joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Soomaa rahvuspark

Soomaa rahvuspark on asutatud 8. detsembril 1993 Vahe-Eesti edelaosa soode, lamminiitude ja metsade kaitseks. Rahvuspark (pindalaga 398 km²) koosneb viiest soost. Paiknedes Madal- ja Kõrg-Eesti piiril – Sakala kõrgustiku läänenõlval ja Pärnu madalikul – Navesti, Halliste ja Raudna jõe vesikonnas, jääb Soomaa siiski Madal-Eestisse.

Nimi Soomaa pärineb akadeemik Teodor Lippmaalt, kes kasutas seda nime Edela- ja Kesk-Eesti piiril asuvate soode kohta.

Rabad 
Soomaa rahvuspargi territooriumile jääb viis raba: Valgeraba, Öördi raba, Riisa raba, Kikepera raba ja Kuresoo raba.

Kuresoo, mis moodustab põhiosa Soomaast, on ühtlasi Eesti suurim raba. Kuresoo koosneb kolmest osast: Suitsna, Leetva ja Toonoja rabast.

Suurvesi 

Soomaa üks tuntumaid vaatamisväärsusi on nn viies aastaaeg – suurvesi. Üleujutused tekivad enamasti kevaditi äkilise lumesulamise ja jäämineku ajal. Sakala kõrgustiku lumeveed, mis valguvad Soomaale suuremate jõgede kaudu, ei mahu jõesängidesse ära ning ujutavad üle madalad tasandikud. Üksnes Halliste jõe kaudu pääseb vesi liikvele.

Floora 
Soomaal on peaaegu 540 liiki soontaimi, üle 200 liigi sammaltaimi ja üle 360 liigi seeni. Kaitsealuseid liike on vähemalt 29.

Fauna 
Soomaal elavad Eesti suurulukitest põdrad, metssead, kitsed, karud, hundid ja ilvesed. Samuti on Soomaal esindatud enamik Eesti väiksematest metsloomadest, sh kobras, kes paisutab üles kraave ja ojasid. Lindudest kohtab Soomaal muu hulgas metsiseid ja tetresid, samuti haruldasi kotkaid, musti toonekurgi ja kakke. Kokku on Soomaal elupaiga leidnud üle 40 liigi imetajaid, umbes 150 linnuliiki, 20 kalaliiki, 4 liiki roomajaid ja 6 liiki kahepaikseid ning 35 liiki kiile.

Külastuskeskus 
Soomaa rahvuspargi külastuskeskus asub Tõramaa külas. Rahvuspargi tasakaalustatud arengu toetamiseks tegutseb 1997. aastast MTÜ Soomaa Sõprade Selts.

Vaata ka
Lemmjõe keelemetsa õpperada
Hüpassaare õpperada
Ingatsi õpperada

Viited

Välislingid 

Soomaa rahvuspargi koduleht
MTÜ Soomaa Sõprade Selts
 Soomaa rahvuspark pälvis kõrge tiitli ERR.ee, 27. mai 2009

Eesti rahvuspargid
1422

1422. aasta

Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand

Aastakümned: 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad - 1420. aastad - 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad

Aastad: 1417 1418 1419 1420 1421 - 1422 - 1423 1424 1425 1426 1427

Sündmused maailmas 

 31. august – Prantsusmaal suri düsenteeriasse Inglise kuningas Henry V, kelle järglaseks sai tema üheksa kuud vana poeg Henry VI.

Sündmused Eestis 
 8. aprill – esmakordselt mainiti Tallinna Raeapteeki
28. november – toimus Valga maapäev
 Tallinnas valmis Olevi gildi hoone.
 Liivimaa maapäev kohustab vaimulikke õpetama talurahvale ristiusu algeid.
 ...

Sündinud 

 ...

Surnud 

 31. august – Henry V, Inglismaa kuningas
 21. oktoober – Charles VI, Prantsusmaa kuningas

Viited
Abja-Paluoja

Abja-Paluoja on vallasisene linn Viljandi maakonna Mulgi vallas. Kohalike kõnekeeles tavaliselt Abja, mõnikord ka Paluoja.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli Abja-Paluoja Abja valla halduskeskus.

Abja-Paluoja nimetatakse Mulgimaa pealinnaks või mulkide pealinnaks. (Ka Viljandit nimetatakse Mulgimaa pealinnaks, ehkki see linn ei asu ajaloolise Mulgimaa piirides.)

2021. aastal oli Abja-Paluoja soome-ugri kultuuripealinn.

Linnas paiknevad Abja Gümnaasium ja Abja kultuurimaja. Seal tegutsevad ka Abja Muusikakool ja Abja raamatukogu. Tähelepanuväärne ehitis on pangahoonena ehitatud Abja-Paluoja postkontor. Linnas on Kariste järve suubuvale Paluoja ojale paisutatud Abja paisjärv.

Ajalugu 
Abjat on esimest korda mainitud 1504. aastal. Linnale aluse pannud asula tekkis 1895. aastal ehitatud Mõisaküla–Viljandi kitsarööpmelisele raudteele (suletud 1973) rajatud raudteejaama juurde. Nimi on saadud lähedalasuva Abja mõisa ning Pärnu–Valga maantee (tänapäeval Valga–Uulu maantee) ääres asunud Paluoja maanteekõrtsi järgi.

Aleviks sai Abja-Paluoja 29. detsembril 1945, linnaks 1993. aastal. 1998. aastal liideti Abja-Paluoja linn ja Abja vald ning Abja-Paluojast sai vallasisene linn.

Inimesed
Tuntud isikuist on Abja-Paluojalt pärit Mati Laur, Aarne Ermus, Tiina Oraste, Peep Aru, Lauri Mälksoo, Kaimo Kuusk ja Eero Rebo.

Sport 
Sporditegevus on koondunud eeskätt Abja Spordi- ja Tervisekeskuse juurde, kus tegeletakse korvpalli, võrkpalli, jalgpalli, ujumise ja kergejõustikuga ning kus tegutseb Abja tehnikaring. Abja Motoklubi tegeleb motokrossi arendamisega. Kõige paremaid tulemusi on viimaseil aastail näidanud Abja Gümnaasiumi vilistlased – Eesti meister kuulitõukes Jander Heil, kergejõustikus Erki Leppik, Rauno Künnapuu ning klassikalises jõutõstmises Kädy Kampus. Motospordis on suurepäraseid kordaminekuid saavutanud Kristo Subi, Elary Talu ja Jaanus-Hugo Ermits.

Galerii

Viited

Kirjandus 
 Abja-Paluoja tahab linnaks. Uus Eesti, 20. juuli 1938, nr. 196, lk. 3.

Välislingid 

 CIA toimikud: salasilm läkitas viiekümnendail USA luurele Abja-Paluoja kohta põhjalikke raporteid

Eesti linnad
 
Mulgimaa
Mõtištši

Mõtištši on linn Venemaal Moskva oblastis, Mõtištši rajooni keskus. Asub Jauza jõe ääres 19 km Moskvast kirdes. 

1460. aastal on mainitud esmakordselt kui Jauzskoje Mõtištši. 1925. aastal sai linnaõigused.

Viited

Moskva oblasti linnad
Tempera

Tempera (ladina keeles temperare "segama") on maalitehnika, mille puhul temperavärv kantakse (libe)krohvile, paberile, lõuendile või puidule. Tempera teises tähenduses on temperavärvidega tehtud maal.

Temperatehnika eeliseks on see, et värv kuivab väga kiiresti ning on kõva ja püsiv.

Tempera oli laialdaselt kasutusel keskajal ja enne õlivärvide kasutuselevõtmist. Uuemal ajal kasutatakse peamiselt dekoratiivmaalis.

