joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Richard Mahl

Richard Mahl (28. august 1898 Orissaare, Saaremaa – 26. juuni 1964 Tallinn) oli eesti keemik, Tallinna Polütehnilise Instituudi rektor ja Eesti NSV riigitegelane.

Ta õppis Kreenholmi vabrikukoolis, seejärel sai hariduse iseõppijana. Tema töökäik algas apteekriõpilasena Narvas, jätkus aastal 1915 Petrogradis. Aastatel 1918–1923 töötas ta erakorralises komisjonis, Petrogradis. Aastatel 1929–1930 töötas ta tehases "Proletarii" tsehhiülemana. Aastal 1930 lõpetas ta Leningradi Polütehnilise Instituudi keemiainsenerina. Aastal 1937 kaitses ta tehnikateaduste kandidaadi väitekirja; samal aastal sai ta ka dotsendiks.

Aastatel 1933–1940 töötas ta Leningradi Riikliku Keraamika Teadusliku Uurimise Instituudis laborijuhatajana. Aastatel 1940–1941 töötas ta Eesti NSV Kergetööstuse Rahvakomissariaadi Tööstuslike Uurimiste Instituudi direktorina. Aastatel 1942–1944 töötas ta Altai krais Ehitusmaterjalide Tööstuse Valitsuse peainsenerina. Aastatel 1944–1948 töötas ta Eesti NSV Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Ministeeriumi Teadusliku Uurimise Instituudis direktorina. Aastatel 1948–1951 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi direktor. Aastatel 1951–1954 oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja. Aastatel 1954–1964 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Füüsika, Matemaatika ja Tehniliste Teaduste Osakonna akadeemik-sekretär (30. juunil 1954 valiti ta Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks keemilise tehnoloogia alal).

Ta oli NLKP liige aastast 1919. Aastatel 1940–1941 oli ta Tallinna Natsionaliseerimise Komitee aseesimees, aastatel 1950–1952 oli ta Eesti NSV Poliitiliste ja Teadusalaste Teadmiste Levitamise Ühingu esimees. Aastatel 1950–1954 oli ta NSV Liidu III Ülemnõukogu saadik, aastatel 1952–1956 EKP Keskkomitee liige.

Ta on teinud uurimusi tulekindlate materjalide, eriti tulekindla keraamika alal.

Richard Mahl suri aastal 1964 ja ta maeti Metsakalmistule.

Tunnustused 
 1950 Tööpunalipu orden
 medal Vapruse eest Suures Isamaasõjas
 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjad

Eesti keemikud
Tallinna Tehnikaülikooli rektorid
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Tööpunalipu ordeni kavalerid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1898
Surnud 1964
Jabbeke

Jabbeke on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Brugge haldusringkonnas.

Valla pindala on 53,76 km². Vallas elas 2012. aasta seisuga 13 813 inimest, mis teeb rahvastiku keskmiseks tiheduseks 257 in/km². 2005. aasta alguse seisuga oli valla elanikest välismaalasi 1,13%.

1940. ja 1950. aastatel oli Jabbeke autotööstuse jaoks tähtis, sest Jabbekest läbival maanteel asus nii-öelda etalonkilomeeter. Autotootjad tegid sellel kindlaks, missugust kiirust on võimalik saavutada igapäevaselt kasutataval maanteel. Seda kilomeetrit läbiti lendstardist ja igal automudelil oli "Jabbeke kiirusrekord", mis mõnel eksootilisel mudelil ulatus kuni 250 km/h. Autode kiirust mõõtis ja sertifitseeris Belgia Kuninglik Autoklubi.

Asulad

Jabbeke jaguneb järgmisteks osavaldadeks ja asulateks:

Viited

Välislingid

 Koduleht (hollandi keeles)

Belgia asulad
Lääne-Flandria provintsi vallad
Bob McGrath

Bob McGrath (sünninimi Robert Emmet McGrath; sündinud 13. juunil 1932 Ottawas Illinoisis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.

Välislingid
 Ametlik koduleht
 

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1932
Hal Miller

Harold Bernard "Hal" Miller (sündinud 24. augustil 1933 Harlemis New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.

Välislingid
 

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Ameerika Ühendriikide koomikud
Sündinud 1933
Debra Messing

Debra Lynn Messing (sündinud 15. augustil 1968 Brooklynis New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.

Välislingid
 

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1968
Annette Kerr

Annette Demers-Kerr (sünninimi Catherine Annette Kerr Peacock; 2. juuli 1920 Elderslie, Renfrewshire, Šotimaa – 23. september 2013 Hillingdon, London) oli inglise näitlejanna.

Lapsena kolis ta koos perekonnaga Šotimaalt Hertfordshire'i, kus tema isa töötas füsioterapeudina. Hiljem õppis ta näitlemist Londonis.

Välislingid
 

Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1920
Surnud 2013
Sihtasutus Unitas

Sihtasutus Unitas oli aastatel 2008–2017 tegutsenud sihtasutus Eestis, mille eesmärk oli totalitaarsete režiimide ja ideoloogiate inimvaenulikkuse teadvustamine ning nende kuritegude rahvusvahelise hukkamõistmise taotlemine. 

Selle asutasid 2008. aastal Tallinnas Mart Laar, Meelis Niinepuu ja Damian von Stauffenberg. 2017. aastal ühines Sihtasutus Unitas Eesti Mälu Instituudiga uueks sihtasutuseks, mis ühendab inimvaenulike režiimide ja ideoloogiate alase akadeemilise uurimistöö (Eesti Mälu Instituudi senine pädevus) ja teavitustöö (Sihtasutuse Unitas senine pädevus). Ühinenud sihtasutus jätkab Eesti Mälu Instituudi nime ning mõlema sihtasutuse senise tegevusega.

Sihtasutus kuulus Euroopa Mälu ja Süüme Koostöökogu asutajaliikmete hulka.

Programmid ja tegevus 
Aastatel 2008–2017 keskendus sihtasutus:  

1) Haridus- ja teavitustööle (õpetajate, noorsootöötajate ja noorte koolitamine; lähiajaloo ja inimõiguste alaste teabe- ning õppematerjalide ja –meetodite arendamine; noortele suunatud ajaloo- ja inimõiguste õppeprogrammide läbiviimine; konverentside ja avalike arutelude korraldamine; valdkondliku uurimis- ja teadustöö toetamine stipendiumite maksmise kaudu üliõpilastele ja teadlastele).

2) Rahvusvaheliste koostöövõrgustike tugevdamisele (sihtasutus kuulus võrgustikesse ja tegi koostööd võrgustikega, mis ühendavad avaliku ja erasektori organisatsioone Euroopas; edendas õpetajate, ajaloolaste, avaliku ja erasektori organisatsioonide vahelist koostööd Läänemere piirkonnas; tegi koostööd USA ja Kanada organisatsioonide ja akadeemiliste institutsioonidega).

3) Mälestusürituste korraldamisele (sihtasutus korraldas holokausti, märtsiküüditamise, juuniküüditamise ning kommunismi ja natsismi ohvrite mälestamisele pühendatud avalikke üritusi ja avalikku teavitust).

Finantseerimine 
Valdav enamus sihtasutuse rahastusest tuli riiklikest ja Euroopa Liidu fondidest; väikese osa finantsidest moodustas erakapital.

Viited

Välislingid 
 Sihtasutuse ametlik kodulehekülg
 Algatus Kogu Me Lugu

Eesti endised sihtasutused
Johannes Schoppius

Johannes Schoppius (1652 Tallinn – 1710) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis aastani 1671 Tallinna gümnaasiumis ja siis (immatrikuleeriti 16. augustil 1672) Giesseni ülikoolis.

