joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Põhjamaade muusikaauhind

Põhjamaade muusikaauhind on Põhjamaade aasta parima muusikaalbumi eest välja antav iga-aastane auhind. Auhinna loomisel saadi inspiratsiooni Mercury Prize muusikaauhinnast ning esimene auhinnasaaja kuulutati välja 2010. aastal. Auhinna jagamine algatati by:Larm konverentsil Norras ning esimese auhinna andis 2011. aasta veebruaris Oslos samanimelisel muusikafestivalil üle Norra kroonprints Haakon. Auhinna suurus on 20 000 eurot. 

Auhind kutsuti ellu eesmärgiga luua tugevam ühtekuuluvus Põhjamaade muusikatööstuses ning et suurendada rahvusvahelist huvi ja teadlikkust selle vastu, mida piirkond muusikaliselt pakub. Veel on auhinna eesmärk seada uuesti fookusesse täispikk album kui kunstivorm. 

Esialgse valiku teeb iga riigi kodumaine muusikatööstus. Seejärel koonduvad nende esindajad koos enda riigist valitud kümne albumi nimega Oslosse ning nende seast sõelutakse välja 12 lõplikku kandidaati. Viimase valiku teeb žürii, mida juhib Andres Lokko ning mis koosneb rahvusvahelistest ajakirjanikest ja plaadifirmadega seotud inimestest.

Võitjad ja kandidaadid

Vaata ka
 Põhjamaade Nõukogu muusikaauhind

Viited

Välislingid
 Ametlik kodulehekülg

 Muusikaauhinnad
 Põhjamaad
VAZ-2102

VAZ 2102 on Volga autotehase esimene klassikaline viieukseline universaal. 

Esimene VAZ-2102 väljus konveieriliinilt 1971. aastal ning koosnes suuresti sedaani VAZ-2101 osadest ja detailidest. Esimesel tootmisaastal jõuti valmistada vaid 185 autot.
Juhi töökoht on identne baasmudel VAZ-2101 omaga.

Üles avaneva tagaluugi alumine äär ulatub stangeni ja on samal kõrgusel pakiruumi põrandaga, selline konstruktsioon lihtsustab nii kauba maha- kui ka pealelaadimist. Tagavararatas ja bensiinipaak on viidud pakiruumi põranda alla, laiendades niimoodi pakiruumi ja muutes põranda ühetasapinnaliseks.
Tagumine iste on allaklapitav, nii suureneb pakiruumi maht veelgi.

Tagumine registreerimisnumber asub tagaluugil, tagumised tuled on vertikaalsed ja asuvad tagaosa äärtes, tagurdustuli asub tagastange all tuledeplokist eraldi.

2102 ehituskvaliteet oli kehvem kui 2101, eriti hästi paistis see silma tagaluugi juures, mille tihendid kippusid tolmu läbi laskma, ning kütusepaagi puhul, millest bensiin ajapikku välja auras.

Suurendamaks kandevõimet tugevdati sel mudelil nii tagavedrusid kui ka amortisaatoreid. VAZ-2102 suudab korraga ära vedada 2 inimest ja 290 kg kaupa, seda on üle 50 kg rohkem kui VAZ-2101-l. Erinevad olid ka veljed ja rehvid, rehvi laius oli 165 mm VAZ-2101 155 mm vastu. Suurendati ka kütusepaagi mahtu, mis nüüd küündis 45 liitrini.
VAZ-2102 on varustatud 64 hj bensiinimootoriga, suurimaks pöördemomendiks on 88 Nm ja väntvõlli pöörete arv maksimaalsel pöördemomendil on 3400 p/min. Auto tagadiferentsiaali ülekannet muudeti 1:4,44-ni. Selle tõttu vähenes tippkiirus 5 km/h võrra.

1977 sai auto uut tüüpi generaatori, 1983 uuendati elektrisüsteemi. 

1974 sai 02 VAZ-2101 moderniseeritud karburaatori, alates aastast 1976 pandi autole n-ö kolmanda seeria karburaator seerianumbriga 2101-1107010-03 ja alates 1979. aastast 2106 karburaator.

1978 tuli välja uue 69 hj ja 1,3 l mootoriga VAZ-21021 ning VAZ-21023 71 hj ja 1,5 l mootoriga. 21023 oli mõeldud peamiselt ekspordiks.  

Eksport “nullkahele” pandi peale tagaklaasipesur ning klaasipuhasti, 2103 armatuur ja 2106 peatugedega istmed.
1980. aasta moderniseerimise käigus sai 02 uue süütesüsteemi, 2-liitrise klaasipesuvedeliku paagi ning jalgpumba klaasipesuvedeliku pumpamiseks.  

Aastatel 1982–1984 töödeldi nookureid ja nukkvõlle lämmastikuga, et saavutada suurem korrosioonikindlus ning kulumisele ja koormustele vastupidavus (seega karastati).
Nukkvõlli kiire kulumise probleemile tuli aga lahendus alles siis, kui mindi üle uuele tehnoloogiale koos nukkide valgendamisega, sellega lahendati ka nukkvõllide defitsiidiprobleem 1970. aastatel ja 1980. aastate esimesel poolel. Nende nukkvõllide erinevuseks on kuuskantvöö kolmanda ja neljanda nuki vahel.

2102
Sõiduautomudelid
Inimese lümfisõlmede loetelu

Inimese lümfisõlmede loetelu

Inimese lümfisõlmede loetelu loetleb inimese lümfisõlmi. Siia nimekirja palume kanda inimese lümfisõlmede nimetusi (ühel inimesel on tõenäoliselt 500 kuni 1000 lümfisõlme)

Loetelu (osaline)
alalõuaalused lümfisõlmed - nodi lymphatici submandibulares
aorti ümbritsevad lümfisõlmed - nodi lymphatici aortici
eesmised kaelalümfisõlmed - nodi lymphatici cervicales anteriores
kaelalümfisõlmed - nodi lymphatici cervicales
kaenlalümfisõlmed - nodi lymphatici axillares
keelelümfisõlmed - nodi lymphatici linguales
keskseinandi-lümfisõlmed - nodi lymphatici mediastinales
kinnistilümfisõlmed - nodi lymphatici mesenterici
kõhukelmetagused lümfisõlmed - nodi lymphatici retroperitoneales
kopsulümfisõlmed - nodi lymphatici pulmonales
kõrvaalused lümfisõlmed - nodi lymphatici infra-auriculares
kõrvaeessed lümfisõlmed - nodi lymphatici prae-auriculares
kõrvasüljenäärme-lümfisõlmed - nodi lymphatici parotidei
kubemelümfisõlmed - nodi lymphatici inguinales
kuklalümfisõlmed - nodi lymphatici occipitales
külgmised kaelalümfisõlmed - nodi lymphatici cervicales laterales
küünralümfisõlmed - nodi lymphatici cubitales
lõuatsialused lümfisõlmed - nodi lymphatici submentales
lülisambaeessed lümfisõlmed - nodi lymphatici tici-praevertebrales
näolümfisõlmed - nodi lymphatici facials
nibujätke-lümfisõlmed - nodi lymphatici mastoidei
niudelümfisõlmed - nodi lymphatici iliaci
paramammaarsed lümfisõlmed - nodi lymphatici paramammarii
parasternaalsed lümfisõlmed - nodi lymphatici parasternales
paratrahheaalsed lümfisõlmed - nodi lymphatici paratracheales
pindmised lümfisõlmed - nodi lymphatici superficiales
rangluuülesed lümfisõlmed - nodi lymphatici supraclaviculares
regionaarlümfisõlmed - nodi lymphatici regionales
roietevahelümfisõlmed - nodi lymphatici intercostales
südame-eessed lümfisõlmed - nodi lymphatici praepericardiales
süvad lümfisõlmed - nodi lymphatici profundi
trahheobronhiaal-lümfisõlmed - nodi lymphatici tracheobronchiales
vahelihase-lümfisõlmed - nodi lymphatici phrenici
õndla-lümfisõlmed - nodi lymphatici poplitei

Kasutatud kirjandus
"Meditsiinisõnastik" lk 444-445:2004.