Temperat on kasutanud sellised tuntud kunstnikud nagu Michelangelo, Piero della Francesca ja Ghirlandaio.

Kasutatud allikad
 Kunstileksikon, Tallinn, 2001, lk 431
 Silmaringi teatmik – Kunst, Varrak, Tallinn, 2007, lk 498

Maalikunst
ETA

ETA on lühend, mis võib tähistada:
Eesti Tantsuagentuuri
Eesti Teadeteagentuuri (Estur, Eesti Telegraafia-agentuur, Eesti Telegraafiagentuur; 1918–2003)
Eesti Teaduste Akadeemiat
Euskadi ta Askatasunat, baski relvarühmitust
Navarra

Navarra on Hispaania autonoomne piirkond, osa ajaloolisest Baskimaast.

Halduslikult jaguneb Navarra 272 omavalitsuseks. Halduskeskus on Pamplona (baski keeles Iruñea, ametlikult Iruña).

Keeleliselt jaguneb Navarra kolmeks tsooniks: baskikeelseks (62 valda), kakskeelseks (48 valda) ja hispaaniakeelseks (162 valda). Esimeses kahes on ametlikud keeled nii hispaania kui baski keel, kolmandas ainult hispaania keel.

Kliima 

Navarra aastane keskmine temperatuur on +12,2 °C, jaanuaris +4,6 °C, augustis +20,3 °C.

Aastas sajab keskmiselt 753 mm, sealhulgas jaanuaris 77 mm ja augustis 46 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2146 tundi, sealhulgas jaanuaris 88 ja augustis 271 tundi.

Majandus 

Navarra on Madridi ja Baski autonoomse piirkonna järel rikkuselt kolmas piirkond Hispaanias (sisemajanduse kogutoodangu ostujõu pariteedi järgi).

Navarra on Euroopas esikohal taastuvate energiaallikate kasutamises. Kavas on saavutada 100% taastuvenergiale üleminek aastaks 2010. 2004. aastal pärines 61% tarbitavast energiast taastuvallikatest, sealhulgas 43,6% 28 tuulepargist, 12% üle 100 väikesest hüdroelektrijaamast ja 5,3% kahest biomassi- ja 2 biogaasijaamast. Navarras Tudelas asub ka Hispaania suurim päikeseenergiajaam võimsusega 1,2 MW.

Rahvastik

Elanike arv 
 1996: 556 236
 2003: 569 600
 2006: 601 900
 2008: 620 400

Poliitika 

Navarra parlamendis on 50 kohta. Pärast 2007. aasta valimisi pääses parlamenti 6 valimisnimekirja esindajaid. Suuremad poliitilised jõud on Navarra Rahvaliit, baski rahvuslaste koalitsioon Nafarroa Bai ja Navarra Sotsialistlik Partei. Piirkonna kuberner on alates 1996 Miguel Sanz (Navarra Rahvaliit).

Navarra politsei Policía Foral allub piirkonna valitsusele, mitte Hispaania keskvalitsusele.

Vaata ka 
 Petilla de Aragóni vald

Viited

Välislingid 

 Navarra koduleht

Hispaania autonoomsed piirkonnad
Kleopatra

Kleopatra VII (jaanuar 69 Aleksandria – 12. august 30 eKr) oli hellenistliku Egiptuse viimane valitseja aastatel 51–30 eKr. Ta on ilmselt Ptolemaioste dünastia tuntuim liige. 

Kleopatra oli Ptolemaios XII tütar ning Ptolemaios XIII ja Ptolemaios XIV õde ja nominaalne abikaasa, kuna Egiptuste traditsioonide kohaselt ei võinud kuninganna valitseda ilma meessoost kuningata.

Aastatel 55 eKr – 51 eKr oli ta isa kaasvalitseja. 48. aastal eKr tõugati ta õukonna poolt troonilt ja asendati alaealise Ptolemaios XIV-ga. 

Rooma keisririigis Julius Caesari ja alaealiste Ptolemaioste kaitsjaks Rooma senati poolt määratud Pompeiuse vahelises kodusõjas taandus Pompeius Egiptusse, kus ta aga 48 eKr tapeti ja pea saadeti Caesarile. Sõjavägedega Egiptusse saabunud Julius Caesar taastas võimule ka Kleopatra, kaitstes võimu Aleksandrias pool aastat kestnud piiramise kestel Ptolemaios XIII eest.

Julius Caesari surma järel naasis Kleopatra Roomast Egiptusse. Caesari tapjate Brutuse ja Cassiusega peetud kodusõja tulemusel sai Augustus (Octavianus) keisririigi lääneosa ja Marcus Antonius keisririigi idaosa valitsejaks.

Vendadega Kleopatral lapsi ei olnud, kuid suhtest Rooma väejuhi ja riigimehe Julius Caesariga sündis Kleopatral poeg Caesarion (ametlikult Ptolemaios XV). 

Hiljem abiellus Kleopatra Marcus Antoniusega, aga kui too Octavianuselt Rooma vabariigi viimase sõja (32–30 eKr) Aktioni lahingus lüüa sai, tegid Kleopatra ja Antonius enesetapu 30 eKr.

Ptolemaioste dünastia
Egiptuse vaaraod
Vabasurmad
Sündinud 69 eKr
Surnud 30 eKr
Põnevik

Põnevik () on filmi- ja kirjandusalane žanrimääratlus. Termini võttis kasutusele prantsuse filmilavastaja François Truffaut.

Nende teoste eesmärk on tekitada nii lugejates kui ka vaatajates pingelist põnevust, üllatavaid pöördeid ja närvikõdi. Peategelane tegutseb olukordades, kust väljapääs tundub esialgu võimatuna ja kangelase elu ise võib ohtu sattuda.

Filmid 
 Alfred Hitchcocki lavastatud "Võõrad rongis" (Strangers on a Train, 1951) ja "Psühho" (Psycho, 1960)
 "Sherlock Holmesi ja doktor Watsoni seiklused: Baskerville'ide koer" (Приключения Шерлока Холмса и доктора Ватсона: Собака Баскервилей, 1981) peaosades Vassili Livanov ja Vitali Solomin
 "Hirmu neem" (Cape Fear, 1991) peaosades Robert De Niro, Nick Nolte, Jessica Lange ja Juliette Lewis 
 "Pelikani memorandum" (The Pelikan Brief, 1993) peaosades Julia Roberts ja Denzel Washington
 "Paanikatuba" (Panic Room, 2002) peaosas Jodie Foster

Vaata ka 
 Kriminaalkirjandus
 Detektiivkirjandust
 Müsteerium

Viited

Välislingid 

 Aaron Smuts. The Paradox of Suspense.
 Ken Follet. The Art of Suspense

Kirjandusžanrid
Filmikunst
Murcia autonoomne piirkond

Murcia on Hispaania autonoomne piirkond.

Kliima 

Murcia autonoomse piirkonna aastane keskmine temperatuur on +17,7 °C, jaanuaris +10,3 °C, augustis +26,4 °C.

Aastas sajab keskmiselt 294 mm, sealhulgas jaanuaris 19 mm ja augustis 10 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2753 tundi, sealhulgas jaanuaris 162 ja augustis 304 tundi.

Viited 

Hispaania autonoomsed piirkonnad
Orkaan

Orkaan ehk taifuun ehk troopiline tsüklon on ekvaatoriaalsetel aladel tekkinud võimas ulatuslik  tsüklon (madalrõhkkond), millega  kaasnevad tugevad orkaanituuled.

Troopiliste tsüklonite keskmes on registreeritud Maa atmosfääris kõige madalamad õhurõhud merepinna tasemel.

