joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Makatea

Makatea ehk Mangaia-te-vai-tamae on korallsaar Polüneesias Tuamotu saarte loodeosas, mis kuulub Prantsuse Polüneesiasse.

Makatea asub Tuamotu saarte loodeosas. Tema geograafilised koordinaadid on 148° 13' W ja 15° 49' S. Lähim naabersaar Rangiroa asub 79 km kirdes. 

Makatea on kuni 7 km pikk ja kuni 7,5 km lai. Tema pindala on 24 ruutkilomeetrit. Saare kaljud ulatuvad kuni 80 meetrit üle merepinna. Saar on tekkinud tektoonilise kerke tulemusena ja on üks 4 saarest Tuamotu saarestikus, mis ei ole atoll.

Makatea on peaaegu ainus saar Tuamotu saartel, kus leidub joogivett. Kohalikud elanikud toovad vett saarel olevatest koobastest. Selle järgi on saar oma nimegi saanud: "ma" tähendab puhast ja selget ning siin kasutatakse seda vee tähenduses, "atea" tähendab päevavalgust ja "k" on nende vahele lisatud selleks, et parem hääldada oleks. Saare teine nimi Mangaia-te-vai-tamae tähendab 'puhastatud (või selge) veega Mangaia'.

Eurooplastele avastas saare Jakob Roggeveen 1722 ja nimetas selle Auroraks. Saarel leidis ta vett ja puuvilju, mis võimaldasid tal meeskonda skorbuudist ravida. Veel varem nimetasid pärismaalased saart Papa Teaks, mis tähendab 'valge kalju'.

Saare looderannikul on mahajäetud asula Vaitepaua ja selle juurde kuuluv mahajäetud sadam Temao. Need pärinevad ajast, mil Makateal fosforiiti kaevandati (1917–1964). Nimelt on Makatea üks kolmest Vaikse ookeani korallsaarest, kus asusid suured fosforiidilademed (teised kaks olid Banaba ja Nauru). Sel ajal olid saarel kool, haigla ja pagaritöökoda, aga tänapäevaks on need kõik hävinud ja džunglisse kasvanud.

Fosfaadi saamiseks kaevati saarele käsitsi sadu ja võib-olla tuhandeid auke. Need on pealt ümmargused, keskmiselt 2,5 m läbimõõduga ja 15–25 m sügavad. Inimene võib kergesti saarel ringi rännates mõnda auku sisse kukkuda ja sinna surra, sest tihe alustaimestik varjab neid pilgu eest.

1998 valmis film "Six Days Seven Nights" ("Kuus päeva seitse ööd"), kus mängisid Harrison Ford, Anne Heche ja David Schwimmer. Väidetavalt toimub filmi tegevus Makateal, aga seal seda ei filmitud ning film ei kujuta tõetruult saare loodust ega selle ohte.

Makatea kuulub Rangiroa valda. 2002. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 93 inimest ja 2007. aasta rahvaloenduse ajal 61 inimest . Suurima küla nimi on Moumu. Saarerahva elatusallikad on põllumajandus, kopra hankimine, kalapüük ja kauplemine kookosevarastega.

Viited 

Prantsuse Polüneesia saared
Tuamotu saared
Keraamika mõisteid

Siin on loetletud keraamika mõisteid.


A

Alabastron
AlbarelloAlla porcellanaAmfora 
Anagama ahi
Angoob
Angoobmaal
Arita portselanAryballosB

Basaltkivinõu
Biskviitportselan
Bizeni tehnikaBuccheroC

Chantilly portselan
Chelsea portselan
Cizhou keraamika

D

Dekoorpõletus
Delfi fajanss
Dolomiitglasuur

E

Eelgeomeetriline stiil
Eelpõletus
Egiptuse pasta

F

FajanssFamille jauneFamille noireFamille roseFamille verteFicki fajanss
Flandeerimine
Flokulant
Fluss
Fritt
Frittglasuur
Frittimine
Frittkeraamika

G

Geomeetriline stiil 
Glasuur
Glasuurialune maal
Glasuurialused värvid
Glasuuripealne maal
Glasuuripealsed värvid
Glasuurisisene maal
Glasuurpõletus

H

Haniwa skulptuurid
Hiina punane glasuur
Hispaania-mauri keraamika
Hüdria

I

Imari keraamika
İzniki keraamika

J

Jakobikann
Joonpaelkeraamika

KKakiemonKamberahi
Kammkeraamika
Kantharos
Kakiemono portselan
Karatsu keraamika
Kasseli ahi
Keraamika
Keraamikapõletusahi
Kivinõu
Klinker
Kraklee
Krakleeglasuur
Krateer
Kristallglasuur
Kuninganna keraamika
Kõrgkuumuskeraamika 
KõvaportselanKyathosKylixL

Lahjendaja
Lakabi-keraamikaLebesLitofaania
Lõkkeahi
Lüster
Lüsterkeraamika

M

Madalkuumuskeraamika
Meisseni portselan
Majoolika
Medici portselan
Metsomajoolika
Minai-keraamika
Mino keraamika
Muhvelahi
Mustafiguuriline stiil

N

Neriaaž
Nerikomitehnika
Noborigama ahi
Nõlvakahi
Nöörkeraamika

OOinochoeOrientaalne stiil

P

Paakumisintervall
Paakumiskoefitsient
Paelkeraamika
Panustehnikad 
Pehmeportselan
Pliiglasuur
Portselan
Potikeder
Pottsepis
Psükteer
Pudelahi
Punane kivinõu
Punasefiguuriline stiil
Punktiirpaelkeraamika
Põldpaoglasuur
Põltsamaa keraamika
Püroskoop

R

Raku
Reduktsioonglasuur
Reinimaa kivinõu
Reservaaž
Ringahi
RiipekeraamikaRhytonRutiil keraamikas

S

Satiinmatt glasuur
Seladon
Segeri valem
Segeri portselan
Siirdepilt
Sodeisha grupp
Soodaglasuur
Soolaglasuur
Stamnos
Sulandaja
Sue kivinõu

Š

Šamott

T
Tape-casting
Tekstiilkeraamika
TemmokuTerra sigillataTerrakota
TinaglasuurTinaja''
Trükk keraamikale
Tuhaglasuur
Tunnelahi

V

Vagonettahi
Valencia keraamika

W

Wedgewoodi stiil

Ü

Ümarahi

 
Mõistete loendid
Eesti poistekooride loend

Siin on loetletud Eesti poistekoore.

Aruküla Põhikooli poistekoor
Elva Gümnaasiumi poistekoor
Harjumaa poistekoor 
Hiiumaa poistekoor 
Hummuli Põhikooli poistekoor
Jõgeva Ühisgümnaasiumi poistekoor
Jõgevamaa poistekoor 
Jõhvi Gümnaasiumi poistekoor
Järvamaa poistekoor 
Kadrioru Saksa Gümnaasiumi poistekoor
Eesti Meestelaulu Seltsi Üle-eestiline Poistekoor Kalev 
Karksi-Nuia Gümnaasiumi poistekoor
Keila poistekoor
Anija valla poistekoor Kether
Koeru poistekoor
Kolga-Jaani Poistekoor 
Kose poistekoor 
Käina Gümnaasiumi Poistekoor 
Loo Keskkooli Poistekoor
Miina Härma Gümnaasiumi poistekoor 
Narva Eesti Gümnaasiumi Poistekoor
Narva Koorikooli poistekoor (endine, tänapäeval Narva muusikakooli poistekoor)
Nõmme Noortemaja Poistekoor
Otepää Gümnaasiumi Poistekoor 
Poistekoor Kirde Kikkad (endine, Ida-Virumaa esinduskoor)
Poistekoor Revalia 
Pärnumaa Poistelauluselts KA-O-KA 
Põltsamaa Gümnaasiumi Poistekoor
Põlvamaa poistekoor 
Pärnu Kuninga Tänava Põhikooli poistekoor
Pärnu Kunstide Maja poistekoor 
Pärnu Ülejõe Gümnaasiumi Poistekoor 
Rahvusooper Estonia Poistekoor 
Raplamaa Ühendatud Poistekoor 
Ridala Põhikooli Poistekoor
Rõuge Poistekoor
Saaremaa poistekoor 
Saue Poistekoor]] 
Sindi Gümnaasiumi Poistekoor
Tallinna Kunstigümnaasiumi Poistekoor
Tallinna poistekoor 
Tallinna Saksa Gümnaasiumi Poistekoor
Tallinna Väike-Õismäe Gümnaasiumi Poistekoor
Tartu poistekoor 
Türi Poistekoor
Saaremaa Poistekoor Vandersellid
Viimsi Keskkooli Poistekoor
Viljandi Paalalinna Gümnaasiumi Poistekoor
Virumaa poistekoor 
Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi Poistekoor
Võru Muusikakooli poistekoor
Võrumaa poistekoor 
Vändra poistekoor
Ülenurme Gümnaasiumi poistekoor

