joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jaunolaine

Jaunolaine (ka  Olaine) on küla Lätis Olaine piirkonnas, Olaine valla halduskeskus. Küla asub Riiast 21 kilomeetri kaugusel, merepinnast 8 meetri kõrgusel. Jaunolaines asub Riia–Jelgava raudteeliini Jaunolaine raudteepeatus. 

Külas on kultuurimaja ja raamatukogu. Jaunolaine tekkis nõukogude ajal kohaliku sovhoosi keskasulana endise vallamaja ja Olaine luteri kiriku ümbrusesse.

Viited 

Läti külad
Olaine piirkond
Patrick Wilson

Patrick Joseph Wilson (sündinud 3. juulil 1973) on USA näitleja ja laulja. 

Noorena, 1995. aasta alguses, oli ta Broadway näitleja. Wilson on olnud nomineeritud kaks korda Tony auhinnale rollide eest The Full Monty (2000-01) ja Oklahoma! (2002). Aastal 2003 mängis ta HBO miniseriaalis "Angels in America", mille eest ta nomineeriti Kuldgloobuse auhinnale ja Primetime Emmy Award for Outstanding Supporting Actor in a Miniseries or a Movie.

Wilson on mänginud ka filmides: "Ooperifantoom" (2004), "Väikesed lapsed" (2006), "Valvurid" (2009), "Astraal" (2010), "Astraal 2" (2013), "Kurja kutsumine" (2013) ja "Kurja kutsumine 2" (2016). Televisioonis on ta mänginud CBS-i draamasarjas "A Gifted Man" (2011–2012), ja FX-i antoloogia-seriaalis "Fargo" teisel hooajal (2015), mille eest ta esitati kandideerima Kuldgloobuse auhinnale.

Varajane elu 
Wilson sündis USA Virginia osariigis Norfolkis Mary Kay Wilsoni noorima pojana. Ta ema on lauluõpetaja ja kutseline laulja, isa John Wilson pensionil uudistesaatejuht. Paticku vend Mark töötab uudistesaatejuhi ja reporterina WTVT-s.
 
Ta esivanemad on Inglismaalt. Wilson kasvas üles Florida osariigis Petersburis ja õppis Shorecrest Preparatory Koolis.

Isiklik elu 
18. juunil 2005 abiellus Wilson Poola-Ameerika näitlejatari Dagmara Domińczykiga, samuti lõpetas ta Carnegie Melloni Ülikooli. 23. juunil 2008 sündis neil poeg Kalin Patrick Wilson ja 9. augustil 2009 poeg Kassian McCarrell Wilson. Praegu elab ta koos perega New Jersey osariigis Montclairil.

Filmid

Film

Televisioon

Viited 

Sündinud 1973
Peaalajaama tänav

Peaalajaama tänav on tänav Narvas Kerese linnaosas. Algab Paul Kerese tänavalt, kulgeb põhja poole, pöördub lääne poole ja lõpeb Rahu tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 520 m.

Peaalajaama tänava alguses, aadressil P. Kerese tänav 38b, asub peaalajaam, mille järgi tänav sai oma nime.

Narva tänavad
Hernán Gaviria

Hernán Gaviria (27. novembril 1969 – 24. oktoobril 2002) oli Colombia jalgpallur, poolkaitsja.

Koondisekarjäär
Colombia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1993–1999 27 mängu ja lõi 3 väravat.

Välislingid
 

Sündinud 1969
Surnud 2002
Colombia jalgpallurid
Ever Palacios

Ever Palacios (sündinud 18. jaanuaril 1969) on Colombia endine jalgpallur, kaitsja.

Koondisekarjäär
Colombia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1997–1998 10 mängu ja lõi 1 väravat.

Välislingid
 

Sündinud 1969
Colombia jalgpallurid
Dulce María

Dulce María Espinosa Saviñón (sündinud 6. detsembril 1985 México) on Mehhiko laulja, laulukirjutaja ja näitleja.

1996. aastal 11-aastasena liitus Dulce Mehhiko ansambliga K.I.D.S., mis oli Mehhikos laste seas väga populaarne. Ansambel andis välja kaks laulu, "La mejor de tus sonrisas" ja "Prende el switch", mis mõlemad said hittideks. 1999. aastal otsustas Dulce bändist lahkuda. Seejärel lõi Dulce koos oma poiss-sõbra Daniel Habifiga, kes oli samuti bändi K.I.D.S. liige, uue bändi D&D, millega anti välja viis laulu. Teadmata põhjustel läks bänd ühel hetkel lahku. 

Dulce hakkas näitlema seebiooperites ja sai peaosa sarjas "Rebelde", mis osutus väga edukaks. Sarja edust innustatuna moodustati bänd RBD. RBD tuuritas üle maailma ja müüs kokku üle 20 miljoni albumi. 2008. aastal teatati, et ansambel läheb laiali. Pärast seda sõlmis Dulce lepingu Universal Musicuga ja jätkas soololauljana.

Välislingid 
 Ametlik koduleht
Mehhiko lauljad
Mehhiko näitlejad
Sündinud 1985
Olaine raudteejaam

Olaine raudteejaam on raudteejaam Riia-Jelgava raudteeliinil Olaine piirkonnas Olaines.

Igapäevaselt peatub seal kolmkümmend kuus Riia ja Jelgava vahel liiklevat reisirongi; tööpäeviti on selle liini rongide arv nelikümmend viis. Lisaks peatuvad seal Riiat Dobele ja Liepājaga ühendavad rongid. Jaam asub Riia raudteejaamast 22 km kaugusel. Jaamas on kaks perrooni ja viis teed, samuti ka kolm perrooni kaupade rongile laadimiseks. Piletihinnalt kuulub jaam B tsooni.

Jaam avati aastal 1868 ja algselt kandis see nime St. Olai. Pikka aega oli see ainus peatus lõppjaamade vahel.Esimese maailmasõja ajal hävitasid sakslased algse jaamahoone. Aastail 1920-1921 valmis uus jaamahoone, mis sai Teises maailmasõjas kannatada. Aastatel 1923-1935 eelnes jaamale raudteepeatus Olaines pagasta nams. Ka asus kuni Teise maailmasõjani jaamast Jelgava pool Blukase raudteepeatus. Aastal 1940 ehitati jaamast turbatööstuseni viiv kitsarööpmeline raudtee, mis hiljem laiarööpmeliseks ümber ehitati, ka rajati uued teed mitmete tehaste juurde. Jaunolaine peatuse lähistelt algab Olaine raudteejaamast Olaine naftahoidla juurde viiv harutee.

Viited

Välislingid

 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
 Jaam vanal kaardil

Läti raudteejaamad
Olaine piirkond
Dalbe raudteepeatus

Dalbe raudteepeatus on raudteepeatus Riia-Jelgava raudteeliinil Ozolnieki piirkonnas. Igapäevaselt peatub seal kolmkümmend kuus reisirongi; tööpäeviti on seal peatuvate rongide arv nelikümmend viis. Peatus asub Riia raudteejaamast 28,6 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub peatus B tsooni.

Peatus on nime all Dolbing kantud aastast 1917 pärinevatele saksa sõjaväekaartidele. Ametlikult avati see siiski alles aastal 1920 IV klassi raudteejaamana. Tänapäeval on jaamahoone suletud ja pileteid seal ei müüda. Kuni Teise maailmasõjani eelnes jaamale Blukase raudteepeatus.

Viited

Välislingid

 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
 Peatus vanal kaardil

Läti raudteejaamad
Ozolnieki piirkond
Cena raudteejaam

Cena raudteejaam on raudteejaam Riia–Jelgava raudteeliinil Ozolnieki piirkonnas.

Iga päev peatub seal 36 reisirongi ja tööpäeviti 45 rongi. Jaam asub Riia raudteejaamast 33,1 km kaugusel. Jaamas on kaks perrooni ja neli teed. Administratiivselt allub see Olaine raudteejaamale. Piletihinnalt kuulub jaam B-tsooni.