Ta oli aastatel 1679–1680 Kosemkina koguduse abiõpetaja ja 1680–1690 sama koguduse õpetaja, lisaks oli ta aastast 1685 praost ja aastast 1688 Narva konsistooriumi assessor. 1680–1710 oli ta (kutsuti 8. märtsil 1690) Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1692–1710 veel (sai 21. jaanuaril 1692) Järva praostkonna praost.

Alates 1690. aastatest töötas koos Joachim Salemanni ja Eberhard Gutsleffiga uue põhjaeestikeelse Piibli tõlke kallal, Pauckeri andmetel töötas ta tallinnamurdelise Uue Testamendi tõlke kallal. 14. detsembril 1706 esitas ta Uue Testamendi käsikirja Eestimaa konsistooriumile ja palus nõusolekut selle trükkimiseks. Seejärel oli ta koos nelja teise vaimulikuga piiblitõlke revideerimikomisjonis. Oli Rootsi 1693. aasta kirikukorralduse tõlke Kässi-Ramat.... 1699. aastal ilmunud üks korrektoreid.

Viited 

Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse vaimulikud
Järva praostid
Eestimaa vaimulikud
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1652
Surnud 1710
Ludvig Schmidt

Ludvig Schmidt (24. november 1894 Tallinn – 23. veebruar 1982 Tallinn) oli eesti keemik ja Tallinna Polütehnilise Instituudi rektor.

Ta lõpetas aastal 1913 Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi ja aastal 1919 Petrogradi Ülikooli loodusteaduste osakonna. Aastal 1930 lõpetas ta Leningradi Riikliku Ülikooli füüsikalise keemia erialal. Aastal 1940 kaitses ta keemiakandidaadi väitekirja, samal aastal sai ta ka dotsendiks.

Ta oli aastatel 1922–1930 Lääne Vähemusrahvuste Kommunistliku Ülikooli Leningradi osakonna reaalainete õppejõud ja kateedri juhataja. Aastatel 1930–1942 oli ta Leningradi Riikliku Ülikooli ja Leningradi Keemilise Tehnoloogia Instituudi õppejõud, dotsent. Aastatel 1942–1944 oli ta Kaasani Keemilise Tehnoloogia Instituudi dotsent.

Aastatel 1944–1979 oli ta mitmetes ametites Tallinna Polütehnilises Instituudis: 1944–1951 ja 1960–1964 oli ta füüsikalise keemia/füüsikalise ja kolloidkeemia kateedri dotsent, 1974–1979 oli ta samas kateedris vanemteadur, lisaks oli ta 1944–1946 keemia-mäeteaduskonna dekaan ja 1946–1951 Tallinna Polütehnilise Instituudi asedirektor õppe- ja teadustöö alal. Aastatel 1951–1959 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi direktor, 1964–1968 oli ta anorgaaniliste ainete kateedris dotsent.

Schmidt uuris tasakaalu ja assotsiatiivseid nähtusi lahustes; ta on koostanud õppevahendeid.

Ta oli aastast 1939 NLKP liige, oli ka EKP Tallinna linna- ja rajoonikomitee liige. Aastatel 1955–1959 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu IV koosseisu saadik.

Ludvig Schmidt suri aastal 1982 ja ta maeti 2. märtsil 1982 Metsakalmistule.

Tunnustused 
 Medal "Ennastsalgava töö eest Suures Isamaasõjas"
 1950 orden "Austuse märk"
 1952 Tööpunalipu orden
 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjad

Viited 

Eesti keemikud
Tallinna Tehnikaülikooli rektorid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1894
Surnud 1982
Siim Ennemuist

Siim Ennemuist (sündinud  5. detsembril 1989 Kuressaares) on eesti võrkpallur (temporündaja).

Ta mängib Tartu Pere Leivas ja kuulub 2012. aastast Eesti võrkpallikoondisse. Ta mängis koondises 2014. aastani.

Välislingid 
 Siim Ennemuist võitis Pere Leivas Schenkeri liiga. Saarte Hääl 2012
 Eesti võrkpallikoondisse kutsuti kuus debütanti. Delfi Sport
 Kaks saarlast võrkpallikoondises, Meie Maa, 6. september 2012

Eesti võrkpallurid
Sündinud 1989
Vasta mõis

Vasta mõis (saksa keeles Waschel, Waschul) oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõisasüda Viru-Nigula valla territooriumile Lääne-Viru maakonnas.

Esimesed kirjalikud andmed Vasta mõisa kohta pärinevad aastast 1398. 

Vasta mõisa peahoones tegutseb kool alates aastast 1940, nüüdisajal Vasta Kool.

Viited

Pildid 

Virumaa mõisad
Viru-Nigula vald
Rekreatsioon

Rekreatsioon ehk virgestus ehk virgestamine on töövõime taastamine, lõdvestumine, puhkus ja meelelahutus, mis enamasti toimub looduses. 

Tavalised rekreatsioonipaigad on näiteks kaitse- või puhkealad, asulate haljasvööndid.

Vaata ka
Rehabilitatsioon

Viited 

Meelelahutus
Vaba juurdepääs

Vaba juurdepääs (inglise free access) on digitaalselt avaldatud ning Interneti kaudu vabalt ja tasuta kättesaadavat teadusinformatsiooni iseloomustav mõiste. Seda tuleb eristada terminist "avatud juurdepääs" (inglise open access).

Vaba juurdepääsuga teoseid võib refereerida ja tsiteerida, kasutada illustreeriva materjalina ja reprodutseerida teoste katkendeid motiveeritud mahus. Muude toimingute tegemiseks on vajalik autorilt või kirjastajalt küsida luba.

Vaata ka
avatud juurdepääs
avatud lähtekood

Viited

Kirjastamine
Sünoptik

Sünoptik ehk ilmaprognoosija on inimene, kelle tööks on prognoosida ilma.

Eesti sünoptikuid
Merike Merilain
Krista Odakivi
Ele Pedassaar
Taimi Paljak
Eva-Maria Sula
Sirje Vilms

Meteoroloogid
De Haan

De Haan on hollandikeelne vald Belgias Lääne-Flandria provintsis Oostende haldusringkonnas.

1. jaanuari 2006 seisuga elas De Haanis 11 925 elanikku, 1. jaanuari 2011 seisuga 12 518 ja 2012. aasta alguse seisuga 12 482 elanikku. Kuna valla pindala on 42,17 km², tähendab see rahvastiku tihedust ligi 300 in/km².

De Haani vallas on neli küla: De Haan-Centrum, Klemskerke, Vlissegem, Wenduine, Vosseslag ja Harendijke.

De Haan asub Põhjamere kaldal. Ta on säilitanud oma vana silueti, kaldal asuvaid maju ei ole lammutatud, et nende asemele kõrghooneid rajada. Mööda merekallast kulgeb rannikutramm (Kusttram), millel valla piires on 5 peatust.

De Haanis on 147 ha metsastatud düüne.

De Haan-Centrumile lähimad linnad on 10 km kaugusel asuv Oostende ja 17 km laugusel asuv Brugge.

Ajalugu 

Klemskerke on vana poldriküla, mida mainiti esimest korda juba aastal 1003 nime Clemeskirca all. 13.–14. sajandil rajati sinna gooti stiilis pühale Klemensile pühendatud kirik (Sint Clems kerke). See on valla vanim hoone.

Tänapäeva De Haani rajamine sai tõuke alles pärast seda, kui 1886 rajati rannikutramm. 1889 andis Belgia kuningas ehitusloa düüni sektsiooni rajamiseks sinnakanti, aga esimene hotell De Haanis avati juba 1888. Kuninga antud ehitusluba nägi ette tingimused, mille järgi hooned ei tohtinud olla kõrgemad teatud suurusest, nad pidid asuma üksteisest eraldi, olema ümbritsetud aiaga ning lõpuks nähti ette, et kõik majad peavad olema anglo-normanni stiilis. See viimane tingimus tühistati 1960. aastatel. Niisiis ehitati De Haan algusest peale kuurordiks ja selleks on ta üldiselt jäänudki.