Vaata ka
Eesti Meestelaulu Selts
Eesti kooride loend

Eesti kooride loendid
Sõdadevaheline periood

Sõdadevaheline periood ehk interbellum on üks võimalus määratleda ja vaadelda üleilmseid ajaloolõike, näiteks ajavahemikku 11. novembrist 1918 kuni 1. septembrini 1939, st I ja II maailmasõja vahel. 

Eestis võidakse selle all mõelda ka ajavahemikku samast kuupäevast kuni 17. või 21. juunini 1940, mil algas Nõukogude okupatsioon Eestis, kuid sellisel määratlusel on omad puudused, näiteks oli Eesti ajavahemikus 28. november 1918 – 2. veebruar 1920 sõjas sovettide-enamlaste Venemaaga, vt täpsemalt Eesti vabadussõda.

 
Euroopa uusim aeg
Esimene maailmasõda
Teine maailmasõda
Käimla

Käimla (ka kemmerg, väljakäigukoht, peldik) on koht, ruum või hoone, kus inimesed käivad roojamas ja urineerimas. 

Käimlatüübid on vesiklosett, kuivkäimla, välikäimla, tualett, avalik käimla ja avalik tualett.

Tähepaar WC pärineb inglise keelest, kus Water Closet tähendab vesiklosetti. Kuigi mitteingliskeelsetes maades ei tähenda see lühend midagi, on see tähepaar saanud paljudes maades käimla tunnuseks, isegi nende käimlate tunnuseks, mis pole vesiklosetid. Vahel kasutatakse ka tähist 00.

Kuivkäimla kogumiskastis kasutatakse sageli väljaheidete kogumiseks  (nn keemiline kassiliiv) või turbamulda. Kuivkäimlaid võidakse kasutada autohaagistes, autosuvilates, paatides, purjekates ja pikamaabussides. Peamiselt töötavad kuivkäimlad elektrita. On olemas ka kuivkäimlaid, mis vajavad oma tegevuseks elektrit; selle abil jahutatakse väljaheiteid, et vähendada lõhnu.

Käimlad on leiutatud aastatuhandeid tagasi ja nähtavasti mitmel pool maailmas sõltumatult. Mohenjo Daros olid juba umbes 2800 eKr üsna tänapäevased käimlad, tellistest ehitatud ja puust istmetega. Harappa tsivilisatsioonis oli vesiklosett enam-vähem kõigis majades. Vesiklosette leiti ka Orkney saartel olevast Skara Brae asulast, kus elati ajavahemikul 3100–2500 eKr. Kreetal hakati tualette kasutama Minose kultuuri ajal 18. sajandil eKr, Vana-Egiptuses vaaraode ajastul.

Käimla Eestis 
Käimlaid hakati Eestis maapiirkonnis propageerima 1920. ja 1930. aastatel, kuid nende levik oli visa, tol perioodil olid sellega varustatud ligi pooled taludest, need püstitati võimalikult vähese materjalikuluga ning hoonetest eemale. Enam olid need levinud tihedama asustusega külades, metsataludes käimlaid endiselt valdavalt polnud.

Kodavere käimla 
Peipsi järve ääres asunud Kodavere kogudus püstitas 1916. aasta mais kirikuaeda 70 rubla eest välikäimla. Sama aasta oktoobris kirjutati selle seinale esimesed sõnumid ning järgnevad 30 aastat kirjutisi lisandus. Pärast teist maailmasõda hoone arvatavasti hüljati ja see hakkas lagunema, kuni 2018. aastal kunstnik Jaanus Samma selle jäänused restaureeris ning viis käimlaseinad koos säilinud kirjutistega Rooma kunstinäitusele.

Vaata ka
 Keemiline käimla
 üeilmne käimlapäev
 tualettpaber
 avalik tualett

Viited

Välislingid 

 Käimlaselts Huussi ry, Kuivkäimlajuhend

 
Hügieen
KolibriOS

KolibriOS on väike avatud lähtekoodiga operatsioonisüsteem, mis on kirjutatud täielikult assembleris. KolibriOS eraldus MenuetOS-ist ja seda on sestajast arendatud sõltumatult. Opsüsteem on suuresti GPL litsentsiga, kuid kasutab ka omanduslikku tarkvara.

Süsteem on kirjutatud FASM keeles. Programmeerimiskeeled C, Free Pascal ja Forth sobivad ka tarkvara arendamiseks.

Ajalugu
KolibriOS oli varem MenuetOS distributsioon, tehtud vene tarkvara arendamise meeskonnaga, kui nad panid sisse paljusid parandusi. Hiljem aga süsteem läks eraldi oma nimega.

KolibriOS võimalused 
 Võib käivitada erinevatel seadmetel, NTFS on toetud. On võimalik käima panna Windows-ist.
 Graafiline kasutajaliides põhineb VESAl. 
 Arenduskomplekt: koodiredaktor koos integreeritud makro-assembleriga (FASM).
 Toetab TCP/IP lasu (i.k. stack), sh. võrguprotokolli ja mõnesid võrgukaarte.
 Mahub ühele 1,44 Mb disketile (paljud programmid on pakitud).
 eeltegumitmus, striimid, süsteemikutsungite paralleelne täideviimine.
 Toetatud failisüsteemid on FAT12, FAT16, FAT32 (pikad nimed), NTFS (ainult lugemine), ISO 9660 (k.a. multisession), Ext2 ja Ext3 (ainult lugemine).
 AC'97 audiokodeki toetus Intel-i, nForce1, nForce2, nForce3, nForce4, SIS7012, FM801, VT8233, VT8233C, VT8235, VT8237, VT8237R, VT8237R Plus ja EMU10K1X kiibistikel
 CD ja DVD lugejad.
 Toetab USB (uhci-kontroller).
 Sobib kõrge tõrketaluvusega ja/või madala energiatarbega süsteemi.
 Juba porditud programmid nagu DOSBox, Quake, Doom, NES emulaator, Spektrum, ja teised, mis näitab potentsiaali süsteemi arenguks.
 Käivitub mitmelt seadmelt; NTFS on samuti toetatud. Süsteemi saab käivitada CoreBoot-i kaudu kui ka Windowsi seest (Windows ise lülitub selleks puhuks välja)

Vaata ka 
 MenuetOS

Välislingid 
 Ametlik leht
 Foorum

Operatsioonisüsteemid
Vaba tarkvara
Alfred Käärmann

Alfred Käärmann (14. september 1922 Hargla – 4. veebruar 2010 Saru) oli eesti metsavend, Eesti Kongressi liige.

Ta osales Eesti kaitsmisel 1944. aastal ning pärast Lõuna-Eesti vallutamist Punaarmee poolt liitus metsavendadega. Aasta hiljem sai ta haarangu käigus nii tõsiselt vigastada, et tal tuli käsi amputeerida. Sellegipoolest jätkas ta sissisõda ning tabati alles 1952. aastal reetmise tõttu. Seejärel veetis ta 15 aastat Nõukogude Liidu vangilaagrites.

