joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Paju lahingu mälestussammas

Paju lahingu mälestussammas on pühendatud Paju lahingu mälestuse jäädvustamiseks. Mälestussammas asub Paju külas Valgamaal.

Mõte püstitada Paju lahinguväljale mälestusmärk tekkis Valgamaal 1930. aastal. 1932. aastal võttis selle teema üles 2. diviisi ülem kindral Nikolai Reek. Monumendi kavandi autor oli Valga arhitekt Georg Saar. Oli plaanis ehitada 9 meetri kõrgune koonusekujuline muldkeha, mille tipus mälestusmärk Vabadusristi, kuperjanovlaste ja Soome Põhja Poegade üksuse embleemidega ning tahvlid lahingus langenute nimedega.

12. juunil 1938, Eesti Vabadusristi Vendade X kokkutuleku ajal pani kindral Johan Laidoner Paju monumendile nurgakivi.

Mälestussamba püstitamise heaks korraldati üleriigiline korjandus. 1940. aastal valmis monumendi muldkeha, kuid seoses Nõukogude okupatsiooniga jäigi mälestussammas avamata.

Alles 30. jaanuaril 1994, Paju lahingu 75. aastapäeva eel avas Eesti Vabariigi president Lennart Meri mälestussamba. Paju lahingu 85. aastapäeval asetas mälestussamba jalamile pärja president Arnold Rüütel. Auvalves olid Jõgeva Gümnaasiumi vilistlased Oliver Baida ja Rauno Peets.

Pilte

Vaata ka
Eesti Vabadussõjas langenute mälestussammas
Eesti Vabadussõja mälestusmärkide loend

Kasutatud kirjandus

Välislingid

 

Valga vald
Eesti skulptuurid
Eesti Vabadussõja mälestusmärgid
Uno Kõrgvee

Uno Kõrgvee (aastani 1937 Uno Kõrts; 10. november 1918 Kõrenduse, Kudina vald, Tartumaa – 1. mai 1946 Stockholm) oli eesti arst.

Ta lõpetas aastal 1935 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1936–1944 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Ta oli EÜS-i vilistlane.

Ta töötas Tartu Ülikooli 2. haavakliinikus. Aastal 1944 lahkus ta Rootsi.

Viited 

Eesti arstid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1918
Surnud 1946
Paul Ruus

Paul Ruus (12. oktoober 1891 Keeni vald, Valgamaa – 21. august 1974 Pärnu) oli eesti arst.

1912. aastal käis ta Muhus ning 1913. aastal Saaremaal Eesti Rahva Muuseumile vanavara korjamas.

1913. aastal oli ta Korporatsioon Ugala asutajate seas.

1936. aastal sai ta Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärgi ning 1938. aastal Valgetähe IV klassi teenetemärgi.

Viited

Eesti arstid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid‎
Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärgi kavalerid
Korporatsioon Ugala liikmed
Sündinud 1891
Surnud 1974
Tabuaeran

Tabuaeran ehk Fanningi atoll on atoll Line´i saartel. 

Elanikke on umbes 2500, pindala saarekestel 33,7 km², laguunil 110 km².

Ajalugu 
Saare avastas 11. juunil 1798 USA kapten Edmund Fanning (elas 1769–1841).

Aastatel 1902–1963 asus seal Vaikse ookeani ülese sidekaabli vahejaam. 1914 ründas ja vigastas seda Maximilian von Spee eskaader.

Kiribati saared
Atollid
Anatoli Poppen

Anatoli Poppen (10. aprill 1880 Piotrków Trybunalski – 10. veebruar 1968 Bremen) oli eesti arst.

Tunnustus
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk, 1938

Eesti arstid
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Eestlased Saksamaal
Sündinud 1880
Surnud 1968
Kiritimati

Kiritimati (ka Jõulusaar; inglise keeles varem ka Christmas Island) on saar Vaikses ookeanis, üks Line'i saartest. Asukoht: .
Kiritimati oma 642 ruutkilomeetriga on üldse suurim korallatoll. Kuulub Kiribatile.
Elanikke on saarel asuvas neljas külas kokku umbes 5100.
Saare avastas (Euroopale) James Cook 24. detsembril 1777.

Saar kuulub UTC+14 ajavööndisse, seega seal algab uusaasta maailmas kõige varem.

Kiribati saared
Line'i saared

Line'i saared ehk Ekvaatorisaared on Kiribatile kuuluv atollidest koosnev saarestik Vaikse ookeani keskosas.

Saarestiku geograafilised koordinaadid on . Saarestikku kuulub 12 saart, millest kolm on USA halduses (Palmyra atoll, Jarvise saar ja Kingmani riff). Asustatud on vaid 3 saart (Kiritimati, Tabuaeran ja Teraina). Neil saartel elab umbes 8800 inimest.

Saared kuuluvad UTC+14:00 ajavööndisse, olles seega maailmas esimene koht, kus algab uus aasta.

Saared 
Kingmani riff 
Palmyra atoll 
Teraina (Washingtoni saar) 
Tabuaeran (Fanningi atoll) 
Kiritimati 
Jarvise saar 
Maldeni saar 
Filippo riff 
Starbucki saar 
Carolini saar 
Vostoki saar 
Flinti saar 

Vaikse ookeani saarestikud
Kiribati saared
Roger Zelazny

Roger Joseph Zelazny (13. mai 1937 Clevelandis Ohios – 14. juuni 1995) oli Ameerika Ühendriikide ulmekirjanik. 

Roger Zelazny õppis Clevelandi Ülikoolis ja Columbia Ülikoolis.

Ta on paljude ulmekirjanduse preemiate laureaat. Kolmel korral on ta võitnud Nebula auhinna (kaks auhinda aastal 1966 ning aastal 1975), kuuel korral Hugo auhinna (1966, 1968, 1976, 1982, 1986 ja 1987) ning korra Apollo auhinna 1972. aastal.

Eesti keeles ilmunud teosed 
 "Needuste allee". Tõlkinud Juhan Habicht, kirjastus Katherine 1992
 "Valguse isand". Tõlkinud Neeme Kahusk, Elmatar, 1997
 "Amberi üheksa printsi". Tõlkinud Juhan Habicht, Varrak, Tallinn 1999
 "Avaloni püssid". Tõlkinud Juhan Habicht, Varrak, Tallinn 2000
 "Üksildane oktoobriöö". Tõlkinud Juhan Habicht, Varrak, Tallinn 2001
 "Ükssarviku märk". Tõlkinud Juhan Habicht, Varrak, Tallinn 2001
 "Kaose kojad". Tõlkinud Juhan Habicht, Varrak, Tallinn 2002
 "Oberoni käsi". Tõlkinud Juhan Habicht, Varrak, Tallinn 2002
 "Teemärgid". Tõlkinud Lauri Heinsalu ja Juhan Habicht, Fantaasia, Tartu 2008
 "Hukatuse kaardid". Tõlkinud Juhan Habicht, Fantaasia, Tartu 2009
 "Amberi veri". Tõlkinud Juhan Habicht, Fantaasia, Tartu 2010
 "Kaose märk". Tõlkinud Juhan Habicht, Fantaasia, Tartu 2010
 "Varjude rüütel". Tõlkinud Juhan Habicht, Fantaasia, Tartu 2011

Muud 
Roger Zelazny oli abielus. Tal on kaks poega ja üks tütar.

Välislingid 
Artikleid Roger Zelaznyst

Ameerika Ühendriikide ulmekirjanikud
Sündinud 1937
Surnud 1995
Pohnpei

Pohnpei saar (varem ka Ponape) on saar Mikroneesias. Siin asub ka 1989. aastast Mikroneesia pealinn Palikir, kus elab umbes 4600 inimest.
Saare pindala on 346 (või 334) km² ja seal elab kokku umbes 35 000 inimest.
Kõrgeim punkt on 782 m.

