Hiiumaa

Hiiumaa (ka Hiiu saar) on Eesti suuruselt teine saar, Lääne-Eesti saarestiku põhjapoolseim saar. Hiiumaa piirneb kagus Väinamerega, põhjas ja läänes avamerega. Saart eraldab Saaremaast Soela väin ja Vormsist Hari kurk. Hiiumaast loodes asub laevasõiduks ohtlik Hiiu madal. Saare ida- ja kaguosas asub palju laide ja saarekesi, millest suurim on Vohilaid. Halduslikult kuulub Hiiumaa koos ümbritsevate saartega Hiiumaa valda.

Hiiumaa hakkas Läänemerest kerkima umbes 10 000 aastat tagasi. Esimesena kerkis merest välja Kõpu poolsaar, seal asuv Tornimägi on Lääne-Eesti saarestiku kõrgeim punkt. Hiiumaa rannajoon on hästi liigestunud, mistõttu on saarel palju poolsaari ja lahti. Hiiumaa suurimad poolsaared on Tahkuna poolsaar saare põhjaosas ja Kõpu poolsaar saare lääneosas. Olulisimad lahed on Mardihansu, Kassari ja Tareste laht.

Hiiumaa taimestik on väga liigirikas. Saarel asuvad Baltimaile haruldased lookaasikud. Üle saare kulgevad olulised lindude rännuteed. Käina laht on Hiiumaa olulisim lindude pesitsus- ja peatumiskoht. Saarel elab paarkümmend taasasustatud Euroopa naaritsat.

14. sajandil tekkis Hiiumaa põhjaossa rootsi asustus. 1628. aastal rajati Hütile Eesti esimene klaasikoda. Põhjasõjaga läks saar Rootsilt Vene impeeriumi koosseisu. 1829. aastal rajati Kärdla kalevivabrik, mis oli saare olulisim tööstusettevõte Teise maailmasõjani. Esimese maailmasõja eel hakati Tahkuna poolsaarele rajama Peeter Suure merekindluse eelpositsiooni, kaitsmaks Soome lahte sissetungi eest. Saksa okupatsiooni vägede lahkudes 1918. aasta sügisel läks saarel võim Eesti riigile. 1939. aastal hakati Hiiumaale rajama vastavalt baaside lepingule NSVL sõjaväebaase. Teise maailmasõja tulemusena läks Hiiumaa NSV Liidu koosseisu, kuhu jäi Eesti taasiseseisvumiseni 1991. aastal.

Nimi 
Rootsi ja saksa keeles on saare nimi Dagö, taani keeles Dagø, mis kõik tähendavad päeva saart. Tegemist on tõlkelaenuga saare vanalt soome nimelt Päivänsalo. Tänapäeva soome keeles kannab saar nime Hiidenmaa ('hiite maa').

Loodus 

Umbes 455 miljonit aastat tagasi tabas tänast Kirde-Hiiumaad meteoriit. Kokkupõrke tulemusel kujunes rõngassaar, mille keskmes asus u 3,5 km² suurune laguun. Viimasel jääajal vajutas mandrijää oma raskusega Hiiumaa ala allapoole. Jääaja lõppedes ujutas liustike sulamise vesi tänase Hiiumaa ala üle.

Hiiumaa hakkas Läänemerest kerkima enam kui 10 000 aastat tagasi. Esimesena kerkisid üle merepinna Kõpu mäed, kus on ka Lääne-Eesti saarte kõrgeim punkt. Tänapäeval kerkib saare maapind u 2,5 mm aastas, mis on Eesti kõrgeim näitaja. Hiiumaaga on kokku kasvanud muu hulgas Luigerahu, Künnislaid ja Kassari.

Aluskord koosneb tugevasti kurdunud kristalsetest kivimitest, mis avanevad umbes 250 meetri sügavusel. Pealiskord koosneb settekivimeist. Paekivist pealiskord tõuseb üle merepinna üksikutes kohtades, eriti hästi on pealiskorda näha Vahtrepa, Aruküla ja Sarve ümbruses. Pinnakate asub pealiskorra paekividel ning koosneb kobedatest setetest. Ida-Hiiumaa loopealsel on pinnakate ainult 30 sentimeetrit, Kõpu poolsaarel võib see küündida aga kuni 80 meetrini. Kolm neljandiku saarest on liivane.