Idee lisada Eesti Vabariigi põhiseadusse eesti rahvuse ja kultuuri säilimisse puutuv lisandus on väidetavalt pärit Käärmannilt ning jõudnud seaduse preambulisse Kaido Kama kaudu.

Vabaduse vaim, lk 23.

Tunnustus 
Kotkaristi IV klassi teenetemärk, 1997

Teosed 
 Metsavenna käsiraamat. Tallinn: SE&JS, 1999 
 Sissitegevuse käsiraamat. Tallinn: Kroonu Klubi, 2002 
 Surmavaenlase vastu: Eesti lõunapiiri metsavenna mälestusi Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2000 4. tr. 229; lk., 6 l. peamiselt portr., ill. 
 Udumäe Kodutütar: lugu metsavenna armsamast; toimetajad Katrin Saukas, Maris Makko; eessõna: Enn Tarto; kujundus: Rein Seppius. Tallinn: SE & JS, 1998; 63 lk., ill., portr. 
 Vabaduse vaim: alustatud 16. okt. 1999: [mälestused]. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2000; 97 lk., 1 l. ill.

Viited

Välislingid 
Eesti Kongressi saadiku avaldus
Metsavendade juhid: Alfred Käärmann
"Vastupanuvõitlus Lätis" ja Alfred Käärmann 
Metsavenna käsiraamat (arhiiviversioon)
Suri legendaarne metsavend Alfred Käärmann - Postimees, 9. veebruar 2010
 Karolina Antons. Kui kaovad mulla alla valusad peatükid Eesti ajaloost, Ajaleht Eesti Kirik, 13. aprill 2011

Võrumaa metsavennad
Eesti Kongressi liikmed
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1922
Surnud 2010
Endel Kudisiim

Endel Kudisiim (27. mai 1921 – 13. märts 2007) töötas mõnda aega koolis ajalooõpetajana ning hiljem oli pensionipõlveni jurist. Elas ja suri Valgas 85-aastasena. 

Vabal ajal armastas lugeda raamatuid. Oli hea huumorisoonega inimene. Ta oli kirjanik Leida Kudisiimu abikaasa ning tema kirjatükkide esimene arvustaja ja parandaja. Oli kunstnik Inge Kudisiimu ja ajakirjanik Silja Lättemäe isa.

1949. aastal Harjumaal Kõnnu koolis õpetajana töötades tutvus oma tulevase abikaasaga ja abiellus. Hiljem õppis juristiks, abikaasa Leida omandas pedagoogihariduse Tallinna Õpetajate Instituudis.

Välislingid
 Noole, A. 2004 Maaleht: "Üle väljamäe" võlub lugejaid

Eesti juristid
Eesti ajalooõpetajad
Sündinud 1921
Surnud 2007
-ism

"-ism" on järelliide, mida kasutatakse suundade, voolude, koolkondade jms nimetamisel.

Järelliited
Elara

Elara [el'ara] oli vanakreeka mütoloogias kuningas Orchomenose tütar  ja Tityose ema. Teise versiooni järgi oli ta lihtsalt pärit Orchomenosest Euboia saarelt. 

Elara oli üks Zeusi armukesi. Zeus peitis Elara oma abikaasa Hera eest sügavale maa alla. Seal sünnitas ta hiiglase Tityose, keda mõnikord öeldakse olevat ka Elara ja maajumalanna Gaia poeg, nii et mõlemad pidasid teda oma emaks. Nii ütleb muu hulgas üks Homerose "Odüsseia" tegelane. Seda versiooni peetakse vanemaks. 

Kui Tityos oli Hera ärgitusel Leto vägistanud, pidi ta karistuseks Tartarosse minema. Elara, kes tahtis oma valu leevendada, tungis salaja allmaailma ning keeras paadimees Charoni ümber sõrme, et oma poja juurde pääseda. Seal hakkisid (või sõid) raisakullid Tityose maksa, mis kasvas üha uuesti. Kui Elara raisakulle söötis, et nad Tityose maksa ei hakiks, sattus talle peale põrgukoer Kerberos. 

Et muinaskreeklastel oli emaarmastus suure au sees, kuid ei õigustanud siiski jumalate karistusele vastuhakkamist, pidi Tityos edasi kannatama, kuid Elara tohtis teda käte vahel hoida, et ta enam valu ei märkaks.    

Elara järgi on nimetatud planeet Jupiter kaaslane Elara.

Allikad

Apollodoros
Apollodoros I, 4, 1 

"Veidi aega hiljem [pärast Pythoni tapmist] tappis [ Apollon ] ka Tityose, kes oli sündinud Zeusist ja Orchomenose tütrest Elarast. Kui Zeus oli tütarlapse võrgutanud, oli ta tolle hirmust Hera ees peitnud maa alla ning toonud päevavalgele lapse, keda Elara oli kandnud – tohutu hiiglase, kelle nimi oli Tityos. Kui siis Leto läks Pythosse, nägi Tityos teda ning püüdis kohutavas hulluses teda vägistada; Leto hüüdis oma lapsed appi, ja need tapsid Tityose kohe oma nooltega. Tityost ka karistati pärast surma: Hadese põhjas õgivad tema südant tegelikult igavesti raisakullid."   

Vanakreeka mütoloogia tegelaskujud
Adrakohtunik

Adrakohtunik (ka: haagikohtunik; rahvakeeles: aagreht, haagreht, haakrihter) oli ajalooline maapolitseikohtunik Eestimaal (alates 16. sajandi algusest) ja Liivimaal (alates 15. sajandi algusest). Adrakohtunikud juhtisid adrakohust.

Haagikohtuniku ametikoht kaotati 1888. aastal.

Eesti keskaeg
Läti keskaeg
Taavi Veskimägi

Taavi Veskimägi (sündinud 20. novembril 1974 Eidaperes) on Eesti endine riigiametnik ja poliitik, praegune ärijuht.

Ta on lõpetanud Rapla Ühisgümnaasiumi ja Tallinna Ülikooli haldusjuhtimise erialal. Täiendanud ennast Readingi Ülikoolis energeetikamajanduse alal ja Aalto Ülikoolis ärijuhtimise magistrantuuris.

Taavi Veskimägi on alates 2009. aastast Eesti elektri ja gaasi põhivõrguettevõtte Elering ASi juhatuse esimees.

Varem on Veskimägi töötanud ametnikuna Rahandusministeeriumis, olles riigihalduse osakonna juhataja ja ministeeriumi nõunik. 2001. aastal astus Veskimägi koos mõttekaaslastega erakonda Res Publica. Poliitikas osaledes oli ta kahe Riigikogu koosseisu liige, töötades fraktsiooni esimehe ja Riigikogu aseesimehena.

Aastatel 2003–2005 oli Taavi Veskimägi Eesti Vabariigi rahandusminister. 2005. aastast oli ta Res Publica erakonna esimees, vedades Isamaaliidu ja Res Publica erakondade ühendamist ning kuni 2007. aastani Isamaa ja Res Publica Liidu kaasesimees.

Lisaks tööle riigiametniku ja poliitikuna on Veskimägi Eesti Kaitsetööstuse Liidu asutaja ja nõukogu esimees. Ta on olnud ja on paljude äriühingute nõukogu liige (Eesti Post, Tallinna Sadam, Lennuliiklusteeninduse, Milrem LCM, Olympic Entertainment Group jne) ning investeerimisettevõtte Alta Capital Partners nõunik.

Veskimägi kuulus Euroopa põhivõrguettevõtete ühenduse ENTSO-E juhatusse aastatel 2017-2019 ja 2011-2013 ning kuulub Eesti Tööandjate Keskliidu volikogusse, juhtides majandusarengu töörühma.

Isiklikku
Tal on kooseludest Anne-Ly Normaku ja Kaja Kallasega tütar ja poeg.

Tunnustus
2017 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 

Taavi Veskimägi blogi

Eesti rahandusministrid
X Riigikogu liikmed
XI Riigikogu liikmed
Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1974
Kilo-klassi allveelaevad

Kilo on septembris 1982 Nõukogude Liidus välja lastud mitmeotstarbeline diiselallveelaev.

