joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Veltsi Lasteaed-Algkool

Veltsi Lasteaed-Algkool asub Lääne-Virumaal Rakvere vallas Veltsi külas. Hoone on valminud 1969. aastal.

Ajalugu

Veltsi Lasteaed-Algkooli eellugu
1. juulil 1969 avati Rakvere rajoonis Veltsi külas Kullaaru sovhoosi lasteaed. Selle idee algataja oli tolleaegse sovhoosi direktor Aadu Leidpalu. Maja esialgne projekt piirdus elumajaga, kus oli kaheksa kahetoalist korterit. Ehitamise käigus muudeti projekti nii, et alumisele korrusele ehitati lasteaiaruumid ja teisele korrusele korterid. Majas oli ahiküte ja pliidi kütmisel soojenes vesi ka boilerites.

Esimeseks lasteaiajuhatajaks sai Urve Sibola. Muusikaline kasvataja oli Ira Kotsnova ja kasvataja Urve Salla. Lasteaias töötas üks ööpäevane rühm, kus oli 15 kolme- kuni seitsmeaastast last. Veltsis elavad lapsed käisid iga päev kodus, kuid Paatna ja Kullaaru küla lapsed toodi lasteaeda esmaspäeval sovhoosi autoga ja viidi koju reedel. Lapsi saatis sõidul lasteaiajuhataja või -kasvataja.

1971. aastal hakkas lasteaiajuhatajana tööle Urve Salla. Külarahva soovidele vastu tulles avati samal aastal sõimerühm. Kullaaru sovhoosi lasteaed sai uue nime: Kullaaru sovhoosi lastepäevakodu.

1983. aastal ehitati kogu maja ümber, et saada rohkem ruumi. Pidulike sündmuste jaoks ehitati majja ka saal.

1992. aastal sai maja jälle uue nime: Veltsi Lasteaed-Algkool. Majas alustas lasteaia kõrval tööd kool.

Algkooli asutamine ja arenemine
Märtsis 1992 tehti lasteaiajuhataja Urve Sallale ettepanek avada lasteaia vabades ruumides kool. 1. septembril 1992 avatigi Rakvere valla eestvõttel ja lastevanemate soovil Veltsi külas kool. Esimese õpetajana alustas tööd Margit Kaare. Sel pidulikul päeval kinkis Kullaaru majand hoonele ka uue sildi nimega Veltsi Lasteaed-Algkool. Tolleaegne vallavanem Maie Rakso andis koolile üle olulised tarvikud: pitsati, kirjastambi ja koolitundideks vajaliku kella.

1992/1993. õppeaastat alustas Veltsi Lasteaed-Algkool ainult esimese klassiga, kus õppis vaid kuus õpilast. Kool oli sel õppeaastal õpilaste arvu poolest maakonna väikseim. Järgnenud aastatel kasvas kool kolmeklassiliseks. 1994/1995. õppeaastal avati koolis abiklass. 1999. aastast on Veltsi algkool neljaklassiline.

1996/1997. õppeaastal oli õpilaste arv koolimaja suurim – 30. Viimastel aastatel on see kõikunud 15–22 õpilase piires.

Pärast koolitunde on lastel võimalus osaleda huviringides. Ringidest on valikus näitlemine, maalimine, käsitöö, klaveriõpetus, aeroobika, inglise keel, arvutiõpetus ja nii tüdrukute kui ka poiste tantsuring.

Aja jooksul on kool kasvanud parajalt suureks mitte laste arvult, vaid vaimult, mida on märgata laste õppimistahtest, rahulolust ja säravatelt nägudelt. Suur töö kannab vilja tänu mitmekülgsetele õpetajatele.

Välislingid 
 Veltsi Lasteaed-Algkool

Lääne-Viru maakonna koolid
Rakvere vald
Eesti lasteaiad
Tõnis Lepik

Tõnis Lepik (sündinud 24. augustil 1958 Tallinnas) on eesti filmioperaator ja dokumentaalfilmirežissöör.

Mängufilmid

Operaatori assistent ja II operaator
"Kõrboja peremees" (1979)
"Jõulud Vigalas" (1980)
"Nukitsamees" (1981)
"Corrida" (1982)
"Arabella, mereröövli tütar" (1982)
"Suletud ring" (1983)
"Karoliine hõbelõng" (1984)
"Naerata ometi" (1985)
"Vaatleja" (1987)
"Vernanda" (1988)
"Perekonnapildid" (1989)

Operaator-lavastaja
"Näkimadalad I-II" (1985–1987)
"Mees paadis" (1988) (lühimängufilm)
"Surnud hiir südames" (1990) (lühimängufilm)
"Ainus pühapäev" (1990)
"Rist" (1991) (lühimängufilm)
"Ankur" (1991)
"Hüsteeria" (1992) koos A. Ruusiga

Dokumentaalfilmid

Operaator-lavastaja
"Tallinna tipp" (1985)
"Kõik inimese heaks, kõik inimese õnne nimel" (1989)
"Cogito, ergo sum" (1989)
"Šurale" (1990)
"Vaarao lapsed" (1991)
"Šamaanimaastik" (1991) koos U. Sepaga
"Mimicri" (1999)
"Antikehad" (1999)
"Metskuninganna”" (1999)
"Inimene kadus”" (2000)

Režissöör-operaator
"Kondajad”" (1990)
"Pigilinnud”" (1998)
"Kõue Liisu lood”" (1999)
"Surmaretk”" (2008)
"Alati on alati" (2012)

Eesti filmilavastajad
Eesti filmioperaatorid
Sündinud 1958
Vassõl Lomatšenko

Vassõl Anatolijovõtš Lomatšenko (ukrainapäraselt Василь Анатолійович Ломаченко; sündinud 17. veebruaril 1988 Bilgorod-Dnistrovskõis Odessa oblastis) on Ukraina poksija.

Harrastajana
Lomatšenko oli kokku vähemalt neljakordne Ukraina meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) aastatel 2008–2009 ning kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 2010–2011.

Ta võitis sulgkaalus (kuni 57 kg) 2008. aasta Pekingi olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika.

Ta sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 14. maailmameistrivõistlustel (Chicago, 2007) hõbemedali, kaotades finaalis Albert Selimovile (Venemaa). Ta võitis kuldmedali ning tuli maailmameistriks sulgkaalus (kuni 57 kg) 15. maailmameistrivõistlustel (Milano, 2009) ja kergekaalus (kuni 60 kg) 16. maailmameistrivõistlustel (Bakuu, 2011).

Ta võitis sulgkaalus (kuni 57 kg) 37. Euroopa meistrivõistlustel (Liverpool, 2008) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks.

Elukutselisena
Ta jätkas oktoobris 2013 poksimist elukutselisena. Ta on seni (seisuga 11. detsember 2021) pidanud 18 kohtumist ning on võitnud neist 16 (neist 11 nokaudiga) ja kaotanud 2 kohtumist. 

Ta on alates 22. novembrist 2014 olnud eri poksiorganisatsioonide (WBA, WBO ja WBC) eri astmete maailmameister.

Isiklikku
Tema torsole tätoveeritud nägu on ta isa ja treeneri Anatoli Lomatšenko oma.

Venemaa-Ukraina sõja ajal ühines ta 27. veebruaril 2022 oma kodulinna Bilgorod-Dnistrovskõi vägedega Ukraina sõjaväes. 

Ta on abielus ja kahe lapse isa.