1899 alustati luksushotelli Grand Hotel du Coq ehitamist. 1949 muudeti see nime "L'Esperance" all vallooni laste puhkuse veetmise kohaks.

1910 sai De Haani linnaarhitektiks Josef Stübben, kes varem oli plaaninud Kölni Uuslinna. Tema vastutas selle ala täisehitamise eest, mis jääb düünide ja rannikutrammi vahele. Sellel alal on nüüd peamiselt valged hotellid, villad ja suvilad, kõik belle epoque'i stiilis ja aia sees. Sarnases stiilis maju ja linnaosi on vallas mujalgi.

1977 toimus Belgias haldusreform. Kolm varem iseseisvat valda Wenduine, Vlissegem ja Klemskerke ühendati De Haani vallaks.

Asulad

De Haan jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:

Elanikud

Albert Einstein elas De Haanis 6 kuud pärast lahkumist Natsi-Saksamaalt 1933. aastal ja enne siirdumist Inglismaale sama aasta 9. septembril.

De Haanis on elanud Belgia kuningapere liikmed, Austria-Ungari kukutatud keisrinna Zita, Maurice Maeterlinck, Stefan Zweig ja Kim Clijsters.

Sport 

Naiste võrkpalliklubi Volley De Haan mängib Belgia kõrgliigas Eredivisies.

Üldiselt on De Haanis pakutavad sportimisvõimalused tüüpilised turismipiirkonnale. Harrastada saab tennist ja ratsutamist, olemas on sise- ja välisujulad ning minigolf. Meres saab purjetada ja surfata. Laenutada saab jalgrattaid ja vesijalgrattaid. Düünides on tähistatud matkarajad.

De Haani düünides on 18 auguga golfirada, mille asutas juba 1903 Belgia kuningas Léopold II.

Viited

Välislingid

 Koduleht (hollandi keeles)

Lääne-Flandria provintsi vallad
Johann Hobbing

Johann Hobbing (1522 Coesfeld, Vestfaal – 25. november 1558 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik, Tallinna Niguliste koguduse õpetaja.

Ta immatrikuleeriti alaealisena (aastal 1533) Wittenbergi ülikooli, õppis ka Königsbergi ülikoolis; tema õpetajad olid Philipp Melanchthon ja Georg Sabinus (Königsbergi ülikooli rektor ja Philipp Melanchthoni väimees). Ta kuulus 5. aprillil 1548 kaheksa esimese bakalaureusekraadi saaja hulka. Tema õpingukaaslaste hulka kuulusid Soome reformaator Paavali Juusten ja Leedu luterlik teoloog Martynas Mažvydas, esimese leedukeelse katekismuse autor. Teist korda immatrikuleerus ta Wittenbergi ülikooli 20. juunil 1549. 

Aastast 1550 oli ta Tallinna Niguliste koguduse õpetaja abiline. Märtsis 1553 ordineeriti ta õpetajaks ning 1553–1556 oli ta samas koguduses abiõpetaja, õpetajaks sai ta 4. juulil 1556.

Tema epitaaf asub Tallinna Niguliste kirikus.

Hobbingi testamendis 1558. aastal on esmakordselt mainitud Niguliste kiriku raamatukogu.

Välislingid
Tallinna Oleviste raamatukogu

Tallinna Niguliste koguduse vaimulikud
Tallinna vaimulikud
Sündinud 1522
Surnud 1558
Ülenurme Gümnaasium

Ülenurme Gümnaasium on üldhariduskool Kambja vallas Tartu maakonnas.

Kuni 22. detsembrini 2017 oli õppetöö gümnaasiumis jagatud kahe maja vahel: 1.–5. klass Tõrvandi alevikus (aadressil Ringtee 1) ja 6.–12. klass Ülenurme alevikus (Tartu mnt 5). 8. jaanuarist 2018 sai koolipere üheks – algklasside maja kolis Tõrvandist Ülenurme gümnaasiumi uude, oktoobris 2017 valminud korpusse (Tartu mnt 5).

1984–2002 oli kooli direktor Tarmo Kerstna ja alates 2002. aastast juhib kooli Olev Saluveer.

Kooli nimi oli aastatel 1984–1994 Ülenurme Keskkool.

Ajalugu 

1984. aastal valmis Ülenurme külanõukogus 350 õpilasele mõeldud koolimaja, millele järgnes normaalmõõtmetega staadioni ehitus. Ülenurme staadion valmis 1990. aastal. 1992 avati kooli spordihoone. Selles on neli saali ja sealhulgas ka lasketiir.

1993 alustati üleminekut gümnaasiumiprogrammile ning vastava tegevusloa ja nimetusega alustati tööd 1994. aasta sügisel.

2002. aastal nimetati kool Eesti kaunimaks kooliks 2001.

2007. aasta seisuga õppis gümnaasiumis 27 klassikomplektis 675 õpilast.

2010 tehti koolile juurdeehitis, kuhu mahutati muusikakool, söökla, köök ja valla raamatukogu.

2018 kolis 1.–5. klass Tõrvandist uude koolihoonesse Ülenurme.

2018. aastal ületas kool 1000 õpilase piiri (1007 õpilast) ja on sellest ajast üks suurima õpilaste arvuga kool Tartu maakonnas ning suurim Kambja vallas.

Muusikakool 

Kooli juures tegutsevast muusikaklassist kasvas välja Ülenurme Muusikakool, mis alustas tegevust 1989. aasta sügisel ja paikneb gümnaasiumiga samas hoones.

Muuseum 
Samal aastal kooli avamisega alustas tööd ka kooli muuseum, mis kajastas eelkõige koolide ajalugu ja hariduselu Ülenurme vallas.

Lisaks avati 2007. aastal spordihoone 1. korrusel raadio- ja kooli õppetehnika muuseum, mille juht on endine kooli direktor Tarmo Kerstna.

Viited

Kirjandus
 "Matsi talust lennuakadeemiani" (Ülenurme: Ülenurme Gümnaasium, 2016), kogumik Ülenurme valla haridusajaloost

Välislingid 
 Kooli koduleht
 "Milleks kõlbab Ülenurme gümnaasium?" Õpetajate Leht, 4. detsember 2009
 "Olümpiavõitjad teevad kooli nimeplaani maha" Tartu Postimees, 27. mai 2010
 "Hiljuti juurdeehituse saanud Ülenurme gümnaasium on taas lastele kitsaks jäänud" ERR, 11. september 2019

Tartu maakonna koolid
Ülenurme
Seenelkäik

"Seenelkäik" on 2012. aasta Eesti komöödiafilm, mille on lavastanud Toomas Hussar.

Näitlejaskond ja filmimine
"Seenelkäigu" peategelane on fiktiivne Riigikogu liige Aadu Kägu (Raivo E. Tamm), kes eksib seenel käies metsa ära koos oma naise Viiviga (Elina Reinold) ja neilt bensiinijaamas küüti küsinud rokkmuusiku Zäkiga (Juhan Ulfsak). Metsas kohtutakse kohaliku külamehe ja endise retsidivistiga (Üllar Saaremäe).

Kõrvalosasid mängivad Hendrik Toompere juunior juunior (erakonna PR-nõustaja Villu Koobalt) ja Hilje Murel (Silvi Säinas). Episoodilistes rollides on Elmo Nüganen, Mari-Liis Lill, Ott Sepp, Raimo Pass, Hannes Võrno jt.

Põhiosas filmiti "Seenelkäik" Virumaal: Läsnal, Pihlaspeal, Karulas, Kolgal ja Valgejõel.

