joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Laekvere raamatukogu

Laekvere raamatukogu on raamatukogu Lääne-Virumaal Vinni vallas Laekvere alevikus. 

2009. aasta lõpust tegutseb raamatukogu aadressil Kesk 7 (OÜ Laglepesa ruumides). .

Raamatukogu juhataja on Aive Hanninen.

Ajalugu
Raamatukogu on asutatud 1922. aastal. 

Raamatukogu nimesid: 
Laekvere Hariduse Seltsi Raamatukogu
Laekvere Haridusseltsi Avalik Raamatukogu
Laekvere Rahvaraamatukogu
Laekvere Külaraamatukogu.

Viited

Välislingid
Raamatukogust Laekvere valla kodulehel

Vinni vald
Lääne-Viru maakonna raamatukogud
Väike-Maarja valla raamatukogu

Väike-Maarja Valla Raamatukogu on ühendatud raamatukogu Väike-Maarja vallas.

Välislingid
 Väike-Maarja valla raamatukogu koduleht

Lääne-Viru maakonna raamatukogud
Väike-Maarja vald
Haljala Vallaraamatukogu

Haljala Vallaraamatukogu on raamatukogu Lääne-Virumaal Haljalas.  

Haljala Vallaraamatukogul on 7 struktuuriüksust: 

1)  Aaspere haruraamatukogu;

2)  Karepa haruraamatukogu;

3)  Varangu haruraamatukogu Essu külas, teeninduspunktiga Varangu külas;

4)  Vergi haruraamatukogu;

5)  Vihula haruraamatukogu;

6)  Võsu haruraamatukogu;

7)  Võsupere haruraamatukogu.

Välislingid
Haljala Vallaraamatukogude kontaktid
Haljala Vallaraamatukogu koduleht

Lääne-Viru maakonna raamatukogud
Haljala vald
Lahu raamatukogu

Lahu raamatukogu asub Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas.

Lahu raamatukogu asutati 1939. aastal. Raamatukogu asutaja oli kohalik kooliõpetaja Jaak Ilomets. Lahu raamatukogu on asunud Lahus, Nõmmkülas ja viimati Piibes. 10. september 2001 taasavati raamatukogu Lahu Algkoolis kolme maakonna piiril Piibe maantee ääres.

2003. aasta seisuga oli raamatukogus 8200 raamatut ja 154 lugejat.
2008. aastal raamatukogud ühendati ning asutati ühtselt hallatav Rakke valla raamatukogu, mille moodustavad keskkoguna toimiv Rakke raamatukogu ning Salla ja Lahu lugemispunkt koos Liigvalla lugemistoaga.

Välislingid

Lääne-Viru maakonna raamatukogud
Väike-Maarja vald
Vinni-Pajusti raamatukogu

Vinni-Pajusti raamatukogu (ametliku nimega Vinni-Pajusti Rahvaraamatukogu on raamatukogu Lääne-Virumaal Vinni vallas Vinni alevikus aadressil Sõpruse 1A.

Viited

Lääne-Viru maakonna raamatukogud
Vinni vald
Viru-Nigula raamatukogu

Viru-Nigula raamatukogu on Viru-Nigula vallas Viru-Nigula alevis asuv raamatukogu; ühtlasi valla ainuke raamatukogu. Raamatukogu asub aadressil Kirikaia 2. 

Raamatukogu on asutatud 1908. aastal.

Välislingid
Viru-Nigula valla allasutus. Info raamatukogu kohta valla kodulehel

Viru-Nigula vald
Lääne-Viru maakonna raamatukogud
Viimsi Spordihall

Viimsi Spordihall on Viimsi vallas asuv ja Viimsi vallale kuuluv mitmeotstarbeline spordihall.  

Spordihall on ehitatud 2002. aastal. 2013. aastal tehti spordihallis kapitaalremont. Spordihallis on kasulikku pinda 34×66 m. Hallis on neli riietusruumi koos leilisaunadega ning privaatsaun kuni 15 inimesele. Halli vetruv puitpõrand on kaetud PVC-kattega. Hallis on kaks vaipkattega tenniseväljakut. Sulgpalliväljakutele on paigaldatud hea nakkavusega erikate. Hallis on ka jõusaal. 

Spordihallis on võimalik tegeleda järgmiste spordialadega: LesMillsi rühmatreeningud, spinning, virtuaaltreeningud, korvpall, võrkpall, sulgpall, tennis, lauatennis, saalihoki, jalgpall, rulluisutamine. Spordihallis treenivad spordiklubid ViimsiSport, Alo Ojassalu Tennisekool, Viimsi Sulgpalliklubi, saalihokiklubid Viimsi Kepp ja OK Tehnikaspordiklubi, RullEst, Viimsi Spordihallis tegutseb spordiklubi Viimsi Sport. Spordihallis korraldatakse võistlusi ja lastelaagreid.  

Spordiklubi peatreener on Mart Poola.

Välislingid
Spordihallist ViimsiSporti kodulehel

Eesti spordihallid
Viimsi vald
Dreiliņi mõis

Dreiliņi mõis (saksa keeles Dreylingsbusch, ka Dreilingshof, läti keeles Dreiliņu muiža, ka Dreiliņmuiža) oli Riia linnamõis Liivimaal Riia kreisis Biķernieki kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Riia linnas Šķirotava asumis; selle peahoone asus Slāvu iela ja Krustpils iela ristmiku juures.

Ajalugu
Mõisa asukohas peatusid Riia piiramisel Boriss Šeremetevi väed, ka kirjutati Riia kapitulatsioonile alla just seal. Juba toona asus seal hoonekompleks, mis pani hiljem aluse aastal 1799 Mazā Jumpravmuiža mõisast eraldatud Dreiliņi mõisale. Mõisa rajasid suvemõisana XVII sajandil Dreilingid.

Mõisa järgi on nime saanud Riia linna Dreiliņi asum. Ehkki mõisa peahoone asus Šķirotavas, asus suur osa selle maadest Dreiliņi aladel.

Pärast Läti iseseisvumist asusid vanas mõisas Riia linna aedniku Jāņis Zlaugotņis-Cukursi aed ja linnale kuulunud aed. Tänapäevaks ei ole mõisa hoonetest midagi säilinud.

Välislingid
 Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)
 Sissekanne Läti mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Kuno Otsus

Kuno Otsus (31. juuli 1943 Tartu – 12. jaanuar 2014) oli eesti näitleja ja lavastaja.

Ta lõpetas aastal 1962 Tartu 8. Keskkooli ja aastal 1971 Vanemuise draamastuudio.

Ta oli aastatel 1965–1967 Vanemuise noodiraamatukogu hoidja, aastatel 1967–1987 oli ta teatri vokaal- ja balletistuudio õppealajuhataja, aastatel 1978–1992 oli ta näitleja ja näitejuht, aastatel 1992–1998 oli ta lavastaja assistent ja aastast 1998 raamatukoguhoidja.

Ta on mänginud filmis (aastal 1962, "Romantikud", Eesti Telefilm) ja on avaldanud aastal 1962 koolialmanahhi Tipa-Tapa 4. numbrina luulekogu "Ellupöördujad" Mati Undi illustratsioonidega.