Viited

Välislingid
 
Vassõl Lomatšenko lehel BoxRec. Inglise keeles

Ukraina poksijad
Sündinud 1988
Ulvi Tamm

Ulvi Tamm (sündinud 12. veebruaril 1959 Lehtses) on eesti muusikapedagoog ja kultuuritegelane.

Elulugu

Ulvi Tamm alustas kooliteed 1966. aastal Lehtse 8-klassilises Koolis ning õppis mõnda aega ka Tapa Lastemuusikakoolis tšellot. Aastatel 1974–1978 õppis ta Tartu Pedagoogilises Koolis ning seejärel kaugõppes Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusikaosakonnas orkestrijuhtimist.

1978. aastast elab ta Türil, kus on töötanud nii muusikaõpetaja kui ka koorijuhina. Türi poistekoori on ta juhatanud alates 1983. aastast. 1978–1989 töötas Ulvi Tamm Türi Keskkoolis, 1989–2004 Türi Majandusgümnaasiumis, 2003–2007 Sargvere Põhikoolis ja lasteaias ning 2004–2011 Väätsa Põhikoolis. Alates 2007. aastast on ta töötanud Rocca al Mare Kooli Vodja individuaalõppekeskuses ning 2014. aastast Türi Ühisgümnaasiumis. 

Alates 2006. aastast korraldas ta kümne aasta jooksul üle-eestilist laste ja noorte pärimusmuusika festivali "Regilaul uues kuues".

Tunnustus

 2009 Järvamaa kultuurihoidja 
 2011 pärimuskultuuri auhind eesti rahvamuusika tutvustamise ja levitamise eest koolinoorte seas
 2015 Türi valla kuldne aumärk pikaajalise eduka töö eest muusikahariduse andmisel, Türi poistekoori juhendamisel ning noorte pärimusmuusikafestivali korraldamisel 
 2015 Järvamaa kultuuritegija aastapreemia 10. festivali "Regilaul uues kuues" korraldamise eest

Isiklikku 
Ulvi Tamme isa oli Villem Tamm ja ema Milja Tamm.

Viited

Välislingid
Muusikaõpetaja otsib vaikust oma saarelt, Järva Teataja, 5. juuli 2009
Pidu algab koorilaulu tunnist, Maaleht, 9. juuli 2009
Persoon: Valge klaveri (Järva)maale tooja (Ulvi Tamm) Türi Rahvaleht, 30. aprill 2010, lk 6
Türilane Ulvi Tamm pälvis vabariikliku stipendiumi Delfi, 2. november 2011
Pärimuskultuuri auhinna sai regilaulu edendaja Ulvi Tamm Folkloorinõukogu, 2011

Eesti muusikapedagoogid
Sündinud 1959
No-Big-Silence

No-Big-Silence (ka No Big Silence, lühendatult NBS) on eesti industrial metal'i ansambel, mis tegutseb alates 1995. aastast.

Aastal 1989 alustas tegevust death metal'i ansambel Aggressor, mis otsustas 1995. aastal vahetada nii stiili kui ka nime, mistõttu saigi alguse industrial metal'it viljelev No-Big-Silence.

1995 alustas No-Big-Silence oma esimese albumi salvestamist ning astus Eestis üles ansambli Motörhead soojendajana. 1996. aastal esines No-Big-Silence Eestis, Lätis ja Ungaris ning 1995 ilmus bändi esikalbum "99". 1999. aastal astus No-Big-Silence soojendajana üles Metallica Eesti-kontserdil ja 2000 anti välja uus album, "Successful, Bitch and Beautiful", samal aastal soojendati ka Iron Maidenit ning järgmisel Rammsteini. 2003. aastal avaldas No-Big-Silence 1996–1999 salvestatud lood internetis albumina "Unreleased".

2004. aastal tegi No-Big-Silence koos Kosmikute ja Peeter Volkonskiga plaadi "Kuidas kuningas Kuu peale kippus" ning järgmisel aastal esineti koos Tiit Kikasega Leigo Järvemuusikafestivalil projektiga "Suurte masinate muusika", mis 2007. aastal avaldati ka DVD-l. 2006. aastal ilmus bändi kolmas album "War in Wonderland" ning 2009. aastal seni viimane album "Starstealer".

Diskograafia
"99" (1995)
"Successful, Bitch & Beautiful" (2000)
"Unreleased" (2003)
"Kuidas kuningas kuu peale kippus" (2004, koos Kosmikute ja Peeter Volkonskiga)
"War in Wonderland" (2006)
"Suurte Masinate Muusika" (2007, DVD, koos Tiit Kikasega)
"Starstealer" (2009)

Koosseis

Praegune koosseis
Marek Piliste (Cram) – vokaal (alates 1995)
Villem Tarvas (Willem) – basskitarr, kitarr, taustavokaal (alates 1995)
Kristo Kotkas (Kristo K) – kitarr, klahvpillid ja programmeerimine (alates 1995)
Rainer Mere – trummid (alates 2008)

Endised liikmed
Marko Atso – trummid (1995–2000)
Kristo Rajasaare (Kristo R) – trummid (2000–2008)
Raimo Jussila – basskitarr (1995–1996)

Viited

Välislingid
Ametlik kodulehekülg

No-Big-Silence Allstarz.ee-s
No-Big-Silence MySpace'is
No-Big-Silence Estonianmetal.com lehel

Eesti ansamblid
Heavy metal'i ansamblid
Edirne

Edirne (ajaloolise nimega Adrianoopol) on linn Ida-Traakias (Türgi Euroopa-osas), Kreeka ja Bulgaaria piiri lähedal. Edirne on Edirne provintsi pealinn.

Linn rajati Adrianopolisena (Aδριανούπολις), nimetatuna Rooma keisri Hadrianuse auks.

Adrianoopol oli aastatel 1365 kuni 1453 Osmanite riigi pealinn.

Hinnanguline rahvaarv 2010. aastal oli 138 793.

Türgi linnad
Traakia
Carnival Corporation & plc

Carnival Corporation & plc on maailma suurim rahvusvaheline kruiisilaevade ettevõte. Selle tütarfirmade ja brändide Carnival Cruise Lines, Holland America Line, Cunard Line, P&O Cruises, Princess Cruises, Ocean Village, Seabourn Cruise Line, Costa Crociere, AIDA Cruises ja Ibero Cruceros all on maailmas 100 laeva.  

1993. aastal nimetas laevakompanii Carnival Cruise Lines end Carnival Corporationiks  ja 2003. aastal sai koos Briti Carnival plc-ga Carnival Corporation & plc-ks.

Viited

Välislingid 
Carnival Corporation & plc koduleht

Suurbritannia ettevõtted
Panama ettevõtted
Laevandusettevõtted
Alfred Mering

Alfred Mering (aastani 1936 Alfred Meering; 26. august 1903 Tallinn – 24. aprill 1988 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.

Alfed Mering lõpetas 1917. aastal Kohila ministeeriumikooli ja 1927 Draamastuudio teatrikooli. Aastatel 1926–1929 oli Draamastuudio Teatri näitleja.

Alfred Mering alustas lavategevust 1921. aastal Estonia koorilauljana. Pärast Draamastuudio teatrikooli lõpetamist töötas Ugala teatris, algul näitlejana, 1929–1932 näitejuhi ja näitlejana ning 1934–1936 kunstilise juhina. Aastatel 1932–1940 oli vaheajaga ka Vanemuise lavastaja ja näitleja. Aastatel 1941–1946 oli Eesti Draamateatris lavastaja ja näitleja, 1946–1965 Estonia näitejuht ja näitleja; 1966 oli Noorsooteatri näitleja, 1967–1984 jälle Tallinna Draamateatris näitleja.

