joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Johanna Tammsalu

Johanna Tammsalu (sündinud 11. mail 1987) on eesti disainer.

Elukäik
Johanna Tammsalu on lõpetanud Liivalaia Gümnaasiumi. Seejärel lõpetas ta 2010. aastal loomingulise reklaami bakalaureuseõppe University of West London ülikoolis ning 2013. aastal Euroopa Disaini Labori magistriõppe Madridis koolis Instituto Europeo di Design.

2013. aastast on Tammsalu omaloodud firma Tamma Design juht ja disainer

Tunnustused
2016 parima elukeskkondliku tootedisaini BRUNO
2016 SÄSI

Viited

Välislingid
Tamma Design koduleht
Silvia Pärmann, Disainer Johanna Tammsalu: “Pean olema ka juhataja, klienditeenindaja, stilist ja turundaja”, Veebiajakiri mood.ee, 24. august 2017
Slovakkiasse loovideid püüdma sõidab Eesti tootedisainer Johanna Tammsalu, ERR, 25. aprill 2015

Eesti disainerid
Sündinud 1987
Jakob Kuus

Jakob Kuus (3. juuli 1876 Palupera vald, Tartumaa – 27. mai 1934 Tallinn) oli Eesti politseinik.

Jakob Kuus teenis aastail 1895–1917 Venemaa keisririigi politseis Tartus, Riias ja Tallinnas, alates 1916. aastast oli ta Tallinna kriminaalpolitsei ülem. 

Alates 1. maist 1919 oli ta Eesti kriminaalmiilitsa ülem. 28. novembril 1919 nimetas Vabariigi Valitsus ta Kohtuministeeriumi Kriminaalpolitsei Peavalitsuse ülema kohusetäitjaks, 2. juulil 1924 Siseministeeriumi Politsei Peavalitsuse ülema abiks, 1926. aastal Politseimuuseumi juhataja kohustetäitjaks ja 1. aprillil 1927 Viljandi-Pärnu prefektuuri Viljandi kriminaalkomissariks. 10. juunil 1931 Jakob Kuus haigestus (ajuverevalum). 

23. juunil 1931 algatas Viljandi-Pärnu rahukogu prokurör tema vastu süüasja omastamise pärast, ta võeti vahi alla ja paigutati Viljandi vangimajja. 1. juulil 1931 vabastati ta teenistusest parandamata haiguse tõttu pensionile mineku puhul.

Jakob Kuus suri 27. mail 1934 Seevaldi vaimuhaiglas Tallinnas ja maeti 31. mail Rahumäe kalmistule.

Viited 

Eesti politseinikud
Vene Eestimaa kubermangu koosseis
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1876
Surnud 1934
Ivan Beljajev

Ivan Beljajev (11. aprill 1893 Daugavpils – juuli 1927 Moskva) oli Eesti politseinik ja vene kirjanik.

Ta õppis aastail 1903–1913 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas, 1919–1920 arstiteaduskonnas, 1920–1921 filosoofiateaduskonnas, 1921–1924 õigusteaduskonnas.

Ta oli 1917. aastal Tartus kohtupristav, novembrist detsembrini 1918  ja jaanuarist veebruarini Tartumaa miilitsaülem, 1920–1923 õpetaja Petseris, 1924–1925 arreteeritud kommunistlikus salaorganisatsioonis osalemise pärast. 1926. aastal lahkus ta Venemaale, elas Voronežis. Suri Butõrka vanglas juulis 1927.

Ivan Beljajev on avaldanud ka venekeelseid luulekogusid ja teinud kaastööd ajalehtedele.

Eesti politseiprefektid
Vene kirjanikud
Sündinud 1893
Surnud 1927
Aleksander Aren

Aleksander Aren (2. september 1885  Pivarootsi Lihula vald, Läänemaa – 20. juuni 1945 Tallinn) oli Eesti politseinik.

Aleksander Aren õppis 1897–1900 Riia vaimulikus seminaris.

Ta oli aastail 1901–1912 köster-kooliõpetajana  Harju- ja Järvamaal: õigeusu  Leesi Püha Nikolai koguduses 1903–1911, Kikevere Jumalaema Uinumise koguduses  1911–1912, Rakvere Jumalaema Sündimise koguduses 1911–1924, 1912–1916 Rakveres ja Virumaal. 

1917. aastal oli ta Rakvere miilitsaülem, 1918–1925 vaheaegadega Virumaa miilitsa- ja politseiülem (karistati korduvalt distsiplinaarkorras), seejärel juhutööline. 

20. novembril 1918 määrati ta Virumaa Kaitseliidu ülemaks.

Tegutses koorijuhina  Haapsalu Maria Magdaleena koguduses 1924–1933 ja köstrina Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna koguduses 1933–1936.

Arreteeriti NKVD poolt 30. juulil 1940, sai vanglas halvatuse. 1941. aastal jäeti ta Eestisse ja vabanes. 

Ta on maetud Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.

Viited

Välislingid 
AREN ALEKSANDER MIHAIL/MIHKLI P, www.eoc.ee

Eesti politseiprefektid
Eesti õpetajad
Sündinud 1885
Surnud 1945
Eesti represseeritud isikud
Eesti koorijuhid
Kaitseliidu Viru maleva pealikud
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Eesti Tööerakonna poliitikud
Karl Zaleman

Karl Germanovitš Zaleman (vene keeles Карл Германович Залеман; 9.01.1850 (28.12.1849) Tallinnas, tolleaegses Revalis, Eestimaa kubermangis – 13.12.1916 (30.11) Peterburis) oli Venemaa keeleteadlane, iranist, ja Keiserlik Peterburi Teaduste Akadeemia liige. Ta õppis ja töötas Peterburi ülikoolis. Aleksandr Freiman oli tema õpilane.