Troopilised tsüklonid saavad oma energia ookeanide kohal tekkiva võimsa konvektiivliikumise õhuniiskuse kondensatsiooni tulemusel eralduvast soojusest. Ebapüsiva tasakaaluga õhumassi tõusvates õhuvooludes hakkab üles tõusvas õhus märgadiabaatilise jahenemise protsessi käigus eralduma soojust, sest osa niiskusest õhus kondenseerub ning eraldub vihmana. Kondenseerunud auru tõttu tekib pilvisus, millega on peaaegu kogu tsükloni ala kaetud. Orkaani iseloomulikku pöörlevat spiraali meenutav pilvestruktuur on kosmosest ja kõrgel lendavatelt lennukitelt selgesti nähtavad.

Tsüklonis tervikuna valitsevad tõusvad õhuvoolud. Seevastu täpselt orkaani keskpunktis on kitsas langeva kuiva õhu vooluala. Kui orkaan on piisavalt tugev, siis eristub see ala selgelt ülejäänud orkaanist ja seda nimetatakse orkaani silmaks. Orkaani ülejäänud osa on täiesti pilves, aga silmas on taevas selge. Orkaani ülejäänud osas puhuvad ülitugevad tuuled, aga silmas valitseb tuulevaikus, ehkki merelained on silmas endiselt väga kõrged.

Silma vähim täheldatud läbimõõt on 3 km, suurim 370 km. Silm on harilikult ringikujuline, aga suuremad silmad mõnikord loperdavad ja vajuvad piklikuks (staadioniefekt). Silma ümbritsevas seinas puhuvad kõige tugevamad tuuled ja kõige suuremat kahju tekitab orkaan siis, kui silma ümbritsev sein objektidest üle läheb.

Orkaan tugevneb siis, kui ta satub sooja mere kohale. Maismaa kohale jõudes hajub ta kiiresti. Ehkki Kesk-Ameerika maakitsus pole kuigi lai, on teada vaid üksikud juhtumid, kus orkaan on jõudnud Atlandi ookeanilt Vaiksele ookeanile:  enamik maakitsusele jõudnud orkaanidest laguneb ja kaob enne. Külma mere kohal ta nõrgeneb samuti.

Eestisse pole teadaolevalt veel ükski orkaan jõudnud, sest soojad, orkaanidele sobivad mered on Eestist liiga kaugel.

Vaata ka
orkaan Katrina 2005
orkaan Dora 2007
orkaan Ike 2008
orkaan Irene 2011
orkaan Sandy 2012
taifuun Haiyan 2013
orkaan Harvey 2017
orkaan Irma 2017
orkaan Talim 2017
orkaan Dorian 2019
taifuun Vongfong 2020 (samanimelised ka 2002, 2008, 2014)

Meteoroloogia
Viisnurk

Viisnurk ehk pentagoon on viie tipuga hulknurk.

Vaata ka
 

Hulknurgad
Thíra

Thíra (uuskreeka keeles Θήρα ehk Σαντορίνη Santoríni; Vana-Kreeka kontekstis Thera (vanakreeka keeles Θήρα)) on väike sirbikujuline vulkaaniline saar Egeuse mere lõunaosas umbes 200 km Kreeka mandriosast kagus ja umbes 100 km Kreetast põhja pool, Küklaadide saarestiku kõige lõunapoolsem saar, Thíra saarestiku peasaar.

Saare pindala on 73 km² ja elanikke on 2001. aasta seisuga 13 402. Saare keskus on Firá.

Saar on mägine ja üle 300 meetri kõrge. See koosneb paljudest tahkunud laava kohtidest. Saare sisemine külg on kõrge ja selle harjal paiknevad suuremad asulad. Väliskülje (põhja, ida ja lõuna) suunas on saar kaldu ning väliskülje rannad on madalad ja tasased. Rannaliiva värv sõltub sellest, missugune laavaliht selles kohas paljandub: nii on saarel Punane rand, Must rand ja Valge rand. Tumedatel randadel on veetemperatuur kõrgem, sest tume liiv kogub endasse soojust.

Thíra on jäänus tohutust vulkaanilisest plahvatusest, mis hävitas varase asustuse ning tekitas praeguse kaldeera, mis hõlmab peale Thíra väiksemad saared Thirasía ja Asprónisi. Thíra vulkaanipurse hävitas II aastatuhande keskpaiku eKr oletatavasti Kreeta kõrgkultuuri. Knossose palee mattus nagu paljud teisedki toonase Kreeta asulad ja linnad paksu tuhakorra alla.

Väljakaevamised algasid 1967. aastal professor Spyridon Marinatose juhendamisel. Välja kaevati ainult suure linna (Akrotiri) lõunaserv, kuid sealt leiti mitmekorruseliste ehitiste kompleks, tänavad ja väljakud ning kuni 8 meetri kõrguse linnamüüri jäänused. See polnud palee, nagu neid on leitud Kreetal, kuid väljapaistev müürsepatöö ja kaunid seinamaalid näitavad, et seal polnud ka kaupmeeste laod. Leitud kangakudumistöökoda annab alust oletada ekspordile suunatud riidekudumist.

I aastatuhande alguses eKr sai saar uue asustuse: doorlased. Umbes 630 eKr asutasid teeralased Liibüasse Kürenaika koloonia. Kuigi saare asukad olid doorlased, kuulus Thira Ateena mereliitu. 3. ja 2. sajandil eKr oli seal Ptolemaioste laevastiku tähtsaim tugikoht. 2. sajandi alguses eKr toimus jälle vulkaanikatastroof.

Looduse ilu ja ööelu tõttu on Thíra turistide seas populaarne.

Saare varasem nimi oli Kallista ('kõige ilusam').

Vaata ka
Santorin

Viited

Välislingid 

Küklaadide saared
Labdakos

Labdakos oli vanakreeka mütoloogias Teeba kuningas, Polydorose poeg, Kadmose pojapoeg ja Laiose isa.

Labdakos oli kuningaks saades veel alaealine ja tema eest valitses regendina Lykos. Labdakos ei elanud kaua: kui ta suri, oli tema poeg Laios vaid aastane. Lykos sai teist korda regendiks.

Lykos ja tema vend Nykteus korraldasid paleepöörde ja pagendasid Laiose. Nykteus sai kuningaks. Siiski Laiosel vedas: Teeba kuningasugu tabasid suured õnnetused, Nykteuse ja Lykose järglased surid ning Laios sai uuesti Teeba kuningaks. Laiosest sai Oidipuse isa.

Ehkki juba Labdakose isa ja isaisa olid Teebas kuningad olnud, kutsuti Laiost ja tema järglasi labdakiidideks.

Vanakreeka mütoloogia tegelaskujud
Zaragoza

Zaragoza (varasem eestikeelne nimekuju Saragossa) on linn Hispaanias, Aragóni autonoomse piirkonna ja Zaragoza provintsi halduskeskus. Asub Ebro jõe kaldal.

2004. aastal elas linnas 641 600, 2009. aastal 666 100 ja 2010. aastal 699 755 inimest.

Zaragozas toimus maailmanäitus EXPO 2008.

Vaata ka

 Real Zaragoza

Viited

Välislingid 

Linnavalitsuse koduleht

 
Hispaania linnad
Vana-Rooma asulad
Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon

See artikkel on standardiorganisatsioonist, teiste tähenduste kohta vaata lehekülge iso.

Rahvusvaheline Standardimisorganisatsioon ehk ISO on rahvusvaheline organisatsioon, mis tegeleb kõikide valdkondade standardimisega, va elektrotehnika ja telekommunikatsioon. Selle organisatsiooni nime lühikuju ei ole tavaline akronüümne lühend, vaid on valitud nii, et tähed langeksid kokku võõrsõnade alguskomponendi "iso-" tähtedega.

Organisatsioon asutati 23. veebruaril 1946, Eesti Standardikeskus  on Eesti esindajana selle organisatsiooni liige alates jaanuarist aastal 1993.

Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon on ülemaailmne rahvusstandardiorganisatsioonide (ISO liikmete) liit. Rahvusvahelised standardid koostatakse tavaliselt ISO tehnilistes komiteedes. Tehnilistes komiteedes heaks kiidetud rahvusvaheliste standardite kavandid esitatakse ISO liikmetele hääletamiseks. Rahvusvahelise standardina avaldamiseks peab kavand saama vähemalt 75% hääletanud liikmete heakskiidu.

ISO tuntuimad standardite sarjad on kvaliteedijuhtimisstandard ISO 9000 ja keskkonnajuhtimisstandard ISO 14000.

Välislingid 
 International Organization for Standardization

 
Standardite organisatsioonid
Ulan-Ude

Ulan-Ude (burjaadi keeles 'punane Üde') on Venemaa koosseisu kuuluva Burjaatia Vabariigi pealinn.

Ulan-Ude asub Baikali järvest lõunas Selenge jõe ääres. Linna lõunaosa läbib Selengesse suubuv Üde jõgi.

Ajalugu 

Ulan-Ude asutasid kohta, kus Üde Selengesse suubub, 1666. aasta kevadel kasakad burjaatidelt ja evenkidelt maksukogumiskeskusena. Samuti oli eesmärgiks kaitsta kaubakaravane, mis läksid Hiinasse või Nertšinskisse, rändhõimude eest. Sel ajal oli selles kohas juba tee ja rändhõimude laagripaik. Esialgu sai asula nimeks Udinsk.

Pärastpoole kaotas asula pikkamööda oma sõjalise tähtsuse. Esile tõusid funktsioonid kaubandus-, transpordi- ja halduskeskusena. Udinskist sai tähtis karavanide moodustamise ja kaubavarude hoidmise keskus. Halduslikult allutati ta Irkutski vojevoodile.

1696 valmis Udinski esimene, Spasski puukirik, mis ei ole aga säilinud. 1786 hakati selle asemele ehitama Spasski kivikirikut, mis oli mõeldud linna esimese kivihooneks. Kirik valmis 1800 ega saanud esimeseks kivihooneks (juba 1795 valmis ühe kaupmehe kivist eramaja). Spasski kirik lammutati 1930. aastatel.

Samal 1696. aastal toimus Udinskis esimene mäss, kus streletsid mässasid vojevoodi vastu ja tahtsid paremat vojevoodi.

1730. aastatel pandi Udinski uueks nimeks Verhneudinski.

1733 rajati Verhneudinski korrapärane postiühendus Selenginski ja Nertšinskiga.

Linnaõiguste saamiseni 1775 kandis asula nime Verhneudinski, seejärel 1934. aastani Verhneudinsk. 1775 moodustati Udinski provints, mille keskuseks sai Verhneudinsk.

Alates 1786 korraldati Verhneudinskis 2 korda aastas laat.

1793 asutati Verhneudinskis Taga-Baikalimaa ja kogu Kaug-Ida esimene algkool.

1899. aastal jõudis linna Siberi raudtee.

Rahvastik 

2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ulan-Ude elanikest venelasi 73,1%, burjaate 21,4%, ukrainlasi 2,6%, tatarlasi 0,8% ja teistest rahvustest inimesi 2,1%.

Majandus 
Ulan-Udes asub sõjaväe lennukitehas, kus toodetakse sõjalennukeid SU-25UB, Su-29 ja helikoptereid MI-171. 2010. aastal toodeti neid 18,5 miljardi rubla eest.

Sõpruslinnad 

Ulan-Udel on 4 sõpruslinna Hiinas, 3 Mongoolias, 2 Jaapanis ning 1 Lõuna-Koreas, Saksamaal ja Ukrainas.

Viited

Välislingid 

 Ulan-Ude ametlik koduleht

Venemaa linnad
Burjaatia
Wicca

Wicca on peamiselt inglise keelt kõnelevates maades levinud uuspaganlik usuline liikumine. Wicca-usund on polüteistlik, peamisteks pühimusteks on Jumalanna ja Sarviline Jumal: esimest seostatakse enam maapinna ja kuuga, teist metsiku looduse ja päikesega.

Kõikidele Wicca rühmitustele on ühine maagia kasutamine (tunnussümbol on pentagramm), piirdumine peamiselt kahe jumalusega (kuigi eri voolud nimetavad jumalusi eri nimedega ning pole ka üksmeelt selles, kas tegu on sümbolite, tegelike jumalate või jungilike inimese alateadvuses olevate arhetüüpidega). Ühised on küllalt sarnased rituaalid - igakuised kooskäimised esbatid täiskuul, aasta kaheksa suuremat rituaali ehk sabatid tähistavad pööripäevi ning samahaini ehk halloween'i (31. oktoober), Imbolci ehk Feast of Candlesit (2. veebruar), Beltanei e May Dayd (30. aprill) ja Lugnasadhi (1. august). Samuti on laiemalt aktsepteeritud mõned üldised tõekspidamised, mis on kokku võetud Wiccan Redei nimelises värsstekstis - lõpulause Harm none and do what you will (umbes: tee, mida soovid, kui see halba ei too) on saanud üleüldiseks wiccalaste tunnuslauseks. Paljud Wicca kirjutised rõhutavad sallivust teiste usundite ning ka uuspaganlike õpetuste suhtes, kuid väga selgelt eristatakse oma õpetust satanismist ning New Age usunditest.

Wicca tänapäevase leviku alusepanijaks peetakse Gerald Brosseau Gardnerit (1884—1964). Gardneri kinnitusel on wiccalaste loitsud, maagilised protseduurid, rituaalsed esemed ning rituaalid olnud fikseeritud juba 16. sajandil "Varjude raamatus". Oma tegevuses püüdis Gardner igati rõhutada Wicca traditsioonide iidsust ja autentsust, kuid hilisemad asjahuvilised ja kriitikud on leidnud, et suur osa Gardneri osundatud traditsioonidest oli müstifikatsioon, st ta oli rituaalid, loitsud ja protseduurid keskaegse rituaalse maagia tekstidele ja kaasaegsete okultistide töödele toetudes ise kokku põiminud.

Uuspaganlus
Edvard Radzinski

Edvard Stanislavovitš Radzinski (vene Эдвард Станиславович Радзинский; sündinud 23. septembril 1936 Moskvas) on vene näitekirjanik ja biograaf. Ta on kirjutanud mitu populaarset elulugu ajaloolistest võimukandjatest.

Radzinski viibis Eestis mais 2015 kirjandusfestivalil HeadRead.

Teoseid eestikeelses tõlkes
"Aleksander II: Venemaa lootuse ja terrori vahel." Varrak, 2005. ISBN 9985-3-0987-1
"Napoleon: elu pärast surma." Varrak, 2003. ISBN 9985-3-0744-5
"Nikolai II: Venemaa viimane tsaar." Varrak, 2001. ISBN 9985-3-0553-1
"Rasputin: elu ja surm." Varrak, 2002. ISBN 9985-3-0543-4
"Stalin" Varrak, 2000. ISBN 9985-3-0366-0

Välislingid 

Edvard Radzinski kodulehekülg

Vene kirjanikud
Vene näitekirjanikud
Biograafid
Sündinud 1936
Märt Tänava

Märt Tänava (sündinud 8. augustil 1934) on eesti ajaloolane.

Ta lõpetas 1953. aastal Tartu 1. Keskkooli hõbemedaliga. Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal 1958. aastal. Ajalookandidaadi kraadi kaitses ta samas 1974. aastal tööga "Военная организация Римской республики (до реформы Мария)".

Ta oli 1958–1976 TRÜ-s ja Tartu Ülikoolis õpetaja ja vanemõpetaja, 1976–1999 dotsent.

Töid
Ta on Eesti parimaid Vana-Rooma ajaloo tundjaid.

