André Messager

André Charles Prosper Messager (; 30. detsember 1853 Montluçon – 24. veebruar 1929 Pariis) oli prantsuse helilooja, organist, pianist ja dirigent. 

Ta komponeeris 29 operetti ja koomilist ooperit, muusika kaheksale balletile, orkestri-, instrumentaal-, kammer- ja koorimuusikat ning üle 20 šansooni ja armastuslaulu.

Õpingud 
Ta oli pärit varaka maksukoguja Paul-Philippe-Émile Messager' ja tema abikaasa Sophie-Cornélie L'hôte de Selancy perest. Vanemate soovil õppis André lapsena klaverit, kuid poja unistusele kunagi heliloojaks saada oli isa vastu. Seitsmeaastaselt pandi ta õppima Sainte-Marie des Batignolles'i katoliiklikku kooli, kus jätkas ka klaveriõpinguid. Kuid Prantsuse revolutsiooni aegne pangakrahh laostas vanemad. André töötas kirikus organistina ja sai sealt toetuse vaimuliku muusika edasiõppimiseks Louis Niedermeyeri juhitud muusikakoolis (École de Musique) Pariisis. Kuid Pariisi kommuuniga kaasnenud rahutuste vältimiseks evakueeriti kool ajutiselt Šveitsi.

Tagasi Pariisis, jätkas ta klaveriõpinguid Adam Lausset' ja oreliõpinguid Clément Loret' juhendamisel. Lisandusid kompositsioonitunnid Eugène Gigout', Gabriel Fauré ja Camille Saint-Saënsi juures. Tulemuseks oli, et juba pärast nende õpingute lõpetamist peeti teda üheks Pariisi parimaks orkestreerijaks. 

1876. aastal võitis ta Société des Auteursi kuldmedali kompositsiooni alal. Võiduks komponeeris ta sümfoonia, mis esitati suure eduga Théâtre du Châtelet's. Messager sai edaspidigi võistlustel esikohti ja auhindu, näiteks oma kantaatide "Don Juan et Haydée" ja "Prométhée" eest.

Wagneri-vaimustus 
1879. aastal reisis Messager koos Fauréga Kölni, et seal näha Richard Wagneri "Das Rheingoldi" ja "Valküüri" ("Die Walküre"). Münchenis aga vaadati Wagneri "Ringi" tsüklit, samuti "Die Meistersinger von Nürnbergi" ja "Tannhäuseri" etendusi. Sellest kasvas Andrél välja Wagneri-vaimustus, õieti tema mõju alla sattumine. Seda süvendas 1888. aastal Bayreuthis nähtud "Die Meistersinger" ja "Parsifal". Seetõttu spetsialiseeruski ta Pariisis välismaiste heliloojate oopuste lavaletoomises just Wagneri ooperite esitamisele. Tema dirigeerimisel jõudsid Pariisis Prantsusmaa esmaettekannetena lavale "Ring", "Parsifal" ja "Die Meistersinger von Nürnberg".

Karjäär 
Messager pidas oma karjääri alguses St. Sulpice'i kirikus organistiametit, mille kõrval komponeeris operette ja ballette ("La béarnaise"). Operetiheliloojana saavutas ta esimest korda menu operetiga "La Basoche" (1890), mis andis uue suuna Pariisi Opéra Comique'i repertuaaripoliitikale, taandades mõnevõrra Jacques Offenbachi valitsemist. 1890. aastatel kirjutas ta terve rea tollal väga populaarseks kujunenud operette, nagu "Madame Chrysanthème" ("Madam Krüsanteem"), "Les p’tites Michu" ("Väike Michu") ja "Veronique". Need teosed ei püsinud aga eriti kaua teatrite repertuaaris.

