joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Oskar Kirret

Oskar Kirret (1936. aastani Oskar Kirp; 27. november 1909 Võrumaa – 18. detsember 1991 Tallinn) oli eesti keemik ja sporditegelane.

1927. aastal lõpetas ta Rakvere Poeglaste Gümnaasiumi. 1936. aastal lõpetas Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna keemiaosakonna.

Noorpõlves harrastas kergejõustikku. Aastatel 1948–1952 oli ta Eesti NSV Kergejõustikusektsiooni esimees.

Aastatel 1960–1978 oli ta Eesti NSV TA Keemia Instituudi direktor.

1961. aastast oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliige.

Ta on maetud Liiva kalmistule.

Tunnustused
1977 Eesti NSV teeneline teadlane
1984 Karl Ernst von Baeri medal
1984 Eesti Teaduste Akadeemia medal
1986 Paul Kogermani mälestusmedal

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotoinfosüsteem. Eesti NSV TA Keemia Instituudi direktor Oskar Kirret (1974)
Akadeemikud: Oskar Kirret

Eesti keemikud
Eesti sporditegelased
Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Eesti Teaduste Akadeemia liikmed
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Ugala liikmed
Eesti NSV teenelised teadlased
Eestistatud nimega inimesed
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1909
Surnud 1991
Voigt

Voigt on Liibavist pärit Kuramaa ja Liivimaa kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.

Ajalugu
Voigti suguvõsa päritolu on jäänud ebaselgeks. Perekonnatraditsiooni kohaselt olid nad pärit Reinimaalt ja põlvnesid Vogt von Hunolsteini aadlisuguvõsast. XVII sajandil elas Liibavis Diedrich Voigt (maeti 1668), kellega saab alguse suguvõsaliin. Tema järeltulijate hulgast võrsus kaupmehi, vaimulikke ja Kuramaa hertsogi ametnikke. 1819. aastal annetati Sesava pastorile Johann Friedrich Voigtile (1760−1844) Püha Vladimiri IV klassi ordeni ja ta tõsteti aadliseisusse. Tema poeg Georg Friedrich Hermann von Voigt (1796−1852) rajas suguvõsa Liivimaa liini. Tema poeg August Robert von Voigt (1826−1894) omandas Härgmäe kihelkonnas Annase ja Pedele mõisad ning võeti 1873. aastal Liivimaa kubermangu aadliraamatusse.

Suguvõsa liikmeid
Hartwig Voigt (1679−1710), Gramzda pastor
Hermann Friedrich Voigt (1732−1782), finantsnõunik, Kuramaa hertsogi Peteri kammerraamatupidaja
Johann Friedrich von Voigt (1760−1844), Sesava pastor, Miitavi konistooriumi assessor, praost, konsistooriuminõunik
Ernst Robert von Voigt (1805−1866), Sesava pastor, konsistooriuminõunik
August Robert von Voigt (1826−1894), aktsiisiametnik, mõisaomanik
Nikolai Robert von Voigt (1860−1934), notar, kihelkonnakohtunik, mõisaomanik

Voigti suguvõsa mõisavaldused
Liivimaa läti distrikt:
Annase (Ermes-Neuhof) (1850−u 1894), Pedele (Peddeln) (1850−1902)

Kirjandus
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 2. Teil. Nichtimmatrikulierter Adel. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 236−237.

Välislingid 
Voigti suguvõsa genealoogia

Liivimaa immatrikuleerimata aadel
Küprose Muuseum

Küprose Muuseum (kreeka keeles Κυπριακό Μουσείο, inglise keeles Cyprus Museum) on arheoloogiamuuseum Küprosel Nikosias. See on Küprose suurim ja vanim arheoloogiamuuseum.

Muuseum asutati 1882.

Muuseumis näidatakse arheoloogilisi esemeid, mis on leitud Küprose saarelt.

Küpros
Muuseumid riigiti
Technoseum

Technoseum on tehnoloogiamuuseum Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Mannheimis. Muuseumi ekspositsioonid kujutavad industrialiseerimisega seonduvat.

Muuseumihoone ehitati 1982-1990.

1992 tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.

Saksamaa muuseumid
Karl Aleksander Freimann

Karl Aleksander Freimann (13. september 1896 Laatre vald, Valgamaa – 12. veebruar 1942 Magadan) oli Eesti mereväelane (mereväekapten), 1937–1940 Eesti Vabariigi Merekindluste ülem.

Elukäik
Lõpetas 1914. aastal Tallinna Reaalkooli kaubandusjaoskonna, astus sama aasta juulis vabatahtlikuna Viiburi 85. jalaväepolku teenistusse, kust komandeeriti septembris
Vilno sõjakooli. Lõpetas Vilno sõjakooli sõjaaegsed lipnike kursused ja ülendati lipnikuks 1. veebruaril 1915.

Võttis osa esimesest maailmasõjast polgu noorema ohvitserina, roodu- ja pataljoniülemana, sai põrutada lahingus Oginski kanali juures.

Vabadussõjas teenis vanema ohvitserina tagavarapatareis ja 1. raskesuurtükiväe divisjonis. 1920. aasta jaanuaris määrati rannapatarei nr. 6 ülemaks. Hiljem teenis Suurupi ja
Aegna saare komandandina, 2. diviisi staabi ajutise ülemana, Merekindluste ajutise ülemana ja alates 1937. aasta aprillist kuni 1940. aasta märtsini Merekindluste ülemana. 1. aprillist 1940. aastal tema ametikoht nimetati ringi Eesti Vabariigi Merejõudude juhataja abiks merekindluste alal.

Lõpetas 1919. aastal tagavarapatareis korraldatud suurtükiväe kursused ohvitseridele, 1924. aastal alalisväe ohvitseride täienduskursuse
ja 1927. aastal Kõrgema Sõjakooli.

1941. aastal arreteeriti NKVD poolt ja suri Magadanis vangistuses 45-aastaselt.

Auastmed
 Lipnik – 1915
 Kapten – 1919
 Major – 1924
 Kolonelleitnant – 1930
 Kolonel – 1937
 Mereväekapten – 1939 (ümbernimetamine)

Tunnustus
Polonia Restituta Ordu IV klassi aumärk.

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

Suuropi komandandid
Aegna komandandid
Eesti mereväekaptenid
Vabadussõja veteranid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1896
Surnud 1942
Marjan Šarec

Marjan Šarec (sündinud 2. detsembril 1977 Ljubljanas) on Sloveenia ajakirjanik, koomik ja poliitik. Ta oli 13. septembrist 2018 kuni 3. märtsini 2020 Sloveenia peaminister.

Ta lõpetas aastal 2001 Ljubljana ülikooli juures oleva Teatri-, Kino-, Raadio- ja Televisiooniakadeemia. 

Ülikooli lõpetamise järel töötas ta Sloveenia Riiklikus Televisioonis. Ta osales raadiosaates "Radio Ga-Ga" ja telesaates "Hri-bar". Ta on imiteerinud paljusid Sloveenia ja rahvusvahelisi tegelasi. Aastal 2010 kandideeris ta kohalikel valimistel Kamnikis. Temast sai seejärel Kamniki linnapea. Aastal 2014 valiti ta uuesti Kamniki linnapeaks. Aastal 2017 kandideeris ta Sloveenia presidendivalimistel, kuid kaotas presidendivalimistel.

Välislingid 
 Marjan Šareci koduleht (sloveeni keeles)

Sloveenia peaministrid
Sloveenia poliitikud
Kaitseministrid
Sündinud 1977
Toomas Tiirats

Toomas Tiirats (sündinud 28. septembril 1964 Suure-Jaanis) on eesti loomaarst ja endine Eesti Loomaarstide Ühingu president.