Sünopsis ja temaatika
Üks "Seenelkäigu" läbivaist teemadest on poliitiline satiir: filmi algul satub Kägu (kelle erakondlikku kuuluvust ei mainita) skandaali, kuna on lasknud oma puhkusereisi Peruusse riigikogu liikme kuluhüvitistest kinni maksta. Skandaal võimendub, kui ta kadunuks kuulutatakse. Filmi lõpus toimub pressikonverents, kus Kägu ja Zäk kirjeldavad oma inimlikke kannatusi, jättes sellega varju senise kriitika.

Filmis pressikonverentsil patukahetsuse ja lunastuse märgina kasutatud valgete kampsunite tõttu tõmmati mõni aeg pärast "Seenelkäigu" esilinastust ajakirjanduses paralleele Reformierakonna rahastamisskandaali sattunud justiitsminister Kristen Michali teleesinemisega, kus too samuti kandis valget kampsunit.

Festivalid
Filmi maailmaesilinastus toimus juulis Karlovy Vary filmifestivali võistlusprogrammis "East of the West". Põhja-Ameerika esilinastus toimub septembris Toronto rahvusvahelise filmifestivali programmis "Discovery". Film valiti ka augustis Austrias toimunud filmifestivalile ja septembris toimuvale Ateena rahvusvahelisele filmifestivalile.

Auhinnad 

 Mannheim-Heidelbergi rahvusvahelisel filmifestivalil filmikriitikute ühingu (FIPRESCI) auhind
 2012. aasta Tallinna Pimedate Ööde Filmifestivali Eesti võistlusprogrammi peaauhind
 2012. aasta Marrakechi filmifestivali parima naisnäitleja auhind (Elina Reinold)
 Eesti aasta film 2012

Film arvudes 
2012. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 73 712 inimest.

Viited

Välislingid 
Inna Grünfeldt "Virumaa seenemets satub õudusfilmi". Virumaa Teataja, 15. september 2011
Inna Grünfeldt "Kohtlane ja Rokkar hiilivad filmimetsas". Postimees, 27. september 2011
"Eesti film "Seenelkäik" osaleb Karlovy Vary filmifestivalil". ERR, 7. juuni 2012
Boyd van Hoeij "Film Reviews: Mushrooming". Variety, 19. juuli 2012
"Toomas Hussari "Seenelkäik" valiti Toronto filmifestivalile". ERR, 23. august 2012

2012. aasta filmid
Eesti filmid
Eesti komöödiafilmid
Aare Hõrn

Aare Hõrn (sündinud 9. augustil 1959 Antkruvas) on setu kultuuritegelane.

Tema eestvedamisel hakati 1994. aastal pidama iga-aastaseid Setu kuningriigi päevi. Aastatel 2000, 2007 ja 2018 valiti Hõrn kuningriigi ülemsootskaks. 2015. aastal oli ta Obinitsa soome-ugri kultuuripealinna projekti peakorraldaja , mille eest pälvis ka 2015. aasta välisministeeriumi kultuuripreemia . Ta on XI Seto Kongressil valitud Seto Kongressi Vanemate Kogu kultuuri ja hariduse töörühma liige .

1990. aastal oli ta koos helilooja Kuldar Singiga Setumaast kõneleva dokumentaalfilmi "Katõ ilma veere pääl" stsenarist . 2002. aastal valmis temast endast dokumentaalfilm "Kuningas üheks päevaks".

Ta on osalenud Meremäe vallas kõikidel kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel alates 1993. aastast . Alates 2002. aastast on ta erakonna Isamaa ja Res Publica Liit liige .

Tunnustus
 1999 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2009 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Setumaa kultuurielu korraldaja ja seto leelo UNESCO vaimse kultuuripärandi esindusnimekirja kandmise eestvedaja)
 2014 Võrumaa teenetemärk
 2016 Välisministeeriumi kultuuripreemia

Viited

Ülemsootskad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1959
Rizokárpaso

Rizokárpaso (kreeka Ριζοκάρπασο) on linn Küprosel Küprose saare idarannikul Karpasia poolsaarel. Rizokárpaso on poolsaare suurim linn.

Enne 1974. aasta Türgi okupatsiooni oli linn täielikult kreekakeelne. Kuna ühendus Küprose lõunaosaga lõigati ära, ei saanud kohalikud põgeneda. Seetõttu elab seal tänapäevani ÜRO vägede kaitse all umbes 250 Küprose kreeklast.

Linnas on kaks kirikut: Püha Synesiose kirik ja Püha Kolmainu kirik.

Paljud linnaelanikud tegelevad tubaka ja köögiviljade kasvatamise ja töötlemisega.

Küprose linnad
Pfalz

Pfalz võib olla:

 Kaiserpfalz, või ka Königspfalz, oli loss, mis oli Saksa-Rooma keisri ja õukonna ajutine võimukeskus, etümoloogiliselt tuletatud ladina sõnast palatium
 Pfaltskrahvkond, pfaltskrahvi võimupiirkond

Geograafia ja ajalugu 

Paljud kohad ja piirkonnad Saksamaal on saanud oma nime eelpoolmärgitud keskaegsest Kaiserpfalzist:

 mitmed ajaloolised Saksa-Rooma riigi osariigid, sealhulgas:
Pfalzi kuurvürstkond (1085–1803)
 Pfalz-Birkenfeld (1584–1825)
 Pfalz-Birkenfeld-Bischweiler (1600–1671)
 Pfalz-Birkenfeld-Gelnhausen (1654–1799)
 Pfalz-Birkenfeld-Zweibrücken (1731–1797)
 Pfalz-Kleeburg (1604–1731)
 Pfalz-Landsberg (1604–1681)
 Pfalz-Lautern (1576–1592)
 Pfalz-Mosbach (1410–48)
 Pfalz-Mosbach-Neumarkt (1448–99)
 Pfalz-Neuburg (1505–1808)
 Pfalz-Neumarkt (1410–1448), (1524–1558)
 Pfalz-Simmern (1410–1685)
 Pfalz-Simmern-Zweibrücken (1410–1459)
 Pfalz-Simmern-Kaiserslautern (1610–1674)
 Pfalz-Simmern-Sponheim (1559–1598)
 Pfalz-Sulzbach (1569–1604), (1614–1742)
 Pfalz-Sulzbach-Hilpoltstein (1614–1644)
 Pfalz-Zweibrücken (1444–1801)
 Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeld (1569–1731)
 Pfalz-Zweibrücken-Vohenstrauss-Parkstein (1569–1597)
 Rheinland-Pfalz, Saksamaa liidumaa
 Pfalz, piirkond Rheinland-Pfalzis
 Pfalz, Rheinland-Pfalzi veinipiirkond
 Oberpfalz, Baieri piirkond
 Saarpfalzi kreis Saarimaal Saksamaal
 Rhein-Pfalz-Kreis, kreis Rheinland-Pfalzis Saksamaal
 Südwestpfalzi kreis Rheinland-Pfalzis Saksamaal
 Pfalzgrafensteini loss Kaubis Saksamaal

Inimesed 

 von der Pfalz, Wittelsbachide aadlisuguvõsa Pfalzi haru
 Alexander Sigismund von der Pfalz (1663–1737), Augsburgi vürst-piiskop
 Anton Pfalz (1885–1958), austria keeleteadlane
 Benedicta Henriette von der Pfalz (1652–1730), Braunschweig-Calenbergi hertsoginna
 Liselotte von der Pfalz (1652–1722), Orléansi hertsoginna ja Prantsuse kuninga Louis XIV minia
 Mechthild von der Pfalz (1419–1482), saksa aadlinaine
 Sophie von der Pfalz (1630–1714), Hannoveri kuurvürstinna

Tehnoloogia 

 Pfalz Flugzeugwerke, Esimese maailmasõja aegne lennukitootja
 Pfalz, Saksa auruvedurid
 SS Pfalz, kolm aurikut Saksa laevakompanii Norddeutscher Lloyd teenistuses
Pärnu alumine tulepaak

Pärnu sihi alumine tulepaak on tulepaak Pärnu maakonnas Pärnu linnas Vana-Pärnu linnaosas Tulepaagi teel.