Ta on olnud mitme ajalooõpiku kaasautor, toimetaja ja tõlkija.

Teoseid
"Vana-Kreeka ajalugu". Ülikoolide õpik. Tõlkinud Märt Tänava. Tallinn: Eesti Raamat, 1965

Viited

Eesti ajaloolased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlasedTartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna õppejõud
Sündinud 1934
Qābūs ibn Sa‘īd

Qābūs bin Sa‘īd Āl 'Bū  Sa‘īd (ka Qābūs ibn Sa‘īd;  18. november 1940 Salāla – 10. jaanuar 2020) oli Omaani sultan 1970–2020.

Qābūs oli sultan Sa‘īd bin Taimuri ja tema abikaasa, printsess Mazoon al-Mashani ainus poeg.

Ta omandas alghariduse kodukohas ja põhihariduse Indias Punes. 16-aastaselt saadeti ta õppima Inglismaale. 20-aastaselt astus ta Sandhursti sõjaväeakadeemiasse ja teenis Briti armees, hiljem õppis kodumaal ajalugu ja kultuuri. Ta sai võimule sisesegaduste järel, kui tema isa loobus troonist. Kaost põhjustasid kommunistlikud sissid, keda toetas Lõuna-Jeemen. Qābūs suutis nende mässu Dofharis maha suruda ja suhtus neisse leebelt, andes neile peagi amnestia. Seejärel hakkas ta riiki järk-järgult reformima, asendades senised islamiseadused läänelikega ja rajades moodsa meditsiinisüsteemi. Ka majanduses on Omaan tema ajal saavutanud silmapaistvat edu: kuigi riigi elatustase ei küündi Saudi Araabia ega Kuveidi tasemele, on tegu ühe Lähis-Ida jõukaima riigiga.

Qābūs oli sügavalt usklik mees ja rajanud oma raha eest üle 2000 mošee. Aastal 2001 valmis Omaanis maailma suurim mošee, milles asub maailma suurim käsitsi tehtud vaip.

Viimasel ajal oli Qābūs teinud demokraatlikke reforme, kehtestades üldise (nii meestele kui naistele) valimis- ja kandideerimisõiguse. 2003 toimusid Omaanis esmakordselt vabad valimised, kus valiti parlamendi alamkoda. Reformidele vaatamata on sultanile jäänud sisuliselt absoluutne võim, kuid enamik omaanlastest on tema riigile eduka poliitika heaks kiitnud.

1976 abiellus ta oma onutütrega, kuid abielu lahutati peagi. Tal ei olnud lapsi, mistõttu ei olnud selge, kes pärib sultanaadi. Vastavalt Omaani põhiseadusele valib uue sultani perekonnanõukogu. Sultan koostas kirja, milles ütles, keda soovib enda järeltulijana näha, aga vastavalt Omaani põhiseadusele avatakse see kiri ainult sel juhul, kui perekonnanõukogu ei jõua uue sultani valmisel ühismeelele. Isaliinis olid tema lähimad sugulased tema onupojad.

Omaani monarhid
Sündinud 1940
Surnud 2020
Toomas Hellat

Toomas Hellat (27. november 1920 Tallinn – 13. november 1987 Tallinn) oli eesti päritolu Nõukogude Liidu luuraja.

Noorus 
Algkooli lõpetas Tallinnas Westholmi gümnaasiumi juures, 1933-1938 õppis Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumis. 1938 astus Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, liitus EÜS Põhjalaga ning osales agaralt selle üritustel. 1939. aasta sügisel põgenes isa soovitusel Soome, Talvesõja ajal oli Soome Ringhäälingu eestikeelsete saadete diktor.

Teine maailmasõda 
1940. a. hilissügisest 1941. a. veebruarini viibis ta Soome luure ülesandel (agent "Lassila") Eestis.
Toomas Hellat kuulus langevarjurina luuresalka Erna. Teda autasustati II klassi Raudristiga. 

1941. a. novembris lülitus Hellat Saksa luure teenistusse töötamaks inglaste vastu (agent "Keller"). Sõja ajal viibis ta Eestis, Riias, Hamburgis, Novorossiiskis, Sofias, Kreekas, Leningradi lähistel; 1943. a. septembris naasis Tallinna. Hiljem õppis Hellat Saksamaal luurekoolis ja ta saadeti Eestisse. 10. detsember 1944 ta vahistati Nõukogude võimude poolt. Pärast piinamist andis Hellat üles suurema osa oma kaaslastest, kokku 221 nime.

Hellatilt pärinevatele andmetele tuginedes purustasid julgeolekuorganid detsembris 1944 Haukka-Tümmleri grupi. Tapeti Leo Talgre. Arreteeriti kakssada inimest, konfiskeeriti 23 raadiosaatjat ning avastati paarkümmend konspiratiivkorterit ja peidupaika. 

1. veebruaril 1947 mõisteti Hellatile erinõupidamise otsusega 20 aastat vangilaagrit, kuid juba sama aasta augustis taheti teda kasutada operatiivtöö huvides Eestis. ENSV KGB 2. osakonna 1954-1955 aruannete järgi hoiti teda Eestis sisevanglas, 11. juulil 1955 väljastati protokoll tema vabastamise kohta. 

Pärast vangistusest vabanemist (1955) jätkas Hellat agendinime Haakla all koostööd nõukogude julgeolekuorganitega.
Elu lõpu poole töötas ta hotelli Tallinn administraatorina.

Isiklikku 
Ta oli poliitiku, diplomaadi ja riigikohtuniku Aleksander Hellati ja Ida Toferi (1880–1939) poeg, tema vend Aleksander Hellat oli arst.

Kirjandus
Tõnis Ritson. Toomas Hellat ja KGB. – Tuna, 1998, nr 1, lk 129–143; 1999, nr 1, lk 122–144, nr 3, lk 125–140, nr 4, lk 134–143; 2000, nr 3, lk 122–130, nr 4, lk 136–144; 2003, nr 1, lk 56–75, nr 2, lk 84–100.
Jaak Pihlau. Lisandusi ja täpsustusi Tõnis Ritsoni artiklile "Toomas Hellat ja KGB". – Tuna, 2001, nr 1, lk 136–142. 
Hans Salm. Viie luure agent: Eesti luurajatest Teises maailmasõjas, Tallinn 2004, Maalehe Raamat, ISBN 9985-64-224-4;  2. trükk (täiendatud üle 40 lk. lisamaterjaliga) 2007 
Toomas Hellat. Luuraja aruanne KGB-le. Meenutusi aastatest 1920-1956, Tallinn 2006, Grenader, ISBN 9949-422-26-4

Välislingid 
"Eesti vabadusvõitleja lugu: Toomas Hellat", Sõnumileht, 27. mai, 3. juuni, 10. juuli 1996
Tõnis Ritson, Toomas Hellat ja KGB. 1., Tuna, 1998 nr.1
Tõnis Ritson, Toomas Hellat ja KGB. 10., Tuna 2003 nr.2

Raudristi kavalerid
EÜS Põhjala liikmed
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1920
Surnud 1987
Kurtna (Alutaguse)

Kurtna küla asub Ida-Viru maakonnas, Alutaguse vallas Jõhvi–Vasknarva maantee ääres. Kaugus Jõhvist 12 km.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Illuka valda.

Kurtna külas elas 2000. aasta seisuga 206 elanikku.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kurtna külas 163 elanikku, neist eestlasi 84 (51,5%).

Kurtna küla asub ajaloolise Alutaguse kihelkonna alal. Küla on esmakordselt mainitud 1241. aastal Taani hindamisraamatus nimega Kurtiaos. Küla suuruseks on märgitud seitse adramaad. 