Teinud dramatiseeringuid (Ernst Särgava „Rahvavalgustaja”), kirjutanud lastenäidendeid ning libretosid (Edgar Arro ja Leo Normeti „Rummu Jüri”, koos Huko Lumetiga). Esinenud estraadinäitlejana, telelavastustes („Pildikesi Paunverest”, 1986) ja Eesti Raadio meelelahutussaadetes (sh „Meelejahutajas”).

Ta on kirjutanud mälestusteraamatu "Elu lugu : teatrimälestused" (1986).

Tunnustus

 1963 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku

Lavastaja, näitleja ja jurist Mai Mering oli Alfred Meringu tütar.

Viited

Välislingid 
Alfred Mering kino-teatr.ru kodulehel
 

Eesti näitlejad
Eesti teatrilavastajad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1903
Surnud 1988
Olla või mitte olla

"Olla või mitte olla" on käibefraasina kuulsaks saanud väljend William Shakespeare'i teosest "Hamlet", mille lausub peategelane prints Hamlet.

Olla või mitte olla? - See on küsimus!

Mis oleks üllam: Vaimus taluda

kõik nooled, mida vali saatus paiskab...

või tõstes relvad hädamere vastu

vaev lõpetada? Surra, magada.

Muud midagi! Sest nõnda uinudes

kaoks hingepiin ja kõik need tuhat häiret,

mis meie liha pärib looduselt.

See oleks lõpetus, mis hardasti

on ihaldatav. Surra, magada?

-Jah magada! Võib olla undki näha.

Siin ongi konks! Sest see, mis unenäod

meil võivad tulla selles surmaunes

kui maise möllu puntrast pääseme,

see paneb kõhklema. Siin peitub põhjus,

miks viletsusel iga on nii pikk.

Kes taluks aja piitsutust ja torkeid,

rõhuja kalkust, kõrgi solvamisi,

põlatud armu piinu, kohtu aeglust

ja võimu jultumust ning jalahoope,

mis malbe teenekus saab väärituilt

kui ennast igaveseks vabastada

võiks palja pussiga?!

Kes koormat kannaks ja higistaks

ning oigaks elu vaevus,

kui kartus millegi ees pärast surma

sel uurimata maal, kust ükski rändur ei tule tagasi;

ei rabaks tahet, mis pigem talub tuntud halbusi,

kui pageb teiste, tundmatute juurde?

Nii kaalutlus teeb pelgureiks meid kõiki ja

südiduse loomulikust jumest saab nukra mõtte põdur kahvatus

ning lennukad ja tähtsad ettevõtted

teelt targutuste tõttu kalduvad ja kaotavad teo nime...

Viited 

Kirjandus
Harry Hein

Harry Hein (sündinud 22. veebruaril 1945 Valgas) on endine päästeameti ja Eesti Piirivalve peadirektor.

Ta lõpetas aastal 1967 Leningradi Kõrgema Sõjakooli üldvägede ohvitserina. Aastal 1982 lõpetas ta Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia, kus ta õppis üldvägede ja staapide operatiiv- taktikalist juhtimist. Ta on osalenud ka lühiajalistel täienduskursustel kodanikukaitse ja päästetööde alal Norras, Soomes ja Ameerika Ühendriikides.

Aastail 1967–1989 teenis ta Kaug-Ida sõjaväeringkonnas rühmaülema, rooduülema, pataljoni staabiülema, pataljoni ülema, polgu staabiülema, polguülema ja diviisi staabiülema kohal. Aastatel 1989–1991 oli ta Eesti NSV tsiviilkaitse staabi ülem.

Aastatel 1991–2000 töötas ta Päästeameti peadirektorina. 

Ta töötas Eesti Piirivalve Piirivalveameti peadirektorina 2000. aasta oktoobrist kuni 2005. aasta novembrini. Piirivalveameti peadirektor kindralmajor Harry Heinal täitus 2005. aasta 22. veebruaril piirvanus, kuid kaitseväe juhataja pikendas kindralmajori tegevteenistuslepingut 4. novembrini. Heina vahetas Piirivalve peadirektori kohal välja Roland Peets.

Tunnustused
1998 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk
2006 Kotkaristi II klassi teenetemärk

Nõukogude Liidu tsiviilkaitse koosseis
Eesti sõjaväelased
Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi II klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1945
Seondumissait

Seondumissait on mõiste biokeemias, mis tähistab valgu, DNA või RNA piirkonda, kuhu teised spetsiifilised molekulid ja ioonid – mida, selles kontekstis nimetatakse ligandideks –  moodustavad keemilise sideme.

Seondumisaidid on samuti olemas ka antikehades, kui spetsiifilised regioonid, mis seonduvad antigeenidega, vastavalt nende struktuuridele.

Biokeemia
Tartu Kolgata baptistikoguduse palvemaja

Tartu Kolgata baptistikoguduse palvemaja oli palvemaja Tartus.

Maja on ehitatud 1931. aastal Arnold Matteuse projekti järgi. See asub Tähe tänaval.

Hoonet kasutas aastani 2013 Tartu Kolgata baptistikogudus, seejärel asus Kolgata kogudus Veski tänavale Tartu Kolgata kirikusse (endisesse Tartu Uusapostlikku kirikusse).

Aastal 2014 ostis hoone Emajõe Suveteater.

Viited

Tartu ehitised
Karlova
Triobet

Triobet on spordiennustusi, internetipokkerit ning teisi veebipõhiseid osavus- ja õnnemänge pakkuv veebisait.

Triobeti kaubamärgi all tegutseb 2004. aastast ettevõte Betsson AB, Eestis samast aastast selle tütarfirma Triogames OÜ.

Tallinna lähedal Laagris asub ka samanimeline kardikeskus, mille omanik on Võidusõidu OÜ. Triobet Kardikeskus kasutab Triobeti logo, kuid ei viita kodulehel ärisidemetele Nordic Gaminguga.

Alates 2017. aasta maist on Triobet ümber bränditud Betsafe-iks.

Teenused 
Triobeti internetikasiino pakub üle 100 mängu. Selle usaldusväärsust on testinud kaks firmat: SKL – National Laboratory for Forensic Science Rootsist ja Technical Systems Testing Kanadast.

Triobet kasutab Microgamingu pokkeritarkvara. TrioBet on ka Baltimaade internetipokkeri meistrivõistluste ametlik pokkerituba. Samuti saab Triobeti saidil teha spordiennustusi nii ülemaailmse kui ka Eesti kohaliku spordi kohta ning teha panuseid reaalajas toimuvatele spordivõistlustele, jälgides neid teleri, arvuti või raadio vahendusel.

Vaidlus maksuametiga
2010. aasta märtsis lubas Eesti maksu- ja tolliamet blokeerida Eesti hasartmängulitsentsita internetikasiinod, sealhulgas Triobeti, millel oli litsents üksnes Maltal. Vastuseks palus Triobet Tallinna Halduskohtult esialgset õiguskaitset ning avaldas oma kodulehel õpetuse, kuidas pääseda firma kodulehele ka juhul, kui internetiteenuse pakkuja on Triobeti veebiaadressi blokeerinud. Triobeti väitel olid nad teinud kõik vajaliku litsentsi omandamiseks, sealhulgas maksnud 750 000 krooni suuruse riigilõivu ning maksuamet rikkus firmaga sõlmitud kokkulepet.