Aastal 1917 kanti sealne peatus kaardile nimega Zauke. Aastal 1931 avati ametlikult Cena peatus. Aastail 1932–1933 ehitati sinna ka jaamahoone, mis aastal 1941 põhjalikult ümber ehitati. Kuni Teise maailmasõjani järgnes jaamale Poļi raudteepeatus.Aastal 1944 ehitasid Saksa väed jaamast Garoza raudteejaama viiva raudtee, mis aga Nõukogude ajal ehitati ümber tehase Spartaks juurde viivaks kõrvalteeks. Tänapäeval on see tee demonteeritud.

Viited

Välislingid
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
 Jaam vanal kaardil

Läti raudteejaamad
Ozolnieki piirkond
Heino Urm

Heino Urm (vene keeles Хейно Карлович Урм) oli Eesti NSV poliitik ja ühiskonnategelane, aastatel 1975–1979 Narva linna RSN TK esimees.

Narva linnapead
Sünniaeg puudub
Ozolnieki raudteepeatus

Ozolnieki raudteepeatus on raudteepeatus Riia–Jelgava raudteeliinil Ozolnieki piirkonnas. Iga päev peatub seal 36 reisirongi; tööpäeviti 45. Peatus asub Riia raudteejaamast 36,1 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub peatus C-tsooni.

Peatus avati aastal 1929 jaamana, kus ümbruskonna karjääridest Riia tsemenditehase tarbeks kaevandatud ja kitsarööpmelisel raudteel Ozolniekisse toimetatud kriit ümber laaditi. Veel samal aastal avati seal ka perroon ja algas reisiliiklus. Kuni teise maailmasõjani eelnes jaamale Poļi raudteepeatus.

Viited

Välislingid

 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
 Peatus vanal kaardil

Läti raudteejaamad
Ozolnieki piirkond
Cukurfabrika raudteepeatus

Cukurfabrika raudteepeatus (tõlkes Suhkruvabriku raudteepeatus) on raudteepeatus Riia-Jelgava raudteeliinil Jelgavas. Igapäevaselt peatub seal kolmkümmend kuus reisirongi; tööpäeviti on seal peatuvate rongide arv nelikümmend viis. Peatus asub Riia raudteejaamast 40,8 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub peatus C tsooni.

Peatus avati aastal 1928  selle läheduses asuva suhkruvabriku tööliste tarbeks. Aastal 2008 suhkruvabrik suleti, ent peatus säilitas oma vana nimetuse. Aastal 2015 peatus renoveeriti ja vana ootepaviljoni asemele püstitati uus.

Viited

Välislingid

 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
 Peatus vanal kaardil

Läti raudteejaamad
Jelgava
Erasmuse programm

Erasmuse programm (inglise keeles Erasmus Programme) on Euroopa Liidu õpilasvahetuse programm, mis loodi aastal 1987. Nimi ERASMUS on akronüüm programmi pikemast ingliskeelsest nimetusest European Community Action Scheme for the Mobility of University Students.  

1987. aastal alustati programmi täitmist 11 tolleaegse Euroopa Liidu liikmesriigiga. 2019. aasta seisuga on osalevaid riike 35 ning lisaks kümneid partnerriike väljaspool Euroopat. Kokku on Erasmuse programmis osalenud üle 4 miljoni üliõpilase.

Programm on nime saanud filosoofi, teoloogi, humanisti ja dogmatismivastase Rotterdami Erasmuse (1465–1536) järgi. Erasmus elas ja töötas mitmel pool Euroopas, soovides saada teadmisi ja kogemusi, mida suudab anda vaid kontakt eri maade ja rahvastega. Ta jättis kogu oma vara Baseli ülikoolile, saades sellega õpirändestipendiumide algatajaks.

Programmi algus ja ajalugu

Algus ja eesmärgid 
Erasmuse programm loodi Euroopa Nõukogu otsusega 15. juunil 1987. Programmi loomisel võeti eeskujuks Euroopa esimene haridusprogramm Joint Study Programmes (1976–1986), kus kõrghariduse vallas oli programmi põhieesmärk kõrgkoolide koostöö, ühisõppekavade arendamine ja tingimuste loomine üliõpilaste mobiilsuseks. Erasmuse programmi eesmärgiks oli arendada koostöövõrgustike kaudu kõrgkoolide koostööd, toetada rahaliselt mobiilsusskeeme ning parandada välisriigis sooritatud õpingute ja kvalifikatsioonide akadeemilist tunnustamist. Erasmuse programm pani aluse Euroopa ainepunktide ülekandmise süsteemi ECTS (European Credit Transfer System) arengule.

Katusprogrammid 
Aastate jooksul on Erasmuse programm kuulunud mitme katusprogrammi alla: Socrates 1995–2006 ja Euroopa elukestva õppe programm 2006–2014. Socratese aegadel said lisaks üliõpilaste mobiilsusele tähtsaks ka õppejõudude vahetus ja õppekavade arendusprojektid. Euroopa elukestva õppe programmi alla kuuludes sai võimalikuks saata oma üliõpilasi praktikale ning kõrgkooli personali koolitustele välisriikidesse. Ühtlasi tekkis võimalus kutsuda välisspetsialiste ja erialaeksperte koolitama oma kõrgkooli ning arendada mitmekülgset koostööd nii partnerkõrgkoolide kui ka ettevõtetega.

Erasmus+ 
2014. aastal pandi programmi nimeks Erasmus+. Ühise katuse alla viidi senised koostööprogrammid “Euroopa elukestva õppe programm”, “Euroopa Noored” ja Euroopa komisjoni rahvusvahelised kõrgharidusprogrammid ning spordiprogramm.

Erasmuse programm Eestis
Eesti liitus Erasmuse õpirändeprogrammiga 1998. aastal ning esimesed üliõpilased osalesid üliõpilasvahetuses 1999/2000. õppeaasta sügisel.

Eestis korraldas Erasmuse programmiga seonduvat kuni 2020. aastani Sihtasutus Archimedes. Alates 2020. aasta lõpust tegeleb Erasmuse programmi küsimustega Haridus- ja Noorteamet.

Viited

Välislingid
Programmist sihtasutuse Archimedes kodulehel

Euroopa Komisjon
Haridus
Casiano Delvalle

Casiano Delvalle (sündinud 13. augustil 1970) on Paraguay endine jalgpallur, ründaja.

Koondisekarjäär
Paraguay jalgpallikoondises mängis ta 1995. aastal 3 mängu.

Välislingid
 

Sündinud 1970
Paraguay jalgpallurid
Guido Alvarenga

Guido Alvarenga (sündinud 24. augustil 1970) on Paraguay endine jalgpallur, poolkaitsja.

Koondisekarjäär
Paraguay jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1995–2003 24 mängu ja lõi 3 väravat.

Välislingid
 

Sündinud 1970
Paraguay jalgpallurid
Ángel Ortiz

Ángel Ortiz (sündinud 27. detsembril 1977) on Paraguay endine jalgpallur, poolkaitsja.

Koondisekarjäär
Paraguay jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2003–2007 27 mängu.

Välislingid
 

Sündinud 1977
Paraguay jalgpallurid
Rainer Eppelmann

Rainer Eppelmann (sündinud 12. veebruaril 1943 Berliinis) on Saksa luterlik vaimulik, teoloog ja poliitik.

Rainer Eppelmanni isa oli puusepp ja ema õmblejanna. 1961. aasta augustis pidi ta seoses Berliini müüri ehitamisega gümnaasiumi pooleli jätma, kuna Johannes Kepleri Gümnaasium, kus ta õppis, asus Lääne-Berliinis. Esialgu töötas ta katusepanija abina. 1962–1965 õppis ta müürsepaks ja hiljem töötas käsitöölisena. 1964. aastal keeldus ta teenistusest Saksa DV Rahvaarmees, mille eest teda karistati 8-kuulise vanglakaristusega. 1969. aastal alustas Eppelmann õpinguid Berliini Jutlustajatekoolis Paulinum, mille ta lõpetas 1974. aastal.