Elulugu 
1982. aastal lõpetas Suure-Jaani Keskkooli ja suundus edasi õppima loomaarstiks Eesti Põllumajanduse Akadeemiasse, mille lõpetas 1987. aastal kiitusega. Pärast lõpetamist asus tööle Lahmuse sohvoosi veterinaararstina ja hiljem peaveterinaararstina, kuid selle töö katkestas sundajateenistus nõukogude armees. 1990. aastal asus elama Tartusse ning hakkas tööle teadurina Eesti Põllumajandusülikooli füsioloogia õppetoolis veiste ainevahetuse uurimise grupis. 1992. aastal alustas sama õppetooli juures doktorantuuri teemal "Kilpnäärme hormoonide roll kõrgetoodanguliste lüpsilehmade ainevahetuses". Akadeemiliselt kuulub korp! Fraternitas Tartuensisesse.

Töökohad ja ametid 
 Lahmuse sohvoosi veterinaararst ja peaveterinaararst (1987–1990)
 Eesti Põllumajandusülikooli füsioloogia õppetooli teadur (1990–)
 Eesti Loomaarstide Ühingu president (1994–2001) 
 Eesti Põllumajandusülikooli loomaarstiteaduskonna nõukogu sekretär (1994–2004)
 Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi direktor (2005–2011 ja 2016–)

Tunnustus 
 2013 – Eesti Loomaarstide Ühingu auliige
2017 – Aasta loomaarst

Viited 

Eesti loomaarstid
Sündinud 1964
Raamatumess

Raamatumess (harvem nimetatud kui raamatulaat) on mess, kus saavad kokku raamatukaubandusega tegelevad osalised, nende seas kirjastused, raamatumüüjad, raamatukogud, ajakirjanikud, lugejad. 

Paljudel rahvusvahelistel raamatumessidel on tavaks, et igal aastal keskendutakse teatud teemale, näiteks teatud riigi või teatud keele kirjandus.

Esimesed teated raamatumesside taoliste ürituste kohta pärinevad 14. sajandi keskpaigast Saksamaalt.

Raamatumesse
Balti raamatumess
Helsingi raamatumess
Kairo raamatumess
Leipzigi raamatumess
Tallinna raamatumess
Turu raamatumess
Eesti ingerisoomlased

Ingerlased ehk ingerisoomlased on Eesti üks vähemusrahvuseid.

Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 369 ingerlast.

Eestis elavaid ingerlase ühendab Eesti Ingerisoomlaste Liit.

Ingerisoomlaste massiline rändamine Eestisse algas Teise maailmasõja ajal, kui Saksa vägede okupeeritud aladelt evakueeriti või põgenes Eestisse 18 000 soomlast. Paldiski kaudu transporditi ingerlased edasi Soome, aga 3000 ingerlast jäi elama Eestisse. Sõja järel (1946–1947) suundus Eestisse uus ingeri pagulaste ränne. Neil ei lubatud naasta kodukohta ning nad valisid elukohaks Eesti, mis oli paljudele tuttav juba sõja ajast. Oluline oli ka soome keelele lähedane keel, luterlik usukeskkond ning üldiselt parem majandusseis. Paljudel olid Eestis juba kontaktid ning nad leidsid siit ka tööd. 1940. aastate lõpus sundisid ametivõimud nad Eestist lahkuma.

Pärast Jossif Stalini surma ja 1956. aastat lubati ingerlastel valida ise oma elukoht. Paljud Eestist väljasaadetud rändasid tagasi, eriti endised Kesk- ja Lääne-Ingeri elanikud. Soomlaste arv kasvas kiiresti: 1959. aasta rahvaloenduse andmeil elas siin 16 699 ning 1970. aastal 18 537 soomlast. 1959 olid soomlased suuruselt teine rahvusvähemus Eesti NSVs. 1970. aastatest alates hakkas soomlaste arv aeglaselt kahanema, 1989 oli neid 16 622. Kahanemist põhjustas rahvusgrupi vananemine ning üldine assimileerumine, kuigi soomlasi oli tõenäoliselt ametlikest andmetest rohkem, sest osa varjas repressioone kartes oma rahvust. 1990. aastatest alates on soomlaste arvu kahandanud nende ümberasumine Soome. Statistikaameti andmeil elas Eestis 1997. aastal veel 13 629 soomlast.

Ingerlased asusid pärast sõda maakohtadesse, kus oli kerge taludes tööd leida. Ingerlased olid talutöödega harjunud ning maal oli kergem end ametivõimude eest varjata. Pärast sundkollektiviseerimise ja küüditamiste algust siirdusid nad alevitesse ja linnadesse. Sisserändajate teine laine suunduski otse linnadesse ja tööstuskeskustesse. Eesti suurimatest rahvusrühmadest eelistasid ingerlased siiski maaelu kõige rohkem – 1989. aastal oli Eesti soomlastest kolmandik maaelanikud.

Eesti maakondadest on soomlased koondunud rohkem Harjumaale ja Virumaale, mida võib põhjendada vana kodumaa läheduse ning Ida-Virumaa industrialiseerimisega. 1979. aasta rahvaloenduse andmeil elas soomlastest kolmandik Kirde-Eestis, kolmandik Põhja-Eestis ning viiendik Kagu-Eestis. Kõige vähem elas neid Lääne-Eestis, kus erandiks oli Pärnu. 1989. aasta andmeil elas Eesti soomlastest 33,5% Tallinnas, 31,8% Kirde-Eestis, 18,7% Kagu-Eestis, 9% Kesk-Eestis ning 7% Lääne-Eestis. Suurimad üksikud kogukonnad asusid Tallinnas, Kohtla-Järvel ning Tartus.

Viited

 
Ingeri
R-kiosk

R-kiosk on Norra ettevõttele Reitan Convenience kuuluv kioskimüügiga tegelev jaekett. 

R-täht tuleb soomekeelsest sõnast Rautatiekirjakauppa.

2016. aasta seisuga oli Soomes 615 R-kioskit, millest 2/3 kuulus ettevõttele Rautakirja ja 1/3 olid frantsiisid. 

Eestis kuuluvad R-kioskid ettevõttele R-Kiosk Estonia või on frantsiisid.

R-kioskeid on ka Lätis, Leedus ja Venemaal. 

R-kioskites müüakse muu hulgas raamatuid, ajalehti, tubakatooteid, toiduaineid.

Kaubandusettevõtted
BBB

BBB võib tähendada järgmist:
Bioscience, Biotechnology, and Biochemistry, teadusajakiri
BBB, Eesti ansambel
Bad Boys Blue, Saksamaa ansambel
...
Artur Hunt

Artur Hunt (3. märts 1935 Viljandi – 27. märts 2016 Tallinn) oli eesti loomaarst ja kauaaegne Harjumaa Veterinaarkeskuse juhataja.

Elulugu 
Lõpetas 1959. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia loomaarstina.

Ta suunati pärast kõrgkooli lõpetamist praktiseerima Ausile Jõgeva rajooni. 

Tema juhtimisel paranes Harju maakonna majandite veterinaarne olukord oluliselt.

Töökäik
1959–1960 peaveterinaararst Jõgeva rajooni Ausi sohvoosis 
1960–1964 Võhma Lihakombinaadi tsehhijuhataja 
1971–1973 veterinaararst Harju rajooni Sommerlingi nimelises sohvoosis 
1973–1974 Loomade Haiguste Tõrje Jaama (LHTJ) terapeut 
1974–1997 Harju rajooni LHTJ peaveterinaararst, hiljem Veterinaar- ja Toiduameti Harjumaa Veterinaarkeskuse juhataja

Liikmesus
Kuulus taasasutatud Eesti Loomaarstide Ühingu esimesse juhatusse.