Üle poole saare pindalast on kaetud metsa ja põõsastikega. Umbes 7% moodustavad saare keskosas asuvad ulatuslikud soostikud. Seal asuvad ka kolm Tihu järve, millest suurim on Suurjärv. Seega on põllumajanduslikke maid ja asulaid alla 20% saare pindalast.

Hiiumaa paikneb üleminekualal okasmetsadelt laialehistele metsadele. Hiiumaa loodusmaastikes on valdavad männimetsad, soostunud lehtmetsad, kuuse-segametsad ja kadastikud, rannaniidud ja luited, rabad ja madalsood. Väärtuslikud on Hiiumaa loopealsed ehk alvarid, kus õhuke mullakiht katab paekivitasandikke. Hiiumaal asuvad lookaasikud on haruldased kogu Baltikumis.

Hiiumaal on väga liigirikas taimestik. Saarel kasvab u 1000 liiki taimi, millest üle 50 on kaitse all. Teiste hulgas kasvavad saare loodusoludes harilik jugapuu, rand-ogaputk ning Eestis haruldane pisilina.

Suuremaist ulukeist võib Hiiumaal kohata metskitsi, hirvi, põtru ja metssigu; väiksemaist on tavalised kährikkoer, ilves ja rebane. Saare vetes on kogu Läänemere ulatuses tähelepanuväärsed viiger- ja hallhülgekarjad. Üle Hiiumaa kulgevad olulised lindude rändeteed, olulisim pesitsus- ja peatuspaik on Käina laht.

Looduskaitse 

Hiiumaa kaitsealade valitseja on Keskkonnaamet. Saarel asub 16 kaitseala, 17 hoiuala, 30 püsielupaika kaitsealustele liikidele. Kaitse alla on võetud 4 parki, 21 põlispuud, 26 rändrahnu, 3 maastikuelementi ja 4 põlispuude gruppi.

Hiiumaal asub 7 looduskaitseala ja 9 maastikukaitseala: Tahkuna looduskaitseala, Pihla-Kaibaldi looduskaitseala, Leigri looduskaitseala, Tihu looduskaitseala, Kõrgessaare looduskaitseala, Paope looduskaitseala, Kõpu looduskaitseala, Kukka maastikukaitseala, Luidja maastikukaitseala, Sepaste maastikukaitseala, Tilga maastikukaitseala, Tareste maastikukaitseala, Sarve maastikukaitseala, Vahtrepa maastikukaitseala ning Käina lahe – Kassari maastikukaitseala.

Saarel asub 17 hoiuala: Hiiu madala hoiuala, Hirmuste hoiuala, Kuri-Hellamaa hoiuala, Kõpu-Vaessoo hoiuala, Kõrgessaare-Mudaste hoiuala, Luhastu hoiuala, Paope loo hoiuala, Pihla-Kurisu hoiuala, Prassi hoiuala, Pühalepa hoiuala, Suureranna hoiuala, Undama soo hoiuala, Vanajõe hoiuala, Vanamõisa lahe hoiuala, Viilupi hoiuala, Vilivalla hoiuala ja Väinamere hoiuala.

Kaitse all on ka 4 parki: Kärdla linnapark, Kärdla rannapark, Suuremõisa mõisa park, Vaemla mõisa park.

Hiiumaal on kaitse all 137 kaitsealust taime-, seene- ja sambulikuliiki. Kõige haruldasemaks seeneks Hiiumaal on taiga-võrkpoorik (Ceriporia tarda), kelle ainus leiukoht terves Euroopas asub Kõpu poolsaarel. Saare haruldasimaks taimeks on pisilina, keda leidub Eestis vaid kahes kohas Hiiumaal. Sammaltaimedest väärib tähelepanu roheline hiidkupar, keda leidub ka ainult Hiiumaal. Loomadest on kaitse all 15 putuka liiki. Muudest selgrootutest on kaitse all apteegikaan ja viinamäetigu. Kaitsealused kalad on hink, võldas ja jõesilm. Lindudest väärivad tähelepanu kaitsealused merikotkas ja must-toonekurg, imetajatest viigerhüljes ja euroopa naarits. Saarel elab paarkümmend Euroopa naaritsat, kes on Tallinna loomaaia abiga saarele taasasustatud.