Sama aasta maiks jõudsid Triobet ja maksuamet siiski kokkuleppele. Maksuamet andis Triobeti kaubamärgi all tegutsevale osaühingule Triogames vajalikud load ning Triobeti veebisait vabastati blokeeringust, seepärast loobus ka Triobet kohtuasjast.

Viited

Välislingid 
 Triobeti koduleht
 "Triobet õpetab veebiküljel, kuidas riiki pügada" Äripäev, 14.03.2010
 "Triobet: maksuamet ei pea lubadusest kinni" Äripäev, 11.03.2010
 "Triobet läheb maksuameti vastu kohtusse" Postimees, 11.03.2010 
 "Triobet loobus kohtuasjast maksuameti vastu" Postimees, 20.05.2010

Eesti veebisaidid
Hasartmängud
Ivo Volt

Ivo Volt (sündinud 3. mail 1975 Pärnus) on eesti klassikaline filoloog, toimetaja, tõlkija ja vikipedist.

Haridus
Ta lõpetas Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi 1993. aastal, Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia bakalaureuseõppe 1997. aastal ja magistriõppe 2000. aastal. Ta täiendas end 1996. ja 2001. aastal Göttingeni ülikooli klassikalise filoloogia seminari juures ning läbis 2003. aastal Kesk-Euroopa Ülikooli suveülikooli kursuse "Philosophy and science in the Greco-Roman world".

2007. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis klassikalises filoloogias doktoriväitekirja "Karakterikirjeldus ja invektiiv: peripateetikud eetika, komöödia ja retoorika vahel" ("Character description and invective: Peripatetics between ethics, comedy and rhetoric").

Töökäik
Ivo Volt on töötanud ladina keele õpetajana 1995–1997 Tartu Karlova Gümnaasiumis ja 1998–2001 Miina Härma Gümnaasiumis. Alates 1997. aastast on ta töötanud Tartu Ülikoolis: alguses metoodiku ja projektijuhina, 2001–2013 klassikalise filoloogia teadurina. 2008–2012 oli ta ka Tartu Ülikooli Raamatukogu teaduskeskuse vanemteadur. Alates 1. märtsist 2012 on ta Tartu Ülikooli Kirjastuse peatoimetaja, alates 1. veebruarist 2014 ka Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia osakonna lektor.

Ivo Volt oli veebiajakirja Studia Humaniora Tartuensia tegevtoimetaja. Tema asutatud on sariväljaanne Acta Societatis Morgensternianae (Morgensterni Seltsi toimetised), mille esimene köide ilmus 2003.

Volt oli "Ladina-eesti sõnaraamatu" 2. trüki (Tallinn: Valgus, 2002) kaasautor ja üldtoimetaja, ta on koostanud antiikkirjanduse ja -mütoloogiaartikleid TEA entsüklopeediale ning olnud selle etümoloogiatoimetaja (1.–8. köide, 2008–2012).

Liikmesus
 Eesti Assürioloogia Selts (alates 1998)
 Morgensterni Selts (alates 1999)
 American Philological Association (alates 2007)
 Classical Association (alates 2008)
 Association Internationale de Papyrologues (alates 2009)
 Ajakirja Universitas Tartuensis kolleegium (alates 2009)

Tõlked
Ivo Volt on tõlkinud kirjandust vanakreeka ja ladina keelest. Eraldi väljaandena on ilmunud Theophrastose teose "Inimtüübid" tõlge ja kommentaarid ("Inimtüübid: antiikaja inimesepilt ja euroopa kultuuritraditsioon", Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2000, kommentaaride ja saatesõna kaasautor Anne Lill). Lisaks on ilmunud tõlkekatkendeid Alkiphronilt, Herondaselt ja Theokritoselt ("Vanakreeka kirjanduse antoloogia", Tallinn: Varrak, 2006) ning Luciliuselt, Luxoriuselt, Priapuse lauludest, Martialiselt, Lucanuselt, Domitius Marsuselt, Furius Bibaculuselt, Valerius Aedituuselt, Lutatius Catuluselt ja Porcius Liciniuselt ("Rooma kirjanduse antoloogia", Tallinn: Varrak, 2009).

Isiklikku
Ivo Voldi abikaasa on olnud muusikateadlane Kaire Maimets.

Viited

Välislingid
 Ivo Volt Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia osakonna kodulehel
 
 Ivo Volt. "Cicero ja tema kohustused" (Cicero raamatu "Kohustustest" tõlke arvustus). Sirp, 14. september 2007, lk 4–5

Eesti klassikalised filoloogid
Eesti tõlkijad
Eesti vikipedistid
Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1975
Luukude

Luukude (lad. k. textus osseum) on sidekude, millest moodustuvad skeleti luud. Luukoe tüübid on põimikluukude ja lamellaarne luukude. 

Luukude koosneb luurakkudest (osteotsüüdid ja osteoblastid), osteoklastidest (luud lagundavad rakud) ning rakuvaheainest ehk intertsellulaarsubstantsist. Rakuvaheaine koosneb omakorda 30–40% ulatuses orgaanilisest ainest ning 60–70% ulatuses mineraalidest (eelkõige kaltsiumfosfaat ja kaltsiumkarbonaat).

Luud
Koed
Cost van Borstal

Cost van Borstal (suri 1463. aastal) oli Tallinna bürgermeister ja kaupmees.

Ta sai 1412. aastal Suurgildi Lauagildi liikmeks, 1413. aastal Tallinna kodanikuks ja 1414. aastal raehärraks. 1422. aastal omandas ta varem Hans von Hasselnile kuulunud maja Pikal tänaval Suure Rannavärava juures (praeguse aadressiga Pikk 37), sellega seoses nimetatakse teda esmakordselt bürgermeistriks. Linna teenistuses täitis ta korduvalt diplomaatilisi ülesandeid. 

Säilinud laevanimekirjade järgi vedas ta 1425–1462 Tallinna sisse soola ja kalevit, harvem meejooki, mett, kala, veini, humalaid ja herneid. Mitmel korral on mainitud täpsustamata sisuga kaste, tünne ja pakke. 1426. aastal laskis ta endale tuua kontorilaua.

Cost van Borstal ei olnud tõenäoliselt lähisugulane samaaegse raehärra Gottschalk van Borstaliga. Tema lastest on nimeliselt teada pojad Cost ja Hans ning tütred Wendele (abiellus Jacob Vresega) ja Lutgarda (pidi 1459. aastal abielluma lübecklase Joachim Grawertiga). Üks tütar oli abielus raehärra Johan Brekenfeldega. Pole kindel, kas 1479. aastal tapetud Rotger Borstal oli Cost van Borstali poeg.

Kirjandus
Juhan Kreem. Cost van Borstal, bürgermeister. Tiina Kala, Juhan Kreem, Anu Mänd. Kümme keskaegset tallinlast. Tallinn, Varrak, 2006, lk 19–39.

Tallinna rae liikmed
Tallinna suurgildi liikmed
Surnud 1463
Urmas Välbe

Urmas Välbe (sündinud 8. novembril 1966 Antslas) on endine Eesti murdmaasuusataja. Töötab Venemaa suusakoondise hooldemehena. 

Ta lõpetas aastal 1985 Tallinna 10. Keskkooli. Tema treenerid oli Karl Lont, Pavel Koltšin, Hain Kinks ja Mati Alaver.

1989 ja 1990 sai Urmas Välbe Nõukogude Liidu meistrivõistlustel hõbemedali 4x10 km distantsil.  Ta osales 1992. aasta ja 1994. aasta taliolümpiamängudel.