Lümfisüsteem
Anatoomia loendid
Hoyvíki leping

Hoyvíki leping on Fääri saarte ja Islandi vahel 2005. aasta 31. augustil Fääri saartel Hoyvíki linnas allkirjastatud vabakaubandusleping. Peale lepingu sõlmimist kohtub Hoyvíki nõukogu iga-aastaselt: 2012. aastal kohtuti 2. veebruaril Reykjavíkis.

Tegemist on kõige ulatuslikuma vabakaubanduslepinguga, millega kumbki osapool on liitunud. See tagab peaaegu täielikku kaupade, teenuste, isikute ja kapitali liikumise vabaduse. Leping tegeleb ka konkurentsi ning valitsustepoolsete toetustega ja keelustab mistahes rahvuse põhjal diskrimineerimise, välja arvatud juhul kui see on lepingus eritingimustega ette nähtud. Leping on Islandi jaoks ainulaadne, kuna tegemist on esimese sellise leppega, mis kehtestab vabakaubanduse ka põllumajandustoodangule: sektorile, mida Islandi võimud reeglina suuresti kaitsevad.

Märkimisväärne erand lepingus on kalandustööstuse eristaatus. Antud tööstuses varem kehtinud piiranguid välismaistele investeeringutele selle lepinguga ei kaotatud.

Lisaks vabakaubandusele näeb leping ette ka raamistiku suurenenud koostööks kahe rahva kõigi ühiste huvide suhtes. Täpsemalt mainitud koostöövaldkonnad hõlmavad järgmist: kultuur, haridus, sport, tervishoid, transport, kommunikatsioon, turism, keskkonnateemad, energeetika ja loodusrikkuste haldamine.

Fääri saarte parlament Løgting ratifitseeris lepingu 2006. aasta 2. mail ning Islandi Alþingi tegi sama kuu aega hiljem: 3. juunil.

Sama aasta 21. augustil toimunud iga-aastasel Lääne-Põhjamaade Nõukogu üldkogul tehti avaldus, et võimalust laiendada lepingut ka Gröönimaale (luues seega Lääne-Põhjamaade vabakaubanduspiirkonna) peaks tõsiselt uurima. Fääri saarte parlamendis märgiti ära, et tulevikus võib lepingut laiendada ka Norrale ja Kanadale.

Vaata ka
 Lääne-Põhjamaade Nõukogu
 Põhjamaade Nõukogu

Viited

Välislingid
Lepingu ratifitseerimise seadusandluse kavand, sisaldab lepingu täisteksti (Islandi keeles)
Fääri saarte valitsuse pressiteade lepingu allkirjastamise kohta (Fääri keeles)

 Islandi majandus
 Island
 Fääri saared
Brigita Pruul

Brigita Pruul (kuni 2020. aastani Brigita Murutar; sündinud 9. veebruaril 1997) on eesti lauljatar.

Ta tegi lauljana debüüdi konkursil "Eesti Laul 2014" lauluga "Laule täis taevakaar", mis saavutas finaalkontserdil 7. koha.

Pärast seda töötas raadios Elmar.

Murutar on õppinud Pärnu Ülejõe Gümnaasiumis, Valtu Põhikoolis ja Tartu Tamme Gümnaasiumis. Õppinud laulu Thea Paluoja laulustuudios ja Ursel Oja laulustuudios ning ukulele- ja klaverimängu Ülenurme Muusikakoolis. 

Pärast gümnaasiumi astus Tartu Tervishoiu Kõrgkooli füsioteraapiat õppima, kuid pettus oma valikus. 2018. aastast õpib Murutar Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias huvijuht-loovusõpetajaks.

2019. aasta sügisest töötab Jõgeva põhikooli muusikaõpetajana.

Ta on tegelenud triatloni ja ratsutamisega.

Isiklikku 
Tema vanemad on Alo ja Kati Murutar. 

2017. aastal sündis tema ja Paul Neitsovi tütar Loore.

Viited

Välislingid 
 Tema blogi triatloniks valmistumisest
 Brigita Murutar: mu vanemad hoiavad madalat profiili ja lasevad mul esiplaanil olla
 Fotod: Brigita Murutar tegi läbi täieliku stiilimuutuse
 Püha Brigita tulemine
 Video: Brigita Murutar – "Laule täis taevakaar"
 ELU24 UNPLUGGED/ Külas käis särasilmne Brigita Murutar
 Video: Brigita Murutar "Laule täis taevakaar"
 Suurim üllataja? Nooruke Brigita Murutar kogus rahvalt rohkem hääli kui Lenna!
 Brigita Murutar toob Eesti Laulule üdini positiivse loo

Eesti lauljad
Sündinud 1997
Bradley (jalaväe lahingumasin)

Bradley on Ameerika Ühendriikides firma BAE Systems Land and Armaments valmistatud jalaväe lahingumasin. Bradleyt kasutatakse praegu relvastuses. 

Esimesed Bradleyd võeti relvastusse 1981. aastal. Masinast on kaks põhiversiooni: M2 – soomusjalaväe versioon ja M3 – raskete mehhaniseeritud koondiste versioon. M2 meeskond koosneb 3 liikmest ja 6 jalaväelasest. M3 kannab kaasas vaid 2 jalaväelast. Masin kaalub üle 27 tonni ja selle kiirus ulatub üle 60 km/h. 

Relvastuseks on 25 mm automaatkahur, juhitav tankitõrjeraketisüsteem TOW ja 7,62 mm kuulipilduja.

Jalaväe lahingumasinad
Ameerika Ühendriikide relvad
Unenägude seletaja

Unenägude seletaja on raamat, milles tõlgendatakse unenägude motiive. 

Iidsed rahvad uskusid, et une abil suudame suhelda üleloomulike jõududega. Tänapäeval seostatakse unenägusid pigem inimese enda alateadvusega.

Vaata ka
kirgas unenägu

Välislingid 
Põhjalik unenägude seletaja (sinuhoroskoop.ee)
Eestikeelne unenägude seletaja (unenäod.ee)
Eestikeelne unenägude seletaja (unenagudeseletaja.ee)
 Eestikeelne unenägude seletaja (unenägu.ee)

Uni
Raamatud
Glencadami destilleerimiskoda

Glencadami destilleerimiskoda on Šotimaal Highlandi regioonis aastal 1825 asutatud viski destilleerimiskoda.

Alkoholitootjad
Šotimaa ettevõtted
Strathisla destilleerimiskoda

Strathisla destilleerimiskoda on Šotimaal Highlandi regioonis aastal 1786 asutatud viski destilleerimiskoda.

Alkoholitootjad
Šotimaa ettevõtted
Auchentoshani destilleerimiskoda

Auchentoshani destilleerimiskoda on Šotimaal aastal 1823 asutatud viski destilleerimiskoda.

Alkoholitootjad
Šotimaa ettevõtted
Bladnochi destilleerimiskoda

Bladnochi destilleerimiskoda on Šotimaal aastal 1825 asutatud viski destilleerimiskoda.

Destilleerimiskoda asub Bladnochi jõe ääres.

Alkoholitootjad
Šotimaa ettevõtted
Glenkinchie destilleerimiskoda

Glenkinchie destilleerimiskoda on Šotimaal aastal 1837 asutatud viski destilleerimiskoda.

