Moronisse meelt avaldama.

Poliitikukarjäär
Sambi on olnud riigi parlamendi liige. 

16. aprillil 2006 osales Sambi sõltumatu kandidaadina presidendivalimiste eelvoorus Ndzwani saarel ning tuli 13 kandidaadi seas esimeseks, saades 23,70% häältest. 

Sambi on karismaatiline oraator. Ta lubas võidelda korruptsiooniga, luua uusi töökohti ning ehitada paremaid maju komoorlaste enamikule, kes elab vaesuses. Et ta on poliitikas suhteliselt uus inimene, siis peeti teda korruptsioonist puutumatuks. Ekspresident Ahmed Abdallah on teda nimetanud uueks prohvetiks. Sambi kasutas valimispropagandaks ka oma raadiojaama ja telekanalit.

Pärast valimiste lõppvooru 14. mail kuulutas Komooride riigisekretär Ali Abdallah 15. mail Sambi võitjaks. Tema rivaalid olid Prantsusmaa õhujõudude eruohvitser Mohamed Djaanfari (sai 14% häältest) ja kauaaegne poliitik Ibrahim Halidi (sai 28% häältest), kelle kandidatuuri toetas senine president Azali Assoumani.

Kuigi Sambi on islami vaimulik, on ta öelnud, et Komoorid ei ole valmis saama islamiriigiks ning presidendina ei hakka ta kedagi sundima loori (ḩijāb) kandma ega pead katma. Samuti lubas ta, et ei keela ära Komooridel tavaks olevaid pillavaid pulmapidusid.  

Sambi on ka esimene president Ndzwani saarelt. Pärast seda, kui 2001. aastal lepiti kokku, et Ndzwani loobub eraldumispüüetest, hakkas presidendiamet Komooride kolme saare vahel roteeruma (ka Sambi rivaalid olid Ndzwani saarelt).

Isiklikku
Sambi on seitsme lapse isa. 

Ta elab Ndzwani keskuses Mutsamudus majas, mille allkorrusel asub madratsipood. 

Sambi armastab korvpalli.

Välislingid
 Foto
Valimisplakat

Komooride presidendid
Sündinud 1958
Heterotroof

Heterotroof on organism, kes saab oma elutegevuseks vajaliku süsiniku toidus sisalduvast orgaanilisest ainest. Need orgaanilised ühendid on valmistanud autotroofid.

Kõik loomad ja seened, samuti paljud bakterid on heterotroofid. Enam kui 95 protsenti elusorganismidest on heterotroofsed organismid. Heterotroofide hulka kuuluvad osaliselt või täielikult ka mõningad parasiitsed taimed, näiteks mükotroofsed orhideed (koralljuur, pisikäpp).

Heterotroofid jaotatakse
obligaatsed heterotroofid, kes toituvad üksnes heterotroofselt, ning
fakultatiivsed heterotroofid, kes võivad toituda nii autotroofselt kui heterotroofselt (näiteks  putuktoidulised taimed, mis loomtoiduga vaid täiendavad oma lämmastikuvarusid.

Vetikate heterotroofne toitumine

Vetikatel on heterotroofne toitumine enamasti autotroofse toitumise täiendavaks võimaluseks hankida eeskätt süsinikuühendeid. Vetikate heterotroofse toitumisviisi puhul eristatakse mitmeid alatüüpe. Peamisteks alatüüpideks on osmotroofia, fagotroofia ja segatüüpne miksotroofia. Osmotroofia puhul saab rääkida eraldi auksotroofiast, fotoorganotroofiast ja kemoorganotroofiast. Miksotroofia saab jagada obligaatseks ja fakultatiivseks fototroofiaks.

Vaata ka 
autotroof
toitumistüübid

Bioloogia
Mõmmi ja aabits

"Mõmmi ja aabits" on eesti lasteteleseriaal, kus väike karupoeg õpib aabitsast tähti. Lastelavastus on loodud Heljo Männi jutustuse "Karu aabits" (1971) põhjal. Saade oli eetris Eesti Televisioonis aastatel 1973–1976. Sarja lavastaja oli Kaarel Kilvet, režissöör Tiiu Vahi, kunstnik Gunta Randla ja muusika autor Tõnis Kõrvits.