Sageli loetakse Pohnpeiga kokku ka kaks naabruses asuvat atolli, Ant ja Pakin, millega koos nimetatakse neid Senjavini saarteks. Saared avastas 1828. aastal Fjodor Litke ning nimetas need Vene admirali Dmitri Senjavini järgi.

Vaikse ookeani saared
Mikroneesia Liiduriikide saared
Kesk-Ameerika

Kesk-Ameerika on Põhja-Ameerika mandri lõunaosa. 

Kesk-Ameerikasse kuuluvad ÜRO liigituse järgi:

 

 
 

Läänest Vaikse ookeani ja idast Kariibi merega piiratud Kesk-Ameerika kujutab endast Põhja- ja Lõuna-Ameerika kontinente omavahel ühendavat maakitsust. Kesk-Ameerika ainsaks suurriigiks on Mehhiko, millest lõuna pool asub seitse väiksemat riiki. Ligi 40% nende riikide pindalast katab väga mitmekesise elustikuga vihmamets. Suur osa Kesk-Ameerikast on mägine, eriti mis puudutab Lõuna-Mehhikost lõuna poole jäävaid alasid. Lisaks on tegemist maailma ühe kõige aktiivsema vulkaanilise piirkonnaga.

Majandus
Ligi pool regiooni elektrienergiast toodetakse arvukate mägijõgede veest. Kesk-Ameerika elanike tähtsaimaks elatusallikaks on maaviljelus - eriti levinud on maisi ja ubade kasvatamine väikestes perefarmides. Ligikaudu pool põllusaadustest eksporditakse regioonist välja. Viis kõige olulisemat ekspordiartiklit on: kohv, puuvill, suhkur, veiseliha, ja banaanid.

Ajalugu
Kesk-Ameerikas on ajaloo jooksul eksisteerinud mitmed iidseid tsivilastsioone, muuhulgas asteegid, maiad, olmeegid ja tolteegid. Alates sellest, kui Hispaania maadeavastajad 16. sajandil Kesk-Ameerikasse saabusid, on see piirkond olnud tunnistajaks rohketele sõdadele ja konfliktidele.

Viited
Erika Nõva

Erika Nõva (sündinud Erika Volberg, 1934–1937 Erika Breiberg; 4. aprill 1905 Muuksi – 22. aprill 1987 Tallinn) oli eesti arhitekt.

Elulugu
Erika Nõva sündis Muuksi külas Toomani talus pere kaheksanda lapsena. 1931. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikumi arhitektuuriosakonna Eesti esimese naisarhitektina.

Kuigi Erika Nõva sai tuntuks ka kui paljude ühiskondlike hoonete looja, jäi ta eelkõige truuks oma juurtele ja tundis kõige rohkem huvi taluehituse traditsioonide ja rahvusliku maa-arhitektuuri vastu. 1930. aastatel Põllutööministeeriumi Asundusametis töötades projekteeris ta põllumajanduslikke uudisasundusi ja tüüpelamuid Pillapalus, Peressaares, Suursoos ja Lepplaanes. Oma projektides lähtus ta praktilistest vajadustest ja maaelu traditsioonidest. Samadele põhimõtetele jäi ta truuks ka pärast sõda sovhoosiasulaid planeerides.

Muuhulgas on Erika Nõva projekteerinud 1937. aastal August Mälgule kingitud Lagle talu hooned. Tema projektid said auhindu ka paljudel konkurssidel.

Erika Nõva looduslähedast ja traditsioonilist stiili esindab ka tema enda maja Nõmmel.

Erika Nõva on disaininud ka mööblit.

Suuremad tööd
Haapsalu Linna Algkool, Ehte 14 (1938)
Alar Kotliga koostöös Tallinna Inglise Kolledži hoone, nüüd Tallinna Ülikooli Terra hoone Narva mnt 25 (1939)
Tallinna Spordihoone, 1938
Tallinna Keskhaigla
Kalevi Keskstaadioni (endise Komsomoli staadioni) eelprojekt

Isiklikku
Erika Volberg abiellus 1934. aastal Ilmar Breibergiga, järgmisel aastal sündisid kaksikud Tiiu ja Ants. Ühiselt võeti eestistamise käigus 1937. aastal uus perekonnanimi Nõva.

Erika vend oli arhitekt August Volberg.

Viited

Kirjandus
"Toomani. Erika Nõva mälestused". // Eessõna Tiiu Mürk, Ants Nõva. Toomani Talumuuseum. 2005. 128 lk 
"Minu töö ja elu". // Koostaja Anne Lass, toimetaja Elo Lutsepp. Eesti Arhitektuurimuuseum. Tallinn 2006. 72 lk

Eesti arhitektid
Kodumajanduskoja liikmed
Tallinna kõrgema tehnikumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Kuusalu kalmistule maetud
Sündinud 1905
Surnud 1987
Stanley (Falklandi saared)

Stanley, endine Port Stanley, on Falklandi saarte pealinn. Asub Ida-Falklandi saarel, Stanley lahe ääres, paigas koordinaatidega . Elanikke on umbes 2000. Seal asub ka Falklandi kuberneri residents. Falklandi kuberner allub Briti kroonile.

Ajalugu 
Linna hakati rajama aastal 1843. Falklandi pealinnaks sai 1845. Aastal 1849 viidi sinna elama esimesed 30 endiste briti sõdurite peret. Hiljem sai paik oluliseks vahepeatuseks ja remondisadamaks läbi Magalhãesi väina ja ümber Hoorni neeme sõitvatele laevadele, samuti laevadele söevarude täiendamise kohaks. Seal on olnud ka Antarktika ekspeditsioonide vahebaas.

Pärast Panama kanali rajamist on Stanley sadama tähtsus vähenenud. Aastal 1982 okupeerisid Argentina sõjajõud Falklandi sõja käigus linna ja see sai lahingutegevuse käigus märkimisväärseid purustusi. Samuti hukkus 3 tsiviilisikut.

Viited 

Sadamalinnad
Falklandi saared
Maurilio De Zolt

Maurilio De Zolt (sündinud 29. septembril 1950 San Pietro di Cadores Belluno provintsis) on endine Itaalia murdmaasuusataja.

Maailma tippsuusatajate hulka tõusis Maurilio De Zolt üle 30-aastasena. Enne teda olid maailmas silmapaistvalt esinenud vaid kolm itaalia suusatajat ja Franko Nones oli ainus, kes oli võitnud suurvõistluste medali. De Zolti kõrval hakkasid teisedki itaalia suusatajad edukalt esinema ning Itaalia tõusis 1980. aastate teisel poolel üheks maailma edukamaks suusariigiks. Sel ajal võeti kasutusele vabastiil (uisustiil), mis sai ka De Zolti tugevamaks stiiliks. Viimase suurvõistluste medali sai De Zolt 1994. aasta olümpiamängudel Lillehammeris teatesõidus, kus ta suusatas 43-aastasena avavahetust klassikalises stiilis.

De Zolt sai esimese tippvõistluste medali 34-aastaselt 1985. aasta maailmameistrivõistlustel. Siis kasutasid edukamad suusatajad juba uisustiili. 1987. aasta MM-il Oberstdorfis oli uisustiil kavas juba eraldi alana ja De Zolt võitis uues stiilis ainsa individuaalse kuldmedali 50 km distantsil. Ta alustas võistlust väga hästi ja juhtis 5,6 km vaheajapunktis teisel kohal olnud koondisekaaslase Albert Walderi ees 24 sekundiga. 16,7 km kohal oli vahe Walderiga 27 sekundit, 33 km kohal oli vahe teiseks tõusnud šveitslase Andi Grünenfelderi ees 45,5 sekundit ja finišisse hõbemedalivõitjana saabunud Thomas Wassberg oli De Zoltist 22,3 sekundit aeglasem.