Esimene tulepaak paigaldati 1960. aastal, praegune tulepaak paigaldati 2002. aastal. Tule jaoks paigaldati LED-lambid 2014. aastal

Tulepaagi moodustab raudbetoonist vundamendil paiknev raudbetoonist jäämurdja ja tsingitud terastorust torn. Kõrgus jalamist on 22 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 24 meetrit. 

Tulepaak moodustab sihi koos Pärnu sihi ülemise tulepaagiga, mis asub 819 meetri kaugusel põhjakirdes.

Kirjandus
2011 Jaan Vali. "Pärnu meresihi tulepaagid". / "Eesti tuletornide ajalugu". Tallinn 2011. Lk 412

Välislingid

tulepaak
Pärnu
Eesti tulepaagid
Seedri alumine tulepaak

Seedri sihi alumine tulepaak on tulepaak Pärnumaal Pärnu linnas.

Tulepaagi geograafilised koordinaadid on .

Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 14 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 16 meetrit.

Tulepaak moodustab sihi Seedri ülemise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 380 meetrit ja sihi asimuut on 39°.

Tulepaak ehitati 1976. aastal.

Välislingid 
 

Eesti tulepaagid
Pärnu
Seedri ülemine tulepaak

Seedri sihi ülemine tulepaak on tulepaak Pärnumaal Pärnu linnas.

Tulepaagi geograafilised koordinaadid on .

Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 24 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 25 meetrit.

Tulepaak moodustab sihi Seedri alumise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 380 meetrit ja sihi asimuut on 39°.

Tulepaak ehitati 1976. aastal.

Välislingid 
 

Eesti tulepaagid
Pärnu
Silla ülemine tulepaak

Silla sihi ülemine tulepaak on tulepaak Pärnumaal Pärnu linnas.

Tulepaagi geograafilised koordinaadid on .

Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 22 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 29 meetrit.

Tulepaak moodustab sihi Silla alumise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 230 meetrit ja sihi asimuut 26,2°.

Välislingid 
 

Eesti tulepaagid
Pärnu
Geoffrey Hughes

Geoffrey Hughes (2. veebruar 1944 – 27. juuli 2012) oli Inglismaa näitleja. Tema tuntuim roll oli Onslow' roll komöödiasarjas "Rahu, ainult rahu!" (1990–95). Lisaks mängis ta muu hulgas sarjades "Südameasi" ärimees Vernon Scripps´i (2001–07) ja "Coronation Street" (1974–83 ja 1987).

Välislingid
 Geoffrey Hughes andmebaasis IMDb

Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1944
Surnud 2012
Tammneeme päevamärk

Tammneeme päevamärk on endine tuletorn ja päevamärk Harju maakonnas Viimsi vallas Leppneemes, Tammneeme praegusest piirist 230 meetri kaugusel.

Päevamärgi geograafilised koordinaadid on .

Terasest torni kõrgus jalamist on 40 meetrit.

Päevamärk moodustas sihi Karbimadala tulepaagiga. Tammneeme päevamärk oli sihi ülemine märk. Märgi number Veeteede Ameti nimekirjas oli 192.

Torn ehitati 1986. aastal. Oli 2000. aastani kasutusel tuletornina, misjärel arvati ajutiselt kasutusest välja. 2003. aastal võeti ta kasutusele päevamärgina. 2012. aastast pole torn enam navigatsioonimärgina kasutusel.

Viited

Välislingid 
 

Eesti päevamärgid
Eesti tühistatud navigatsioonimärgid
Viimsi vald
Euskirchen

Euskirchen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Euskircheni kreisi keskus. Asub Eifeli mäestiku põhjapiiril 25 km kaugusel Bonnist.

Ajalugu 

Euskirchenit on esmakordselt mainitud 870. aastal. 1. augustil 1302 andis Monschau-Falkenbergi krahv Walram VIII (1277–1302) Euskirchenile linnaõigused. Keskajal ümbritseti linn 1,45 km pikkuse linnamüüriga, millel oli 7 kaitsetorni ja 3 väravat ja millest osa on säilinud. 

Linnas on 13. sajandist pärit Püha Martini kirik.

Majandus 

Linnas on kaks tööstusparki: IPAS ja EURO-Park, kus tegutseb mitmeid tööstusettevõtteid.

Välislingid 

Euskircheni koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Inger

Inger on eesnimi.

1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Inger alla viiel mehel ja 97 naisel. Inger on populaarsuselt 7553. mehenimi ja 759. naisenimi.

Inger on 2017. aastal keskmiselt 23 aasta vanune (mediaanvanus on 22).

Kõige populaarsem on eesnimi Inger vanuserühmas 0–4, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,10 ning Lääne maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,6.

Nime kandjaid
Inger Christensen, taani kirjanik
Inger Fridolin, eesti lauljast jalgpallur
Inger Haldis Løite, norra poliitik
Inger Miller, USA jooksja
Inger-Helene Nybråten, norra suusataja

Vaata ka
Ingel (eesnimi)

Viited 

Eesnimed
Devoni liivakivi

Devoni liivakivi on Devoni ajastul ehk 416–359 miljonit aastat tagasi ladestunud liivakivi. 

Liivakivist koosneb suurem osa Eesti all lasuvast Devoni ladestust, mis sadestus Eestit katnud vahelduva veerežiimiga meres. (Sama ajastu kihtides leidub siiski ka savisid, dolokive ja dolomiitseid mergleid, harvem lubjakive.) Sellest koosneb pea kogu Lõuna-Eesti aluspõhja ülemine osa ehk pealiskord.

Eestis pärineb liivakivi eelkõige Alam- ja Kesk-Devonist, jäädes kuni 109 m sügavusse. Kesk-devoni alguses kujunes Eesti aladel 15–47 m paksune madalmeres ja deltaaladel kuhjunud Pärnu lademe liivakivilasund, hiljem settisid Narva lademe karbonaatkivimid ning devoni teisel poolel kuhjusid liivakad setted vaheldumisi savikate kihtidega üle 200 m paksuseks lasundiks, mis jaguneb Aruküla, Burtnieki, Gauja ja Amata lademeks. Devoni liivakivist on Eestis leitud eriti rohkelt just rüükalade fossiile, 19. sajandil uurisid neid Tartu Ülikooli professorid Hermann Asmuss ja Constantin Grewingk.

Üks Eesti tuntumaid devoni liivakivi paljandeid on Suur Taevaskoda Ahja jõel, kuid Lõuna-Eestis leidub neid mitmel pool, muuhulgas näiteks Peipsi ääres ja Tartu linnas Emajõe ääres. Tartus säilinud kolme väikest ja üht suuremat paljandit on geoloog Elga Mark-Kurik nimetanud Tartule iseloomulikeks: "Tartu ja devon on lahutamatud. Ei oska kujutleda seda linna punase liivakivita, nagu pole Tallinnat halli paeta." Liivakivipaljandeid on ka teistes Lõuna-Eesti linnades: Kallastel, Viljandis, Tõrvas ja Karksi-Nuias.

Liivakivipaljandid on omapärased ja Eesti looduses silmatorkavad pinnavormid, mille värvigamma ulatub helehallist punaseni (punase värvi annavad enamjaolt rauaühendid). Neis leidub ka ohtralt veevoolu mõjul tekkinud koopaid. Muredasse liivakivvi tekivad sageli lõhed, samuti uuristavad sellesse urge putukad, imetajad (nt rebased) ja linnudki (nt kaldapääsukesed). Paljandi ümbruses kujuneb omapärane mikrokliima, kus leiavad endale koha mõned haruldasemad sambla- ja samblikuliigid.

