joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Olevipoeg

Olevipoeg on linnaehitaja, Kalevipoja sõber ja võitluskaaslane rahvuseeposes "Kalevipoeg".
Kalevipoeg määras enne surma Olevipoja enda järel maa valitsejaks.

Olevipoega on mainitud esmakordselt eepose viieteistkümnendas loos (Tagaajajad,  Raudoja nõianeitsi,  Olevipoeg ja linnaehitus,  Põrgupiigade saatus). Kui Kalevipoeg tuli allilmast peale esimest võitlust Sarvikuga maa peale tagasi, kaasas kullakotid ja põrgupiigad. Lisaks võttis ta selga lauavirna ning kohtus mehega, kes palus laudu laenuks ja väitis, et nendest saab tugeva torni ehitada. Nii sai Kalvipoeg tuttavaks Olevipojaga:
Jumalate juhatusel
Ilmakuulus linnalooja,
Kindla koha kasvataja,
Tugeva torni tegija
Olevipoeg, hoonetarka,
Teda tulnud teretama,
Olevipoeg hakkaski linna ehitama, Kalevipoeg tõi talle Peipsi tagant ja Taara tammikust laudu ning lisaks murdis paasi. 
Kolmest põrgupiigast röövis keskmise tuuslar, tuuletark. Sulevipoeg ja Alevipoeg leidsid tuuslari talu ning:
Puistasid piidad puruksi,
Tapsivad siis tuuletarga,
Päästsid vangist piigakese,
Panid tuuslari talule
Tulekuke katukselle.
Päästetud piiga kosis Olevipoeg.

Viited 

 1924, Mihkel Kampmann, Eesti kirjandusloo peajoonedfolklore.ee

Välislingid 

http://www.folklore.ee/rl/folkte/myte/kalev/kom38.html

Kalevipoeg
Ermistu järv

Ermistu järv (ka Tõstamaa järv) asub Pärnu maakonna loodeosas Pärnu linna lääneosas Tõstamaa alevikust umbes 2 km põhja pool. Järvest voolab välja Tõstamaa jõgi.

Ermistu järve pindala sõltub järve väljavoolule ehitatud paisu avatusest või suletusest, selle maksimaalne pindala on 480 ha. Sügavaim on järve loode- ja idaosa, kus sügavus ulatub 2,9 meetrini.

Järve edelasopis leidub palju väikesi turbasaari. Ermistu järve põhjaosas asub väike Kivissaar.

Ermistu järve kaldad on vähe liigestatud, madalad ja mudased või turbased. Idakallas on kohati liivane. Järve sügavus suureneb aeglaselt. Järve põhi on idakalda juures liivane, põhjaosas kivine, järve keskosas savine, mujal mudane (edelasopis on mudakihi paksus kuni 12 m). Järves leidub umbes 6 miljonit m3 järvemuda (väetis- ja ravimuda).

Järve vesi on kollane kuni rohekaskollane, selle läbipaistvus on keskmine (0,8–2,5 m). Suvel vesi soojeneb ja seguneb hästi, talvel võib olla hapnikuvaene.

Järv on kalade poolest liigirikas, siin elavad latikas, haug, ahven, särg, nurg, linask, koger, angerjas, säinas ja kiisk; varem oli esinenud ka roosärge, lutsu ja teisi kalu. Järve on proovitud sisse lasta ka peledit ja karpkala.

Ka Ermistu järve linnustik on liigirikas. Esineb muu hulgas jõgitiiru, sinikael- ja piilparti, tuttvarti, jää- ja rohukosklat ning kühmnokk-luike.

Välislingid
Ermistu järve foto Tõstamaa valla kodulehel
"Pärnumaa kahes järves on hapnikusisaldus kriitiline", Pärnu Postimees, 17. veebruar 2010

Pärnu linna järved
Pärnu alamvesikond
Gilmore'i tüdrukud

"Gilmore'i tüdrukud" on aastatel 2000–2007 toodetud USA teleseriaal, mis räägib üksikema Lorelai Gilmore'i ja tema tütre Rory elust USA Connecticuti osariigis asuvas väljamõeldud väikelinnas Stars Hollow's.

Eestis on telesarja näidanud Eesti Televisioon, Kanal 2 ning Duo 4.

Osatäitjad

Peaosatäitjad
 Lauren Graham – Lorelai Victoria Gilmore 
 Alexis Bledel – Lorelai Leigh "Rory" Gilmore 
 Scott Patterson – Lucas "Luke" Danes 
 Kelly Bishop – Emily Gilmore 
 Edward Herrmann – Richard Gilmore 
 Melissa McCarthy – Sookie St. James 
 Keiko Agena – Lane Kim 
 David Sutcliffe – Christopher Hayden 
 Jared Padalecki – Dean Forester 
 Liza Weil – Paris Geller 
 Milo Ventimiglia – Jess Mariano 
 Yanic Truesdale – Michel Gerard 
 Sean Gunn – Kirk Gleason 
 Matt Czuchry – Logan Huntzberger

Kõrvalosatäitjad
 Sally Struthers – Babette Dell 
 Ted Rooney – Morey Dell 
 Liz Torres – Patricia "Miss Patty" LaCosta 
 Emily Kuroda – Mrs. Kim 
 Michael Winters – Taylor Doose 
 Jackson Douglas – Jackson Melville 
 Grant Lee Phillips – linna trubaduur
 Todd Lowe – Zach

Välislingid
Ametlik koduleht

Ameerika Ühendriikide draamasarjad
Ameerika Ühendriikide komöödiasarjad
Noorte telesarjad
Eesti Televisioon
The WB telesaated
The CW telesaated
Parkuur

Parkuur on hobuste võistlustel ja treeningutel kasutatav takistustest koosnev rada, mille hobune koos ratsanikuga peab ületama kindlas järjekorras soovitavalt galopis (või traavis).

Ratsasport
Pontiac

Pontiac oli automark, mis kuulus General Motorsi autotootjate grupile. Pontiace on müüdud Ameerika Ühendriikides, Kanadas ja Mehhikos juba 1926. aastast. 

General Motorsi autobrändide hulgas kuulub Pontiac keskklassi, aga on sportlikum ja parema juhitavusega. GMi markide hierarhias paigutus Pontiac kõrgemale kui Chevrolet, aga olles siiski madalamal tasemel kui Oldsmobile ja Buick. Autod on odavamad ja need sobivad hästi noorematele klientidele.

Seoses majandusprobleemide ja ettevõtte ümberstruktureerimisega teatas General Motors 2008. a. plaanist Pontiaci kaubamärk tooteportfellist likvideerida ning viimane Pontiac väljus tehasest 2010. aasta jaanuarikuus.

Välislingid 

 Pontiaci koduleht (inglise keeles)
 General Motorsi koduleht (inglise keeles)

Automargid
Autotootjad
Vinnõtsja

Vinnõtsja (varasem eestikeelne nimi Vinnitsa) on linn Ukrainas, Vinnõtsja oblasti halduskeskus. Asub Lõuna-Bugi kaldal.

Linnas leidis 1937–1938 aset Vinnõtsja massimõrv.

Vinnõtsjas asus Teisest maailmasõjast alates suur õhujõudude baas. Praegu asub seal Ukraina õhujõudude staap.

Linnas on 354 m kõrgune televisioonitorn ning Tartuski tegutsenud sõjaväekirurgi Nikolai Pirogovi muuseum.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Vinnõtsja elanikest ukrainlasi 87,2%, venelasi 10,2%, poolakaid 0,5%, valgevenelasi 0,4% ja juute 0,5%.

14. juulil 2022 toimus Venemaa-Ukraina sõja käigus Venemaa raketirünnak Vinnõtsjale, mille tulemusel hukkus vähemalt 22 tsiviilisikut, sealhulgas 3 last.