Saavutused

Olümpiamängudel 

 1988  Calgarys
  hõbemedal 50 km vabastiilis
 1992  Albertville'is
  hõbemedal 50 km vabastiilis
 1994  Lillehammeris
  olümpiavõitja 4x10 km teatesõidus

Maailmameistrivõistlustel 

 1985  Seefeldis
  hõbemedal 50 km
  hõbemedal 4x10 km teatesõidus
  pronksmedal 15 km
 1987  Oberstdorfis
  maailmameister 50 km vabastiilis
 1991  Val di Fiemmes
  pronksmedal 50 km vabastiilis
 1993  Falunis
  hõbemedal 4x10 km teatesõidus

Maailmakarikavõistlustel

Maailma karikasarja etapivõidud

Välislingid

 
Lehekülg Maurilio De Zoldist (itaalia keeles)

Itaalia murdmaasuusatajad
Sündinud 1950
Marco Albarello

Marco Albarello (sündinud 31. mail 1960 Aostas) on endine Itaalia murdmaasuusataja.

Võrreldes teiste samal ajal võistelnud itaallastega, näiteks Maurilio De Zolti ja Silvio Fauneriga, oli Abarello tugevam külg just klassikastiil. Tema esimene suurvõistluste individuaalne saavutus oli see, et ta tuli 1987. aasta maailmameistrivõistlustel Oberstdorfis mõnevõrra ootamatult 15 km klassikastiilis maailmameistriks. 1992. aasta olümpiamängudel Albertville'is sai ta kaks hõbemedalit, olles teine 10 km klassikas ja 4x10 km teatesõidus. Teatevõistluse hõbemedali sai ta ka 1993. aasta MM-il Falunis. Mõlemal korral sai kuldmedali Norra. 1994. aasta olümpiamängudel Lillehammeris teatevõistluse olukord muutus ja Itaalia võttis norralastelt kulla nende koduradadel. Samal olümpial sai Albarello 10 km pronksmedali. Veel võitis ta Itaalia koondisega 4x10 km teatevõistluses 1995. aasta MM-il Thunder Bays pronksmedali ja 1988. aasta OM-il Naganos hõbemedali.

Saavutused

Olümpiamängudel 

 1992  Albertville
  hõbemedal 10 km klassikalises stiilis
  hõbemedal 4x10 km teatesõidus
 1994  Lillehammeris
  olümpiavõitja 4x10 km teatesõidus
  pronksmedal 10 km klassikalises stiilis
 1998  Naganos
  hõbemedal 4x10 km teatesõidus

Maailmameistrivõistlustel 

 1985  Seefeldis
  hõbemedal 4x10 km teatesõidus
 1987  Oberstdorfis
  maailmameister 15 km klassikalises stiilis
 1993  Falunis 
  hõbemedal 4x10 km teatesõidus
 1995  Thunder Bays
  pronksmedal 4x10 km teatesõidus

Maailmakarikavõistlustel

Maailmakarikavõistluste etapivõidud

Välislingid

 

Itaalia murdmaasuusatajad
Sündinud 1960
Raimondo Laikre

Raimondo Laikre (sündinud 4. märtsil 1983) on Eesti laulja. 

Ta oli 2007. aastal telesaate "Eesti otsib superstaari" esimese hooaja üks finaliste. 

2007. aasta suvel tegid Raimondo ja Anna-Liisa Supp kontserditurnee "10 kontserti Eestimaa kirikutes". 

2007. aastal oli Raimondo üks soliste "Valge gospli" kontsertidel. 

Tema ja Marvi Vallaste esitatud laul "Tallinn" (autor Piret Laikre) võitis 2009. aastal loomingukonkursi "Tallinna laul".

Raimondo on üles astunud ka "Eestimaa uhkuse" galal. 

Raimondo Laikre on usklik. Usulistest tõekspidamistest lähtudes esines ta 2014. aasta 5. oktoobril SA Perekonna ja Traditsiooni Kaitseks korraldatud üritusel "Meeleavaldus perekonna ja demokraatia kaitseks", et protesteerida kooseluseaduse vastu.

Diskograafia

Singlid

2008. aasta suvel ilmus tema esimene singel "Suveaeg".

2012. aasta detsembris andis välja jõuluteemalise singli "Jõuluaeg on see". 

2013. aasta novembris ilmus singel "Ma teen kõik".

Isiklikku
2007. aasta novembris sündis Raimondo Laikre poeg Ramón.

Vaata ka
 "Eesti otsib superstaari" (esimene hooaeg)

Viited

Välislingid
 "Jõuluaeg on see" Youtube'is
 "Ma teen kõik" Youtube'is

Eesti lauljad
Eesti otsib superstaari
Sündinud 1983
Tilleorg

Tilleorg on Ahja jõe ülemjooksul olev org, mis asub Põlva maakonnas Põlva vallas. 

Org on 400–500 m laiune ning kuni 35 m sügavune. Oru veergude kaldenurgad on vahemikus 10–26°. Oru parem veerg on liigestamata ning järsem, vasak aga terrassidega ja laugem. Vasakul veerult siseneb orgu ka mitmeid lisaorge. Oru nime tuleb selles, et Ahja jõge nimetatakse ülemjooksul Tille jõeks või Tille ojaks.  

Tilleoru veerus asub linnamägi – Tilleoru Kantsimägi. Varbuse oja lisaorus asub Merioone liivakivipaljand ja allikas.

Oru kaitseks on loodud Tilleoru maastikukaitseala. Orus asub Tilleoru matkarada.

Viited

Välislingid
Tilleorg Keskkonnainfo portaalis
"Tilleorg on lilleorg" Eesti Loodus, 5/2004

Eesti orud
Põlva vald
Kõrvemaa

Kõrvemaa (ka Vahe-Eesti madalik, ka Kõrvemaa tasandik) on Eesti maastikurajoon. Kõrvemaa asub Harju lavamaa ja Pandivere kõrgustiku vahel ning selle pindala on 3130 km2. Maastikurajoon on kirde-edelasuunaline, piirnedes Soome lahe rannikumadaliku ja edelas Navesti jõega. 

Kõrvemaa soostumus on suur – 37,7%.  Nagu nimigi ütleb, on ala metsasus suur ning elanike arv võrdlemisi väike. 

Kõrvemaa pinnamood on mitmekesine: seal leidub mandrijää tekitatud oosistikke, mõhnastikke jm.

Loodus

Veestik 
Kõrvemaal on umbes 120 järve ja mitu veehoidlat. Neist tähtsamad on Paunküla ja Soodla veehoidla.

Kõrvemaal asuvad Põhja-Kõrvemaa ja Kõrvemaa maastikukaitseala ning osa Lahemaa rahvuspargist.

Viited 

Eesti maastikud
Ivar Arold

Ivar Arold (sündinud 4. juunil 1931 Tartus) on eesti maastikugeograaf.

Ta lõpetas 1953. aastal Tartu Õpetajate Instituudi ja 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Geograafiakandidaat 1974. Täiendanud end Leningradi, Vilniuse ja Läti Ülikoolis.

Töötanud Tartu koolides õpetajana ning 1967–1996 Tartu Riiklikus Ülikoolis/ Tartu Ülikoolis teaduri ja õppejõuna (aastast 1977 dotsent). Oli aastast 1997 Eesti Põllumajandusülikooli lepinguline õppejõud.  

Ta on tegelenud Eesti geomorfoloogia ning maastike uurimisega, sealhulgas Eesti looderanniku, Haanja kõrgustiku ja Vooremaa maastiku uurimisega.