Viited

Eesti loomaarstid
Eesti Maaülikooli veterinaariateaduskonna vilistlased‎
Sündinud 1935
Surnud 2016
Aleksandr Mints

Aleksandr Lvovitš Mints (vene keeles Александр Львович Минц; 8. jaanuar (vkj 27. detsember 1894) 1895 Rostov Doni ääres, Doni väe oblast, Venemaa Keisririik – 29. detsember 1974 Moskva, Nõukogude Liit) oli vene raadiotehnikateadlane ja raadiofüüsik, NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik (1958).

Ta oli aastatel 1957–1970 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Raadiotehnika Instituudi direktor.

Mints sündis juudi vabrikandi perekonnas. Ta lõpetas 1918. aastal Doni Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatika teaduskonna. Aastatel 1928–1943 töötas ta raadiotehnikatööstuse erinevates laoboratooriumides; ehitas suuri raadioülekandejaamu. 1946. aastal rajas ta raadiotehnika laboratooriumi, millest hiljem moodustati raadiotehnika instituut.

Tunnustus

1946 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks (akadeemik 1958)
1950 – NSV Liidu Teaduste Akadeemia Popovi-nimeline kuldmedal
1956 – sotsialistliku töö kangelase aunimetus ("uue tehnika loomise eest")
1959 – Lenini preemia (sünkrofasotroni võimsusele kuni 10 GeV loomise eest; kollektiivi koosseisus)

Viited

Nõukogude Liidu sõjaväelased
Venemaa raadiotehnikateadlased
Sündinud 1895
Surnud 1974
Aleksandr Štšukin

Aleksandr Nikolajevitš Štšukin (vene keeles Александр Николаевич Щукин; 22. juuli (vkj 10. juuli)  1900 Peterburi, Venemaa Keisririik – 11. juuni 1990 Moskva, Nõukogude Liit) oli vene raadiotehnikateadlane ja raadiofüüsik, kindralleitnant, professor, NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik (1953).

Ta oli aastatel 1955–1957 NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Erikomitee aseesimees raketirelvastuse alal. Ta oli seotud seniitraketisüsteemi S-25 väljatöötamisega, sai selle eest sotsialistliku töö kangelase aunimetuse. Štšukin on veealuses režiimis raadiosignaalide vastuvõtmise teooria alusepanijaid.

Töökäik
Aastatel 1932–1938 töötas Štšukin Side ja Telemehaanika Teaduslikus Uurimismereinstituudis (ülemaks oli kuni represseerimiseni 1937. aasta detsembris Aksel Berg). Lisaks sellele tegutses Štšukin õppejõuna Vorošilovi-nimelises mereväeakadeemias. 1939. aastal andis Kõrgem Atestatsioonikomisjon 1. järgu sõjaväeinsener Štšukinile tehnikadoktori kraadi (väitekirja kaitsmata) ja professori kutse. 1940. aastal sai Štšukin akadeemias kateedriülemaks. 

1943. aastal määrati Štšukin Riikliku Kaitsekomitee raadiolokatsiooni komitee liikmeks. 1949. augustis määrati ta relvastatud jõudude ministeeriumi 1. peavalitsuse ülema asetäitjaks, 1950. aasta augustis NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva 3. Peavalitsuse ülema asetäitjaks. Aastatel 1953–1955 oli ta keskmise masinaehituse ministeeriumi erimasinaehituse peavalitsuse ülema asetäitja.

Ta on maetud Trojekurovo kalmistule.

Tunnustus

1946 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks (akadeemik 1953)
1956 – sotsialistliku töö kangelase aunimetus (õhukaitsesüsteemi S-25 loomise eest)
1975 – sotsialistliku töö kangelase aunimetuse teine medal "Sirp ja Vasar"

Ta on saanud viis Lenini ordenit (1950, 1956, 1960, 1961, 1975) ja kaks Punatähe ordenit (1943, 1954).

Sõjaväelised auastmed
1940 – insener-polkovnik
1950 – insenertehnilise teenistuse kindralmajor
1962 – insenertehnilise teenistuse kindralleitnant
1971 – kindralleitnant-insener
1984 – kindralleitnant

Viited

Nõukogude Liidu kindralid
Venemaa raadiotehnikateadlased
Trojekurovo kalmistule maetud
Sündinud 1900
Surnud 1990
Paul Ludwig Ewald von Kleist

Paul Ludwig Ewald von Kleist (8. august 1881 – 13. november 1954) oli Saksamaa kindralfeldmarssal teises maailmasõjas. Ta juhtis 1. tankigruppi operatsioonis Barbaross 1941. aastal ja väegruppi A Wehrmachti suvekampaanias 1942. Pärast sõda anti ta välja Nõukogude Liidule, kus ta mõisteti sõjakuritegudes süüdi ja suri vanglas.

Teine maailmasõda
Kleist, kes oli pensionile jäänud 1935. aastal, kutsuti tagasi teenistusse augustis 1939. Ta juhtis XX tankikorpust Poola invasioonis. 1940. aastal oli ta Tankigrupp von Kleisti ülem (XIX ja XLI tankikorpus, XIV korpus), mis juhtis Saksamaa läbimurret Ardennide sektoris.
1941. aasta aprillis juhtis Kleist 1. tankigruppi, mis koosnes XIV ja XLVIII tankikorpusest ning XXIX jalaväekorpusest, juhtides ka Jugoslaavia ja Kreeka Balkani kampaaniat. Selle koosseisuga osales ta ka väegrupi Süd raames operatsioonis Barbarossa.

1942. aastal saadeti Kleist Kaukaasiasse vägesid juhtima ülesandega vallutada piirkonna olulisemad naftaväljad. 22. novembril 1942 asus ta juhtima väegruppi A. Ta ülendati kindralfeldmarssaliks 1943. aastal. Ta vabastati ametist 1944. aasta märtsis, kuna oli käskinud 8. armeel taganeda ilma Hitleri heakskiiduta. Kleist võeti vangi Ameerika vägede poolt 1945. aastal ja saadeti Jugoslaavia Sotsialistlikku Liitvabariiki. 1948. aastal anti ta välja Nõukogude Liidule, kus talle määrati 1952. aastal 10 aasta pikkune karistus sõjakuritegude eest. Ta suri 1954. aastal Vladimiri Keskvanglas kõrgeima Saksa ohvitserina, kes on surnud Nõukogude vangistuses.

Viited
 Leon Goldensohn: Die Nürnberger Interviews. Gespräche mit Angeklagten und Zeugen. (Original: The Nuremberg Interviews. New York, 2004).
 Parrish, Michael (1996). The Lesser Terror: Soviet State Security, 1939–1953. Praeger Press.
 Scherzer, Veit (2007). Die Ritterkreuzträger 1939–1945 [The Knight's Cross Bearers 1939–1945] (in German). Jena, Germany: Scherzers Militaer-Verlag.
 Thomas, Franz (1997). Die Eichenlaubträger 1939–1945 Band 1: A–K [The Oak Leaves Bearers 1939–1945 Volume 1: A–K] (in German). Osnabrück, Germany: Biblio-Verlag. ISBN 978-3-7648-2299-6.

Saksamaa sõjaväelased Esimeses maailmasõjas
Saksamaa sõjaväelased Teises maailmasõjas
Rüütliristi kavalerid
Raudristi kavalerid
Sündinud 1881
Surnud 1954
Amy Deasismont

Amy Linnéa Deasismont (sünninimi Amy Diamond; sündinud 15. aprillil 1992 Norrköpingis Rootsis) on rootsi poplaulja.

Tema isa on inglane ja ema rootslane. Oma elu esimesed neli ja pool aastat elas ta Inglismaal.

Tema suurimad hitid on "What's in It for Me?", "Welcome to the City" ja "Shooting Star" (kõik 2005). Laulu "What's in It for Me" eest sai ta kõigi aegade noorimana Põhjamaade muusikaauhinna.