Vaata ka
2022. aasta raketirünnakud Vinnõtsjale

Viited

Välislingid 

Vinnõtsja koduleht

Ukraina linnad
Vinnõtsja oblast
Theo Jörgensmann

Theo Jörgensmann (täisnimi Theodor Franz Jörgensmann; sündinud 29. septembril 1948 Bottropis) on saksa klarnetist ja helilooja.

Valitud diskograafia 

 Theo Jörgensmann "Zeitverdichtung" (1987)
 Theo Jörgensmann Eckard Koltermann Perry Robinson "Materialized Perception" (1993)
 Theo Jörgensmann "So I Play" (1996)
 Theo Jörgensmann Quartet "ta eko mo" (1998)
 Theo Jörgensmann Albrecht Maurer "European Echoes" (1998)
 Theo Jörgensmann Quartet "Snijbloemen" (2000)
 Theo Jörgensmann Eckard Koltermann "Pagine Gialle" (2001)
 Theo Jörgensmann Quartet "Hybrid Identity" (2002)
 Trio Oles Jörgensmann Oles "miniatures" (2003)
 Trio Marcin Oleś Theo Jörgensmann Bartlomiej Oleś "Directions" (2005)
 Theo Jörgensmann "Fellowship" (2005)
 Contact 4tett "Loud Enough To Rock The Kraut" (2015)

Filosoofia 
 Theo Jörgensmann ja Rolf-Dieter Weyer "Kleine Ethik der Improvisation" ISBN 3-924272-99-9

Valitud filmograafia 
 Dokumentaalfilm "Theo Jörgensmann Bottrop Klarinette"  (1987), režissöör: Christoph Hübner
 Dokumentaalfilm Wagner Bilder mit den Bochumer Symphonikern, Christoph Schlingensief (2001/2002), režissõõr: Christoph Hübner

Välislingid 
 All Music Guide (english)
   Theo Jörgensmann Quartet (english)

Džässmuusikud
Klarnetistid
Saksamaa muusikud
Saksa heliloojad
Sündinud 1948
Beatbox

Beatbox, ka human beatbox, on suu abil pilli- ja muude helide jäljendamine. Kõige sagedamini jäljendatakse elektrooniliste pillidega loodud rütmimuusikat (beat – inglise k 'löök'), eriti trummi- ja bassirütme. 

Beatbox sai alguse 1980. aastatel ning selle eelkäijateks loetakse Doug E Freshi ja Buffyt ansamblist Fat Boys, kes astusid üles fenomenaalse oskusega tuua huulte ja keele abil kuuldavale rütmilisi helisid. Ehkki need olid veel üsna primitiivsed ja algelised, suutsid nad innustada paljusid sel alal eksperimenteerima ja harjutama. Ei läinudki kaua aega, kui kerkisid esile ka teised tegijad, näiteks Biz Markie ja Michael Winslow, kes on tuntud oma heliefektide poolest filmis "Politseiakadeemia".

1990. aastatel suri human beatbox peaaegu täielikult välja, arvestataval tasemel ei viljelenud seda peale väheste fanaatikute keegi. Kuid siis ilmus välja Rahzel M. Brown, hüüdnimega "The Godfather of Noize", kes kuulub ansamblisse The Roots. Rahzel andis 1999. aastal välja oma sooloalbumi "Make the Music 2000: The Fifth Element", viies beatbox'i täiesti uuele tasemele. Ühtlasi andis ta human beatbox'ile uue mõõtme, kuna suuga ei tekitatud enam ainult rütme, vaid lausa muusikat: skratch'i, bassikäike koos trummisaatega, matkiti puhkpille, viiulit, kitarri, süntesaatorit jne.

Paljud nimetavad beatbox'i hiphopi viiendaks või unustatud elemendiks, kuid tänapäevaks on see stiil ületanud kõikide muusikažanrite piirid, ulatudes tantsumuusikast džässini, leides kõlapinda ka reklaamides, filmides, teatrietendustes ja isegi osana sümfoonilisest muusikast. Eraldi haruna on välja kasvanud vocal percussion ehk trummikomplekti vägagi spetsiifiline jäljendamine a cappella laulvates ansamblites.

Beatbox Eestis
Eesti kuulsaim tänapäevase beatbox'i eelkäija oli alates 1930. aastatest Boba – Vladimir Sapožnin.

Esimesed tänapäevase beatbox'i viljelejad olid Chalice, Luiks ja Dynamical Tongues crew (MC Busta ja Letrap) ja 615 crew (CuBa, Kraff, Kose). Beatbox'ile tõmbas tähelepanu Rey telesaates "Eesti otsib superstaari". 2006. aastal toimus Tartus klubis Illusion esimene EBB ja võitjaks tuli Yolq4; 2007. aastal krooniti Tallinnas Tammsaare pargis toimunud võistlusel võitjaks Masta Gru.

Muusika
Rikard Nordraak

Rikard Nordraak (12. juuni 1842 – 20. märts 1866) oli norra helilooja, rahvushümni viisistaja (sõnad Bjørnstjerne Bjørnson). Laul kinnitati Norra rahvushümniks aastal 1864.

Ta on kirjutanud lavamuusikat oma nõo Bjørnsoni näidenditele, näiteks "Sigurd Slembe", "Mary Stuart".

Nordraak on avaldanud ka rahvalaulutöötlusi. Ta oli Edvard Griegi sõber.

Välislingid 

Norra heliloojad
Sündinud 1842
Surnud 1866
Viktor Orbáni esimene valitsus

Viktor Orbáni valitsus tuli Ungaris võimule 8. juulil 1998, ja lahkus 27. mail 2002 seoses valimiskaotusega.

Valitsuse koosseis

1 ajutine kohusetäitja
 NB! Ametinimetused pole ametlikud tõlked!

Välislingid 
 Vokscentrum - []

Ungari valitsused
Portland


Portland on linn USA-s Oregoni osariigis, Multnomah' maakonna halduskeskus. Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 652 503. See on osariigi suurim linn ja USA-s suuruselt 25. Läänerannikul on see suuruselt kuues linn. Portlandi linnastus elab üle 2,5 miljoni inimese ehk ligi pool osariigi rahvastikust.

Portland asub osariigi kirdeosas Washingtoni osariigi piiri lähedal Willamette'i ja Columbia jõe kokkupuutekohas Willamette'i orus. Columbia jõe vastaskaldal põhjas asub Washingtoni osariigi linn Vancouver.

Ameerika asunikud hakkasid praeguse Portlandi piirkonda saabuma 1840. aastatel Oregon Traili kaudu. Linn asutati 1845. aastal. Portland sai endale nime mündiviske abil. Nimelt oli piirkonna kaks esimest maaomanikku Asa Lovejoy ja Francis Pettygrove pärit vastavalt Bostoni linnast Massachusettsis ja Portlandi linnast Maine'is – vastasustatud linn otsustati nimetada emma-kumma linna järgi ja võitjaks osutus Portland. Portland sai linnaõigused 8. veebruaril 1851.

Linnas tegutseb Portland State University, mis on üliõpilaste arvult teine ülikool osariigis. Suurim eraülikool on katoliiklik Portlandi Ülikool.

Portlandis peavad ettevõtted maksma 10% tegevdirektori palgast juurde, kui direktor teenib töötajate mediaanpalgast 100–250 korda rohkem. 250 korrast rohkem teenivate direktorite puhul kerkib maks 25%-ni.

Linnas asub 1892. aastal asutatud Portlandi kunstimuuseum, mis on seitsmes vanim kunstimuuseum USA-s. Linnas asub palju rohealasid ja parke. Portlandi kirdeosas asub 20,9 km² suurune Forest Park, mis on üks suurimaid linnaparke riigis. Portlandi kesklinnas asub samas Mill Ends Park, mis on tuntud maailma kõige väiksema pargina. Linna kliima on soodne rooside kasvatamiseks, tänu millele on Portland tuntud ka kui "City of Roses". Alates 1907. aastast on linnas juunikuus toimunud Portlandi roosifestival.