Ajalugu

Muinasajast varauusajani 

Kõpu poolsaare esimesed osad ilmusid merest umbes 11 500 aastat tagasi. Kõpu muinassaare vanimad söeproovid on dateeritud umbes aastasse 5700 eKr. Saarel paiknevaid asulaid ei kasutatud esialgu aastaringi, kuna tollal väga väike saar ei pakkunud piisavalt äraelamisvõimalust. Saarel elati eelkõige kevadtalvel, kui on parim aeg viigreid ja hülgeid küttida.

Üleminek maaviljelusele toimus Hiiumaal noorema kiviaja lõpus umbes 3000 eKr. Kiviaja lõpuks oli asustus levinud üle kogu Hiiumaa. Nooremal pronksiajal hakati surnuid kivikirstkalmetesse matma ning saarel oli välja kujunenud valdavalt viljelusmajandusest elatav kogukond.

Rauaajast on Hiiumaalt leitud saarelt põletusmatuseid ning üksikleide, mis viitavad asustuse edasipüsimisele piirkonnas. Saarelt on leitud 11.–12. sajandisse kuuluvad põllujäänused, mis annab alust arvata, et Hiiumaal oli hilisrauaajal asustus ning saare asustus on olnud järjepidev.

Keskaja alguses oli saar väga hõredasti asustatud, aga asustus püsis. 1228. aastal mainiti saart esmakordselt, kui Saksa kuningas Heinrich VII Hohenstaufen läänistas piiskop Gottfriedile tühja saare, mida nimetatakse Dageidaks. 1254. aastal läänistas piiskop saare kirdeosa Liivi ordule, Käina ümbrus jäi Saare-Lääne piiskopi valdusse. Ordu valdused moodustasid Pühalepa ametkonna, mis allus Maasilinna foogtile. Ordu ala keskuseks rajati Pühalepa mõis, mis hiljem kandis Suuremõisa nime. Sajandi vahetusel rajati gooti stiilis Pühalepa kirik, mis sai Pühalepa kihelkonna kirikuks. Saare-Lääne piiskopi valduste keskuseks kujunes Käina, kuhu ehitati samanimeline kirik. Ametkond paiknes arvatavasti Putkaste mõisas, mis hiljem läänistati.

14. sajandil tekkis Reigi ümbrusse, Tahkuna poolsaarele ja Kärdla rannarootsi asustus. 16. sajandi alguses mainitakse Valipe kindlustatud mõisa. Tegemist on ühe vähese teadaoleva keskaegse kaitserajatisega Hiiumaal.

Viimane Saare-Lääne piiskop Johannes V müüs 1559. aastal oma valdused Taani kuningas Frederik II-le. See tähendab, et Hiiumaa lõuna- ja lääneosa läks Taani valitsuse alla. 1561. aastal sõlmis viimane Liivi ordu meister Gotthard Kettler alistumislepingu Poolaga ning likvideeris orduriigi. Endise Maasilinna foogtkonna alad, muuhulgas ka Ida-Hiiumaa, olid 1562. aastani reaalse valdajata. Juba 1562. aastast on teateid, et saare on omandanud Taani. 1563. aastal vallutas Rootsi Taanilt saare ning saar vahetab järgmine kord omanikku alles Põhjasõja käigus. Hiiumaa hakkas Rootsi riigis kuulumaa Haapsalu lossilääni alla.

Varauusajast 1914. aastani 

1624. aastal sai väljapaistvate teenete eest Rootsi riigile Jakob de la Gardie enda valdusse kolm neljandiku saarest. Samal aastal rajati Kõrgessaare mõis koos Kõrgessaare sadamaga, mille kaudu hakati pidama korrapärast laevaühendust Stockholmiga. 1627. aastal eraldati Pühalepa kihelkonnast Loode-Hiiumaal asuv Reigi kihelkond. De la Gardie valduste põhjal loodi 1628. aastal Haapsalu krahvkond, kuhu kuulus ka Hiiumaa. Samal aastal rajati Hütile de la Gardie eestvedamisel Eesti esimene klaasikoda.

Peaaegu terve 17. sajandi oli Hiiumaa eravaldus. 1684–1691 toimus saarel mõisate reduktsioon, mille käigus saar riigistati.

Põhjasõja tulemusena läks Hiiumaa 1710. aastal Vene tsaaririigi koosseisu. Sõja järgselt kuulus saar Eestimaa kubermangu Haapsalu ja Lääne kreisi.

