joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ruth Haav

Ruth Haav (sündinud 4. juunil 1971) on Eesti viiuldaja.
 
Ta lõpetas 1989. aastal Tallinna Muusikakeskkooli Harry Rikandi viiuliklassis ja 1995. aastal Eesti Muusikaakadeemia cum laude, kus õppis algul Jüri Gerretzi ja hiljem Mari Tampere juures. 1995. aasta sügisest jätkas õpinguid Helsingis Sibeliuse Akadeemias professor Igor Bezrodny viiuliklassis, kus sai ka magistrikraadi (musiikin maisteri).

Ruth on esinenud solistina sümfoonia- ja kammerkontsertidel Eestis ning mujal Euroopas (Igor Bezrodny ja ERSO, Olari Elts ja NYYD Ensemble, Tõnu Kaljuste ja Tallinna Kammerorkester, Soome Rahvusooperi orkester jpt), osalenud kammermuusikakonkurssidel 1992. aastal Austrias Grazis ja 1994. aastal Itaalias Firenzes (trio MARUKA – M. Gerretz-Traksmann, Ruth Haav ja Kaido Kelder, duo Ruth ja Andrus Haav).1993. aasta suvel valiti ta maailma noorte solistide kammerorkestrisse Fiori Rari, mis tegutses Šveitsis Luganos.

1996. aastal saavutas Ruth Haav II Heino Elleri nimelisel rahvusvahelisel viiuldajate konkursil 3. preemia.

1999. aasta aprillis võitis konkursi Soome rahvusooperi orkestri 1. viiuli mängija kohale, kus töötab tänaseni.

Viited

Eesti viiuldajad
Sündinud 1971
Eesti Loodusfoto

Eesti Loodusfoto on aastal 1993 loodud Eesti kirjastus. 

Eesti Loodusfoto juhataja on Peeter Veromann. Kirjastus asub Tartus.

Kirjastus annab välja Eesti loodusega seotud raamatuid – monograafiaid, erialaajakirju, teatmeteoseid (määrajad ja käsiraamatud), fotoalbumeid ning populaarteaduslikke trükiseid (kalendrid, plakatid, voldikud ja brošüürid jms). Omaette valdkonnaks oli õppekirjanduse kirjastamine – bioloogia ja geograafia õpikud ning töövihikud gümnaasiumile.

Valik trükiseid
1994 – Tiit Leito. "Vaikuse värvid"
1998 – Hendrik Relve. "Puude juurde. Puud ja põõsad looduses, pärimustes ja nüüdses kasutuses"
2000 – Tiina Alamäe, Kalevi Kull, Urmas Kõljalg jt. "Bioloogia gümnaasiumile. 2. osa. Viirused. Bakterid. Protistid. Seened"
2007 – Arne Ader, Kai Kimmel ja Tiit Leito. "Eesti kaitsealad"
2008 – Rein Kuresoo, Richard B. Primack jt. "Sissejuhatus looduskaitsebioloogiasse"
2012 – "Mullateadus. Õpik kõrgkoolidele". Koostaja Alar Astover
2014 – "Üldmaateadus. Õpik kõrgkoolidele". Koostanud Ülo Mander ja Ülle Liiber
"Geograafia gümnaasiumile. I, II ja III kursus
2018 – "Kalade haigused. Õpik kõrgkoolidele". Koostaja Priit Päkk
2020 – "Siseveekogud. Õpik kõrgkoolidele". Koostanud Ingmar Ott ja Henn Timm
2020 – "Praktiline kalakasvatus". Koostanud Priit Päkk ja Tiit Paaver
2022 – "Kiilid. The order Odonata in Estonia". Mati Martin

Viited

Välislingid
Kirjastuse Eesti Loodusfoto trükiseid Raamatukoi kodulehel

Eesti kirjastused
Ilmari Salminen

Ilmari Salminen (21. september 1902 Elimäki – 5. jaanuar 1986 Kouvola) oli Soome kergejõustiklane, kes tuli 10 000 m jooksu olümpiavõitjaks Berliinis 1936.

Lisaks olümpiakullale tuli ta ka kahel korral (1934 ja 1938) samal distantsil Euroopa meistriks ning võitis 5000 m jooksus 1934. aasta Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali.

Samuti püstitas ta 1937. aastal ka 10 000 m jooksu maailmarekordi ajaga 30.05,6.

Soome jooksjad
Sündinud 1902
Surnud 1986
Murasaki Shikibu

Murasaki Shikibu (umbes 973 – umbes 1014) oli jaapani naiskirjanik. Tema tuntuim teos on "Genji monogatari", mis on kirjutatud jaapani keeles umbes aastatel 1000–1008. See on üks vanemaid ja tuntumaid romaane maailmas. 

Murasaki Shikibu õiget nime ei teata. Murasaki oli tema hüüdnimi õukonnas, kus ta teenis. 

Jaapani kirjanikud
Sündinud 970. aastatel
Surnud 1010. aastatel
Baruch Spinoza

Baruch või Benedict de Spinoza (24. november 1632 Amsterdam – 21. veebruar 1677 Haag) oli juudi päritolu Hollandi filosoof. 

Spinoza tööde tegelik suurus ja tähtsus sai selgeks alles pärast tema surma. Tänapäeval peetakse teda üheks suurimaks ratsionalistlikuks filosoofiks 17. sajandil, kes pani aluse 18. sajandi valgustusajastule ning tänapäevasele piiblikriitikale. Oma peateoses "Eetika" astus ta vastu Descartes'i keha ja vaimu dualismile. Spinozat peetakse Lääne filosoofia üheks tähtsaimaks filosoofiks. Georg Wilhelm Friedrich Hegel ütles, et kõik kaasaegsed filosoofid on "kas spinozistid või üldse mitte filosoofid."

Tema poliitilistest teostest tuntuimad on "Tractatus Theologico-Politicus" (1670) ja "Tractatus Politicus" (kirjutatud 1675, ilmunud postuumselt 1677).

Spinoza elas rahulikku elu prilliklaaside tegijana ning keeldus kõrgetest kohtadest ja ametitest, mida talle pakuti, nagu näiteks prestiižsed õpetajakohad. Perekonnalt saadud päranduse andis ta oma õele. Spinoza suri 1677. aasta veebruaris kopsuhaigusse, mille oli põhjustanud klaasitolm, mida ta oma tööd tehes sisse hingas.

Teosed eesti keeles 
 "Eetika: geomeetrilise korra järgi tõestatud ja viide ossa jagatud". Ladina keelest tõlkinud ja järelsõna: Margus Ott. Sari Avatud Eesti raamat, Ilmamaa, Tartu 2016, 392 lk; ISBN 9789985775370

Kirjandus 
 Viktor Viilup, "Noore Spinoza jumalaõpetus". Magistritöö, Tartu Ülikool, Tartu 1932, 146 lehte masinakirja, asub Tartu Ülikooli Raamatukogus
 Leopold (= Leo) Anvelt, "Jumalamõiste Spinoza õpetuses". Magistritöö, Tartu Ülikool, Tartu 1936, 204 lehte masinakirja, asub Tartu Ülikooli Raamatukogus
 Will Durant, "Lood filosoofia ajaloost II. Filosoofia uuestisünd: Bacon ja Spinoza". Tõlkinud Leo Anvelt. Sari Elav Teadus, nr 61, EKS, Tartu 1937, 112 lk; 2. trükk (ühes köites): Olion, Tallinn 1998
 Vassili Sokolov, "Spinoza". Vene keelest tõlkinud M. Lumi. Lisa lk 135–136: katkendeid teosest "Traktaat mõistuse täiustamisest ja teest, mida mööda jõuab kõige paremini asjade tõese tunnetamiseni". Sari Suuri mõtlejaid, Eesti Raamat, Tallinn 1978, 144 lk
 Roger Scruton, "Spinoza". Inglise keelest tõlkinud Märt Väljataga. Sari Suured filosoofid, nr 8, Varrak, Tallinn 2001, 60 lk; ISBN 9985304810
 "Spinoza tarkuseraamat: tee sisemise vabaduse juurde" (originaalpealkiri: The Ethics of Spinoza). Koostanud Dagobert D. Runes; inglise keelest tõlkinud Marja Liidja. Ersen, Tallinn 2004, 216 lk; ISBN 9985768450

Välislingid 
 Toomas Paul, "Paratamatud ehk igavesed tõed" (Roger Scrutoni raamatu "Spinoza" arvustus) – Sirp 8. märts 2002, lk 2; ilmunud ka T. Pauli kogumikus "Kirik keset küla", Ilmamaa, Tartu 2003, lk 389–392

Hollandi filosoofid
Juudi filosoofid
Sündinud 1632
Surnud 1677
Eetikud
Anton Eilart

Anton Eilart (3. veebruar 1892 Särevere vald, Järvamaa – 16. detsember 1972 Tallinn) oli eesti vaimulik.