Devoni liivakivil on suur majanduslik tähtsus: liiva kasutatakse ulatuslikult ehitusmaterjalina.

Viited

Välislingid
 Ain Vellak "Kolm Tartumaa liivakivipaljandit on üle mõõdetud" Eesti Loodus 2011/10
 "Devon Eestis" Projekti "Geoturism Eestis ja Lõuna-Soomes" koduleht
 Ain Vellak, Peep Mardiste "Liivakivi paljandub linnaski" Loodus, 11/1999, lk 34–37

Settekivimid
Stockem

Stockem on mitme koha nimi:
Stockem, küla Belgias Valloonias Luxembourg'i provintsis Arloni vallas
Stockem, küla Belgias Valloonias Liège'i provintsis Eupeni vallas
Stockem, küla Luksemburgis Clervaux' kantonis Wincrange'i vallas
Stockem, küla ja vald Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal Eifelkreis Bitburg-Prümis
Stockem, küla Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal Rhein-Sieg-Kreisis Niederkasseli vallas
Tampere Eesti Klubi

Tampere Eesti Klubi ry  ühendab Tamperes elavaid eestlasi. Klubi tegevus algas 25. septembril 1995 mil Tampere-Tartu seltsi juhat use esimehe Harri Päiväsaari ning juhatuse liikme Harri Turkulaieni algatusel kutsuti kokku Tamperes elavad peamiselt Tampere ülikooliga seotud eestlased.  

Klubi tegevus toimub eesti keeles, kuid see ei takista ka mitte-eestlaste osalemist klubis ja üritustel. Klubis käivadki koos nii eestlased Tamperest, Pirkanmaalt ja Eestist kui ka estofiilsed soomlased.

Peamised sündmused 
Vastlapäev
Eesti Vabariigi aastapäev
Kevadpidu
Suvepäevad
Jõulupidu

Viited

Välislingid 
Tampere Eesti Klubi koduleht
https://tts.svyl.fi/historia/vuodet-1989-1998/tampere-eesti-klubi-virolaisten-/

Väliseesti organisatsioonid
Eesti kultuur Soomes
Johann Georg Tideböhl

Johann Georg Tideböhl (ka Johann Georg Tiedeböhl; 14. aprill 1711 Wolgast – 15. juuni 1756 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 6. mail 1732, oli kohal veel aastal 1735) Jena ülikoolis. Sai Tallinna toomkooli subkonrektoriks aastal 1738 ja konrektoriks aastal 1740; ta oli veel toomkooli raamatukoguhoidja aastast 1739. Ordineeriti 13. veebruaril/24. veebruaril 1743 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1743–1749 Tallinna toomkoguduse abiõpetaja, aastatel 1749–1756 oli ta (kutsuti 23. veebruaril/6. märtsil 1749) sama koguduse ülemõpetaja; lisaks oli ta 14. juunist/25. juunist 1743 Eestimaa konsistooriumi assessor. Ametist tulenevalt pidi ta vastu seisma kõikidele sektidele ja fanaatikutele (saksa keeles schwärmer), kelle all mõeldi eeskätt keelustatud hernhuutlust.

Isiklikku 
Tema tütre Anna Dorothea (1747–1803) abikaasa Thomas Sabler oli Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja, teise tütre Beata Christina (1753–1811) abikaasa Friedrich Gustav Knüpffer oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja.

Viited 

Eestimaa konsistooriumi vaimulikud assessorid
Sündinud 1711
Surnud 1756
Uku Randmaa

Uku Randmaa (sündinud 6. veebruaril 1963) on soolopurjetaja, kes esimese eestlasena purjetas üksinda ümber maakera.

Purjejahil Temptation 3 (Hanse 430) seilav Uku Randmaa alustas teekonda 6. juunil 2010 ning lõpetas 12. juunil 2012. Ta veeteekond algas Tallinnast, jätkus purjetades ümber Islandi, Kanaaridelt ja Roheneemesaartelt üle Atlandi ookeani Panama kanalini, üle Vaikse ookeani, Fidži saartelt Austraalia põhjatipuni, Jõulusaarelt Kookossaarteni, üle India ookeani Hea Lootuse neemeni Aafrika lõunatipus ning sealt tagasi Roheneemesaartele, kus oli täistiiru lõpp. 

2018 osales rahvusvahelisel võistlusel GGR ( Golden Globe Race) mille jooksul purjetas esimese eestlasena üksi ilma peatusteta ümber Hea Lootuse neeme, Leeuwini neeme ja Hoorni neeme, tulles võistlusel 17 osavõtja hulgas 3. kohale. Kogu võistlus kestis 252 päeva.

Meeskondadega mehitatult on seni ümber maailma purjetanud neli Eesti purjekat: Eesti vabariigi ajal alustas koos vennaga ümber maailma tiiru Ahto Valter, kes oli sellal 18aastane noormees. Pärast Eesti vabariigi taastamist järgnesid kapten Mart Saarso juhitud purjekas Lennuk, Hillar Kuke juhitud Martha ning Toonart Rääski juhitud Nordea.

Tunnustus
 2019 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Kirjandus
 Uku Randmaa „Minu maailmameri: Esimene eestlane, kes purjetas üksi ümber maakera” (Petrone Print, 2012)
ISBN 9789949511037
ISBN 9789949511020
 teekond - Minevik, olevik, tulevik...teekond teadmatusest teadmatusse
 Uku Randmaa ("Minu maailmameri") Vikerraadio „Jutusaates” 46 min
Uku Randmaa Uku Randmaa Golden Globe Race 2018
Uku Randmaa, Golden Globe Race skippers
Uku Randmaa ja Maibi Randmaa Ümber. Ilma (Pegasus 2019), ISBN 9789949681617

Eesti purjetajad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1963
Erlend-Ferdinand Vennola

Erlend-Ferdinand Vennola (sündinud 8. juulil 1981 Tallinnas) on eesti kirjanik ja kirjastaja. 

Tema ema on raamatukunstnik Irja Vennola (s 1941), kes on kujundanud muuhulgas kaaned poja raamatutele "Hõbepajud" ja "Raamatusse raiutud raev". Osa oma teostest on Erlend-Ferdinand Vennola avaldanud Inga Vennola pseudonüümi all. 

Tema teoses kajastub mitmel pool autismiteema ("Minu veerandsada" ja "Nõnda kisendas Vaikus"), neist esimeses ka kujutlus transseksuaali elust, mistõttu avaldas ta selle romaani naisenime all. 

Prohvet Kassanderi tõsieluline prototüüp on psühhiaater Anti Liiv (1946) romaanis "Minu veerandsada ehk Kuidas ma sõdisin saksa mundris NSV Liidu eest", doktor Jüri Ennet (1943) on romaani "Nõnda kisendas Vaikus ehk Kompetentsed kodumail" tegelaskuju Püha Jüri prototüüp.

Vennola oli 2006. aastal lõpetamas Tallinna Ülikooli, valminud oli bakalaureusetöö, kuid tegemata jäi üks aine. Ta jätkas kirjandusteaduse õppimist Avatud Ülikoolis, ent seal jäeti ta viimases aines arvestuseta. Seda tõlgendas ta õppejõud Jaan Lahe poolse diskrimineerimisena. Lugu on kirjas "Raamatusse raiutud raevus".

Vennola vihkab roppusi ja rõvetsemist ning nende soosijaid, see avaldub ta teostes igal sammul, näiteks on "Raamatusse raiutud raevus" parodeeritud J. Randvere "Ruthi".