Kirjeldus 
Allveelaev on kahe kerega. Keredevahelises ruumis paiknevad kütuse- ja õhumahutid. Sisekere on veekindlate vaheseintega jaotatud kuueks sektsiooniks, igas sektsioonis on omakorda kaks korrust. Allveelaev on suuteline pinnale tõusma ka siis, kui üks sektsioon on veega täitunud.

Meeskond koosneb 57 madrusest ja ohvitserist. Meeskonna kajutid paiknevad kolmandas sektsioonis, umbes allveelaeva keskel. Ohvitseridele on ette nähtud igale eraldi magamiskoht. Madrused magavad vahetustega kaks madrust ühes magamiskohas.

Müra vähendamiseks on sõukruvi kuuelabaline ning nii laeva diisel- kui ka elektrimootorid on paigutatud mürasummutavatele alustele.

Tehnilised andmed
Pikkus: 72,6 m

Laius: 9,9 m

Veeväljasurve: vee peal 2300 t, vee all 3036 t

Peamasinate võimsus: vee peal 3650 hj, vee all 5900 hj

Kiirus: vee peal 10 sõlme, vee all 17 sõlme

Sõidukaugus: 6500 M kiirusega 7 sõlme

Maksimaalne sukeldumissügavus: 350 m

Meeskond: 57 inimest (sh 13 ohvitseri)

Relvastus
6 torpeedotoru kaliibriga 533 mm
18 torpeedot või 24 miini
8 õhutõrjeraketti

Ajalugu 
Allveelaeva hakati projekteerima 1974. aastal ning projekti koondnimeks sai Paltus (kalaliik), eesti keeles kammeljas. NATO ristis laeva juba enne valmimist mereväe signaallipu järgi Kiloks. Kokku toodeti 53 seda tüüpi allveelaeva (teistel andmetel 57). Neist 24 on senini kasutusel Venemaa sõjalaevastikus (16 teenistuses ja 8 reservis) ning 29 laeva on müüdud välismaale. Nüüdseks on Kilo-klassi laevade ehitamine lõpetatud.

Venemaa Föderatsiooni sõjalaevad
Nõukogude Liidu sõjalaevad
Allveelaevaklassid
Balti Kaitsekolledž

Balti Kaitsekolledž (inglise keeles Baltic Defence College, ametlik lühend BALTDEFCOL) on Balti riikide ühine kõrgem sõjaline õppeasutus, mis asutati 1999. aastal.  

Õppeasutuse eesmärgiks on sõjalise hariduse andmine operatiivsel ja strateegilisel tasemel staabiohvitseridele ja ülemveeblitele. 
Kolledž asutati rahvusvahelisel toetusel ning esialgne abiprogramm nägi ette abi viie aasta jooksul alates avamisest. Baltifitseerimiskava, mis tähendab Balti riikide vastutuse järjepidevat suurenemist, koostamist alustati 2001. aastal. 

2002. aastal Eesti, Läti ja Leedu võtsid enda kanda ühe kolmandiku projekti eelarvest ning alates 2004. aastast rahastavad ainult Balti riigid kolledži eelarvet.

Asukoht 
Kolledž jagab endist Kaitseliidu maja Kaitseväe Akadeemiaga. Nõukogude okupatsiooni ajal kasutas seda maja Eesti Põllumajandusakadeemia.

Ajalugu 
9.–10. juunil 1997. aastal Põhjamaade ja Balti riikide kaitseminstrite kohtumisel Kuressaares otsustati asutada Balti Kaitsekolledž. Rootsi võttis enda peale projekti arendamise ja rahvusvahelise koordineerimise. 

12. juunil 1998 kirjutasid Eesti, Läti ja Leedu valitsused Brüsselis alla asutamislepingule. Samas allkirjastatakse ka koos toetajariikidega vastastikuse mõistmise memorandum, mis kindlustas vajaliku rahvusvahelise abi. 

Kolledži pidulik avamine oli 25. veebruaril 1999.

Kursused 

1999. aastal alustas esimene vanemstaabiohvitseride kursus

2001. aastal alustas esimene riigiteenistujate kursus

2001. aastal alustas esimene kolonelide kursus, mis 2004. aastal nimetati ümber kõrgemaks juhtmiskursuseks

2015. aastal alustas esimene tippjuhtide riigikaitsekursus

2019. aastal alustas esimene ülemveebli kursus

Põhiülesanded 
Kolledž on ainulaadne õppeasutus NATOs, sest pakub sisuliselt ainsana ingliskeelset sõjalise kõrghariduse kolmanda ja neljanda astme õpet.

Kursustel õpetatakse erinevaid teemasid nagu sõjalisi operatsioone, logistikat, politoloogiat ja strateegiat, staabitööd, tsiviil-militaarsuhteid, kaitseplaneerimist jm.

Kolledžis tegeletakse uurimis- ja arendustegevusega. Korraldatakse konverentse ning seminare. Antakse välja akadeemilist ajakirja Journal on Baltic Security.

Kolledži ülemad 
 1999–2004 brigaadikindral Michael H. Clemmesen
 2004–2007 brigaadikindral Algis Vaičelūnas
 2007–2010 brigaadikindral Gundars Ābols
 2010–2012 brigaadikindral Meelis Kiili
 2012–2016 kindralmajor Vitalijus Vaikšnoras
 2016–2020 kindralmajor Andis Dilans
 2020–2023 brigaadikindral Ilmar Tamm

Vaata ka 
 Kaitseväe Akadeemia

Viited

Välislingid 
 Balti Kaitsekolledži koduleht
 Balti Kaitsekolledžist Eesti Kaitseväe kodulehel

Tartu kõrgkoolid
Eesti sõjandus
Tartu teadusasutused
Uno Lõhmus

Uno Lõhmus (sündinud 30. oktoobril 1952 Mõisakülas) on eesti jurist. 

Ta on lõpetanud 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ning saanud 1986. aastal Leningradi ülikoolist õigusteaduste kandidaadi kraadi. 

Ta on olnud aastatel 1977-1998 advokatuuri liige, aastatel 1994-1998 Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtunik, aastatel 1998-2004 Riigikohtu esimees. On olnud ka Tartu Ülikooli kriminaalõiguse professor. Alates 11. maist 2004 kuni 23. oktoobrini 2013 oli ta Euroopa Kohtu kohtunik.

Tunnustus
2005 Valgetähe II klassi teenetemärk

Isiklikku
Uno Lõhmus on abielus, tal on 2 last.

Välislingid
Kohtunike biograafiad Euroopa Kohtu leheküljelt
Õnne Pärl. Inimesed pöörduvad otse kohtu kõrgeima võimukandja poole. ÄP Online, 17.05.2001 (Google'i puhver)
Artiklid ajakirja Juridica lehel

Eesti juristid
Eesti riigikohtunikud
Eesti kohtunikud
Tartu Ülikooli õppejõud
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1952
Sulandaja

Sulandaja on aine, mida lisatakse keraamilise massi või glasuuri koostisse, et alandada selle sulamistäppi. Keraamilise massi või glasuuri sulamistemperatuur alaneb, kuna sulandaja sulamistemperatuur on madalam kui ainetel, millele seda lisatakse.

Sulandajate lisamise eesmärgiks võib lisaks saadava massi sulamistemperatuuri alandamisele olla ka valmistoodete mehaanilise tugevuse suurendamine ja veeimavuse vähendamine.

Sulandajaid kasutatakse põhiliselt kõrgkuumuskeraamikas.

Sulandajatena toimivad näiteks põldpagu (päevakivi), kriit, dolomiit, magnesiit, nefeliinsüeniit, baariumkarbonaat ja tsinkoksiid.