1712. aastal anti saare riigimaad rendile. 1755. aastal tagastati kolmveerand Hiiumaast De la Gardiede pärandina Stenbockidele. 1755.–1772. aastal ehitati Ebba Margaretha Stenbocki eestvedamisel Suuremõisa mõis. Stenbockid hakkasid Reigi ümbruses elavate vabade rootsi talupoegade koormisi suurendama. See kutsus viimastes esile ägeda vastupanu, mis lõppes sellega, et 1781. aastal küüditati Katariina II käsul üle tuhande hiiurootslase Ukraina.

1781. aastal omandas Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternberg Kõrgessaare mõisa ning juba 18. sajandi lõpus kuulus juba peaaegu kogu Hiiumaa Ungern-Sternbergidele. 1829. aastal asutati Ungern-Sternbergide eestvedamisel Suuremõisas kalevivabrik, mis viidi juba järgmisel aastal Kärdlasse. Kärdla kalevivabriku juurde kujunes töölisasula, millest sai Kärdla linn.

1866. aastal moodustati Käina kihelkonna lõunapoolsele alale Emmaste kihelkond. Emmaste kirik valmis 1867. aastal.

Talude päriseksostmine puudutas Hiiumaad 19. sajandi viimastel kümnenditel. Mõisarendi talusid säilis kuni Eesti Vabariigi loomiseni.

1912. aastal hakati Hiiumaale rajama Peeter Suure merekindluse eelpositsiooni. Lõunas Tahkuna poolsaarel ja põhjas Hankos asuvad kaitserajatised pidid takistama Soome lahte sissesõitu. Rannapatareisid rajati Tahkunasse, Sõrule,Hirmustesse ja Lehtmasse. Lehtma ja Tahkuna vahele ehitati kitsarööpmeline raudtee.

1914. aastast teise nõukogude okupatsioonini 

Tsaariarmee lahkus Hiiumaalt Esimese maailmasõja alguses. Oktoobrist 1917 kuni novembrini 1918 oli saar Saksa okupatsiooni all. Et Saksamaa oli ammu enne seda läinud üle uuele kalendrile, siis tehti ka Hiiumaal ja Saaremaal kalendrireform juba 1917. aasta sügisel.

Hiiumaa kuulus iseseisvunud Eesti Vabariigis Läänemaa koosseisu. Saarel elas umbes 16 000 inimest. Ainus suurtööstusettevõtte oli Kärdla kalevivabrik umbes 400 töötajaga. Oluline sissetulekuallikas oli purjelaevandus.

1920. aastal muudeti Kärdla aleviks ja 1938. aastal kolmanda astme linnaks.

28. septembril 1939 sõlmitud baaside lepingu järgi hakati Hiiumaale, eelkõige Tahkuna poolsaarele, ehitama rannakaitsekindlustusi. 19. oktoobril 1939 saabusid saarele esimesed punaväelased. Pärast 1940. aasta kommunistlikku riigipööret asendati senine omavalitsuslik riigiaparaat uuele võimule ustavate inimestega, suurmajapidamised likvideeriti, vabaturumajandus keelati ning suurtootmisvahendid riigistati. Hiiumaa avamererand suleti ning mere äärde minek keelati. Juunis 1941 küüditati Hiiumaalt üle 200 inimese.

Saksa vägede operatsioon Siegfried saare vallutamiseks algas 12. oktoobril 1941 meredessandiga Saaremaalt üle Soela väina. Saar langes 21. oktoobril täies ulatuses sakslaste kätte. Enne taganemist põletasid antifašistid Kärdla kalevivabriku.

1944. aasta suvel ja hilissügisel põgenesid sajad hiidlased uute massiküüditamiste hirmus kalapaatidega Rootsi. 2. oktoobril ründas Punaarmee Hiiumaad. Ööl vastu 3. oktoobrit evakueerisid sakslased kõik üksused ja kogu tehnika Saaremaale. 3. oktoobriks oli saar vallutatud. Pärast saare vallutamist kuulutati kogu saar NSVL kitsendatud liikumisvabadusega piiritsooniks ning jätkati enne sõda alustatud rannakindlustuste ehitamist.

Teine maailmasõda ei toonud Hiiumaale suuri purustusi, peale Kärdla Kalevivabriku hävis ka Käina kiriku hoone. Ent saare elanikkond vähenes langenute, läände pagenute ja küüditatute näol ligi 15%.