Lavastusi 
 1968 Molière "Naiste kool" (mängis Arnolphe'i)
 1970 Walter Brandon-Thomas/Mati Unt "Charley tädi"
 1972 Ardi Liives/Arne Oit "Kes usub muinasjutte"
 1974 Gaetano Donizetti "Armujook"
 1987 Georges Feydeau "Kirp kõrvas"
 1988 Robert Thomas "Lõks"
 1989 Philip King "Farss pastoraadis"
 1991 Oscar Wilde "Ideaalne abikaasa"
 1993 Ray Cooney "Oi, Johnny!"
 1995 Pál Ábrahám "Viktoria ja tema husaar" (koos Ülo Vilimaaga)

Rolle 
 1966 Mati Unt "See maailm või teine" (Sven)
 1968 Mati Unt "Phaethon, Päikese poeg" (Epaphos)
 1968 Maksim Gorki "Vanamees" (Jakov)
 1969 August Kitzberg "Laseb käele suud anda" (Karl Fabian)
 1971 Leonid Andrejev "Sina, kes sa saad kõrvakiile" (Isand)
 1971 Franz Lehár "Lõbus lesk" (Njegus)
 1973 Juri Miljutin "Trembita" (Sussik)
 1976 Jerzy Andrzejewski/Jaan Tooming/Rein Heinsalu "Polonees 1945" (Kotowicz)
 1981 Bertolt Brecht "Härra Punttila ja tema sulane Matti" (Atašee)
 1981 Gioachino Rossini "Sevilla habemeajaja" (Ambrosio)
 1983 Friedrich Schiller/Mati Unt "Röövlid" (Hermann)
 1986 Tammsaare/Ago-Endrik Kerge "Aeg tulla – aeg minna" (rätsep Taar)
 1987 Shakespeare "Macbeth" (Donalbain)
 1990 Ilmar Külvet "Menning" (Karl Jungholz)
 1993 Oscar Wilde "Salome" (Juut)

Välislingid 
 Kuno Otsus, "Edvard Munch 1944", "John Constable 1825, Salisbury" (luuletused) – Looming 1979, nr 6, lk 831–832; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis
 "Kollwitz 1922", "Goya 1779" (luuletused) – Looming 1981, nr 1, lk 88–89; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis
 Kuno Otsus, "Unt 1979" (mälestuskild) – Looming 2006, nr 1, lk 89–91; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis
 Suri näitleja ja lavastaja Kuno Otsus – Tartu Postimees-online 14. jaanuar 2014
 Kuno Otsus 31. VII 1943 – 12. I 2014. In memoriam – Sirp 24. jaanuar 2014, lk 13

Eesti näitlejad
Eesti lavastajad
Sündinud 1943
Surnud 2014
Janek Hepner

Janek Hepner (sündinud 30. juulil 1978 Tallinnas) on eesti jalgpallur.

Ta mängib Eesti esiliiga klubis Kiviõli FC Irbis.

Viited 

Eesti jalgpallurid
Sündinud 1978
NimmerSchmidt

NimmerSchmidt on 2013. aasta kevadel Tartus loodud Eesti elektropopansambel, mille liikmed on Andero Nimmer ja Fredy Schmidt. 

Varem tegid noormehed koos muusikat ansamblis Laika Virgin, mille koosseisus võideti 2012. aasta Eesti Muusikaauhindade galal parima alternatiivalbumi auhind. Fredy Schmidt oli ka Tartu indie rock'i ansambli Animal Drama juht.

Muusikaline tegevus

NimmerSchmidti esimene singel "Öisel järvel" ilmus 2013. aasta aprillis.  Sestpeale on ansambel igal teisel kuul üllitanud uue raadioloo: juunis 2013 "Eelmise suve saladus" , augustis 2013 "Pilvelõhkuja", oktoobris 2013 "Sandra"  ning detsembris 2013 hakkas Raadio2 mängima sageli veel ühe laulu, "Palmisaar" mängimist, tehes sellest omal algatusel NimmerSchmidti viienda raadiosingli.

Esimese kontserdi andis NimmerSchmidt 20. septembril 2013 Tartus Genialistide klubis indie-muusikasarja Indiroonika hooaja avapeol . Kahele põhiliikmele lisandusid sellel kontserdil ka trummar Kalle Kindel ja DJ Roland Viljat. Järgmisel õhtul anti sama koosseisuga kontsert Tartu Uues Teatris subkultuuride seminari järelpeol.

Novembris 2013 alustas NimmerSchmidt debüütplaadi valmimiseks rahakogumisprojekti ühisrahastusplatvormil Hooandja.ee . Nelja nädala jooksul saadi kokku 1500 eurot, millele lisandus pikendusnädala jooksul veel mõnisada eurot. NimmerSchmidti debüütplaat "Kirgede torm" ilmus 9. jaanuaril 2014. "Kirgede torm" on 10 lauluga stuudioalbum, mis on lindistatud duo mõlema liikme kodudes ja Tartus Ö Stuudios. Albumi miksis Martin Kikas ja masterdas Lauri Liivak.

NimmerSchmidti singel "Sandra" valiti lauluvõistluse Eesti Laul 2014 20 esmavalikust edasi jõudnud loo sekka. See osales lauluvõistluse esimeses poolfinaalis 14. veebruaril 2014.

Lauluvõistlusel Eesti Laul 2015 osales NimmerSchmidt singliga "Kellega ma tutvusin?". 20 loo hulka valitud laul osales lauluvõistluse teises poolfinaalis 14. veebruaril, taustalauljateks Taavi Peterson ja Kristjan Saharov.

Koosseis

NimmerSchmidti kogu muusika kirjutavad Andero Nimmer ja Fredy Schmidt. Sõnade autorid on Andero Nimmer, Fredy Schmidt ja Merilyn Merisalu.

2014. aastal andis NimmerSchmidt kontserte neljaliikmelisena: laulukirjutajad Andero Nimmer (klahvpillid) ja Fredy Schmidt (vokaal, kitarrid, klahvpillid) ning Kalle Kindel (trummid, löökriistad) ja Indrek Mällo (basskitarr). Alates 2015. aastast jätkab NimmerSchmidt duona.

Diskograafia

 "Kirgede torm" (NimmerSchmidt 2014)

Tunnustus

 29. koht Raadio 2 Aastahitt 2013 Eesti tabelis (3. jaanuar 2014)
 Raadio 2 nädala plaat (20.–24. jaanuar 2014)

Viited

Välislingid
 NimmerSchmidt Facebookis
 NimmerSchmidt Soundcloudis
 "Kuula NimmerSchmidt'i suvist biiti" – Elu24, 15. aprill 2013
 "NimmerSchmidt meenutab lauluga eelmise suve saladust" – Õhtuleht, 11. juuni 2013
 "Kuula NimmerSchmidti uut kurba sügislugu" – Elu24, 6. november 2013
 "Debüüdi teeb ansambel NimmerSchmidt" – Tartu Postimees, 20. september 2013
 NimmerSchmidti debüütalbum Hooandjas
 "Selgusid Eesti Laulu poolfinalistid" – Müürileht, 13. detsember 2013

Eesti ansamblid
Georgi Markelov

Georgi Markelov (29. mai 1929 Narva – 15. jaanuar 2014) oli eesti skulptor.

Ta sündis Narvas ehitusettevõtja pojana ning õppis aastatel 1937–1943 Narva 6. Algkoolis. Sõjaaegsetes õhurünnakutes hävis tema vanematekodu; ka ta isa küüditati nõukogude okupatsiooni alguses Siberisse. Ta lõpetas aastal 1950 Väike-Maarja Keskkooli. Samal aastal astus ta ERKI-sse, mille lõpetas aastal 1956 skulptuuri erialal.

Aastast 1956 tegutses ta vabakunstnikuna Tallinnas, aastal 1959 võeti ta Eesti Kunstnike Liidu liikmeks.

Tunnustus
1975 Kristjan Raua preemia (V. I. Lenini portree (puu))
1979 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Välislingid 
 In memoriam Georgi Markelov

Eesti skulptorid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1929
Surnud 2014
Kreva

Kreva (valgevene keeles Крэва) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Smarhońi rajoonis, Kreva külanõukogu halduskeskus. Asulas on 646 elanikku (2010). Leedu keeles Krėva või Krevas, poola keeles Krewo.