Teoseid
Koostanud erialaseid õppematerjale, loonud maastikukaartide koostamise metoodikaid. 
Eesti tüpoloogiline pinnaehituslik maastikukaart (1:100 000). 1998
Ta on kirjutanud seni kõige põhjalikuma ülevaate Eesti maastikest ja maastikurajoonidest:
"Eesti maastikud". Tartu Ülikooli Kirjastus. Tartu 2005.  ISBN 9949110289

Tunnustus
2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk
2014 Eesti looduskaitsemärk

Eesti geograafid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1931
Konstantinoopoli oikumeeniline patriarh

Konstantinoopoli oikumeeniline patriarh (kreeka keeles Οικουμενικός Πατριάρχης Κωνσταντινουπόλεως) on Konstantinoopoli Õigeusu Kiriku eestseisja, Konstantinoopoli peapiiskopi tiitel.

Kuigi tavaliselt nimetatakse teda lihtsalt Konstantinoopoli patriarhiks, tuleks silmas pidada, et Konstantinoopoli patriarhi tiitel on ka Konstantinoopoli armeenia patriarhil ja oli Konstantinoopoli ladina patriarhil.

Konstantinoopoli piiskopi amet seati sisse koos linna asutamisega 330. aastal ja 381. aastal otsustas Konstantinoopoli I kirikukogu, et "Konstantinoopoli piiskop omagu aujärgset eesõigust kohe pärast Rooma piiskoppi, sest see linn on Uus Rooma". Patriarhi tiitel ja õigused anti Konstantinoopoli piiskopile 451. aastal Halkedoni kirikukogul.

Nii on ajalooliselt välja kujunenud, et Konstantinoopoli oikumeenilist patriarhi peetakse õigeusu kirikupeade seas kõige auväärsemaks ja talle kuulub privileeg juhatada kõiki kirikukogusid, millel ta osaleb. Talle kuulub ainsa õigeusu kirikupeana õigus kokku kutsuda ülemaailmseid kirikukogusid korraliste ja erakorraliste küsimuste lahendamiseks. Samuti käsitletakse teda õigeusu kogukonna peamise eestkõnelejana, eriti kontaktides teiste religioonide ja denominatsioonide esindajatega.

Samaaegselt peab meeles pidama, et olles primus inter pares, esimene võrdsete seas, ei ole Konstantinoopoli oikumeenilisel patriarhil otsest võimu teiste õigeusu kirikute ega kirikupeade üle, seetõttu ei tohiks teda pidada õigeusu paavstiks. 

Millised täpselt on Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhi võimupiirid, on muutunud 20. sajandil üheks keskseks küsimuseks suhetes Vene Õigeusu Kiriku ning Moskva ja kogu Venemaa patriarhiga, kes on korduvalt süüdistanud Konstantinoopoli patriarhi oma volituste ületamises.

Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhi jurisdiktsiooni alla kuulub teiste seas ka Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik.

Vaata ka	
Konstantinoopoli oikumeeniliste patriarhide loend	
Konstantinoopoli Õigeusu Kirik

Välislingid 

Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhaadi veebileht (inglise ja kreeka keeles, vaadatud 30.05.2014)

Õigeusk
Tiitlid
Heli Vahing

Heli Vahing (neiuna Heli Karotam, aastani 1982 Heli Raave; sündinud 18. oktoobril 1955) on eesti näitleja ja laulja.

Ta õppis aastatel 1964–1981 Pärnu Lastemuusikakoolis klaverit, ta lõpetas aastal 1974 Pärnu 4. Keskkooli. Aastal 1981 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina ning aastal 1986 Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli laulu erialal (õpetaja Aino Kõiv).

Ta töötas aastatel 1981–1987 Tartu Ülikooli Raamatukogus, 1986–2001 teatris Vanemuine ja aastatel 2001–2002 revüüteatris Bel-Etage näitlejana. Aastast 2001 on ta laulnud Tallinna Aleksander Nevski katedraali kooris. On esinenud koos Onu Bellaga ning aeg-ajalt annab kontserte koos Peeter Kaljumäega.

Isiklikku
Tema esimene abikaasa oli Raivo Raave, nende poeg Henrik Raave on laulja. Aastatel 1982–1984 oli ta abielus Vaino Vahinguga. Tema elukaaslased on olnud Sven Kullerkupp ja Aare Laanemets.

Viited

Välislingid

Jaanus Kulli. Heli Vahing: "Kaks hektarit karjamaad niitsin vikatiga maha!" Õhtuleht 28. august 2007
Kirsti Vainküla. Heli Vahing: «Aare tahtis elada. Minu pärast!» Õhtuleht 6. veebruar 2004
Kati Murutar. Heli Vahing pühendas talgud kihlatu mälestusele Pärnu Postimees, 26. oktoober 2001

Eesti näitlejad
Eesti lauljad
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased‎
Sündinud 1955
Hugo Kraas

Hugo Kraas (25. jaanuar 1911 Witten, Nordrhein-Westfalen – 20. veebruar 1980 Selk, Schleswig-Holstein) oli Saksa sõjaväelane, SS-Brigadeführer (1945) ja Rüütliristi kavaler (1943).

Hugo Kraas oli perekonna seitsmest pojast vanim. Pärast kooli lõpetamist asus ta õppima õpetajaks, kuid isa surma tõttu oli ta sunnitud õpingud katkestama ja tööle minema. 

1. mail 1934 liitus Hugo Kraas Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölisparteiga, olles ka lühikest aega, täpsemalt kuni 19. aprillini 1935 SA liige. Siis viidi ta üle Relvajõududesse, jalaväkke. Ka Wehrmachtis ei olnud ta kaua, sest saades võimaluse astuda vastloodud SS-vägedesse, astus ta sinna 15. oktoobril 1935. Ta teenis SS-Rottenführerina SS/VT "Germania" Standarte’s. Kraas võttis osa kolmanda kateti lennuna SS Junkerschules Braunschweigis aprillis 1937 ja selle lõpetades 12. märtsil 1938 omandati talle SS-Untersturmführeri aukraad. Ta oli oma kursusel õppeedukuselt paremuselt teine lõpetaja.

Hugo Kraas suri südamerabandusse oma kodus Selkis 20.veebruaril 1980.

Auastmed
Ohvitser alates: 12. märts 1938
SS-Obersturmführer: 20. aprill 1939
SS-Hauptsturmführer: 1. september 1940
SS-Sturmbannführer: 20. aprill 1942
SS-Obersturmbannführer: 21. juuni 1943
SS-Standartenführer: 30. jaanuar 1944
SS-Oberführer: 30. jaanuar 1945
SS-Brigadeführer: 20. aprill 1945

Autasud
Raudristi II klass: 16. oktoober 1939
Raudristi I klass: 25. mai 1940
Pronksist Jalaväe rünnakmärk: 3. oktoober 1940
Must haavatasaamise märl: 28. august 1941
Saksa Rist kullas: 25. detsember 1941
Idamedal: 25. august 1942
Rüütlirist:28. märts 1943
Lähivõitlus kilp - hõbedast: 15. oktoober 1943
Tammelehed: 24. jaanuar 1944

Saksamaa sõjaväelased
Sündinud 1911
Surnud 1980
Saksamaa sõjaväelased Teises maailmasõjas
Johann von Plettenberg

Johann von Plettenberg (pärast 1450 – 1523 või 1524) oli baltisaksa aadlik, ordumeister Wolter von Plettenbergi vend.

Elulugu
Ta saabus Liivimaale 1495. aastal, kus sai 1500. aasta paiku ordunõunikuks. Ta oli ka ordu Taani-saatkonna liige (1499–1500). Ta elas mitmel pool Liivimaal, nii Kuramaal kui ka Eestis, 1500. aastal omandas ta Salla mõisa (Sall) Virumaal, saades nõnda orduvasalliks. Kuramaal kuulus talle Rundāle vasallilinnus ja Liivimaal Luke ja Hoomuli mõisad.

Perekond
Plettenberg abiellus Barbara Tödweniga, neil oli kolm poega ja kolm tütart. Nende vanim poeg Wolter abiellus Elisabeth von Tiesenhauseniga, samas kui nende tütar Gesche laulatati Restu mõisniku Christian von Tiesenhauseniga.