Teosed 
 Mittelpersische Studien. In: Bulletin de l’Académie Impériale des Sciences de St.-Pétersbourg. Bd. 31, April 1887, Sp. 418–450 (online).
 (mit Valentin Shukovski) Persische Grammatik mit Literatur, Chrestomathie und Glossar. H. Reuther, Berlin 1889. 4., unveränderte Auflage: Harrassowitz, Leipzig 1947.  
 Judaeo-persica nach St.-Petersburger Handschriften. I. Chudâidât. Ein jüdisch-bucharisches Gedicht.  (= Mémoires de l’Académie Impériale des Sciences de St.-Pétersbourg. Série 7, Bd. 42, Nr. 14). Glasunoff, St. Petersburg 1897.
 Manichaeische Studien. I. Die mittelpersischen Texte in revidierter Transcription, mit Glossar und grammatischen Bemerkungen (= Mémoires de l’Académie Impériale des Sciences de St.-Pétersbourg. Série 8, Bd. 8, Nr. 10). Kaiserliche Akademie der Wissenschaften, St. Petersburg 1908.

Viited 

Venemaa keeleteadlased
Surnud 1916
Kaval Hans (1922)

Kaval Hans oli huumori- ja ajaviiteajakiri, mis ilmus 1922. aasta veebruaris Tallinnas. Selle vastutav toimetaja oli August Michelson. Väljaandjateks olid Kawal Hansu kirjastus, kes andis välja 1. ja 3.-4. numbri, ning H. Frisch ja A. Trilljärv, kes andsid välja 2. numbri. Ajairi oli 16 lk. Ajakirja trükiti Tallinnas A. Kümmeli trükikojas. Ajakiri ilmus ebaregulaarselt. Hinnaks oli 25 marka.Täiendavalt anti välja Kavala Hansu "Jõulu-album".

Välislink 

 Digar - Kaval Hans 1922

Viited

Eesti endised ajakirjad
Eesti huumoritrükised
Natalja Deržavina

Natalja Vladimirovna Deržavina (vene keeles Наталья Владимировна Державина; 
1. oktoober 1942 Taškent – 10. märts 2002 Moskva) oli vene näitleja (nukunäitleja), Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik.

Tuntuks sai ta Kesktelevisioonis näidatud lastetelesaatest "Head und, mudilased!", kus Deržavina mängis üle 30 aasta nukutegelase Hrjuša rollis.

Deržavina pääses 17-aastaselt tööle Moskva riiklikku nukuteatrisse ning töötas seal aastatel 1959–1968 ja 1974–1990.

Tunnustus
1995 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik 
1997 – Venemaa rahvuslik televisiooniauhind TEFI

Välislingid
Cкончалась актриса Наталья Державина. palm.newsru.com, 11. märts 2002

Venemaa näitlejad
Nõukogude Liidu näitlejad
Sündinud 1942
Surnud 2002
Jevgeni Sedov

Jevgeni Ivanovitš Sedov (vene keeles Евгений Иванович Седов; sündinud 9. detsembril 1954 Gorkis) on vene tsirkuseartist (õhuakrobaat ja kloun), Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik.

Huvi tsirkusekunsti vastu tärkas tal 1965. aastal. Aastatel 1965–1970 tegeles ta sellega isetegevuslikult. Pärast keskkooli lõpetamist 1970. aastal pääses ta tööle Gorki tsirkusse.

Alates 1977. aastast on Sedov esinenud ringreisidel paljudes maailma riikides, sealhulgas Saksa Demokraatlikus Vabariigis (1977), Saksa Liitvabariigis (1989–1990), Austraalias (1992 ja 2002), Suurbritannias (1998), Prantsusmaal (1998) ja Lõuna-Aafrika Vabariigis (2004–2005).

1989. aastal lõi ta tsirkusenumbri "Ekstsentriline number õhupallil" ("Эксцентрика на воздушном шаре"). Number on tsirkuse repertuaaris tänini. 2008. aastast esitavad seda Sedovi lapsed Aleksandra ja Gavriil.

1994. aastal esines Jevgeni Sedov Monte Carlo rahvusvahelisel tsirkusefestivalil, kus sai auhinnalise koha.

Tunnustus
1996 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik

Isiklikku
Tema lapsed on tsirkuseartistid Aleksandra Sedova (sündinud 1983) ja Gavriil Sedov (sündinud 1988).

Viited

Nõukogude Liidu tsirkuseartistid
Venemaa tsirkuseartistid
Sündinud 1954
Eesti elurikkus (raamatusari)

"Eesti elurikkus" on Eesti elustikku kirjeldav raamatusari, mida annab välja Tartu Ülikooli Kirjastus.

Sarjas ilmunud
Kalamees, Kuulo 2011. Riisikad. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus.
Toom, Mare; Liira, Jaan; Kull, Thea 2016. Tarnad. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus.
Kalamees, Kuulo; Liiv, Vello 2019. Heinikud. Tartu: Tartu Ülikooli loodusmuuseum ja botaanikaaed.
 Koostaja Mati Martin, illustraator Elen Absalon 2022. "Kiilid" 260lk kõvaköide Tartu Ülikooli Kirjastus

Vaata ka
Abiks loodusevaatlejale
Eesti Looduseuurijate Seltsi aastaraamat
"Roheline Eesti"

Eesti raamatusarjad
Eesti elustik
Johannes Almuseandja

Johannes Almuseandja (kreeka keeles Ιωάννης ο Ελεήμων; suri erinevate allikate järgi vahemikus 616–620 Küprosel) oli Aleksandria patriarh, kes hiljem on kuulutatud pühakuks.

Tema mälestuspäev on 25. novembril (vkj 12. novembril).

Eestis on talle pühendatud Saaremaa Jaani kirik.

Pühakud
Aleksandria
Sündinud 6. sajandil
Surnud 610. aastatel
Sergei Štšukin

Sergei Vadimovitš Štšukin (vene keeles Сергей Вадимович Щукин; sündinud 4. oktoobril 1951) on vene mustkunstnik ja teatrilavastaja, Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik.

Ta on Saratovi mustkunstiteatri Samokat kunstiline juht. Ta lõpetas Saratovi pedagoogilise instituudi saksa ja inglise filoloogia erialal ning seejärel Moskvas Boriss Štšukini nimelise teatrikooli draamateatri režii erialal. Ta on töötanud lavastajana Saratovi riiklikus akadeemilises teatris ja Tobolski riiklikus draamateatris.

1987. aastal asutas ta Saratovis esimese munitsipaalteatri – mustkunstiteatri Samokat. Ta on 1999. aastast Venemaa Tsirkusetegelaste Liidu liige.

2008. aastal võttis ta osa Venemaa telekanali Rossija telesaatest "Fenomen" (peakülaline Uri Geller), kus võistlesid mustkunstnikud.