Portlandis baseeruvad korvpalliklubi Portland Trail Blazers, mis mängib NBA-s, jalgpalliklubid Portland Timbers ja Portland Thorns, mis mängivad vastavalt Major League Socceris ja National Women's Soccer League'is, ning jäähokiklubi Portland Winterhawks, mis mängib Western Hockey League'is.

Sõpruslinnad 

  Sapporo, Jaapan (1959)
  Guadalajara, Mehhiko (1983)
  Ashkelon, Iisrael (1987)
  Ulsan, Lõuna-Korea (1987)
  Suzhou, Hiina (1988)

  Habarovsk, Venemaa (1988)
  Kaohsiung, Taiwan (1988)
  Mutare, Zimbabwe (1991)
  Bologna, Itaalia (2003)
  Utrecht, Holland (2012)

Vaata ka 
 Tulehoidjad

Viited

Välislingid 
 Portlandi koduleht
 Oregoni osariigi süda asub Portlandis, tarbija24.ee, 3. juuli 2009

Oregoni linnad
Džaiv

Džaiv (inglise jive) on Ameerika päritolu tempokas tants, mis liigitatakse Ladina-Ameerika tantsude hulka ning mida tantsitakse võistlustantsus viimasena. Tempo on 42–44 takti minutis.

Džaiv pärineb Ameerika Ühendriikide kaguosa mustanahaliste seast. On oletatud, et nemad jäljendasid seminoli indiaanlaste sõjatantsu liigutusi, tõenäolisemalt on aga tantsu juured Aafrikas. Tantsu nimi võib tuleneda wolofikeelsest sõnast jev, mis tähendab 'halvustama'. Ameerika Lõuna mustade slängis tähendas jive luiskamist, liialdamist, silmatorkava välimusega eset, marihuaanat ja seksuaalvahekorda. 

1880. aastatel levis lõunaosariikide mustade seas tants nimega cake walk (koogikõnd – nimetus pärines tavast, et kook oli tantsuvõistlustel auhinnaks). Saatvaks muusikaks oli ragtime. Selline muusika ja tants said populaarseks ka New Yorgis ja Chicagos. 20. sajandi algul kui valgete ühiskonna käitumisnormid muutusid vabamaks, võtsid valged üle mõned energilisemad tantsud, mida seni olid tantsinud vaid mustanahalised – yankee tangle, texas rag, fanny bump, funky butt, squat jt. Paljud tantsud olid loomanimelised, algselt ilmselt pantomiimilise iseloomuga: turkey trot, horse trot, eagle rock, crab step, buzzard lope, fish walk, camel walk, lame duck, bunny hop, kangaroo hop, grizzly bear, bunny hug. Kõiki neid tantse tantsiti 4/4 taktimõõdus sünkopeeritud rütmiga ragtime'i järgi. 1910. aastast alates hakati neid tantse tantsima järjest suvalises järjekorras; rõhuasetus läks sammudelt rütmile. Samal aastal sai menukiks Irving Berlini lugu "Alexander's Ragtime Band".

1920. aastatel arenes ragtime svingiks; tantsudest said populaarseks fokstrott ja tšarlston, 1926 ka Detroitist pärinev black bottom. Samal aastal avati New Yorgis Harlemis Savoy tantsusaal, kus mängis Fletcher Hendersoni džässansambel. Tantsijad hakkasid kombineerima fokstrotti, tšarlstoni ja black bottom''''it ning erinevaid "loomasamme" ja kohandama seda segu džässmuusikale. Sündis tantsustiil lindy-hop,  

Järk-järgult kujunes jitterbug'ist välja džaiv, mille põhisamm on kiire sünkopeeritud chasse (kõrvale-juurde-kõrvale) vasakule ja paremale, millele järgneb aeglasem samm taha ja keharaskuse tagasitoomine. Sammud tehakse päkkadel, keharaskus on toodud ette, puus liigub pool lööki pärast sammu. Chasse'd tehes on eespool olev jalg kõrgel päkal ning tagapoolne jalg tallal, mis loob "kaalutuse" illusiooni. Euroopas kirjeldas džaivi esimesena Londoni tantsuõpetaja Victor Silvester aastal 1944. 

Džaivist on välja kasvanud sving, bugi-vugi, b-bop, rock'n'roll, tvist, disko ja hustle''.

Pilte

Viited

Välislingid 

 CSC 2015 - Rockabilly Jive Strictly Finals (võrdluseks ka ESDC 2015 - Advanced Lindy Hop Jack & Jill - Finals) 
 Let's Rip It Up

Ladina-Ameerika tantsud
Standardtantsud
József Antalli valitsus

József Antalli valitsus tuli Ungaris võimule 21. detsembril 1990 esimeste vabade valimiste järel. Antall suri 12. detsembril 1993, mille järel valitsuse moodustas Péter Boross, viimase valitsus astus ametisse 21. detsembril.

Valitsuse koosseis

1 kohusetäitja
2eraldi ametinimetuseta, kuid Ungari eriteenistuste kodulehekülg loeb teda Füzessy eelkäijaks. 
 NB! Ametinimetused pole ametlikud tõlked!

Välislingid 
 Vokscentrum - []; []; []

Ungari valitsused
Budva

Budva on linn Montenegros Aadria mere rannikul, Budva valla halduskeskus.

Ajalugu

Välislingid
 

Montenegro linnad
Lavassaare järv

Lavassaare järv on järv Pärnumaa Lääneranna valla Õepa külas, Lavassaare alevist 5 km loodes. Tegemist on loodusliku järvega, mis on piklik rabajärv pindalaga 194,5 ha. Veekogu on avalikult kasutatav. Asub Lavassaare looduskaitsealal. 

Järve lõunaosas on 5 väikest madalat saart, kogupindalaga 0,48 ha. 

Põhjas on väga paks (kohati 8 m) mudakiht. Lavassaare järve kirdeosas on mudakiht allikate tõttu õhem. Siin on põhi kivine ja liivane. Samas kalda lähedal on suur rändrahn, mis madalvee ajal ulatub veest välja.

Lavassaare järve suubub mitu kraavi (neist suurim on Rabaoja) ümbritsevast rabast. Järvest voolab välja Audru jõgi. Lavassaare järve vesi on pruun ja vähe läbipaistev (0,5 m), põhjani segunev ja soojenev, talvel aga suures osas põhjani külmuv.

Lavassaare järve keskkonnaregistri kood on VEE2064400.

Järv on Litoriinamere staadiumi lõpus merest eraldunud suure veekogu jäänuk.

Taimestik 
Veekogude suurtaimedest on seal sageli kohatavad ujuv penikeel, kollane vesikupp, laialeheline hundinui, ahtalehine hundinui, harilik pilliroog, harilik sinihelmikas ja soopihl. Vähemal määral on märgatud selliseid taimeliike nagu harilik sõnajalg, järvkaisel, soo-piimputk, harilik metsvits, ussilill, sookail, konnaosi, harilik mürkputk, hanevits, tarn, kanarbik, soovõhk, turbasammal.

Kalastik 
Kuna järv pole eriti kergesti ligipääsetav, pole ka kalastajate huvi selle vastu kuigi suur. Põhilised kalaliigid on ahven, haug ja särg. Vahel saadavat angerjat, lutsu ja vingerjat.