See asub umbes 15 miili kaugusel Edinburghist.

Alkoholitootjad
Šotimaa ettevõtted
Borõslav

Borõslav (ukraina keeles Борислав, poola keeles Borysław) on linn Ukrainas Lvivi oblastis Drohobõtši rajoonis. Borõslav asub Lvivist umbes 75 km edelas.

Linna on esmamainitud 1387. aastal. 

Borõslav on naftatööstuse keskus.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Borõslavi elanikest ukrainlasi 95,8%, venelasi 2,6% ja poolakaid 0,8%.

Viited

Välislingid 

Borõslavi koduleht

Ukraina linnad
Lvivi oblast
Ryhor Baradulin

Rõhor Ivanavitš Baradulin (valgevene keeles Рыгор Іванавіч Барадулін; 24. veebruar 1935, Verasovka, Ušatšy rajoon, Valgevene – 2. märts 2014, Minsk, Valgevene) oli valgevene luuletaja, esseist ja tõlkija.

Elulugu
Rõhor oli Ivan ja Kulina Baradulini poeg. Ta lõpetas kooli Ušatšys 1954. aastal ning jätkas õpinguid Valgevene Riiklikus Ülikoolis Minskis, mille lõpetas 1959.

Ta töötas toimetajana ajalehtedes ja ajakirjades, näiteks ajalehes Sovetskaja Belorussija – Belarus Segodnja ning ajakirjades Bjarozka ja Polõmja. Samuti töötas ta kirjastustes Belarus ja Mastatskaja Litaratura. Rõhor Baradulin kuulus Valgevene Kirjanike Liitu ja Valgevene PEN-klubisse, mille president ta oli 1990–1999. Ta oli Valgevene Rahvarinde (Партыя БНФ) liige.

Teosed
Rõhor Baradulin oli viimane inimene, kes pälvis Valgevene rahvakirjaniku tiitli (1992). Oma luulekogude ja tõlgete eest sai ta ka auhindu. Avaldamist alustas ta 1953. aastal. Tema esimesed luuletused ilmusid ajalehes Tšõrvonaja zmiena. Baradulini esimene luulekogu "Maladzik nad stepam" ilmus 1959. Kokku avaldas Rõhor Baradulin umbes 70 luuleraamatut (sh lasteluule, satiir ja naljaluule), artikleid, esseid ja tõlkeid. 2006. aastal esitati ta luulekogu "Kstõ" eest Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks. Tema luuletsükli "Štšõmlivõja Ramansõ" viisistas Mikalai Jatskov.

Viited

Välislingid
Rõhor Baradulini koduleht Internet Archive'is
Baradulini luuletuse valgevene ja vene keeles

Sündinud 1935
Surnud 2014
Valgevene luuletajad
Tõlkijad
Gröönimaa Ülikool

Gröönimaa Ülikool (grööni keeles Ilisimatusarfik; taani keeles Grønlands Universitet) on Gröönimaa ainus ülikool. 

Ülikool sai ametlikult ülikooli staatuse aastal 1989, enne seda oli tegemist Inuiti Instituudiga (Ilisimatusarfik). Õppeasutus asub Gröönimaa pealinnas Nuukis. Enamik kursusi toimub taani keeles, osa aga grööni keeles.

Aasta 2014 seisuga õpib ülikoolis 600 üliõpilast, kes jaotuvad laiali kolme linnas oleva instituudi vahel. Üliõpilaste mitte liiga suur arv tuleneb sellest, et valitsuse poliitika võimaldab üliõpilastel saada tasuta ülikooliharidust ükskõik kus Euroopas ja Põhja-Ameerikas ning seetõttu õpib enamus Gröönimaa tudengeid Taanis.

Ajalugu
Ülikool rajati eesmärgiga pakkuda kohalikku kõrgharidust. Algselt asus kool endises hernhuutlaste misjonijaamas Nye-Hernhut ning kolis seejärel aastal 2009 selleks otstarbeks ehitatud uuringukompleksi Ilimmarfik. Ülikooli eelarve on 14,8 miljonit krooni.

Osakonnad

Ülikool koosneb neljast instituudist, mis tegelevad uurimistööga ning pakuvad täielikku haridust allpool kirjas olevatel erialadel.
 Ühiskonna, majanduse ja ajakirjanduse instituut
 Majandus- ja ühiskonnateadused
 Ajakirjandus
 Sotsiaaltöö
 Kultuuri, keele ja ajaloo instituut
 Kultuur ja sotsiaalajalugu 
 Teoloogia
 Keel, kirjandus ja meedia
 Kirjalik ja suuline tõlge
 Pedagoogika instituut
 Põhihariduse õpetamine
 Hindamine ja õppekavaarendus
 Õenduse ja terviseteaduse instituut
 Õendus ja terviseteadus

Raamatukogu
Ülikooli raamatukogu kogud koosnevad 30 000 raamatust ning 125 eri distsipliine hõlmavast ajakirjast.

Viited

Välislingid
Ülikooli ametlik koduleht

Ülikool
Ülikoolid
Olev Must

Olev Must (sündinud 7. jaanuaril 1950 Sangastes Valgamaal) on eesti psühholoog.

Elukäik 
Ta lõpetas 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogina. Teaduste kandidaadiks pedagoogikas sai ta 1986. aastal.

Aastatel 1974–1981 töötas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias teadurina, kust liikus edasi ENSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi teaduriks (1981–1986). 1986. aastast on Musta karjäär olnud seotud Tartu Ülikooliga, kus ta töötas esialgu vanemõpetajana (1986–1993). 1993. aastast oli Must Tartu Ülikooli psühholoogia instituudis sotsiaalpsühholoogia dotsent, märtsist 2014 kuni juulini 2015 ka psühholoogia instituudi juhataja kohusetäitja.  

Praegu töötab ta Tartu Ülikooli õpetaja- ja kõrghariduse keskuse psühhomeetria vanemteadurina. 2020. aasta oktoobris tunnustas ülikooli senat teda erilise panuse eest intelligentsusuuringutesse ja Tartu Ülikooli akadeemilise testi välja töötamise eest Tartu Ülikooli suure medaliga . Must on aastaid koostanud Tartu Ülikooli akadeemilist testi .

Tema peamisteks uurimisvaldkondadeks on olnud sotsiaalne taju, vaimne võimekus ja kõrgkooli akadeemilist toimetulekut mõjutavad tegurid. Ta on avaldanud teadusartikleid muuhulgas Flynni efekti kohta.

Tunnustus
 2020 Tartu Ülikooli suur medal

Isiklikku 
Olev Must on abielus ja kahe tütre isa.

Viited

Välislingid 
 
 Olev Must, CV

Eesti psühholoogid
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1950
Aili-Reet Käärik

Aili-Reet Käärik (sündinud 30. jaanuaril 1957 Stockholmis) on eesti rahvusest Rootsi bioloog ja keskkonnateadlane.

Ta lõpetas Stockholmi Eesti Algkooli ja Skanstulli gümnaasiumi (Stockholmis). Seejärel lõpetas ta 1979. aastal Stockholmi Ülikooli, kus õppis bioloogiat, geograafiat ja keskkonnateadust. Aastatel 1985–1987 õppis ta Vancouveris Briti Columbia Ülikooli metsateaduskonnas, lisaks täiendas end aastal 1987 Viinis rahvusvahelises instituudis (International Institute of Applied Systems Analysis). Aastal 1993 kaitses ta doktorikraadi bioloogias, tema doktoritöö oli seotud ühiskondliku planeerimise ja riigiteadusega.