1975. aastal ordineeriti Rainer Eppelmann vaimulikuks. Alates 1974. aastast töötas jutlustaja ja vaimulikuna Berliini Samariitlaste koguduses ja Friedrichshaini koguduses. Vaimulikuna osales Rainer Eppelmann inimõiguslusliikumises ja võttis osa opositsioonilisest tegevusest. 1980. aastatel püüdis Stasi teda kahel korral mõrvata, kuid atentaadid ebaõnnestusid.

1989. aasta oktoobris oli Rainer Eppelmann üks opositsioonilise partei Demokraatlik Algus (Demokratischer Aufbruch) asutajaid. 1990. aasta veebruaris sai ta portfellita ministriks Hans Modrowi valitsuses. 1990. aasta märtsis valiti ta Rahvakoja liikmeks ja aprillis Demokraatliku Alguse esimeheks. 1990. aasta 12. aprillist kuni 2. oktoobrini oli Rainer Eppelmann Saksa DV desarmeerimise- ja kaitseminister.

1990. aasta augustis ühines Demokraatlik Algus Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liiduga. 1990–2005 oli Rainer Eppelmann Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu esindajana Saksamaa Liidupäeva liige.

Alates 1998. aastast on ta SSÜP Diktatuuri Läbitöötamise Sihtasutuse eestseisuse esimees.

Viited

Saksamaa vaimulikud
Saksamaa poliitikud
Saksa DV ministrid
Sündinud 1943
Alberto Acosta

Alberto Acosta (sündinud 23. augustil 1966 Arocenas) on Argentina endine jalgpallur, ründaja.

Koondisekarjäär
Argentina jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1992–1995 19 mängu ja lõi 3 väravat.

Välislingid
 

Argentina jalgpallurid
Boca Juniorsi mängijad
Toulouse FC jalgpallurid
Lissaboni Sportingu jalgpallurid
Sündinud 1966
Claudio Biaggio

Claudio Biaggio (sündinud 2. juulil 1967 Santa Rosas) on Argentina endine jalgpallur, ründaja.

Koondisekarjäär
Argentina jalgpallikoondises mängis ta 1995. aastal ühe mängu.

Välislingid
 

Argentina jalgpallurid
Bordeaux' Girondinsi jalgpallurid
Sündinud 1967
David Bisconti

David Bisconti (sündinud 22. septembril 1968) on Argentina endine jalgpallur, poolkaitsja.

Koondisekarjäär
Argentina jalgpallikoondises mängis ta 1991. aastal 5 mängu ja lõi 1 väravat.

Välislingid
 

Sündinud 1968
Argentina jalgpallurid
Victor Ferreyra

Victor Ferreyra (sündinud 24. veebruaril 1964) on Argentina endine jalgpallur, ründaja.

Koondisekarjäär
Argentina jalgpallikoondises mängis ta 1991. aastal 2 mängu ja lõi 1 väravat.

Välislingid
 

Sündinud 1964
Argentina jalgpallurid
Ziad Tlemçani

Ziad Tlemçani (sündinud 10. mail 1963) on Tuneesia endine jalgpallur, ründaja.

Koondisekarjäär
Tuneesia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1990–1998 20 mängu ja lõi 4 väravat.

Välislingid
 

Sündinud 1963
Tuneesia jalgpallurid
Admiral Pitka luurevõistlus

Admiral Pitka luurevõistlus (APRC – Admiral Pitka Recon Challenge) on rahvusvaheline sõjalis-sportlik üritus, mis toimub igal aastal mõnes Eesti piirkonnas. Võistluse eesmärgiks on mõõta tegelikkusele võimalikult lähedastes oludes osalejate väljaõppetaset, varustust ja relvastust ning kindlasti ka moraali.

Võistluse peakorraldaja on Kaitseliit, ettevalmistusele ja läbiviimisele on kaasatud Eesti kaitsevägi, Erna Selts, Reservohvitseride Kogu, Eesti Laskurliit jt organisatsioonid. Võistlusest ja selle korraldamisest võtab osa üle kolmesaja inimese.

Admiral Pitka luurevõistlus toimus esimest korda 2013. aastal ja see asendab legendaarset militaarvõistlust Erna retke.

Võistluste kohad 
 2013 Harjumaal
 2014 Lääne-Virumaal
 2015 Võrumaal
 2016 Raplamaal
 2017 Pärnumaal
 2018 Jõgevamaal
 2019 Valgamaal
 2020 Saaremaa

Vaata ka
Löögiüksus Admiral Pitka

Välislingid
Admiral Pitka Luurevõistlus

Eesti sport
Eesti sõjandus
Petra Bläss

Petra Bläss (ka Petra Bläss-Rafajlovski; sündinud 12. juunil 1964 Leipzigis) on Saksa poliitik.

Petra Blässi isa oli teatriintendant, ema suflöör, Tema vanemast õest sai hiljem näitlejanna. Ta kasvas üles Lutherstadt Wittenbergis. Petra Bläss lõpetas Cottbusis keskkooli 1982. aastal. 1982–1987 õppis ta Berliini Humboldti Ülikoolis pedagoogikat, ajalugu ja germanistikat. 1987–1990 oli ta samas aspirantuuris kirjandusteaduse erialal. 1986. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1989. aastal oli ta üks Sõltumatu Naisteliidu asutajatest.

1990. aasta jaanuaris astus Petra Bläss Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja. 1990. aasta veebruarist kuni augustini oli ta Saksa DV Valimiskomisjoni esimees. 1990. aasta juunist kuni detsembrini oli ta Saksa DV telejaama Deutsche Fernsehfunk (DFF) toimetaja. Alates 1990. aasta detsembrist kuni 2002. aastani oli ta Liidupäeva liige. 1997. aasta jaanuarist kuni 2005. aastani oli ta Demokraatliku Sotsialismi Partei liige. 1998. aasta oktoobrist kuni 2002. aasta oktoobrini oli ta Liidupäeva asepresident. Alates 2005. aastast on ta vabakutseline poliitiline nõustaja.

Viited

Saksamaa poliitikud
Sündinud 1964
Susanna Karawanskij

Susanna Karawanskij (sündinud 7. mail 1980 Leipzigis) on Saksa vasakpoolne poliitik.

Susanna Karawanskij lõpetas 1998. aastal Leipzigis Lichtenbergi Gümnaasiumi. 1998–2006 õppis ta Leipzigi Ülikoolis poliitika- ja kultuuriteadusi ning omandas magistrikraadi. 2006–2009 töötas ta Leipzigi Ülikooli Poliitikateaduste Instituudis teadurina ja projektijuhina. 2008. aastal astus ta Vasakparteisse (Die Linke). Alates 2009. aastast on ta Vasakpartei Saksimaa piirkonna juhatuse liige. 2012. aasta juunis valiti ta Loode-Saksimaa Vasakpartei piirkonnaorganisatsiooni esimeheks.

Aastatel 2013–2017 oli ta Saksamaa Liidupäeva liige.

Alates 2018. aasta septembrist on ta Brandenburgi liidumaa töö, sotsiaalasjade, tervise, naiste ja perekondade minister.

Viited

Saksamaa poliitikud
Sündinud 1980
Wilfried Sanou

Wilfried Sanou (sündinud 16. märtsil 1984 Bobo-Dioulassos) on Burkina Faso endine jalgpallur, poolkaitsja.

Koondisekarjäär
Burkina Faso jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2001–2013 27 mängu ja lõi 5 väravat.