Välislingid
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Rundāle (Ruhenthal) vasallilinnus (läti keeles)

Baltisakslased
Plettenbergid
Surnud 1520. aastatel
Keiko Abe

Keiko Abe (安倍 圭子; sündinud 18. aprillil 1937 Tōkyōs) on jaapani naishelilooja. Nooruses oli ta tuntud marimbamängija.

Tokyos algkoolis õppides alustas ta ksülofoni mängimist. 13-aastaselt võitis ta Jaapani ringhäälingu talendivõistluse ning hakkas raadios esinema. Ta sai Tōkyōs ka bakalaureuse- ja magistrikraadi muusikahariduse erialal.

1962. aastal lõi ta koos kahe sõbraga Xebec Marimba Trio, mis esitas levimuusikat ja rahvamuusika seadeid ning salvestas mitu albumit. Ta juhtis muusikasaateid televisioonis ja raadios.

Ta on kaasa aidanud marimbamängu arengule nii mängutehnika kui ka repertuaari vallas ning alates 1963. aastast tegi koostööd Yamaha Corporationiga tänapäevase kontsertmarimba väljaarendamisel. Tema õhutusel suurendati marimba ulatust neljalt oktaavilt viiele, mis on saanud standardiks.

Tema helilooming on saanud marimbarepertuaari tähtsaks osaks.

Jaapani heliloojad
Sündinud 1937
Viktor Koern

Viktor-Johannes Koern VR II/3 (23. mai 1892 Puurmani vald, Liivimaa  – 19. juuli 1941 Audru vald) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).

Elulugu
Viktor Koern võitles Vabadussõjas Rakveres formeeritud 5. Jalaväepolgu 4. roodu ülemana. Osales Viru rindel rasketes 1918. aasta kaitselahingutes Rägaveres ja Vetlas (Kehra). Võttis osa Tapa, Rakvere, Pagari (Jõhvi), Vaivara, Narva vabastamisest 1919. a. algul. Pärast Narva vabastamist saadeti Lõunarindele, kus võitles Petseri, Irboska, Pihkva ja Porhovi lahingutes 1919. aastal.

1920 aasta veebruaris teenis kapteni auastmes 5. Jalaväepolgus. Lõpetas kõrgema sõjakooli. 
Aastatel 1934–1936 oli V. Koern 5. Üksiku Jalaväepataljoni ülem; 1936–1939 1. Jalaväerügemendi ülem ja 1939–1940 Narva Sõjaväeringkonna ülem.

Kolonel Koern oli sõjaväelaste ühingu "5. Rakvere jalaväe polk" juhatuse liige,

Pärast Eesti Vabariigi okupeerimist ja annekteerimist lahkus kolonel Koern sõjaväest ja asus elama Pärnusse.

1941. aasta Suvesõjas oli ta Pärnu Omakaitse ülem, kõrgeima kohalviibiva Eesti ohvitserina oli ta 1941. aastal Pärnu omakaitse esimene ülem ja Vabariigi Valitsuse volinik Pärnu linnas ja Pärnumaal.

19. juulil teatas Saksa sõjaväekomandant talle, et rahvusvahelise sõjaõiguse järgi Lõuna-Eestis kuulub kõrgem tsiviilvõim ainuüksi Wehrmachtile, aga mitte muule kõrgemale võimule – olgu siis sõbraliku rahva valitsusele või selle volinikule.

Viktor Koern langes Lõuna-Pärnumaal 19. juulil 1941. aastal Audru lahingus.

Mälestuse jäädvustamine
Mälestuskivi Audru lahinguväljal (avatud 19. juulil 1993)
1942 nimetati Possieti tänav Pärnus ümber kolonel Viktor Koerni tänavaks.

Tunnustus
Vabadusristi II liigi 3. järk (21. veebruaril 1920)
Kotkaristi III klassi teenetemärk (20. veebruaril 1935)

Viited

Välislingid
Ohvitserida andmekogu

Eesti kolonelid
Eesti sõjaväeringkondade ülemad
1. Jalaväerügemendi ülemad
5. Üksiku Jalaväepataljoni ülemad
7. Jalaväerügemendi koosseis
Seltskondlike komiteede poliitikud
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eesti metsavennad
Pärnu Alevi kalmistule maetud
Sündinud 1892
Surnud 1941
Olev Mõistus

Olev Mõistus (25. veebruar 1914 Erastvere vald, Võrumaa – 18. september 1944 Pedja jõe sild, Kursi lähedal) oli eesti arst.

Ta õppis aastail 1932–1940 (lõpetas) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, Korporatsioon Sakala vilistlane.

Välislingid 
TÜ üliõpilased

Eesti arstid
Sündinud 1914
Surnud 1944
Korporatsioon Sakala liikmed
Valter Hiie

Valter Hiie (aastani 1935 Valter Steinfeldt; 7. veebruar 1902 Tallinn – 23. aprill 1963 Tartu) oli eesti arst. Ta oli kirurg ja stomatoloog.

Ta lõpetas 1921. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja 1927. aastal Tartu ülikooli. 1932. aastal sai Tartu Ülikoolis arstiteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Pulsiaegade võnkumisist narkoosi vältel ja mitmes staadiumis peale narkoosi".

1944. aastal sai ta professoriks ja hakkas juhatama stomatoloogiakateedrit. 

Hiie oli aastatel 1954–1963 Eesti NSV Vabariikliku Stomatoloogide Seltsi esimees. 

Ta on koostanud uurimusi narkoosist, pea- ja lõualuukirurgiast, näoplastikast ja kasvajaist.

Tartus K. A. Hermanni 16 majal on tema mälestustahvel. Hiie elas selles majas 1944. aastast kuni surmani.

Viited

Välislingid 
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti kirurgid
Eesti hambaarstid
Arstide Koja liikmed
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1902
Surnud 1963
Uno Naissoo

Uno Naissoo (25. märts 1928 Viljandi – 5. jaanuar 1980 Tallinn) oli eesti helilooja ja muusik.

Elulugu 
Ta oli politseinik Jaan Naissoo poeg.

Asutas 1949. aastal, kui džäss oli juba ametlikult keelatud, ansambli Swing Club. 1949. aastal oli ta Tallinnas toimunud esimese eesti džässifestivali üks algatajaid. Džässiharidus Eestis sai alguse tänu Uno Naissoole. Pedagoogitöö kõrvalt ja otseselt selle töö vajadustest tingituna kirjutas Naissoo ise mitu õpikut: „Harmoonia alused“, „Džässilik harmoonia ja orkestratsioon“, „Elementaarharmoonia“ ning „Harmoonia edasijõudnuile“.

Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna konservatooriumi heliloojana Heino Elleri käe all. Mängis ansamblites Rütmikud (ansambel 1948–1950), Stuudio 8 ja Metronoom. Instrumentalistina mängis ta laitmatult klaverit, akordioni, kontrabassi ja althorni ja ventiiltrombooni, olles võimeline neil kõigil huvitavalt improviseerima.

1952–1980 oli Tallinna Muusikakoolis muusikateooria õppejõud, 1977. aastal asutas selles koolis kergemuusika osakonna, mis tegutseb siiani.

Naissoo tuntumate laulude seas on "Neil päevil polnud algust", "Märtsis algas mai", "Mu kodu", "Tuletoojate marss" ja "Iial ei muutu võõraiks me".

Ta kirjutas koos poja Tõnu Naissooga 1969. aastal muusika filmile "Viimne reliikvia". 1978. aastal kirjutas ta muusika Dovženko-nimelise Kiievi filmistuudio melodraamale "Esimene päev, viimane päev" ("День первый, день последний").

Uno Naissoo mälestuseks korraldatakse Uno Naissoo nimelist loomingu- ja interpretatsioonikonkurssi.

Raamatud 
 Uno Naissoo. Džässilik harmoonia ja orkestratsioon. Tallinn: Eesti Raamat, 1969.