Teine nõukogude okupatsioon 

1946. aastal eraldati Läänemaast Hiiu maakond. 1950. aastal muudeti Hiiu maakond Hiiumaa rajooniks. 1952. aastal jaotati Eesti NSV kolmeks oblastiks. Hiiumaa kuulus Pärnu oblasti koosseisu. Oblastid kaotati 1953. aastal.

1947. aastal algas saarel sunniviisiline kollektiviseerimine, mis hoogustus pärast 1949. aasta märtsiküüditamist. Hiiumaalt küüditati vähemalt 286 inimest. 1949. aastal oli saarel 82 kolhoosi, millest oli 1980. aastate keskpaigaks liitmiste tõttu järele jäänud kuus. Tähtsaimaks majandusharuks sai veise- ja seakasvatus. Saarel oli üks kalurikolhoos – Hiiu Kalur, mis andis tööd umbes 1400 inimesele.

1960. aastate alguses pandi peaaegu kõigisse Hiiumaa kodudesse elekter.

1989. aastal toimusid Hiiumaa rajooni rahvasaadikute nõukogu valimised esimest korda mitme kandidaadiga. Valitud saadikud otsustasid luua Hiiu maakonna alates 1. jaanuarist 1990.

Pärast iseseisvuse taastamist 

Pärast Vene sõjaväeosade ja piirivalve lahkumist saart esialgu ei avatud. Kuni 1993. aasta lõpuni pidi saarele pääsemiseks olema saarel välja antud külaliskaart. Hiiumaa ringtee asfalteerimine lõppes 2000. aastal.

Kultuur

Muuseumid 

Hiiumaa muuseum avati 1967. aastal Kassaris. Alates 1998. aastast asub riigimuuseumi peahoone Kärdlas Pikas Majas. Muuseum keskendub laiemalt Hiiu maakonna identiteedi, omakultuuri ja vaimse pärandi säilitamisele. Pikas majas asub muuseumi hoidla, raamatukogu ning muuseumitöötajate ametiruumid. Endise Kärdla kalevivabriku direktorite maja ekspositsioon keskendub eelkõige kalevivabriku ja Kärdla linna ajaloole.
Hiiumaa muuseumil on kolm filiaali: Mihkli talumuuseum, Rudolf Tobiase Majamuuseum ja Kassari ekspositsioonimaja. Mihkli talumuuseum Tahkuna poolsaarel Malvaste külas eksponeerib traditsioonilist Põhja-Hiiumaa taluarhitektuuri tarbevaraga. Rudolf Tobiase Majamuuseum asub Käina lähedal Selja külas. Näitus keskendub helilooja elule ja loomingule. Kassari ekspositsioonimaja Kassari mõisa valitsejamajas eksponeerib Hiiumaa ajalugu kiviajast 1990. aastateni.

1979 asutati Palade lähedale Soera Talumuuseum, mis näitab külastajatele 19. sajandi Hiiumaale tüüpilist talukompleksi koos tarbevaraga. 1992. aastast tegutseb saarel Vaemla Villavabrik, mis on ühteaegu nii muuseum kui ka töötav villavabrik. Lambavillast valmistatakse lõnga enam kui saja-aastastel masinatel. 1999. aastal rajati Emmaste valda Sõru muuseum, mis keskendub Hiiumaa rannaelu ja meresõidu eksponeerimisele. 2007. aastal asutati Tahkuna poolsaarele Tahkuna külla Hiiumaa militaarmuuseum. Muuseumis tutvustatakse mõlema maailmasõja aegseid Hiiumaa kaitserajatisi, relvastust ja tehnikat.

Raamatukogud 

Esimene raamatukogu asutati Hiiumaal 1871. aastal, kui Kärdla vallakooli juurde rajati raamatukogu. Enne 1918. aastat tegutsesid raamatukogud Kärdlas, Emmastes, Reigis ja Suuremõisas. Vabariigi ajal asutati raamatukogusid eelkõige seltside juurde. Raamatukogud loodi muuhulgas ka Käinasse ja Hellamaale. 1946. aastal oli saarel 13 külaraamatukogu, see arv püsis enam-vähem stabiilne kogu nõukogude perioodil.