Krevas on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on XIV sajandil ehitatud kindlus, aastal 1854 ehitatud õigeusu kirik, XIX sajandi lõpus püstitatud sünagoog ja katoliku kirik.

Asula nimi tuleb ilmselt krivitšite rahvast.

Ajalugu 

Esimest korda mainitakse Krevad XIII sajandil kui Leedu muinasmaakonna Nalšia pealinna. Aastast 1260 kuulus Kreva Leedu Suurvürstiriiki, olles Leedu suurvürstide valduses. Kuna asula oli XIV sajandil üks vürstiriigi tähtsamatest keskustest, olles ajutiselt isegi maa pealinn, siis püstitati sinna XIV sajandil (tõenäoliselt aastal 1338 kivimüüridega kindlus. Aastal 1385 sõlmiti sealses lossis Krevo unioon. Aastal 1387 rajas Jogaila Krevasse Leedu alade esimese katoliikliku koguduse.

Aastast 1559 sai Krevast ametlikult alev. Aastal 1564 andis kuningas Zygmunt II August Kreva lossi Moskvast põgenenud Andrei Kurbskile.

Poola jagamisel aastal 1795 läks Kreva Venemaa koosseisu. Aastal 1866 sulgesid Poola ülestõusu maha suruma tulnud vene väed katoliku kiriku ja hooned anti õigeusu kogudusele. Kahekümnenda sajandi algul oli Kreva kohalik keraamikatööstuse keskus.

Esimese maailmasõja ajal läbis Krevat Saksa-Vene vägede vaheline rindejoon. Vana ja lagunenud kindlus võeti uuesti kasutusele, selle juurde rajati kaasaegsemad betoonvarjendid. Aastal 1917 võeti Kreva all Saksa vägede vastu ette suurtükirünnak, kannatada said nii kindlus kui ka asulas olnud katoliku kirik.

Kuni 1917. aastani oli Kreva Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu.

Välislingid 
 Kreva 
 Kreva kindlus
 Kreva Valgevene fotoentsüklopeedias
 Kreva YouTube'is

Valgevene asulad
Smarhońi rajoon
Izmajil

Izmajil (aastail 1812–1856 Tutškov) on linn Ukrainas Odessa oblastis, Izmajili rajooni keskus. Asub Doonau ääres.

Izmajili kindluse rajasid Genova kaupmehed 12. sajandil. 1484–1809 kuulus Osmanite riigile. 1790 toimus Vene-Türgi sõja käigus Izmajili piiramine, mille tulemusena Vene väed Aleksandr Suvorovi juhtimisel vallutasid linna. Hukkusid peaaegu kõik linna kaitsjad, kokku umbes 26 000 meest.

Aastatel 1918–1940 kuulus linn Rumeeniale.

Izmajil on suurim Ukraina sadamalinn Doonau ääres. Linnas asub Ukraina mereväe baas. Linnal on raudteeühendus Odessaga.

Linna elanikest oli 2008. aastal venelasi 43,7%, ukrainlasi 38,0%, bulgaarlasi 10,0% ja rumeenlasi 4,3%.

Välislingid 
http://www.izmail-rada.gov.ua
http://izmail-city.org

Odessa oblasti linnad
Sadamalinnad
Andres Joasalu

Andres Joasalu (kuni 1935. aastani August Andreas Johanson; 21. september 1907 Tarvastu vald, Viljandimaa – 25. detsember 1980 Vancouver) oli eesti ajakirjanik.

Ta õppis 1926–1930 (lõpetas) Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.

Aastail 1931–1937 oli ta ajakirjanik Kaja toimetuses ja Uus Eesti majandusosakonna toimetaja. 1936. aastal kandideeris ta Rahvuskogu 6. valimisringkonnas (seltskondliku komitee kandidaat). 1937–1940 oli ta Eesti Munaekspordi juhatuse liige, Saksa okupatsiooni ajal puidutööstuse "Tehnola" omanik. 

1944. aastal põgenes ta Rootsi, 1949. aastal Kanadasse. 

Ta oli Kaitseliidu Tallinna maleva purilennusalga pealik.

Viited

Välislingid 
 TÜ üliõpilased

Seltskondlike komiteede poliitikud
Eesti Põllumeeste Kogude Esinduse Paguluses poliitikud
Eesti ajakirjanikud
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Eesti purilendurid
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Eestlased Kanadas
Sündinud 1907
Surnud 1980
Dabrel

Dabrel (ka Dobrel) oli Henriku Liivimaa kroonika järgi Sattesele piirkonna valitseja 13. sajandi alguse Turaidas. Satteselet Koiva vasakul kaldal on nimetatud ka "Dabreli osaks", vastandina paremal kaldal asunud "Kaupo osale". Samamoodi kutsutakse kroonikas Sattesele linnust "Dabreli linnuseks" ja seda ka pärast ta enda surma. Dabreli tegevusest on teada eelkõige Liivi ristisõja kontekstis.

Nime etümoloogia
Dabreli nimi tuleb lingvistide arvates balti päritolu sõnast dabrs, mis tähendab "hea", "julge".

Võitlused ristisõdijatega
Dabrelit mainitakse kroonikas nimeliselt esmakordselt seoses 1206. aasta ristisõdijate ja semgalite ühise kättemaksuretkega Turaidasse, kus üks osa väest ründas tema linnust. Seetõttu võib eeldada, et ta osales juba varem Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu vastases sõjategevuses. Linnuse kaitsjaid julgustavale Dabrelile omistab kroonika piiblist pärit lause "Olge vaprad, vilistid, ja võidelge, et mitte orjata heebrealasi". Kuna ründajate katsed linnust vallutada edu ei toonud, siis pöörduti peagi ümbruskonda rüüstates tagasi.

Alistumine
Hoolimata Sattesele linnuse edukast kaitsmisest suutsid ristisõdijad teistes lahingutes, nt järgnenud Holmi linnuse piiramisel, millest ka turaidalased ja nende hulgas ilmselt ka Dabrel osa võtsid, oma jõudu piisavalt tõestada. Nii otsustasid 1207. aastal kõik liivlaste alad, sh Dabreli Sattesele, Riia piiskopilt rahu ja ristimist paludes end tema võimu alla anda. Satteseles viis ristimise läbi preester Daniel, kes kroonika järgi Dabreli linnuse juures lahkesti vastu võeti. 1207. aasta Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu vahelise leppega läks viimase kätte ilmalik võim Satteseles.

Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu võimu all
Järgnevalt on kroonikas Dabrelit mainitud, kui ta osales 1210.–1211. aasta vahetuse paiku ristisõdijate ja nende liitlaste sõjakäigul Soontaganasse. On aga tõenäoline, et Dabrel oli ka nende turaidalaste hulgas, keda kroonikas äraandlikeks nimetatakse ja kes samal ajal olid võimaluse tekkimisel valmis liituma kuralaste ja ugalastega Riia linna vastu.

Dabrel suri 1211. aasta lõpul puhkenud katkuepideemia ajal.

Viited

Allikad
 Henriku Liivimaa kroonika = Heinrici chronicon Livoniae. Ladina keelest tõlkinud Richard Kleis, toimetanud ja kommenteerinud Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982.
 Indriķa hronika. Läti keelde tõlkinud Ā. Feldhūns; eessõna ja kommentaarid Ē. Mugurēvičs. Rīga: Zinātne, 1993.
 Zemītis, Guntis. Dabrelis un viņa Sateseles pils, avaldatud livones.net

Läti inimesed
Liivimaa ristisõda
Ulla-Lena Lundberg

Ulla-Lena Lundberg (sündinud 14. juulil 1947 Kökaris) on Soome kirjanik, kes kirjutab rootsi keeles.