Anton Eilart lõpetas Tallinna Aleksandri gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikoolis, 1912–1913 filosoofiateaduskonnas, 1913–1920 usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Laiuse koguduses.

Ordineeriti 11. juunil 1922, Nõmme Rahu koguduse õpetaja. Ta oli Eesti Kiriku viimane okupatsioonieelne peatoimetaja ajavahemikul 29.2.1940–22.8.1940.

1944. aastal oli ta Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piiskopi asetäitja. Novembrist 1944 elas koos abikaasa Aliidega illegaalselt. Mõlemad arreteeriti NKVD poolt 1948 ja saadeti Siberi vangilaagritesse. 

1956–1970 EELK Rannamõisa koguduse õpetaja. Anton Eilart on maetud Hiiu kalmistule.

Isiklikku
Looduskaitsja Jaan Eilart oli Anton Eilarti vennapoeg.

Viited

Nõmme Rahu koguduse vaimulikud
Nõmme linnavolikogu liikmed
Eesti loomakaitsjad
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Hiiu kalmistule maetud
Sündinud 1892
Surnud 1972
Candice Swanepoel

Candice Susan Swanepoel (sündinud 20. oktoobril 1988) on Lõuna-Aafrika Vabariigi modell.

Swanepoel sündis KwaZulu-Natali provintsis Mooi Riveri linnakeses. Ta avastati 15-aastasena Durbani linna turul modelliagendi poolt. 16. eluaastaks teenis Swanepoel juba 5000 eurot päevas. Candice Swanepoelist tehtud fotod on ilmunud Kreeka Vogue'i esikaanel ning Nike ja Stimoroli reklaamides. Ta on kõndinud Tommy Hilfigeri, Victoria's Secreti, Fornarina, Moschino, Diane von Fürstenbergi ja paljude teiste moebrändide moelavadel.

Välislingid
Koduleht

Lõuna-Aafrika Vabariigi modellid
Sündinud 1988
Roy Cochran

Roy Cochran (õieti LeRoy Braxton Cochran; 6. jaanuar 1919 Richton, Mississippi osariik – 26. september 1981, Gig Harbor, Washingtoni osariik) oli Ameerika Ühendriikide kergejõustiklane, kes võitis kaks kuldmedalit 1948. aasta Londoni olümpiamängudelt nii 400 m tõkkejooksus kui ka 4×400 m teatejooksus.

Ameerika Ühendriikide jooksjad
Sündinud 1919
Surnud 1981
Johannes Oskar Lauri

Johannes Oskar Lauri (6. detsember 1891 Rannu – 5. jaanuar 1974 Stockholm) oli eesti vaimulik, Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku peapiiskop.

Johannes Oskar Lauri õppis Rannu kihelkonnakoolis. Kihelkonnakooli lõpetamise järele astus ta Hugo Treffneri gümnaasiumi 3.klassi. Gümnaasiumi lõpueksamid sooritas ta Tartu Aleksandri gümnaasiumi õpilasena kevadel 1912. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1912 – 1916, lõpetades selle cand. theol. kraadiga. Konsistooriumi eksamid sooritas ta septembris 1916 ja asus prooviaastale Viljandi Pauluse kogudusse Jaan Lattiku juurde. Ordineeriti pastoriks 17. juulil 1917. aastal praost Mihkel Jürmanni poolt.

Oli 1917–1919 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. Juunis 1919 asus ta Võru praostkonna vikaari ametikohale, asukohaga Otepääl. Novembris 1919 valiti ta Otepää Maarja koguduse õpetajaks, kus teenis Eestist lahkumiseni septembris 1944. Ta valiti aastal 1924 Võru praostkonna abipraostiks ja selle praostkonna jagamise järele 1924. aastal Võru ja Valga praostkondadeks, aastal 1929 Valga praostkonna praostiks. Aastatel 1934 – 1944 oli ta Konsistooriumi assessor ja aastatel 1935–1939 oli ta Lõuna vikaarkonna piiskoplik vikaar. 4. novembril 1943 valis Kirikukogu ta vikaarpiiskopiks.

Lahkus 1944. aastal Saksamaale ja 1947. aastal Saksamaalt Rootsi. Aastal 1957 sai piiskopiks (kuna piiskopiamet muudeti peapiiskopiametiks ja vikaarpiiskopiamet piiskopiametiks).

Johannes Oskar Lauri oli Eesti Komitee esimees. Ta valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.

Valiti Kirikukogu poolt 26. mail 1964 peapiiskopiks. Emerituuri läks 31. detsembril 1971. Tema ametijärglaseks sai Konrad Veem.

Ta kandideeris I Riigivolikogu valimistel 54. ringkonnas.

Kirjandus 
Richard Koolmeister. Peapiiskop Joh. O. Lauri – rahvakiriku eest võitleja. Eesti Päevaleht, 16. jaanuar 1974, nr. 4, lk. 4.

Otepää Maarja koguduse vaimulikud
Valga praostid
Luteriusu piiskopid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eestlased Rootsis
Sündinud 1891
Surnud 1974
Sigade lahe dessant

Sigade lahe dessant oli USA ebaõnnestunud katse hõivata Kuuba edelaosa ja kukutada võimult Fidel Castro. 

Invasiooni planeerimine algas Ameerika Ühendriikide valitsuse poolt 1960 ja operatsioon tehti teoks aprillis 1961, mõni kuu pärast John F. Kennedy saamist USA presidendiks. Kuuba sõjaväge toetas Nõukogude Liit. Dessant algas Sigade lahte, mis hispaania keeles on Bahía de Cochinos rannal nimega Playa Girón.

Viited

Kirjandus
Lynch, Grayston L. 2000 Decision for Disaster: Betrayal at the Bay of Pigs. Potomac Books Dulles Virginia ISBN 1-57488-237-6
Triay, Victor 2001 Andres Bay of Pigs. University Press of Florida, Gainesville ISBN 0-8130-2090-5

20. sajand Ameerika Ühendriikides
Kuuba ajalugu
Külm sõda
1961
Thomas J. Hicks

Thomas John Hicks (7. jaanuar 1875 – 2. detsember 1963) oli Ameerika Ühendriikide kergejõustiklane, olümpiavõitja.

Hicks osales 1904. aasta suveolümpiamängudel Saint Louises maratonijooksus. Võistlusolud olid halvad. Joosti katteta rajal ja võistlejaid saatvad sõidukid keerutasid üles suuri tolmupilvi. 

Hicks ei ületanud finišijoont esimesena, aga kui tuli ilmsiks, et esimesena lõpetanud Fred Lorz oli suure osa distantsist läbinud hoopis autoga, kuulutati Hicks võitjaks. USA Amatöörspordiliit alguses diskvalifitseeris Lorzi eluks ajaks, aga hiljem, kui Lorz vabandust palus ja selgitas, et ta ei olnud pettust kavandanud, tema karistus lõpetati.

Võistlusrajal turgutati Hicksi strühniini ja brändiga. Esimesest annusest strühniinist (1/60 graani ehk umbes 1 mg) ei olnud abi ja nii anti talle veel teinegi annus. Selle tagajärjel varises mees aga lõpetamise järel täiesti kurnatult kokku. Veel üks annus oleks ta ilmselt tapnud. Tänapäevaste reeglite järgi oleks Hicksigi oodanud diskvalifitseerimine, sest strühniin on sportlastele keelatud.