Esimene teledebüüt toimus 2000. aastal, mil neiu osales kodumaa muusikatalentide saates "Småstjärnorna" ehk "Small Stars" ('Väikesed tähed'). Aastate jooksul on Amy Diamond kokku käinud läbi kaheksa talendikonkurssi (näiteks "Super troupers" TV4's ja "Minimelodifestivalen"), millest seitsmel korral võiduga naasnud. Talendivõistluste žüriiliikmed on Amy kohta öelnud, et viimasel on parem ja tugevam hääl kui originaalartistidel, kelle lugusid tüdruk laulnud on.

Kui Amy 12-aastaselt ühel järjekordsel talendikonkursil osales, oli auhinnaks plaadisalvestusvõimalus. Pärast seda märkas teda firma Bonnier Music ja sõlmis temaga plaadilepingu. Kui Amy debüütsingel "What's in it for me" raadiosse jõudis, oli see tohutu promo ja pärast kaht nädalat oli tema hitt Music Control (muusikaedetabel) Top 10's.

Amy sündis Rootsis aastal 1992, kuid elas kuni nelja ja poole aastaseks saamiseni hoopiski Inglismaal, sest tüdruku isa Lee on inglane. Ema Chrisbethi soontes voolab rootsi veri ja praegu elavad nad Rootsis. Amyl on neli õde (Danielle, Lisa, Holly ja Lily) ja üks vend (Charlie). Amy Diamond räägib soravalt nii inglise kui ka rootsi keelt. Inglise keelt saab tüdruk praktiseerida oma isaga, kuid viimane on võimeline ka rootsi keeles rääkima.

Välislingid 

 Ametlik kodulehekülg
 diskograafia
 Mitteametlik fännisait

Rootsi lauljad
Sündinud 1992
Hankensbüttel

Hankensbüttel on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Gifhorni kreisis.

Valla pindala on 34,82 km². 31. detsembril 2015 elas seal 4385 inimest. Vald paikneb umbes 25 km Uelzenist lõunas ja 30 km Gifhornist põhjas. Valda kuuluvad Alt Isenhageni, Emmeni ja Hankensbütteli külad.

Ajalugu 
Hankensbütteli esmamainimine on aastast 1051 nime all Honengesbuthele. Dokumendi on väljastanud Heinrich III. Sel ajal omas piirkonda Saksi dünastia Billungid.

Viited 

Alam-Saksi vallad
Gifhorni kreis
Aia tänav (Viljandi)

Aia tänav on tänav Viljandi linnas.

Tänava pikkus on 148 m.

Viited

Viljandi tänavad
Gordon Neufeld

Gordon Neufeld on teaduste doktor ja Kanada arengu psühholoog ja raamatu “Hoidke kinni oma lastest: miks on see vajalik rohkem vanematele kui noorukitele” ("Hold on to Your Kids: Why Parents Need to Matter More Than Peers", kaasautor Kanada arts, psühholoog Gabor Maté). Raamat on tõlgitud juba enam kui kümnesse keelde, s.h vene keelde. Neufeldi lähenemine (kiindumuspõhine arengumudel) põhineb John Bowlby kiindumuse teooria sõnastusel. Neufeld töötas välja kiindumuse teooria, mis hõlmab suhtevõime arendamise kuut etappi, polarisatsioonikonstruktsiooni, mis seletab nii häbelikkust kui ka eraldumist, mis kui enda kaitsmine. Tema kiindumusmudel on universaalne mõlemast küljest, nii selle rakendamisel (nii täiskasvanutele kui lastele) kui selle rakendamisel (koolis ja kodus).

Lisaks on ta Gordon Neufeldi Instituudi (Neufeld Institute) asutaja Vancouveris. Kanada instituut pakub personaalseid hariduslikke programme spetsialistidele ja lastevanematele. Kuid korraldab ka ettekandeid, kursusi ja koolitusi, sh videokoolitusi. Õppetöö toimub inglise, prantsuse, saksa, hispaanija, heebrea, rootsi ja vene keeles.

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 Neufeld Institute Youtube'is

Kanada inimesed
Psühholoogid
Sünniaeg puudub
Anton Irve tänav

Anton Irve tänav on tänav Viljandi linnas.

Tänava pikkus on 241 m.

Viited

Viljandi tänavad
Eha tänav (Viljandi)

Eha tänav on tänav Viljandi linnas.

Tänava pikkus on 164 m.

Viited

Viljandi tänavad
Hiie puiestee

Hiie puiestee on tänav Viljandi linnas.

Tänava pikkus on 469 m.

Viited

Viljandi tänavad
Puuluup

Puuluup on 2014. aastal loodud Eesti nu-folk-ansambel, milles mängivad Ramo Teder (sooloartistina tuntud ka kui Pastacas) ja antropoloog Marko Veisson.

Duo mängib Hiiu kandleid ning kasutab luupreid ja muid efektiplokke. Esinejad ise nimetavad ansambli stiili "neozombipostfolgiks" põhjendusega, et väljasurnud Hiiu kandle mäng on ellu ärganud ja esineb zombina.

Albumid 

 "Süüta mu lumi" (Õunaviks 2018, LP+CD)
 "Kasekesed / Käpapuu" (Õunaviks 2020, 7" vinüül)
"Viimane suusataja" (Õunaviks 2021, LP+CD)

Tunnustus 

 2019 Eesti Muusikaauhindadel Aasta Etno/Folk Albumi võit.
2020 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (eksootiliste tuulte toomine ja omanäoline eesti folkmuusika rikastamine)
2022. aastal Eesti muusikaauhindadel Aasta Etno/Folk Albumi võit.
2022. aastal Eesti Muusikaauhindadel valiti Puuluup Aasta Ansambliks.

Viited

Välislingid

Puuluup Õunaviksi kodulehel
Puuluup SoundCloudis
Puuluup Facebookis
Puuluup Instagramis
Puuluup Spotifys

13 Nov 2019, EL (Eesti Elu, Estonian Life), Puuluup: „Meie lauludes kõlab eesti, vene, inglise, soome ja pudikeel“ Eesti Elu, eesti.ca

Eesti rahvamuusikaansamblid
2014. aasta Eestis
Lühike tänav (Viljandi)

Lühike tänav on tänav Viljandi linnas.

Tänava pikkus on 100 m.

Viited

Viljandi tänavad
Nisu tänav (Viljandi)

Nisu tänav on umbtänav Viljandi linnas.

Tänav saab alguse Vene tänavalt, suundub läände ja lõppeb Tallinna–Viljandi raudteeliini ligidal. Tänava pikkus on 69 m.

Viited

Viljandi tänavad
Adenbüttel

Adenbüttel on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Gifhorni kreisis.

Valla pindala on 13,71 km². 31. detsembril 2015 elas seal 1734 inimest. Valda kuuluvad Adenbütteli ja Rolfsbütteli külad.

Adenbüttel paikneb Braunschweigist põhjas, Harzi ja Lüneburgi nõmme vahel. Suuremad linnad ümbruskonnas on Wolfsburg, Salzgitter, Wolfenbüttel, Gifhorn, Peine ja Celle.

Ajalugu 
Adenbütteli esmamainimine on aastast 1226. 1619. aastal püstitati kirik, mille alusplaate saab veel tänapäeval näha. 20. sajandi esimesel poolel oli küla lähedal potasikaevandus.

Viited

Välislingid 
 www.adenbuettel.de

Alam-Saksi vallad
Gifhorni kreis
Valuoja puiestee

Valuoja puiestee on tänav Viljandi linnas.

Tänava pikkus on 1730 m.