Tunnustus

2002 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik

Isiklikku
Mustkunstnikud on ka tema abikaasa Margarita Štšukina ja poeg Artjom Štšukin.

Viited

Välislingid
Saratovi mustkunstiteater Samokat. teatrsamokat.ru
Щукин Сергей Вадимович. magicpedia.ru

Venemaa mustkunstnikud
Nõukogude Liidu mustkunstnikud
Nõukogude Liidu lavastajad
Venemaa lavastajad
Sündinud 1951
Midtown Manhattan

Midtown Manhattan on Manhattani saare ja samas ka samanimelise linnaosa tihedalt kõrghoonestatud keskne osa. Võrreldes kesklinnaga ehk Lower Manhattaniga on see New Yorgi peamine kesklinn. Kahe kesklinna piiriks on tunduvalt madalama hoonestus-ümbruskonnaga tänav 14th Street, ülemisi Upper West Side ja Upper East Side linnaosasid ning Central Park haljasala piiritleb 59th Street.

Midtown Manhattan on maailma suurim ärikeskus, kus asuvad kõige kallimad ja tihedama asustusega kinnisvaraarendused. Fifth Avenue äärsed krundid on maailma kõrgeimate üürihindadega, keskmiselt 32 000 dollarit/m². Kui Lower Manhattan on peamine rahanduskeskus, siis Midtown Manhattan on Ameerika Ühendriikide suurim kaubandus-, meelelahutus- ja meediakeskus, kuigi kasvatab ka enda rahanduslikku osakaalu. Midtown Manhattan on koduks samuti linna kõige märgilisema tähendusega ehitistele, nagu Empire State Building, Chrysler Building ja ÜRO peakorter. Seal asuvad maailmakuulsad kaubanduspiirkonnad Rockefeller Center, Broadway ja Times Square.

Suurem osa New Yorgi pilvelõhkujatest, hõlmates kõrgemaid hotelle ja elamuid, asub Midtown Manhattani linnaosas. Nii pendeldajad kui ka kohalikud elanikud töötavad sealsetes kontorites, hotellides ja kaubanduspindadel. Piirkond on tuntud ka turistilõksuna, sest seal elab palju õppureid ja väliskülalisi. Puiesteel Avenue of the Americas asub nelja USA peamise telejaama peakontorist kolm.

Naabruskonnad

Midtown
Columbus Circle
Sutton Place
Rockefeller Center
Diamond District
Theater District
Turtle Bay
Tudor City
Little Brazil
Times Square
Hudson Yards
Hell's Kitchen
Garment District
Herald Square
Koreatown
Murray Hill
Tenderloin
Madison Square

Flower District
Brookdale
Kips Bay
Rose Hill
NoMad
Waterside Plaza
Gas House District
Chelsea
Flatiron District
Gramercy Park
Stuyvesant Square
Union Square
Meatpacking District

Linnapilt

Viited

Vaata ka

Manhattani pööripäev
West Side
East Side
Upper Manhattan
24th Street

Manhattan
Ärikeskused
Kluoniškiai

Kluoniškiai on küla Leedus  Kaunase rajoonis, Žapyškise valla halduskeskus. Külas on põhikool, raamatukogu, postkontor ja kultuurimaja. Külas asuvad puidu töötlemisega tegelevad ettevõtted „Simile“ ja „Saegewerk und Patenfertigung Paul Maag“. Kluoniškiai asub Kaunasest 17 kilomeetri kaugusel Nemunase jõe vasakul kaldal.

Aastal 1941 hukkasid saksa okupatsiooniväed küla kohal 280 inimest. Aastal 1942 valmis sealne katoliku kirik, mis ehitati kihelkonnakirikuks, asendamaks Zapyškise vana kirikut. Aastal 1967 ehitati külla ka uus Zapyškise kooli hoone.

Tuntud elanikke
 Antanas Sutkus - Leedu fotograaf
 Andrius Vištelis-Višteliauskas -  Leedu luuletaja
 Motiejus Eimaitis - Knygnešystė tegelane
 Jurgis Žitinevičius - Knygnešystė tegelane

Viited

Välislingid 

Küla portaalis vietoves.Lt (Video teine pool)
Leedu külad
Kaunase rajoon
Noreikiškės

Noreikiškės on küla Leedus  Kaunase rajoonis, Ringaudai valla halduskeskus. Külas on Aleksandras Stulginskise Ülikooli katsemajand, seal asub ka endise Noreikiškėse mõisa hoonetekompleks.

Ajalugu

Sealset mõisa mainiti esmakordselt aastal 1897, küla moodustati aastail 1926-1927, mil seoses põllumajandusreformiga mõisa maadest osa talumeestele jagati. Asula hakkas kasvama 1964. aastal, kui sinna toodi Leedu Põllumajanduse Akadeemia, nüüdne Aleksandras Stulginskise Ülikool (otsus ülikool sinna üle viia oli tehtud juba aastal 1959, ent aastal 1964 valmisid kooli õppehooned). Aastaks 1986 oli külas juba 4024 elanikku.

Akademija alev moodustati küla tihedamini asustatud osast 1999. aastal. Aastal 2001 oli külas üksnes 383 elanikku. Aastal 2007 toimusid seal põllumeeste maailmameistrivõistlused.

Viited

Välislingid 

Küla portaalis vietoves.Lt
Leedu külad
Kaunase rajoon
Tartu Teerajajate allee

Tartu Teerajajate allee on Tasku keskuse Riia tänava poolsel küljel looklev jalajälgede allee, mis väärtustab Tartu arengusse panuse andnud inimesi ning innustab teisi nende jälgedesse astuma.

2010. aastal alguse saanud alleel on skulptor Bruno Kadaku poolt pronksi valatud jalajäljed. Tartu Teerajajate alleed täiendatakse igal sügisel. Uued teerajajad selguvad žürii abil ja rahvahääletuse tulemusena. 