Välislingid
 

Burkina Faso inimesed
Jalgpallurid
SC Freiburgi mängijad
1. FC Kölni jalgpallurid
Sündinud 1984
Nicola Sturgeon

Nicola Ferguson Sturgeon (sündinud 19. juulil 1970 Irvines) on Šotimaa poliitik. Ta on 14. novembrist 2014 Šoti Rahvuspartei 20. novembrist 2014 Šotimaa esimene minister.

Ta sündis aastal 1970 Irvines North Ayrshire regioonis. Ta kasvas üles Prestwickis (South Ayrshire regioonis) ja Dreghornis (North Ayrshire regioonis), Dreghornis lõpetas ta alg- ja keskkooli. Seejärel lõpetas ta aastal 1992 Glasgow' Ülikooli õigusteaduse bakalaureusena.

Suurbritannia poliitikud
Šotimaa inimesed
Sündinud 1970
Pinar del Río

Pinar del Río on linn Kuubal, Pinar del Río provintsi keskus.

Pinar del Río asutasid hispaanlased 1669. aastal. Linn aastast 1867.

Kuuba linnad
Villa Clara provints

Villa Clara provints on Kuuba 1. järgu haldusüksus. 

Kuuba provintsid
Alex Brosque

Alex Brosque (sündinud 12. oktoobril 1983 Sydneys) on endine Austraalia jalgpallur, poolkaitsja. 

Ta mängis klubikarjääri jooksul Belgia kõrgliiga klubis Westerlo, Austraalia kõrgliiga klubides Brisbane Roar ja Sydney, Jaapani kõrgliiga klubis Shimizu S-Pulse ning Araabia Ühendemiraatide klubis Al-Ain.

Koondisekarjäär
Austraalia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2004–2013 21 mängu ja lõi 5 väravat.

Saavutused 
Sydney FC
A-League Championship: 2009–10, 2016–17, 2018–19
A-League Premiership: 2009–10, 2016–17, 2017–2018
FFA Cup: 2017
Al Ain
UAE Pro League: 2012–13
UAE President's Cup: 2013–14

Välislingid
 

Austraalia jalgpallurid
Brisbane Roar FC mängijad
Sydney FC mängijad
Sündinud 1983
Aizkraukle küla

Aizkraukle on asula Lätis Aizkraukle piirkonnas, Aizkraukle valla halduskeskus. Küla asub Aizkraukle linna loodepiiril, merepinnast 95 meetri kõrgusel. Külas on algkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Aizkraukle tekkis Teise maailmasõja järel, seal valdavad individuaalelamud, ent sinna on ehitatud ka mitmekorruselisi kortermaju.

Küla lähedalt läheb läbi maantee A6.

Viited

Läti külad
Michał Szpak

Michał Szpak (sündinud 26. novembril 1990 Varssavis) on Poola laulja.

Ta sai tuntuks osaledes "The X Factori" Poola versioonis, kus ta sai 2. koha.

Ta esindas 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Color of Your Life" Poolat ja sai finaalis 229 punktiga 8. koha.

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Poola lauljad
Eurovisioonil osalejad
Sündinud 1990
Grigori Minaškin

Grigori Minaškin (sündinud 1. veebruaril 1991 Tallinnas) on Eesti judoka.

Ta lõpetas aastal 2007 Tallinna Paekaare Gümnaasiumis põhikooli. Lisaks on ta õppinud Tallinna Lasnamäe Mehaanikakoolis automaatikat ja Eesti-Ameerika Äriakadeemias ärijuhtimist.

Sportima hakkas ta aastal 1999. Tema treenerid on olnud Feliks Saakjan ja Aleksei Budõlin.

2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Kaasanis võitis ta kehakaalus kuni 100 kg pronksmedali.

Ta esindas Eestit 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros ja 2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs.

Välislingid 
 Biograafia ESBL-is

Eesti judokad
Eesti sambomaadlejad
Sündinud 1991
Grégoire Delacourt

Grégoire Delacourt (sündinud 26. juulil 1960 Valenciennes’is) on prantsuse kirjanik, stsenarist ja reklaamiärimees.

Delacourt sündis 26. juulil 1960 Valenciennesis Nord–Pas-de-Calais’ piirkonnas. Ta sai põhihariduse Amiensis asuvas jesuiitide koolis La Providence’is, tegi küpsuseksamid Lille’is ning õppis Grenoble’is lühikest aega õigusteadust. 

1982. aastal hakkas ta tegutsema reklaamiäris ning 2004. aastal asutas koos abikaasa Dana Philpiga reklaamiagentuuri Quelle Belle Journée. Ta on koostööd teinud selliste ettevõtetega nagu Sephora, Folio (Éditions Gallimard), Taittinger ja Unilever.

Delacourt avaldas esimese romaani 50-aastasena. Praeguseks on ta välja andnud üheksa romaani:  

 "L’Écrivain de la famille" (2011) 
 "La Liste de mes envies" (2012, eesti keeles "Minu soovide nimekiri") 
 "La première chose qu’on regarde" (2013) 
 "On ne voyait que le bonheur" (2014, eesti keeles "Tabamatu õnn") 
 "Les Quatre saisons de l’été" (2015) 
 "Danser au bord de l’abîme" (2017) 
 "La Femme qui ne vieillissait pas" (2018) 
 "Mon Père" (2019) 
 "Un jour viendra couleur d’orange" (2020) 

Tema romaani "La Liste de mes envies" põhjal tegi prantsuse filmilavastaja Didier Le Pêcheur 2014. aastal sama pealkirja kandva tragikomöödia.

Looming eesti keeles 

 "Tabamatu õnn" sarjas "Nüüdisromaan" (pr k tlk Margot Endjärv). Tallinn: Eesti Raamat, 2017. ISBN 9789949567324.
 "Minu soovide nimekiri" (pr k tlk Margot Endjärv). Tallinn: Eesti Raamat, 2017. ISBN 9789949596188.

Välislingid 

 Grégoire Delacourt’i koduleht (prantsuse keeles)

Prantsuse kirjanikud
Sündinud 1960
Andrzej Pszenicki

Andrzej Pszenicki (vene Анджей Павлович Пшеницкий; 10. detsember (29. november vkj) 1869 Pabianice, Piotrkówi  kubermang – 5. august 1941 Varssavi) oli poola ehitusinsener.

Andrzej Pszenicki õppis esialgu Pabienices, seejärel Piotrków Trybunalski koolis. Gümnaasiumi lõpetas kuldmedaliga ja jätkas õpinguid Peterburi teedeinseneride instituudis, mille lõpetas 1898. aastal.

Pärast ülikooliõpinguid töötas 1919. aastani Peterburis – esialgu sildade insener-konstruktorina, hiljem peainsenerina. 
Ühtlasi töötas ta Peterburi teedeinseneride instituudis õppejõuna (professor 1916. aastast). 1916. aastast Peterburi tsiviilehitusinseneride instituudi sildade kateedri juhataja.

1908. aastal võitis ta Dvortsovõi silla projekteerimise rahvusvahelise konkursi.

Aastail 1919–1921 elas ja töötas Eestis, kus aitas taastada sõjas kannatada saanud sildu ja projekteeris üle Narva jõe kulgeva Narva raudteesilla. Lühikest aega töötas ta õppejõuna Läti Ülikooli tehnikateaduskonnas Riias.

Aastal 1921 naasis Varssavisse ja asus tööle Varssavi tehnikaülikooli – aastatel 1921–1939 oli ta sillaehituse kateedri juhataja, 1929–1932 ühtlasi ülikooli rektor. 

Pszenicki projektide järgi on teiste seas valminud Peterburi Dvortsovõi sild (ehitatud 1912–1916) ning üle Wisła jõe Piłsudski sild Krakówis (1934) ja Piłsudski leegionite sild Płockis (1938). 
 