Hicks lõpetas 1904. aastal Bostoni maratoni teisena, aga katkestas järgmisel aastal. 1905. aasta Bostoni maratoni võitis just Lorz.

Vaata ka 
Kergejõustik 1904. aasta suveolümpiamängudel

Ameerika Ühendriikide jooksjad
Maratonijooksjad
Sündinud 1875
Surnud 1963
Anna Zielińska

Anna Zielińska (sündinud 1977 Poznańis) on poola viiuldaja.

Lõpetanud aastal 2001 Poznańi Muusikaakadeemia viiuli erialal. Esinenud nii solisti, kammer- kui ka orkestrimuusikuna. 

Alates aastast 2000 on ta osalenud Baieri Raadio Orkestriakadeemia (Bayerische Rundfunk Orchesterakademie) töös Mstislav Rostropovitši juhatusel ning teinud kaasa Bayreuthi Lihavõttefestivali Orkestri (Eastern Festival Orchestra in Bayreuth), Jeunesses Musicales World Orchestra, RIAS Jugendorchesteri ja Nationaal Jeugd Orkesti projektides ning on tihedalt seotud Dresdeni Sümfoonikute tegevusega. Ta on olnud paljude poola heliloojate teoste esmaettekandjaks, salvestanud Poola Raadiole ja Televisioonile ning muudele Euroopa, Aasia ning Lõuna- ja Põhja-Ameerika raadiojaamadele ja plaadikompaniidele 6dB ja Deutsche Grammophon. 

Solistina on ta osalenud paljudel festivalidel, nagu näiteks alates aastast 2004 Gelderse Muziek Zomer (Holland), Zda/erzenia (Bydgoszcz), Biennale (Lodz), In Progress (Centre for Contemporary Art Laznia), 3. rahvusvaheline Linux Audio Conference, ZKM Karlsruhe (Saksamaa), Musica Moderna (Lodz), Musica Electronica Nova (Wroclaw), Audio Art (Krakow), Festival Forfest (Kromeriz, Tšehhmaa), XV Festival de Musica Contemporanea Chilena (Santiago de Chile), MusicAhora (La Serena, Tšiili), Musica Polonica Nova (Wroclaw), Audio Art (Varssavi), 37. Festival International Musiques et Creations Electroniques "Synthese 2007" (Bourges, Prantsusmaa), Visiones Sonoras (Mexico, Morelia, Mehhiko).

Anna Zielinska eriliseks huviks on improvisatsiooniline muusika ja muusikaline improvisatsioon. Aastal 2001 oli ta saksa musikFabrik Ensemble stipendiaat ja osales Earle Browni avatud õpikojas Heekis. Aastal 2006 osales ta Chicago The Jazz Institute'i liikmete õpikodades. Tema loodav eksperimentaalne muusikalooming põhineb erinevatel heliallikatel. Ta on teinud koostööd Ernst Bieri, Marek Choloniewski, Hamid Drake'i, Roby Glodi, Frank Gratkowski, Izabella Gustowska, Krzysztof Herdzini, Cezary Konradi, Wojciech Kosma, Herb Robertsoni, Janusz Stolarski, Viktor Tothi, Mikolaj Trzaska, Wu Wei ja Tadeusz Wierzbickiga projektis "The Laboratory of Appearances". Ta on pälvinud Grand Prix Fama Festivalil Swinoujscies aastatel 2001 ja 2006 teatrilavastuste kaasautorina. 

Hooajal 2003/04 andis ta kontserte kontserdisarjas "ElectromAnia Project", mille eesmärgiks on propageerida viiulit ja elektroakustilist muusikat, tuues esmaettekandele Poola ja muude maade heliloojate uudisteoseid.

Aastatel 2004 ja 2007 on ta pälvinud Poola Kultuuriministeeriumi stipendiumi.

Alates 2006. aastast on ta Poola Elektroakustilise Muusika Ühingu (Polish Society for Electroacoustic Music PSeMe) liige.

Sündinud 1977
Poola viiuldajad
Margus Lepa

Margus Lepa (sündinud 7. oktoobril 1953 Tallinnas) on eesti raadioajakirjanik, näitleja ja koomik.

Margus Lepa õppis Tallinna Reaalkoolis (toonases Tallinna 2. Keskkoolis) ja seejärel Tallinna Muusikakoolis. Keskhariduse omandas Tallinna Kaugõppe Keskkoolis. Töötanud ka tehases Dvigatel. 1974–1978 õppis ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris. Selle lõpetamise järel suunati kolmeks aastaks Nukuteatrisse, mille ajal teenis aega Nõukogude armees.

Margus Lepa näitlejarollidest on ennekõike tuntud Jorh Adniel Kiir filmides "Kevade", "Suvi" ,"Sügis" ja "Talve". Ta on osalenud estraadikavades, sageli koos Raimo Aasaga. Lepa loobus näitlejakarjäärist 1990. aastate lõpus, mängides viimase rolli Salong-Teatris (Molière "Naiste kool", Arnolphe, lav. Dajan Ahmet). Hiljem töötas Margus Lepa Nõmme Raadios saatejuhi ja toimetajana. 

Lühikest aega tegutses ta ka poliitikas, olles Eesti Vasakpartei (enne Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööpartei) liige, kus tal ei õnnestunud 2003. aasta juhivalimistel partei juhiks saada, mille peale astus ta koos mõttekaaslastega parteist välja. Kuulub Eestimaalaste Radikaalsesse Erakonda.

2008. aastal valmis Lepast Andres Maimiku ja Rain Tolgi dokumentaalfilm "Radikaal". 

Margus Lepa on tõlkinud eesti keelde Adolf Hitleri raamatu "Minu võitlus" ("Mein Kampf").

Isiklikku 
Margus Lepa ema oli telerežissöör ja näitleja Astrid Lepa, isa laulja Harry Vilpart.

Tal on kaks last, tütar ja poeg.

Viited

Välislingid

Margus Lepa ema ei lubanud poega Kiireks  Eesti Päevaleht 11.9.1999
Margus Lepa palub end mitte Kiirena mäletada SL Õhtuleht 3.10.2001
Margus Lepa: poodu majas köiest ei räägita Põhjarannik 2.4.2002
Miksike.ee: referaat Margus Lepast
Päev Eesti äärmuslikemas raadiojaamas Eesti Ekspress 14.2.2008 
Maimiku uus dokumentaalfilm uurib Margus Lepa käekäiku Tallinna Postimees 30.12.2008 
Kes leiab tröösti Margus Lepa kibedast retoorikast? Delfi Publik 31.12.2008
 Riho Laurisaar. Margus Lepa: ma pole kellegi peale tige, ma olengi selline Eesti Päevaleht 10.1.2009
 Rainer Kerge. Margus Lepa filmist "Radikaal": "See ei olnud portree, see oli... šarž!" Õhtuleht, 12. jaanuar 2009

Eesti näitlejad
Eesti filminäitlejad
Eesti raadioajakirjanikud
Nõmme linnaosa halduskogu liikmed
Eesti Vasakpartei poliitikud
Sündinud 1953
Ott Raun

Ott Raun (sündinud 19. juulil 1940 Tallinnas) on eesti proosakirjanik, luuletaja ja ajakirjanik.