Esimene saade läks otse-eetrisse 1973. aasta 18. märtsil ja oli must-valge. 1976. aastaks jõuti teha 17 saadet. Need saated pole lindil säilinud. Aastatel 1977–1978 salvestati värviliselt teine versioon, mis on ka kõige rohkem tuntud. 1970-ndate lõpus tehti veel üks seitsmeosaline sari, kus Mõmmi käib juba koolis, kuid ka neid osi pole säilinud.

Aastatel 1998–1999 lavastasid Karin Nurm ja Maarika Lauri Eesti Televisioonis Karulaane rahva uued lood "Mõmmi aabits. 20 aastat hiljem". Lavastuse kunstnik oli Gunta Randla, muusika autor Tõnis Kõrvits ja laulusõnade autor Heljo Mänd.

Karuloo lavastaja Kaarel Kilvet on rõhutanud ka saate sotsiaalset tähtsust, sest karude perekond on lastele heaks eeskujuks, kellelt saab õppida üksteisest hoolimist ja teineteise aitamist.

Tegelaskujud ja osatäitjad (1977–1978)
 Mõmmi – Ivo Eensalu
 Karu-Kati – Ene Janson
 Karu-Mati – Vello Janson
 Mõmmi ema – Katrin Karisma
 Mõmmi isa – Tõnis Rätsep
 Jänku-Juta – Maria Klenskaja
 Rebase-Rein – Lembit Ulfsak
 hundikutsikas Uudu – Tõnu Saar
 hundikutsikas Uugu – Kalev Tammin
 Orava-Olga – Marje Metsur

DVD 
 "Mõmmi ja aabits". Osad 1–8; 1977 aasta salvestis. Eesti Televisioon, 2005.
 "Mõmmi ja aabits". Osad 9–16; 1977 aasta salvestis. Eesti Televisioon, 2005.
 Mõmmi aabits. 20 aastat hiljem. 1998 aasta salvestis. Eesti Rahvusringhääling, 2008. Õpitakse selgeks A, I, L, E, P, B, V, U, J, T ja D tähed. 
 Mõmmi aabits. 20 aastat hiljem. 1999 aasta salvestis. Eesti Rahvusringhääling, 2008. Õpitakse selgeks M, N, O, G, K, H, Ü, Ä, S, R, Õ ja Ö tähed.

Viited

Artiklid 
 Ilona Martson. Armsad karud kakskümmend aastat hiljem. Eesti Päevaleht, 12. juuni 1998 
 Helena Eenmaa. "Mõmmi ja aabitsa" sünnipäev Maaleht, 20.märts 2003

Välislingid 
 Mõmmi ja aabits. IMDb

Eesti telesarjad
Laste telesarjad
Eesti Televisiooni telesaated
Kazan

Kazan (serbia Казан , Kazan ) on kuristik Doonaul Serbia ja Rumeenia piiril, mis eraldab Karpaate (Transilvaania Alpe) ja Stara planinat. Pikkus 35 km, kitsaim koht 150 m lai. Tema osaks on Raudvärav.

Kuristikud
Serbia geograafia
Rumeenia geograafia
Partito della Rifondazione Comunista

Partito della Rifondazione Comunista (PRC) (Tõlkes: Kommunismi Taasasutamise Partei) on Itaalia reformitud kommunistlik partei. PRC asutati 1991 aastal Itaalia Kommunistliku partei (PCI) lõhenemise tulemusena.
PRC kuulub Euroopa Parlamendi Vasakrohelisse fraktsiooni GUE/NGL. Samuti on PRC Euroopa Vasakpartei asutajaliige ja PRC endine esimees Fausto Bertinotti on alates asutamisest Euroopa Vasakpartei esimees.

Fausto Bertinotti oli PRC esimees 1994 kuni 2006. Ta astus tagasi pärast 2006 aasta valimisi, kui võitis Vasaktsentristlik koalitsioon ja Bertinotti valiti Itaalia Parlamendi Saadikutekoja esimeheks. Alates mai 2006 on PRC esimees Franco Giordano.