Koos professor Nikolai Beleljubskiga projekteeris ta silla üle Msta jõe Borovitšis (Beleljubski sild, ehitatud 1905) ning üle Volga jõe 2 silda – Kaasani lähedal Romanovi (1911–1913) ja Simbirski lähedal Imperaatori silla (1913–1916). 

Andrzej Pszenicki suri Varssavis 5. augustil 1941, olles 71-aastane. Ta on maetud Powązki kalmistule.

Tema nime kannab tänav Varssavis Mokotówi linnaosas.

Tunnustus 
1910 – Peterburi teedeinseneride instituudi Nikolaj kuldmedal (anti välja kord kümne aasta jooksul)
1923 – valiti Poola Tehnikateaduste Akadeemia tegevliikmeks
1938 – Varssavi tehnikaülikooli audoktor

Poola insenerid
Venemaa insenerid
Venemaa sillaehitajad
Sündinud 1869
Surnud 1941
Pabianice

Pabianice on linn Poolas Łódźi vojevoodkonnas. Ta on Pabianice maakonna keskus.

Łódźi vojevoodkonna linnad
Anti Haugas

Anti Haugas (sündinud 10. oktoobril 1992 Võrus) on eesti poliitik ja ettevõtja. Ta on Eesti Reformierakonna liige.

Anti Haugas on Reformierakonna Võru piirkonna esimees ning Võru Linnavolikogu liige. Varem on ta olnud Eesti Reformierakonna Noortekogu välissekretär (2013–2014) ning peasekretär (2014–2017).

Haugas on pärit Võru linnast, kus lõpetas Haridus- ja Teadusministeeriumi kiitusega Võru Kesklinna Kooli. Keskhariduse omandas Haugas Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumis, kus lõpetas matemaatika ja inglise keele eriklassi. Seejärel astus Tallinna Tehnikaülikooli, kus on lõpetanud majandusteaduskonnas halduskorralduse eriala.

2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Haugas Võru-, Valga- ja Põlvamaal Eesti Reformierakonna nimekirjas ja kogus 186 häält

2017. aasta kohaliku omavalitsuse valimistel oli ta Reformierakonna Võru linnapeakandidaat. Haugas saavutas 239 häälega linna teise tulemuse.

Anti Haugas on Võru Spordikooli võrkpalliosakonna kasvandik, tema treeneriteks on olnud Urmas Tali ja Aksel Saal. Haugas on silma paistnud ka aktiivse abipolitseinikuna. 2018. aastal saavutas ta koos Aigar Kalnapenkisega Lõuna Prefektuuri abipolitseinike kutsemeistrivõistlustel teise koha.

Viited

Välislingid
 Reformierakonna linnapeakandidaat Anti Haugas otsustas kandideerimise peaaegu kohe, Võrumaa Teataja, 29. juuli 2017
 Anti Haugase CV, antihaugas.ee, vaadatud 21. märtsil 2018
 Võru linnapeakandidaat hakkas vanadekodu juhatama, LõunaLeht, 24. mai 2018
 Anti Haugas: Rail Balticut pole vaja. Või äkki ikka on?, Postimees, 14. juuni 2018

Eesti poliitikud
Sündinud 1992
İstanbuli Atatürki lennujaama terroriakt

İstanbuli Atatürki lennujaama terroriakt oli terroriakt, mis toimus 28. juunil 2016 İstanbuli Atatürki lennujaamas.

Umbes kell 21.50 kohaliku aja järgi (18.50 GMT) hakkasid kolm terroristi Kalašnikovi automaatidest rahvast korrapäratult tulistama. Politsei avas seejärel vastutule, üks terrorist tapeti, kaks terroristi lõhkasid pommivööd. Terroriakti tulemusel hukkus kohe või suri hiljem haiglas vigastustesse 45 inimest (neist 19 välismaalast) ja 239 inimest sai haavata. See oli seni viimane rohkem kui tosinast suuremast terroriaktist Türgis möödunud 12 kuu jooksul ja Türgi selle aasta enesetapupommirünnakutest kõige ohvriterohkem.

Türgi kuulutas 29. juuni riiklikuks leinapäevaks. Türgi president Recep Tayyip Erdoğan tegi avalduse, milles mõistis hukka rünnaku, mis leidis aset muslimite püha kuu Ramadaani ajal, öeldes: "see näitab, et terroristid ei hooli usust ega väärtustest". Vähemalt 80 riiki mõistis terroriakti hukka, avaldades poolehoidu ja toetust ohvritele. Ka ÜRO mõistis rünnaku hukka ning Euroopa Nõukogu ja Euroopa Liit väljendasid kaastunnet ja solidaarsust Türgiga.

Türgi ametniku sõnu vahendanud infoagentuuri Associated Press andmetel olid enesetaputerroristid Venemaa, Usbekistani ja Kõrgõzstani kodanikud. Praeguseks kogutud tõendite põhjal arvatakse, et rünnaku korraldas äärmusrühmitus ISIS, ütles Türgi siseminister Efkan Ala; samas pole ISIS juhtunu eest veel ametlikult vastutust võtnud. 

Ameerika Ühendriikide Kongressi sisejulgeolekukomitee esimees Michael McCaul ütles, et rünnakute korraldaja on tšetšeen Ahmet Tšatajev. Väidetavalt oli ta olnud äärmusrühmituse ISIS sõjaministeeriumi liige. Tema praegune asukoht ei ole teada. Gruusia parlamendi kaitse- ja julgeolekukomisjoni esimehe Irakli Sesiašvili sõnul oli Ahmed Tšatajev president Mihheil Saakašvili ajal Gruusia luure agent, keda kasutati tšetšeenia võitlejatega läbirääkimistel. Gruusia endine president Mihheil Saakašvili teatas telejaama Rustavi-2 otsesaates esinedes, et 2012. aasta septembris Tšatajev vahistati Gruusias, kuid 2012. aasta valimistel oktoobris võimule tulnud uus valitsus eesotsas Bidzina Ivanišviliga vabastas ta ning Tšatajev läks Süüriasse ja ühines seal terroristliku rühmitusega ISIS.

Viited

Välislingid 
 Videod ja fotod: Istanbuli lennujaama enesetapurünnakus hukkus 41 inimest, tõendid viitavad IS-ile

Tulistamised
Terrorirünnakud
İstanbul
2016
Villem Raami preemia

Villem Raami preemia (ka Villem Raami fondi stipendium) on Villem Raami mälestuseks antav teadusauhind, mis antakse möödunud viie aasta jooksul Eesti keskaja kunstiajaloo uurimisel silma paistnud teadlasele.

1996. aastal asutas Eesti Muinsuskaitse Selts Villem Raami fondi, et toetada Eesti keskaegse kunsti ja arhitektuuri uurimist ning muinsuskaitselist tegevust. Alates 2000. aastast annab fond iga viie aasta tagant Villem Raami sünnipäeval 30. mail välja Villem Raami preemiat. Stipendiumi saaja valib Eesti Rahvuskultuuri Fondi Villem Raami allfondi halduskogu keskaega uurinud kunstiajaloolaste hulgast, kes on oma kirjutiste ja tegevusega avardanud keskaja uurimise piire Eestis ning toonud sellesse valdkonda nii mõttevärskust kui uusi, vaimukaid avastusi.

Preemia laureaadid
2000 – Kaur Alttoa, kunstiajaloolane, Eesti keskaegsete kirikute arhitektuuri uurija
2005 – Kersti Markus, kunstiajaloolane, Eesti keskaegsete kirikute arhitektuuri ja sisustuse uurija 
2010 – Anu Mänd, kunstiajaloolane, keskaegse linnaelu uurija
2015 – Villu Kadakas, ehitusarheoloog, Eesti keskaegsete kiviehitiste uurija
2020 – Merike Kurisoo, kunstiajaloolane, keskaegse kirikukunsti uurija

Viited

Välislingid
Õpilased õpetajast eestikirik.ee. 3.06.2015

Teadusauhinnad
Marina Sillaste

Marina Sillaste (24. märts 1962 – 27. juuni 2016 Haapsalu) oli eesti lavastaja ja teatripedagoog, SEE teatri juht. 