1480. aastast on andmed Vasknarva ordulinnusega seotud Kurtna ordumõisa Kurtnis kohta. Kurtna ordumõis ja Kurtna küla kuulusid Jõhvi kihelkonda. Pärast ordumõisate kaotamist muutus Kurtna mõis rüütlimõisaks. Kurtna mõisast on säilinud historitsistlik härrastemaja aastast 1880 ja punasest kivist valitsejamaja aastast 1911. 

Kurtna mõisa järgi on nime saanud Kurtna järvestik ja Kurtna nõmm. Küla järgi on nime saanud Keila lademe Kurtna kihistik.

Vaata ka
Kurtna külanõukogu

Viited

Alutaguse vald
Ida-Viru maakonna külad
Mati Mandel

Mati Mandel (sündinud 11. juunil 1945 Tartus) on eesti arheoloog ja ajaloolane.

Ta lõpetas 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arheoloogiale spetsialiseerunud ajaloolasena.

Kaitses 1992. aastal magistritöö "Võitlusnuga ja mõõk Muinas-Eesti relvastuses" ja 2003. aastal doktoritöö "Läänemaa kalmed 5.–13. sajandil".

Mandel on arheoloogilise leiumaterjali põhjal uurinud peamiselt Läänemaa muinas- ja keskaega, aga kirjalike allikate valguses on ta uurinud ka 1940. aastate ajaloosündmusi Läänemaal ja Harjumaal, kitsamalt 1944. aasta septembri sündmusi Keilas, Haruteel, Pääskülas, Laagris ja Jälgimäel.

Töökohad
Eesti Ajaloomuuseum (1972). Vanema ajaloo osakonna juhataja.

Teosed
 1994 – "Sõjalõpu sündmused Keila ümbruses";
 2000 – "Lihula muinas- ja keskaeg"; ISBN 9985-70-060-0
 2001 – "Traagiline suvi 1941 Keilas" ISBN 9985-9158-4-4
 2003 – "Läänemaa 5.–13. sajandi kalmed" ISBN 9985-9116-6-0
 2005 – "Suvi 1941 Kirblas : [Läänemaa]" ISBN 9985-9653-0-2
 2007 – "Kurjuse aasta Lõuna-Läänemaal 1940–1941" ISBN 978-9985-9713-3-8 (köites)
 2010 – "Kogu tõde Hirmus Antsust?", ISBN 9789985988947
 2011 – „Arheoloogiga Läänemaa radadel”, ISBN 9789949219056
 2017 – „Maidla muinaskalmistu saladused”, ISBN 9789949945672
 2020 – „Sõjaeelse Kaitseliidu hiilgeaeg ja häving Läänemaal”,ISBN 9789949741625

Esinduskogud
 Lihula vallavolikogu liige

Tunnustus
 1996 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Lihula Muuseumi rajamine ja Lihula linnuse talgute korraldamine)
 1998 Keila kultuuripreemia (töö eest, mille tulemuseks on raamat 1944. aasta sõjasündmustest Keila ümbruses, mälestuskivi lahinguis langenuile, mälestusristi veteranidele, samuti arheoloogilise uurimistöö eest Keilas)
 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2015 Läänemaa teenetemärk

Viited

Välislingid
 Mati Mandeli kohta Eesti Ajaloomuuseumi kodulehel
 Mati Mandel, "Detektoristid hävitavad muinasaja arhiivi halastust tundmata" 4. detsember 2008 @ maaleht.ee
 Varsti tulevad Truman ja Hirmus Ants! paber.maaleht.ee,  3. juuni 2010

 Juhan Hepner, Arheoloog leidis koduõuelt Põhjasõja-aegse katkuhaua, err.ee, 31. oktoober 2015
 75 aastat tagasi hävitas Punaarmee Kirbla küla. 17. juuli 2016

Eesti ajaloolased
Eesti arheoloogid
Eesti muuseumitöötajad
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1945
Toyota Motor Corporation

Toyota Motor Corporation (jaapani トヨタ自動車株式会社 Toyota Jidōsha Kabushikigaisha) on Jaapani autotootja, 2004. aastast turuväärtuselt maailma suurim autotööstusettevõte.

Ajalugu 
Toyota Motor Corporation sai alguse Koromo linnas (tänapäeval Toyota) 1933. aastal Sakichi Toyoda (豊田佐吉; esimesed kaks kanjimärki tähistavad jaapani keele traditsiooni kohaselt perekonna nime (Toyoda), mis oleks sõna-sõnalt "rikkalik, külluslik põld" vms, tagumised kaks kanjimärki tähistavad eesnime (Sakichi)) kudumisvabriku Toyoda Automatic Loom ühe haruna. Esimest sõiduautot Toyota Model AA hakati tootma 1936. aastal. Iseseisva ettevõttena alustati tegevust 1937. aastal, ettevõtte juhiks sai Sakichi poeg Kiichiro Toyoda (豊田 喜一郎 Toyoda Kiichirō). Tema kujundas ka ettevõtte logo, mis koosneb kolmest ellipsist, ja muutis ettevõtte nime Toyotaks.

Pärast Teist maailmasõda tõusis Toyota Jaapani suurimaks autotootjaks. 1957. aastal siseneti Ameerika turule ja 1963. aastal hakati Toyotasid müüma Euroopas. 1971. aastal hakkas esimene tehas Euroopas (Portugalis) Toyotasid valmistama. Euroopas müüdi miljones Toyota 2000. aastal.

2004. aastal oli Jaapanis registreeritud uutest autodest 40% Toyotad.

Kaubamärgid 
Toyota Motor Corporation toodab autosid kaubamärkide Toyota, Lexus, Daihatsu ja Scion all.

Müük Eestis 
Eestis müüdi 2007. augustis 399 uut Toyota sõiduautot, sealhulgas 125 Toyota Corollat, 81 Toyota Avensist ja 54 Toyota Aurist. Toyotat müüdi uute sõiduautode markidest kõige rohkem.

Vaata ka 
Toyota mudelite loend
Toyota tootmissüsteem
Kaizen

Välislingid 

Toyota Motor Corporationi koduleht (inglise keeles)
Toyota eestikeelne kodulehekülg
  Toyota möödus müüginäitajate osas General Motorsist ERR, 22. jaanuar 2009
 Toyota on maailma suurim autotootja, Delfi.ee, 24. jaanuar 2011

Automargid
Autotootjad
Jaapani ettevõtted
 
Belgia kuninglikud õukonnavarustajad
Vladimir Bill-Belotserkovski

Vladimir Naumovitš Bill-Belotserkovski (Владимир Наумович Билль-Белоцерковский; 9. jaanuar 1885 (vana kalendri järgi 28. detsember 1884) Oleksandrija, praegune Ukraina – 1. märts 1970 Moskva) oli vene kirjanik.

Ta oli pärit töölisperekonnast. Ta oli kaheksa aastat madrus Vene ja Briti purjekuunaritel ja aurikutel. Töötas laevapoisina ja laadijana ka Belgias, Hollandis ja Ameerika Ühendriikides. USA-s oli ta umbes seitse aastat mustatööline ja aknapesija. 

1917. aastal naasis Venemaale ja astus kommunistlikku parteisse. Ta võttis osa kodusõjast ja tegeles kirjandusliku agitatsiooniga. 

Alates 1918. aastast hakati tema loomingut avaldama. 1921. aastast oli kutseline kirjanik. Ta kirjutas peamiselt näidendeid ja jutustusi.

Tema loomingus oli keskne koht töölisliikumisel, revolutsioonil, kodusõjal ja "sotsialistlikul ülesehitustööl". Nõukogude kriitikud paigutasid tema loomingu sotsialistliku realismi alla ning tõstsid esteetiliste kvaliteetide poolest eriti esile tema näidendit "Torm". Näidend räägib esimestest revolutsiooniaastatest.