Ta sündis 14. juulil 1947 Kökaris (Ahvenamaal). Ta debüteeris poeedina 15-aastaselt (aastal 1962) luulekoguga "Utgångspunkt". 

1964. aastal õppis ta USA-s; meenutused USA-st avaldas ta reisikirjeldusena "Strövtåg" 1966. aastal.

Ta on 1985. aastast filosoofiamagister (Åbo Akademi) ja 1993. aastast Åbo Akademi audoktor.

Tema teostest on eesti keelde tõlgitud "Siber: tiivuline autoportree" (2013, tõlkija ja järelsõna autor oli Anu Saluäär; rootsi keeles ilmus 1993) ja romaan "Jää" (2014, tõlkija Tõnis Arnover; rootsi keeles ilmus 2012).

Tunnustus 
 1992 Pro Finlandia medal
 2012 Finlandia kirjandusauhind

Teaosed

Autorina 
 1962 – Utgångspunkt (luulekogu)
 1966 – Strövtåg (reisikiri)
 1968 – En berättelse om gränser (reisikiri)
 1970 – Gaijin-utlänning i Japan (reisikiri)
 1974 – När barometern stod på Karl Öberg och andra hörspel
 1976 – Kökar
 1977 – Tre afrikanska berättelser (novellikogu)
 1981 – Öar i Afrikas inre 
 1982 – Kungens Anna (romaan)
 1984 – Ingens Anna (romaan)
 1985 – Franciskus i Kökar 
 1986 – Sand (romaan)
 1989 – Leo (romaan)
 1991 – Stora världen (romaan)
 1993 – Sibirien: Ett självporträtt med vingar (reisikiri)
 1995 – Allt kan man önska sig (romaan)
 1997 – Regn (romaan)
 2001 – Marsipansoldaten (romaan)
 2005 – Åke Hellman: Människan och målaren (kunstnik Åke Hellmani elulooromaan)
 2010 – Jägarens leende 
 2012 – Is (romaan)

Toimetajana 
 Vackre Alen. Memoarer av Algot Lundberg. (1981) (Algot Lundbergi autobiograafia)
 Männen som kom från havet. Jakthistorier från Kökar (2000)

Rootsi kirjanikud
Rootsi luuletajad
Sündinud 1947
Dārzciems

Dārzciems (tõlkes Aiaküla) on asum Lätis, Riia linna Latgale eeslinna osa pindalaga 4,577 km². Asub Maskavas forštatest loodes, Purvciemsist lõunas ja Pļavniekist läänes Daugavpilsi ja Valga suunas minevate raudteede vahel. 20 830 elanikku (2010). 

Dārzciemsi asum asub keskmiselt 10–12 meetrit üle merepinna. Asumi kõrgeim koht on Matīsa kalmistul, 18 meetrit üle merepinna ja kuus meetrit üle ümbritseva ala. Kalmistu on ka asumi suurim haljasala pindalaga 13 hektarit. 

Dārzciemsi alad kuulusid XVIII sajandist ordule. Piirkonnas asus arvukalt tiike, kus elutses palju parte. XVIII sajandil hakati sinna rajama suvemõisasid, nende juurde tekkisid ka kõrtsid.

Aastal 1923 valminud Riia generaalplaanil kavandati piirkonda aianduskrunte, piirkond oli kavandatud aedlinnana. Sellest sai asum ka oma nime, otsetõlkes tähendab see "aedade küla". Aastal 1924 liideti see ala Riia linnaga ja aedlinna rajamine algas. Linnapoolsemas osas rajati hooned enne Teist maailmasõda, aga asumi tagumises otsas ehitati 1970. ja 1980. aastatel paneelidest korterelamuid.

Asumi servas, Daugavpilsi raudtee ääres asub 1930. aastatel rajatud rongipeatus Vagonu parks, mis on nime saanud seal asuvast reisivagunite depoost. Algul kandis jaam nime Kalpaka parks, seejärel Rīga-Tehniskā.

Välislingid

Dārzciemsi koduleht (läti keeles)

Riia asumid
Latgale eeslinn
Hintze mõis

Hintze mõis (läti keeles Inča muiža, ka Helmsa muiža) oli suvemõis Lätis Riia linnas Maskavas forštate asumis peahoone aadressiga Sadovņikova ielā Nr 20. Saksa keeles Hintzenhof, ka Helmershof ja Helmshof.

Hintze mõis rajati 16. sajandil. Esimeseks omanikuks oli aastal 1552 sündinud Riia kaupmees Benedict Hintze.

Aastal 1650 rajati Daugava üleujutuste tõkkeks tamm. Ehitustöid juhatati toona Hintze mõisast, nii sai tamm alguses nimeks Hintze tamm, aga hiljem kujunes sellest asumi tähtsaim tänav – Maskavas iela. 

19. sajandil ostis mõisa ja selle juures asunud aia kaupmees F. Sadovnikov. Ta rajas sinna kooli, aga hiljem sai sellest haigla.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Riia mõisad
Latgale eeslinn
Lübecki mõis

Lübecki mõis (läti keeles Libekas muiža, ka Langes muiža) oli rüütlimõis Lätis Riia linnas Maskavas forštate asumis. Saksa keeles Lübecksholmshof.

Lübecki mõisa peahoone asus endisel Daugava jõe saarel, mis kandis nime Lībiešu sala (eesti keelde tõlgituna Liivi saar), aga saksa keeles oli see Lübecki saar. Vaatamata väikesele pindalale oli tegemist rüütlimõisaga, mille valdused liideti Riia linnaga alles aastal 1899.

Mõisa hooneid anti aastani 1940 eraisikutele rendile, seejärel kasutati seda linnukasvatuseks. Mõisa hooned püsisid veel XX sajandi kuuekümnendatel aastatel, aga tänapäevaks on need hävinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Riia mõisad
Jüri Jõul

Jüri Jõul (sündinud 2. november 1971 Tartus) on eesti veemootorisportlane.

Ta lõpetas aastal 1990. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1995. aastal Eesti Põllumajandusülikooli põllumajanduse mehhaniseerimise erialal.

Jõul alustas veemotoga tegelemist 1988. aastal. Ta on mitmekordne Eesti ja Balti meister. Aasta parimaks veemotokaks Eestis on ta valitud 2013. aastal.

Tunnustus 

 2014 Eesti Vabariigi spordipreemia (Eesti veemotokoondise liikmed - Rasmus Haugasmägi, Jüri Jõul, Paul Zujenkov, Marek Peeba, Ott Joala - suurepäraste sportlike saavutuste eest veemoto Euroopa ja maailmameistrivõistlustel 2013. aastal)

Viited
Veemoto
Eestlastest veemoto maailmameistrid

Välislingid
Biograafia ESBL-is
Sporditulemused ESBL-is

Sündinud 1971
Eesti veemotosportlased
Limnophis

Limnophis on maoperekond.

Klassifikatsioon
Perekonda Limnophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Limnophis bangweolicus Mertens, 1936
 Limnophis bicolor Günther, 1865.

Levila 
Need maod on levinud Lõuna-Aafrikas.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne ReptileDB-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Limnophis seisuga 25.01.2014.

Colubrinae
Enrico Forlanini

Enrico Forlanini (3. detsember 1848 Milano – 9. oktoober 1930 Milano) oli Itaalia insener, leidur ja lennunduspioneer.

Tiiburlaeva leiutamise kõrval on tuntud ka tema tööd helikopterite ja dirižaablite konstrueerimise ja täiustamise alal. Enrico vanem vend Carlo oli tuntud kopsuarst, kahekordne Nobeli auhinna kandidaat.