Aastatel 1979–1984 töötas ta Stockholmi läänivalitsuse keskkonnaosakonnas. Aastal 1985 siirdus ta kümneks aastaks Kanadasse. Ta on töötanud Kanada keskkonnaministeeriumis: aastatel 1986–1988 maakasutuse alal ja aastatel 1989–1993 märgalade kaitse alal; lisaks töötas ta aastal 1989 konsultandina Kanada metsandusministeeriumis. Aastal 1995 töötas ta Brüsselis Euroopa Komisjonis keskkonnadirektoraadis. Samal aastal naasis ta ka Rootsi; ta sai tööd keskkonnaministeeriumis elamumajanduse, planeerimise ja ehituse agentuuris. Aastal 2004 võttis ta vastu ettepaneku tööks Stockholmi Kanada saatkonna poliitika- ja majandusosakonnas.

Tema hobideks on ratsutamine ja hõbeesemete valmistamine.

Isiklikku 
Tema isa oli keemik ja metallurgiateadlane Kaljo Käärik, ema on botaanik ja metsateadlane Aino Käärik (neiuna Mathiesen). Tema vanaisa oli riigiametnik Theodor Käärik, teine vanaisa oli metsateadlane Andres Mathiesen. Vend Andres Käärik (1954–2007) oli Rootsi poliitik ja eesti aktivist Rootsis.

Kirjandus 
 Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood. Vello Lään. Olion 2011.

Välislingid 
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=560

Keskkonnateadlased
Eesti bioloogid
Eesti keskkonnateadlased
Eestlased Rootsis
Sündinud 1957
Marder 1

Marder 1 on külma sõja ajal Lääne-Saksamaal valmistatud jalaväe lahingumasin. Esimesi jalaväe lahingumasinaid NATO-s.

Ajalugu 
Esimene seeriamasin valmistati 1971. aastal Rheinstahl AG ja Maschinenbau Kiel koostööna. Kokku on valmistatud umbes 3000 masinat, mis on peamiselt Bundeswehri teenistuses. Kõige levinum Marderi modifikatsioon on A3. Viimane võimalik versioon on Marder 1A5. Edasisest arendamisest on loobutud uue lahingumasina Puma kasuks.

Mardereid kasutati võrdlemisi edukalt lahingutes Talibaniga Afganistanis, aga kuumas kliimas tekitas probleeme konditsioneeri puudumine. Ühes IED-ga rünnatud masinas sai 1 sõjaväelane surma ja 5 vigastada.

Kirjeldus 
Masin on lihtsa ehitusega, kaalub 33 tonni ja arendab kiirust kuni 50 km/h. Kasutatud on osaliselt tanki Leopard 2 veermiku osi. Relvastuseks on 20 mm automaatkahur, 7,62 mm sünkroonkuulipilduja MG3 ja juhitav tankitõrjeraketisüsteem MILAN 2. Meeskond on 3-liikmeline, kellele lisandub 6-7 jalaväelast.

Kasutajad

 : 280
 : 390
 : Tellitud 50 ühikut.
 : Tellitud 50 ühikut. Osa Saksamaa poolt Jordaaniale antud sõjalisest abist ISIS-e vastu võitlemiseks.

Vaata ka 

 Leopard 2
 BMP-1
 Dardo (rauter)
 Puma (rauter)
 Tanque Argentino Mediano

Viited 

Jalaväe lahingumasinad
Saksa relvad
Keere

Keere on detaili silindrilise või koonilise kujuga pinnale mööda kruvijoont valmistatud püsiva sammuga soon.

Mõõtmine 
Levinud keermete õigsust saab hinnata väliste parameetrite järgi: keerme diameeter, keerme samm ja keerme profiili nurk. ISO üldtarbelised meeterkeermed on enamjaolt 60-kraadise profiilinurgaga ja peamiselt on torukeermed 55-kraadise profiilinurgaga.

Keerme õigsust hinnatakse keermekammiga, mille abil on võimalik hinnata keermesammu ja keermenurka. Keerme sammu tuvastamiseks peab sobima nii keermeprofiil kui ka samm.

Keermete täpsemaks mõõtmiseks mõõdetakse keerme keskmist. Üks võimalus keerme keskmise mõõtmiseks on keermemikromeeter, mis võimaldab keerme keskmist mõõta täpsusega 0,01–0,05. Mõõteriista täpsus sõltub tootjast ja mõõteriista täpsusklassist. 

Keermetraatidega mõõtmist kasutatakse juhul, kui on vaja saada võimalikult täpne tulemus. Keermetraadiga mõõtmist saab teha ühe, kahe või kolme traadi meetodil. Väliskeerme keskmise läbimõõdu täpseks määramiseks kasutatakse kolme traadi meetodit. Keermetraat valitakse vastavalt keerme sammule. Keerme süvenditesse asetatakse ühele poole kaks traati, teisele poole üks traat, mõõdetakse suurust M ning arvutatakse keerme keskläbimõõt toodud valemite abil. Keerme keskläbimõõdu mõõtmisel on eriline tähtsus, et selle summaarne tolerants arvestab keerme sammu, profiili nurga ja keskläbimõõdu enese tolerantsi.

Vaata ka
täisnurkkeere
ümarkeeremine_keermemikromeetriga.jpg
meeterkeere
tollkeere
torukeere
koonuskeere
koonus-torukeere
tugikeere
trapetskeere
keermesliide
keermesülekanne
keermetamine

Masinaehitus
Csongrád

Csongrád on linn Ungaris Csongrád-Csanádi komitaadis, Csongrádi ringkonna keskus. Asub Tisza jõe paremal kaldal.

Viited

Välislingid 

 Linna koduleht 

Ungari linnad
Bessastaðir

Bessastaðir on tänapäeval Islandi presidendi ametlik residents, mis asub pealinnast Reykjavíkist mõne kilomeetri kaugusel Garðabæri omavalitsuses (aastani 2012 Álftanesis). Koht on saanud nime selle kunagise omaniku Sigurður Jónasson Bessastaðiri järgi.

Ajalugu
Bessastaðir asustati tõenäoliselt juba enne aastat 1000 ning nähtavasti pretendeeris kohale Islandi esimeseks püsiasustajaks peetav Ingólfur Arnarson.

13. sajandil oli sel kohal üks Islandi ajaloolase ja poliitiku Snorri Sturlusoni majapidamistest: seda mainitakse tema vennapoja Sturla Þórðarsoni kirjutatud saagas "Íslendinga saga". Pärast tema tapmist 1241. aasta septembris langes Bessastaðiri keskaegne mõis Norra kuninga kätte. Seejärel sai kohast kuninglik tugipunkt ja eluase kuninga kõrgeimatele ohvitseridele ja ametnikele Islandil ning seda algul Norra ja hiljem Taani võimu all. 1627. aasta juulis pidas Bessastaðir vastu Türgi orjakaupmeeste rünnakule. 17. sajandil oli talu Taani kuninga võimsamaid residentse saarel.

Aastal 1805, pärast senise kooli Hólavallarskóli sulgemist, avati Bessastaðiris kool ning seejärel asus seal saare ainus algkoolist kõrgem kool Lærði Skólinn, kus õppisid paljud Islandi tuntuimad inimesed. Haridust anti seal rohkem kui 40 aastat ning aastal 1846 koliti kool tagasi Reykjavíki.

Aastal 1867 omandas koha poeet Grímur Thomsen (1820–1896), kes elas seal pea kaks aastakümmet. Vahepeal oli Bessastaðir talumajapidamine ning hilisematest omanikest on teada Skúli Thoroddsen ja tema naine Theodóra.

Aastal 1940 ostis Bessastaðiri koha Sigurður Jónasson Bessastaðir, kelle järgi sai koht ka nime, ning kinkis selle aasta hiljem Islandi riigile. Seejärel elas seal aastaid Sveinn Björnsson: esialgu regendina ning aastast 1944 on tegemist Islandi presidendi residentsiga.