Lavassaare järvel on lubatud sisepõlemismootorita ujuvvahendiga sõitmine. Lavassaare järv on väga madal ja selle põhjas on suures ulatuses paks mudakiht, sisepõlemismootoriga ujuvvahendiga sõitmine kahjustaks oluliselt järvekooslust. Lubatud on mootorita ja elektrimootoriga ujuvvahendiga sõitmine, kuna need ei tekita müra ega ole kütuse ja õli võimaliku lekke tõttu reostusallikaks. Lavassaare järv on kalastamiseks sobiv veekogu, seetõttu on kõnealuse leevenduse tegemisel arvestatud kalastajate soovi järvel paadiga sõita.

2019. aastal oli keskmine kalaliikide arv võrguga katsepüügil neli.

Linnustik 
Järve kallastel pesitsevad jõgitiir, tuttpütt ja tuttvart, ka sinikael- ja piilpart.

Lavassaare järv on merikotkale elupaigaks ja toitumisalaks.

Kaldad 
Kaldad on turbased, enamasti kõrged, kohati ka madalad ja pehmed. Järv on raskesti ligipääsetav. 

Õõtsiksood esineb väikesel pindalal Lavassaare järve kallastel, kus see on kujunenud osalt seoses järve veetaseme alandamisega. Audru jõe lähte ümbruses on rabamets. 

Järv piirneb põhjast ja läänest Kõima rabaga. Idas on mõnesajameetri kaugusel tootmismaa. Lõunast voolab järvest välja Audru jõgi. Järve voolab ida küljest vähemalt kaks kraavi. Põhja osas kaks oja ja lääne küljel üks kraav.

Vaata ka 
 Ermistu järv
 Tõhela järv
 Mõisalaht
 Kaisma järv
 Kasse laht
 Aasa paisjärv

Viited

Välislingid 
 
Lavassaare järv (drooniga tehtud video, 2019, talv)

Lääneranna valla järved
Ilmar Mikiver

Ilmar Mikiver (1. jaanuar 1920 Loksa – 26. september 2010 Washington) oli eesti ajakirjanik, kirjanduskriitik ja teatrimees.

Jakob Mikiveri poeg.

Ta õppis aastatel 1932–1935 Gustav Adolfi Gümnaasiumis ja lõpetas aastal 1939 Tallinna Reaalkooli. Aastatel 1940–1943 õppis ta Tartu Ülikoolis ja töötas 1942–1943 Postimehe ajakirjanikuna, põgenes 1943. aastal Soome kaudu Rootsi. 1954. aastal lõpetas ta Stockholmi Ülikooli filosoofiakandidaadi kraadiga. 

Mikiver kuulus vabatahtlikuna Soome jalaväerügementi JR 200.

Hiljem asus Mikiver tööle Ameerika Hääle harutoimetusse Saksamaal Münchenis. Aastatel 1988–1992 juhatas Ameerika Hääle Eesti Osakonda Washingtonis. Ta on töötanud Ameerika Ühendriikides ka börsimaaklerina. 

Literaadina on Ilmar Mikiver teinud tõlkeid, arvustusi ja esinenud loengutega, samuti avaldanud sürrealistlikku luulet, muuseas ajakirjas Mana. 

Pärast taandumist Ameerika Häälest avaldas Mikiver ameerika ajalehtede ülevaateid Eesti ajakirjanduses ja oli New Yorgis ilmuva Vaba Eesti Sõna alaline kolumnist.

Teosed
Kirves ja tuiksoon: luuletusi 1960-1975. Toronto: Boreas and Mana, 1976.
Oltsile: uduseil hommikuil su kare säär kumas tubakapeenarde vahel... (bibliofiilne väljaanne, 8 lk., 25 eksemplari). Stockholm: Otto Paju, 1994.
 Urb: teine kogu luuletusi. Tallinn: Maarjamaa, 2007.
 Ankruketi lõpp. 9 esseed eesti luulest. Koost. ja järelsõna T. Hennoste. LR 2010, nr 36-37.

Tunnustus
Tähelepanuväärsete teenete eest raadioajakirjanikuna on Ilmar Mikiveri veebruaris 2001 autasustatud Valgetähe III klassi teenetemärgiga.

Välislingid 
 
 18. november 2005, Saratseenid on tulemas!

Eesti ajakirjanikud
Eesti luuletajad
Soome 200. jalaväerügemendi koosseis
Stockholmi Ülikooli vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1920
Surnud 2010
Vaiste lõpp

Vaiste lõpp (ka Vaiste laht) on väike laht pindalaga 299 ha Liivi lahe kirdeosas Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. See asub Raespa ja Kastna poolsaare vahel. Lahte suubub Kolga jõgi. Laht piirneb Raespa, Saare ja Vaiste külaga.

Laht on populaarne talvine kalastamispaik harrastuskalameeste hulgas.

Välislingid
 
"Kas Vaiste lahe põnev ring on meteoriidikraater?" Maaleht, 16. september 2010

Liivi lahe lahed
Eesti lahed
Lääneranna vald
Elisabeth Aspe

Elisabeth Aspe (õieti Nieländer, Aspe oli pseudonüüm; 15. detsember (vkj 3. detsember) 1860 Pärnu – 25. august 1927 Pärnu) oli eesti kirjanik. Aspe kirjutas jutustusi talurahva, meremeeste ja linlaste elust. Tema jutustused on realistlikud.

Elulugu
Aspe sündis veskiomaniku jõukas peres ning kujunemisaastad olid tal rahulikud. Aastatel 1870–1878 õppis ta Pärnu Linna Kõrgemas Tütarlastekoolis. Siis jäi isa voodihaigeks ja tütrel tuli hakata teda põetama; isa eest hoolitsemise kõrvalt hakkas Aspe kirjutama romaane. Aspe isa sai halvatuse ning ta suri. Lühikese aja jooksul järgnesid sellele ema ja hiljem õemehe surm, mille järel jäi Aspe õde üksi koos oma kaheksa lapsega ja Aspe ise sai perepeaks. Aspe abiellus Heinrich Nieländeriga ja sai temaga lapsed. Mõni aasta hiljem suri ka Aspe õde ning Elisabethil tuli hakata kasvatama ka õe lapsi.

19. sajandi lõpul oli Aspe puhul tegemist ühe tuntuma kirjanikuga. Aspe oli ära mainitud Kampmaa väljaandes "Kirjanduse peajoontest" ja Kultuurkapital määras talle 1920ndatel pensioni. Et Aspe ennast päris kirjanikuks ei pidanud, oli ta sellest meeldivalt üllatunud. Hilisemates kirjanduslugudes teda meeles peetud siiski pole.

Teosed 

"Enne ukse lukutamist" (1881)
"Kasuõde" (1887)
"Ennossaare Ain" (1888)
"Anna Dorothea" (1891)

Vaata ka
Elisabeth Aspe tänav

Viited

Kirjandus 
 Anton Jürgenstein, "Elisabeth Aspe" – Linda 1898, nr 21, lk 353–355.
 Oskar Urgart, "Elisabeth Aspe" – Looming 1927, nr 10, lk 945–950.
 Arno Raag, "Elisabeth Aspe elu ja looming. Biograafilis-kriitiline essee". EKS, Tartu 1928, lk 76.
 Eesti kirjanduse ajalugu, II köide, Eesti Raamat, Tallinn 1966, lk 533–543 (ülevaate autor Oskar Kruus).
 Oskar Kruus, "Naine hanesulega" (kirjutisi naiskirjanikest). Eesti Raamat, Tallinn 1971, lk 54–67 ("Vana-Pärnu vang").
 Heili Reinart. "Palju valusaid kaotusi üle elanud unustatud kirjanik Elisabeth Aspe teadis, et eluõnne ei maksagi otsida." Postimees 15. detsember 2010.

Välislingid 

 

Eesti kirjanikud
Vana-Pärnu kalmistule maetud
Sündinud 1860
Surnud 1927
Tuumariik

Tuumariik on riik, kellel on olemas tuumarelv või kes on seda omanud.