Viited

Viljandi tänavad
Martin Määr

Martin Määr (4. jaanuar 1874 Videviku talu, Kurla, Kabala vald, Viljandimaa  – 4. märts 1947) oli eesti piimandustegelane ja esimene piimanduskonsulent.

Elulugu
Õppis Vaikna ja Mõõrioja algkoolides ning Olustvere kihelkonnakoolis. 1893. aastal lõpetas õpetajakutsega Molodetšina õpetajateseminari (Vilno kubermangus).

Töötanud mõnda aega õpetajana, siirdus ta üle piimandusele, sooritades piimanduspraktika Olustvere mõisa piimatalituses. Erihariduse piimanduse alal omandas ta Jedimonovi I järgu piimanduskoolis (endises Tveri kubermangus), mille lõpetas 1897. aastal. 1911 - 1912 õppis põllumajanduse ja piimanduse kursustel ja professor K. Hoppichi bakterioloogia- ja piimahügieeni kursustel. Täiendas end ka Taanis, Saksamaal Allgäus, Šveitsis ja Kuressaares Schlupi emmentalijuustu vabrikus. Pärast mitmetes kohtades töötamist Venemaal, Poolas ja Leedus siirdus ta 1913. aastal P. K. Estonia teenistusse, kus ta töötas osakondade juhina ja instruktorina. Vahepeal oli Martin Määr Põllutööministeeriumi teenistuses, piimanduskoolide juhataja Kuremaal ja erainete õpetaja Õisus ning siirdus hiljem taas konsulendiks. 1933. aastal kutsuti ta Tallinna Eesti Majandusühisusse piimandusmasinate müügiosakonna korraldajaks ja piimanduse eriteadlaseks. Kui Tallinna Eesti Majandusühisus 1940. aastal ühendati Tallinna Tarbijate Kooperatiiviga (Tallinna Kaubandusühistuga), läks ka Martin Määr automaatselt üle kooperatiivi, kus ta töötas ka 1944. aastal.

Martin Määr maeti 09. märtsil 1947. aastal Tallinna siselinna kalmistule.

Viited

Välislingid
 Foto: Martin Määr
 Foto: Martin Määr 1923. aastal kabinetis töölaua taga

Eesti inimesed
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1874
Surnud 1947
Juri Stojanov

Juri Nikolajevitš Stojanov (vene keeles Юрий Николаевич Стоянов; sündinud 10. juulil 1957 Tarutõne rajoonis Odessa oblastis Ukraina NSV-s) on vene näitleja (teatri- ja filminäitleja),  Venemaa rahvakunstnik.

Ta on isa poolt bulgaarlane, ema poolt venelane. Ta lõpetas 1978. aastal Moskvas GITIS-e. Aastatel 1978–1995 töötas ta Peterburi Suures Akadeemilises Draamateatris. Üldrahvaliku tuntuse tõi talle televisioonis näidatud sketšisari "Gorodok", mille ta lõi koos Ilja Oleinikoviga (1947–2012; sari kestis 1993–2012). 

Stojanov on mänginud enam kui 70 mängufilmis (1974–2018).

Nooruses tegeles Stojanov vehklemisega ja on saanud sellel alal NSV Liidu meistersportlaseks.

Tunnustus
2001 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik 
2008 – Kuldne Kotkas, parim meesosatäitja (Nikita Mihhalkovi filmis "12")  
2011 – Oleg Tabakovi preemia 
2012 – Austuse orden 
2013 – Andrei Mironovi nimeline preemia 
2018 – Aleksander Nevski orden

Viited

Välislingid

Koduleht
Юрий Стоянов. kinopoisk.ru

Venemaa näitlejad
Sündinud 1957
Koivaliina kirik

Koivaliina kirik on luteri kirik Lätis Hopa piirkonnas Koivaliinas. See on Koivaliina kihelkonnakirik.

Ajalugu
Aastal 1238 rajati Koivaliinasse esimene kirik, mis oli ühtlasi Atsele ordulinnuse linnusekabeliks, ehkki asus linnusest väljaspool asulas. Aastast 1613 on esimesi teateid sealsest luteri kirikust, mis oli puidust. Aastal 1627 ehitati selle asemele uus hoone, mille asemele aga Põhjasõja eel aastal 1699 uus hoone püstitati. See ei pidanud kaua vastu; selle põletasid Vene väed aastal 1702. Järgmine kirikuhoone valmis aastal 1721, mille aastal 1781 asendas uus kirikuhoone. Selle juurde rajati aastal 1844 ka Koivaliina kalmistu.

Aastal 1892 valmis esimene kivist kirikuhoone, mille arhitekt oli Jānis Brauns. Hoone oli uusgooti stiilis, selle kümme akent olid ehitud vitraažidega ja kahe poolega altari altarimaalid olid Raffaeli ja da Vinci maalide koopiad. Kiriku 14 registriga orel oli valmistatud Frankfurdis. Ehitus läks maksma 22 500 kuldrubla, millest 12 000 annetas Koivaliina mõisa omanik Charlotte von Wulf. Mõisa poolt tulid ka kiriku ehitusmaterjalid, valla poolt tööjõud. Selle hoone hävitasid aastal 1944 taganevad Saksa väed.

Nõukogude perioodil kasutas sealne kogudus jumalateenistusteks nii Koivaliina kirikumõisa ruume kui ka aastal 1881 rajatud Mikuzi vennastekoguduse palvemaja. Pärast Läti taasiseseisvumist on kogudus saanud oma maja, samuti on kasutatud Vidaga koolimaja ruume.

Juba aastal 1994 tekkis kogudusel oma kiriku rajamise plaan. Aastal 2008 alustati uue kiriku rajamist. Ehitustööde kogumaksumuseks on kavandatud 285 000 eurot ja selle tarbeks on käimas korjandus.

Viited

Koivaliina kihelkond
Läti kirikud
Hopa piirkond
Rara

Rara võib tähendada järgmist:
Rara, TÜ kalendrisari
Rara, Haitist pärit muusikafestivali tüüp
...
Riga Sea Line

Riga Sea Line (läti keeles Rīgas Jūras Līnija) oli Läti laevaettevõte, mis tegutses 2002-2005. Ettevõttel oli üks laev: Baltic Kristina, millega opereeriti Stockholmi–Riia laevaliinil. Ettevõtte lõpetas majandusprobleemide tõttu tegevuse 15. oktoobril 2005.

Läti ettevõtted
Laevandusettevõtted
Politsei- ja Piirivalveameti laevastik

Politsei- ja Piirivalveameti laevastik on Politsei- ja Piirivalveameti teabehaldus- ja menetlusosakonna koosseisu kuuluv merendusüksus.

Ülesanded 
Piirivalvelaevastiku põhiülesanded on merepääste, reostustõrje ja patrullteenistus.

Ujuvvahendid 
Algselt kasutati laeva nimetähises lühendit PVL – "PiiriValveLaev" ja kolmekohalisest numbrit, millele tavaliselt lisandub nimi. Hõljuki nime lühendina kasutati vastavalt PVH (H – hõljuk). Seoses organisatsioonis piirvalve mõju vähendamisega kärbiti hiljem lühenditest ka vastavad tähed PV. Kaotati ka vastav laeva ahtrilipp.

Laevastikku kuuluvad järgmised valvelaevad:
PVL-101 Kindral Kurvits
PVL-203 Raju
PVL-103 Pikker
PVL-112 Valve

Väiksemad valvekaatrid, mootorpaadid ja sõudepaadid kuuluvad piirkondlike allüksuste koosseisu. Politsei- ja piirivalveametil on ka 3 hõljukit.

Sadam 
Politsei- ja piirivalveameti laevade põhibaas on Piirivalvesadam Kopli lahe idakaldal. Planeeritav sadam on tulevikus Hundipea sadam.