Euroopa meistrivõistlustel rullsuusatamises sai ta 1992. aastal 28 km individuaalsõidus kulla ja meeskondlikku pronksi.

Eesti meistrivõistlustel sai ta murdmaal 11 kulda, 3 hõbedat ja 7 pronksi, mäesuusatamises 1 pronksi, mägijalgrattal 2 pronksi. Mitu korda on Urmas Välbe võitnud Eesti rulluisutamise karikasarja.

Isiklikku
1987. aasta suvel abiellus ta vene suusataja Jelena Välbega, sügisel sündis neil poeg Franz. 1997. aastal läksid nad lahku. 1993 tutvus ta elukaaslase Pillega, aastast 1998 elavad nad koos. Neil on tütar Vibeke Marie ja poeg Frederik Marten.

Viited

Välislingid 
 

Eesti murdmaasuusatajad
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1966
M2 Browning

M2 Browning on USA päritolu 12,7 mm (.50 cal, 50BMG) raskekuulipilduja.

Ajalugu 
Relva esimese versiooni lõi 1918. aastal USA relvameister John Moses Browning ning see sarnanes varasema M1919 Browninguga. Selle põhjal töötati omakorda välja ka M1921 Browning. Masstootmisse jõudis M2 Browning mõningate kohendustega 1930. aastatel.

Relva toodavad USA ettevõtted General Dynamics ja U.S. Ordnance ning mõned välismaised firmad nagu FN Herstal. Seda on toodetud kokku üle 3 miljoni ja see on leidnud laialdast kasutust paljudes riikides ja sõdades.

Relva andmed

 Kaliiber: 	12,7 mm
 Padrun:	12,7 x 99 mm (0.50 Browning)
 Kuuli algkiirus: 	930 m/s
 Relva üldpikkus: 	1651 mm
 Vintraua pikkus: 	1143 mm
 Vintide arv: 	8 parempoolset
 Tehniline laskekiirus: 	450–600 lasku minutis
 Efektiivne laskekaugus: 	1500 m
 Sihikuline laskekaugus: 	1800 m 
 Kaal: 58 kg (kolmjalaga)
 Lindi maht: 100 padrunit

Kasutajaid 
  - kasutab Eesti Kaitsevägi
  - kasutab Ukraina maakaitsevägi

Viited

Välislingid 

Raskekuulipildujad
Sotsiaaltöö (ajakiri)

Sotsiaaltöö on Eesti Vabariigi Sotsiaalministeeriumi ja Tervise Arengu Instituudi kirjastatav ajakiri.

Ajakiri asutati 1997. aastal . Aastas ilmub kuus numbrit. Sotsiaaltöö vastutav toimetaja on Regina Lind.

Aeg-ajalt ilmub selles eelretsenseeritud numbreid.

Viited

Välislingid
 Info ajakirja Sotsiaaltöö kohta ning artiklite tekstid sotsiaalministeeriumi kodulehel
 "Ilmus ajakirja Sotsiaaltöö esimene eelretsenseeritud number"

Eesti endised ajakirjad
Eesti sotsiaalpoliitika
Norman Ramsey

Norman Foster Ramsey (27. august 1915 Washington – 4. november 2011 Wayland) oli Ameerika Ühendriikide füüsik.

Tema ema oli saksa päritolu matemaatik ja isa sõjaväelane. Norman Ramsey lõpetas 15-aastaselt keskkooli ning asus Columbia ülikoolis esialgu inseneriteadust õppima, peagi aga mõtles ümber ja vahetas eriala, ning lõpetas ülikooli 1935. aastal matemaatikuna. Seejärel õppis ta Cambridge'i ülikoolis füüsikat ja omandas bakalaureusekraadi.

1930. aastate lõpus töötas Ramsey Columbia ülikoolis koos tuumamagnetresonantsi avastanud Isidor Isaac Rabiga. Aastal 1940 sai ta Columbia ülikoolist doktorikraadi füüsika alal.

Teise maailmasõja ajal juhtis Ramsey MIT kiirguslaboris töörühma, kes töötas välja esimese magnetroni 3 cm lainepikkusega kiirguse saamiseks ning sellega seotud radarisüsteemi. 1943. aastast juhtis ta uurimisrühma Los Alamose laboratooriumis Manhattani projekti juures. Pärast sõda pöördus ta Columbia ülikooli tagasi. 1947. aastal siirdus ta Harvardi Ülikooli, kus õpetas järgmised 40 aastat. 1949. aastal leiutas ta eraldiseisvate võnkuvate väljade meetodi (Ramsey meetodi), millel rajaneb erakordselt suure lahutusvõimega tuumamagnetresonantsspektroskoopia ja mis tegi võimalikuks väga täpsete aatomkellade loomise. 1966. aastal sai ta Higginsi füüsikaprofessoriks.

Hiljem töötas ta koos oma tudengitega välja veelgi täpsemate kellade loomiseni viinud vesinikmaseri.

Ramsey oli üks Brookhaveni labori asutajaid ja Brookhaveni füüsikaosakonna esimene juhataja 1946. Aastatel 1958–1959 oli ta NATO peasekretäri teadusnõunik. Ta oli Ameerika füüsikaseltsi president 1978–1979.

Tunnustus
Norman Foster Ramsey valiti 1958. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Ta pälvis oma töö eest 1989. aastal Nobeli füüsikaauhinna.

Viited

Välislingid
 Norman Ramsey Nobeli auhinna lehel

Ameerika Ühendriikide füüsikud
Nobeli füüsikaauhinna laureaadid
Sündinud 1915
Surnud 2011
Royal Caribbean Cruises Ltd.

Royal Caribbean Cruises Ltd. on rahvusvaheline ettevõte, mis on registreeritud Monrovias (Libeerias), kuid ettevõtte peakontor asub Miamis (Florida osariigis) USAs. Royal Caribbean Cruises Ltd. on üks maailma suuremaid ristlusettevõtteid ning sellele kuuluvad tütarfirmad Celebrity Cruises, Royal Caribbean International, Pullmantur Cruises (koos sellele kuuluva lennufirmaga Pullmantur Air), Azamara Club Cruises ja CDF Croisières de France. Lisaks kuulub ettevõttele 50 protsenti TUI Cruisese aktsiaid.

Ettevõtte ja brändi ajalugu 

Royal Caribbean Cruises Ltd. asutati 1997. aastal alates 1968. aastast tegutsenud Royal Caribbean Cruise Line'i ja ostetud Celebrity Cruisese (asutatud 1988) baasil. Mõlemad brändid jäid pärast kokkusulamist alles, kuid Royal Caribbean Cruise Line nimetati ümber Royal Caribbean Internationaliks ja Royal Caribbean Cruises Ltd. sai kahe tütarfirma emaettevõtteks.

Royal Caribbean Cruises Ltd. kolmandaks brändiks sai Island Cruises, mis on ühisettevõte Briti First Choice Holidaysiga. Ühisettevõtte asutamine tagas pääsu Suurbritannia ja Brasiilia turule.

Royal Caribbean Cruises Ltd. ostis novembris 2006 Madridis Pullmantur Cruisese uute ristlusliinide asutamiseks. Mais 2007 asutati Celebrity Cruisese tütarfirmana Azamara Club Cruises. Mais 2008 asutati prantsuskeelsete klientide teenindamiseks CDF Croisières de France. 2009. aastal alustas tegevust saksakeelsetele klientidele orienteeritud Royal Caribbean Cuisese ja TUI Travel PLC ühisettevõte TUI Cruises.