Senised teerajajad on:

2010  Tartu vaim, Andres Metspalu, Herta Elviste, Hannes Kaljujärv
2011  Andrei Sõritsa, Jaan Kirsipuu, Tiiu Sild, Hillar Palamets 
2012  Tanel Laisaar ja Marget Savisaar, Tiia Toomet
2013  Rutt Hinrikus, Mart Noorma
2014  Ülo Niinemets, Sirje Eomõis, Evald Rooma
2015  Joel Luhamets, Aivar Tommingas
2016  Mika Keränen, Rasmus Mägi
2017  Janika Mölder, Mati Karmin
2018 Andres Dvinjaninov, Peeter Volkonski
2019 Teater Vanemuine, Undel Kokk, Andres Kuusik
2020 Maire Breede, Airi Liiva 
2021 Julia Beljajeva, Mart Ustav
2022 Tarmo Noop ja Katrin Õunap

Viited 

Kesklinn (Tartu)
Life Ball

Life Ball on Viini raekojaplatsil korra aastas, mais või juunis, toimuv suurim heategevusüritus Euroopas. Paljude prominentide ja patroonide osalusega pidulik ball toetab HIVi nakatunud või AIDSi haigestunud inimesi. Üritust korraldab mittetulunduslik organisatsioon AIDS LIFE, mis asutati 1992. aastal Gery Keszleri ja Torgom Petrosiani poolt.

Austria-Ungari eelviimase keisri Franz Joseph I sajanda surma-aasta tõttu 2016. aastal balli ei toimunud, kuid jätkus järgmisel aastal enda tavapärases asukohas.

AIDS LIFE

AIDS LIFE toetab abiorganisatsioone, mis on pühendunud HIV-positiivsete või AIDSi-haigete inimeste aitamisele. Rahaliste vahendite eraldamise eest vastutav meeskond uurib põhjalikult iga projekti jaoks laekunud avaldust. Lisaks on AIDS LIFE'i selge eesmärk tõsta üldsuse teadlikkust antud epiteemia teemal, et inimesed teaksid tunnetada sellest tulenevat ohtu.

Vaata ka
Love Parade

Välislingid
 
 Life Balli ametlik koduleht

Viin
Heategevus
HIV/AIDS
Albert Maslennikov

Albert Jevgenjevitš Maslennikov (vene keeles Альберт Евгеньевич Масленников; 24. oktoober 1925 Vladivostok – 24. mai 1975) oli Nõukogude Liidu filmilavastaja, Primorje televisiooni telefilmitoodangu esmaloojaid ja filmistuudio Daltelefilm rajajaid.

Ta oli kaheosalise mängufilmi "Leib" ("Хлеб") režissöör. Filmis mängis teiste seas eesti päritolu teatrinäitleja Vadim Mälk. Filmi aluseks oli Primorje krai draamateatris etendunud Vladimir Kirsoni näidend. See filmitöö oli ka Maslennikovi diplomitööks 1968. aastal Kaug-Ida Pedagoogilises Kunstide Instituudis. Temast sai esimesi diplomeeritud telefilmilavastajaid Kaug-Idas. Filmi siiski üleliidulisse levisse ei lastud.

Sõda ja haridustee
Maslennikov võttis osa sõdurina  Teisest maailmasõjast. Pärast sõda lõpetas ta Primorje krai draamateatri teatristuudio. Koos temaga õppis kursusel Vadim Mälk.

Isiklikku
Tema onu oli filmioperaator August Tamm. Akadeemik Igor Tamm, pärit Vladivostokist, oli tema emapoolne kauge sugulane.

Viited

Venemaa filmilavastajad
Sündinud 1925
Surnud 1975
Vadim Mälk

Vadim Mälk (vene keeles Вадим Янович Мялк; 26. mai 1925 Uglovoje, Primorje oblast – 15. august 1996 Vladivostok) oli eesti päritolu Venemaa näitleja, Vene NFSV rahvakunstnik.

Ta on 20. sajandi teise poole Kaug-Ida regiooni tuntumaid teatrinäitlejaid. Ligi 50 aastat töötas ta Gorki-nimelises Primorje Krai Akadeemilises Draamateatris.

Elukäik

Ta sündis 1925. aastal Uglovojes Primorje oblastis (jääb Vladivostokist põhja suunas vähem kui 40 km) väljarännanud eestlaste perekonnas. Tema isa Jaan Mälk saabus perega Kaug-Itta 1892. aastal. 

17-aastaselt suunati Vadim Mälk Vladivostoki jalaväekooli. Pärast sõjakooli lõpetamist sõdis ta leitnandi auastmes  Teises maailmasõjas tankitõrjerühma ülemana; 1945. aasta mais osales ta Riigipäevahoone vallutamises. Sõjaväeteenistusest vabanes ta 1946. aastal.

Pärast sõda lõpetas ta Primorje krai draamateatri teatristuudio. 1949. aastast kuni oma surmani töötas ta samas teatris. 1960. aastate teises pooles mängis ta Albert Maslennikovi lavastatud kaheosalises mängufilmis "Leib" ("Хлеб"). Filmi aluseks oli Primorje krai draamateatris etendunud Vladimir Kirsoni näidend.

Vadim Mälk on maetud Lesnoje kalmistule Vladivostokis.

Tunnustus
Punatähe orden
Vene NFSV teeneline kunstnik (1970)
Vene NFSV rahvakunstnik (1985)
Vladivostoki linna aukodanik (1995)

Mälestuse jäädvustamine
Gorki-nimeline Primorje Krai Akadeemiline Draamateater asutas parimate näitlejatööde esiletõstmiseks Vadim Mälgu nimelise teatripreemia.
2014. aastal paigaldati hoonele Vladivostokis aadressil Svetlanskaja 105, kus elas Vadim Mälk, mälestustahvel.

Isiklikku
Tema abikaasa oli Galina Mälk. Neil oli kolm tütart – Anna, Jana ja Ksenja. Jana Mälk töötab Gorki-nimelises Primorje akadeemilises draamateatris näitlejana.

Viited

Välislingid
Во Владивостоке состоялась церемония. newsvl.ru, 28. märts 2014
Foto mälestustahvlist. newsvl.ru
Премию им. Вадима Мялка вручили артистам Приморского театра Горького. primamedia.ru, 22. november 2016

Vene teatrinäitlejad
Eestlased Venemaal
Sündinud 1925
Surnud 1996
Partsi Saarjärv

Saarjärv on järv Põlva maakonnas Räpina vallas Viira külas ja Põlva valla Tromsi külas.

Järv kuulub Ida-Eesti vesikonna Peipsi alamvesikonda.