Ametlikud tuumariigid on USA, Venemaa, Hiina, Suurbritannia ja Prantsusmaa, India, Pakistan ja Põhja-Korea. Arvatakse, et tuumalaengud võivad olla või olid ka Iraanil, Iisraelil ja Lõuna-Aafrika Vabariigil.

Lõuna-Aafrika Vabariik tegi Iisraeliga koostööd tuumaenergia valdkonnas, kuid 1989. aastal lõpetas riik tuumarelva-alased arendustööd. Iisrael pole ametlikult kinnitanud tuumarelvade omamist. Mõlemat riiki on kahtlustatud kasutuskõlblike tuumarelvade valmistamises ja katsetuse läbiviimises India ookeanis, juhtumit tuntakse Vela intsidendi nime all. 

Tuumarelvastusprogrammidega on tegelenud näiteks Saksamaa (U-projekt) ja Jaapan (Ni-Go, F-Go projektid) Teise Maailmasõja ajal. 1960. aastatel oli oma tuumarelvaprogramm ka Rootsil.

Jaapan, Rootsi, Saksamaa ja Brasiilia omavad tänapäeval piisavalt teaduslikku,  tehnoloogilist ja materiaalset võimekust, et luua suhteliselt lühikese ajavahemiku jooksul arvestatav kasutuskõlblik tuumaarsenal.

Vaata ka
tuumarelvavabad piirkonnad
tuumavastane liikumine

Tuumarelvad

ca:Arma nuclear#Països amb armament nuclear
Utrecht

Utrecht on linn Hollandis, Utrechti provintsi halduskeskus. 

Utrechtis asub Utrechti Ülikool. 

Utrecht on peapiiskopkonna keskus. 

Utrechti toomkiriku torn on Hollandi kõrgeim kirikutorn (112,3 m).

Ajalugu 

Linn sai alguse roomlaste kindlusest, mis rajati sinna 47. aasta paiku. 

7. sajandi lõpus sai Utrechtist piiskopkonna keskus. Linnaõigused sai Utrecht 1122. aastal.

Utrechtis kirjutati 1713. aastal alla Hispaania pärilussõja lõpetanud Utrechti rahu.

Elanike arv
 283 400 (2006)
 300 000 (2009)

Kultuur
Utrechtis toimub igal aastal Hollandi Animafilmide Festival.

Sport
Utrechtil on jalgpalliklubi FC Utrecht.

Viited

Välislingid 

 Utrechti koduleht

 
Vana-Rooma asulad
Alexis de Tocqueville

Alexis de Tocqueville (29. juuli 1805 – 16. aprill 1859) oli prantsuse ajaloolane.

Tocqueville'i kaks kuulsaimat tööd on "De la démocratie en Amérique" ("Tähelepanekuid ameerika demokraatiast"; eesti keeles 1995) ja "L'Ancien Régime et la Révolution" ("Vana kord ja revolutsioon"). Ta oli üks esimesi ajaloolasi, kes kasutas massiliselt arhiivimaterjale ning mitte ainult riiklikke dokumente, vaid ka statistilisi andmeid. Samas oli tema kirjutusstiil ka väga särav ja voolav, mistõttu tema teosed on tänini küllaltki loetavad.

Välislingid

Vapp

Prantsusmaa ajaloolased
Prantsusmaa välisministrid
Prantsuse Akadeemia liikmed
Auleegioni rüütlid
Prantsusmaa aadlikud
Sündinud 1805
Surnud 1859
Arnold J. Toynbee

Arnold Joseph Toynbee (14. aprill 1889 – 12. oktoober 1975) oli Suurbritannia ajaloolane.

Toynbee elutööks oli 12-köiteline "A Study of History" ("Uurimus ajaloost"), mis püüdis kõiki ajaloolisi protsesse selgitada tsivilisatsiooniteooriaga. Toynbee on tugevalt mõjutatud Oswald Spengleri maailmavaatest (teda oma peateoses kordagi mainimata), kuid viimasest erinevalt ei pea kultuuri allakäiku ja hukkumist fataalselt paratamatuks. 

Toynbee jagas maailma enam kui 20 tsivilisatsiooniks ning lahkas neid põhjalikult, kujundades teooria tsivilisatsioonide tõusust ehk kasvust, langusest ja hävingust. Nende ja väiksemate tsivilisatsioonidega seotud protsessidega seletas ta kogu ajaloo kulgu. Ent teised ajaloolased leidsid tema tööst palju ebatäpsusi ning ka vigu, mistõttu tema teooria kaotas peagi ajalooteaduse silmis tõsiseltvõetavuse. Samas oli see üks huvitavamaid ja põhjalikumaid kogu ajaloo süstematiseerimise katseid, mis oli ilmselt teadlikult kirjutatud ka vastukaaluks marksistlikule ajaloonägemusele.

Tunnustus
Arnold Joseph Toynbee valiti 1941. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks.

Teosed
"Uurimus ajaloost" Tartu: Ilmamaa, 2003 ISBN 9985-878-47-7 (Toynbee paljuköitelise uurimuse lühikokkuvõte)
Mankind and Mother Earth: A Narrative History of the World (Oxford University Press 1976),

Kirjandus 
 J. Raškovski, "Toynbee – inimkätega tehtud maailmast" – Sirp ja Vasar 8. september 1972, nr 36, lk 8
 Katre Ligi, "Toynbee ja Spengler ehk tõlkiva toimetaja tundmusi" – Akadeemia 2012, nr 6, lk 1072–80

Välislingid 
 Triin Kallas, "Kuidas taltsutada rongiaknast avanevat vaadet" (raamatu "Uurimus ajaloost" arvustus) – Sirp 6. juuni 2003, lk 4
 Veljo Kaasik, "Toynbee ja ühiskonna tardumine" – Sirp 27. aprill 2012, lk 32

Suurbritannia ajaloolased
Sündinud 1889
Surnud 1975
Viersen

Viersen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Vierseni kreisi halduskeskus.

Tänane Viersen on linnana suhteliselt noor. See moodustati alles 1970. aastal nelja väiksema linna ühendamisel, mis moodustavad nüüd neli Vierseni linnaosa – Alt-Viersen, Dülken, Süchteln ja Boisheim. 1974. aasta lõpuni oli Viersen kreisivaba linn.

Viersenis asub USA toiduainete kontserni Masterfoods Saksamaa peakorter ja samuti jaekaubandusketi Kaiser's Tengelmann keskus.

Tuntud inimestest on Viersenis sündinud näiteks arhitekt Joachim Schürmann, kirjanik Reinhard Kaiser ja poliitik Udo Voigt.

Välislingid 

Vierseni ametlik veebileht (saksa keeles)

Nordrhein-Westfaleni linnad
Hans Anton Schultz

Hans Anton Schultz (1866–1905) oli rätsep, rahvaluulekoguja ja 1905. aasta revolutsioonist osavõtnu Järvamaalt Koeru kihelkonnast Vaali külast. 

Schultz sai haridust vaid kolm aastat külakoolis. Lisaks rätsepatööle oli ta olnud ka rändraamatukaupmeheks. Vähesest haridusest hoolimata omanud ta siiski kõnemehe osavust, eriti piiblitsitaatide kasutamisel. Ta oli Jakob Hurda üks viljakamaid korrespondente rahvaluule kogumisel. 1905. aasta revolutsiooni käigus asutas ta koos mõnekümne kaaslasega Vaali Vabariigi, mille juhiks (Eesti presidendiks) ta ka ise siis oli. Mehed mõõtsid 1905. aasta sügisel Vaali mõisast tagasi paarkümmend aastat varem mõisaga ühendatud talu maad. Oli 1905. aasta oktoobris moodustatud Vaali komitee saadik Tartu kongressil. Moodustas miilitsasalga ja mõõtis maatameestele Vaali mõisa maid. Nn Vaali vabariigi asutajana on teda peetud üheks esimeseks Eesti Vabariigi idee algatajaks.