Kirjandus 
 Jaak Ojakäär, Valter Ojakäär. Uno Naissoo. Põgene, vaba laps! TEA Kirjastus, 2011.

Välislingid 

Immo Mihkelson, Kummardus Uno Naissoole
 Uno Naissoo Cyclowikis (vene keeles)

Eesti heliloojad
Džässmuusikud
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 1980
Kuomintangi Revolutsiooniline Komitee

Kuomintangi Revolutsiooniline Komitee ((traditsioonilises hiina kirjas 中國國民黨革命委員會, lihtsustatud hiina kirjas 中国国民党革命委员会; pinyin'is Zhōngguó Guómíndǎng Gémìng Wěiyuánhuì) on Hiina Rahvavabariigi legaalne väikepartei, mis tekkis 1948. aastal Kuomintangist lahkulöömise tagajärjel.

Parteil on 151 000 liiget (2020). Alates 2012. aastast on esimees Wang Exiang.

Esimehed
 Li Jishen (1948–1959)
 He Xiangning (1960–1972)
 Zhu Yunshan (1979–1981)
 Wang Kunlun (1981–1985)
 Qu Wu (1987–1988)
 Zhu Xuefan (1988–1992)
 Li Peiyao (1992–1996)
 He Luli (1996–2007)
 Zhou Tienong (2007–2012)
 Wan Exiang (2012–)

Auesimehed
 Soong Ching-ling (1948–1949)
 Qu Wu (1988–1992)
 Zhu Xuefan (1992–1996)
 Hou Jingru (1992–1994)
 Sun Yueqi (1992–1995)

Välislingid 
Partei kodulehekülg

Hiina poliitika
Parteid
Päikeseenergia

Päikeseenergia on päikesekiirguse energia. Põhiliselt kasutatakse seda soojuse ja elektri tootmiseks aga ka loomulikus valgustuses. Tehnoloogia areng viimastel aastakümnetel on võimaldanud päikeseenergia järjest paremat kasutamist. 

Päike eraldab pidevalt 385 × 1024 W võimsuses energiat. Sellest saabub Maale 175 × 1015 W, mis vastab 1360 W-ile ruutmeetrile. Päikeseenergia vabaneb päikese tuumas toimuvates termotuumareaktsioonides, mille protsesse nimetatakse p-p-ahelateks (prooton-prooton-ahelad). Nende käigus muundub 600 miljonit tonni vesinikku heeliumiks 9.2 × 1037 korda sekundis. Sellest eraldub 4 miljonit tonni kiirgusena väljapoole. Kiirgus jõuab päikese südamikust pinnani 10 000 kuni 170 000 aastaga, millest edasi jõuab Maale umbes 8 minutiga. Termosfääris on satelliidid mõõtnud päikesekiirguseks 1.36 kW ruutmeetri kohta, Maa pinnal selge taeva all on see aga umbes 1 kW ruutmeetrile.

Saadaoleva suure energiahulga tõttu on päikeseenergia oluline elektritootmisallikas. ÜRO Arenguprogrammi 2000. aastal tehtud maailma energia ülevaate kohaselt hinnati päikeseenergia aastapotentsiaali mitu korda suuremaks kogu maakera energiavajadusest, mis oli 2012. aastal 559,8 eksadžauli (1 eksadžaul = 1018 [džaul]]i).

Rahvusvahelise Energiaagentuuri sõnul (2011. aastal) on jätkusuutlike päikeseenergia tehnoloogiate arendamine äärmiselt kasutoov. Päikeseenergia kasutamine tõstab riikide energiaturvalisust ja jätkusuutlikkust, vähendab keskkonnasaastatust, aitab majanduslikult võidelda kliimasoojenemise vastu ning hoiab madalal fossiilkütuste hindu. Need hüved on ülemaailmsed. Seetõttu on edasised sammud selliste tehnoloogiate arendamisel ja nendesse investeerimisel väga tähtsad.

Kasutamine 
 Soojuse tootmine, sealhulgas vee soojendamiseks päikesekütteseadmetes.
 Elektri tootmine päikeseenergiast, mis võib toimuda päikeseelektrijaamas fotoelektriliste päikesepatareidega või päikese-soojuselektrijaamades päikesekiirguse kontsentreerimisel saadava soojuse kasutamisega.

Vastavalt jagunevad päikesekiirgust kasutavad paigaldised 
 kiirguse kontsentreerimisega paigaldisteks
 kiirguse kontsentreerimiseta paigaldisteks

Vaata ka 
 Päikeseenergia Eestis
 Päikesekiirgus
 Päikeseenergeetika

Viited

Välislingid 
 Jüri Krustok, Enn Mellikov: "Päikeseenergeetikal on tulevikku ka Eestis" Eesti Loodus, juuli 2006
 Raido Vaikre. Päikeseenergia kasutamine elektri tootmiseks kodudes

Päikeseenergeetika
Päike
Aktinomeetria
Virve Kiil

Virve Kiil (sündinud 21. aprillil 1973) on eesti klaasikunstnik.

Ta lõpetas aastal 1998 Eesti Kunstiakadeemia klaasikunstnikuna.

Ta on olnud Eesti Klaasikunstnike Ühenduse juhataja. Aastatel 2004–2008 oli ta Eesti Kunstiakadeemia õppejõud.

Viited 

Eesti kunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia õppejõud
Sündinud 1973
Harri Kõiva

Harri Kõiva (9. oktoober 1932 – 18. mai 2003) oli Eesti ehitusinsener ja karikaturist.

Ta on illustreerinud ja kujundanud Eesti "Vanasõnaraamatu". Kirjutanud följetone, joonistanud šarže ja karikatuure paljudele Eesti ajakirjandusväljaannetele (nt Edasi, Pikker, Rahva Hääl).

Ajakirjas Valguse Kaja kujundas ta pajatuste sarja "Meie mehe lood", mis kirjeldas naljakaid juhtumeid pimedate elust.

Isiklikku
Harri Kõiva oli abielus folklorist Ottilie-Olga Kõivaga.

Tütar Meeli Kõiva on kunstnik ja tütar Katre Kõiva on laulja.

Viited

Välislingid
Arvo Krikmann: "Vanasõnaraamatu" saateks
Vanasõnaraamatu saksakeelne versioon "SPRICHWÖRTERBUCH"
Ajaleht Memento mälestusmärk kirjasõnas Kultuur ja elu

Eesti insenerid
Eesti kunstnikud
Eesti karikaturistid
Sündinud 1932
Surnud 2003
Sugulussuhted

Sugulussuhted ehk põlvnemissuhted ehk veresugulus ehk geneetilised suhted on organismide järglaste ja eellaste vahelised suhted.

Sugulussuhete hulgast tähistatakse või peetakse oluliseks eri kultuurides erinevaid suhteid.

Sugulus
Eesti keeles on inimeste sugulussuhete tähistamisel kasutusel järgmised nimetused.