Teosed
"Смех сквозь слёзы" ("Naer läbi pisarate", jutustuste kogu, 1920)
"Бифштекс с кровью" ("Biifsteek verega", näidend, 1920)
"Эхо" ("Kaja", näidend, 1924)
"Лево руля" (näidend, 1925)
"Шторм" ("Torm", näidend, 1926; ekraniseeritud 1957)
"Штиль" ("Tuulevaikus", näidend, 1927)
"Луна слева" ("Kuu vasakul", näidend, 1928)
"Голос недр" (näidend, 1929)
"Жизнь зовёт" ("Elu kutsub", näidend, 1934)
"Цвет кожи" ("Nahavärv", näidend, 1948; lavastati 1949 pealkirjaga "Вокруг ринга")
Избранное (teoste valimik, Moskva: 1954)
Пьесы (näidendid, Moskva: 1955)
Путь жизни. Рассказы (jutustused, Moskva: "1959") 
Аutobiograafia raamatus: Советские писатели: 1. köide, Moskva: 1959 

Eesti keeles on ilmunud tema jutustuste kogu "Bismarck ja neeger" (1960; tõlkinud Hans Luik).

Tunnustus 
1935 teeneline kunstitegelane 
kolm ordenit ja arvukalt medaleid

Kirjandus
Рудницкий К. Билль-Белоцерковский. – Портреты драматургов, Moskva: 1961.

Välislingid
 Foto
 

Bill-Belotserkovski, Vladimir
Bill-Belotserkovski, Vladimir
Bill-Belotserkovski, Vladimir
Haukka

Haukka (soome keeles 'kull') oli 1943. aastal Soome poolt organiseeritud raadioluuregrupp, mis saadeti Saksa okupatsiooni all olnud Eestisse.

Eesmärgid ja tegevus
Grupi eesmärk oli koguda soomlastele teavet, millal sakslased lahkuvad ja kas nad jätavad ehk Punaarmeele tee Helsingi peale vabaks. Samuti pidid nad Soomele teatama Saksa vägede võimalikust dessandist Suursaarele. Ühtlasi pidid nad sidet pidama Eesti Vabariigi Rahvuskomiteega ning koguma andmeid Eesti poole teel olevate Punaarmee üksuste kohta.

Haukka gruppi kuulus mõniteist eestlast. Rühma juht oli Leo Talgre, radistid Ustav Toom ja Toomas Rüütmann, paadimees Georg Adams.

Grupp püüdis edutult leida kontakti Briti  sõjaväeluurega (SIS).

Haukka mehed hakkasid sidet pidama Eesti vastupanuliikumisega ja vandusid 1944. aasta septembris truudust Otto Tiefi valitsusele.

Kui sakslased taganesid, jäi grupp Nõukogude vastuluure silmusesse. 

Haukka grupp purustati detsembris 1944, varitsuses langes Leo Talgre.

28. detsembri öösel 1945 ründas NKVD väeosa üksus Võrumaal Nursipalus Haukka luuregrupi meeste poolt koondatud metsavendade punkrit (Nursipunker). Langes üheksa meest.

Liikmed
Leo Talgre "Juss"
Ilmar Erik Jonas "Justus"
Toomas Hellat "Tommi"
Tarmo Meristu "Moor"
Helmut Pedanik
Ülo Jõgi "Peeter Tamm"
Toomas Rütman "Riisik", "Taat"
Vello Saksen "Sahk"
Evald Soomer "Saare"
Voldemar Särak "Talvik"
Heino Muda "Ants Mägar"
Aksel Puusepp "Paju"
Ain Pedanik "Põld"
Karl Jürgens "Kure"
Hans Kaljurand "Liivalaid"
Harald Keem "Kiima"
Viktor Lukk "Lõima", "Kusta"
Adalbert Jäger
Jüri Hellat

Mälestuse jäädvustamine
Haukka grupist on René Vilbre teinud dokumentaalfilmi "Kuum külm sõda: Haukka grupp" (2005; esimene film sarjast "Kuum külm sõda"; stsenaristid Kiur Aarma ja Tiit Pruuli, idee autor Eerik-Niiles Kross).

Vaata ka
Tümler

Kirjandus
Ülo Jõgi. "Erna". Legendid ja tegelikkus. JMR. Tallinn 1996
Hans Salm. Viie luure agent. Eesti luurajatest Teises maailmasõjas. Tallinn 2004
Mai Krikk. Voldemar Särak ja luuregrupp "Haukka". Olion. Tallinn 2011

Välislingid
HAUKKA GRUPP Filmiveebi kodulehel
Kalju Aarop - Roheline Partisanide Pataljon

Eesti Teises maailmasõjas
Metsavendlus
Nõukogude okupatsioon Eestis (1944–1991)
1414

1414. aasta

Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand

Aastakümned: 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad - 1410. aastad - 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad

Aastad: 1409 1410 1411 1412 1413 - 1414 - 1415 1416 1417 1418 1419

Sündmused maailmas 

 algab Konstanzi kirikukogu

Sündmused Eestis 

 ...

Sündinud 

 21. juuli – paavst Sixtus IV

Surnud 

 ...
Orjol

Orjol (vene Орёл) on linn Venemaal, Orjoli oblasti keskus. Asub Kesk-Vene kõrgustikul Oka jõe kaldal.

Orjol on rajatud kindlusena 1566. aastal Venemaa lõunapiiride kaitseks. 1708. aastal sai linnaõigused. Teise maailmasõja ajal hävis suur osa linna hoonetest.

Elanike arv on 329 400 (2005).

Halduslikult jaguneb neljaks linnarajooniks.

Tuntud inimesi 

Orjolis on sündinud Ivan Turgenev.

Viited

Välislingid 
 Orjoli koduleht

Venemaa linnad
Orjoli oblast
Kuup

Kuup on korrapärane kuustahukas, üks viiest korrapärasest hulktahukast. Kuubi tahkudeks on kuus ruutu, sel on 12 serva ja 8 tippu. Igas tipus kohtuvad kolm tahku. Kuup on heksaeedriliselt sümmeetriline.

Kuup on kolmemõõtmeline, selle analoogi neljamõõtmelises eukleidilises ruumis nimetatakse tesseraktiks, n-mõõtmeline kuup on hüperkuup.

Vaata ka 

 Ühikkuup on ühikulise servapikkusega kuup
 Risttahukas
 Korrapärane tetraeeder
 Kristallstruktuur  (teemandi kristallvõre kuju)
 A4 formaat

Viited 

Hulktahukad
Konrad (Itaalia kuningas)

Konrad (12. veebruar 1074 Hersfeldi klooster – 27. juuli 1101 Firenze) oli keiser Heinrich IV poeg, Itaalia kuningas 1093–1098 ja Saksa kuningas 1087–1098.

Heinrich lasi Konradi juba alaealisena Saksa kuningaks valida, et kindlustada talle pärimisõigus. Kuid 1093 läks Konrad üle paavstimeelsete poolele ning reetis isa, lastes end Itaalia kuningaks nimetada. Konrad tõstis 1095 paavstiks Urbanus II ning too kinnitas, et kroonib ta peagi keisriks. Seetõttu pidi Heinrich 1098 oma vanima poja pärimisõigustest ja tiitlitest ilmajäetuks kuulutama ning määras oma pärijaks ja järgmiseks Saksa kuningaks teise poja Heinrichi. Konrad jäi koos paavsti toetajatega Itaaliasse ning suri kõigest 27-aastasena Firenzes.

Saksa vastukuningad
Sündinud 1074
Surnud 1101
Saali dünastia
Heinrich von Hohenstaufen (Saksa kuningas)

Heinrich (VII) Hohenstaufen (1211–1242) oli keiser Friedrich II poeg ja Saksamaa kuningriigi kaaskuningas 1220–1235 ning Sitsiilia kuningas.