Vaata ka 
 Lahjendaja

Välislingid
Glasuuride sulandajad Tehnoloogia keraamikas III, Eesti Kunstiakadeemia

Keraamika
Golda Me'ir

Golda Me'ir (ka Golda Meir; heebrea גּוֹלְדָּה מֵאִיר; sündinud Golda Mabovitš, tuntud ka nimega Golda Meyerson; 3. mai 1898 Kiiev, Venemaa Keisririik (praegu Ukraina) – 8. detsember 1978 Jeruusalemm, (Iisrael) oli Iisraeli riigitegelane ja diplomaat, üks võtmeisikuid Iisraeli riigi loomisel.

Ta oli nii Iisraeli töö- ja sotsiaalkindlustuse minister, välisminister ning neljas peaminister 17. märtsist 1969 kuni 3. juunini 1974. Margaret Thatcher nimetas teda "raudseks leediks". Ta oli esimene (ja seni ka ainus) Iisraeli naispeaminister ja kolmas naispeaminister maailmas.

Biograafia 

Golda Mabovitš sündis puusepa Moiše Mabovitši ja Blume Naiditši perekonnas. Peres oli 8 last, kellest viis surid lapsepõlves. Golda ja tema kaks õde, Šeine ja Tsipke, olid alatihti näljas. Samuti olid elamistingimused viletsad. 1903. aastal siirdus Golda isa Ameerikasse tööle, ülejäänud pere jäi Pinskisse. 1906 kolisid õed koos emaga samuti USAsse.

Perekond peatus Milwaukee linnas Wisconsini osariigis. Golda isa töötas puusepana, ema pidas toidupoodi. Golda alustas õpinguid Neljanda Tänava koolis (praegu kannab Golda Me'iri nime). Kuigi Golda algul inglise keelt ei vallanud, lõpetas ta kooli parimate hulgas. 

1910. aastate keskel liitus ta noorte rahvusvahelise sionistliku organisatsiooni Po'ale Tsiyyoniga.

1917. aastal abiellus ta Maurice Meyersoniga. Üheskoos otsustasid nad siirduda Palestiinasse Tel Avivi. Seal andis Golda inglise keele eratunde. 

Palestiinas sidus Golda end asurkonna juhatusega ning ta valiti kibutsi (põllumajanduslik ühistu) esimeeste kongressi delegaadiks. Kongressis tutvus ta ka hilisema Iisraeli peaministri David Ben-Guriyyoniga. 

1929. ja 1930. aastal viibis ta sageli välismaal. Aastail 1932–1934 esindas ta Palestiina juutide naisteorganisatsiooni USAs.

Pärast Palestiinasse naasmist valiti ta juutide ametiühingu Histadrut täitevkomiteesse. 

1940ndatel võitles Golda Iisraeli riigi loomise eest ning 29. novembril 1947 kiideti ÜRO istungijärgul heaks Palestiina jagamise kaheks riigiks.

1948. aasta septembris alustas Golda Iisraeli esimese diplomaatilise esindajana tööd Moskvas.

1949. aastal valiti Golda Meir vasakpoolse Mapai partei esindajana Knessetisse. Aastatel 1949–1956 pidas ta tööministri ametit.

1955. aastal kandideeris ta Tel Avivi linnapeaks, kuid ei leidnud piisavat toetust. Ben-Guriyyoni liitlased religioossest blokist ei olnud nõus naissoost kandidaati toetama.

Iisraeli peaministrid
Sündinud 1898
Surnud 1978
Iisraeli diplomaadid
Võlasuhe

Võlasuhe (inglise keeles obligation) on õigussuhe, millest tuleneb võlgniku kohustus teha võlausaldaja kasuks tegu või sellest hoiduda ning võlausaldaja õigus nõuda võlgnikult kohustuse täitmist.

Võlasuhe

Võlasuhte sisu 
Võlasuhe on võlaõiguse keskne mõiste. Võlasuhteid tuleb eristada viisakussuhetest, kus pooltevahelised kohustused ei ole õiguslikult siduvad. Viisakussuhted on eelkõige kokkulepped, mille sisuks on tavaline suhtlus. Näiteks ei teki võlasuhet kutsest õhtusöögile. Võlausaldajat kui õigustatud isikut nimetatakse ka kreeditoriks. Võlgnik ehk kohustatud isik on deebitor. Võlasuhte mõiste puhul saab eristada kitsast ja laia tähendust. Võlasuhe kitsas tähenduses koosneb kohustusest ja sellele vastavast nõudest. Laias tähenduses on võlasuhe õigussuhete kompleks, mis koosneb mitmetest kohustustest ja nõuetest. Võlasuhe laias tähenduses on näiteks müügileping.

Kohustus võib olla nii kindlal viisil käitumine (positiivne sooritus) või ka käitumisest hoidumine (negatiivne sooritus). Võlasuhe võib piirduda kohustusega arvestada teatud viisil teise poole õiguste ja huvidega. Võlasuhe tekib ainult võlgniku ja võlausaldaja vahel ning üldreegli järgi kolmandad isikud võlasuhtest õiguseid ei omanda (võlasuhte relatiivsus). Erand on näiteks leping kolmanda isiku kasuks.

Võlasuhteid reguleerib eelkõige võlaõigusseadus.

Võlasuhte tekkimise alused 
Kõige olulisem võlasuhte tekkimise alus on leping. Võlasuhte aluseks võib olla ka kahju õigusvastane tekitamine, alusetu rikastumine, käsundita asjaajamine, tasu avalik lubamine või näiteks lepingueelsed läbirääkimised.

Võlasuhte lõppemine 
Võlasuhe lõpeb, kui kohustus täidetakse, tehakse tasaarvestus, võlgnik ja võlausaldaja langevad kokku ehk üks isik on samaaegselt nii võlgnik kui ka võlausaldaja, pooled lepivad kokku võlasuhte lõppemises, lepingust taganetakse, leping öeldakse üles või füüsilisest isikust võlgnik sureb. Lepinguga võib kokku leppida täiendavates võlasuhte lõppemise alustes.

Võlasuhete liigid

Tehingulised ja seadusest tulenevad võlasuhted 
Tekkimisealusest lähtudes jagunevad võlasuhted tehingulisteks ja seadusest tulenevateks võlasuheteks. Tehingulised võlasuhted tekivad peamiselt lepingutest ja seetõttu nimetatakse seadusest tulenevaid võlasuhteid ka lepinguvälisteks võlasuheteks.

Kestvusvõlasuhted ja ühekordsesele toimingule suunatud võlasuhted 
Ajaliselt saab võlasuhteid liigitada kestvusvõlasuheteks ja ühekordse toimingu vahetamisele suunatud võlasuheteks. Tavaline näide kestvusvõlasuhtest on üürileping. Müügileping on enamasti ühekordsele toimingule suunatud. Kui eristamine on keeruline, tuleb välja selgitada, milline oli poolte tahe lepingut sõlmides.

Viited 
Võlaõigus
Mary Harris Jones

Mary Harris Jones (tuntud ka nimega ema Jones; 1. august 1837 – 30. november 1930) oli Ameerika kooliõpetaja, õmbleja ja ühiskonnategelane. Ta oli üks ametiühingu Industrial Workers of the World (IWW) asutajaid.

Elulugu 
Mary Harris sündis katoliiklasest farmeri peres. Encyclopædia Britannica annab tema sünnikuupäevaks 1. august 1837. Ta ise luges oma sünnipäevaks aga 1. maid 1830 – arvatavasti usu tõttu, et varasem sünniaasta annab talle emalikuma väljanägemise. 1. mai oli valitud ka seetõttu, et see on rahvusvaheline töölistepäev. 

1861. aastal abiellus ta terasetöölise George E. Jonesiga.

Tema tegevuses oli kaks pöördepunkti. Esimene neist oli kollapalaviku epideemia, mille ajal Tennessees surid tema abikaasa ja neli last, teine aga Suur Chicago põleng 1871. aastal, milles ta kaotas kogu oma varanduse. Pärast seda liitus ta töölisliikumisega Knights of Labor, mis oli organisatsiooni Industrial Workers of the World eelkäija. Sajandi algul oli ta seotud ka organisatsiooniga United Mine Workers (UMW) ja Ameerika Sotsialistliku Parteiga. 