Hooned
Bessastaðiris leidub mitmeid hooneid, sealhulgas isegi väike kirik.

Peahoone
Praegune peahoone ehitati aastatel 1761–1766 valitseja Magnús Gíslasoni jaoks. Aastani 1989 oli hoone kasutuses nii elu- kui töökohana, kuid pärast president Vigdís Finnbogadóttiri ajal läbi viidud põhjalikku renoveerimist ja kaasajastamist on hoone kasutuses vaid tööruumidena.

Kirik
Nagu sel ajal kombeks, asus ka Bessastaðiri härrastemaja juures keskajal oma kirik. Praegu kuulub see kohalikule omavalitsusele.

Praegune kivikirik on ehitatud aastal 1777. Kiriku põhiprojekti autor on Taani arhitekt G. D. Anthon, kes on ka Viðey saarel oleva kiriku projekti autor. Aja jooksul on hoonet mitu korda ümber ehitatud, viimati 1940. aastate lõpus.

Kirik on külastajatele avatud ning seal leiduvad vaatamisväärsustest kantsel, kiviraidur Ríkarður Jónssoni rist, kunstnik Guðmundur Thorsteinssoni poolt tehtud altarimaal ning kunstnike Guðmundar Einarsson frá Miðdali ja Finnur Jónssoni tehtud vitraažid, mis paigaldati aastal 1956. Sarnaselt Akureyri kirikuga on siingi kujutatud stseene Islandi kirikuajaloost.

Viited

Välislingid
 Bessastaðir, the Presidential Residence

 Island
Myanmari vapp

Myanmari vapp on Myanmari (Birma) riigivapp.

Vapp võeti kasutusele 2008. aastal.

Vaata ka
Myanmari lipp

Myanmari sümboolika
Vapid riigiti
Helmut Ajango

Helmut Ajango (sündinud Helmut Teinfeldt; 30. november 1931 Võru – 15. november 2013 Fort Atkinson, Wisconsin, USA) oli eesti rahvusest USA arhitekt.

Ta sündis aastal 1931 Võrus, ta on õppinud Võru Gümnaasiumis. Suure põgenemise lainega põgenesid tema vanemad Saksamaale, nad jõudsid üle prantsuse tsooni Geislingeni. Sealses põgenikelaagris lõpetas ta aastal 1949 Geislingeni Eesti Gümnaasiumi.

Välislingid 
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=3071

Eesti arhitektid
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1931
Surnud 2013
Taipan (perekond)

Taipan (Oxyuranus) on maoperekond.

Klassifikatsioon

Taipani perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Oxyuranus microlepidotus (McCoy, 1879) – sisemaataipan
 Oxyuranus scutellatus (Peters, 1867) – taipan
 Oxyuranus temporalis Doughty, Maryan, Donnellan & Hutchinson, 2007.

Levila

Neid võib kohata Austraalias ja Uus-Guineas.

Kokkupuuted inimestega

Selle perekonna maod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib esile kutsuda raskeid mürgistusseisundeid.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne Catalogue of Life'is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne Roomajate andmebaasis
Sissekanne SITI-s
Sissekanne saidil Wikispecies
Sisseanne WoRMS-is

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Oxyuranus seisuga 7.03.2014.

Mürknastiklased
John Laurence Kask

John Laurence Kask (21. märts 1906 Red Deer, Alberta – 8. august 1998 San Diego) oli eesti päritolu Ameerika bioloog ja kalandusteadlane.

Ta kaitses aastal 1936 Seattle'is asuvas Washingtoni Ülikoolis bioloogiadoktori kraadi.

Eesti bioloogid
Eesti ihtüoloogid
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1906
Surnud 1998
Vikont

Vikont (naissoo vaste vikontess) on parunist kõrgem, aga krahvist madalam aadlitiitel Lääne-Euroopas.

Paljudes maades on vikont olnud alguses mittepäritav, administratiivne või kohtulik positsioon ja päritavaks tiitliks arenenud hiljem.

Nimetus on tulnud vanaprantsuse sõnast visconte, mis omakorda ladinakeelsest sõnast vicecomitem (akusatiiv sõnast vicecomes, vice- 'ase-', comes algselt 'kaaslane', hiljem Rooma keisri õukondlane või usaldusisik).

Viited

Aadlitiitlid
Streptomyces aureofaciens

Streptomyces aureofaciens on grampositiivsete bakterite liik.

Ajaloolist
Aastal 1947 avastas Benjamin Minge Duggar (1872–1956), et mullast võetud bakter (näidis A377) toodab antibiootilise toimega aineid. Bakter sai nimeks Streptomyces aureofaciens (avaldatud 1948) ja aine nimetuseks aureomütsiin (tänapäeval liigitatud kloortetratsükliinina tetratsükliinide hulka).

Viited

Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Streptomyces aureofaciens seisuga 08.03.2014.

Aktinomütseedid
Grampositiivsed bakterid
Naddoddur

Naddoddur (islandi Naddoður, vanapõhja Naddoddr) oli fäärlasest viiking, keda peetakse Islandi avastajaks. Samuti oli Naddoddur Fääri saarte üks esimesi asunikke peale seda, kui Grímur Kamban sinna esimesena 825. aasta paiku elama asus. Naddoddur sündis Lõuna-Norras Agderis, mis koosneb Aust-Agderi ja Vest-Agderi maakondadest.

Keskaegne Islandi käsikiri Landnámabók ("Maa asustamise raamat") kirjeldab detailselt 9. ja 10. sajandil toimunud Islandi asustamist (islandi keeles landnám). Selle järgi avastas Islandi just Naddoddur, kes eksis Norrast Fääri saartele seilates ära ning triivis Islandi idarannikule. Ta jõudis kaldale praeguse Reyðarfjörðuri linna lähedal. Ehkki ta ronis tuleasemetest tõusva suitsu nägemiseks mäe otsa, ei silmanud ta jälgi inimestest. Seejärel otsustas ta oma teekonda Fääri saartele jätkata, kuid kuna paati naastes hakkas lund sadama, nimetas ta leitud maa Lumemaaks (Snæland). Hiljem hakati saart aga kutsuma nimega Ísland (Iceland).

Arvatakse, et tema tütar on 11. sajandi alguses Shetlandil surnud Ann Naddodsdóttir, kelle hauakivi leiti 19. sajandi keskpaigas.

Viited

Muud allikad
 O'Donoghue, Heather "Old Norse-Icelandic literature: a short introduction". Wiley-Blackwell, 2004.

Välislingid
 History of Iceland

 Fääri saared
 Island
 Viikingid
Keemiarelvade keelustamise konventsioon

Keemiarelvade väljatöötamise, tootmise, varumise ja kasutamise keelustamise ning nende hävitamise konventsioon on riikidevaheline kokkulepe, mille eesmärk on keemiarelvad täielikult likvideerida.

Konventsioon avati allakirjutamiseks 13. jaanuaril 1993 Pariisis. See jõustus 29. aprillil 1997, kui 65 riiki oli selle ratifitseerinud.

Konventsiooniga on ühinenud 190 riiki. Kõik ühinenud riigid saavad automaatselt Keemiarelvade Keelustamise Organisatsiooni liikmeks. Eesti kirjutas leppele alla 14. jaanuaril 1993 ja ratifitseeris selle 28. aprillil 1999. Liikmesus jõustus 25. juunil 1999.