Valimistulemused

Välislingid
Kodulehekülg inglise keeles

Itaalia parteid
Kommunistlikud parteid
Megadeth

Megadeth on USA heavy metali bänd, mida juhib Dave Mustaine. Bänd loodi 1983. aastal, saadeti laiali 2002. aastal ja tuli uuesti kokku 2004. aastal. Megadethi kutsutakse vahel üheks "suure thrash metal'i neliku" liikmeks Metallica, Anthraxi ja Slayeri kõrval.

Megadethi liider Dave Mustaine mängis aastatel 1981–1983 Metallicas soolokitarri.

Megadeth on aastatel 1986–2019 välja andnud 18 stuudioalbumit.

16. juulil 2010 esines Megadeth Eestis Haapsalus, teda soojendasid kohalikud ansamblid Oort ja Metsatöll.
28. juunil 2012 külastas Megadeth Eestit teist korda, seekord esineti Rock Cafes. Soojendusbänd oli Nevesis.

Stuudioalbumid 
 Killing Is My Business... And Business Is Good! (1985) 
 Peace Sells...But Who's Buying? (1986) 
 So Far, So Good... So What! (1988) 
 Rust in Peace (1990) 
 Countdown To Extinction (1992) 
 Youthanasia (1994) 
 Cryptic Writings (1997) 
 Risk (1999) 
 The World Needs A Hero (2001) 
 The System Has Failed (2004)
 United Abominations (2007)
 Endgame (2009)
 TH1RT3EN (2011) 
 Super Collider (2013) 
Dystopia (2016)

Ameerika Ühendriikide ansamblid
Thrash metal'i ansamblid
Heavy metal'i ansamblid
Düren

Düren on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Düreni kreisi keskus. Asub Ruri jõe ääres.

Ajalugu 

Düreni ajalugu algab üle 2000 aasta tagasi, kui seal elanud keldid rajasid Durumi kindluse. Pärast kelte elasid seal germaani hõimud, kelle roomlased Julius Caesari juhtimisel alistasid. Pärast Rooma võimu langemist 5. sajandil valitsesid linna frangid. Kuningas Pippin Lühike korraldas linnas sageli oma nõupidamisi ja tegi Villa Duriast oma lossi. Karl Suur külastas linna sageli.

13. sajandi alguses sai Düren linnaõigused. 17. sajandist alates oli linn paberitööstuse keskus.  1812. aastal oli linnas 17 paberivabrikut.

1794–1815 oli Düren Prantsusmaa valduses ja läks seejärel Preisimaa koosseisu.

20. sajandi alguses oli Düren üks Saksamaa rikkamaid linnu.

Välislingid 

Düreni koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Herford

Herford on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Herfordi kreisi keskus. See asub Werre jõe ääres, madalikul Wieheni mägede ja Teutoburgi metsa vahel.

Välislingid 

Herfordi koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Paragrahv (ansambel)

Paragrahv oli ansambel, mis tegutses Kilingi-Nõmmes. 

Ansambel oli välja kasvanud bändist DUFF. Võrreldes DUFF-iga on muusika muutunud kiiremaks ja ka pillimänguoskus on veidi täiustunud. 
Paragrahvi koosseis: laul – Läsu, kitarr – Mallu, bass – Karu, trummid – Kekkonen.

Ansambli ainus LP on "Paragrahv – Live in Sindi!"

Eesti punkansamblid
Albrecht Dürer

Albrecht Dürer (21. mai 1471 Nürnberg – 6. aprill 1528) oli saksa maalikunstnik ja graafik, renessansskunsti suurmeister.

Albrecht Dürer on loonud õlimaale, joonistusi ja akvarelle. Tema loomingu tähtsaimaks osaks on graafika. Ta viljeles puu- ja vaselõiget (näiteks vaselõige "Melanhoolia"). Tuntud on tema portreed (sealhulgas autoportreed).

Graafika
Tema töid iseloomustab detailirohkus ja peenus. Ta kujutas jõuliselt ja väljendusrikkalt kodumaa ja ajastu vastuolusid. Peaaegu kõigis tema töödes võib märgata kahe pooluse – hea ja kurja, valguse ja pimeduse, mõistuse ja tumedate jõudude võitlust.

Kuulsad on tema puulõikeseeriad Kristuse kannatusloost („Suur passioon“ ja „Väike passioon“) ning Johannese ilmutuse raamatust inspireeritud vaselõiked „Rüütel, surm ja kurat“, „Püha Hieronymus“ ja „Melanhoolia“.