Heinrich oli Saksa-Rooma keiser Friedrich I ja Aragóni Constanza poeg. 1212. aastal lasi isa, Friedrich II Rooma paavstil Heinrichi Sitsiilia kuningaks kuulutada. 

1217. aastal  viis ta aga poisi Saksamaale ning lasi ta 1220, peale oma Saksa-Rooma keisriks valimist, Saksa kuningaks valida. Mõne aja pärast lahkus Friedrich II Itaaliasse, et keskenduda sealsetele probleemidele. Heinrich jäi Baieri hertsogi Ludwig I hoolde. Kuid varsti hakkas Ludwig Heinrichit süüdistama paavstimeelses poliitikas ja oma isa vastu vandenõu plaanitsemises. Heinrich aga suutis Ludwigi võimuringkondadest kõrvaldada ning hakkas iseseisvalt valitsema Saksamaa kuningriiki. 

Ent kuna ta poliitika oli isale vastumeelne (Heinrich sõlmis liite Friedrich II vastastega), siis kuulutas Friedrich II 1234. aastal  ta Saksa kuninga troonilt tagandatuks. Seepeale hakkas Heinrich isa vastu avalikult mässama ja liitus keisrivastase Lombardia Liigaga. Kuid 1235. aastal  sai ta lüüa ning vangistati. 

Isa, Friedrich II andis tema tiitlid (Saksa ja Sitsiilia kuningas) üle oma teisele pojale Konradile. Heinrich pandi vangi ning ta suri seal 1242. aastal.

Heinrich VII asutas Eestis Tartu piiskopkonna ja Saare-Lääne piiskopkonna.

Vaata ka
Sitsiilia kuningriik
Lombardia Liiga, Gvelfid ja gibelliinid

Saksa vastukuningad
Sündinud 1211
Surnud 1242
Sitsiilia kuningad
Hohenstaufenid
Švaabimaa hertsogid
Laskesuusatamine

Laskesuusatamine (ehk biatlon) on välja kasvanud sõjaväelisest patrullsuusatamisest. Laskesuusatamine on üks raskemaid kombineeritud spordialasid.

Sportlased võistlevad-suusatavad ettevalmistatud rajal, kaasas väikesekaliibriline vintpüss, ning peatuvad kaheks või neljaks laskmisseeriaks, püsti ja lamades.

Meeste distantsid on 10 km sprint, 12,5 km jälitussõit, 20 km ja 15 km ühisstart.  Naistel on kavas 7,5 km sprint, 10 km jälitussõit, 15 km ja 12,5 km ühisstart. Võisteldakse ka teatevõistluses, mille pikkus on 4x7,5 km ning iga võistleja laseb ühe seeria. Alates 2005. aastas on uudse alana kasutusel ka segateatesõit, kus osaleb kaks naist ja kaks meest.

Laskmine tiirudes.
Laskejoone kaugus märklauast on 50±1 m.
Lamades laskmisel kasutatakse 45 mm läbimõõduga ja püstiasendis 115 mm läbimõõduga terasest märki.
Iga kolmanda laskeraja küljele, ligikaudu 10 m kaugusele tulejoonest ja 5 m kaugusele märklauast, paigutatakse nii treeninguks kui ka võistluse ajaks tuulelipud.
Alates 1978. aastast kasutatakse püsse, mille kaliiber ei ületa 5,6 mm. Suurendavaid optilisi sihikuid ei ole lubatud kasutada.

Laskesuusatamine kuulus algselt 1958. aastast Rahvusvahelise Moodsa Viievõistluse Liitu (Union Internationale de Pentathlon Moderne – UIPM). 1994. aastast moodustati oma Rahvusvaheline Laskesuusatamise Liit (International Biathlon Union – IBU). IBU peakorter asub Salzburgis Austrias.

Laskesuusatamise esimesed maailmameistrivõistlused toimusid 1958. aastal Saalfeldenis Austrias. Olümpiamängude kavva võeti ala Squaw Valleys 1960. aastal.

Vaata ka 
 Laskesuusatamine olümpiamängudel
 Laskesuusatamise olümpiamedalivõitjate loetelu
 Laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
 Maailma karikavõistlused laskesuusatamises
 Eesti laskesuusatamiskoondis
 Laskesuusatamine 2018. aasta taliolümpiamängudel

Välislingid 
 General description of a biathlon competition
  IBU EVENT AND COMPETITION RULES Adopted by the 1998 IBU Congress with amendments by the 2000, 2002, 2004, 2006 and 2008 Congresses
 EOK: Laskesuusatamine Laskesuusatamises on ühendatud vabastiilis murdmaasuusatamine ja väikekaliibrilise vintpüssiga täpsuslaskmine. Selle alaga tegid sõjaväelased algust juba keskajal, esimene võistlus peeti 1767. aastal Norra ja Rootsi piiril.
Elav fossiil

Elav fossiil on taime- või loomaliik (vahel ka kõrgem takson), mis esineb nii fossiilina kui ka elusorganismina tänapäeval. Geoloogilise aja jooksul on elavad fossiilid väga vähe muutunud. 

Elavad fossiilid on enamasti mõne kõrgema ja kunagi laialt levinud taksoni ainsad allesjäänud reliktsed liigid.

Tuntud elavateks fossiilideks on hõlmikpuu (Ginkgo biloba) ning vihtuimne kala latimeeria (Latimeria chalumnae).

Arvatakse, et terminit 'elavad fossiilid' kasutas esmakordselt Charles Darwin oma raamatus "Liikide tekkimine"  (1859) ja pidas selle all silmas liike, kelle esindajad on elus ja näivad sarnanevat oma miljoneid aastat vanade esivanematega (fossiilidega).

Viited

 
Paleontoloogia
Müstiline Venemaa

"Müstiline Venemaa" on Vikerraadio saatesari, mis on pühendatud Venemaa ajaloole ja mille autor on David Vseviov.

Saatesari sai alguse veebruaris 1997. Kuni surmani (31. detsembril 2003) oli saate kaasautor, toimetaja ja saatejuht Terje Soots.

Saates on käsitletud Venemaa keisreid ja keisrinnasid ning Bütsantsi keisreid (viimastest kokku 112 saadet), praegu käimasolev tsükkel käsitleb Venemaa ja Nõukogude Liidu ajalugu alates 1917. aastast. 

11. novembril 2008 oli eetris 1. saade J. Stalinist ja tema ajast.  

"Müstiline Venemaa" on Vikerraadio üks populaarsemaid saatesarju. Aastal 2004 oli see kuulajaküsitluse põhjal "Rahva teenrite" järel populaarsuselt teisel kohal. Kolmel aastal on see tunnistatud parimaks saateks.

Saade oli nii 2015. aasta novembri kui ka 2020. aasta oktoobri seisuga eetris pühapäeviti kell 11.20, kordusena kell 21.20. Internetis on kuulatav ka saadete arhiiv. Vikerraadio kodulehelt ja mobiiliäpist on 2020. aasta seisuga seda kuulatud ligi 4,5 miljonit korda

Saate materjalide põhjal on algatatud raamatusari "Venemaa – lähedane ja kauge", millest on ilmunud raamat "Bütsantsi keisrid".

1. novembril 2020 on eetris 900. saade.

Vaata ka
Suur-Novgorod
Kiievi-Vene
Must-Vene

Viited

Kirjandus
Jüri Laulik. "Terjele". Nädal, 2004 (David Vseviovi mälestused koostööst Terje Sootsiga)

Välislingid
Ametlik koduleht
Saatesarja arhiiv
Vikerraadio kuulajate lemmiksaade on «Müstiline Venemaa». Postimees, 3. aprill 2010

Eesti raadiosaated
Vikerraadio