Õpingud ja töö
1948–1955 Tallinna 27. 7-klassiline kool
1955–1959 Tallinna 22. Keskkool
1959–1962 Tallinna Kalanduse Tehnikum
1960–1962 Tallinna Kalakombinaat, kalatöötleja
1965–1969 Tallinna Pedagoogiline Instituut, eesti keele ja kirjanduse õpetaja eriala
1969–1975 ajalehe Nõukogude Õpetaja toimetus, koolikorralduse osakonna korrespondent, alates 1971 osakonnajuhataja
1975–1998 ajakirja Looming publitsistikaosakonna juhataja
alates 1998 ajakirja Tuna peatoimetaja

Looming 
Raun on välja andnud kuus luulekogu ("Hobusel on täna sünnipäev" 1973, "Silmlill" 1996, "Kaheks saa" 2002, "Kummelilõhn kirikus" 1991, "Alraun" 2005, "Iseenese väljanäitus" 2010), kolm romaani ("Kõrvaltegelased" 1990, "Kuningas, kes tahtis olla narr" 1995, "Test" 2000), artiklivalimiku "Vaikne eestlane" (1998), muinasjuturaamatu "Kass nimega Inimene" (2015) ning mälestusteraamatud "Vaimu vend" (2015) ja"Tuba number kaheksa" (2016).

Liikmesus
Ta on Eesti Kirjanike Liidu liige 1992. aastast, Eesti Arhivaaride Ühingu liige ning kirjandusrühmituse Wellesto liige ja üks selle asutajaid.

Tunnustus
2003 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Ott Raun on filmimees Mart Rauni ja arhitekt Anu Rauni isa. 

Ta on bibliofiil Vallo Rauna vend.

Viited

Eesti kirjanikud
Eesti luuletajad
Eesti ajakirjanikud
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Tallinna Ülikooli vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1940
Tõnis Saarts

Tõnis Saarts (sündinud 23. märtsil 1978) on eesti politoloog ja õppejõud.

Ta on Tallinna Ülikooli ühiskonnateaduste instituudis võrdleva poliitika dotsent.

Ta kaitses 2017. aastal Tallinna Ülikoolis riigiteaduste ja politoloogia doktorikraadi väitekirjaga "The Sociological Approach in Party System Analysis: The Baltic States in the Central and Eastern European Context" ("Sotsioloogiline lähenemine erakonnasüsteemide analüüsil: Balti riigid Kesk- ja Ida-Euroopa kontekstis")“.

Viited

Välislingid
 Tõnis Saarts. Pronksisõja juured Eesti Ekspress, 14. juuni 2007
 TÕNIS SAARTS: IRL-i luhtunud torusõda Ärileht, 24. september 2007
 TÕNIS SAARTS: minevikus tuhnimine ei ole poliitvõitluses uus relv EPL, 24. oktoober 2007
 Tõnis Saarts: Oravajahi hooaeg on alanud Delfi, 1. november 2007

Eesti politoloogid
Sündinud 1978
Calvin Smith

Calvin Smith (sündinud 8. jaanuaril 1961 Boltonis Mississippi osariigis) on Ameerika Ühendriikide endine kergejõustiklane, sprinter. Ta on püstitanud 100 m jooksus maailmarekordi ning on 200 m jooksus kahekordne maailmameister. 

Smith oli kahtluseta 1980. aastate üks parimaid sprintereid, kuid tagasihoidliku mehena jäi ta teise karismaatilisema ameerika sprindikuulsuse Carl Lewise varju.

3. juulil 1983 purustas Smith Colorado Springsis Jim Hinesi 15 aastat tagasi México olümpiamängudel joostud maailmarekordi, saades tulemuseks 9,93. Nii Hinesi kui ka Smithi tipptulemused sündisid kõrgmäestiku tingimustes.

Samal aastal sai ta Helsingi maailmameistrivõistlustel kaks kuldmedalit – 200 m jooksus ja sprinditeates – ning hõbemedali 100 m distantsil, kaotades Lewisele. 4×100 meetri teatejooksus püstitas USA teatenelik maailmarekordiks 37,86.

Los Angelese olümpiamängudel 1984 sai ta kulla 4×100 m teatejooksus. Taas võideti maailmarekordiga – tulemusega 37,83.

1987. aasta Rooma maailmameistrivõistlustel tuli ta 200 meetri jooksus uuesti maailmameistriks.

1988. aastal Souli olümpiamängudelt sai Smith pronksmedali 100 m jooksus. Ta ületas küll finišijoone neljandana, aga jooksu võitja Ben Johnson diskvalifitseeriti dopingu tarvitamise pärast. Seda jooksu on nimetatud ka kõigi aegade räpaseimaks jooksuks, sest ka Carl Lewis (kuldmedal), Linford Christie (hõbemedal) ja Dennis Mitchell (4. koht) on karjääri jooksul andnud positiivseid dopiguproove. Peaaegu kindlana tundunud teatejooksu kulda USA Soulist aga ei saanudki, kuna eeljooksus ei suutnud jooksjad vahetada teatepulka selleks lubatud alas ja finaali ei jõutudki.

Smith jätkas jooksmist 1990. aastateni ja veel 1992. aastalgi võitis ta kuldmedali IAAF-i karikavõistlustel 4×100 m teatejooksus.

Välislingid 
 

Ameerika Ühendriikide jooksjad
Sündinud 1961
Kalju Otu

Kalju Otu (Kalju Otto, 10. aprill 1904 Toila, Voka vald, Virumaa – ?) oli Kunda esimene linnavanem, hiljem Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi äratundmis- ja marsruutagent.

Õppis 1922–1929 (lõpetas 1929) Tartu Ülikoolis õigusteadust.

Talupidaja ja kaupmees Toilas, kohtu-uurija sekretär Jõhvis, 1934–1937 Voka vallavanem, 1937–1938 Kunda alevivanem, 1938–1940 Kunda linnavanem.

Omakaitse Sihtkapitali Kunda linna toimkonna juhatuse esimees, Kunda linna VKÕ ühingu esimees. 

1941. aasta suvel juhtis ta Jõhvi vallas metsavendade laagrit, Saksa okupatsiooni ajal oli Omakaitse Toila rühma ülem, alates 1942. aasta kevadest töötas Julgeolekupolitseis Narvas ja Kohtla-Järvel. Alates 1944. aasta sügisest varjas ta end Läänemaal.

Ta arreteeriti 4. augustil 1946 Aulepa külas Läänemaal, viibis hiljem vangistuses Tobolskis Tjumeni oblastis.

Juurdluse käigus andis ta põhjalikke andmeid 96 SD töötaja, 71 salaagendi ja 16 metsavenna kohta. 17. juunil 1947 oli ta äratundmisagent nimega Tartu. 

1947. aasta lõpuks oli ta üles otsinud ja tuvastanud 150 tagaotsitavat isikut. 1948. aastal infiltreerus ta rahvuslikku salaorganisatsiooni Vaba Eesti ja oli suutnud 20. septembriks 1948 välja selgitada 25 Vaba Eesti liiget. 1957. aastal otsiti tema kaudu taga Karl Jürgensit.

Viited

Kirjandus 
 Toila ja tema ülikooli haridusega vallavanem. Uus Eesti, 13. juuni 1936, nr. 158, lk. 10.
 Uued juhid Kunda alevile. Uus Eesti, 18. aprill 1937, nr. 105, lk. 1.

Välislingid 
TÜ üliõpilased

Eesti juristid
Eesti vallavanemad
Eesti linnavanemad
Eesti metsavennad
Kaitseliidu Viru maleva liikmed
Seltskondlike komiteede poliitikud
Eesti kodanliku õhukaitse ametiisikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti represseeritud isikud
KGB töötajad Eestis
Sündinud 1904
Surmaaeg puudub
Richard Ränk

Richard Ränk (22. aprill 1914 Jõgeva – 25. detsember 1973 Pacific Palisades, Los Angeles, California, USA) oli eesti õigusteadlane.

Elulugu
Lõpetas 1931 Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi, 1936 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, magistriväitekiri (1940, TÜ) "Rahvusvahelis-õiguslik tunnustamine sõdiva poolena ja insurgentidena", dr. jur. (1944, Heidelbergi Ülikool), väitekiri "Gültigkeit der nichtpolitischen Kollektivverträge in der Kriegzeit". Ta oli Korp! Sakala liige aastast 1934.