Marina Sillaste õppis kultuuritööd Tallinna Pedagoogilises Instituudis ja läks 1986. aastal noore lavastajana Erich Jaansoo kõrvale Haapsalu teatrisse Randlane. 1980. aastail tõi Sillaste Haapsalu teatriellu suurt elevust ning andis paljudele tõuke näitekunstiga vähemalt harrastusteatris aktiivsemalt tegelda.

Pärast lühiajalist tööd Haapsalu linna kultuurinõunikuna (1992–1993) võttis ta 1994. aastal üle Randlase direktori kohustused. 

Aastaid tegi Marina Sillaste pedagoogitööd ka Haapsalu muusikakoolis, juhendades sealset teatriklassi.

Lavastajana on Sillaste lavale toonud kümneid teatritükke, nende hulgas ka projektilavastusi nagu küüditamise aastapäeva puhul või koduvägivalla probleemi teadvustamiseks valminud lavastus „Vaikivad tunnistajad” koos naiskodukaitsjatega ja noorte näitlejatega.     

Marina Sillaste elutöö on olnud 2002. aastal koos kümmekonna teatrihuvilise inimesega loodud SEE teater, mis on mitmetelt Eesti harrastusteatrite festivalilt oma lavastustega preemiaid noppinud. Marina Sillaste ja SEE teatri algatusena hakati 2005. aastast septembri alguses tähistama Nostalgiapäevi, mis on Haapsalu kultuurielus kindla koha leidnud.

Tunnustus 

 1995 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (teatrifestivali "Haapsalu '95" korraldamine)

Välislingid
 Teatrijuht ja lavastaja Marina Sillaste oli tõeline sädeinimene, Lääne Elu, 30. juuni 2016

Eesti lavastajad
Sündinud 1962
Surnud 2016
Paula Risikko

Paula Sinikka Risikko (sünninimi Pelttari; sündinud 4. juunil 1960 Ylihärmäl) on Soome poliitik. Ta kuulub Rahvuslikku Koonderakonda. Ta oli aastatel 2007–2011 Soome sotsiaalteenuste minister (Matti Vanhaneni teises ja Mari Kiviniemi valitsuses). 

Risikko sündis aastal 1960 Ylihärmäl (praeguse haldusjaotuse järgi Lõuna-Pohjanmaa maakonnas). Ta lõpetas aastal 1979 Alahärmäl (praeguse haldusjaotuse järgi Lõuna-Pohjanmaa maakonnas) lütseumi. Aastal 1983 lõpetas ta õendusalased õpingud Seinäjoel, aastal 1985 eriõendusalased õpingud Seinäjoel ja aastal 1987 õenduspedagoogika õpingud Oulus. Aastal 1990 sai ta Kuopio Ülikoolist tervishoiuala magistri kraadi, aastal 1997 kaitses ta Tampere Ülikoolis tervishoiuteaduse alal doktoriväitekirja.

Ta on töötanud meditsiiniõena ja õenduspedagoogina. Ta on aastast 2003 Eduskunna liige (Koonderakonna fraktsioonis).

19. aprillist 2007 kuni 22. juunini 2011 oli ta Soome sotsiaalteenuste minister (nii Matti Vanhaneni teises kui ka Mari Kiviniemi valitsuses). 22. juunist 2011 kuni 24. juunini 2014 oli ta Soome sotsiaal- ja tervishoiuminister Jyrki Kataineni valitsuses. 24. juunist 2014 kuni 29. maini 2015 oli ta Soome transpordiminister ja regionaalminister Alexander Stubbi valitsuses. 22. juunist 2016 5. veebruarini 2018 oli ta Soome siseminister Juha Sipilä valitsuses.

Isiklikku
Ta on aastast 2000 abielus Heikki Risikkoga, nad adopteerisid aastal 2006 Hiina päritolu tütarlapse.

Soome poliitikud
Sündinud 1960
Transpordiministrid
Robert Hofstadter

Robert Hofstadter (5. veebruar 1915 – 17. november 1990) oli Ameerika Ühendriikide füüsik.

1961. aastal jagas ta Rudolf Mössbaueriga Nobeli füüsikaauhinda. Auhind anti talle töö eest nukleonide uurimisel.

Ameerika Ühendriikide füüsikud
Nobeli füüsikaauhinna laureaadid
Sündinud 1915
Surnud 1990
Ilja Frank

Ilja Frank (vene keeles Илья́ Миха́йлович Франк; 23. oktoober 1908 Peterburi – 22. juuni 1990 Moskva) oli vene füüsik.

1958. aastal anti talle, Pavel Tšerenkovile ja Igor Tammile Nobeli füüsikaauhind Tšerenkovi efekti avastamise ja kirjeldamise eest.

Venemaa füüsikud
Nobeli füüsikaauhinna laureaadid
Vvedenskoje kalmistule maetud
Sündinud 1908
Surnud 1990
Helmi Maide

Helmi Maide (kuni 1937 Armide Thalbach; aastatel 1948–1952 Helmi Lepik; 10. juuli 1926 Kullenga, Porkuni vald, Virumaa – 12. juuli 2014 Tallinn) oli eesti majandusteadlane.

Ta lõpetas 1944. aastal Tallinna 4. Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1944–1948 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonnas, mille lõpetas 1948. aastal. 

Ta oli aastatel 1948–1954 Eesti NSV Teaduste Akadeemia ja NSV Liidu Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi aspirant, kaitses 1954. aastal väitekirja ning sai majanduskandidaadi kraadi.

Ta kaitses 1988. aastal Läti Põllumajandusakadeemias väitekirja ning sai majandusdoktori kraadi.

Ta töötas aastatel 1951–1997 Eesti TA Majanduse Instituudis teaduri, sektorijuhataja ja juhtivteadurina.

Teaduspublikatsioone
 "The agrarian reform in Estonia". Tallinn 1994
 "Eesti põllumajanduse tasuvus ja maksukoormus 1993-1995". Tallinn 1997

Tunnustus
 1989 – Eesti NSV Arnold Veimeri nimeline preemia
 1991 – Eesti Vabariigi majanduspreemia

Kirjandus
 2005 – "Maide, Helmi". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. II kd, Kj-M. Tallinn 2005. Lk 509

Välislingid
 Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti majandusteadlased
Tallinna Kristiine Gümnaasiumi vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1926
Surnud 2014
Manu Trigueros

Manuel Trigueros Muñoz (sündinud 17. oktoobril 1991 Talavera de la Reinas) on Hispaania jalgpallur. Ta mängib La Liga klubis Villarreal poolkaitsja positsioonil.

Hispaania jalgpallurid
Villarreal CF mängijad
Sündinud 1991
Toby Alderweireld

Tobias Albertine Maurits Alderweireld (; sündinud 2. märtsil 1989 Antwerpenis) on Belgia jalgpallur. Ta mängib Katari kõrgliiga klubis Al-Duhail ja kuulub Belgia rahvuskoondisse. Ta mängib peamiselt keskkaitsja positsioonil, kuid on vahel ka paremkaitsja.  

Aastatel 2015–2021 mängis ta Inglismaa kõrgliiga klubis Tottenham Hotspur. 2016. aastal valiti ta Tottenham Hotspuri aasta mängijaks. Hooajal 2015–2016 valiti ta Inglismaa Premier League'i sümboolsesse koosseisu.

Koondisekarjäär 
Debüüdi Belgia rahvuskoondises tegi Alderweireld 2009. aastal. Esimese värava koondise särgis lõi ta 19. novembril 2013 sõprusmängus Jaapani vastu.

2016. aasta Euroopa meistrivõistluste kaheksandikfinaalis lõi ta värava Ungari vastu.