Aastal 1903 juhtis ta laste tööd veskites ja kaevandustes. Mary Harris viis läbi ka nn Laste Ristiretke, marsi, mis sai alguse Kensingtonist ning lõppes Oyster Bay linnas New Yorgi osariigis, kus asus president Theodore Roosevelti kodu. Mary Harrise juhtimisel lehvitasid lapsed plakateid, kus nõudsid endale rohkem mänguaega ja võimalust minna kooli. Ehkki president keeldus kohtumast marsil osalejatega, leidis laste töötamine ja nende vabaduse äravõtt suurt vastukaja mitmetes Ameerika ajalehtedes.

Ameerika Ühendriikide inimesed
Sündinud 1837
Surnud 1930
Aktivistid
Triin Reemann

Triin Reemann (sündinud 6. veebruaril 1982) on eesti tantsija ja koreograaf.

Ta lõpetas 2006. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia diplomilavastusega "Hea kuudis", mis sai auhindu ka välismaal (kolmas preemia Saksamaa festivalil, kümne parima seas Londonis festivalil "Aerowaves" ja Moskvas festivalil "Personal Profiles").

Ta ise nimetab oma tantsustiili “trykkimiseks” ning tantsuseadeid “koreograafikaks”.

Etendusi
"Hea kuudis"
"Kalamees ja kurg"

Tunnustused
 2007 – kolmas preemia Ludwigshafeni (Saksamaa) teisel rahvusvahelisel koreograafiavõistlusel lavastuse "Hea kuudis" eest.

Viited

Eesti tantsijad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1982
Kerepäälse

Kerepäälse on Võrumaal Võru vallas asuv küla.

Aastatel 1991–1997 asus küla Meremäe vallas ja 1998–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) Vastseliina vallas.

1684. aasta kaardi järgi oli Kerepäälse koht veel asustamata. 18. sajandi lõpul oli seal aga juba mitme perega talurühm ja 1782 nimetati isikut Kerepelse Ado, mis ongi kohanime esmamainimine. 1820 nimetati juba Kerrepelse küla. See asus Vastseliina kihelkonnas ja kuulus Vastseliina mõisale.

Külanimi tuli samanimeliselt looduskohalt, mille nime tähendus on teadmata, sest sõnal "kere" pole sobivat tähendust. Marja Kallasmaa võrdles seda Saaremaal asuva loodusnimega Kõrepealne, mis tähendab 'kõrge kuiv maa'. See võib sobida Kerepäälselegi, kus maa on liivane ja kuiv. Võrumaal tuntakse kõrget kuiva maad sõnaga "korõndik". Kuid Kerepäälse nimes on teine täht algusest peale olnud just e, mitte o või õ, sest 1820. aasta kirjutaja on juba ilusasti kasutanud õ-tähte seal, kus seda hääldati. Kerekunnu mägi Haanja kandis sisaldab sedasama teadmata tähendusega sõna "kere".

Viited

Vastseliina kihelkond
Võru valla külad
Philipp I (Pommer-Wolgast)

Philipp I (14. juuli 1515 Szczecin – 14. veebruar 1560 Wolgast) oli Pommer-Wolgasti hertsog alates 1531 kuni surmani.

Philipp oli Pommeri hertsogi Georg I ja tema esimese abikaasa Amalia poeg. Tal oli vanem vend, kes suri vastsündinuna, noorem õde ja isa teisest abielust noorem poolõde.

Koos oma onu Barnim IX-ga viis ta Pommeris 1534. aastal läbi reformatsiooni. Keisrivastastes sõdades Pommer siiski ei osalenud, ehkki oli ametlikult Schmalkaldeni liiga liige ja pidi seetõttu Karl V-le valuraha maksma. 

1559. aastal määrati Philipp koos Barnim IX, Münsteri piiskopi ja Braunschweigi hertsogiga riigikomissariks, kes pidid Vana-Liivimaal toimuvast ülevaate saama ning sealsetest oludest keisrile ja riigiseisustele ette kandma, et nood saaks otsustada, millist abi Liivimaale anda tuleks. Philippi tegevus riigikomissarina jäi küll lühikeseks, sest ta suri juba järgmise aasta alguses, jõudmata ära oodata isegi Pommeri seisuste positsiooni Liivimaa abistamise suhtes.

Philipp abiellus 27. veebruaril 1536 Saksimaa hertsogi Johanni tütre Mariaga. Abikaasad olid ühevanused. Sellest abielust sündis 7 poega ja 3 tütart, kellest viis poega ja kõik tütred said täiskasvanuks. Kõik pojad said Pommeri hertsogiks: algul Pommer-Wolgasti ja seejärel Pommer-Stettini hertsog Johann Friedrich, Pommer-Wolgasti, pärast Pommer-Barthi ning lõpuks Pommer-Stettini ja Pommer-Rügenwalde hertsog Bogislaw XIII, Pommer-Wolgasti hertsog Ernst Ludwig, algul Pommer-Wolgasti, siis Pommer-Rügenwalde ja lõpuks Pommer-Stettini hertsog Barnim X ning Pommer-Rügenwalde hertsog Kasimir VI. Vanuselt neljanda poja Ernst Ludwigi noorem tütar Elisabeth Magdalena abiellus Kuramaa hertsogi Friedrich Kettleriga.

Johann Friedrich oli sündinud 1542 ja polnud isa surma ajal veel täisealine, teised pojad olid veel nooremad. Sellepärast järgnes Philippile Pommer-Wolgasti hertsogina Barnim IX. Siiski pidi ta hertsogitiitli Philippi poegadele tagasi andma, sest tal endal poega polnud, kellele seda jätta, vaid üksnes 4 tütart.

 
Monarhid
Sündinud 1515
Surnud 1560
Karastamine

Inimese tervise parandamise kohta vaata artiklit karastamine (inimene).}}

Karastamine on terase kuumutamine, hoidmine nimetatud temperatuuril ning sellele järgnev kiire jahutamine. Jahutatakse tavaliselt vees, õlis või spetsiaalsetes soolalahustes. Karastamine suurendab terase kõvadust ja kulumiskindlust, seejuures jääb sitkus peaaegu samaks. Nii räägivad targad inimesed.
Mitme roostevaba terase puhul toimub karastamine vastupidi: metalli kõvendatakse aeglasel jahtumisel, kiire jahutamise korral jääb metall aga pehmeks.

Materjaliteadus
Metallitöötlemine
Anna Pavlova

Anna Pavlovna Pavlova (vene Анна Павловна Павлова) (12. veebruar (vana kalendri järgi 31. jaanuar) 1881 Peterburi – 23. jaanuar 1931 Haag) oli vene baleriin, kelle tippaeg jäi 20. sajandi alguspoolde.

Elulugu 
Anna sündis 2 kuud enneaegselt. Hiljem on Anna öelnud, et tema isa suri, kui ta oli 2-aastane. Kaheksa-aastaselt ei võetud teda Peterburi teatrikooli vastu, kuna ta oli oma ea kohta liiga väike, tal soovitati 10-aastaselt tagasi tulla. Kümneselt pääses ta balletikooli ning aprillis 1891 oli tema esimene tantsuetteaste Marius Petipa "Muinasjutus", rolliks Amor. Tema õpetajad olid oma aja prominentseimad: Christian Johansson, Pavel Gerdt, Nikolai Legat ja baleriin Jekaterina Vazem. Aastal 1899, olles 16-aastane, lõpetas ta kooli ning asus tööle Peterburi Maria Teatrisse. Ta arenes seal kiiresti ning oli maestro Petipa lemmik. 

Aastal 1902 oli ta samas teine solist ning pärast Giselle'i osa, mille Petipa oli spetsiaalselt temale kirjutanud, aastast 1906 priimabaleriin. Sel ajal oli Annal Peterburis palju austajaid, kes kutsusid teda Pavlovtziks. 