Sama aasta jõululaupäeval lasi tsaari karistussalk mitšman Izmailovi juhtimisel tema ja ta mõttekaaslased Mart Jürmanni, Voldemar Jürmanni ja teised Koerus maha.

Hinnangud 
Oskar Loorits on teda iseloomustanud järgmiselt: "ta on oskamatult räpakas ja ajuti otse närvlikult tujukas, ülihõlpsasti süttiv ja ärrituv, vaimustuse kõrgelt harjalt kauhti silmapilkselt ahastuse karidelle kukkuv ja pettumuse-pessimismi purunev. Ei mõistuse tasakaalustavat süstemaatsust, ei loogikat, enesekriitikat ega järjekindlust selle mehe iseloomu pole sadestund, seda enam aga siia on kuhjund õhulosside lapselikkust ja härdameelset hellust, fantseeringut ja otse avasilmi unelemist, igatsemist ja tundeid, tunge, kirgi kuni endaunustuse ja eksaltatsioonini kas või kõige tüütavamas argielu proosas."

Viited

Kirjandus 
 Oskar Loorits. Poeedi ja professori prototüübid massis. Raamatus: Meie,eestlased, Ilmamaa, Tartu 2000 (Eesti mõttelugu), lk. 352–366. Varem avaldatud: Meie Tee, 1955, nr. 7-8, 1956, nr. 1-2. 
 Richard Viidalepp, "Jakob Hurt ja Hans Anton Schultz" – Keel ja Kirjandus 1982, nr 5, lk 252–261; bibliograafia rea-alustes märkustes

Välislingid 
 Pekka Erelt Eesti Vabariik sündis Vaali külas Eesti Ekspress 07. detsember 2000

Eesti inimesed
1905. aasta revolutsioon Eestis
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1886
Surnud 1905
Vineyard Tallinna kogudus

EKNK Vineyard Tallinna kogudus (kuni 2012. aastani Mustamäe Linnakogudus) loodi 2003. aastal ja kuulub rahvusvahelisse uuskarismaatilisse Vineyard-kirikute ühendusse.  

Vineyardi koguduse liikmed identifitseerivad end tihti kui "keskmised radikaalid (radical middle)", positsioneerides end nelipühi ja traditsioonilisema liikumise piirimaile. Mõiste tuleneb Bill Jacksoni raamatust "The Quest for the Radical Middle".  

Liikumise tuntuim liider on olnud John Wimber.  

Väärtused ja jumalateenistuste stiil sarnaneb paljus Vineyardi koguduste omaga. Liikumine on saanud alguse protestantlikust kirikust ning on suhteliselt tuntud nii Euroopas, Ameerikas kui ka Austraalias. Jumalateenistuse iseloomustavaks nähtuseks on vaba vorm, personaalne perekondlik lähenemine-osadus, kaasaegne ülistusmuusika ja teenimine, millest viimane omab märkimisväärset osa teenistustest. Olulise osa koguduse struktuurist moodustavad nn kodugrupid, kus pööratakse enam tähelepanu isiku vajadustele, arengule ja vaimulikule kasvule. 

Koguduse liikmeskond on tänu inglis- ja eestikeelsetele teenistustele nooremapoolne ja multikultuurne.

Jumalateenistused toimuvad iga nädal pühapäeviti kell 11:00 Eduard Vilde tee 131. Koguduse pastor on Anthony Jessop

Vaata ka
EKNK Õppekeskus SA

Välislingid
 Koguduse koduleht
 EKNK Vineyard Tallinna Kogudus infopangas
 EKNK kogudused
 EKNK Vineyard Tallinna Kogudus kaardil

Tallinn
Eesti Kristlik Nelipühi Kirik
Tallinna kogudused
Tääksi

Tääksi on küla Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas. Pindala on 4,94 km2. Elanikke on  122 inimest (2006).

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Suure-Jaani valda.

Külas asuvad Tääksi ohvriallikas, Hiiemägi, ohvrikivi Tõnni vakk, Paksu suurkivi, Rõngu kivi ja Tääksi villaveski. Külast voolab läbi Tääksi oja, millele on paisutatud Tääksi järv.

Küla keskne asutus on Tääksi Põhikool. Korraldatakse mitmesuguseid spordivõistlusi: Tääksi kümnevõistlus, Tääksi järve jooks, bagi- ja autokrossivõistlused.

Ajalugu

Tääksi külas paiknes keskaegne külakalmistu, Tääksi veski rajamise aeg ei ole teada.

Tääksi küla teadaolev esmamainimine jääb 1584. aastasse. Selle aasta Viljandi staarostkonna Wasth moyza (Vastemõisa) mõisa teise vardjaskonna nimekirjas on toodud Taigisth küla koos järgmiste taludega: Tomas, Raucep Jan, Szaro Pied, Tutrica Piep ja Tutrica Macz. Kõikide talude suurus oli pool adramaad, kuid see oli kasutusel ainult Saru Peedi puhul. Teised kasutasid vaid poolt sellest (ehk ¼ adramaad). Lisaks elas külas vabadik Jaak, kes ei kasutanud maad ega pidanud seega ka midagi tasuma (Jak bobol niedal nicz nima nicz).

Poola-Rootsi sõdade tulemusel oli 1624. aastaks Tääksis vaid üks vabadik, Paidest kolinud Christoffer, kuna kõik talud olid hävinenud sõjas. 1638. aasta maarevisjonis kuulus Tääksi Alaküla mõisa alla, seal asunud veskist oli alles veskiase, kokku külas kaks talu ja üks saunik. 1688. aastaks on küla allutatud Olustvere mõisale, külas oli kuus talu, lisaks mölder Sarukse Jaak. 1766. aasta personaalraamatu järgi on külas seitse talu, möldri pere ja üks saunik. 1866. aastast kuulus Tääksi küla Olustvere valda, 1945-1960 eksisteeris aga eraldi Tääksi külanõukogu.

Varem Olustvere Papiorus asunud vallakeskus koliti 1913. aastast Tääksis valminud vallamajja. Toima talus 1868. aastal tegevust alustanud külakool kolis 1875. aastal Tillu Reinu talu maadel valminud koolimajja. Praegune koolimaja ehitati 1931. aastaks. Tääksis tegutses (enne 1940. aastat) jahu- ja saeveski, 1907 avatud Peet Aua kauplus, 1913 asutatud Olustvere Tääksi vabatahtlik tuletõrje selts, 1914. aastal tegevust alustanud Olustvere Kaubatarvitajate Ühisus oma kauplusega, 1923. aastal tegutsemist alustanud Olustvere Tääksi piimaühisus koos meiereiga (meier Konstantin Kolumbus võitis 1930-tel mitmeid piimatööstuse auhindu) ja rida teisi seltse ja ühinguid. Tääksis paiknes ka 1925-1940 tegutsenud Olustvere Ühispank.

Vaata ka
 Tääksi allikas
 Mäeotsa talu kalmistu
 Paksu suurkivi
 Rõngu kivi

Viited

Välislingid 

Tääksi Põhikool
Tääksi looduslik-ajalooline õpperada
Tääksi Autokross

Põhja-Sakala vald
Viljandi maakonna külad
Addold Mossin

Addold Adolf Mossin (sündinud 12. detsembril 1919) on taarausu vaimulik (hiislar), kes on tegutsenud paguluses Rootsis ja pärast Eesti taasiseseisvumist ka Eestis.

Mossin kuulus vabatahtlikuna Soome armee jalaväerügementi JR 200.