Lisaks on ta Belgia koondisse kuulunud 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused 
Ajax
Eredivisie: 2010–11, 2011–12, 2012–13
KNVB beker: 2009–10
Johan Cruijff Schaal: 2013
Atlético Madrid
La Liga: 2013–14

Välislingid 

Belgia jalgpallurid
Amsterdami Ajaxi mängijad
Madridi Atlético mängijad
Southampton FC mängijad
Tottenham Hotspur FC mängijad
La Liga mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1989
Sõzrani sild

Sõzrani sild, ka Aleksandri sild, (vene keeles Сызранский мост, Александровский мост) on raudteesild üle Volga jõe Oktjabrskis Samara oblastis, 18 km Sõzranist ülesvoolu. 

Silda peeti oma aja tehnilise mõtte imeks ja omapäraseks "Aasia väravateks".

Sõzrani sild oli esimene raudteesild Volga jõe kesk- ja alamjooksul.

Silla esialgne nimi oli Aleksandri sild (keiser Aleksander II auks). 1917. aastal nimetati ümber Sõzrani sillaks. 1990. aastatel ennistati endine nimi, kuid ka "Sõzrani sild" jäi käibele. 

1900. aasta Pariisi maailmanäitusel eksponeeriti Aleksandri silla vähendatud mudelit. Praegu säilitatakse seda maketti Raudteetranspordi keskmuuseumis Peterburis.

Silla rajamine 
1877. aastal anti käiku Sõzranit läbiv Batraki–Orenburgi raudtee (Batraki oli Oktjabrski linna sellane nimi). Üle Volga toimis praamiühendus kuni Aleksandri silla avamiseni 1880. aastal.

13-avalise paralleelvöödega metallsõrestiksilla projekteeris Nikolai Beleljubski. Silla üldpikkus on 1483 m, sillete skeem 13 x 109,2 m. Valmimisel oli sild Euroopa pikimaid.

Üheteelise raudteesilla ehitamist juhtisid insenerid Konstantin Mihhailovski, Vladimir Berezin ja Eugen Karl von Knorre. Rakendati ehitustehnoloogilisi novaatorlikke lahendusi (uut tüüpi kessoonide kasutamine, fermide kokkupanek kaldal).  

Riiast toodi raudteed mööda kohale miljon puuda tsementi ja üle 140 tuhande puuda rauda kessoonide ehitamiseks. Teras telliti Belgiast. Jäämurdjad kaeti viiburi graniidiga.

Objektiga oli hõivatud üle 2500 töölise. Insener-tehnilist personali oli sadakond spetsialisti.

Silla pidulik avamine toimus 30. augustil 1880. Sümboolse lindi lõikas läbi Vene Keisririigi teedeminister kindraladjutant Konstantin Possiet. Kahele ehitust juhtinud insenerile – Mihhailovskile ja Berezinile – andis keiser Aleksander II Püha Vladimiri ordeni 4. järgu.

Taastamine ja rekonstrueerimine 
Vene kodusõjas kannatada saanud kahe sildeava sillafermide taastamisel lähtuti Lavr Proskurjakovi poolt 1907. aastal välja töötatud arvutusnormidest.  

Aastatel 1949–1951 rekonstrueeriti raudteesild kaheteeliseks ja vahetati välja kõik (peale kahe, mis pärast Vene kodusõda taastati) sildeava sillakandurid (paralleelvöödega sõrestikud asendati polügonaalvööga sõrestike vastu), 2002–2004 vahetati välja ka ülejäänud kahe ava sillafermid.

Viited

Välislingid

 Sillapildid old.syzran.ru (vene keeles)
 История Сызранского (Александровского) моста. livejournal.com (vene keeles)

Venemaa sillad
Samara oblast
Aleksandri sild

Aleksandri sild on mitme silla eestikeelne rööpnimi:
Sõzrani sild Samara oblastis
Kierbedźi sild Varssavis
Ants Martins

Ants Martins (sündinud 25. november 1933 Põltsamaa) on eesti tehnikateadlane.

Ta lõpetas 1953. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1958. aastal TPI energeetika erialal. Ta õppis aspirantuuris aastatel 1962-1965 Eesti NSV Teaduste Akadeemias ja aastatel 1965-1967 selle Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudis ning kaitses 1967. aastal väitekirja ja sai tehnikakandidaadi kraadi.

Ta töötas alates 1958. aastast Eesti NSV Teaduste Akadeemia Energeetika Instituudis ja Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudis.

Ta töötab alates 2002. aastast Tallinna Tehnikaülikoolis, praegu (2016) Soojustehnika instituudis.

Tunnustused
1982 - hõbemedal Rahvamajanduse Saavutuste Näituselt ("Eesti põlevkivide kaheastmelise põletamise seade")

Viited

Kirjandus 
2005 - "Martins, Ants". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. II kd, Kj - M. Tallinn 2005. Lk 543-544

Välislingid
Ants Martins Eesti Teadusinfosüsteemis

Eesti insenerid
Eesti tehnikateadlased
Eesti energeetikud
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud
Sündinud 1933
Karl-Heinz Bartsch

Karl-Heinz Bartsch (25. november 1923 Löblau, Danzigi vabalinn – 19. juuli 2003 Halle) oli saksa põllumajandusteadlane ja Saksa DV riigitegelane.

Karl-Heinz Bartsch oli pärit mõisavalitseja perekonnast. 1941. aastal lõpetas ta Danzigis Horst Wesseli Gümnaasiumi. 1941. aasta aprillis astus ta vabatahtlikuna Waffen-SS-i. Pärast sõjalise väljaõppe saamist teenis ta 1942. aastal Prantsusmaal. 1943. aastal saadeti Karl-Heinz Bartsch Idarindele, ta võttis osa ka Kurski lahingust. 1943. aasta augustis sai ta haavata, misjärel viibis kuni 1944. aasta jaanuarini haiglaravil. Alates 1944. aasta jaanuarist võitles Läänerindel, langes 1945. aasta mais Ameerika vägede kätte sõjavangi. Vabanes vangistuses 1945. aasta juunis. 1945–1946 töötas ta põllumajanduses. 1946–1949 õppis Bartsch Halles Halle-Wittenbergi Martin Lutheri Ülikoolis, mille lõpetas agronoomina. 1949. aasta veebruaris astus Bartsch Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1949–1951 õppis ta aspirantuuris Loomaskasvatusinstituudis, doktorikraadi sai 1951. aastal. 1952–1958 töötas ta Clausbergi rahvamõisa juhatajana. 1954–1960 kuulus ta Erfurdi piirkonna Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei piirkonnaorganisatsiooni juhatusse. 1958–1960 oli ta Saksa DV Põllumajandusteaduste Akadeemias osakonnajuhataja ja teaduskonna nõukogu esimees. 1960–1962 oli Karl-Heinz Bartsch Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee põllumajandusosakonna juhataja. 1961. aastast kuni 1963. aasta alguseni oli ta Berliini Humboldti Ülikooli Loomakasvatuse ja Koduloomade Geneetika Instituudi direktor. 1962. aastast kuni 1963. aasta alguseni oli ta Saksa DV põllu- ja metsamajanduse ministri asetäitja. 21. jaanuaril 1963 valiti Karl-Heinz Bartsch Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks ja Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks. 1963. aasta 7. veebruarist kuni 9. veebruarini oli ta Saksa DV Ministrite Nõukogu põllumajandusnõukogu esimees. Lääne-Saksamaa ajakirjanduses avalikustati aga Bartschi omaaegne kuulumine Waffen SS-i. 9. veebruaril 1963 arvati Karl-Heinz Bartsch välja Keskkomitee koosseisust ja Keskkomitee Poliitbüroo kandidaatide hulgast ning vabastati aseministri ametikohalt. 28. märtsil 1963 heideti Bartsch Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja, kuna ta oli varjanud oma kuulumist Waffen-SS-i ja esitanud valeandmeid oma mineviku kohta. Seejärel töötas ta põllumajanduses kuni pensionilejäämiseni 1988. aastal.