Maal
"Neli apostlit" (Johannes, Peetrus, Markus, Paulus) 1526. aastal.

Eraelu 
23-aastaselt, 7. juulil 1494 abiellus Dürer Agnes Freyga, kelle isa oli pronksisepp ja harrastusharfimängija. Sellest abielust ei sündinud lapsi.

Albrecht Dürer kartis väga süüfilisse haigestuda.

Dürer kannatas aastaid palaviku ja minestushoogude käes, tal kahtlustati malaariat.

Galerii

Viited

Saksamaa maalikunstnikud
Saksamaa graafikud
Sündinud 1471
Surnud 1528
Ürgmets

Ürgmets on looduslik, inimtegevusest puutumata mets. Tänapäeval on ürgmetsi säilinud üksnes vähese asustusega piirkondades, kus neid enamasti püütakse hoida ja taastada reservaatides.

Ürgmetsa aineringe kulgeb kinnises tsüklis ja seda iseloomustab tootmise-tarbimise tasakaal (P/R=1). Ürgmetsa taimekooslus(ed) on üsna stabiilsed. 

Sageli kasutatakse ürgmetsaga sünonüümselt mõistet põlismets, kuid neid on võimalik omavahel eristada. Peamiselt seisneb erinevus metsa inimmõjutuse ajaloos. Põlismets võib olla arenenud ka alale, kus on varem langetatud suur hulk puid, kuid läbi suktsessiooni võib mets olla taastunud ning inimmõjutuse jäljed pole enam märgatavad. Selleks kulub palju aega. Ürgmets on aga ala, kus pole kunagi korraga suurt hulka puid maha raiutud ehk mis on kujunenud ilma igasuguse inimmõjuta. Ürgmetsast on välja kujunenud kõik muud inimmõjudega metsabiotoobid. Ürgmetsa mõiste viitab metsa pikaajalisele puutumatusele. Põlismets viitab kindlate omadustega või vanusega metsale.

Kuulsaimad ning suurimad ürgmetsad on Lõuna-Ameerika Amasoonias, Aafrika ekvatoriaalsed vihmametsad ning Siberis asuvad taigad. Üksikute saarekestena on ürgmetsi igal pool maailmas, suuremad metsad on veel Kanadas ja Indoneesia saartel. Euroopas on ürgmetsi väikeste lapikestena vaid vähestes kohtades. Eestis on Järvselja Õppe- ja katsemetskonnas 1924. aastal kaitse alla võetud 19 ha suurune ürgmetsa kvartal (kvartal 226), kus kasvavas põlismetsas on keelatud igasugune inimese vahelesegamine metsaelu loomulikku käiku.

Vaata ka
Loodusmets
Põlismets
Ürgloodus

Viited

Kasutatud kirjandus 
Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: 

Metsad
Alavere mõis

Alavere mõis oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonnas Anija valla territooriumile. 

Alavere mõis (saksa keeles Allafer) rajati 1620. aastatel. Käinud läbi mitme omaniku käest, läks 1774. aastal Löwensternide ja 1831. aastal Ungern-Sternbergide valdusse; alates 1907. aastast seisis aga Marie von der Pahleni (sünd. von Schubert) nimel. 

Parun Gregor von Ungern-Sternbergi poolt 1852. aasta paiku ehitada lastud uusrenessanslik mõisa peahoone sai 1905. aasta revolutsiooni ajal süütamise tõttu tugevalt kannatada, kuid taastati seejärel. 

Pärast 1919. aasta maareformi müüdi mõis eraomanikule, kuid jäi tühjalt seisma. Aastal 1938 lammutas omanik hoone ehitusmaterjaliks. Osa saadud väärtuslikku kivimaterjali viidi Tallinna ehitustele.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Viited

Pahlenite mõisad
Kose kihelkonna mõisad
Anija vald
Ungern-Sternbergide mõisad
Haiba mõis

Haiba mõis oli rüütlimõis Harjumaal Hageri kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisaansambel Harju maakonna Saue valla Haiba küla maadele. 