I astme sugulus
Isa
Ema
Vanemad – isa ja ema
Poeg
Tütar
Lapsed – pojad ja tütred

II astme sugulus
Vend
Õde
Poolvend 
Poolõde 
Õved – õed-vennad
Vanaisa – isa isa või ema isa
Vanaema – isa ema või ema ema
Vanavanemad – vanaisad ja vanaemad
Lapselaps – poja laps (pojapoeg, pojatütar) või tütre laps (tütrepoeg, tütretütar)

III astme sugulus
Onu – ema vend (või ka isa vend)
Tädi – ema õde (või ka isa õde)
Lell – isa vend
Sõtse – isa õde
Vanavanaema – vanaema ema või vanaisa ema
Vanavanaisa – vanaema isa või vanaisa isa
Lapselapselaps
Õepoeg 
Õetütar
Vennapoeg
Vennatütar

IV astme sugulus
Nõbu – onu, lelle, tädi või sõtse laps
Onupoeg
Onutütar
Tädipoeg
Täditütar

V ja enama astme sugulus
Vaarema – vanavanemate naissoost eellane
Vaarisa – vanavanemate meessoost eellane

Kõuk – eellane

Hõimlus
Hõimusuhted on abiellumise kaudu tekkivad suhted – need ei ole veresuguluse suhted. Nende tähistamisel on eesti keeles kasutusel järgmised nimetused

I astme hõimlased
Abikaasa, kaasa
Naine
Mees

II astme hõimlased
Ämm – abikaasa (mehe või naise) ema
Äi – abikaasa (mehe või naise) isa
Väimees – tütre abikaasa (tütre mees)
Minia – poja abikaasa (poja naine)

III astme hõimlased
Nääl – naise vend
Käli – naise õde
Küdi – mehe vend
Nadu – mehe õde
Langud – mehe ja naise vanemad omavahel

IV astme hõimlased
Kälimees – naise õemees
 Kälis – mehe vennanaine

Kirjandus
Huno Rätsep. Mul kogu küla sugulasi täis: sugulussõnadest ja nende päritolust. Oma keel. 18 (kevad 2009) 21–33.
Eduard Vääri. Sugulusalane sõnavara läänemeresoome keeltes. Koostanud ja toimetanud Urmas Sutrop. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2013.

Genealoogia
Upolu

Upolu on vulkaaniline saar Vaikses ookeanis Samoas. Saare moodustab ookeani põhjast kerkiv massiivne kilpvulkaan.
Saare pindala on 1125 km². Ta on suuruselt teine saar Samoas.

Polüneesia mütoloogia järgi sai saar oma nime esimese seal elanud naise nime järgi.

Saarel oli ka 1,6 km² maavaldus Vailimas (umbes 4 km Apiast) ja seal elas Šoti kirjanik Robert Louis Stevenson. Ta on maetud naabruses olevale Vaea mäele. On arvatud, et oma kuulsa teose Aarete saar saare ja sinna peidetud varanduse idee pärineb Upolu lähedal asuvast Tafahi saarest ja omaaegsest |Lima aardest, mis legendi järgi oli maetud Kookose saarele.

Samoa
Vaikse ookeani saared
Emden (laev, 1925)

Emden oli Saksa Mereväe kergeristleja, mille ehitust alustati 7. jaanuaril 1925, relvastusse võeti 25. oktoobril 1925.  Emden (nimi Emdeni linna järgi) oli mereväe relvastuses 26. aprillini 1945. 

Emden asendas relvastuses 1909 aastal Saksa Keisririigi Mereväe relvastusse võetud samanimelise kergeristleja Emden.

Laev võtis Teise maailmasõja ajal osa ka Läänemerel toimunud mereväe operatsioonidest.

9. aprillil 1945 sai laev pommitabamusest Kiel reidil tugevasti kannatada. 3. mail 1945 laskis purustatud laeva lõplikult õhku kaptenleitnant Helmut Kummel.

Vaata ka
Emden linn
Emden kergeristleja 1909
Saksamaa sõjalaevad
John Cage

John Cage (5. september 1912, Los Angeles – 12. august 1992) oli Ameerika Ühendriikide avangardistlik helilooja, pianist, saatejuht ja publitsist, kelle looming on avaldanud mõju paljudele 20. sajandi heliloojatele.

John Cage sündis Los Angeleses. Arnold Schönbergi juhendamisel algasid tema katsetused atonaalsuse ja dodekafooniaga. Ta tundis suurt huvi löökpillide vastu ja 1938. aastal organiseeris oma esimese löökpilliorkestri, millele kirjutas ka hulga teoseid. Sellest perioodist pärineb ka üks tema menukamaid ja enim järgimist leidnud leiutisi – ettevalmistatud klaver (prepared piano), mis tähendab pilli kõlavõimaluste muutmist klaveri keeltele või keelte vahele asetatud mitmesuguste esemetega, olgu need siis metallpoldid, klaasitükid, kummiribad vms.

John Cage'i küpset loomingut on määratletud mõistetega:

aleatoorika – juhuslikkuse rakendamine teose kirjutamisel (nootide asukoht noodijoonestikul määratakse juhuslike operatsioonidega) või esitatamisel (noodikirjas on antud esitajale üldised juhised, nende piires on interpreedil vabadus ise kujundada teos);

eksperimentaalmuusika – ebatraditsioonilised muusikainstrumendid, näiteks tühjad konservikarbid, elektrikell, raadiovastuvõtja, laste mänguklaver, sõnakunsti ja kehaplastika elementidest koosnevad etendused.

Cage kasutas ka graafilist notatsiooni.
 
John Cage tundis sügavat huvi zen-budistliku filosoofia ja sealt edasi vaikuse vastu. Tema teooria oli, et vaikust kui niisugust pole olemas, et vaikus ei ole akustiline nähtus, vaid teadvuse muutus. See ideedering leidis kajastust ka tema loomingus, eeskätt teoses "4'33"", kus interpreet vaikis 4 minutit ja 33 sekundit.

Tähtsamad teosed 
 "4'33"" – võib esitada ükskõik mis pill või pillikoosseis
 "Credo in Us" – klaver, konservikarbid, elektrikell, raadiovastuvõtja
 Süit mänguklaverile (1948)
 Kontsert ettevalmistatud klaverile
 "Imaginary Landscapes" – löökpillide kõrval ka plaadimängijad, sireenid jne
 "Water music" – muusikalis-lavaline etendus (1952)
 "Music of Changes" – klaveriteos, mille on inspireerinud Hiina "Muutuste raamat"
 Organ²/ASLSP

Ameerika Ühendriikide heliloojad
Sündinud 1912
Surnud 1992
Nurmenukulised

Nurmenukulised (Primulaceae) on õistaimede sugukond kanarbikulaadsete seltsist.

Nurmenukulised on rohttaimed. Nende lehed paiknevad kas juurmiselt või varrel vahelduvalt. Kroonlehed on enamasti liitlehised. Nurmenukuliste vili on kupar. 

APG III süsteem (2009) liitis nurmenukuliste sugukonnaga mürsiinelised, mida käsitletakse nüüd nurmenukuliste alamsugukonnana.

Eesti liikidega perekonnad
Anagallis – varsapõlv
Androsace – nõmmkann
Centunculus – pisikas
Glaux – rannikas
Hottonia  – vesisulg
Lysimachia – metsvits
Primula –  nurmenukk
Samolus – randpung
Trientalis – laanelill

Teisi perekondi
Ardisiandra
Asterolinon
Bryocarpum
Coris
Cortusa – kortuusa
Dionysia – dionüüsia
Dodecatheon  – jumalatelill
Douglasia – duglaasia
Kaufmannia 
Omphalogramma 
Pelletiera
Pomatosace
Pseudoprimula
Soldanella  – soldanell
Stimpsonia 
Vitaliana – mägikann

Vaata ka
Mürsiinelised

Viited
Heino Rannap

Heino Rannap (sünninimi Reinbach; sündinud 9. juunil 1927 Hallistes) on eesti muusikapedagoog ja pedagoogikateadlane.

Elulugu
Heino Rannap on õpetajate poeg. 

Lõpetas 1945 Viljandi 2. Keskkooli ja 1950 muusikaõpetajana Tallinna Riikliku Konservatooriumi; pedagoogikakandidaat (1969, TÜ), väitekiri "Музыкальное воспитание в эстонской народной школе и семье (до 1917 г.)", pedagoogikadoktor (1986, Moskva PA), väitekiri "Музыкальное воспитание в эстонских школах (с 1917 до 1980-х годов)". 