Tänapäeval on Hiiumaal seitse avalikku raamatukogu: Käinas, Emmastes, Kõrgessaares, Paladel, Hellamaal, Suuremõisas ja Kärdlas. Kärdla raamatukogu on maakonnaraamatukogu, mis juhendab teiste saare raamatukogude tööd. Lisaks avalikele raamatukogudele on pea kõikidel saare koolidel oma raamatukogu.

Teater 
1998. aastast tegutseb saarel Kärdla Nukuteater, kes mängib eelkõige lasteaedadele ja koolilastele. Harrastusteater korraldab 1999. aastast iga-aastast nukufestivali "Suur sirmik".

Aasta läbi külastavad saart rändlavastused ja tegutsevad kohalikud harrastusteatrid.

Kino 
Hiiumaal hakati filme näitama 1913. aastal. Siis avati Kärdla mõisa maadel saare esimene kino, mis oli ühtlasi nii Eesti esimene vabrikukino kui ka paikne maakino.

Tänapäeval näidatakse filme Kärdla kultuurikeskuses, mis asub linna Keskväljaku kõrval. Kuni 2014. aasta lõpuni puudus Hiiumaal tehnika digifilmide näitamiseks. Seetõttu jõudsid uued filmid saarele sageli arvestatava nihkega. 2014. aasta lõpus paigaldati Kärdla Kultuurikeskusse uus digitaalne kinosüsteem, millega on võimalik näidata ka 3D-filme. Hiiumaa Kino eestvedamisel on filmide saarele jõudmine muutunud senises tunduvalt kiiremaks.

Muusika 
Hiiumaal korraldatakse eripalgelisi traditsioonilisi muusikafestivale. 1991. aastast toimub Kõpu tuletorni jalamil "Kõpu päikeseloojangumuusika" sari. Saarel korraldatakse kahte kammermuusikafestivali: 1999. aastast Hiiumaa kammermuusika päevi ja 2006. aastast toimub "Hiiumaa homecoming". 2005. aastast toimub "Hiiu folk" ja alates 2008. aastast "Sõru jazz".
Klassikalist muusikat saab kuulata 2011. aastast Pühalepa kirikus toimuval Pühalepa muusikafestivalil.

Sport 

Hiiumaal on spordiklubisid koondav MTÜ Hiiumaa Spordiliit, mis on maakonnas tegutsevate spordiklubide maakondlik katusorganisatsioon. Spordiliitu kuulub 28 saarel tegutsevat spordiklubi. Spordiliidu juhatus on viieliikmeline ning selle tööd juhib Anton Kaljula. Klubi tasandil on Hiiumaal esindatud jalgpall, korvpall, võrkpall, sulgpall, tennis, saalihoki, petank, kergejõustik, ujumine, purjetamine, ratsasport, autosport, orienteerumine, kabe, male, bridž, laskesport, laskesuusatamine, matkamine, aeroobika ja mudelism.

Suuremates asulates saab mugavalt sporti harrastada olemasolevatel spordirajatistel. Emmastes asuvad täismõõtmetes jalgpalli-, korvpalli ja tenniseväljak, kergejõustiku staadion ja spordihall. Käinas asuvad väike jalgpalli-, korvpalli- ja rannavolleväljak, tenniseväljak, kergejõustiku staadion, spordihall koos jõusaaliga, kardirada ning saare ainus ujula. Kärdlas asuvad täismõõtmetes jalgpalli-, korvpalli-, rannavolle- ja tenniseväljakud, kergejõustikuväljak, rulapark ning spordihall koos jõusaaliga, spordihall võrkpalli harrastajatele, jalgpalli kunstmuruväljak (1/4 tavamõõtmetest) ja Hiiu Valla Lasteaia õuealal nn kunstmuruga kaetud puur. Kõrgessaares asuvad korvpalli- ja võrkpalliväljak, kergejõustiku staadion ning spordihall. Paladel asuvad korvpalli- ja rannavolleväljak, kergejõustiku staadion ning spordihall jõusaaliga. Suuremõisas asuvad harrastajatele mõeldud jalgpalli- ja korvpallistaadion ning spordihall koos jõusaaliga. Lisaks asub Kärdla lähedal Linnumäel sise- ja välisratsamaneež, Soo-Oru Tallis samuti väliratsamaneež Nurstes motokrossirada ning Leemetis suusarajad. Pühalepas terviserajad.