Viited

Põllumajandusteadlased
Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei poliitikud
Sündinud 1923
Surnud 2003
Kopli mõis

Kopli mõis (ka Telliskopli mõis; saksa keeles Ziegelkoppel) oli Tallinna linnamõis Harjumaal. Tänapäeval jääb see Põhja-Tallinna linnaosa Kopli, Sitsi ja Paljassaare asumisse. Mõisasüdame aadress on tänapäeval Maleva tänav 2d.

Mõis rajati keskajal piirkonna majandamiseks (loomade karjatamine, heina niitmine ja metsa kasutamiseks). Selle alale rajati 14. sajandil (esimene kirjalik teade 1365. aastast) ka linna telliselööv, millest pärineb ka mõisa saksakeelne nimetus. 1689. aastal redutseeriti Kopli mõis Rootsi riigile, kuid Vene riigi ajal läks see uuesti linna kätte.

1774. aastal rajati mõisa maadele Niguliste ja Oleviste koguduse uus kalmistu. 1820. aastal oli Kopli mõisas maad 525 ha, mille põllupinda oli 11 ha.

1912. aastal hakati mõisa maid laialdaselt müüma või andma rendile Vene riigile uute laevatehaste ja uue mereväebaasi jaoks.

Mõisast on tänapäeval alles ümberehitatud hooneid ja haljastuse osi.

Viited

Kirjandus
Robert Nerman. "Kopli. Miljöö, olustik, kultuurilugu 1918-1940". Tallinn 1995. 320 lk. ISBN 9985601246 (köites)
Robert Nerman. "Kopli. Miljöö, olustik, kultuurilugu 1918-1940". 2., täiend. vlj. Tallinn 2002. 504 lk. ISBN 9985780361 (köites)
Robert Nerman, Karin Paulus. "Põhja-Tallinn". Jalutaja teejuht. Tallinn 2006. Lk 47
Alo Särg. "Kopli linnamõis (ka Telliskopli)". // Tallinna mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2010. Lk 47

Välislingid
Kopli asumi ajaloost Tallinna linna kodulehel

Tallinna linnamõisad
Põhja-Tallinn
Andres Toobal

Andres Toobal (sündinud 27. augustil 1988) on eesti võrkpallur ja võrkpallitreener. Alates 2021. aastast on ta 
Tallinna Selveri peatreener.

Isiklikku
Andres Toobali vend on võrkpallur Kert Toobal.

Viited 

Eesti võrkpallurid
Eesti võrkpallitreenerid
Sündinud 1988
Rait Rikberg

Rait Rikberg (sündinud 30. augustil 1982 Tartus) on eesti võrkpallur.

Rikberg mängib 2002. aastast Tartu võrkpalliklubis Bigbank Tartu ning samast aastast kuulub ka Eesti võrkpallikoondisse.

Eesti võrkpallurid
Sündinud 1982
Timo Tammemaa

Timo Tammemaa (sündinud 18. novembril 1991) on Eesti võrkpallur.

Välislingid 
Tammemaa lähebki Prantsusmaale: allkirjad on antud, Err sport, 6.05.2016

Eesti võrkpallurid
Sündinud 1991
Martti Keel

Martti Keel (sündinud 30. jaanuaril 1992) on eesti võrkpallur.

Tema isa on endine pikaaegne Eesti võrkpallikoondise peatreener Avo Keel.

Viited

Eesti võrkpallurid
Sündinud 1992
Stephen Crabb

Stephen Crabb (sündinud 20. jaanuaril 1973 Invernessis) on Suurbritannia poliitik (Konservatiivne Partei). Ta oli aastatel 2014–2016 Suurbritannia Walesi asjade minister (nii Cameroni esimeses kui ka teises valitsuses). 2016. aasta märtsist juulini oli ta töö- ja pensioniminister.

Ta sündis aastal 1973 Invernessis Šotimaal, kuid aastast 1981 elas ema ja kahe vennaga Haverfordwestis Pembrokeshire'i krahvkonnas Walesis. Haverfordwestis lõpetas ta keskkooli. Aastal 1995 lõpetas ta Bristoli Ülikooli, kus ta õppis politoloogiat. Ta on õppinud ka London Business Schoolis.

Isiklikku 
Ta on abielus prantslanna Béatrice Monnier'ga ning ta on kahe lapse isa.

Suurbritannia poliitikud
Sündinud 1973
Kirovi tehas

Kirovi tehas (vene Кировский завод; varasema nimega Putilovi tehas (vene Путиловский завод); aastail 1922–1934 Krasnõi Putilovets (vene Красный путиловец)) on Venemaal Peterburis asuv masinaehitusettevõte (tehas), üks suuremaid Peterburi ettevõtteid. 

Tehas valmistab traktoreid Kirovets ja muid põllumajandusmasinaid, soomusautosid (Onega, Ladoga), gaasiturbiine jm. Tehas on tootnud vedureid ja vaguneid, tramme (Putilovi tehase trammid), autosid (L-1), tanke, tunnelipuurimismasinaid metroo ehitamiseks, lüüside lukke, tuumaallveelaevade jõuseadmeid, tuumaelektrijaamade energiaplokke.

Tehas asutati 1801. aastal.

1939. aastal töötati tehases välja KV-tank ja hakati seda tootma. Ka Venemaa tänapäevase põhilise lahingutanki T-80 arendus algas Kirovi tehases.

Tehases töötab umbes 8000 töölist (2000. aastate seisuga).

Välislingid
Tehase koduleht

Peterburi
Venemaa ettevõtted
Masinaehitus
VEF

VEF (lühend läti fraasist Valsts Elektrotehniskā Fabrika 'riiklik elektrotehnikavabrik') on Lätis Riias asuv börsiettevõte, mis toodab elektrotehnikatooteid. Ettevõte loodi aastal 1919. Enne Teist maailmasõda tootis tehas palju erinevaid kaupu, nende hulgas ka Minoxi – maailma väiksemat kaamerat. Pärast sõda oli tehas juhtiv sidetehnikaettevõte Nõukogude Liidus ja suurim tehas Läti NSVs.

Ajalugu 

VEF loodi aastal 1919 posti- ja telegraafiosakonna töökojana. Selle nimi oli () (PTVGD). Aastal 1924 koliti tehast esimest korda ja aastal 1928 koliti tehast jälle, selle praegusse paiknemiskohta. Kvartalisuurune tehasekompleks ehitati 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses. Enne Esimest maailmasõda kuulusid hooned 1887. aastal loodud tehasele UNION. Ettevõte sai nimeks VEF aastal 1932.

Nõukogude ajal spetsialiseerus VEF elektroonikale. VEF oli osa Läti elektroonikatööstusest, mis tootis Nõukogude Liidu sõjaväe sideseadmeid ja elektroonikat. Tippajal, aastal 1991, töötas VEFis 20 000 inimest. Kõige tuntumad tooted olid telefonid, telefonikeskjaamad ja raadiod.

Aastal 1999 tehas erastati ja organiseeriti ümber.

Tootevalik 
Ettevõttes on toodetud muu hulgas telefone, raadioid, raadiovastuvõtjaid, arvuteid, fotoaparaate.

Kaamerad 

 Minox

Arvutid 

 VEF ORMIKA
 VEF-1022
 VEF-MIKRO 1024
 VEF-MIKRO 1025

Lennukid 

 VEF Irbītis I-11
 VEF Irbītis I-12
 VEF Irbītis I-14
 VEF Irbītis I-15
 VEF Irbītis I-16
 VEF Irbītis I-17
 VEF Irbītis I-18
 VEF Irbītis I-19
 VEF JDA-10M

Viited 

Läti ettevõtted
Elektrotehnika
Riia
Nasdaq Balti börsil noteeritud ettevõtted