Ta oli 1950–1954 ja 1977–1995 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud: 1987–1994 professor, aastast 1995 emeriitprofessor, 1978–1986 muusikapedagoogikateaduste teaduskonna dekaan, 1986–1987 koolimuusika ning 1987–1995 pedagoogika ja metoodika kateedri juhataja, 1954–1970 Tallinna Muusikakooli direktor, 1970–1977 TPedI dotsent, kultuurhariduse kateedri ja muusikakateedri juhataja, 1981–1998 Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi (ÜPUI) kooliajaloo probleemgrupi juhataja ja 1989–1998 ÜPUI direktor.

Heino Rannap on juhatanud mitmeid kontserte ning oli 1965. ja 1969. aastal üldlaulupidude sümfooniaorkestrite üldjuht.

Teadustöö
Koostanud erialakogumikke ja Eesti kooli biograafilise leksikoni, uurinud muusika- ja kooliajalugu, olnud orkestridirigent.

Teoseid
 Tööst muusikaringides. Tallinn 1960
 Muusika eesti perekonnas ja rahvakoolis. Tallinn 1972: Muusikaseltsid Eestis I, Tallinn 1974
 Muusikaõpetus Eesti koolis. Tallinn 1977
 Tallinna Riiklik Konservatoorium. Tallinn 1979
 Tee muusikasse. Tallinn 1984
 Õpetaja osast Eesti kultuuriloos. Tallinn 1985
 Õpetajad kooli-, kultuuri- ja ühiskonnategelastena (kaasautor). Tallinn 1990
 Eesti kooli ja pedagoogika kronoloogia. Eesti Haridusministeerium 2002
 Eesti Muusikaakadeemia professorid 1919–2001. Tallinn 2002
 Ilmar Tõnisson Pärnu muusikaelus ja Eesti muusikahariduses. Tallinn–Pärnu 2005

Tunnustus 

 2002 – Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium

Isiklikku
Tema isa oli kooliõpetaja Jaan Rannap. Tema vend on lastekirjanik Jaan Rannap.

Tema abikaasa oli viiuldaja Ines Rannap ja nende poeg on pianist ja helilooja Rein Rannap.

Viited

Kirjandus
Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn 1990, 198–199
EE 8, 27–28
EE 14, 406
TPÜ, 86

Välislingid

Eesti muusikud
Eesti muusikapedagoogid
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1927
Eesti Roheline Rist

Eesti Roheline Rist (lühend ERR) on Eesti mittetulundusühing.

ERRi peaeesmärgiks on Eesti looduskaitseühingute töö sidumine, samuti tehakse koostööd Rahvusvahelise Rohelise Ristiga. 

ERR propageerib muu hulgas säästvat arengu ja Läänemere kaitset. 

Aastal 1997 loodi ERRi ettepanekul Maailma Hapnikufond (WOF).

Välislingid
"Eestis on ka Roheline Rist" Õhtuleht, 4. mai 1998

Roheline
Mööbel

Mööbel on sise- või välisruumi spetsiaalselt kujundatud esemed, mis on mõeldud istumiseks, toetamiseks, lamamiseks, töötamiseks või asjade paigutamiseks.

Vanasti valmistati mööbel peamiselt puidust, ka pehmendus- ja katteelementidena kasutati looduslikke materjale. Tänapäeva mööbliesemeid võib valmistada praktiliselt kõigist vähegi sobivatest materjalidest (sealhulgas metallist, kivist, klaasist ja paljudest sünteetilistest materjalidest) ning need võivad olla väga erineva funktsiooni ja välimusega, sageli ka pigem dekoratiivsed kui funktsionaalsed.

Vaata ka
Mööbliesemete loend
Mööblitööstus
Sisearhitektuur
Linnamööbel

Välislingid

 Eesti mööbli areng rehetoast taluhäärberini
 Fr. R. Kreutzwaldi laud. Kreutzwaldi Memoriaalmuuseum

Mööblitööstus
Sisekujundus
Tarbekunst
Olmetarbed
Lääne-Eesti madalik

Lääne-Eesti madalik (ka Lääne-Eesti rannikumadalik) on Eesti suurim maastikurajoon. Selle pindala on 6035 km2, hõlmates 13,3 % Eesti territooriumist. 

Lääne-Eesti madalik kulgeb põhja–lõuna suunas Soome lahest Liivi laheni ja selle pikkus on 119–120 km.  

Madalik oli Läänemere algstaadiumeil viimase jääaja lõpus suure osa ajast vee all, kerkides merest umbes 9300 14C aastat tagasi.  

Madaliku suure pindala tõttu on selle reljeef väga mitmekesine. Lääne-Eesti madaliku iseloomustab lääneosas võrdlemisi pikk rannajoon (umbes 510 km ). Madaliku keskosas asub katkendlik Lääne-Eesti klindi paekivikuline ahelik. Lääne-Eesti madalikule on omased haruldased poollooduslikud niidud, neist markantseimad on ranna- ja puisniidud. 

Madaliku territooriumile jäävad mitmed kaitsealad, neist tähtsaim on Matsalu rahvuspark, samuti kuuluvad siia Läänemaa Suursoo maastikukaitseala ja Silma ning Avaste looduskaitseala. 
Suurim sügavus on 217 meetrit.

Viited 

Eesti madalikud
Vibusaag

Vibusaag on käsisaag, mis koosneb kaarekujulisest (vibu meenutavast) puidust või metallist valmistatud raamist ja selle vahele pingutatud kitsast saelehest.

Vaata ka
Saag

Saed
Qiqihar

Qiqihar (varasem eestikeelne nimekuju Tsitsikar) on linn Hiinas Heilongjiangi provintsis, ringkonna õigustega linna Qiqihar Shi keskus.

Ajalugu 
Qiqihar on asutatud 1691. aastal. 1931–1945 oli linnas Jaapani sõjaväebaas.

Hiina linnad
Heilongjiang
Tallinna Tehnikum

Eestis kandsid Tallinna Tehnikumi nime 20. sajandi I poolel kaks erinevat riiklikku tehnikakooli:
 Tallinna Tehnikum (1920–1936) oli kõrgem riiklik õppeasutus, mille tegutsemise aluseks oli Asutava Kogu seadusandliku delegatsiooni poolt 1920. aastal vastu võetud Tallinna Tehnikumi põhikiri. Tallinna Tehnikaülikooli eelkäija.
 Tallinna Tehnikum (1929–1944) oli keskastme riiklik õppeasutus, mille tegutsemise aluseks olid 1928. aastal vastu võetud Tallinna Tehnikumi seadus ja 1929. aasta Tallinna Tehnikumi elluviimise määrus. Tallinna Polütehnikumi eelkäija.

1932. aastast kuni 1936. aastani tegutsesid mõlemad tehnikumid Vene-Balti laevaehitustehase peahoones Koplis (Kopli 101). Selles ajavahemikus oli mõlemal Tallinna Tehnikumil ühine direktor Enn Nurmiste.
Eesti Vabadusvõitluse Muuseum

Eesti Vabadusvõitluse Muuseum on Eesti sõjandusmuuseum Lagedil. Muuseum kuulub mittetulundusühingule, mille juhataja on muuseumi asutaja Johannes Tõrs.

Muuseum asub Lagedil, Pirita jõekäärus olevas Külma pargis, kuhu on rajatud president Konstantin Pätsi venna Voldemar Pätsi kunagise maja koopia.

Eesti sõjandus
Harju maakonna muuseumid
Rae vald
Murdmaasuusatamine olümpiamängudel

Murdmaasuusatamine oli esimest korda taliolümpiamängude kavas 1924. aastal Chamonix's. Naised osalesid esmakordselt 1952. aasta OM-il Oslos.

Alad ja nende toimumise ajad

Medalivõitjad

Vaata ka
Murdmaasuusatamine 2002. aasta taliolümpiamängudel
Murdmaasuusatamine 2006. aasta taliolümpiamängudel
Murdmaasuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel 
Murdmaasuusatamine 2014. aasta taliolümpiamängudel
Murdmaasuusatamine 2018. aasta taliolümpiamängudel