Vaata ka
 Massihävitusrelv 
 Bioloogiliste relvade konventsioon

Viited

Välislingid
 Chemical Weapons Convention
 Keemiarelvade väljatöötamise, tootmise, varumise ja kasutamise keelustamise ning nende hävitamise konventsiooni eestikeelne tekst Riigi Teatajas

Keemiarelvad
Rahvusvahelised lepingud
Eesti välislepingud
Horst Sindermann

Horst Sindermann (5. september 1915 Dresden – 20. aprill 1990 Ida-Berliin) oli Saksa DV poliitik ja riigitegelane.

Horst Sindermann sündis sotsiaaldemokraatliku poliitiku Karl Sindermanni perekonnas. 1929. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Noorsooühingusse. 1933. aasta juunis Horst Sindermann arreteeriti natsionaalsotsialistide vastase tegevuse eest ja mõisteti kaheksaks kuuks vangi. 1935. aastal mõisteti Sindermann riigireetmise ettevalmistamise eest kuueks aastaks vangi. Teda hoiti koonduslaagrites kuni 1945. aastani.

1945. aastal astus Horst Sindermann Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, millest 1946. aastal sotsiaaldemokraatidega ühinemise järel sai Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei. Seejärel töötas ta ajalehtede Sächsische Volkszeitung ja Volksstimme peatoimetajana. Aastatel 1950–1953 oli ta Halles ilmuva ajalehe Freiheit peatoimetaja.

Aastatel 1954–1963 oli Sindermann Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Agitatsiooniosakonna juhataja. 1963–1971 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Halle piirkonnaorganisatsiooni esimene sekretär. 1971–1973 töötas ta Saksa DV Ministrite Nõukogu aseesimehena.

1963. aasta jaanuaris sai Horst Sindermannist Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat. Alates 1967. aasta aprillist oli ta Keskkomitee Poliitbüroo liige.

1963–1989 oli ta Rahvakoja (sisuliselt parlamendi) liige. 3. oktoobril 1973 valiti ta Saksa DV Ministrite Nõukogu esimeheks (sisuliselt peaminister). 29. oktoobril 1976 astus ta Ministrite Nõukogu esimehe ametikohalt tagasi ning asus täitma Rahvakoja presidendi (sisuliselt parlamendi juhataja) ametikohuseid. Rahvakoja president oli ta kuni 13. novembrini 1989. Keskkomitee Poliitbüroo liikme kohalt astus ta tagasi 8. novembril 1989.

1989. aasta 3. detsembril heitis Demokraatliku Sotsialismi Partei (nime muutnud Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei) ta oma ridadest välja. 1990. aasta jaanuaris ta arreteeriti, kuid vabastati varsti tervislikel põhjustel, ilma et talle oleks süüdistusi esitatud.

Viited

Saksa DV valitsusjuhid
Saksa DV Rahvakoja liikmed
Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei poliitikud
Sündinud 1915
Surnud 1990
Mustmadu

Mustmadu (Pseudechis) on maoperekond.

Klassifikatsioon

Mustmadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Pseudechis australis (Gray, 1842)
 Pseudechis butleri Smith, 1982
 Pseudechis colletti Boulenger, 1902
 Pseudechis guttatus De Vis, 1905
 Pseudechis pailsei (Hoser, 1998)
 Pseudechis papuanus Peters & Doria, 1878
 Pseudechis porphyriacus (Shaw, 1794) – austraalia mustmadu
 Pseudechis rossignolii (Hoser, 2000)
 Pseudechis weigeli (Wells & Wellington, 1987).

Levila

Neid võib kohata Austraalias ja Uus-Guineas.

Kokkupuuted inimestega

Mustmadude perekonda liigitatud maod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib, olenevalt liigist, kas kerge, mõõduka või ka raske astmega mürgistusseisundeid esile kutsuda.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne Roomajate andmebaasis
Sissekanne SITI-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Pseudechis seisuga 09.03.2014.

Mürknastiklased
Puukobra

Puukobra (Pseudohaje) on maoperekond.

Klassifikatsioon

Puukobrade perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Pseudohaje goldii (Boulenger, 1895) – ida-puukobra
 Pseudohaje nigra Günther, 1858 – lääne-puukobra.

Levila

Neid võib kohata Sahara-taguses Aafrikas.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
 Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne Roomajate andmebaasis
Sissekanne SITI-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Pseudohaje seisuga 09.03.2014.

Mürknastiklased
Eesti Näituste messikeskus

Eesti Näituste messikeskus on Tallinnas aadressil Pirita tee 28 asuv messikeskus. Keskust haldab Eesti Näituste AS.

Keskus avati juulis 1960. Algul koosnes see 4 silikaatkividest ehitatud paviljonist ja oli mõeldud põllumajandusloomade eksponeerimiseks. NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse eeskujul nimetati seda tollal Eesti NSV Rahvamajanduse Saavutuste Näituseks. 1977. aastal avati Soomest ostetud konstruktsioonidest Sinine paviljon ning 1994. aastal Valge paviljon.

1995. aastal moodustati erastamise tulemusena Eesti Näituste AS. Järgneval kahel aastal valmisid uued statsionaarsed messihallid C ning D. Tänapäeval korraldatakse messikeskuses peale messide ka näitusi, esitlusi, konverentse ja seminare.

AS Eesti Näitused plaanib kolida näitusepaviljonid Piritalt Laagrisse ja rajada messikeskuse alale 26 elumajaga uusarenduse.

Toimuvad messid 

 Meremess
 Ehitusmess 'Eesti ehitab'
 Sisustusmess 'Interjöör'
 Aiandusmess 'Aiandus'
 Ilumess 'Ilu sõnum'
 Turismimess 'Tourest'
 Toidumess 'Tallinn Food Fest' ja 'Tallinn Food Fair'
Tallinn Motor Show

Viited

Välislingid
Messikeskus AS Eesti Näitused kodulehel

Eesti majandus
Eesti näitused
Belbeki lennujaam

Belbeki lennujaam, tuntud ka kui Sevastopoli Belbeki rahvusvaheline lennujaam ja Belbeki rahvusvaheline lennujaam, on lennujaam Ukrainas Krimmi poolsaarel, Sevastopoli Nahhimovi rajoonis. Lennujaam on saanud oma nime Krimmi veerikkaima jõe Belbeki järgi.

Lennuväli rajati II maailmasõja kolmandal aastal sõjaväelennuväljana. 1980. aastate II poolel lennujaama laiendati, mis tegi võimalikuks ka edasise tsiviilkasutuse.
            
2014. aasta 28. veebruari öösel umbes kella 3 paiku hõivas lennujaama mitmesajameheline relvastatud vene sõjaväelaste üksus. Juurdepääsuteed lennujaama suleti ja võeti relvastatud valve alla. Blokeeriti lennujaama navigatsioonisüsteemid.

2014. aasta 11. märtsil seadis kohalolev Ukraina väeosa (sõjaväeosa А-4515, воинская часть А-4515) toimunust ja toimuvast teavitamiseks üles veebisaidi ( http://www.belbek62.com.ua/ ).

2014. aasta 22. märtsil piiras VF sõjavägi kohalejäänud Ukraina väeosa soomustehnika toel ümber ja esitas ultimaatumi: pange relvad lähima tunni jooksul maha ja andke alla, vastasel korral algab rünnak väeosale.

2014. aasta 22. märtsi õhtuks langes Belbekis olnud Ukraina sõjaväeosa väidetavalt täielikult VF sõjaväe kontrolli alla.

Viited

Välislingid

 Sevastopol (Belbek) (aviapages.ru)
 Skyvector aeronautical charts: UKFB Sevastopol'/Bel'Bek Airport (skyvector.com)
 Lentokonekuvia Sevastopolin Belbekin lentoasemalta (airliners.net)
 Ukraine accuses Russia of 'armed invasion' after Crimea airports blockaded (telegraph.co.uk)
 Rossijskije vojennoslužaštšije vzjali pod kontrol aeroport Sevastopolja (lenta.ru)

Ukraina lennujaamad
Sevastopol
Odessa lennujaam

Odessa rahvusvaheline lennujaam (ukraina keeles Міжнародний аеропорт «Одеса») on lennujaam Ukrainas Odessa oblastis, 7,5 kilomeetri kaugusel Odessa keskusest edelas.