Ettevõtte struktuur 
 Azamara Club Cruises
 CDF Croisières de France
 Celebrity Cruises
 Pullmantur Cruises
 Royal Caribbean International
 TUI Cruises

Ettevõtte ristluslaevad 
Royal Caribbean International – Adventure of the Seas, Allure of the Seas, Brilliance of the Seas, Enchantment of the Seas, Explorer of the Seas, Freedom of the Seas, Grandeur of the Seas, Independence of the Seas, Jewel of the Seas, Liberty of the Seas, Majesty of the Seas, Mariner of the Seas, Monarch of the Seas, Navigator of the Seas, Oasis of the Seas, Radiance of the Seas, Rhapsody of the Seas, Serenade of the Seas, Splendour of the Seas, Vision of the Seas, Voyager of the Seas.
Celebrity Cruises – Celebrity Century, Celebrity Constellation, Celebrity Eclipse, Celebrity Equinox, Celebrity Infinity, Celebrity Millennium, Celebrity Solstice, Celebrity Silhouette, Celebrity Summit, Celebrity Xpedition.
Pullmantur Cruises – Empress, Ocean Dream, Pacific Dream, Sovereign, Zenith, Horizon
Azamara Club Cruises – Azamara Journey, Azamara Quest.
CDF Croisières de France – Bleu de France.

Ühisettevõte koos TUI AGga 
TUI Cruises – Mein Schiff 1, Mein Schiff 2, Mein Schiff 3, Mein Schiff 4, Mein Schiff 5, Mein Schiff 6

Endised brändid

Island Cruises (50 protsenti aktsiaid aastail 2000–2008)

Muud ettevõtted Royal Caribbean Cruises Ltd. omanduses
Air Pullmantur

Viited

Välislingid 
 rclinvestor.com
 www.royalcaribbean.com

Ameerika Ühendriikide ettevõtted
Laevandusettevõtted
Mandanid

Mandanid (endanimetus Núú'etaare, varem Numá'kaaki) on tasandikuindiaanlaste hulka kuuluv rahvas Põhja-Ameerikas. Mandanid on üks kolmest liitunud hõimust, kes elavad Fort Bertholdi Reservaadis Põhja-Dakotas. Enne piisonite hävitamist 19. sajandi lõpus elasid mandanid suurtes kindlustatud külades, kus tegelesid maaharimise ja piisonijahiga.

Põhja-Ameerika hõimud‎
Põhja-Dakota
Kontsentreeritud hajutamine

Kontsentreeritud hajutamine (inglise keeles concentrated decentralization) on linnade ja rahvastiku kasvuga seotud probleemide käsitlemise strateegia. 

Kontsentreeritud hajutamise eesmärke on leida suurlinna ja teiste linnade arengu vahel tasakaal, hajutades arengutegevusi väiksematesse linnadesse ja keskustesse.

Kontsentreeritud hajutamine võimaldab tõhustada asumite loodusvarakasutust ning vähendada liiklusest ja maakasutusest tulenevaid keskkonnaprobleeme.

Vaata ka
Arukas kasv
Ruumiline planeerimine

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 09.11.2011)

Jätkusuutlik areng
Tasuta kasutaja probleem

Tasuta kasutaja probleem ehk jänest-sõitja-probleem (inglise keeles free-rider problem või free-rider effect) on teenuse, toote või ühiskasutatava loodusvara kättesaadavuse vähenemine või hinna suurenemine seetõttu, et mõned kasutavad seda selle eest maksmata või tarbides rohkem kui kokku lepitud. 

Tasuta kasutaja probleem avaldub nt siis, kui üks kalur püüab rohkem kui varem kokku lepitud kalapüügikvoot võimaldab, ja ülepüügist tekkinud kahju maksavad siis kinni kõik kalurid. Kui aga paljud või kõik kalurid ületaksid kvoodi, siis võib kogu süsteem kokku kukkuda.

Vaata ka
Ühisomand
Globaalne ühisomand
Vangide dilemma
Ökoloogiline dumping

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 09.11.2011)

Ühisomanditragöödia

sv:Fripassagerare
Keskkonnaesteetika

Keskkonnaesteetika (inglise environmental aesthetics) on esteetika haru, mis tegeleb keskkonnateadvuse ja -kogemuse esteetiliste aspektidega.

Keskkonnaesteetika nt uurib, miks ja milline looduskeskkond inimestele meeldib.  

Keskkonnaesteetilised eelistused on olemuslikult seotud väärtustega. 

Inimese võimet looduses näha esteetilisi väärtusi saab arendada kunstihariduse kaudu.

Vaata ka
keskkonnaeetika
maastikumaal
loodusfoto

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 09.11.2011)

Keskkonnafilosoofia
Esteetika
Triiksärk

Triiksärk pidulik päevasärk. Triiksärgil on kannaga krae, varrukad (lühikesed või pikad) ning nööbid särgi esiküljel ja mansettidel.

Triiksärk on suhteliselt formaalne riietusese, mida kantakse sageli koos ülikonna ja lipsuga, kuid igapäevaselt ka ilma nendeta või pelgalt kuuega. See on üldlevinud kontoritöötajate seas. Tänapäeval ei ole triiksärk enam üheselt meesterõivas, kuigi endiselt kannavad neid peamiselt mehed.

Kõige sagedamini kasutatakse triiksärgi materjalina puuvilla ja polüestrit.

Varem on triiksärkidel kasutatud külgenööbitavat kraed, mansette ja rinnaesist (maniskit), mida eraldi tärgeldati.

Naiste pikkade varrukatega kleiti, millel kasutatakse triiksärgile omaseid detaile – kraed, kätiseid ja nööpkinnist –, nimetatakse särkpluuskleidiks.

Vaata ka
 Särkpluus

Riietus
Takao Sakurai

Takao Sakurai (jaapanipäraselt 桜井 孝雄; 6. mai 1941 Sawara (tänapäeval Katori), Chiba prefektuur, Jaapan – 10. jaanuar 2012) oli Jaapani poksija.

Sakurai võitis kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali. Sellega oli ta esimene Jaapani poksija, kes on tulnud olümpiavõitjaks.

Sakurai poksis juunist 1965 kuni novembrini 1970 elukutselisena. Ta osales kokku 32 kohtumisel ning võitis neist 30 (neist 4 nokaudiga) ja kaotas 2 (neist 1 nokaudiga) kohtumist. 

Ta tegutses hiljem poksitreenerina ning asutas Tōkyōs ka oma poksikooli.

Viited

Välislingid
 
Takao Sakurai lehel BoxRec. Inglise keeles
Takao Sakurai poksikooli koduleht. Jaapani keeles

Jaapani poksijad
Poksitreenerid
Sündinud 1941
Surnud 2012
August Markson

August Markson (29. august 1891 Orajõe vald, Pärnumaa – oktoober 1948) oli Eesti politseinik ja ettevõtja.

Ta õppis aastail 1913–1916 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas.

August Markson osales Vabadussõjas. 8. veebruaril 1919 valiti ta Pärnumaa miilitsaülemaks, asus kohustusi täitma 1. aprillil samal aastal. Vabastati ametist 20. veebruaril 1920. 

Tegutses ettevõtjana, oli saeveski omanik.

1941. aastal nimetas Viktor Koern ta Pärnu ja Pärnumaa politsei ajutiseks ülemaks. August Markson lahkus 1944. aastal Eestist ja suri Saksamaal põgenikelaagris.