Oli 1936–39 TÜ stipendiaat Helsingis ja Inglismaal, 1941–42 TÜ rahvusvahelise õiguse instituudi assistent, 1944–52 Uppsala Ülikooli rahvusvahelise õiguse instituudi teadur, 1952–55 USA-s Cornelli Ülikoolis, seejärel juriidilises raamatukogus Los Angeleses, 1957–60 Istanbuli Ülikooli dotsent, seejärel Toronto Ülikoolis õigusteaduskonna raamatukogu juhataja ja assistant professor, 1963–73 Los Angelese Loyola Ülikooli professor. Uurinud sõja mõju rahvusvaheliste lepingute kehtivusele, Eesti õiguskorra ja riigiorganite õigusjärgluse küsimust.

Teoseid
Einwirkung des Krieges auf die nichtpolitischen Staatsverträge. // Publ. de l`Institute Suédois du Droit Int., Uppsala, 1949 (8)
Modern War and validity of Treaties. // Cornell Law Quart.38 (1952/53)
Eesti Vabariigi, tema õiguskorra ja riigiorganite edasikestmise küsimustest. // Korp! Sakala Album. Stockholm, 1952
Rahvusvahelise tunnustamise andmise viisidest. // Korp! Sakala Album. Stockholm, 1952
Prof. Jüri Uluots juristina ja ajaloolasena. // Prof. Jüri Uluotsa mälestusraamat. Stockholm, 1954
Eesti riiklik struktuur ja kodaniku õiguslik seisund. // Eesti riik ja rahvas Teises maailmasõjas. Koguteos I. Stockholm, 1954

Viited

Kirjandus
AAUT III, 112
ETVpK, 109

Eesti õigusteadlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Väliseestlased
Sündinud 1914
Surnud 1973
Aleksander Vastalu

Aleksander Vastalu (kuni 1926 Aleksander Abramson, 2. veebruar 1898 Pala mõis – 18. jaanuar 1974 Chicago) oli eesti arst.

Osales Vabadussõjas. Õppis 1920–1926 Tartu Ülikoolis arstiteadust, lõpetas 1926. Korporatsiooni Ugala liige.

1927–1934 oli ta Nõmme linnaarst, 1934–1938 kooliarst, alates 1938. aastast Politseitalituse kodanliku õhukaitse ja tuletõrje sanitaarinspektor. Alates 1929. aastast oli ta Nõmme vabatahtliku tuletõrjeühingu arst ja 1934. aastast esimees. 

Saksa okupatsiooni ajal oli ta Tallinna raehärra ja Eesti sõjaväelaste Nõmme hoolduskomitee esimees. 

1944. aastal põgenes Saksamaale. Hiljem suundus USAsse

Viited 

Eesti arstid
Linnaarstid
Arstide Koja nõukogu liikmed
Nõmme linnavolikogu liikmed
Eesti kodanliku õhukaitse ametiisikud
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Vabadussõja veteranid
Eesti tuletõrjujad
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Ugala liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1898
Surnud 1974
Soome Eurovisiooni lauluvõistlusel

Soome on Eurovisiooni lauluvõistlusel osalenud alates 1961. aastast. Soome esimene esindaja lauluvõistlusel oli Laila Kinnunen, kes esitas loo "Valoa ikkunassa", mis lõpetas 10. kohal.

Soomet tuntakse kui üht kõige ebaedukamat riiki Eurovisiooni lauluvõistlusel. Riik on osalenud 52 korral kuid pääsenud esikümnesse vaid 12 korral. Soome on lauluvõistluse lõpetanud viimasel kohal kümnel korral, neist 0 punktiga kolmel korral. 

Soome on lauluvõistluse ka ühel korral võitnud. 2006. aastal esindas riiki ansambel Lordi, kes esitas laulu "Hard Rock Hallelujah". Laul erines radikaalsest europopist, mis domineeris võistlusel; tegemist oli hard rocki looga, mida esitas koletisbänd. Lordi lauluga "Hard Rock Hallelujah" purustas rekordeid saavutades ajaloo suurima punktisumma (292). Enne võitu oli riigi parimaks kohaks 6. koht, mis saavutati 1973. aastal, kui Soomet esindas Marion Rung lauluga "Tom Tom Tom".

Osalused

* 2009. aastal Soome pääses finaali žürii otsusel.

Hääletamise ajalugu (1975–2016 finaalid)
Soome on andnud kõige rohkem punkte järgnevatele riikidele:

Soome on saanud kõige rohkem punkte järgnevatelt riikidelt:

Korraldatud Eurovisiooni lauluvõistlused

Välislingid 
Eurovisioon.ee – Soome
OGAE Finland – Soome Eurovisiooni fänniklubi
Soomet esindab Eurovisioonil Waldo’s people. Elu24 1. veebruar 2009

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
E
Vincent Dole

Vincent Dole (18. mai 1913 – 1. august 2006) oli Ameerika Ühendriikide arst, kes koos abikaasa Marie Nyswanderiga töötas välja metadoonasendusravi põhimõtted.

Viited

Ameerika Ühendriikide arstid
Sündinud 1913
Surnud 2006
Meeleelund

Meeleelundid ehk meeleorganid (organa sensum) on paljudel loomadel (sealhugas inimestel) välis- ja sisekeskkonnast pärinevaid ärritusi vastuvõtvad elundid.

Meeleelundid on kohastunud füüsikaliste (valgus, heli, mehaanilise ärrituse, temperatuuri) või keemiliste stiimulite detekteerimiseks ning neid võib jaotada nägemis-, kuulmis-, tasakaalu-, maitsmis-, haistmis- ning kompimiselundeiks .

Meeleelundites ärritustele reageerivaid ning närviimpulssideks (infokanal) muutvaid ja impulsse kesknärvisüsteemi suunavaid rakke või rakuosi nimetatakse retseptoriteks. Retseptorid on seotud infot vahendava närvirakuga.

Iga meeleelundi retseptorrakud on spetsiifilised ja reageerivad kindlale ärritusele – kas keemilisele või füüsikalisele. Väliskeskkonnast teavet vahendavaid retseptoreid nimetatakse eksteroretseptoriteks ning sisekeskkonna omi intero- ja proprioretseptoriteks.

Meeleelundite funktsiooniks on konverteerida füüsikalised stiimulid närviimpulssideks, mida närvisüsteem seejärel töötleb kõrgemates ajukeskustes. Vahel käsitletakse meeleelundeid kui sensoorseid süsteeme, kus lisaks retseptorrakkudele arvatakse meeleelundite alla kuuluvaks ka aferentsed närvid ja närvisüsteemisisesed juhteteed kuni suuraju sensoorse kooreni. Meeleelunditega saadud teabe põhjal tekivad aistingud ja tajud.

Viited

Välislingid 
Sissekanne Terminologia Anatomicas A15.0.00.000: Organa sensum. Meeleelundid

Anatoomia
Meeleelundkond
Meeled
Pasvalys

Pasvalys () (poola Poswol või Pozwol) on linn Leedu põhjaosas. Linn on Pasvalysi rajooni ja Pasvalysi valla halduskeskus. Pasvalys asub merepinnast 55 meetri kõrgusel Lėvuo, Pyvesa ja Svalia jõe kallastel. Neist viimase järgi on linn ka oma nime saanud.

Linnas on raamatukogu ja kultuurimaja. Haridust annavad gümnaasium, kaks põhikooli, muusikakool, spordikool ja internaatkool erivajadusega lastele. Lėvuo kaldal asuvad mineraalveeallikad (sisaldavad kaltsiumsulfaati); allikate juures asub väike sanatoorium. Pasvalysi sõpruslinn on Liévin.

Vaatamisväärsusteks on veskikivide muuseum, looduskaitsealune Pasvalysi tamm, katoliku kirik, mis ehitati aastal 1787, ja selle XVIII sajandil ehitatud kellatorn ning Leedu sügavaim koobas Žalsvasise allikas.

Elanikkond

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pasvalysi elanikest leedulasi 98,42%, venelasi 0,74% ja teiste rahvaste esindajaid 0,84%.