Osalenud Taarausuliste ja Maausuliste Maavalla Koja asutamisel 1995. aastal, oli ta selle ühenduse esimene vanem.

Mossin on 2006. aastast alates Erakonna Eestimaa Rohelised liige.

Ta on Colombo College'i (Sri Lankal) audoktor ja Valgetähe V klassi teenetemärgi kavaler (2003).

Tema abikaasa on Hilma Nerep-Mossin.

Vaata ka
Taarausk
Tarbatu Hiis
Päikese Hiis
Maavalla Koda

Välislingid
 Addold Mossin Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu väliseesti isikute andmebaasis
 Otepää valla kodanik Addold Mossin saab 100-aastaseks, Lõuna-Eesti Postimees, 9. detsember 2019

Taarausulised
Soome 200. jalaväerügemendi koosseis
Eestlased Rootsis
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti üle 100-aastased
Sündinud 1919
Maret Kark

Maret Kark (sündinud 10. veebruaril 1954) on eesti orientalist.

Maret Kark on õpetanud Tartu Ülikoolis ja mujal sanskriti ja tiibeti keelt, Sise-Aasia ning Tiibeti ajalugu. 

Ta on juhtinud Eesti-Tiibeti Kultuuriseltsi ning on olnud Tibetoloogia Instituudi kauaaegne juht.

Publikatsioone 

"Tiibeti välispoliitika XX sajandi alul", "Akadeemia" 8/2005, lk 1651-1688.
"Tühjus versus lõpmatus: Varajaste tiibeti dzogtšeni upadeša tekstide tõlgendamisvõimalustest", "Akadeemia" 9/2006, lk 1955-1977.
"Ühiskondlik-poliitiline liikumine Tiibetis 20. sajandi alul", "Akadeemia" 1/2003, lk 101-129.

Viited

Välislingid  

 Budoloogia vaatekoht budalastele

Eesti pedagoogid
Eesti orientalistid
Sündinud 1954
Alois Hitler

Alois Hitler (sündinud Alois Schicklgruber, 7. juuni 1837 – 3. jaanuar 1903) oli Austria tolliametnik, kes on tuntud eeskätt Adolf Hitleri isana.

Sündinud Maria Schicklgruberi vallaslapsena kui Alois Schicklgruber, laskis ta 6. jaanuaril 1877 oma nime muuta Alois Hitleriks oma väidetava isa Johann Georg Hiedleri järgi. Tema 12 aastat hiljem sündinud poeg Adolf Hitler pole – vastupidi levinud eksiarvamusele – kunagi kandnud Schicklgruberi perekonnanime.

Hitler oli kolm korda abielus. Esimest korda abiellus ta 1873 tolliametniku 50-aastase jõuka tütre Anna Glasl-Höreriga. Naine oli juba abielludes haige või haigestus varsti pärast pulmi. Aloisil oli palju armukesi, mistõttu Anna pöördus kohtusse ja 7. novembril 1880 sõlmiti kokkulepe, mille põhjal Anna asus mehest lahku elama. 6. aprillil 1883 Anna suri.

Pärast Annast lahku kolimist hakkas Hitler kokku elama 19-aastase Franziska Matzelsbergeriga, kes oli varemgi tema armuke olnud. Teda hüüti Fanniks. Neiu oli teenija selles üürimajas, kus Hitler korterit üüris. 13. jaanuaril 1882 sündis neil poeg, kes sai isa järgi nimeks Alois, aga kuna ta sündis väljaspool abielu, sai ta emalt perekonnanime Matzelsberger. Pärast Anna surma oli neil võimalik omavahel abielluda ja abielu sõlmiti 22. mail 1883. 22. juulil 1883 sündis neil tütar Angela Hitler. Seejärel sai Franziska kopsuhaiguse ja suri sellesse 10. augustil 1884 kõigest 23-aastasena.

Juba 1876, veel Annaga abielus olles, võttis Hitler endale teenijaks 16-aastase Klara Pölzli, kes oli tema onu lapselaps. Nähtavasti sai Klara üheks Aloisi armukeseks, igatahes käskis Anna oma mehel neiu majast minema saata ja Alois tegigi seda. Kui Franziska oli nii haigeks jäänud, et ei saanud majapidamistöid teha, kutsus Alois Klara tagasi oma naise ja laste eest hoolitsema ning Klara tegigi seda, jäädes majapidajaks ka pärast Franziska surma. Klara oli Franziskast aasta võrra vanem.

Klara ja Alois olid nii lähedalt sugulased, et vajasid omavahel abiellumiseks kiriku luba. See saabus ja abielu sõlmiti 7. jaanuaril 1885. Selleks ajaks oli Klara rasedaks jäänud ja nende esimene laps, poeg Gustav sündis 17. mail 1885. 25. septembril 1886 sündis tütar Ida. 1887. aasta talvel surid Gustav ja Ida mõlemad difteeriasse. 20. aprillil 1889 sündis neil poeg Adolf Hitler ja juunis 1892 poeg Otto, kes suri mõni päev hiljem. 24. märtsil 1894 sündis poeg Edmund, kes 28. veebruaril 1900 suri leetritesse. Lõpuks sündis neil 21. jaanuaril 1896 tütar Paula. Aloisi ja Klara neljast lapsest said täiskasvanuks üksnes kaks, Adolf ja Paula.

Viited

Austria inimesed
Adolf Hitleri suguvõsa
Sündinud 1837
Surnud 1903
Shōji

Shōji (障子) on Jaapanis kasutusel olev kergele puitsõrestikule liimitud paberruutudega poolläbpaistvad lükanduksed, mida kasutatakse tubade eraldamiseks.

Vaata ka
Fusuma

Jaapani arhitektuur
Eugen Friedrich Reinhold Jannsen

Eugen Friedrich Reinhold Jannsen (10. oktoober 1853 Pärnu – 14. september 1930 Tartu) oli eesti rahvusliku liikumise tegelane ja arst, Johann Voldemar Jannseni poeg.

Jannsen õppis Tartus algkoolis ja gümnaasiumis aastatel 1866–1873. Seejärel õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1874–1881 arstiteadust. Selle lõpetamise järel töötas aasta Kroonlinnas.

Jannsen tegutses aastatel 1884–1892 Tartus silmaarsti ja tsensorina. Ta kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi, oli tegev ka "Vanemuise" seltsis ning Eesti Kirjameeste Seltsis. Aastatel 1892–1904 töötas ta Tartus sõjaväearstina, osales Vene-Jaapani sõjas, teenis mitmel pool Venemaal, kuni läks aastal 1913 pensionile. Vabadussõja oli Tallinna Sõjaväe Keskhaigemaja silmajaoskonna juhataja, sisustas selle oma riistadega. Lahkus teenistusest aastal 1921, elas seejärel Tartus.

Viited

Välislingid

Eesti arstid
Eesti tsensorid
Eesti Kirjameeste Seltsi liikmed
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Vabadussõja veteranid
Eestlased Venemaal
Eestlased Poolas
Eestlased Lätis
Maarja kalmistule maetud
Sündinud 1853
Surnud 1930
Heinrich Jannsen

Heinrich Woldemar Amandus Jannsen (tuntud ka kui Harry Jannsen; 1851–1913) oli eesti ajakirjanik ja rahvusliku liikumise tegelane, Johann Voldemar Jannseni poeg.

Jannsen õppis Tartu Ülikoolis keeleteadust ning oli 1881. aastal, pärast isa halvatuks jäämist, Eesti Postimehe toimetaja. 1882. asutas ta saksakeelse ajalehe Heimath, kus hakkas hiljem propageerima kohalike rahvaste ühinemist venestamise vastu ("baltlus"). Oli nii Eesti Üliõpilaste Seltsi, Vanemuise laulu- ja mänguseltsi kui ka Eesti Kirjameeste Seltsi liige.