Igal aastal korraldatakse saarel erinevate spordialade meistrivõistlusi. Kevadel toimuvad traditsiooniliselt Kärdla linna jooks ning Kassari jooks. Juuni kuus toimub jaanijooks ning algab terve suve kestev rannavolle karikasari. Augusti alguses toimuvad ratsupäevad. Sügisel algab pool aastat kestev "Isamaalise fitnessi" sari, mis põhineb kaitseväe ja NATO sõduritestidel. Aasta läbi toimuvad orienteerumisneljapäevakud.

Meedia 
1949. aastal asutati saarel ajaleht Nõukogude Hiiumaa. 1989. aastast kandis leht nime Hiiumaa. Ajaleht ilmus kolm korda nädalas. Hiiumaa lõpetas ilmumise 2004. aastal, kui Hiiu Lehe väljaandja OÜ Saaremaa Raadio ostis ära lehe nime ja kohustused.

1995–1999 ilmus kord nädalas Hiiu Teataja, mis koondas rubriikidena seni iseseisvalt ilmunud saare omavalitsuste lehed: Emmaste Valla Teataja, Kõrgessaare Valla Teataja, Käina Kuller, Kohvilähker ja Pühalepa Teataja.

1997. aastal asutati Hiiu Leht, mis on praegu ainus saarel ilmuv ajaleht. Ajaleht ilmub kaks korda nädalas: teisipäeval ja reedel. Hiiu Lehe omanikfirma OÜ Saaremaa Raadio omandas ajalehe Hiiumaa kohustused. Ajalehe peatoimetaja on Harda Roosna.

Lisaks ilmub omavalitsuse häälekandja Hiiumaa Teataja, mille peatoimetaja on Liina Siniveer ja internetis on uudisteportaalid www.hiiumaa.ee.

2010–2012 ilmus kord nädalas Hiiu Nädal.

Transport 
Laevaühendust mandriga peetakse Heltermaa sadama ning Saaremaaga Sõru sadama kaudu. Tuntuimad navigatsioonirajatised on Kõpu, Tahkuna ja Ristna tuletorn.

Kärdla lennujaamast on lennuühendus Tallinnaga.

Sobivate jääolude korral saab talviti luua Hiiumaa ja mandri vahele umbes 25 km pikkuse jäätee.

Esimene Hiiumaa ja mandrivaheline transpordivahend oli purjepaat. Sellega veeti posti ja inimesi.

19. sajandi lõpus avati Heltermaa-Haapsalu liin, kus reisijaid vedas Hiiumaa mõisnike laevaühingu ostetud aurupaat Progress. Varsti pärast seda osteti Rootsist uus aurulaev, mis kandis samuti nime Progress. Uus laev hakkas Heltermaa-Haapsalu liinil reisijaid peale võtma ka muudelt laevadelt.

1910. aastal vahetati aurulaev välja Hiiu-Kärdla Kalevivabrikule kuulunud reisi- ja kaubaauriku Grenen vastu. Grenen sõitis liinidel Heltermaa-Haapsalu ja Kärdla-Tallinn.

Esimese maailmasõja ajal võttis laevaliikluse üle riik. Hiljem rentis riik laevaliiklust ettevõttele Balti Päästeselts. Balti Päästeselts avas aurulaev Greneniga liini Tallinn-Heltermaa-Kuivastu-Virtsu-Laimjala-Kuressaare. Aurulaev Endla läbis Hiiumaad liiniga Tallinn-Kärdla-Kuressaare-Pärnu.

1930. aastal avas laevaomanik Gustav Sergo Taanist ostetud väikese aurikuga Gustav Hiiumaa liini.

Vaata ka 
 Hiidlased
 Hiiu keel

Viited

Kirjandus 
 Hiiumaa looduskaitseobjektid. Keskkonnaamet, 2012.
 Kriiska, A., Aegade alguses. 15 kirjutist kaugemast minevikust. Tallinn 2004.
 Põllu, K., Hiiumaa rahvapärane ehituskunst. Tartu: Ilmamaa 2005, lk 20–50.
 Põllo jt, Hiiumaa. Loodus. Aeg. Inimene. Kärdla: Hiiumaa Teabekapital 2015.

Välislingid 

 Hiiumaa info
 Hiiumaa turismiinfo

Läänemere saared
Hiiu maakonna saared