15. aprillil 1877 katsetas ta veidi üle kolme kilo kaaluvat auru jõul töötavat helikopterit.

Enrico Forlanini nime kannab Milano Linate lennujaam.

Viited

Kirjandus 
Igino Mencarelli, Enrico Forlanini, Pubblicazioni Ufficio Storico Aeronautica SMA
Calabrò Sara (a cura di), La passione dell'invenzione. Enrico Forlanini, ingegnere e aeronauta, Telesma Edizioni, Milano, 2004

Välislingid

www.storiadimilano.it Milanesi illustri: Enrico Forlanini

Itaalia leiutajad
Sündinud 1848
Surnud 1930
Kihvmadu

Kihvmadu (Lycodon) on maoperekond.

Klassifikatsioon
Kihvmadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Lycodon albofuscus (Duméril, Bibron & Duméril, 1854)
 Lycodon alcalai Ota & Ross, 1994
 Lycodon aulicus (Linnaeus, 1758) - maja-kihvmadu
 Lycodon bibonius Ota & Ross, 1994
 Lycodon butleri Boulenger, 1900
 Lycodon capucinus (Boie, 1827)
 Lycodon cardamomensis Daltry & Wüster, 2002
 Lycodon carinatus (Kuhl, 1820)
 Lycodon cavernicolus Grismer, Quah, Anuar, Muin, Wood ja Nor, 2014
 Lycodon chrysoprateros Ota & Ross, 1994
 Lycodon davidi Vogel, Nguyen, Kingsada & Ziegler, 2012
 Lycodon dumerilii (Boulenger, 1893)
 Lycodon effraenis Cantor, 1847
 Lycodon fasciatus (Anderson, 1879)
 Lycodon fausti Gaulke, 2002
 Lycodon ferroni Lanza, 1999
 Lycodon flavicollis Mukherjee & Bhupathy, 2007
 Lycodon flavomaculatus Wall, 1907
 Lycodon flavozonatus Pope, 1928
 Lycodon futsingensis (Pope, 1928)
 Lycodon gammiei (Blanford, 1878)
 Lycodon gongshan Vogel & Luo, 2011
 Lycodon hypsirhinoides (Theobald, 1868)
 Lycodon jara (Shaw, 1802)
 Lycodon kundui Smith, 1943
 Lycodon laoensis Günther, 1864
 Lycodon liuchengchaoi Zhang, Jiang, Vogel & Rao, 2011
 Lycodon mackinnoni Wall, 1906
 Lycodon meridionale Bourret, 1935
 Lycodon muelleri Duméril, Bibron & Duméril, 1854
 Lycodon multifasciatus (Maki, 1931)
 Lycodon ophiophagus Vogel, David, Pauwels, Sumontha, Norval, Hendrix, Vu & Ziegler, 2009
 Lycodon orientalis (Hilgendorf, 1880)
 Lycodon osmanhilli Taylor, 1950
 Lycodon paucifasciatus Rendahl, 1943
 Lycodon rosozonatus Hu & Zhao, 1972
 Lycodon rufozonatus Cantor, 1842
 Lycodon ruhstrati (Fischer, 1886)
 Lycodon semicarinatus (Cope, 1860)
 Lycodon septentrionalis (Günther, 1875)
 Lycodon solivagus Ota & Ross, 1994
 Lycodon stormi Boettger, 1892 
 Lycodon striatus (Shaw, 1802) - vöödiline kihvmadu
 Lycodon subcinctus Boie, 1827
 Lycodon synaptor Vogel & David, 2010
 Lycodon tessellatus Jan, 1863
 Lycodon tiwarii Biswas & Sanyal, 1965
 Lycodon travancoricus (Beddome, 1870)
 Lycodon zawi Slowinski, Pawar, Win, Thin, Gyi, Oo & Tun, 2001
 Lycodon zoosvictoriae Neang, Hartmann, Hun, Souter & Furey, 2014.

2017. aastal on liigitatud (Zootaxa) kihvmao perekonda maoliik Lycodon sidiki
Wostl, Hamidy, Kurniawan ja Smith, 2017.

Levila 
Need maod on levinud Aasias ja Austraalias.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne CoL-is
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne saidil Wikispecies
 
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Lycodon seisuga 25.01.2014.

Colubrinae
Dinodon

Dinodon (Dinodon) on maoperekond.

Klassifikatsioon

Tänapäeval obsoleetne maoperekond. 

Dinodonide perekonda on varem roomajate andmebaasis klassifitseeritud järgmised maoliigid:
Dinodon flavozonatum Pope, 1928 
Dinodon gammiei (Blanford, 1878)
Dinodon meridionale Boutrret, 1935
Dinodon orientale (Hilgendorf, 1880) – ida-dinodon
Dinodon rosozonatum Hu & Zhao, 1972
Dinodon rufozonatum (Cantor, 1842) – punasevöödiline dinodon
Dinodon semicarinatum (Cope, 1860)
Dinodon septentrionalis (Günther, 1875).

Levila

Need maod olid levinud peamiselt Himaalaja idaosas, Indohiina poolsaare põhjaosas, Hiinas ja Jaapanis.

Sünonüüm 

Dinodon on kihvmao taksonoomiline sünonüüm.

Viited

Välislingid 

Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Dinodon seisuga 03.05.2014.

Colubridae
Pixner OÜ

Pixner OÜ on 100% Eesti erakapitalil põhinev firma, mis asutati 1992. aastal ning asub Kadrinas Lääne-Virumaal. Ettevõtte põhitegevuseks on toolide ja toolidetailide tootmine painutatud kasevineerist. Lisaks valmistab ettevõte kõrgsurve laminaadiga kaetud lauaplaate, laudu ja muid mööblidetaile.

Ettevõte on keskendunud peamiselt ühiskondlikus kasutuses olevate toolide valmistamisele: seal valmistatud toole kasutavad lasteaiad, koolid, kogudused, kultuurimajad, hooldekodud ja teised ühiskondlikud ettevõtted. Suurem osa Pixner OÜ toodangust turustatakse Skandinaavias (peamiselt Soomes ja Rootsis).

Viited

Välislingid 

 Ettevõtte kodulehekülg

Eesti tööstusettevõtted
Eesti mööblitööstus
Teravkoonnastik

Teravkoonnastik (Lytorhynchus) on maoperekond.

Klassifikatsioon
Teravkoonnastikute perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Lytorhynchus diadema (Duméril, Bibron & Duméril, 1854)
 Lytorhynchus gasperetti Leviton, 1977
 Lytorhynchus kennedyi Schmidt, 1939
 Lytorhynchus levitoni Torki, 2017
 Lytorhynchus maynardi Alcock & Finn, 1897
 Lytorhynchus paradoxus (Günther, 1875)
 Lytorhynchus ridgewayi Boulenger, 1887.

Levila 
Need väikesed (alla 50 cm pikkused) maod on levinud Põhja-Aafrikas, Indias ja Pakistanis.

Eluviis 
Nad on kohastunud varjatud öise, poolkaevuva eluviisiga: ninamiku tipp on terava kujuga ning ninasõõrmed on varustatud klappidega.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne saidil Wikispecies
 
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Lytorhynchus seisuga 15.09.2017.

Colubrinae
Liaanimadu

Liaanimadu (Thelotornis) on maoperekond.

Klassifikatsioon
Liaanimadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Thelotornis capensis Smith, 1849
 Thelotornis kirtlandii (Hallowell, 1844) – hall liaanimadu
 Thelotornis mossambicanus (Bocage, 1895)
 Thelotornis usambaricus Broadley, 2001.

Levila 
Need maod on levinud Aafrikas, sh Sambias.