Välislingid 
 
 
Foto

Eesti ajakirjanikud
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Sündinud 1851
Surnud 1913
Melitopol

Melitopol on linn Ukrainas Zaporižžja oblastis, Melitopoli rajooni halduskeskus. Asub Molotšna jõe paremal kaldal.

Ajalugu 
Linn on asutatud 1784. aastal nogaide auuli kohale. 1816. aastani oli asula nimi Kõzõl-Jar ja seejärel linnaõiguste saamiseni 1842. aastal Novoaleksandrovka.

Sõjategevus 2022. aastal 
 28. aprillil 2022 purustasid tundmatud isikud Melitopoli lähedal raudteesilla.

Rahvastik 
2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Melitopoli elanikest ukrainlasi 55,1%, venelasi 38,9%, bulgaarlasi 1,8%, krimmitatarlasi 1,0% ja valgevenelasi 0,8%.

Majandus 
Seal asuvad mootori-, tööpingi- ja ehitusmaterjalide tehased.

Viited

Välislingid 
 Melitopoli koduleht 
 Fotod linnast

Ukraina linnad
Zaporižžja oblast
Berdjansk

Berdjansk on linn Ukrainas Zaporižžja oblastis. Asub Aasovi mere kaldal.

Ajalugu 
Linn on asutatud 1827. aastal, 1830. aastani oli asula nimi Kutur-Oglõ ja seejärel 1842. aastani Novo-Nogaisk. 1939–1958 kandis nime Ossõpenko lenduri ja Nõukogude Liidu kangelase Polina Ossõpenko järgi.

Sõjategevus 2022. aastal 
2022. aasta veebruari lõpus okupeerisid Venemaa Ukrainasse sissetungi käigus Berdjanski linna ja rajooni Venemaa relvajõud. Zaporižžja oblastiadministratsiooni sõnul keeldus linnavõim okupantidega koostööst, linna asutused töötasid okupeerimise järel osaliselt, ühistransport seiskus. 24. märtsil hävitasid Ukraina relvajõud raketilöögiga Berdjanski sadamas paiknenud Venemaale kuulunud dessantlaeva Saratov.

Kultuur 
Berdjanskis on kunstimuuseum, koduloomuseum ja loomaaed.

Taristu 
Berdjanskis asub Aasovi mereväebaas.

Galerii

Viited

Välislingid 
Berdjanski koduleht
3D-panorama Berdjansk
Азовській військово-морській базі – бути!, 23. august 2018, mil.gov.ua
War in Ukraine: Explosion seen in Berdyansk as navy claims to destroy Russian ship. BBC News, 24. märts 2022

Ukraina linnad
Zaporižžja oblast
Sadamalinnad
Nālandā

Nālandā (hindi नालंदा) oli Indias Biharis 450. aastast eKr kuni 12. sajandini pKr tegutsenud vihaara.

Ajalugu 
Ajaloolane Sukumar Dutt jaotab Nālandā kooli ajaloo kahte ajajärku: 6.–5. sajand eKr, kui kool kasvas, arenes ja õitses ning seda iseloomustasid liberaalsed kultuuritraditsioonid, ning 9.–12. sajand, kui toimus kooli allakäik.

Õppeasutuse ajalugu ulatub tagasi Buddha aega. Usutakse, et Siddhārtha Gautama isiklikult külastas Nālandā kooli ja Pāvārika puudesalu, kus õpetas rahvast. Kevatta Sutta järgi olevat Nālandā olnud juba sel ajal mõjukas ja heal järjel linn, kuigi ei olnud veel õppekeskusena kuulsust kogunud. Buddha õpilane Sāriputta on sündinud ja ka surnud Nālandās. Arvatakse, et kuningas Ašoka olevat Nālandāsse tema auks lasknud ehitada templi. Tiibeti allikad väidavad, et Nāgārdžuna õpetas Nālandās.

Aastal 450 eKr rajasid Gupta dünastia Nālandā vihaara. Seda ja sellele järgnevat ajastut iseloomustab areng ja õitseng. Nendel aegadel õppis  koolis kuni 20 000 tudengit, keda õpetas 2000 õppejõudu. Üks mahasiddhadest, Nālandā  kuninga poeg Ghandhapa omandas hariduse Nālandās, kus temast sai munk-õpetlane. Hiljem tegutses ta Patna lähedal kuningas Devapala (809–849) valduses. 

Nālandā  hiilgeaeg jäi 7. sajandisse, kui kooli eestseisja oli Harsavardhana Kannaujist (606–647). Nālandā õpilaskond oli rahvusvaheline. Teiste seas õppis seal Tangi dünastia (618–907) ajal aastaid hiina palverändur Xuanzang (602–644/664), samuti  oli rahvast Koreast ja mujalt. Õppeprogrammis olevat  ka  olnud eriainena i-tsing. Xuanzang on oma kirjutistes sellest ajastust detailse pildi maalinud.

Iidses Bengalis ja Magadhas tekkis Pāla ajastul (750–1174) arvukalt kloostreid-õppeasutusi. Tiibeti allikate järgi eristus viis tähtsamat: Vikramashila (esinduslikem ülikool), Nālandā (juba endist hiilgust kaotanud, kuid siiski eriliselt tuntud), Somapura, Odantapurā ja Jaggadala. Need viis kooli moodustasid võrgustiku. 

1193. aastal rüüstasid ülikooli türklased. Verise vandaalitsemise käigus olevat hukkunud tuhanded mungad ning hävitatud raamatukogu. Õppeasutus tegutses raskustele vaatamata siiski edasi. Kui Tiibeti tõlkija Chag Lotsawa (1197–1264) aastal 1235 Nālandāt külastas, leidis ta eest lagunenud ja rüüstatud kooli, kus 90-aastane õpetaja andis ligi 70 õpilasele tundi. Chag Lotsawa eluajal põgenesid needki õpilased, sest türklased jätkasid oma rüüsteretki.

Viited 

Bihar
Budism
Mahajaana
Budistlikud ehitised
Leszek Milleri valitsus

Leszek Milleri valitsus tuli Poolas võimule 2001. aasta valimiste järel 19. oktoobril, lahkus sisetüli tõttu 2. mail 2004.

Valitsuse koosseis

1Poola wiki järgi kuni 30. aprill 2004, samas valitsuse ametlik kodulehekülg väidab et lõpuni.

Välislingid 
 Valitsus: []

Poola valitsused
Võistre

Võistre on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas. Küla asub Viljandist 8 km põhja pool Tallinna–Viljandi maantee ääres. 

Külas paikneb Võistre järv ja puhkeala. Külast ja Võistre järvest voolab läbi Uueveski oja. Külas voolab ka Võistre oja.

Kuni 2013. aastani kuulus küla Saarepeedi valda.

Viited

Viljandi valla külad
Hollandi parlament

Hollandi parlament (Staten-Generaal van het Koninkrijk der Nederlanden on Hollandi kõrgeim seadusandlik kogu.

See koosneb kahest kojast: alamkojast (Tweede Kamer – eesti keeles 'teine koda') ja ülemkojast (Eerste Kamer – 'esimene koda'), millest olulisem on alamkoda; ülemkoda on mitteametlikult tuntud ka kui senat. 

Hollandi parlament asub Binnenhofis Haagi linnas.

Alamkoda 
Alamkoda ehk teine koda koosneb 150 liikmest, kes valitakse üldvalmistel neljaks aastaks. Esimehe määrab kuningas kolme kandidaadi hulgast teise koja poolt esitatud saadikute nimekirjast ühe istungjärgu ajaks.

Ülemkoda 
Ülemkoda ehk esimene koda koosneb 75 liikmest, kes valitakse provintside esindajate hulgast proportsionaalse esindatuse põhimõttel.

Parlamendid
Hollandi poliitika