Pavlova ei muutnud kunagi baleriini ideaali. 1890. aastatel oodati Peterburi Maria teatri baleriinidelt, et nad oleks tehniliselt tugevad, mis aga tavaliselt tähendas tugevat, musklilist ja täiuslikku keha. Kui priimabaleriin Mathilde Kschessinska jäi 1901. aastal rasedaks, andis ta Pavlovale Nikya rolli "Bajadeerist". Kschessinska oli kindel, et Pavlova ei saa rolliga hakkama, kuna Anna oli tehniliselt nõrk. Vaatajaskonda aga lummas Pavlova nõtkus ja õrnus. Pavlova oli kõhn ja õrnuke: talle sobisid hästi romantilised rollid nagu näiteks Giselle. 

Balletitrupis Ballets Russes töötas ta lühikest aega koos Sergei Djagileviga. Pavlova pidi tantsima Mihhail Fokine "Tulilindu", kuid keeldus. Pavlova ei nõustunud Igor Stranvinski, kes oli "Tulilinnule" muusika kirjutanud, nõudmistega. Rolli sai Tamara Karsavina.

1910. aastal asutas Pavlova oma trupi, kellega esines kogu maailmas. Selle ühenduse eeskujul tekkis palju rahvuslikke balletitruppe.

Venemaa balletitantsijad
Sündinud 1881
Surnud 1931
Baikali-Amuuri magistraalraudtee

Baikali-Amuuri magistraalraudtee (lühend BAM) on raudtee Venemaal Ida-Siberis ja Kaug-Idas. Seda ehitati aastatel 1974–1984 ja selle pikkus on 4324 km.

BAM ehitati Siberi raudtee põhjapoolse alternatiivina, sest Ida-Siberi raudtee oli kohati Hiina piirile väga lähedal. Kardeti, et sõjalise konflikti korral võib Hiina raudtee hävitada, mis katkestaks ühenduse Kaug-Idaga.

Raudtee alguskohaks on Taišet, kus BAM ja Ida-Siberi raudtee kohtuvad, ning lõppkohaks Sovetskaja Gavan Jaapani mere ääres.

BAM-i kuulutas 1974. aasta märtsis välja NLKP Keskkomitee peasekretär Leonid Brežnev, kes nimetas seda 10. viisaastaku (1976–80) kahe peamise ülesande hulka kuuluvaks. Brežnev lubas BAM-i valmis ehitada ainult puhaste kätega, see tähendab sunnitöölisi kasutamata. Juba mõni nädal hiljem, 1974. aasta aprillis kuulutati BAM üleliiduliseks komsomoli löökehituseks. Seda määrati juhtima Dmitri Filippov (1944–1998), kes oli ÜLKNÜ keskkomitee sekretär, NSV Liidu Ministrite Nõukogu presiidiumi liige ja hiljutine Leningradi komsomolijuht.

BAM-i jaoks ehitati 21 tunnelit kogupikkusega 47 km. Kõige pikem neist oli Baikali tunnel (6686 m). Ehitati üle 4200 silla kogupikkusega 400 km.

1. oktoobril 1984 paigaldati BAM-i viimane, niinimetatud kuldne nael. Sellele pidulikule sündmusele välisvaatlejaid ei kutsutud, sest NSV Liit ei tahtnud avalikustada, et üksnes kolmandik BAM-ist on kasutatav tsiviilotstarbeks, kaht kolmandikku tohtis kasutada ainult Nõukogude Armee. Alles 1991 avati BAM täies ulatuses tsiviilreisijatele.

Pärast BAM-i ametlikku avamist on tööd jätkunud. 5. detsembril 2003 avati Venemaa tollane pikim, 15 343 meetri pikkune Severomuiski tunnel, mis ulatub kohati kilomeetri sügavusele maapinnast.

BAM on ehitatud igikeltsale. Kui igikelts globaalse soojenemise tulemusena sulama peaks, vajuks raudtee pinnasesse ja häviks.

Vaata ka
 BAM – raudtee eikuhugi

Välislingid
 BAM – tee tulevikku või eikuhugi
 Dokumentaalfilm "BAM" (Eesti 2008), err.ee
 "BAM - tagasi tulevikku" (Eesti 2011), err.ee

Venemaa raudteed
Eugen Büss

Eugen Büss (eestistatud nimega Eugen Püss; sündinud 1885. aastal Tartus) oli professor, füüsika-matemaatikadoktor. Elas suure osa oma elust Gruusias.

Kronoloogia
1904-1911 õppis Tartu Ülikoolis matemaatikat (lõpetas). 
1911–1912. aastal töötas Tartu Tähetornis mittekoosseisulise assistendina.
1912. aastal asus ta Tartust Bakuusse, kus sai seismoloogiajaama juhatajaks. Kogu järgneva elu pühendas ta Kaukaasia seismika uurimisele.
töötas Gruusia TA Geofüüsika Instituudis.

Välislingid
Tartu Tähetorni Kalender

Eesti füüsikud
Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna vilistlased
Sündinud 1885
Surmaaeg puudub
Vaba aeg

Vaba aeg on igapäevastest kohustustest (nagu töö, õppimine, kodused majapidamistööd) vaba aeg, mida inimene saab kasutada endale meelepärasel viisil.

Vaata ka
tööaeg

Välislingid 
A. J. Veal, Definitions of Leisure and Recreation, 1992

Meelelahutus
Edna St. Vincent Millay

Edna St. Vincent Millay (22. veebruar 1892 – 19. oktoober 1950) oli Ameerika luuletaja ja näitekirjanik, esimene Pulitzeri preemia saanud naine. 

Ta elas boheemlaslikku elu ning tal oli armusuhteid nii meeste kui ka naistega. Proosateoseid avaldas ta Nancy Boydi pseudonüümi all.

Elukäik 
Millay sündis põetaja Cora Lounella (neiupõlvenimega Buzzelle) ja kooliõpetaja Henry Tollman Millay peres. Edna teine eesnimi tuleneb New Yorgi St. Vincenti haiglast, kus Edna onu elu päästeti vahetult enne Edna sündi.

1904. aastal lahutas Cora end Edna isast ning kaotas sellega kogu oma raha. Cora ja tema kolm tütart – Edna, Norma ja Kathleen – rändasid linnast linna ning said abi sõpradelt ja sugulastelt. Ehkki Cora oli vaene, oli tal mitmeid kirjandusklassikasse kuuluvaid teoseid, muu hulgas William Shakespeare'i ja John Miltoni teosed. Cora luges neid teoseid sageli lastele ette. 

Lõpuks jäädi pidama USA Maine'i osariigis Camdeni linnas. Väike maja, kuhu elama asuti, kuulus Cora asisele tädile. Seal kirjutas Edna oma esimesed luuletused, mis hiljem tõid talle ka kuulsuse. 

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1892
Surnud 1950
Troitse-Sergi suurklooster

Troitse-Sergi suurklooster (vene keeles Троице-Сергиева лавра; ametlikult Свято-Троицкая Сергиева лавра Püha Kolmainu Sergi Suurklooster) on Moskva oblasti kirdeosas Sergijev Possadis asuv õigeusu klooster. 

Kloostri asutas 1337. aastal Radoneži Sergi (vene keeles Сергий Радонежский, 1314–1392). Esialgu elas Sergi erakuna, aga peatselt hakkasid tema lähedusse elama asuma teisedki erakud. Klooster pühitseti 1340. aastal. 1355. aastal võeti vastu kloostri uus põhikiri, mis sätestas ühiselu reeglid.

Kloostri algne põhiplaan on üldjoontes säilinud tänapäevani. Praeguse välisilme sai klooster 15.–18. sajandil. 1550. aastatel ümbritseti klooster valge kivimüüriga, millel on 12 torni. Müür on 1284 m pikk.

Kloostri esimene ülem oli isa Mitrofan, kes oli Radoneži Sergi mungaks püganud. Pärast Mitrofani surma sai kloostri ülemaks Radoneži Sergi, kes jäi sellele ametikohale kuni oma surmani. 1561. aastal pälvis Troitse-Sergi suurkloostri ülem arhimandriidi tiitli.