Ajalugu 

Pasvalys tekkis semgalite alale. Asulat on esmakordselt mainitud 1494. aastal, mil sinna ehitati esimene kirik. Linnaõigused sai Pasvalys 1546. aastal. 1557. aasta 14. septembril sõlmiti seal Posvoli leping (Pasvalysi leping). Aastal 1586 kinnitas Stefan Batory Pasvalysi linnaõigused uuesti.

XIX sajandi lõpuks oli Pasvalysist saanud alev. Knygnešystė ajal oli alev üks ühe tähtsama salakaubavedaja Jurgis Bielinise baasidest. Aastal 1916 avati alevit läbiv kitsarööpmeline raudtee. Pasvalysist hargnesid liinid Biržai, Panevėžysi ja Joniškėlise suunas. Linnaõigused sai Pasvalys taas 1946. aastal. Aastaks 1983 olid linna läbivad raudteeliinid suletud.

Pilte

Tuntud elanikke 
Petras Avižonis – Leedu oftalmoloog ja poliitik
Kazys Saja – Leedu kirjanik
Gediminas Baravykas – Leedu arhitekt
Vladas Braziūnas – Leedu luuletaja
Wiktor Szostalo – Leedu skulptor
Algirdas Bagdonavičius – Leedu tenor

Viited

Välislingid 

Linn portaalis vietoves.Lt
Ametlik koduleht

Leedu linnad
Pasvalysi rajoon
Nikolai Nekrassov

Nikolai Aleksejevitš Nekrassov (Николай Алексеевич Некрасов; 10. detsember 1821 Nemirov – 8. jaanuar 1878 Peterburi) oli vene kirjanik ja kriitik, Vissarion Belinski kaastööline.

Luuletajakuulsuse tõi talle 1856 Moskvas ilmunud luulekogu.

Tosin aastat töötas ta talurahva elu käsitleva epopöa "Kellel on Venemaal hea elada" kallal, mis jäigi lõpetamata.

Ta õppis 1832–1837 Jaroslavli gümnaasiumis, siirdus 1838 Peterburi. Avaldas 1840 romantilise luuleraamatu "Unelmad ja helid", see ei leidnud poolehoidu. 1840aastate keskpaigast alates arenes Nekrassovi loometegevus nn naturaalkoolkonna vaimus. Sõbrunes V. Belinskiga.

Nekrassov andis 1847–1866 välja ajakirja Sovremennik ja aastast 1868 asus toimetama ajakirja Otetšestvennõje Zapiski.

Nekrassov suri 8. jaanuaril 1878 Peterburis. 

Ta käsitles jõulises, rahvalaulu rütmi ja intonatsiooni järgivas luules talurahva häda ja kannatusi. Ta jätkas Aleksandr Puškini, Mihhail Lermontovi ja Nikolai Gogoli tava ning demokratiseeris vene luulet.

Mälestuse jäädvustamine 
Madala tänav Tallinnas kandis aastatel 1963–1995 Nikolai Nekrassovi nime.

Nikolai Nekrassovi majamuuseum asub Tšudovo linnas ja Karabihha külas Jaroslavli lähistel paikneb tema memoriaalmuuseum. Korteris, kus Nekrassov Peterburis elas, asub samuti muuseum.

Vene kirjanikud
Luuletajad
Sündinud 1821
Surnud 1878
Vaimse tervise päev 2005

Vaimse tervise päev 2005 oli Ülemaailmse vaimse tervise organisatsiooni korraldatud kampaaniapäev (Ülemaailmne vaimse tervise päev) 2005. aasta 10. oktoobril. Päeva deviisiks oli "Vaimne ja kehaline tervis elu vältel"..

2005. aasta vaimse tervise päeva eesmärgiks oli tuletada kõigile meelde, et iga inimese tervis on kui võrgustik, millele on ehitatud edukas ja täisväärtuslik elu. 1946. aastal defineeris vastloodud Maailma Terviseorganisatsioon tervise kui "täieliku füüsilise, vaimse ja sotsiaalse heaolu seisundi, mitte ainult haiguse või nõtruse puudumise". See definitsioon hõlmab nii vaimu kui ka keha.

Kampaanial olid mitmed alateemad:
Iga ema ja laps on arvel.
Vaimne tervis emal ja lapsel perinataalsel perioodil.
Kehaline ja vaimne tervis väikelapsel.
Vaimne tervis ja häired lapsel vanuses 6–12 aastat.
Kehalise ja vaimse tervise mõju õppimisele ja arengule.
Vaimse tervise edendamise võimalused arenguhäiretega lastel.
Kehaline ja vaimne tervis noorukitel.
Murdeealise lapse tundeelu: mis on tavaline ja mis ei ole?
Ohud nooruki tervisele: söömishäired, riskikäitumine, narkomaania, enesetapp.
Õppimise vajadus vaimse tervise probleemidega noortel täiskasvanutel.
Töö, perekond ja tervis.
Vaimse ja kehalise tervise küsimused naistel.
Vaimse ja kehalise tervise küsimused meestel.
Vananemine ja tervis: kuidas pikaaelisus mõjutab vaimset ja kehalist tervist?
Vanurite  heaolu edandamise juhised.

Viited

Vaimse tervise päevad
2005
Albrecht VII (Mecklenburgi hertsog)

Albrecht VII, ka Albrecht Ilus (Albrecht der Schöne; 25. juuli 1486 – 7. jaanuar 1547) oli Mecklenburgi hertsog aastatel 1503–1547.

Albrecht oli Magnus II poeg. Isa surma järel jagati võim Albrechti, tema oma vendade Heinrich V ja Erich II ning nende onu Balthasar vahel. Viimased surid aga juba vastavalt 1508. ja 1507. aastal. 

Tegelikult oli võim aga juba alates Magnus II surmast antud Heinrich V kätte. Albrecht viibis kuni 1510. aastani enamasti välismaal, kuid Mecklenburgi tagasi tulles soovis ta samuti võimust osa saada. Tülid võimupiiride üle kahe venna vahel kestsid 1520. aastani, mil võim Heinrichi ja Albrechti vahel ära jagati, ehkki ametlikult püüti riigivalitsemises ühtsust säilitada. Albrechti residentsiks sai Güstrow (seetõttu on teda nimetatud ka Mecklenburg-Güstrow' hertsogiks), Heinrich V omaks aga Schwerin. Albrecht polnud aga rahul veel sellegi võimujagamise korraga, sest mitmed kohustused ja võimupiirkonnad olid vendadel ühised ja see tekitas tugevaid hõõrumisi. Albrecht soovis riigi täielikult kaheks osaks jagada, kuid Heinrich ja Mecklenburgi maapäeval esindatud seisused olid sellele vastu. Seetõttu uut jagamist Albrechti ja Heinrichi eluajal ei toimunud.

Reformatsiooni ajal jäi Albrecht, erinevalt oma vennast, truuks katoliiklusele. Esialgu lubas ta küll teatud määral ka oma piirkondades evangeelsetel jutlustajatel tegutseda ja isegi soosis neid, kuid 1520. aastate lõpuks oli ta selgelt protestantlusevastasel positsioonil. Võimalik, et teda mõjutasid selles ka tema äi, Brandenburgi kuurvürst Joachim I, ja Saksi hertsog Georg. Albrecht püüdis usu-uuendajate mõju oma võimualal piirata. See tal siiski kuigivõrd ei õnnestunud, sest vend Heinrich töötas sellele vastu ja enamik linnadest toetas uut usku. Varsti pärast tema surma muutus kogu Mecklenburgi hertsogiriik evangeelseks. 

Albrecht VII välispoliitika oli küllaltki ambitsioonikas, aastatel 1533/1534–1536 toimunud Krahvivaenuse (ka Krahvisõja) ajal püüdis ta enda kätte saada Taani ja Rootsi troone. Kuid vastupidi tema lootustele ei sekkunud sõtta Saksa-Rooma keiser, mistõttu tema plaanid ebaõnnestusid. 1542–1543 toetas ta Rootsi-siseses konfliktis, Dacke-vaenuses Gustav I vastast talupoegade juhti Nils Dacket, kuid ka see plaan kukkus läbi. Samuti üritas Albrecht oma pojast Johann Albrechtist teha Liivi ordumeistri koadjuutorit, kuid ordumeister Hermann von Brüggenei vastuseisu tõttu see ebaõnnestus. 