Nitšeaan Vennola on tuntud teravate ja julgete väljaütlemiste poolest, tehes seda eranditult iga kord oma nime all. Näiteks leiab ta, et eesti kirjandus vajab kultuurikaitselist tsensuuri ning ropendavad autorid ei tohiks jõuda lettidele ega kuuluda Eesti Kirjanike Liitu. Vennolale kuulub ütlus "Ma kardan midagi, ent mitte kedagi". 

1994. aastast kogub Vennola spordiautogramme.

Teosed
 Gregori, Evert. "Kesk surnud lilli" (kirjastuse Tänapäev 2008. aasta romaanivõistlusel äramärgitud teos). 2009.
 Vennola, Inga. "Minu veerandsada ehk Kuidas ma sõdisin saksa mundris NSV Liidu eest". 2009.
 Vennola, Inga "Hõbepajud". 2012.
 Vennola, Erlend Ferdinand "Raamatusse raiutud raev". 2014.
 Vennola, Erlend Ferdinand "Nõnda kisendas Vaikus ehk Kompetentsed kodumail". 2017. 
 Vennola, Erlend Ferdinand "Asterioni maja". 2020. 

Eesti kirjanikud
Eesti kirjastajad
Eesti loomakaitsjad
Sündinud 1981
Tallinna Nikolai kabel

Balti jaama kabel oli õigeusu kiriku sakraalhoone Tallinna kesklinnas, Balti jaama peahoone vastas.

Kabel ehitati 1903. aastal insener A. Safronovi projekti järgi ja pühitseti 23. aprillil 1904 (vkj). Kabel allus Tallinna Nikolai kirikule ja oli pühendatud pühale Nikolausele, teeliste pühakule. Enne kabeli ehitamist oli seal 1900. aastal püstitatud sammas püha Nikolai ikooniga.

Kabel lammutati 1920. aastate alguses.

Vaata ka
Tallinna Nikolai kirik

Välislingid 

 Fotod "Kabel Balti jaama juures", "Balti jaama juures oleva kabeli lammutamine". N. Nylander. Ajapaik
 Йосеф Кац "Столица"

Eesti kabelid
Tallinna ajaloolised ehitised
Tallinna Börsikomitee

Tallinna Börsikomitee oli 1872. aastal asutatud Tallinna Börsiseltsi juhtorgan.

Algselt oli Tallinna Börsikomitee börsioperatsioone reguleerinud ja kaupmeeste huve kaitsenud organisatsioon ja ka Eestimaa kubermanguvalitsuse juures toitlustuse ja kaubanduse alal tegutsenud nõuandeorgan.

Tallinna Börsikomitee juures tegutsesid: kaubandusalaseid tüliküsimusi lahendanud arbitraažikommisjon, tööseadusandlusega tegelenud vabrikuasjade sektsioon ja Tallinna pankade nõukogu.

Pärast Eesti iseseisvumist 1918. aastal, kuulusid 1920. aastast Tallinna Börsikomitee pädevusse väliskaubanduse,  valuutakursside, kaubahindade, tolli- sadama- ja liiklusolude ning kaubandusliku seadusandluse küsimused. 

Pärast  oli Tallinna Börsikomitee pädevuses fondi- ja kaubabörsi tegevus.

Tallinna Börsikomitee likvideeriti 1940.aastal Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu määrusega, kuid reaalselt lõpetas oma tegevuse alles 1944.aastal.

Vaata ka
Eesti Kaubandus-Tööstuskoda

Eestimaa kubermang
Tallinna ajalugu
Eesti organisatsioonid
1872. aasta Eestis
Eesti uusaeg
Tallinna Külmhoone

Tallinna Külmhoone on 1951. aastal asutatud tootmis- ja teenindusettevõte (külmhoone).

2007. aasta mais lisati Premia kui korporatiivkaubamärgi nimi Tallinna Külmhoone AS-i nimesse. Ettevõtte uus nimi on Premia Tallinna Külmhoone AS.

Ajalugu
1956. aastal ehitati Peterburi tee 42 tehas, kus alustati jäätise tootmist. Tallinna Külmhoone erastati 1996. aastal.

2018. aastal oli selle turuosatähtsus 42%.

Vaata ka
Rotermanni külmhoone

Viited

Välislingid
Tallinna Külmhoone majandustegevus

Eesti toiduainetööstuse ettevõtted
Lasnamäe linnaosa ehitised
Arturo Vidal

Arturo Erasmo Vidal Pardo (sündinud 22. mail 1987 Santiagos) on Tšiili jalgpallur, poolkaitsja. Alates 2020. aastast mängib ta Itaalia kõrgliigas klubis Milano Internazionale.

2016. aastal valiti ta Tšiili aasta jalgpalluriks.

Klubikarjäär 
Klubikarjääri alustas Vidal Tšiili pealinna klubis Colo-Colo, 2007. aastal aga kolis Saksamaa Bundesliga klubisse Leverkuseni Bayer. Bundesliga hooajal 2010–11 valiti ta hooaja sümboolsesse koosseisu.

2011. aastast mängis ta Itaalia klubis Torino Juventus ning tuli neljal korral Serie A meistriks. Hooajal 2012–13 valiti ta Juventuse hooaja parimaks mängijaks ning hooaegadel 2012–13 ja 2013–14 Serie A hooaja sümboolsesse koosseisu.

2015. aastast mängis ta Saksamaa Bundesliga klubis Müncheni Bayern, kellega tuli kolmel korral Saksamaa meistriks ning korra karikavõitjaks ja superkarikavõitjaks.

2018. aasta augustis sõlmis ta kolme aasta pikkuse lepingu Barcelonaga.

2020. aasta septembris liitus ta Milano Internazionalega.

Koondisekarjäär 
Vidal esindas Tšiilit alla 20-aastaste koondises 2007. aasta Lõuna-Ameerika juunioride meistrivõistlustel, kus ta oli kuue väravaga turniiri teine väravakütt. Ta viis meeskonna juunioride maailmameistrivõistlustele. Ta lõi neil võistlusel kaks väravat ja Tšiili võitis turniiril pronksmedali.

Debüüdi Tšiili rahvuskoondises tegi ta 2007. aastal sõprusmängus Venezuelaga. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 5. septembril 2009 MM-i valikmängus Venezuela vastu.

2011. aasta Copa América esimeses alagrupimängus 4. juulil lõi ta värava Mehhikole. Tšiili jõudis veerandfinaali, kus kaotati Venezueale ja langeti välja.

2015. aasta Copa América esimeses alagrupimängus 11. juunil lõi ta penaltist värava Ecuadorile. 15. juunil toiminud teises alagrupimängus Mehhikoga lõi ta kaks väravat, sealhulgas ühe penaltist. Tšiili jõudis lõpuks finaali, kus penaltiseerias alistati Argentina ja tuldi esimest korda Copa América võitjaks. Ta valiti ka turniiri sümboolsesse koosseisu.

2016. aasta Copa América Centenario teises alagrupimängus 10. juunil lõi ta kaks väravat Boliiviale, sealhulgas ühe penaltist. Finaalis kohtuti Argentinaga, keda taas penaltiseerias võideti; Vidal eksis penaltiseerias ainsa Tšiili mängijana. Ta valiti taas ka turniiri sümboolsesse koosseisu.

2017. aasta FIFA konföderatsioonide karika esimeses alagrupimängus 18. juunil lõi ta värava Kamerunile.

2019. aasta Copa Américal valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu.

Ta on esindanud Tšiilit koondises veel 2010. ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused 
Colo-Colo
Torneo Apertura: 2006, 2007
Torneo Clausura: 2006
Juventus
Serie A: 2011–12, 2012–13, 2013–14, 2014–15
Supercoppa Italiana: 2012, 2013
Coppa Italia: 2014–15
Müncheni Bayern
Bundesliga: 2015–16, 2016–17, 2017–18
DFB-Pokal: 2015–16
DFL-Supercup: 2016, 2017
Barcelona
La Liga: 2018–19
Supercopa de España: 2018

Viited

Välislingid 

Tšiili jalgpallurid
Leverkuseni Bayeri mängijad
Torino Juventuse mängijad
Müncheni Bayerni mängijad
FC Barcelona mängijad
Milano Internazionale mängijad
Bundesliga mängijad
Serie A mängijad
La Liga mängijad
Sündinud 1987
Tiit Roosmaa

Tiit Roosmaa (sündinud 14. veebruaril 1955) on eesti infotehnoloog.