Ta oli laevaomanik Jakob Marksoni poeg.

Kaubandus-Tööstuskoja liikmed
Eesti politseiprefektid
Eesti kodanliku õhukaitse ametiisikud
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1891
Surnud 1948
Mihail Tang

Mihail Tang (ka Mihkel Tang, 30. jaanuar 1895 Loona, Saaremaa – 8. juuli 1946 Koloonia nr 1, Leningradi oblast) oli Eesti politseinik ja maavanem.

Mihail Tang osales Vabadussõjas. Teenis Eesti politseis 1924. aastast Tallinna Linna Politseivalitsuse ülema abina, aastatel 1925–1934 Viljandi maakonna Politseivalitsuse politseiülema ja Viljandi-Pärnu prefektuuri prefektina, 1934–1937 Viru-Järva Prefektuuri prefekt.

Aastatel 1937–1940 ja 1941 Petseri ajutise maavalitsuse esimees ja maavanem. 

Arreteeriti NKVD poolt 28. oktoobril 1944 Tallinnas, suri nõukogude vangilaagris.

Tunnustus
Kotkaristi III klassi teenetemärk, 1935

Viited

Välislingid
Ohvitseride andmekogu
okupatsioon.ee

Petseri maavanemad

Eesti politseiprefektid
Seltskondlike komiteede poliitikud
Vabadussõja veteranid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1895
Surnud 1946
Albert Ladva

Albert Ladva (kuni 1935. aastani Albert Lapmann; 21. august 1895 Haapsalu – 13. aprill 1942 Sverdlovski oblast) oli Eesti politseinik.

Ta osales Vabadussõjas. Teenis Eesti Politseis, oli: Lääne maakonna Politseivalitsuse politseiülema abi, Narva Linna Politsevalitsuse ülem, 1926–1927 Narva prefektuuri prefekt, 1. aprillist 1927 Viru-Järva prefektuuri abiprefekt Narvas, 1932–1933 Petseri-Võru, 1933–1937 Lääne-Saare, 1937 Narva ja 1937–1940 Viru-Järva prefekt. 

1936. aastal oli ta Läänemaa Seltskondliku Komitee liige.

Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941, hukati.

Viited

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Eesti politseiprefektid
Eesti kodanliku õhukaitse ametiisikud
Seltskondlike komiteede poliitikud
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1895
Surnud 1942
Urve Arrak

Urve Arrak (aastani 1962 Urve Roodes; 5. aprill 1938 Tallinn – 7. november 2011) oli eesti nahakunstnik.

Ta lõpetas aastal 1956 Tallinna 7. Keskkooli ja aastal 1968 ERKI nahkehistöö erialal.

Ta on kujundanud nahkesemeid Kunstikombinaadile ning töötanud nahkehistöö-õpetaja ja metoodikuna. Ta oli aastast 1970 Eesti Kunstnike Liidu liige. Aastal 1967 rajas ta Tallinna 24. Keskkooli juurde nahkehistöö klassi, hiljem oli ta direktor ja õpetaja Nõmme Pioneeride Majas. Pedagoogitöö kõrvalt tegutses ta ka vabakutselise kunstnikuna. Ta on jätnud suure jälje polüfunktsionaalsete ruumielementide loomisega ja popkunsti mõjude sissetoomisega eesti nahakunsti.

Aastal 1989 asus ta elama USA-sse Los Angelesse, aastal 1995 kolis ta Kanadasse Torontosse, aastal 1997 kolis ta tagasi USA-sse Portlandi. Aastal 1993 asutas ta firma Urve Arrak Design Business, kus ta alguses tegutses nahatöö alal, hiljem kujunduskunstniku ja maalijana. Viimastel eluaastatel elas ta Tallinnas.

Isiklikku
Ta oli abielus Jüri Arrakuga. Poeg Arno Arrak on kunstnik, poeg Jaan Arrak oli ärimees ja Tokko & Arrak galerii üks omanikke.

Välislingid
In memoriam Urve Arrak
Urve Arrak ei kipu Eestisse Eesti Päevaleht 23. veebruar 2000
Eesti Kunstide Keskus: Urve Arrak
Society of Estonian Artists in Toronto (EKKT): Urve Arrak

Eesti kunstnikud
Eesti nahakunstnikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1938
Surnud 2011
Jaan Tootsen

Jaan Tootsen (sündinud 14. oktoobril 1975) on eesti ajakirjanik ja filmirežissöör.

Jaan Tootsen on lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli raadiorežii eriala.
Ta on raadiosarja "Ööülikool" kauaaegne toimetaja.

Alates 1. juunist 2012 töötas Jaan Tootsen president Toomas Hendrik Ilvese koosseisuvälise kultuurinõunikuna.

Dokumentaalfilmid
 "Avasta rikas nurgatagune kosmoses" (2005) – Põlvamaal tegutsev Mooste külalisstuudio annab peavarju loomeinimestele üle kogu maailma. Majutus ja elamine on tasuta, ainus tingimus on, et vanas mõisas peatuv kunstnik jätaks loomingulise jälje ka kohalikku külaellu. Ruutkilomeetrisel maalapil kohtuvad kaks erinevat maailma – ühelt poolt lagunenud kolhoosihooned ja kössivajunud piimapukid, teisalt Eestis üks paremini säilinud mõisaansambel ja tehniliselt hästivarustatud külalisstuudio. Eesti Televisiooni sarja "Eesti lood" film.
 "Hea uus ilm" (2006) – film elust Eesti tarbimisühiskonnas, inimestest, kes on ennast asjade maailmas leidnud ja kes on ennast sinna kaotanud. Leidub ka selliseid, kes elavad õnnelikult ilma üleliigse kolata. Filmis on kolm peamist tegelast: Heateo sihtasutuse juht Artur Taevere, moekunstnik Reet Aus ja kunstnik Peeter Laurits. Kõik kolm tegelast on head näited teistsuguse olemise võimalikkusest kaasaegses ühiskonnas. Eesti Televisiooni sarja "Eesti lood" film.
 "Uus Maailm" (film 2011) – filmi keskmes on Tallinnas asuvas Uue Maailma linnaosas tegutseva Uue Maailma Seltsi elu viie aasta jooksul.
 "Vigala Sass - viimased lindid" (2015). Portreefilm Aleksander Heintalust.
 "Vello Salo. Igapäevaelu müstika" (2018). Portreefilm Vello Salost.
 "Fred Jüssi. Olemise ilu" (2020). Portree- ja loodusfilm Fred Jüssist.

Tunnustus
 2010 – Noore kultuuritegelase preemia
 2011 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Jaak Kilmiga; aasta dokumentaalfilm – "Uus maailm")
 2011 – Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhind (dokumentaalfilm "Uus Maailm")
2020 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Joosep Matjusega; parim dokumentaalfilm – „Fred Jüssi. Olemise ilu”)

Viited

Eesti ajakirjanikud
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1975
Jaan Sootak

Jaan Sootak (sündinud 16. juulil 1948 Tallinnas ) on eesti õigusteadlane, Tartu Ülikooli emeriitprofessor, kriminaalõiguse professor ja Riigikohtu nõunik. 

Tema peamine uurimisvaldkond on karistusõigus ja kriminaalpoliitika.

Haridustee
Sootak lõpetas 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ning kaitses 1980. aastal õigusteaduse kandidaadikraadi Moskva Juriidilises Kaugõppeinstituudis teemal "Abikaasade konfliktide pinnalt toime pandud kuriteod".