Vaata ka 
Eesti Veeteede Amet
Vabatahtlik merepääste
Eesti merevägi
Merekaitseliit

Välislingid

Politsei- ja Piirivalveamet
Eesti laevandus
Aluliina kirik

Aluliina kirik ehk Alūksne kirik on luteri kirik Lätis Alūksnes aadressil Pils ielā 25a. See on Aluliina kihelkonnakirik.

Ajalugu

Varasem ajalugu

Sealse ordulinnuse juures asuvat kirikut on esmakordselt mainitud aastal 1432. Ordumeister Burchard von Dreileben eraldas küll juba aastal 1341 raha linnuse juurde kiriku rajamiseks, ent pole teada, kas kirik tegelikult sinna ehitati. See kandis Maarja nime. Poola võimu ajal läks sealne kirik jesuiitide valdusse, misjärel nii Lāzberģi mõisas kui ka Zeltiņis hakati jumalateenistusi pidama, kuigi sealsed palvemajad allusid Aluliina kihelkonnale.

Pastor Ernst Glück
1683. aastal sai Ernst Glückist Aluliina pastor. Ta elas ka praeguse kirikumõisa ruumides, puutudes seal otseselt kokku lätlastega. Nii otsustas ta Piibli läti keelde tõlkida. 1688. aastaks oli Uue Testamendi tõlge valmis, 1694. aastaks oli aga kogu Piibel tõlgitud ja ka trükivalgust näinud. See oli väga oluliseks sammuks ühtse läti kirjakeele kujunemisel.

Lisaks Piibli tõlkimisele tegeles Glück talurahvaharidusega: ta rajas nii Aluliina kui ka Volmari ümbrusse mitu talurahvakooli.

1687. aastal sai Glückist Koknese praost ehk Liivimaa üks mõjukamaid kirikutegelasi, kuigi ta jäi ka edasi Aluliina kihelkonda. Tema tegevus Lätis lõppes 1702. aastal, kui Vene väed vallutasid Aluliina ning viisid Glücki sõjavangi. Koos Glückiga viidi sõjavangi ka tema teenijanna ja kasutütar Marta Skawronska, kellest hiljem sai Venemaa keisrinna Katariina I.

Praegune kirikuhoone 

Praegust kirikuhoonet ehitati aastatel 1781–1788. Hoone projekteeris Christoph Haberland. Kirik sai koguduse patroonidelt Vietinghoffidelt kaks kroonlühtrit ja hõbedast veinikannu.

Kirikuhoone on maakividest ja seda ehib 55,5 meetri kõrgune kellatorn. Torni tipus on klaasakendega vaateplatvorm, mis rajati Aluliina mõisniku soovil, kes tahtis sealt ümbruskonna maalilist maastikku imetleda.

Aastal 1923 kirikuhoone elektrifitseeriti. Aastal 1935 asetati kiriku seinale mälestustahvel Aluliina vabastanud soome vabatahtlikele Põhja Pojad. Aastal 1999 kirikuhoonet remonditi.

Aluliina kirik, selle neli ust, interjöör, kantsel ja altar on riikliku kaitse all olevad mälestised.

Pilte

Viited

Välislingid 

Koguduse koduleht

Aluliina kihelkond
Läti kirikud
Alūksne piirkond
Rötgesbüttel

Rötgesbüttel on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Gifhorni kreisis.

Valla pindala on 10,83 km². 31. detsembril 2015 elas seal 2241 inimest.

Rötgesbüttel paikneb Braunschweigist põhjas, Harzi ja Lüneburgi nõmme vahel. Teised suuremad linnad naabruses on Wolfsburg, Salzgitter, Wolfenbüttel, Gifhorn, Peine ja Celle.

Ajalugu 
Rötgesbütteli esmamainimine pärineb aastast 1226. Endistel aegadel oli küla tuntud kui  Rotlekesbutle . Nagu enamuse niinimetatud "-büttel" külade puhul, arvatakse, et Rötgesbüttel võis tekkida varem, 10. sajandil. Keskajal mõjutas külade arengut läbiv kaubatee Braunschweigist Hamburgi.

Viited

Välislingid 
 Samtgemeinde Papenteich

Alam-Saksi vallad
Gifhorni kreis
Silver

Silver on mehenimi.

2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Silver 2079 mehel. Silver oli populaarsuselt 85. mehenimi. Silver oli keskmiselt 29 aasta vanune (mediaanvanus oli 30). Kõige populaarsem oli eesnimi Silver vanuserühmas 25–29, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 33,07.

Nime kandjaid
Silver Ainomäe, eesti tšellist
Silver Eensaar, eesti orienteeruja
Silver Karjus, eesti tennisetreener
Silver Kübar, eesti motosportlane
Silver Laas, eesti laulja
Silver Leppik, eesti korvpallur
Silver Maar, eesti võrkpallur
Silver Meikar, eesti poliitik
Silver Rattasepp, eesti semiootik
Silver Sepp, eesti muusik

Viited 

Eesti mehenimed
Siiri

Siiri on eesti ja soome naisenimi. See on mugandus nimest Sigrid.

2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Siiri 1540 naisel. Siiri oli populaarsuselt 120. naisenimi. Siiri oli keskmiselt 49 aasta vanune (mediaanvanus oli 49). Kõige populaarsem oli eesnimi Siiri vanuserühmas 50–54, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 23,17.

Soomes on alates 19. sajandi lõpust 2018. aastani registreeritud 19 092 Siiri-nimelist naist.

Nime kandjaid
Siiri Kaasik, eesti pedagoog
Siiri Laidla, eesti kirjanik
Siiri Oviir, eesti poliitik
Siiri Sisask, eesti laulja
Siiri Vallner, eesti arhitekt

Viited

Naisenimed
Wakizashi

Wakizashi (jaapani keeles 脇差) on traditsiooniline lühikese teraga jaapani mõõk (nihontō)

Wakizashi on traditsioonilselt 1-2 shaku (30,3–60,6 cm) pikkune, jäädes pikkuselt lühema tantō (pistoda) ja pikema daitō (pikkmõõk) vahele. Pikemaid wakizashisid nimetati vastavalt ō-wakizashideks ja lühemaid kō-wakizashideks.

Wakizashisid kasutasid tagavaramõõgana sõdalasaristokraatidest samuraid, kuid selle kandmine oli lubatud ka talupoegadele ja kaupmeestele, kes pikemaid mõõku (sh katanat) kanda ei tohtinud.

Viited

Kirjandus 
 Nagayama, Kōkan (1997)  The Connoisseur's Book of Japanese Swords. Kodansha International. ISBN 9784770020710
 Ogyū, Sarui & Lidin, Olof G. (1999) Ogyu Sorai's Discourse on Government (Seidan): An Annotated Translation. Otto Harrassowitz Verlag. ISBN 9783447040754

Välislingid 
 

Jaapani ajalugu
Külmrelvad
Karl-Voldemar Tammekand

Karl Voldemar Tammekand VR II/3 (8. august 1889 Salla vald, Virumaa – 15. oktoober 1942 Ussollag) oli Eesti sõjaväelane (major, 1933).

Elukäik
Lõpetas 1909. aastal Tartu neljaklassilise linnakooli. Teenis 1909–1910 sundaega sõjaväes, 1910–1915 oli Liivimaa kubermanguvalitsuse vanglate osakonna ja Riia politseivalitsuse ametnik. 1915. aastal mobiliseeriti, lõpetas 1917. aasta suvel Kiievi 5. lipnike kooli ning määrati 78. tagavaraväe polku. Alates 15. jaanuarist 1918 Tartus Eesti tagavarapataljonis, teenis seal kuni pataljoni laialisaatmiseni Saksa okupatsioonivõimude poolt 25. veebruaril 1918.