Saarjärv asub Kuulmajärve maastikukaitseala Mustjärve sihtkaitsevööndis.

Järve pindala on 12,3 ha, kaldajoone pikkus ca 2 km, suurim sügavus ligi 12 m.

Järvest möödub RMK Peraküla–Aegviidu–Ähijärve matkatee.

Viited

Põlva valla järved
Räpina valla järved
Timo Mustjärv

Mustjärv on järv Põlva maakonnas Räpina vallas Timo külas.

Järv kuulub Ida-Eesti vesikonna Peipsi alamvesikonda.

Järv asub Kuulmajärve maastikukaitseala Mustjärve sihtkaitsevööndis.

Järve pindala on 2,4 ha, kaldajoone pikkus ca 800 m, suurim sügavus üle 9 m.

Järvest möödub RMK Peraküla–Aegviidu–Ähijärve matkatee.

Viited

Räpina valla järved
Aleksandr Zaporožets

Aleksandr Ivanovitš Zaporožets (vene keeles Александр Иванович Запорожец) on vene näitleja ja teatripedagoog.

Ta lõpetas 1970. aastal Kaug-Ida Pedagoogilise Kunstide Instituudi teatriteaduskonna näitekunsti erialal. Ta on Gorki-nimelise Primorje Krai Akadeemilise Draamateatri juhtiv näitleja. Ta töötas seal aastatel 1971–1979 ja töötab 1984. aastast.

Näitlejatöö kõrvalt tegutseb ta teatripedagoogina Kaug-Ida Riikliku Kunstide Instituudi näitlejameisterlikkuse kateedris. Ta on professor ja teatriteaduskonna dekaan.

Tunnustus

1995 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik

Isiklikku
Tema poeg Valentin Zaporožets (sündinud 1981) on Gorki-nimelise Primorje draamateatri näitleja.

Viited

Vene teatrinäitlejad
Sünniaeg puudub
Szigethalom

Szigethalom on linn Ungaris Pesti komitaadis Szigetszentmiklósi kreisis. Asub Budapestist 12 km lõuna pool Csepeli saarel.

Szigethalomi vald asutati 1950. aastal ja 2004. aastal sai asula linnaõigused.

Linna läbib Budapesti linnalähiraudtee liin H6.

Linnas on roomakatoliku, kreekakatoliku ja reformeeritud kirik.

Viited

Välislingid 

http://www.szigethalom.hu/

Ungari linnad
Jessica Rabbit

Jessica Rabbit on väljamõeldud tegelane müstikaromaanis “Who Censored Roger Rabbit?” (1981), ja tegelaskuju selle põhjal vändatud filmis “Who Framed Roger Rabbit” (1988). Teda on filmis kujutatud multikamaailma jänese Roger Rabbiti karikatuurse naisena, kes on öölokaalis laulja. Jessica Rabbit on üks tuntumaid  animeeritud seksisümboleid. Tuntud ka tema ütluse poolest: “Ma ei ole halb, ma olen lihtsalt joonistatud nii.”

Välislingid
 

Animafilmitegelased
Cedar Grove (New Jersey)

Cedar Grove on Essexi maakonna väikelinn New Jersey osariigis Ameerika Ühendriikides. 

Kogukonna nimi tuleneb seedripuudest, mis kasvasid lähedal asuvas orus ja ümbruskonna nõlvakutel.

New Jersey linnad
Arsk

Arsk (tatari Арча / Arça) on linn Venemaa Tatarstani Vabariigis, Arski rajooni keskus. Asub Kazanka jõe ääres, 60 km Kaasanist kirdes.

Asula tekkis hiljemalt 13. sajandil. Vene väed põletasid Kaasani vallutamise käigus 1552. aastal küla maha ja küla läks Vene riigi koosseisu. 1606 rajati sinna kindlus.

Arsk sai linnaõigused 1781. aastal. Ühtlasi sai linnast Kaasani kubermangu maakonnalinn. 1796 Arski maakond kaotati.

1926. aastal võeti linnaõigused ära ja Arskist sai küla. 1938. aastal nimetati Arsk aleviks ja 2008. aastal sai linnaõigused tagasi.

2002. aastal olid 88,2% linnaelanikest tatarlased ja 10,7% venelased. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Arski elanikest tatarlasi 89,4% ja venelasi 9,6%.

Linnas on toiduainete-, tekstiili- ja ehitusmaterjalitööstuse ettevõtted. Arskit läbib Kaasani–Agrõzi raudtee.

Viited

Välislingid 

Tatarstani linnad
Feliks Randel

Feliks Randel (11. juuli 1924 Tartu – 5. veebruar 1988 Tallinn), oli eesti muusik, muusikateadlane ja orkestrant. 

 1942–1943 kuulus Eesti NSV Riiklikesse Kunstiansamblitesse
 1943–1944 õppis  Moskva Riiklikus Kehakultuuri Keskinstituudis  
 1947–1950 õppis Tallinna Muusikakoolis
 1958. aastal lõpetas muusikateaduse erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi  
 1945–1948 töötas Tallinnas vehklemistreenerina
 1948–1951 oli Eesti Riikliku Kirjastuse vanemtoimetaja 
 1952–1953 Tallinna Lastemuusikakoolis 
 1952–1955 Tallinna Muusikakoolis muusikateooria õpetaja 
 1958–1962 Eesti NSV Riiklikus Filharmoonias lektor 
 1962–1966 oli vabakutseline ajakirjanik 
 1966–1977 Vanemuises 
 1978–1987 Eesti Raadio estraadiorkestris vioolamängija. 

Arvustanud ooperilavastusi ja kirjutanud artikleid ooperi ajaloost, ta on tõlkinud mitmete operettide ja ooperite libretosid.
Feliks Randel on maetud Metsakalmistule

Isiklikku
Tema isa oli karikaturist ja maalikunstnik Felix Randel.

Viited

Eesti muusikateadlased
Eestistatud nimega inimesed
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1924
Surnud 1988
Užliedžiai

Užliedžiai on küla Leedus  Kaunase rajoonis, Užliedžiai valla halduskeskus. Küla asub Nevėžise kaldal ja jääb osaliselt Nevėžise maastikukaitsealale. Užliedžiais on Domeikava gümnaasiumi filiaal ja raamatukogu, seal asub ka väike lennuväli. Küla on oma nime saanud väikese Lieda jõekese järgi, millel asub Užliedžiai piiridesse jääv paisjärv.