Elulugu
Tiit Roosmaa on teenistujate poeg.

Lõpetas 1973 Tallinna 2. Keskkooli, 1978 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika erialal ja 1983 samas aspirantuuri; tehnikakandidaat (1987, Küberneetika Instituut), väitekiri "Разработка и применение базы знаний в системах анализа естественноязыковых текстов". Oli 1978–1980 TRÜ tehisintellekti labori vaneminsener ja nooremteadur, 1984–1988 programmeerimise kateedri assistent, 1988–1989 vanemõpetaja, 1989–1993 dotsent. Aastast 1993 Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituudi dotsent, aastast 2003 sama instituudi juhataja, al 1989 mat-teaduskonna prodekaan. 2011. aastast Eesti Infotehnoloogia Kolledži rektor.

Haridus 
 1973–1978 Tartu Ülikool, matemaatikateaduskond, eriala matemaatik
 1970–1973 1973 Tallinna II Keskkool (Tallinna Reaalkool)
 1987 tehnikakandidaat, Eesti TA Küberneetika instituut

Teadustöö
Uurimisvaldkond: tehisintellekt ja arvutilingvistika. Üle 40 teadustrükise.

Teoseid
 GLOSSER-Using Language Technology Tools for Reading Texts in a Foreign Language (kaasautor). // Language Teaching and Language Technology. Swets and Zeitlinger, Lisse, 1997
 Reading more into foreign languages (kaasautor). Washington, ACL, 1997
 Structure and usage of the Tartu University Corpus of Written Estonian (kaasautor). // Int. J. of Corpus Linguistics. 3 (1998) 2
 Eesti keele formaalne grammatika (kaasautor). Tartu, 2000
 Eesti keele arvutigrammatika: mis tehtud ja kuidas edasi? (kaasautor). // KK (2003) 3
 Keeletehnoloogia suundumus: Eesti kuulub Euroopasse (kaasautorid M. Koit, H. Õim). // KK (2006) 12.

Töökäik 
 2011–2016 Eesti Infotehnoloogia Kolledž, rektor
 2009–... Tartu Ülikool, Matemaatika-informaatikateaduskond, Arvutiteaduse instituut, Keeletehnoloogia õppetool; keeletehnoloogia dotsent (1.00)
 2004–... Tartu Ülikool, Matemaatika-informaatikateaduskond, Arvutiteaduse instituut, Keeletehnoloogia õppetool; keeletehnoloogia dotsent (1.00)
 1993–... TÜ arvutiteaduse instituudi dotsent
 2003–2010 TÜ arvutiteaduse instituudi juhataja
 1989–2011 TÜ Matemaatika-informaatikateaduskonna prodekaan
 1989–1993 TÜ programmeerimise kateedri dotsent
 1984–1993 Tartu Ülikool, programmeerimise kateedri assistent, vanemõpetaja, dotsent
 1980–1983 TRÜ programmeerimise kateedri aspirant
 1978–1980 TRÜ Tehisintellekti labori vaneminsener ja nooremteadur

Viited

Kirjandus
 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 153.

Välislingid 
 
 IT Kolledži uueks rektoriks sai Tiit Roosmaa Postimees 24. mai 2011

Eesti informaatikud
Tartu Ülikooli õppejõud
Eesti rektorid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna vilistlased
Sündinud 1955
Victor Moses

Victor Moses (sündinud 12. detsembril 1990 Kadunas) on Nigeeria jalgpallur, kes mängib ääremängijana Venemaa kõrgliiga klubis Moskva Spartak.

Karjäär

Klubikarjäär
Karjääri alustas Moses klubis Crystal Palace, hiljem mängis klubis Wigan Athletic. 2012. aasta suvel sõlmis ta lepingu Premier League'i klubiga Chelsea FC. Chelsea põhikoosseisus on ta mänginud hooaegadel 2012–13, 2016–17 ja 2017–18. Vahepealsetel hooaegadel on olnud laenul Liverpoolis, Stoke Citys, West Ham Unitedis, Türgi klubis Fenerbahçe, Itaalia kõrgliiga klubis Milano Inter ja Venemaa klubis Moskva Spartak.

Koondisekarjäär
Algusel mängis Moses Inglismaa U-16 koondises, aga hiljem valis Nigeeria jalgpallikoondise. Nigeeriat esindas ta koondises aastatel 2012–2018.

2018. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus lõi ta penaltist värava Argentina vastu.

Ta esindas Nigeeriat koondises  ka 2013. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.

2018. aasta augustis teatas ta koondisekarjääri lõpetamisest.

Saavutused
Chelsea FC
 Inglismaa meister (1): 2016–17
 FA Cup (1): 2017–18
 UEFA Euroopa Liiga (1): 2012–2013

Nigeeria rahvuskoondis
 Aafrika meistrivõistlused jalgpallis (1): 2013

Viited

Välislingid 

Nigeeria jalgpallurid
Crystal Palace FC mängijad
Wigan Athletic FC mängijad
Chelsea FC mängijad
Liverpool FC mängijad
Stoke City FC mängijad
West Ham Unitedi mängijad
Fenerbahçe SK jalgpallurid
Milano Internazionale mängijad
Moskva Spartaki jalgpallurid
Premier League'i mängijad
The Championshipi mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1990
Prints (järeltulija)

Prints on üldtermin valitseja, monarhi, monarhi pere või endise monarhi pere meessoost liikme kohta ja on aadlike heraldiline tiitel mõnedes Euroopa maades. Printsi vaste naissoost isikutele on printsess.

Tiitlid
Albatross (film)

"Albatross" on 2011. aastal valminud Briti draamakomöödiafilm, mille režissöör on Niall MacCormick ja stsenarist Tamzin Rafn. Filmis mängivad Sebastian Koch, Julia Ormond, Felicity Jones ja Jessica Brown Findlay. 

Film keskendub teismelisele algajale kirjanikule, kes siseneb Inglismaa lõunarannnikul elava düsfunktsionaalse perekonna ellu. "Albatross" on metafoor alatise pääsmatu taaga kohta.

Kogu teos filmiti Mani saarel, seda toetas kohalik omavalitsus. "Albatross" on MacCormicki esimene täispikk film, varem on ta lavastanud telefilme. Samuti teeb "Albatrossis" debüüdi stsenarist Tamzin Rafn, kes tugines kirjutades omaenda teismeliseea kogemustele.

"Albatross" esilinastus Edinburghi rahvusvahelisel filmifestivalil 2011. aasta juunis. Suurbritanniasse jõudis see 14. oktoobril 2011. Ehkki film on pälvinud mitmesuguseid hinnanguid, on kriitikud üsna üksmeelselt kiitnud Jessica Brown Findlay osatäitmist.

Film kandideeris kahes kategoorias Briti sõltumatutele filmiauhindadele (paljutõotavaim uustulnuk – Jessica Brown Findlay; parim kõrvalosatäitjanna – Felicity Jones) ja ühes kategooria Evening Standardi Briti filmiauhinnale (paljutõotavaim uustulnuk – Jessica Brown Findlay).

Näitlejad
Jessica Brown Findlay – Emelia
Sebastian Koch – Jonathan Fischer
Julia Ormond – Joa Fischer
Felicity Jones – Beth Fischer
Peter Vaughan – vanaisa

Viited

Suurbritannia filmid
2011. aasta filmid