Kokkupuuted inimestega 
Need päevase eluviisiga Colubridae sugukonna maod ei ole agressiivsed. Ometi on kokkupuuted inimestega lõppenud kas eluohtliku mürgitsusseisundi või koguni surmaga.    
1975. aastal suri tõenäoliselt Thelotornis capensise hammustuse tagajärjel Saksa herpetoloog Robert Mertens.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s
Sissekanne saidil Wikispecies
 
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Thelotornis seisuga 26.01.2014.

Colubrinae
Arthur Seyß-Inquart

Arthur Seyß-Inquart (22. juuli 1892 – 16. oktoober 1946) oli Austria ja Saksamaa jurist ning poliitik.

Arthur Seyß-Inquart sündis õpetaja Emíl Seyß-Inquarti perekonnas tol ajal Austria-Ungari koosseisu kuulunud Määrimaal Stonařovis (tol ajal Stannern) Jihlava (saksa keeles Iglau) lähedal. 1907. aastal kolis perekond Viini. Arthur Seyß-Inquart asus Viini Ülikoolis õigusteadust õppima. 1914. aastal astus ta vabatahtlikuna sõjaväkke ja võttis osa Esimesest maailmasõjast. Teda autasustati mitmel korral vapruse eest. Ülikooli lõpetas ta 1917. aastal, kui oli haavatasaamisest paranemas. 

Sõja järel tegutses Seyß-Inquart juristina, oli 1921. aastast alates advokaat. Poliitiliselt oli ta sel ajal seotud katoliiklik-konservatiivsete ringkondadega. 1934–1937 oli ta Kurt Schuschniggi valitsuses riiginõunik. 1930. aastate keskpaiku hakkas Seyß-Inquart poliitilistelt vaadetelt üha enam lähenema natsionaalsotsialistidele. 16. veebruaril 1938 nimetas Austria kantsler Schuschnigg Seyß-Inquarti siseministriks. 11. märtsil 1938 astus Kurt Schuschnigg kantsleri ametikohalt tagasi ja tema asemel sai uueks kantsleriks Arthur Seyß-Inquart. 12. märtsil ületasid Saksa väed Arthur Seyß-Inquarti väidetavat kutset ettekäändeks tuues Austria piiri. 13. märtsil liideti Austria Saksamaa koosseisu ja Arthur Seyß-Inquart astus Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse.

Austria anšlussi järel sai Seyß-Inquart Ostmarki riigiasehalduriks. Talle anti ka SSi Gruppenführeri auaste ja 1939. aasta mais sai ta portfellita ministriks Adolf Hitleri valitsuses.

Poola vallutamise järel sai Seyß-Inquartist 1939. aasta oktoobril lõpus Kindralkubermangu kindralkuberneri Hans Franki asetäitja. 18. mail 1940 nimetas Hitler ta okupeeritud Hollandi riigikomissariks. Oma testamendis määras Hitler Seyß-Inquarti Saksamaa välisministriks, selles ametis oli ta 30. aprillist kuni 2. maini 1945.

8. mail 1945 võtsid liitlasväed ta Hamburgis vahi alla. Nürnbergi tribunal määras talle sõjakuritegude eest surmanuhtluse ja ta hukati 16. oktoobril 1946 poomise teel. Hukkamisel viibinud Ameerika Ühendriikide ajakirjanik Howard K. Smith kirjeldas seda järgnevalt: "Tšehhoslovakkias sündinud Arthur Seyß-Inquart, kelle Hitler oli pannud Hollandit ja Austriat valitsema, oli viimane tegelene selles ennenägematus etenduses. Ta astus saali kell 2.38, kandes prille, mis tegid lihtsaks tema näo karikeerimise. Mees vaatas ärevalt ringi, kui komberdas oma vasakut jalga longates võllapuu juurde. Ta ronis aeglaselt valvurite abiga tapalavale. Kui ta oma viimased sõnad ütles, oli tema hääl nõrk, kuid intensiivne: "Ma loodan, et see hukkamine on viimane tegu sellest tragöödiast, milleks on Teine maailmasõda, ning õppetund, mille inimesed saavad, on see, et inimeste vahel peaksid valitsema rahu ja mõistmine. Mina usun Saksamaasse." Seyß-Inquart suri kell 02.45.

Viited

Austria poliitikud
Austria juristid
Saksamaa poliitikud
Tapetud poliitikud
Sündinud 1892
Surnud 1946
Popovi mõis

Popovi mõis (Popova muiža) oli suvemõis Lätis Riia linnas Avotu iela asumis peahoone aadressiga Visvalža ielā 8.

Mõis rajati XVIII sajandi lõpus ja kuulus venelastest ärimeestele Popovidele, kes ostsid piirkonna Kurmanovitelt. Plaan aastast 1769 näitab mõisa praeguses asukohas asuvat tervet hoonete gruppi, mille juurde kuulusid ka aiad ja sillutatud teed. Mõisa juures oli tubakamanufaktuur. Säilinud on siiski ainult üks hoone, mis on ehitatud kas XVIII sajandi lõpul või XIX sajandi alguses. Kõige omapärasem element hoone juures on pikk varikatus hoone sissepääsu juures, mis oli ilmselt mõeldud selleks, et vihma ajal oleks võimalik tõllast majja siseneda, ilma et vahepeal märjaks saaks. Valdavalt barokkstiilis ühekorruseline puidust suvemõis on praegu halvas seisukorras.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Sissekanne Läti mõisaportaalis; fotod (läti keeles)

Riia mõisad
Art Raudva

Art Raudva (sündinud 22. juulil 1966) on eesti veemootorisportlane.

Ta lõpetas 1984. aastal mööblitislerina 16. Kutsekkeskkooli Tartus. 

Ta alustas veemotoga tegelemist aastal 1981. Ta on 12-kordne Eesti meister.

Tunnustus
2008, 2009 Eesti aasta parim veemotosportlane

isiklikku
Tema isa on veemotosportlane Aldur Raudva, samuti on veemotosportlased tema vend Air ja poolvend Maik.

Viited 
Veemoto
Eestlastest veemoto maailmameistrid

Välislingid 
Art Raudva
Biograafia ESBL-is
Sporditulemused ESBL-is

Eesti veemotosportlased
Sündinud 1966
Little Boxes

"Little Boxes" (eesti keeles "Väiksed kastid") on Ameerika Ühendriikide laulja ja laulukirjutaja Malvina Reynoldsi laul. See pärineb 1962. aastast ning sai menukaks 1963. aastal Reynoldsi sõbra Pete Seegeri esituses.

Laul on poliitiline satiir eeslinnastumise ja keskklassi mugandumise teemal. Eeslinnades ühetaoliste projektide järgi valminud maju nimetatakse laulu tekstis erivärvilisteks "väikesteks kastideks", milles elavad inimesed, kellel "kõigil nägu üks". Ingliskeelse teksti rida "all made out of ticky-tacky" viitab ka kehvale ehituskvaliteedile, mis sarnaneb Eesti 2000. aastate kinnisvarabuumi ajal "põllu peale" kipsplaatidest rajatud uusrajoonide omale; eesti tõlkes ("tehtud tiki-taki") on see nüanss kaduma läinud.

"Väiksed kastid" tegi omal ajal kuulsaks Pete Seeger. 2010. aastail sai see taas populaarseks telekanali Showtime telesarja "Weeds" tunnusmuusikana. "Väiksed kastid" sai inspiratsiooni majadest Californias Daly Citys. Malvina Reynoldsi tütar Nancy Reynolds Schimmel selgitas laulu tausta nii: "Mu ema ja isa sõitsid San Franciscost läbi Daly City lõunasse, kui mu emale tuli laulu idee. Ta andis rooli isa kätte ja kirjutas selle üles teel üritusele La Hondas, kus ta pidi laulma Rahvusliku Seadusandluse Sõprade Komiteele (Friends Committee on National Legislation). Kui ajakiri Time (või oli see Newsweek?) tahtis fotot, kus ta just seda kohta näitab, ei leidnud ta neid maju üles, sest nende ümber oli ehitatud niivõrd palju uusi, et mäeküljed olid üleni kaetud." 