Kohanime kasutati esimest korda aastal 1680, küla mainiti esimest korda aastal 1744. Küla hakkas kasvama pärast Leedu taasiseseisvumist, veel aastal 1987 oli külas ainult 419 elanikku.

Viited

Välislingid 
Küla portaalis vietoves.Lt
Leedu külad
Kaunase rajoon
15 Broad Street

15 Broad Street (endise nimega Equitable Trust Building või nüüdse alternatiivse nimega Downtown by Philippe Starck) on 43-korruseline endine büroopindadega ja nüüdsete luksuskorteritega kõrghoone New Yorgis. See asub Lower Manhattani ärikeskuse südames Broad Streeti ääres, New Yorgi börsi vahetus läheduses, sissepääsudega aadressidel 51 Exchange Place ja 37 Wall Street. 

167,95 meetri kõrgune ja L-kujulise põhiplaaniga ehitis projekteeriti arhitektuuribüroo Trowbridge & Livingston poolt ning valmis lõplikult aastal 1928 uusklassitsistlikus stiilis. 1931. aastal kuulus see maailma kahekümne kõrgeima büroohoone hulka. Torn oleks peaaegu 2001. aastal lammutatud, et teha ruumi uuele 50-korruselisele New York Stock Exchange Towerile, plaan katkestati pärast 11. septembri terrorirünnakuid ka finantsprobleemide tõttu.

Lower Manhattani pilvelõhkujad
Naabrusõigused

Naabrusõigused on eraõiguses kehtivad kinnisomandi kitsendused, mis mõjutavad naabruses asuva kinnisomandi kasutamist. Eestis on naabrusõigused määratletud 1993. aastal vastuvõetud asjaõigusseaduse jaotises 2 "Naabrusõigused" (§§ 143-154).

Eesti asjaõigusseaduse kohaselt naabrusõigused:
 ei anna õigust keelata teiselt kinnisasjalt tulevate mõjutuste nagu suitsu, lõhna, müra jms levimist oma kinnisasjale, kui see ei kahjusta kinnisasja kasutamist oluliselt ega ole vastuolus keskkonnakaitse nõuetega (§ 143 lg 1);
 keelavad mõjutuste tahtliku suunamise naaberkinnisasjale ning annavad kahjulike, kuid mittekõrvaldatavate mõjutuste korral õiguse nõuda hüvitist (§ 143 lg 2);
 annavad õiguse nõuda eeldatavalt keelatud mõjutusi tekitavate rajatiste ja seadeldiste püstitamata jätmist või mittesäilitamist naaberkinnisasjal (§ 144 lg 1);
 kohustavad hoidma ehitist sellises korras, et selle varisemine ei kahjustaks naaberkinnisasja (§ 145 lg 1);
 keelavad maatüki süvendamise nii, et see kahjustaks naaberkinnisasjal asuvaid ehitisi või kaotaks naaberkinnisasja maapõuetoe (§ 146 lg 1);
 kohustavad naaberkinnisasja omanikku lubama oma kinnisasja kasutamist, kui see on hädavajalik ehituseks või ligipääsuks (tellingud, ehitusmaterjali vedu, ülekäimine ja -sõitmine) ning talle tagatakse kahju hüvitamine (§ 147);
 reguleerivad üle kinnisasja piiri ulatuva ehitise kuuluvust, lubatavuse ja kõrvaldamise tingimusi (§ 148);
 reguleerivad kinnisasjade piiril kasvavate või üle piiri ulatuvate puude ja põõsaste ning nende viljade kuuluvust ja õigust piiri ületavate okste jms lõikamiseks (§ 149-150);
 kehtestavad kaht kinnisasja eraldavate müüride, hekkide jms ühiskasutuse, reguleerivad nende kasutust, korrashoiukulude kandmist ja kõrvaldamistingimusi (§ 151).

Analoogseid kohustusi käsitlevad ka keskkonnaseadustiku üldosa seadus ja valdkondlikud keskkonnaseadused (nt vee säästliku ja otstarbeka kasutamise kohustus veeõiguses), samuti puudutavad naabrusõigused planeerimis- ja ehitusõigust.

Islami õiguses tuginevad naabrusõigused Koraani 4. suura 36. värsile, mis käseb olla hea nii sugulastest kui ka mittesugulastest naabrite vastu, ehkki laiemas traditsioonis (hadith'ides) leidub ka teisi naabrusõigust puudutavaid allikaid.

Eesti keeles on vahel eksitavalt nimetatud naabrusõigusteks ka autoriõigusega kaasnevaid õigusi ehk naaberõigusi.

Viited

Välislingid
 Asjaõigusseadus Riigi Teatajas (kehtiv versioon)
 Kuidas lärmakaid naabreid korrale kutsuda? Maaleht/Omanikud.ee, 17.august 2017 (jurist Priidu Pärna vastus)
 Jekaterina Tikerpuu Mida peaks teadma omandi ja naabrite kohta ehk ela ise ja lase teistel ka elada Delfi/Saue Sõna, 8. detsember 2015
 Sandra Mikli, Holger Nõmm Naabrusõiguste kaitse problemaatika ja reguleerimise vajadus avalik-õiguslikust vaatepunktist Juridica 8/2010
 Matthias Keller Ettekanne Saksa-Eesti arutelu raames naabrusõiguse teemal ehitusvaldkonnas Eesti õiguskantsleri kodulehel

Asjaõigus
Järveotsa linnaosa

Järveotsa on Viljandi linnaosa. 

Järveotsa linnaosa paikneb Viljandi lõunaosas, Viljandi järve ja Riia maantee vahelisel alal.

Linnaosa sai nime 2007. aastal. Viljandi Järveotsa linnaosa üldplaneering kehtestati Viljandi Linnavolikogu otsusega 27. märtsil 2008.

Nõukogude perioodil oli Järveotsa linnaosa ala suuremas osas Nõukogude Armee kasutuses.

Viited

Viljandi linnaosad
Dmitri Pevtsov

Dmitri Anatoljevitš Pevtsov (vene keeles Дмитрий Анатольевич Певцов; sündinud 8. juulil 1963 Moskvas) on vene näitleja (teatri- ja filminäitleja), Venemaa rahvakunstnik.