Pärast Albrecht VII surma sai Mecklenburg-Güstrow' valitsejaks tema poeg Johann Albrecht I, hiljem sai hertsogiks ka tolle noorem vend Ulrich. Tema kolmandast pojast Christophist sai aga hiljem Riia peapiiskopi viimane koadjuutor.

Kirjandus
Lutz Sellmer. Albrecht VII. von Mecklenburg und die Grafenfehde (1534-1536). Frankfurt am Main: Lang, 1999. 

Mecklenburgi monarhid
Sündinud 1486
Surnud 1547
Berliini konverents (1884–1885)

Berliini konverents oli 15. novembrist 1884 kuni 26. veebruarini 1885 Berliinis toimunud Euroopa koloniaalriikide konverents. 

Konverents kutsuti kokku selleks, et lahendada koloniaalküsimusi Aafrikas ning see kindlate reeglite järgi Euroopa suurriikide vahel jagada. Kongressil osales 14 riiki, nende hulgas 13 Euroopa riiki (Austria-Ungari, Belgia, Saksamaa, Suurbritannia, Taani, Hispaania, Itaalia, Holland, Portugal, Venemaa, Prantsusmaa ja Rootsi). USA osales vaatlejana. Osalema ei kutsutud ühtki Aafrika esindajat.

Konverentsi päevakorras oli:

 Kongo jõe basseini jaotamine
 Laevanduse ja kaubanduse korraldamine Nigeri jõel
 Edasiste Aafrika koloniaalvallutuste printsiipide kehtestamine

Konverentsil fikseeriti:

 Põhimõte, et Aafrika kuulub eurooplaste ülemvõimu alla
 Põhimõte, et kellele kuulub rannik, see võib hõivata ka selle ranniku tagamaad vastavalt oma jõule ja võimalustele
 Põhimõte, et piirid fikseeritakse vallutajate omavaheliste kokkulepetega
 Koloniaalvalduse loob "efektiivne okupeerimine" ja sellest avalik teatamine.

Konverents ei alustanud Aafrika jagamist ega viinud seda lõpule, vaid pani paika reeglid juba alanud protsessi jätkamiseks. Kolooniate piirivaidlused lahendati rahumeelselt. Konverents lõpetas võidujooksu Aafrikale (Scramble for Africa).

Kolonialism
Aafrika ajalugu
Euroopa uusaeg
Konverentsid
Skopin

Skopin on linn Venemaal Rjazani oblastis, Skopini rajooni keskus. Asub Vjorda jõe kaldal, 109 km Rjazanist lõuna pool.

2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 25 748.

Venemaa linnad
Rjazani oblast
Sassovo

Sassovo on linn Venemaal Rjazani oblastis, Sassovo rajooni keskus. Asub Tsna jõe kaldal, 184 km kaugusel Rjazanist.

Sassovo küla on esmakordselt mainitud 1642. aastal. 18. sajandil muutus köietootmise keskuseks. 1926 sai linnaõigused.

1945. aastast asub seal Sassovo tsiviillennukool.

2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 23 786.

Venemaa linnad
Rjazani oblast
Jaan Maide

Jaan Maide VR II/3 (30. mai 1896 Vana-Kariste vald, Viljandimaa – 10. august 1945 Moskva) oli Eesti sõjaväelane (kindral; tänapäeval vastab kindralmajori auastmele).

Elulugu
Jaan Maide sündis 1896. aastal Viljandimaal Vana-Kariste vallas, mobiliseeriti Esimese maailmasõja ajal. 1916. aastal lõpetas ta Kiievi lipnikekooli. 1917–1918 oli ta Paides asunud 2. Eesti jalaväepolgu III pataljoni ja 4. Eesti jalaväepolgu III pataljoni ülem. Eesti Vabadussõjas oli ta 6. jalaväepolgu rooduülem. 12. veebruaril 1920 ülendati kiiduväärse teenistuse eest alamleitnandist leitnandiks vanusega 3. maist 1919

1921. aastal lõpetas ta alalisväe ohvitseride kursused ja 1923 Kõrgema sõjakooli, aastatel 1923–1924 teenis Sõjavägede staabis ning Ranna- ja Õhukaitse staabis. 

Aastatel 1924–1925 oli Maide Kaitseliidu Peastaabi ülem, aastatel 1925–1927 Kindralstaabi 1. osakonna (operatiivosakonna) ülem. Aastatel 1927–1934 taas Kaitseliidu Peastaabi ülem, 1934. aasta 30. septembrist nimetati ta 1. Soomusrongirügemendi ülema kohusetäitjaks. 30. novembrist 1934 soomusrongirügemendi ülemaks, kellena teenis kuni 30. novembrini 1935. Aastatel 1935–1940 oli Maide taas Kaitseliidu Peastaabi ülem, 29. jaanuaril 1940 määrati 4. Diviisi ülemaks alates 1. veebruarist 1940.

Saksa okupatsiooni ajal oli Maide Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Omakaitse staabiülem, ülema asetäitja ja seejärel ülem. Septembris 1944 määrati ta Jüri Uluotsa poolt koos Otto Tiefi valitsuse ametissemääramisega sõjavägede ülemjuhatajaks ja ülendati kindraliks. Enn Nõu romaanis "Koeratapja" tsiteeritakse käskkirja (rekonstrueeritud) teksti: "Nimetan kapten Karl Talpaku Tallinna komandandiks ja ülendan koloneliks. Ülendan ülemjuhataja kolonel Jaan Maide kindraliks." Käskkirja tekstist nähtub, et nii Talpak kui ka Maide ülendati kahte astet vahele jättes. Tänapäeval nimetatakse Maidet kindralmajoriks, kuigi teda pole kunagi ametlikult degradeeritud.

9. oktoobril 1944 ta arreteeriti ja viidi Moskvasse, kus ta 10. augustil 1945 Butõrka vanglas maha lasti.

Isiklikku
Jaan Maide oli abielus Friederike Alberiga (22. juuni 1902 – 29. august 1939).

Teosed
Jaan Maide, "Ülevaade Eesti Vabadussõjast 1918–1920", Tallinn: Kaitseliit, 1933.
Jaan Maide, 6. jalaväepolk Vabadussõjas: 1918-1920 6. Rahvaväe Polgu Sõjaväelaste Ühing, 1938.

Viited

Kirjandus 
 Kol. J. Maide 4. diviisi ülemaks. Uus Eesti, 30. jaanuar 1940, nr. 28, lk. 1.
Jaak Pihlak, "Karutapjad ja Vabaduse Risti vennad", Viljandi Muuseum, 2010.
Jaak Pihlak, Mati Strauss, Ain Krillo, "Eesti Vabaduse Risti kavalerid". Viljandi: Vabadussõja Ajaloo Selts: Viljandi Muuseum, 2016.
Hanno Ojalo. "Saksa aeg Eestis 1941–1944". Kirjastus Paradiis, 2018.

Välislingid 
Kirje ohvitseride andmebaasis
Jaan Maide foto ja biograafilised andmed saidil generals.dk

Eesti väekoondiste ülemad
Kaitseliidu peastaabi ülemad
Eesti kaitseväe juhatajad
Eesti soomusrongiväeosade ülemad
Sõjavägede Staabi koosseis
Eesti kodanliku õhukaitse ametiisikud
4. Diviisi juhatus
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Karutapja ordeni kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1896
Surnud 1945
Tapa–Loobu maantee

Tapa–Loobu maantee (registrinumbriga 24) on üks Eesti tugimaanteedest. 

See saab alguse Pärnu–Rakvere–Sõmeru maantee 145. kilomeetril Tapa linnas (Tapa linna tänavatena Pikk tänav, Ülesõidu tänav, Valgejõe puiestee). Tee pikkus on 26,0 km. Tee lõpeb Tallinna–Narva maantee 70. kilomeetril Loobu külas (liiklussõlme kuulub ka Loobu ramp).