Asus 15. novembril 1918 Eesti Rahvaväkke, Vabadussõja ajal teenis 5. jalaväepolgus ning võttis osa pea kõigist selle lahinguist. Alates 1921. aasta novembrist teenis Sõjavägede Staabis komandandi abi, staabikompanii ülema ja komandandi kohusetäitjana.
 
15. märtsil 1924 viidi üle Lennuväerügementi. 12. mail 1924 sai ta tagavaraeskadrilli ülema kohusetäitjaks. Sama aasta detsembris viidi üle eskadrilli nr 2 ning määrati seal luurelennukite rühma ülema kohusetäitjaks. Neid ametikohustusi täitis ta õppejaoskonnas lendurvaatlejate kursusel õppimise kõrvalt. Oli 1925. aastal kursuse lõpetamisel 36 aastasena selle vanim lõpetaja.

1. oktoobrist 1925 määrati ta eskadrilli nr 2 ülema kohusetäitjaks. Aastatel 1926–1927 õppis alalisväe ohvitseride täienduskursusel. 1. aprillist 1927 määrati 5. eskadrilli rühmaülemaks. 1. juulist 1930 jätkas teenistust Üksikus Lennuväedivisjonis nr 2 majandusülema kohustes. 1. juunist 1936 määrati Lennubaasi, kus töötas kuni tegevteenistusest vabastamiseni 1940. aasta augustis majandusülema kohal. 

Elas seejärel oma autasutalus Emumäel, kus ta 23. juulil 1941 NKVD poolt arreteeriti. Ta suri Venemaal Molotovi oblasti Ussollagi laagripunkti "Seljanka" laatsaretis.

Auastmed
Lipnik – 1917
Alamleitnant – 1920
Leitnant – 1920
Kapten – 1924
Major – 1933

Tunnustus
Vabadusristi II liigi 3. järk – 21. veebruar 1920
Tasuta maa normaaltalu mõõdus – 3. detsember 1920
Vabadussõja mälestusmedal – 1922
Läti Vabariigi iseseisvuse 10. aastapäeva mälestusmedal – 23. mai 1929
Kotkaristi IV klassi teenetemärk – 24. veebruar 1938

Kirjandus
Toivo Kitvel, Toomas Türk, Arvo Lennart Vercamer (koostajad). Põhjakotkad. Eesti lendurid ja lendurvaatlejad tsaariajast kuni 1940. aastani. Tallinn 2011.

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

5. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Lennuväerügemendi koosseis
2. Lennuväedivisjoni koosseis
Lennubaasi koosseis
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1889
Surnud 1942
Viačasłaŭ Kiebič

Viačasłaŭ Kiebič (valgevene keeles Вячаслаў Францавіч Кебіч; 10. juuni 1936 Koniuszewszczyzna, Poola – 9. detsember 2020) oli Valgevene poliitik. Ta oli aastatel 1990–1994 Valgevene peaminister. 

Ta sündis aastal 1936 Koniuszewszczyznas, toona Ida-Poolas, praeguse haldusjaotuse järgi Vałožyni rajoonis Minski oblastis. Ta lõpetas aastal 1958 Valgevene Polütehnilise Instituudi masinaehitusteaduskonna. Ta oli majandusteaduse kandidaat. Lisaks on ta õppinud NLKP KK juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis.

Isiklikku 
Ta oli abielus ja kahe poja isa, katoliiklane.

Valgevene poliitikud
Valgevene peaministrid
Sündinud 1936
Surnud 2020
34 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 34 sõidab Muuga aedlinna ja Hobujaama tänava vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel.

Marsruut Muuga aedlinna suunal: Viru väljak, Narva maantee, Pirita tee, Merivälja tee, Kloostrimetsa tee, Pärnamäe tee, Muuga tee, Õunapuu puiestee.

Marsruut Hobujaama tänava suunal: Kallavere tee, Muuga tee, Pärnamäe tee, Kloostrimetsa tee, Merivälja tee, Pirita tee, Narva maantee, Hobujaama tänav.

Liini ajalugu 
Kuni 2003 aastani sellel marsruudil sõitis liin 34.Kui 2003 aastal avati liin 34A mis hakkas käima Muuga aedlinna liin 34 lühendati Ristaia peatuseni. Nii nad sõitsid kuni oktoobrini 2004 aastani kui liin 34 pandi kinni ja jäi liin 34A. 2022 aastal muudeti liiniks 34.

Peatuste loend

Viru keskus > Muuga aedlinn
 Viru keskus, 5. peatus
 Pronksi
 L. Koidula
 J. Poska
 Reidi tee
 Lauluväljak
 Lillepaviljon
 Maarjamägi
 Mälestusvälja
 Lillepi
 Rummukõrtsi
 Rummu
 Pirita
 Kalmuse tee
 Metsakalmistu
 Kloostrimetsa
 Teletorn
 Pärnamäe tee
 Laiaküla
 Ristaia
 Käära
--- Tallinna linna ja Viimsi valla piir ---
--- Viimsi valla ja Maardu linna piir ---
 Muuga aedlinn
 Kirsipuu puiestee
 Hiireherne tee
 Õunapuu Puiestee

Muuga aedlinn > Viru keskus
 Õunapuu Puiestee
 Kabelikivi
 Kardheina tee
 Pirnipuu puiestee
 Muuga aedlinn
--- Maardu linna ja Viimsi valla piir ---
--- Viimsi valla ja Tallinna linna piir ---
 Käära
 Ristaia
 Laiaküla
 Pärnamäe tee
 Teletorn
 Kloostrimetsa
 Metsakalmistu
 Kalmuse tee
 Pirita
 Rummu
 Lillepi
 Mälestusvälja
 Maarjamägi
 Lillepaviljon
 Lauluväljak
 Reidi tee
 J. Poska
 F. R. Kreutzwaldi
 Pronksi
 Hobujaama

Vaata ka
 Tallinna ühistranspordiliinid

Välislingid 
 34. bussiliini sõiduplaan Tallinna linna veebilehel

Tallinna bussiliinid
Maardu
38 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 38 sõidab Muuga küla ja Hobujaama tänava vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel.

Marsruut Muuga suunal: Viru väljak, Narva maantee, Pirita tee, Merivälja tee, Kloostrimetsa tee, Pärnamäe tee, Randvere tee, Muuga tee.

Marsruut Hobujaama suunal: Muuga tee, Randvere tee, Pärnamäe tee, Kloostrimetsa tee, Merivälja tee, Pirita tee, Narva maantee, Hobujaama tänav.

Peatuste loend

Viru keskus > Muuga
 Viru keskus, 6. peatus
 Pronksi
 L. Koidula
 J. Poska
 Reidi tee
 Lauluväljak
 Lillepaviljon
 Maarjamägi
 Mälestusvälja
 Lillepi
 Rummukõrtsi
 Rummu
 Pirita
 Kalmuse tee
 Metsakalmistu
 Kloostrimetsa
 Teletorn
 Pärnamäe tee
 Äigrumäe
 Kõlviku tee
 Liilia tee
 Mähe aedlinn
--- Tallinna linna (1. tsoon) ja Viimsi valla (2. tsoon) piir ---
 Metsakasti
 Hansunõmme
 Aiaotsa
 Vesiniidu
 Muuga

Muuga > Viru keskus
 Muuga
 Vesiniidu
 Aiaotsa
 Hansunõmme
 Metsakasti
--- Viimsi valla (2. tsoon) ja Tallinna linna (1. tsoon) piir ---
 Mähe aedlinn
 Liilia tee
 Kõlviku tee
 Äigrumäe
 Pärnamäe tee
 Teletorn
 Kloostrimetsa
 Metsakalmistu
 Kalmuse tee
 Pirita
 Rummu
 Lillepi
 Mälestusvälja
 Maarjamägi
 Lillepaviljon
 Lauluväljak
 Reidi tee
 J. Poska
 F. R. Kreutzwaldi
 Pronksi
 Hobujaama

Vaata ka
 Tallinna ühistranspordiliinid

Välislingid 
 38. bussiliini sõiduplaan Tallinna linna veebilehel

Tallinna bussiliinid
Viimsi vald
39 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 39 sõidab Veerenni ja Liikuri tänava vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel.