Töökäik
Jaan Sootak töötas aastatel 1971–1974 Eesti NSV Prokuratuuris ENSV peaprokuröri  Karl Kimmeli abina.. Ta oli 1974–1982 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna kriminaalõiguse ja -protsessi kateedri vanemõpetaja ning aastatel 1982–1992 sealsamas dotsent. 

1992. aastast on ta Tartu Ülikooli kriminaalõiguse professor ja 1994. aastast Riigikohtu nõunik. 

Sootak oli 2003–2007 Tartu Ülikooli eetikakeskuse abijuhataja, 2006–2015 karistusõiguse õppetooli juhataja ning aastatel 2016–2019 karistusõiguse osakonna juhataja. 

2020. aasta 1. septembrist on ta Tartu Ülikooli emeriitprofessor.

Tunnustus 
 2001 – Valgetähe III klassi teenetemärk 
 2018 – Tartu Ülikooli aumärk 
 2020 – teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis"
 2020 – Justiitsministeeriumi tunnustusauhind "Õiguse eest seisja" märkimisväärse panuse eest Eesti õigusriigi püsimisse ja arendamisse

Teadusorganisatsiooniline tegevus 
Sootak oli 1992–2014 Riikliku Kriminaalpreventsiooninõukogu ja aastatel 1998–2005 Eesti Bioeetika Nõukogu liige. Alates 1997. aastast on ta rahvusvaheliste organisatsioonide Association Internationale de Droit Penal ja Gesellschaft für Rechtsvergleichung liige. 

1998. aastast on Sootak ajakirja Akadeemia toimetuskolleegiumi liige, Eesti Õigusfilosoofia Seltsi asutajaliige ning Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi asutajaliige.

Publikatsioonid 
Temalt on ilmunud arvukalt teaduspublikatsioone eesti, saksa, inglise, prantsuse ja vene keeles, aga ka õpikuid ja populaarteaduslikke käsitlusi. Paljud publikatsioonid käsitlevad Eesti karistusõigusreformi aluseid.   

Ta on näiteks raamatute "Varavastased süüteod", "Isikuvastased süüteod", "Kriminaaltäitevõigus" (koos Priit Pikamäega), "Majanduskriminaalõigus", "Veretasust kriminaalteraapiani", "Karistusõiguse alused" ja "Kriminaalpoliitika" autor. Karistusseadustiku kommenteeritud väljaande koostaja ja autor (koos P. Pikamäega)  2009. aastal ilmus tema eestikeelsete artiklite kogumik "Kuri karjas" kirjastuse Ilmamaa väljaantavas sarjas "Eesti mõttelugu".

Isiklikku 
Jaan Sootak oli abielus ajakirjanik Varje Sootakiga. Neil sündisid tütar Astri ja poeg Indrek (kirjanik Indrek Hargla). 

Jaan Sootak on abielus õigusajaloolase Marju Luts-Sootakiga. Neil on kaks last.

Viited

Välislingid

Eesti õigusteadlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1948
Heidi Jõks

Heidi Jõks (neupõlvenimega Heidi Vilu; sündinud 1981) on eesti suhtekorraldaja ja muuseumitöötaja. Ta oli aastatel 2011–2019 Eesti Loodusmuuseumi direktor ning juhib muuseumi taas alates 2021. aastast.

Elulugu
Ta lõpetas 2000. aastal Tartu Karlova Gümnaasiumi ja õppis aastatel 2000–2004 Tartu Ülikoolis keskkonnatehnoloogiat. Tema bakalaureusetöö teema oli "Ökoloogilised ehitusmaterjalid ja ökomajad Eestis". Selles uuris ta muuhulgas Peeter Jalaka, perekond Kärmase ja Heikki Zoova kodusid.

Ta on rahvusvahelise noorteorganisatsiooni Ettevõtlike Noorte Koda (Junior Chamber International) liige alates 2004. aastast ning JCI e-Koja juhatuse liige.

2004–2007 töötas ta Saint-Gobain Sekurit Eesti AS-is töökeskkonna, töötervishoiu ja tööohutuse spetsialistina. 2005–2008 oli ta Saint-Gobain Nordic and Baltic Delegationi siseaudiitor. 2008–2010 töötas ta tööinspektsiooni teabeosakonna juhatajana ning 2010–2011 If Kindlustuse (If P&C Insurance AS) kommunikatsioonijuhina.

Vilu valiti 2011. aastal avaliku konkursi tulemusena Eesti Loodusmuuseumi direktoriks, kus ta vahetas välja muuseumi direktorina viis aastat töötanud Maris Laja. See tekitas vastuseisu Loodusmuuseumi kollektiivis, kuna neile oli algul teatatud, et uue juhina asub tööle hoopis Vene Teatri endine juht Jaanus Kukk. Samuti kaheldi, kas Vilu omab piisavat juhtimiskogemust ja tunneb seda valdkonda. Kuna konkursi korraldamisel esines probleeme, siis kritiseeriti ka Keskkonnaministeeriumi haldussuutlikkust ja soovitati uue konkursi väljakuulutamist. Vastuseks muuseumitöötajatele kinnitas Keskkonnaministeeriumi kantsler Rita Annus, et muuseum vajab just Heidi Vilu lähenemist, kes "oli kandidaatidest kõige kaasaegsema ja külalistekesksema lähenemisega". Muuseumitöö kogemuse sai Vilu viimaselt töökohalt, kus ta haldas ka Eesti Kindlustuse muuseumi tööd. Pressinõukogu hinnangul rikkus Eesti Ekspress oma sel teemal ilmunud artikliga head ajakirjandustava.

Isiklikku
Ta on pikalt olnud laulupidude tunnusfotol.

Tema abikaasa on vandeadvokaat Allar Jõks. Nad abiellusid 2021. aastal. Neil sündis 2. aprill 2019 poeg.

Viited

Välislingid
Raul Sulbi. "Loodusmuuseumi direktoriks saab Heidi Vilu". Postimees, 9. november 2011
Peeter Ernits. "Miks kaunis lilleneiu direktoriks pandi". Maaleht nr 48, 1. detsember 2011. Lk 8–9
Priit Pullerits. "Heidi Vilu – meedia käki ohver". Postimees, 17. detsember 2011
Heidi Vilu. "Nahka pistetud kalast tuljakuni ehk Heidi Vilu tihe päev". Postimees, 2. veebruar 2013

Eesti modellid
Eesti suhtekorraldajad
Eesti muuseumitöötajad
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1981
Michael Carruth

Michael Carruth (sündinud 9. juulil 1967 Dublinis) on Iirimaa endine poksija.

Carruth võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales ka kergekaalus (kuni 60 kg) 1988. aasta Seouli olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 3. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale George Scottile (Rootsi) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Carruth on esimene ja seni ainuke Iirimaa poksija, kes on võitnud olümpial kuldmedali ja on tulnud olümpiavõitjaks.

Carruth sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 5. maailmameistrivõistlustel (Moskva, 1989) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Andreas Ottole (Ida-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Carruth osales 27. Euroopa meistrivõistlustel (Torino, 1987), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Orzubek Nazarovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Carruth poksis veebruarist 1994 kuni aprillini 2000 elukutselisena. Ta osales kokku 21 kohtumisel ning võitis neist 18 (neist 11 nokaudiga) ja kaotas 3 (neist 1 nokaudiga) kohtumist.

Viited

Välislingid
 
 

Iirimaa poksijad
Sündinud 1967