Laulule on eestikeelsed sõnad teinud Peeter Tooma ning seda on lisaks temale esitanud ka Kukerpillid. 2016. aasta algul avaldas kaveri perekond Männiste

Viited

Välislingid
  (koos salvestuse loeteluga)
  Täisnimekiri sarjas kasutatud muusikast
 
 Rob Keili veebileht "Little Boxes: The Architecture of a Classic Midcentury Suburb"
 Bity Booker "Little Boxes" (Malvina Reynoldsi kaver)
 Peeter Tooma "Väiksed kastid" Youtube

1962. aasta laulud
Ameerika Ühendriikide muusika
NARIC

NARIC (National Academic Recognition Information Centre) on Euroopa Komisjoni loodud koostöövõrk välisriigis omandatud hariduse õige ja õiglase tunnustamise lihtsustamiseks ning akadeemilise ja tööalase liikuvuse soodustamiseks Euroopa riikides. Koostöövõrgu moodustavad riiklikud NARIC keskused, kes on määratud vastava riigi haridusministeeriumi poolt. Keskuste poolt pakutav teave akadeemiliste kvalifikatsioonide võrreldavuse kohta, aitab ellu viia Bologna protsessis püstitatud eesmärke.

Riigiti võivad NARIC keskuste tegevused ja ülesanded erineda. Paljudes Euroopa riikides on NARIC keskustel nõuandev roll ehk siis kõrgkoolidel ja tööandjatel on õigus ise otsustada, milliseid välisriigi kvalifikatsioone ja õpinguid nad aktsepteerivad. Sel juhul annavad NARIC keskused teavet välisriigi kvalifikatsioonide ja haridussüsteemi kohta, mis on kõrgkoolidele ja tööandjatele vajalik tunnustamise otsuse tegemisel.

Eesti ENIC/NARIC Keskus (Akadeemilise Tunnustamise Infokeskus) kuulub Euroopa Nõukogu, UNESCO ja Euroopa Komisjoni koostöövõrkudesse ENIC ja NARIC ja oli kuni 2020. aasta lõpuni Sihtasutus Archimedese struktuuriüksus. Seoses Sihtasutus Archimedese tegevuse lõpetamisega läksid Eesti ENIC/NARIC Keskuse tegevused ja teenused üle Haridus- ja Noorteametisse.

Vaata ka 
 ENIC
 Kõrghariduse rahvusvaheline turundus ehk Study in Estonia
 Euroopa keeleõppe tunnuskiri
 Haridus- ja Teadusministeerium
 Eesti teaduse tippkeskused

Välislingid 
 Sihtasutuse Archimedes koduleht
 ENIC/NARIC võrgustiku kodulehekülg
Haridus
Awan

Awan (nimi Juubelite raamatu järgi; Seder Hadoroti ja Pseudo-Methodiuse apokalüpsise järgi Kalmana, "Kuldlegendi" järgi Calmana) oli Aadama ja Eeva tütar. Ta läks mehele oma kaksikvennale Kainile, nende poeg oli Hanok.

Piiblis pole tema nime nimetatud, vaid nimetatakse teda lihtsalt "Kaini naiseks" (1 Ms 4:17). Lisaks on veel mainitud, et Aadamale "sündis poegi ja tütreid" (1 Ms 5:4). Kuna Piibli järgi rohkem inimesi maailmas polnud, pidid nii Kain kui Sett abielluma oma õdedega.

Sugupuu

Välislink

Vana testamendi inimesed
Helene mõis

Helene mõis (Helēnes muižiņa) oli suvemõis Lätis Riia linnas Bišumuiža asumis; selle peahoone aadress oli Bauskas ielā 133.

Helene mõis kuulus Girgensonide perele, olles nende valduses kuni 1930. aastateni. XX sajandi alguses tegutses mõisa juures vabrik, kus toodeti lakki.

Suvemõis on ebatüüpilise välimusega, tagasihoidlike kaunistustega hoonet võib pidada tavaliseks eramajaks. Hoone on osaliselt renoveeritud. Mõisa juures on ka väike park ja allee.

Välislingid

Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Zemgale eeslinn
Riia mõisad
Grīziņkalns

Grīziņkalns on asum Lätis, Riia linna Latgale eeslinna ja Keskrajooni osa pindalaga 1,517 km². Asub Centrsist idas, Brasast lõunas, Purvciemsis läänes ja Avotu ielast põhjas. 13 691 elanikku (2010). 

Grīziņkalnsi asumi põhjaosa kuni Aleksandra Čaka ielani kuulub Keskrajooni koosseisu, ent suurem osa asumist on Latgale eeslinna osa. Asumi reljeefi iseloomustavad Grīziņkalnsi luited, mille kõrgeim tipp ulatub 24 meetrit üle merepinna. Kõrgeima tipu juures asub Grīziņkalnsi park.

Piirkond kuulus kunagi Riia kaupmeeste suguvõsale, kel nimeks Griesenid. Grīzenbergi mõisa järgi said oma nime luited, luidete järgi omakorda asum. XVII sajandil lisandus sinna veel Falgi mõis.

XIX sajandi seitsmekümnendatel aastatel tekkis asumisse seoses Riia tööstuslinnaks muutumisega hulgaliselt ettevõtteid. Grīziņkalnsis toodeti viile, masinaosi, tsinkvärvi, mineraalõli, konserve. Tehaste juurde kerkisid ka tööliste elamud, mis moodustavad valdava osa asumi hoonetest. Suurem osa elanikest tuli Läti maapiirkondadest, seega oli enamik asumi elanikke lätlased.

Aastal 1887 valmis luteri kirik. Uusgooti stiilis kirikut kasutati korduvalt teleseriaalis "Seitseteist kevadist hetke". Aastal 1907 lisandus asumisse veel õigeusu kloostri juures olev kirik.

1905. aasta revolutsiooni sündmused mõjutasid sügavalt asumis elavaid töölisi. Revolutsioonisündmustest tehti aastal 1970 lastele mõeldud seiklusfilm "Vārnu ielas republika" ("Varese tänava vabariik").

Aastail 1905–1908 tegutses asumis teater Apollo. Aastal 1958 ehitati teatri hooned ümber staadioniks. Aastal 1910 ehitati asumisse V. Ķuze kommivabrik, mille hooned kuuluvad tänapäeval aktsiaseltsile Laima. Aastal 1933 ehitati asumisse ka Punase Risti hoonetekompleks.

Grīziņkalnsi asumis asub Pērnavas iela (Pärnu tänav), lisaks asub seal osaliselt ka Tallinas iela (Tallinna tänav).

Välislingid

Grīziņkalnsi koduleht (läti keeles)
Asum portaalis CitaRiga

Riia asumid
Latgale eeslinn
Falgi mõis

Falgi mõis (Falka muižiņa või Piekūnmuižiņa) oli suvemõis Lätis Riia linnas Grīziņkalnsi asumis. Peahoone asus K. Barona ielā 140–142 ja Brīvības ielā 198 majade piirkonnas. Saksa keeles Falkenhof, tõenäoliselt ka Husmans Hof. 

Mõis rajati tõenäoliselt 17. sajandil. Aastal 1700 paigutas Johann Christoph Brotze mõisa asukohta Husmans Hofi nimelise mõisa, mis on tõenäoliselt seesama mõis.