Ta lõpetas 1985. aastal  Moskvas GITIS-e näitekunsti teaduskonna. Pärast sõjaväeteenistust Nõukogude Armee teatris (1986–1987) töötas ta näitlejana Taganka teatris. Alates 1991. aastast on ta Lenkomi näitleja.

Ta on mänginud enam kui 60 mängufilmis.

Tunnustus
1995 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik
1997 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia
2001 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik

Isiklikku
Tema isa Anatoli Pevtsov oli moodsa viievõistluse treener. Dmitri Pevtsovi
abikaasa on 1994. aastast näitleja Olga Drozdova (hilisem Venemaa rahvakunstnik).

Viited

Välislingid

Дмитрий Певцов. kinopoisk.ru

Venemaa näitlejad
Sündinud 1963
14 Wall Street

14 Wall Street (endise nimega Bankers Trust Company Building) on 37-korruseline büroopindadega kõrghoone New Yorgis.

Kirjeldus
See asub Lower Manhattani ärikeskuse südames Wall Streeti ja Nassau Streeti nurgal, New York Stock Exchange'i vahetus läheduses. See oli Bankers Trusti peakontor kuni hoone müümiseni 1937. aastal.

164,59 meetri kõrguse ehitise projekteeris arhitektuuribüroo Trowbridge & Livingston ning see ehitati aastatel 1910–1912 historitsistlikus stiilis. Hoone uusklassitsistlikus lahenduses on eeskujuks võetud Halikarnassose mausoleumi asetust San Marco kampaniili otsas. Varem asus samal krundil Gillender Building. See oli esimene kõrghoone maailmas, mis lammutati, et rajada samasse kohta uus, kõrgem hoone. Bankers Trust Company Buildingist endast sai seejärel maailma kõrgeim pangandushoone, kuigi pank ise kasutas kolme alumist korrust, ülemised korrused anti üüripindadeks. 31. korrusel asus korter, mis kuulus John Pierpont Morganile. Korteri pind muudeti hiljem kõrgklassi prantsuse restoraniks The 14 Wall Street, mis sulges uksed 2006. aastal. 

1997. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon ehitise kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark).

Pildid

Vaata ka
4th & Vine Tower

Välislingid

14 Wall Streeti ametlik veebileht

Lower Manhattani pilvelõhkujad
Saar (perekonnanimi)

Saar on eesti perekonnanimi.

Eestis Liivimaa Talurahva seadusega (1819) võetud nimede pingereas oli Saar 1. kohal. 

Saar on ka praegu Eestis tavaline perekonnanimi. 2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Saar 2119 mehel ja 2319 naisel. Perekonnanimede levikult on Saar 3. kohal Ivanovi ja Tamme järel. Nimi on levinuim Saare maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 96,62.

Nime kandjaid
Ain Saar (1968–), Eesti taasiseseisvumise eest võitleja ja kirjanik
Aino Saar, eesti bioloog ja taimefüsioloog (1926–)
Alviine Saar, eesti õpetaja (1907–1985) 
Andrus Saar, eesti sotsioloog ja ajakirjanik (1946–2015)
Anti Saar, eesti kirjanik ja tõlkija (1980–)
Ants Saar, eesti kirjanik (1920–1989)  
Ants Saar, eesti purilendur (1914–1995)
Arno Saar, eesti fotograaf (1953–)
Asmu Saar, eesti geograaf ja loodusteadlane (1931–2003)
Bernhard Saar, eesti tehnikateadlane (1929–1998)
Elmar Saar, eesti jalgpallur, treener ja kohtunik (1908–1981)
Enn Saar, eesti astrofüüsik (1944–)
Evar Saar, eesti keeleteadlane, ajakirjanik ja võro keele aktivist (1969–) 
Felix Saar, Eesti sõjaväelane (1911–1942)
Friedrich Saar, eesti loomaarstiteadlane (1904–1942)
Getter Saar, eesti sulgpallur (1992–)
Gustav Saar, eesti tehnikateadlane (1920–1972)
Hans Saar, eesti agronoom (1893–1983)
Indrek Saar (1973), eesti näitleja, teatrijuht ja omavalitsustegelane
Irja Saar, eesti mükoloog (1973–)
Janne Saar, eesti laulja (1986–)
Joosep Saar, organist ja köster ning viiulimeister, koolijuhataja ja koorijuht (1837–1910)
Juhan Saar, eesti kirjanik (1929–2007)
Jüri Saar, Eesti poliitik (1946–)
Jüri Saar, eesti ajakirjanik
Jüri Saar, eesti kriminoloog (1956–)
Jüri Saar, eesti filosoof (1941–1984)
Kaarel Saar, eesti jalgpallur (1990–)
Kadi Liis Saar, eesti tennisist (1992–)
Kalev Saar, eesti muusik (1969–)
Karl Saar, eesti tehnikateadlane (1945–)
Kristjan Saar, Eesti sõjaväelane (1894–1972)
Kustav Saar, Eesti sõjaväelane (1897–1941)
Ludvig Saar, Eesti sõjaväelane (1895–1980)
Maido Saar, eesti koreograaf ja rahvatantsija (1957–)
Maret Saar, eesti aerobioloog, aero- ja etnomükoloog (1946–)
Margus Saar, eesti ajakirjanik (1966–)
Mariann Saar, eesti laulja (1988–)
Marianna Saar, eesti botaanik (1934–)
Marika Saar, Eesti poliitik (1982–)
Mart Saar, eesti helilooja (1882–1963)
Martin Saar, New Yorgis elav eesti kunstnik (1980–)
Max Emil Saar, eesti vaimulik (1911–1981)
Mikk Saar, eesti laulja ja muusikalitäht (1980–)
Olivia Saar, eesti lastekirjanik ja luuletaja (sündinud 1931)
Paul Saar, eesti vaimulik (1919–2010)
Paul Saar, eesti maalikunstnik (1946–2007)
Pille Saar, eesti pianist ja pedagoog (1961–)
Raer Saar, eesti kontrabassimängija (1978–)
Theodor Saar, Kihnu koduloolane, pedagoog ja muusik (1906–1984)
Tiiu Saar, eesti loomaarstiteadlane (1955–) 
Tõnu Saar, eesti näitleja (1944–)
Tähti Saar, eesti arst ja arstiteadlane (1944–2016)
Valeri Saar, Eesti sõjaväelane (1955–)
Veera Saar, eesti kirjanik ja pedagoog (1912–2004)
Veikko Saar, eesti astronoom (1971–1998)  
Vladimir Saar, eestlasest Venemaa poliitik (1963–)

Viited 

Eesti perekonnanimed
Šlienava

Šlienava on küla Leedus  Kaunase rajoonis Samylai vallas. Külas on põhikool, raamatukogu ja Samylai kultuurimaja. Šlienavas asub ka kaks kalmistut. Šlienava asub  Kaunase veehoidla poolsaarel, vaatamisväärsuseks on sealne aastal 1958 valminud katoliku kirik.