Sillad Tapa–Loobu maanteel

Sildade nimistu pärineb Maa-ameti andmebaasist

Asulad Tapa–Loobu maanteel 

Tapa linn, Ridaküla küla, Põima küla, Vaiatu küla, Kõrveküla küla, Uku küla, Arbavere küla, Loobu küla.

Viited

Eesti tugimaanteed
Tapa vald
Kadrina vald
Sharoni plaan

Sharoni plaan oli Iisraeli peaministri Ari'el Sharoni plaan, mis nägi ette Iisraeli vägede ühepoolse väljatõmbamise Kuuepäevase sõjaga Iisraeli poolt okupeeritud aladelt ning mõningate juudi asunduste lammutamise ja teiste püsiva säilitamise. 

Selle idee arendas järgmine peaminister Ehud Olmert edasi Olmerti plaaniks.

Plaani põhijooned 
Gaza tsoonis kaotati Sharoni plaanide järgi kõik 21 juudi asundust: 

Jordani Läänekaldal lammutati juudi asundused Ganim, Kadim, Sa-Nour ja Homesh. 

Plaan nägi ette Jordani Läänekalda linn-asunduste Ari'eli, Efratah', Gush Eẕioni, Qiryat-Arba‘ ja Ma‘aleh Adummimi ning Hebronis paiknevate asunduste säilitamise ja kindlustamise. 

Sharon esitas selle plaani Yāsir ‘Arafāti eluajal, sest Sharon ei pidanud võimalikuks poliitilisi läbirääkimisi palestiina poolega. Plaan pidi tagama Iisraeli julgeoleku. Palestiinlased seevastu leidsid, et plaani peavad legitimeerima rahvusvahelised lepped, ning nõuavad Iisraeli täielikku väljatõmbumist vaidlusalustelt aladelt.
Nassau

Nassau (hääldus [n'ass'au], ka [näso:]) on Bahama pealinn. Asub New Providence'i saarel. 

Elanike arv on umbes 260 000, mis moodustab umbes 70% kogu riigi elanikest.

Linn rajati 17. sajandil ja kandis alguses nime Charles Town, kuid sai 1695 nime Inglismaa kuninga William III auks, kes oli Oranje-Nassau prints. 18. sajandi alguses muutus linn piraatide peatuspaigaks.

Välislingid 

Bahama linnad
Pealinnad
Sadamalinnad
Ivar Tallo

Ivar Tallo (sündinud 5. mail 1964 Tartus) on Eesti politoloog ja poliitik.

Ivar Tallo lõpetas Tallinna 32. Keskkooli (1982), seejärel õppis Leningradi ülikoolis filosoofiat ja loogikat ning McGilli ülikoolis politoloogiat.

Aastatel 1993–1994 oli ta president Lennart Meri välisnõunik, 1996–1999 töötas Tartu Ülikooli euroteaduskonnas ja alates 1999. aastast avaliku halduse õppetoolis.

Ivar Tallo avaliku teenistuse eetikakoodeksi autor ja üks põhilisi avaliku teabe seaduse väljatöötajaid. Ta on nõustanud paljude riikide valitsusi e-halduse teemal ning muu hulgas olnud üks Gruusia Tiigrihüppe algatajaid.

Aastatel 1997–1998 oli Ivar Tallo Mart Siimanni valitsuse haldusreformi komisjoni nõunik. 

Aastal 1999 pääses Ivar Tallo Mõõdukate nimekirjas asendusliikmena Riigikokku, kus oli põhiseaduskomisjoni liige. Alates 1999. aastast oli ta ka Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee liige.

Ta oli 2002. aastal üks E-Riigi Akadeemia asutajaid, on selle nõukogu liige ning endine direktor.

Tunnustused
 Pressisõber (2000)
 Avatud Eesti Fondi Koosmeele auhind (2010)

Artikleid
 Ivar Tallo: Aukartus võimu ees Eesti Ekspress, 2. august 2004
 Ivar Tallo: Meie Nokia on paindlik riik Maaleht, 22. detsember 2005
 Ivar Tallo: Vasallistaatuse valik Postimees, 25. august 2006
 Ivar Tallo: Kas tõmbame vee peale? Ärileht, 23. märts 2007 
 Ivar Tallo: Eetikakompassi vajadus EPL, 7. august 2007
 Ivar Tallo: Leedo kohtuasi Delfi vastu kuulutab sotsiaalveebi surma Postimees, 1. juuli 2008
 Ivar Tallo: Rahaga kleebit suu EPL, 12. jaanuar 2009
 IVAR TALLO: Värviline revolutsioon Eestis?, EPL, 17. november 2009
 IVAR TALLO: Staatuspalga eelnõu EPL, 16. detsember 2009

IX Riigikogu liikmed
Eesti politoloogid
Sündinud 1964
Karl Abel

Karl Abel (15. veebruar 1885 Tartu – 21. märts 1977 Uppsala) oli Eesti sõjaväelendur (kolonelleitnant).

Ta leiutas valgustuspommi ja optilise pommisihiku.

Isiklikku
Tema poeg Enno Abel on tehnikateadlane. Tütrepoeg Toivo Kivisalu oli lendur.

Kirjandus 
A. Ilves. Karl Abel in memoriam. Eesti Päevaleht (Rootsi), 6. aprill 1977, nr. 26, lk. 6.

Välislingid
Ohvitseride andmekogu
Karl Abel TEA Entsüklopeedias

Eesti lendurid
Eesti leiutajad
Lennuväerügemendi koosseis
Lennubaasi koosseis
Eestlased Rootsis
Sündinud 1885
Surnud 1977
Martin Köstner

Martin Köstner [ka Martin Adoph Köstner] (19. detsember 1899 Suure-Jaani – 29. märts 1977 Göteborg) oli Eesti Panga president aastail 1944–1949.

Õppis Taevere valla "Kase" (Jüri Nõmmiku hoole all) algkoolis, kihelkonnakoolis ja lõpetas gümnaasiumi Kaukasuses Kislovodskis, kuhu olude sunnil oli ümberasunud. Pärast Eesti vabadussõda naasis tema ema lastega Eestisse ja Martin Köstner asus 1922. aastal õppima Tartu Ülikooli õigus-majandusteaduskonda, mille lõpetas 1926. aastal. Üliõpilasena oli Martin Köstner Akadeemilise Majandusteadlaste seltsi ja Tartu üliõpilaskonna juhatuse liige. Oli korporatsiooni Rotalia vilistlane.

1924. aastal töötas Martin Köstner praktikandina Harju panga Tartu osakonnas ja 1925. aastal Eesti Rahvapangas. 1925–1926 oli ta Eesti ühistegeliku liidu revident-instruktor Virumaal, 1926–1928 Virumaa ühispanga asjaajaja direktorina ja alates 1928. aastast Põllumeeste Keskpanga juhataja. 1931–1932 oli Martin Köstner ka Tallinna Eesti Majandusühisuse juhatuse liige.

Omas talu Tallinna lähedal Saku vallas, kus tema abikaasa oli hõberebaste farmi omanik. Okupatsiooniajal rajati sellesse tallu karusnaha ja hõberebaste kasvatamise sovhoos.

Septembris 1944 küsis Jüri Uluots temalt kui ainsalt Tallinnas viibivalt Eesti Panga nõukogu liikmelt, kas ta on nõus enda peale võtma Eesti Panga presidendi ametikohuseid, millele ta vastas suuliselt, et on sellega nõus. Paguluses kaitses Martin Köstner Eesti Panga huvisid Rootsi riigipanga ja Inglise Panga juures.

Kirjutas artikleid pangandusest ja ühistegevusest.

Viited

Kirjandus 
Jüri Adila. M. Köstner in memoriam. Eesti Päevaleht, 16. aprill 1977, nr. 28, lk. 8.

Eesti pankurid
Eestlased Rootsis
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Rotalia liikmed
Sündinud 1899
Surnud 1977