Keskajal oli klooster Loode-Venemaa poliitilises elus mõnikord tähtsal kohal. Ta toetas Venemaa tsaare. Üldtunnustatud kirikuloo järgi osales klooster võitluses tatari-mongoli ikke vastu ja segaduste ajal tegutses ta ka Vale-Dmitri II vastu. Kloostri mungad osalesid 1380. aastal Kulikovo lahingus ja kloostri ülem Sergi õnnistas lahingusse sõitvat väejuhti Dmitri Ivanovitši.

Segaduste ajal pidas klooster vastu 16 kuud kestnud Rzeczpospolita vägede piiramisele. Hiljem oli klooster Minini ja Požarski ülestõusu üks tugipunkte. Viimast korda jõudis vaenuvägi kloostri müüride alla 1618. aastal ja see oli Poola kuningapoeg Wladyslaw IV.

Tähtsaim ehitis suurkloostris on Kolmainu peakirik (1422–1423), mille ikonostaasi loomisest võttis osa Andrei Rubljov. Olulised on veel Jumalaema Uinumise peakirik (1559–1585, freskod aastast 1684), Jumalaema Hodegetria Smolenski Ikooni kirik (1746–1748) ja kellatorn (1741–1769).

Alates 1688. aastast on Troitse-Sergi stauropegiaalne. 8. juulil 1742 andis keisrinna Elisabet I kloostrile suurkloostri (lavra) tiitli.

Aastal 1742 avati kloostris vaimulik seminar ja 1814. aastast tegutseb seal Moskva Vaimulik Akadeemia.

Suurklooster suleti 20. aprillil 1920 Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu dekreediga "Troitse-Sergi suurkloostri muutmisest ajaloo-kunstimuuseumiks". Muuseum muudeti 1946. aasta kevadel taas suurkloostriks.

Tänapäeval elab kloostris paarsada munka. Kloostri pikaaegne juht (1988–2019) oli ülempiiskop Feognost Guzikov (sündinud 1960).

Klooster kuulub alates 1993. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Välislingid

Moskva oblast
Venemaa kloostrid
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Venemaal
Barnim IX

Barnim IX (2. detsember 1501 – 2. november 1573) oli Pommeri hertsog 1523–1569.

Barnim oli Pommeri hertsogi Bogislaw X (1454–1523) ja tema teise abikaasa Anna Jagiellonica (1476–1503) poeg. Tema vanaisad olid Pommeri hertsog Erich II (1425–1474) ja Poola kuningas Kazimierz IV (1427–1492). Ta sai Pommeri hertsogiks pärast oma isa surma.

2. veebruaril 1525 abiellus Barnim Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Wolfenbütteli vürsti Heinrich I tütre Anne von Braunschweig-Lüneburgiga (1502–1568).

Barnim valitses esialgu koos oma vanema venna Georg I-ga kogu Pommerit, pärast tolle surma 1531 aga jagati riik tema ja vennapoja Philipp I vahel, Barnimist sai Pommer-Stettini  hertsog.

Tema esimesed valitsusaastad möödusid tülis Brandenburgi markkrahvkonnaga, mis soovis Pommerit liidendada. 1529 sõlmiti lepe, millega Pommer sai iseseisvake tingimusel, et kui hertsogi perekond välja sureb, siis läheb Pommeri Brandenburgile.

1534 korraldasid Barnim ja Philipp Pommeris reformatsiooni. Barnim ühines 1536 ka Schmalkaldeni liigaga. 1546–1547 toimus Schmalkaldeni sõda, milles liiga lüüa sai. Pommeri ei osalenud sõjategevuses, kuid pidi vastu võtma 1548 sõlmitud Augsburgi vaherahu ja maksma Karl V-le ränka maksu.

1559 määras Saksa-Rooma keiser Barnimi ja Philippi Liivimaa küsimuses riigikomissarideks. Barnim ei saanud Liivimaad kuigivõrd aidata, sest Pommeri ise oli suhteliselt vaene ja Hansa Liit ei olnud Liivimaa aitamisest eriti huvitatud, sest Tallinn ja Riia püüdsid takistada Hansa Vene-kaubandust.

1560 Philipp suri ja Barnimist sai kogu Pommeri valitseja. 3. veebruaril 1569 loobus ta troonist, andis selle üle Johann Friedrichile (1542–1600), kes oli Philippi 10 lapsest vanim, ja suri 4 aastat hiljem Stettinis.

Monarhid
Sündinud 1501
Surnud 1573
Pommeri
Paunküla veehoidla

Paunküla veehoidla on Eestis suuruselt teine veehoidla Harjumaal Kose vallas.

Paunküla veehoidla loodi 1960. aastal Pirita jõe paisutamisega Paunküla ja Ardu küla vahel. Selle pindala on oli algusaastail 350 ha. Mahtu suurendati 1975–76. Praegune pindala on 415,8 ha ja koos saartega 447,2 ha.

Paunküla veehoidlas asub kümmekond saart, neist suuremad on Seapilli, Tudre, Mustakannu ja Mesipuu saar. Saartel elab ohtralt rästikuid.

Sae–Paunküla kanali kaudu juhitakse vett Jägala jõest Paunküla veehoidlasse. Veehoidlasse suubub ka Palgissaare oja.

Pirita jõgi suunatakse veehoidlast mööda lõunaküljel asuva kraavi kaudu (kus see läbib Paista järve). Sinna suubub Ardu juures ka Hiieveski oja, mis läbib veehoidlast vahetult lõunasse jäävat Hiieveski paisjärve. Jõega on Kiruvere oja kaudu ühenduses ka veehoidlast vahetult loodesse jääv Kiruvere järv.

Veehoidla rajamine 
Jaan Künnapi fotosid 1979. aastast:

Viited

Välislingid

Eesti veehoidlad
Kose vald
Eugen Püss

Eugen Püss (29. aprill 1904 Peterburi – 1963 Kentucky) oli eesti arst. 

Ta lõpetas Tartu Ülikooli meditsiiniteaduskonna 1933. aastal. Töötas Tartu sisehaiguste kliiniku assistendina, Rakvere Maahaigla sisejaoskonna juhatajana ja Alatsikvi jaoskonnaarstina. 1944 läks Saksamaale, sealt edasi USAsse.

Eesti arstid
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Sündinud 1904
Surnud 1963
George Soros

George Soros (inglise hääldus [ˈsɔːroʊs] või  [ˈsɔːrɒs]; ungari Soros György [ˈʃoroʃ ˈɟørɟ]; sündinud 12. augustil 1930 Budapestis) on Ungari juudi päritolu USA riskikapitalist, filantroop ja publitsist.

Tema sünninimi on György Schwartz. Vanemad võtsid 1936. aastal ungaripärase perekonnanime Soros.

1947. aastal asus ta elama Suurbritanniasse.

2022. aasta 31. oktoobri seisuga hinnati tema vara 6,7 miljardile dollarile, millega ta oli 2022. aasta maailma miljardäride loendis 320. kohal.

Tunnustus
1998 – Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk
1998 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks
2009 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks
2015 – Vabaduse orden (Ukraina)
2019 – Schumpeteri preemia

Teosed eesti keeles 
 Soros, Georg, "Avatud ühiskond. Globaalse kapitalismi reformimine.", Tõlkinud: Maarja Maasikas, Toimetanud: Hille Saluäär, 2003

Vaata ka
Avatud Eesti Fond

Viited

Välislingid
 Külli-Riin Tigasson: GEORGE SOROS: kriis on arvatust palju hullem, EPL, 11. november 2008
 Soros võrdles majanduslangust Nõukogude Liidu lagunemisega, Postimees, 21.02.2009
 George Soros. Wake Up, Europe, 23. oktoober 2014. (inglise keeles)
 Toimetas: Kaja Koovit, Soros: Ukraina ja Venemaa kriis on eurotsoonile surmaoht, ärileht.ee, 8.01.2015.a. 
 23. jaanuar 2015. Ukrajinska Pravda. Сорос назвал Россию "мафиозным государством" (vene keeles)

Ungari inimesed
Ameerika Ühendriikide inimesed
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1930