Alates 2016. aasta kevadest lendab Tallinna-Odessa liinil Nordic Aviation Group.

Viited

Välislingid

Koduleht (vene, ukraina ja inglise keeles) 
 Satelliidipilt lennujaamast

Ukraina lennujaamad
Aivo Prükk

Aivo Prükk (sündinud 22. septembril 1972 Tartus) on eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1990 Maarja Keskkooli, aastal 1994 Eesti Põllumajandusülikooli (metsamajanduse erialal) ja aastal 2013 Tartu Teoloogia Akadeemia.

Ordineeriti 5. septembril 2005 diakoniks. Õpetajaks ordineeriti ta 31. oktoobril 2013.

Ta oli aastatel 2005–2013 Maarja-Magdaleena Koguduse diakon. Aastast 2013 on ta sama koguduse õpetaja.

Viited 

Maarja-Magdaleena koguduse vaimulikud
Sündinud 1972
NATO liikmesriigid

NATO liikmesriikide arv peale viimast, 2020. aastal toimunud kaheksandat laienemist, on kolmekümnest Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsiooni liikmesriigist kaks pärit Põhja-Ameerikast (Ameerika Ühendriigid ja Kanada) ning ülejäänud Euroopast (liikmesriigi Türgi territoorium jääb osaliselt ka Edela-Aasiasse). NATO loodi 1949. aasta 4. aprillil allkirjastatud Põhja-Atlandi lepinguga, mille viies artikkel sätestab, et kui toimub sõjaline rünnak ühe liikmesriigi vastu, peetakse seda rünnakuks kõigi liikmesriikide vastu ning teised riigid peavad kollektiivkaitse raames rünnatavat liikmesriiki aitama ja seda vajadusel sõjaliselt.

Kõigil liikmesriikidel peale Islandi on oma kaitseväed. Islandil ei ole traditsioonilst armeed, vaid sõjaväeline rannavalve ja väike sõdurite rühm NATO operatsioonide tarbeks. NATO liikmesriikidest kolm on tuumariigid: Prantsusmaa, Suurbritannia ja Ameerika Ühendriigid. Liikmesriikidest 12 on asutajariigid ning organisatsiooni kuuekümne aastase ajaloo jooksul on veel liitunud 18 riiki. Viimasena liitus NATOga Põhja-Makedoonia ja seda 2020. aastal. 2022. aasta 5. juulil allkirjastasid liitumisprotokolli Soome ja Rootsi, misjärel peavad liitumise heaks kiitma ülejäänud 30 liikmesriigi esinduskogud.

Ülevaade Eesti liitumisest 
Aastatepikkune töö NATO liikmesuse suunal päädis sellega, et 2002. aasta novembris toimunud Praha tippkohtumisel esitati Eestile ametlik kutse liitumisläbirääkimistele. Läbirääkimised toimusid 2003. aasta jaanuarist märtsini ning 26. märtsil allkirjastasid NATO liikmesriigid Brüsselis uute liikmesriikide, sealhulgas Eesti, Põhja-Atlandi lepinguga liitumise protokollid. Riigikogu ratifitseeris lepingu koos kõigi selle lisadega 2004. aasta 10. märtsil ning 2. aprillil toimus Brüsselis seitsme uue liikmesriigi liitumise pidulik tseremoonia. Sama aasta juunis osales Eesti esmakordselt İstanbulis NATO tippkohtumisel alliansi täieõigusliku liikmena ühes kõigi sellest tulenevate kohustuste, õiguste ja võimalustega.

Liikmesriigid liitumiskuupäevade järjekorras

Sõjaväelasi

Sõjalised kulutused

Viited 

NATO
Jana Maasik

Jana Maasik (kasutanud ka pseudonüümi Janka Lee Leis; sündinud 26. märtsil 1970) on eesti kirjanik.  

Aastatel 1977–1988 õppis Kehra Keskkoolis. 1991–1998 õppis Tallinna Tehnikaülikoolis ning omandas magistrikraadi. Aastatel 1998–2011 oli ettevõtja ning ametnik.  

Kirjandusse tuli Jana Maasik 2012. aastal. Trükis on temalt avaldatud kolm romaani ja kuus lasteraamatut.

Teosed 
2012
"Vihmasaatjad". Tänapäev
"Hanna ja Aleksi lood. Kevad ja suvi". Tänapäev
2013
"Seotus". Hea Lugu
 "Hanna ja Aleksi lood. Sügis ja talv". Tänapäev
2016
"Frida ja Lonni üksinda kodus". Tänapäev
2018
"Hopspelleri amulett I. Kõrvetav puudutus". Tänapäev
2019
"Hopspelleri amulett II. Üksik skelett". Tänapäev
2020
 "Õnnekaare õed ja Vimkavennad". Tänapäev
"Enne lõppu". Tänapäev.

Tunnustus 
 2012 – kirjastuse Tänapäev romaanivõistluse võitja ("Vihmasaatjad")
 2012 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" äramärgitud töö ("Hanna ja Aleksi lood")
 2015 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" äramärgitud töö ("Frida ja Lonni üksinda kodus")
2017 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" äramärgitud töö ("Hopspelleri amulett I. Kõrvetav puudutus")
 2019 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" äramärgitud töö ("Õnnekaare õed ja Vimkavennad")
 2019 – Tartu lastekirjanduse auhind ("Hopspelleri amulett I. Kõrvetav puudutus")
 2020 – Rahva Raamatu Kuu raamat ("Õnnekaare õed ja Vimkavennad")
 2020 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse ja kirjastuse Tänapäev korraldatud XI noorteromaani võistlus I koht ("Enne lõppu")

Isiklikku 
Ta on abielus ja tal on kaks last.

Viited

Eesti kirjanikud
Eesti lastekirjanikud
Sündinud 1970
Markdown

Markdown on lihtteksti vormindamise süntaks, mida saab vajadusel samanimelise tööriistaga HTMLiks teisendada. Markdown on populaarne seletusfailides (readme), veebipõhistes foorumites või tekstiredaktorites kiireks vormindatud teksti kirjutamiseks.

Ajalugu 

Markdowni keele lõi 2004. aastal John Gruber, keda aitas oluliselt ka Aaron Swartz. Nende eesmärk oli võimaldada luua kergesti loetavat ja kirjutatavat lihtteksti ning seda vajadusel teisendada ka XHTML- või HTML-vormingusse.

Leheküljed nagu GitHub, reddit, Stack Overflow, OpenStreetMap ja SourceForge kasutavad Markdowni variatsioone kasutajatevahelise suhtluse lihtsustamiseks.

Alates 2016. aasta märtsist on Markdown RFC 7763 ja RFC 7764 avaldamisega standarditud. RFC 7763 määratleb MIME-tüübi text/markdown ja märgenduse variatsiooni original. RFC 7764 kirjeldab ning nimetab ära mh variatsioonid nagu MultiMarkdown, GFM, Pandoc, CommonMark ja Markdown Extra.

Näide

Järgnevas näites on Markdowni süntaksiga tekst vasakul, vastav HTML keskel ning veebibrauseris näidatav paremal.

Viited

Märgistuskeeled
Failivormingud
Sambia kvatša

Sambia kvatša (inglise keeles kwacha; tähis ZK; ISO kood ZMW, varem ZMK) on Sambia rahaühik. See jaguneb sajaks ngwee'ks.