Samal ajal jätkas ta karjääri ka eduka ja populaarse dirigendina. Ajaperioodidel 1898–1903 ja 1919–1920 oli ta maineka Opéra Comique'i muusikajuht. 1902. aastal juhatas ta Claude Debussy "Pelléas et Mélisande'i" esiettekannet. Aastatel 1901–1907 oli Messager mänedžer Londoni Grand Opera Syndicate'is, kus propageeris Saint-Saënsi ja Jules Massenet' teoseid. Aastatel 1907–1914 töötas Messager dirigendina prantslaste ooperielu lipulaeval Pariisi Opéra Garnier's, mis on Prantsusmaal ooperidirigentide jaoks tippsaavutus.

Pärast esimest maailmasõda gastroleeris Messager Põhja- ja Lõuna-Ameerikas. Sel perioodil komponeeris ta veel mõne tagasihoidliku eduga opereti nagu "Monsieur Beaucaire" ja "La petite functionnaire" ("Väike ametnik"), kuid pööras siis ikka rohkem tähelepanu dirigeerimisele ja ooperimajade repertuaari kujundamisele. Messager oli tunnustatud Mozarti ja vene heliloojate teoste tutvustaja Prantsusmaal. Ta taaslavastas Christoph Willibald Glucki ja Jean-Philippe Rameau' unustatud barokkoopereid ja innustas Gustave Charpentier'd kirjutama veristliku ooperi "Louise" ja Massenet'd ooperi "Grisélidis". 

Ta juhatas 1924. aastal ka vene emigrandi Sergei Djagilevi balletitrupi (Ballets russes) etendusi.

Isiklikku 
1883. aastal kohtas ta Le Havre'is noorukest Edith Clouette'i, kellega abiellus järgmisel aastal. Mehe donžuanlikud elukombed Edithile ei sobinud ning ta soovis juba 1890. aastal lahutust, kuid ta haigestus ja suri kahe aasta pärast, veel enne lahutusprotsessi lõpuleviimist. 

Londonis viibimise ajal arenesid Messager'l lähedased suhted sealse eduka laulusõnade kirjutaja Dotie Davisega (tegelikult Alice Maude), keda tunti ka Hope Temple'i (Lootusetempel) hüüdnime järgi. Nad abiellusid 1895. aastal. 1898. aastal sündis sellest abielust Messager' ainus laps, tütar Madeleine Hope Andrée.

1923. aastal valiti Messager Prantsusmaa Dramaturgide ja Teatriheliloojate Ühingu (Société des Auteurs et Compositeurs) presidendiks. 

Rohkem kui poole sajandi jooksul komponeeritud lavateosed, millest suurem osa olid operetid ja koomilised ooperid, kujundasid tolle aja prantsuse meelelahutusmaailma nägu. Tema teosed on tuntud elegantsete ja võluvate meloodiate, vaimuka orkestratsiooni ja teatraalsuse poolest. Eestis pole Messager' operette esitatud. Tänapäevad on tema tippteosed teatrite, isegi Prantsusmaa ja Belgia teatrite repertuaaris harvad külalised.

Teoseid (esietendused Pariisis, kui pole teisiti märgitud)

 "Les paļens" (1876, koos Serpette’i, Widori, Massenet’ ja Delibes’ga),
 "Gisèle" (komp 1884–85, kadunud),
 "La fauvette du temple" (1885),
 "La béarnaise" (1885),
 "Le bourgeois de Calais" (1887),
 "La Basoche" (1890),
 "Madame Chrysanthème" (1893),
 "Miss Dollar" (1893),
 "Mirette" (London, 1894),
 "Le chevalier d’Harmental" (1896),
 "Les p’tites Michu" (1897),
 "Véronique" (1898),
 "Fortunio" (1907),
 "Béatrice" (Monte Carlo, 1914),
 "Monsieur Beaucaire" (Birmingham, 1919),
 "La petite functionnaire" (1921),
 "Passionnément" (1926),
 "Deburau" (1926),
 "Coups de roulis" (1928).

Prantsuse heliloojad
Sündinud 1853
Surnud 1929