Marsruut Veerenni suunal: Juhan Smuuli tee, Valge tänav, Pallasti tänav, Majaka tänav, Tartu maantee, Liivalaia tänav, Veerenni tänav.

Marsruut Liikuri tänava suunal: Vana-Lõuna tänav, Veerenni tänav, Liivalaia tänav, Tartu maantee, Majaka tänav, Pallasti tänav, Valge tänav, Narva maantee, Juhan Smuuli tee.

Välislingid 
 39. bussiliini sõiduplaan Tallinna linna veebilehel

Tallinna bussiliinid
Mitmikud

Mitmikud on sama ema korraga sünnitatud järglased. Mitmikutest sünnivad kõige sagedamini kaksikud. Nende sünnitamise komplitseerituse puhul võidakse teostada sünniabioperatsiooni ehk keisrilõiget.

Mitmikud
kaksikud
kolmikud
nelikud
viisikud
kuuikud
seitsmikud
kaheksakud – (viljakusravi läbinud Natalie Suleman tõi 2009. aasta jaanuaris ilmale kaheksa last, kes kõik elavad tänini)
üheksakud – 2021. aasta 4. mail sai 25-aastane Mali elanik Halima Cisse Marokos keisrilõike läbi üheksa vastsündinu (viie tütre ja nelja poja) emaks.

On esinenud rasedusi, mis algasid kümne, üheteistkümne, kaheteistkümne või viieteistkümne lootega. Need ei jõudnud elussündideni. Enamik neist on tulenenud viljakusravist ja kunstliku viljastamise tehnoloogia rakendamisest. Siiski on teada üks dokumenteeritud juhtum, kus loomuliku rasestamise tulemusel tekkis 12 loodet.

Kolmikud 
Kolmikud on samast rasedusest sündinud kolm järglast. Identsed kolmikud on arenenud ühest munarakust (ühemunakolmikud). Kõige rohkem sünnib kolmikuid või kolmest munarakust (kolmemunakolmikud). Inimesel sünnivad kolmikud ligi ühe korra 1000 sünnituse kohta. Identseid kolmikuid sünnib üks kord iga 200 miljoni sünnituse kohta.

Vaata ka
Teisik

Viited

Paljunemine
Perekond
Tiigiveski park

Tiigiveski park on park Tallinnas Kesklinna linnaosas Veerenni ja Juhkentali asumis, Juhkentali tänava ääres.

Tiigiveski park on rajatud 20. sajandi algul endise Härjapea jõe voolusängi ja Tiigiveski tiigi kohale. Tiigiveski tiik hakkas 20. sajandi alguses soostuma ning aeti aastatel 1912−1913 kinni ja täideti Estonia teatri vundamendiaugust võetud prahiga. Härjapea jõgi suleti selles lõigus lõplikult maa alla alles 1930. aastate teisel poolel. 

Piirkonnas aega surnuks löönud ja vahel ka möödujaid tülitanud päevavaraste tõttu hakati rahvasuus seda paika Pasatski pargiks kutsuma. Praeguse ilme sai park 1960. aastate algul, kui valmis Kalevi spordihall. Hiljem rajati selle taha ka kergejõustikuhall. Tänapäeval on Tiigiveski pargist järel tagasihoidlik 3,3 ha suurune suhteliselt liigivaene, kuid suurte põlispuudega endise suurema pargi osa.

Galerii

Vaata ka 
Spordikuulsuste park, Kalevi Spordihalli ees

Viited

Tallinna pargid
Kesklinna linnaosa
Juhkentali
Veerenni
Polski Senovets

Polski Senovets on küla Bulgaarias Veliko Tărnovo piirkonna Polski Trămbeši vallas. Asub 33 km kaugusel Veliko Tarnovo linnast.

Bulgaaria külad
Juhan Elgas

Juhan Elgas (enne eestistamist Johannes Eier; 10. detsember 1904 Vändra, Pärnumaa – 15. august 1994) oli eesti elektrotehnika, elektrimõõtmiste ja raadiotehnika spetsialist. Maetud Tartu Vana-Peetri kalmistule (plats vp5p24).

Ta oli Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi (hilisem Tallinna Polütehnikum) õppejõud ja õpetas raadiotehnika eriaineid aastatel 1947–1950.

Ta on koostanud mitu eestikeelset raadiotehnika-, elektroonika- ja elektrimõõtmiste käsiraamatut.

Publikatsioone 
 Juhan Elgas, Elektrimõõtmiste käsiraamat. Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn, 1963, 332 lk.
 Juhan Elgas, Raadioseadmed, Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn, 1953, 668 lk.

Eesti tehnikateadlased
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1904
Surmaaeg puudub
Läikdrongo

Läikdrongo (Dicrurus aeneus) on väike drongolaste sugukonda kuuluv lind.

Läikdrogo elutseb Lõuna- ja Kagu-Aasias, täpsemalt India Lääne- ja Ida-Ghattides, Lääne-Uttarakhandist itta Indohiinasse ulatuvas piirkonnas, Eel-Himaalajas ja ka Hainanil, Malaka poolsaarel, Sumatral ja Kalimantani põhjaosas. Liik eelistab pesitseda niisketes, laialehelistes metsades.

Läikdrongod on umbes 24 cm pikad, käitumiselt agressiivsed ja ei karda rünnata endast suuremaid liike juhul kui nende pesa või poegi ohustatakse.

Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punase nimistu järgi on liik soodsas seisundis.

Viited

Välislingid 
 
 Läikdrongo Maailma lindude käsiraamatus (inglise keeles)

Värvulised
Aasia linnud
1817
Uganda veriamadiin

Uganda veriamadiin (Spermophaga ruficapilla) on Sahara-taguses Aafrikas elutsev amadiinlaste sugukonda kuuluv lind.

Liik elutseb Angolas, Burundil, Kesk-Aafrika Vabariigis, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Keenias, Rwandal, Lõuna-Sudaanis, Tansaanias ja Ugandas.

Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punase nimistu järgi on liik soodsas seisundis.

Viited

Välislingid 
 
 Uganda veriamadiin Maailma lindude käsiraamatus (inglise keeles)

Värvulised
Aafrika linnud
1888
Sarvikbülbül

Sarvikbülbül (Pycnonotus penicillatus) on bülbüllaste sugukonda kuuluv laululind. Liik on endeemne Sri Lanka mägismaal.

Välimuselt on sarvikbülbülid on umbes 20 cm pikad, kaalult umbes 36–37 grammi ja võrdlemisi pika sabaga.

Sarvikbülbülid teevad oma pesad põõsastesse ja kurnas on tavaliselt kaks muna. Nad toituvad puuviljadest ja putukatest.

Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punase nimistu järgi on liik ohulähedases seisundis.

Viited

Välislingid 
 

Bülbüllased
1851
Rõigas

Rõigas on eestikeelne nimetus kahe lõhiste karedate lehtedega ristõielise rohttaime kohta: põldrõigas (Raphanus raphanistrum) ning aedrõigas (Raphanus sativus); viimasest on tuntud kaks teisendit, redis ja must rõigas.

Rõigasteks nimetatakse ka mõningaid teisi ristõielisi taimi nagu mädarõigas ja sinerõigas. Tava- ja murdekeeles on rõigasteks kutsutud kõiki kollaste õitega umbrohtusid, mis kasvavad põllul.

Viited

Ristõielised