Mõisa järgi sai nime kõrval asuv Klijānu iela, mille varasem nimi oli Piekūnu iela. Tänava nimi oli läti keelest tõlgituna "Pistriku tänav"; nimi tuli sellest, et mõisa saksakeelne omanikust tulenev nimi tähendas pistrikumõisa.

Mõisa viimased omanikud olid Norwellid. 1899. aasta mais toimus mõisa juures politseinike ja tööliste vahel suur kokkupõrge, mis oli esimene sellelaadne sündmus Lätis. Aastast 1913 olid hooned kõik hävinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Ficki kabel

Ficki kabel on hävinenud matmispaik Põltsamaa kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Põltsamaa linnas. Kabel asus Põltsamaa uue Niguliste kiriku edelapoolse seina ääres.

Kabeli rajas Põltsamaa mõisa tollane omanik Heinrich von Fick tõenäoliselt 1740. aastate lõpul. Sinna on 1750. aastal maetud Fick ise, teiste maetud inimeste arv ei ole teada. 

Kiviseinte, võlvitud laega ning punastest tellistest põrandaga kabeli alumisel korrusel oli võlvlaega hauakamber, kuhu sai siseneda läbi võlvis oleva luugi. Kirikust viis uks kabelisse. Oletatavasti viidi maetute säilmed ära 1922. aastal. 

Ficki kabeli katus põles koos kirikuga 14. juulil 1941 ning ajapikku hävitas ilm kabeli lae, mis langes sisse. Kabel lammutati 1958. aastal, et ehitada kirikule uus maja, mille keldrikorrusel oli katla- ja kütuseruum, ülemistel korrustel elu- ja koguduse tööruumid. Pole teada, kas uue ehitise alla jäi veel maetuid.

Kirjandus
Herbert Kuurme. Pildikesi Põltsamaa ajaloost 1. Põltsamaa 2001. Lk 15, 152, 156
Kadri Tael. Põltsamaa kalmistute pärand. "Vali Uudised", 24. jaanuar 2014. Lk 4

Välislingid
Kultuurimälestis nr 24003 "Põltsamaa kirik"

Põltsamaa kihelkonna kalmistud
Põltsamaa ajalugu
Põltsamaa ehitised
Põltsamaa kalmistud
Michael Bentley

Michael Bentley on Suurbritannia ajaloolane, kelle peamiseks uurimisvaldkonnaks on Suurbritannia poliitiline ajalugu 19.–20. sajandil. Lisaks on Bentley tegelenud sama perioodi mõttelooga, ajaloofilosoofia ja historiograafiaga.

Ta sai bakalaureusekraadi Sheffieldi Ülikoolist ja kaitses oma doktorikraadi Cambridge'i Ülikoolis.

Bentley töötab Saint Andrewsi ülikooli ajalooteaduskonna professorina.

20. jaanuaril 2014 pidas ta Kultuuriteaduste ja kunstide doktorikooli IV talvekooli raames Tallinna Ülikoolis loengu ajalooteooriast, mis kandis pealkirja "Absence and Presence in Historical Theory since 1970".

Teoseid

The Liberal Mind, 1914-1929. Cambridge, Cambridge University Press, 1977.
Politics without Democracy, 1815-1914. Oxford, Blackwell, 1984; 1996.
The Climax of Liberal Politics. London, Edward Arnold, 1987.
Companion to Historiography. London, Taylor & Francis, 1997; 2002.
Modern Historiography. London, Routledge, 1999.
Lord Salisbury's World: Conservative Environments in Late-Victorian Britain. Cambridge, Cambridge University Press, 2001.
Modernizing England's Past: English Historiography in the Age of Modernism, 1870–1970. Cambridge, Cambridge University Press, 2005.
The Life and Thought of Herbert Butterfield: History, Science and God. Cambridge, Cambridge University Press, 2011.

Viited

Suurbritannia ajaloolased
François Hartog

François Hartog (sündinud 1946) on Prantsusmaa ajaloolane, kelle peamised uurimisvaldkonnad on antiikajalugu ja historiograafia.

Kõrghariduse omandas ta Pariisi ülikoolis École normale supérieure. Hartog on õpetanud Vana-Kreeka ajalugu Strasbourg'i ja Metzi ülikoolides. Alates 1987. aastast on ta olnud sotsiaalteaduste keskuse École des hautes études en sciences sociales õppedirektor. 

1997. aastal oli ta üks Prantsusmaa Ajaloolaste Ühingu 60 asutajaliikmest.

Hartog on tugevalt mõjutatud Jean-Pierre Vernant'i ja Reinhard Kosellecki ideedest. Ta on interdistsiplinaarne teadlane, kes kasutab oma uurimistöös ka antropoloogia meetodeid, kombineerides neid antiikajaloo, historiograafia ja mõttelooga. Tema üks keskseid huvivaldkondi ja uurimisteemasid on olnud ajalisuse eri vormid. Hartog on ka termini "ajaloolisuse režiim" (régime d'historicité) juurutaja.

Ta on avaldanud üle 10 prantsuskeelse monograafia, millest inglise keelde on tõlgitud vaid paar raamatut. Eesti keeles on ilmunud Hartogi artikkel "Ajaloo leiutamine: ühe mõiste eellugu Homerosest Herodotoseni" (Tuna 2004, nr 2).

22. jaanuaril 2014 pidas ta kultuuriteaduste ja kunstide doktorikooli IV talvekooli raames Tallinna Ülikoolis avaliku loengu "The Modern Regime of Historicity in the Face of Two World Wars".

Välislingid

Biograafia EHESSi veebilehel (prantsuse keeles, vaadatud 28.01.2014).

Prantsusmaa ajaloolased
Sündinud 1946
Mieke Bal

Mieke Bal (täisnimega Maria Gertrudis Bal; sündinud 14. märtsil 1946 Heemstedes) on hollandi kultuuri- ja kirjandusteoreetik ning videokunstnik.

Kõrghariduse omandas Bal Amsterdami Ülikoolis, mille lõpetas 1969 bakalaureusekraadiga prantsuse keele alal. Alustanud doktoriõpet samas ülikoolis, läks ta oma juhendaja surma tõttu üle Utrechti Ülikooli, kus kaitses doktorikraadi prantsuse ja võrdleva kirjanduse alal.

Ta on töötanud õppejõuna Utrechti ja Rochesteri ülikoolis. Aastatel 1991–2011 oli ta Amsterdami Ülikooli kirjandusteooria professor.

Bal on mitmekülgsete huvidega teadlane, kes on uurinud kaasaegset kirjandust, feminismi, vaimuhaigusi, kultuurirännet, eri ajastute kunsti ja antiikkultuuri. Lisaks teoreetilistele uurimustele on Bal leidnud rahvusvahelist tunnustust videokunstnikuna, kes lisaks mitmele lühifilmile on koos Michelle Williams Gamakeriga lavastanud ka kaks täispikka filmi – hullumeelsuse probleeme käsitleva filmi "A Long History of Madness" (2011) ja Gustave Flaubert'i tuntuima teose "Madame Bovary" kaasaegse tõlgenduse "Madame B." (2014).

Jaanuaris 2014 viibis Mieke Bal kultuuriteaduste ja kunstide doktorikooli IV talvekooli raames Eestis. 17. jaanuaril avas ta oma videonäituse Tallinnas Vaal Galeriis. 21. jaanuaril pidas Tallinna Ülikoolis avaliku loengu "Long Live Anachronism! Preposterous History and the Past of the Future". Samal päeval linastus kinos Sõprus tema täispikk film "Madame B".

Välislingid

Mieke Bali veebileht (inglise keeles, vaadatud 28.01.2014).

Hollandi teadlased
Kirjandusteoreetikud
Hollandi semiootikud
Sündinud 1946