Esimesed teated  Haiba mõisast (saksa keeles Haiba) on meieni jõudnud 1672. aastast, kui ta oli Ruila mõisa osa. 17. sajandi teisel poolel on Haiba mõisa mainitud, kui Ruila kõrvalmõisa. Ruila mõisaga olid Haiba mõisal ühised omanikud kuni 1814. aastani, siis pärandus mõis Johann von Ulrichi tütrele Gustava Eleanora von Staalile. 1861. aastast kuulus mõis Mohrenschildtide. Aastatel 1899–1907 oli mõis Igelströmide valduses. 

Alates 1908. aastast oli mõis aga Doni Talurahvapanga valduses, kes mõisamaad taludeks müüs. Viimane omanik, aastail 1916–1919, oli Konstantin Jürgens.

Mõisaansambel
Mõisahoone pärineb 18. sajandi lõpupoolelt ning on kõrgel soklil asetsev ühekorruseline L kujuline kivihoone. Hoonele ehitati 19. sajandi teisel pooleljuurde kaks historitsistlikku puitnikerdustega verandat. 

Nõukogude ajal paiknes hoones Haiba sovhoosi kontor, 1993. aastast on seal Kernu vallamaja.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Välislingid 
 Haiba mõisast Eesti mõisaportaalis

Harjumaa mõisad
Saue vald
Hageri kihelkond
Saku mõis

Saku mõis (saksa keeles Sack) oli Harjumaale Keila kihelkonda kuulunud mõis, mis jääb nüüdisajal Harjumaale Saku valla territooriumile.

Mõisa järgi on nime saanud Oandu lademe Saku kihistik.

Ajalugu
Esmateated Saku mõisast pärinevad 1489. aastast, kui mõisasüda asus veel Kajamaal. 16. sajandil kuulus mõis nii Tödwenitele kui ka Mecksidele. Praegusele kohale lasid selle 1622. aastal tuua Scharenbergid. 18. sajandi alguspoolel oli mõis lühikest aega nii Hastferite, Schulmannidele kui ka Hueckide omanduses. 

1765. aastal ostis mõisa Otto Magnus von Rehbinder ja kuni 1843. aastani oli valdus koos naabermõisa Saue ja Jälgimäe mõisaga Rehbinderite valduses, Otto Magnuse poeg, Paul Eduard von Rehbinder lasi 1820. aastatel Sakule ehitada kõrgklassitsistliku esindusliku mõisahoone. Peale Rehbindereid oli mõisa omanik Rudolf von Patkul ja aastail 1849–1919 Baggehufwudtid. Valerian von Baggehufwudt laiendas Karl Eduard von Rehbinderi poolt 1820 rajatud väikese õllekoja suureks tehaseks, kus tööstuslik õlletootmine käivitus alles Baggehufwudtide ajal. 

1919. aastal maareformiga võõrandatati mõis Baggehufwudtidelt. 

Aastail 1924–1948 töötas mõisahoones kodumajanduskool ja 2002. aasta kevadeni Saku vallavalitsus, praegu on alustatud sinna seminarikeskuse rajamist.

Mõisahoone ehituslugu
Tänaseni säilinud härrastemaja määratakse levinud legendi kohaselt valminuks krahv Paul Eduard von Rehbinderi tellimusel vahemikus 1825–1830 ning arhitektiks arvatakse olnud olevat C. Rossi. Siiski ei saa seda dateeringut õigeks pidada, kuivõrd mõisa hind ei ole vahemikus 1820–1845 praktiliselt muutunud – see on mõlemal juhul veidi üle 90 000 hõberubla. Niisugune hoone maksis aga toonastes hindades vähemalt 35 000 hõberubla. Seega pidi häärber valmima enne aastat 1820. Pigem oli ehitise tellijaks juba krahv Carl Friedrich von Rehbinder (srn 08.11.1841; maetud perekonnarahulasse Keila kirikuaias), kes ei saanud oma elukoha poolest alla jääda oma vanemale vennale krahv Gustav Dietrich von Rehbinderile. Viimane oli lasknud oma kodu Udrikul väikese paleena välja ehitada. Samuti oli Carl Friedrichi abikaasa, Nassau krahvitar ja Lecki valduste pärijanna, harjunud tunduvalt uhkema elujärjega, kui seda juba veidi vanamoodne Saue või lausa elamiskõlbmatu häärberiga Saku taolised provintsimõisad sajandivahetusel pakkuda võisid. Saku mõisa püstitatud elamu kuulub kahtlemata paremini õnnestunud klassitsistlike hoonete hulka, mis kunagi Eestis on püstitatud. See omakorda sunnib otsima tema projekteerijat Venemaa tolleaegsete nimekamate arhitektide hulgast. Võimalik, et selleks oli 1780. aastal Peterburi saabunud Giacomo Quarenghi (1744–1817), keda teatakse olevat ka Tallinna toomkirikus asuva admiral Samuel Greighi monumendi kavandi autor.