Rahaühiku nimi on pärit njandžakeelsest sõnast, mis tähendab koidikut. Ngwee tähendab 'kirgas'.

Kui Sambia 1964. aastal iseseisvus, võeti rahaühikuna käibele naelsterling. Aastal 1968 asendati see kvatšaga.

Aastal 2013 viidi läbi rahareform. Pärast seda on käibel rahatähed nominaalväärtusega 2, 5, 10, 20, 50 ja 100 kvatšat ning mündid 5, 10 ja 50 ngwee'd ning 1 kvatša.

Märtsis 2014 oli euro kurss umbes 8,22 kvatšat.

Viited

Välislingid
 Sambia keskpank
 Sambia mündid

Rahaühikud
Sambia
Boodontinae

Boodontinae on madude alamsugukond.

Klassifikatsioon

Alamsugukonda Boodontinae  klassifitseeritakse järgmised maoliigid:
Bothrolycus
Bothrophthalmus
Buhoma (esialgne klassifikatsioon)
Chamaelycus
Dendrolycus
Dipsina
Dromophis
Duberria (esialgne klassifikatsioon)
Gonionotophis
Grayia
Hormonotus
Lamprophis
Lycodonomorphus
Lycophidion
Macroprotodon
Mehelya
Montaspis (esialgne klassifikatsioon)
Pseudaspis
Pseudoboodon
Pythonodipsas
Scaphiophis.

Välislingid 
Sissekanne EOL-is

Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Colubridae seisuga 11.03.2014.

Colubridae
Gonionotophis

Gonionotophis on maoperekond.

Klassifikatsioon

Perekonda Gonionotophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Gonionotophis brussauxi (Mocquard, 1889)
 Gonionotophis capensis (Smith, 1847)
 Gonionotophis crossi (Boulenger, 1895)
 Gonionotophis egbensis (Dunger, 1966)
 Gonionotophis gabouensis (Trape & Mané, 2005)
 Gonionotophis grantii (Günther, 1863)
 Gonionotophis guirali (Mocquard, 1887)
 Gonionotophis klingi Matschie, 1893
 Gonionotophis laurenti (De Witte, 1959)
 Gonionotophis nyassae (Günther, 1888)
 Gonionotophis poensis (Smith, 1849)
 Gonionotophis savorgnani (Mocquard, 1887)
 Gonionotophis stenophthalmus (Mocquard, 1887)
 Gonionotophis unicolor (Boulenger, 1910)
 Gonionotophis vernayi Bogert, 1940.

Levila

Neid võib kohata Kesk-Aafrikas.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne ADW-s
Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne Roomajate andmebaasis
Sissekanne saidil Wikispecies
 Benedetto Lanza, Donald G. Broadley, A review of the genus Gonionotophis in north-eastern Africa (Squamata: Lamprophiidae), Acta Herpetologica 9(1): 89-97, 2014, DOI: 10.13128/Acta_Herpetol-11929

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Gonionotophis seisuga 11.03.2014.

Lamprophiidae
Postimehe aasta arvamusliider

Aasta arvamusliider on ajalehe Postimees antav aunimetus. 

Nimetusega tunnustatakse inimest, kelle tegevust Eesti ajakirjanduses ja ühiskonnas peetakse Johann Voldemar Jannseni vääriliseks. Nimetuse saajale antakse Jannseni kujuke (autor skulptor Mati Karmin).

Aasta arvamusliidrid

 2005 Rein Veidemann
 2006 Marju Lauristin
 2007 Mihkel Mutt
 2008 Enn Soosaar
 2009 Erkki Bahovski
 2010 David Vseviov 
 2011 Andres Arrak
 2012 Edward Lucas
 2013 Tiina Kangro 
 2014 Ilmar Raag 
 2015 Jüri Vendik 
 2016 Jaak Jõerüüt 
 2017 Raul Rebane 
 2018 Mihhail Lotman
 2019 Ivan Makarov 
 2020 Maarja Vaino

Viited

Eesti aunimetused
Liivamadu

Liivamadu (Psammophis) on maoperekond.

Klassifikatsioon

Liivamadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Psammophis aegyptius Marx, 1958
 Psammophis angolensis (Bocage, 1872)
 Psammophis ansorgii Boulenger, 1905
 Psammophis biseriatus Peters, 1881
 Psammophis brevirostris Peters, 1881
 Psammophis condanarus (Merrem, 1820)
 Psammophis crucifer (Daudin, 1803)
 Psammophis elegans (Shaw, 1802)
 Psammophis indochinensis Smith, 1943
 Psammophis jallae Peracca, 1896
 Psammophis leightoni Boulenger, 1902
 Psammophis leithii Günther, 1869
 Psammophis leopardinus Bocage, 1887
 Psammophis lineatus (Duméril, Bibron & Duméril, 1854)
 Psammophis lineolatus (Brandt, 1836)
 Psammophis longifrons Boulenger, 1896
 Psammophis mossambicus Peters, 1882
 Psammophis namibensis Broadley, 1975
 Psammophis notostictus Peters, 1867
 Psammophis orientalis Broadley, 1977
 Psammophis phillipsi (Hallowell, 1844)
 Psammophis praeornatus (Schlegel, 1837)
 Psammophis pulcher Boulenger, 1895
 Psammophis punctulatus Duméril, Bibron & Duméril, 1854
 Psammophis rukwae Broadley, 1966
 Psammophis schokari (Forskål, 1775)
 Psammophis sibilans (Linnaeus, 1758)
 Psammophis subtaeniatus Peters, 1882
 Psammophis sudanensis Werner, 1919
 Psammophis tanganicus Loveridge, 1940
 Psammophis trigrammus Günther, 1865
 Psammophis trinasalis Werner, 1902
 Psammophis zambiensis Hughes, 2002.

Levila

Neid võib kohata Aafrikas ja Aasias.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne Roomajate andmebaasis
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Psammophis seisuga 11.03.2014.

Lamprophiidae
Niiluse krokodill

Niiluse krokodill (Crocodylus niloticus) on krokodilliliik.

Klassifikatsioon

Niiluse krokodillidel klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid:
 Crocodylus niloticus africanus Laurenti, 1768
 Crocodylus niloticus chamses Bory de Saint-Vincent, 1824
 Crocodylus niloticus cowiei (Smith in Hewitt, 1937)
 Crocodylus niloticus madagascariensis Grandidier, 1872
 Crocodylus niloticus niloticus Laurenti, 1768
 Crocodylus niloticus pauciscutatus Deraniyagala, 1948
 Crocodylus niloticus suchus GEOFFROY, 1807.

Levila

Neid Aafrika suurimaid (isased kuni 5 m pikkused) krokodille võib kohata Aafrikas, sh Sambias, ja Madagaskaril.

Kokkupuuted inimestega

Niiluse krokodillid võivad elada 75–100 aasta vanuseks, seega kokkupuuteid inimestega tuleb ikka ette. Ründavad kokkupuuted võib jagada kaheks:
inimesed võivad osadele neist saakloomadeks olla (keskmiselt kuni 200 krokodillirünnet aastas); 
nemad on inimestele jahiloomadeks (krokodillikütid, jahitrofeedeks ja ka naha pärast. 1980ndatel võis kütitud niiluse krokodillide arv olla 1000–2000 isendi vahel.

Viited

Välislingid 
Sissekanne CITES-is
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne Roomajate andmebaasis
Sissekanne SITI-s
Sissekanne saidil Wikispecies
Heiki Suurkask, Mis on vahet krokodillil ja alligaatoril, kaimanil ja gaavialil, veebiversioon (vaadatud 11.03.2014)

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Crocodile du Nil seisuga 11.03.2014.

Krokodillilised