Vaata ka 
 Saku mõisa park

Viited

Välislingid

Saku 360° aeropanoraam / aerofoto
Saku mõisa panoraamfotod
Saku mõis Eesti mõisaportaalis

Eestimaa rüütlimõisad
Baggehufwudtide mõisad
Rehbinderite mõisad
Harjumaa mõisad
Saku vald
Keila kihelkond
Purtse mõis

Purtse mõis (saksa keeles Alt-Isenhof) oli rüütlimõis Lüganuse kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Lüganuse valda Ida-Viru maakonnas.

Ajalugu

Esmakordselt on Purtse mõisa ja selle juurde kuuluvat veskit mainitud 1421. aastal. 1497 on nimetatud omanikuna "Otto Lode von der Ysse". 16. sajandi alguses on Purtse pandiomanik Jakob Tuve Ediselt. 16. sajandi esimesel poolel lasi Johann von Taube rajada Purtse vasallilinnuse. 

Taubede suguvõsale kuulus mõis kuni 17. sajandi alguseni, mil Iisakult pärit Berend von Taube müüs mõisa 1621. aastal Eestimaa kubernerile Jakob De la Gardiele, kes selle 1622 omakorda 12 000 Rootsi taalri eest Ingerimaa kubernerile ooberst Henrik Klasson Flemingile müüs. Flemingite omanduses olnud mõisa andis vürst Aleksandr Menšikov keisri korraldusega 1715. aastal oberküchenmeister Johan von Feldtenile kümneks aastaks rendile. 1722. aastal restitueeriti mõis Holstein-Gottorfi hertsogi Karl Friedrichi (hilisema keiser Peeter III isa) kammernõunikule parun Claes Rålambile (1682–1751), kellele Ingeri kuberner Henrik Klasson Fleming oli emapoolne vanavanaisa. Parun Rålambilt ostis 1731. aastal 10 000 riigitaalri eest mõisa Eesti maanõunik, Holsteini kaardiväe kindralmajor Otto Magnus von Stackelberg (1704–1765). Kuna Stackelbergid elasid naabruses asuvas Püssi mõisas, jäi Purtse kõrvalmõisa staatusse. Samuti ei ehitatud seetõttu Purtsesse uut härrastemaja, endist vasallilinnust kasutati peamiselt viljalaona.

1876 asutas krahv Otto von Stackelberg (1808–1885) Stackelbergide mõisatest Püssi majoraatmõisa, kuhu lisaks Purtse ja Püssi mõisale kuulus veel 32 000 hektari suurune kinnistu Hirmuse, Voorepere, Kohtla ja Ereda mõisatest. 1887. aastal sai Püssi majoraadihärrana Purtse omanikuks krahv Ernst von Stackelberg (1840 Pagari – 1919 Tallinn), kes vanema elusoleva pojana päris fideikomissi oma Firenze surnud isalt.

25. oktoobril 1919 omandas maaseadusega mõisa Eesti Vabariik.

Vasallilinnus

1530. aastatel rajati Purtse mõisa kolmekorruseline kindlustatud mõisahoone. Hoonet iseloomustasid renessanss-stiilis akna- ja ukseavad. 

Hoone sai tugevalt kannatada Põhjasõjas, ning seejärel kasutati teda peamiselt viljalaona. 1987–1990 restaureeriti juba varemeisse jäänud hoone.

Viited

Välislingid 
Eesti mõisaportaal
Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register: Purtse mõis (Lüganuse khk)
2006 Familienforschung und Genealogie der Adelsfamilie von Stackelberg (saksa k.)
virtuaaltuur ja panoraamfoto

Eestimaa fideikomissmõisad
Virumaa mõisad
Lüganuse vald
Lüganuse kihelkond
Stackelbergide mõisad‎