Ajalugu

Arheoloogiliste uuringute põhjal on selgunud, et Šlienava kohal oli muinasasula juba kolmandal ja teisel aastatuhandel eKr. Kirjalikes allikates mainitakse asulat esimest korda "Marburgi Wigandi kroonikas" (Slawegen), asula oli olemas aastal 1365, mil ristisõdijad selle maha põletasid. Aastal 1376 ristiti Šlienava "tule ja mõõgaga", kokku ristiti seal 500 inimest, neist 205 viidi pärast Preisimaale.

XIV sajandi teisel poolel kuulus Šlienava Kęstutisele. Aastal 1387 mainitakse küla nime all Šlavaišuva. Küla mainib ka Hermann Wartbergest, kasutades nimekujusid Salwisawe ja Slawislow. Saksa kroonikates on kasutatud veel nimekujusid Slowiss, Sloasser, Sloaszen.

XVI sajandil kuulus sealne mõis Lübneritele. Aastal 1719 ehitati külla kabel. Aastal 1812 peatus külas prantsuse sõjavägi, surnud sõdurid maeti nn. prantsuse kalmistule.

Aastail 1940-1944 laiendati vana kabelit, ent aastal 1959 ujutati vana kihelkonna keskus Kampiškės Kaunase veehoidla rajamisel üle ja nii ehitatigi sealse kiriku asemel aastal 1958 Šlienaisse uus kihelkonnakirik. Ka asusid veehoidla rajamisel Šlienavasse ümber paljud  üle ujutatud Mozūrai, Naujos Dvareliškėse ja Šilėnai külade elanikud (aastal 1923 oli külas vaid 367 elanikku, aastal 1959 aga juba 710 ja aastaks 1972 oli Šlienava elanike arv kasvanud üle tuhande). Nõukogude ajal oli Šlienava kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Viited

Välislingid 
Küla portaalis vietoves.Lt

Leedu külad
Kaunase rajoon
Fuller Building

Fuller Building on 40-korruseline büroopindadega kõrghoone New Yorgis. See asub Midtown Manhattani ärikeskuse südames aadressil 41 East 57th Street, Madison Avenue puiestee nurgal. 

150 meetri kõrguse ehitise projekteeris arhitektuuribüroo Walker & Gillette ning see valmis aastatel 1928–1929 üpriski konservatiivses art déco stiilis. Hoone 12 alumist korrust olid planeeritud kasutamiseks kunstigaleriidena. 1986. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon ehitise kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark).

Välislingid

Midtown Manhattani pilvelõhkujad
New York World Building

The New York World Building (teati ka nimega Pulitzer Building) oli 20-korruseline büroopindadega varane kõrghoone New Yorgis. See asus Lower Manhattani ärikeskuse südames aadressil 53-63 Park Row, New Yorgi raekoja läheduses. 

See oli tänapäevaks tegevuse lõpetanud ajalehe The New York World peakontor. Hoone lammutati linna moderniseerimise käigus 1955. aastal, et teha ruumi Brooklyn Bridge'i sillale viivatele autode jaoks mõeldud kaldteedele. 1966. aastal lammutati selle kõrval asunud teine ajalehepeakontor New York Tribune Building. Endisest Park Row' ajalehetoimetuste kvartalist on säilinud vaid New York Times Building.

Aastatel 1889–1890 valminud 94,18 meetri (koos antennitipuga 106,6 meetri) kõrguse ehitise projekteeris arhitekt George Browne Post uusbarokses stiilis. Valmimise järel oli see USA Illinoisi osariigi kapitooliumi järel teine kõrgeim hoone Põhja-Ameerikas ning ühtlasi oli see järgnevad 4 aastat New Yorgi kõrgeim ehitis. See oli linna esimene hoone, mis ületas kõrguselt Trinity Churchi 87 meetri kõrgust kirikutorni, mis oli linnapildis domineerival kohal.

Välislingid
New York World Buildingu hoone kirjeldus ja pildid veebilehel www.nyc-architecture.com

Beaux-Arts
Manhattani pilvelõhkujad
Kristo Toots

Kristo Toots (sündinud 26. septembril 1977 Põlvas) on Eesti näitleja ja lavastaja.
Ta on lõpetanud 2001. aastal Eesti Humanitaarinstituudi II lennu näitlejameisterlikkuse erialal (juhendaja prof. Lembit Peterson). 

2016. aasta mais oli ta neljanda võrokeelse laulu- ja rahvapeo "Uma Pido" lavastaja.

Viited

Eesti näitlejad
Sündinud 1977
Dmitri Kogan

Dmitri Kogan (vene keeles Дмитрий Павлович Коган; 27. oktoober 1978 Moskva –  29. august 2017 Moskva)) oli Venemaa viiulikunstnik, Venemaa teeneline kunstnik (2010). 

Leonid Kogani ja Jelizaveta Gilelsi lapselapsena ja Pavel Kogani pojana alustas ta muusikaõpinguid juba kuueaastaselt Marina Kesselmani juures. 

Juba õpingute ajal oli ta Vladimir Spivakovi fondi stipendiaat ning osales kontserdiprogrammides "Uued nimed", "Vene esituskunst" ("Новые Имена", "Русское Исполнительское Искусство").

Esimene esinemine koos sümfooniaorkestriga oli tal 10-aastasena ja Moskva Konservatooriumi Suures saalis esines ta esimest korda 15-aastasena. 
Aastatel 1996-1999 oli ta  Moskva Konservatooriumi tudeng ning peaaegu samaaegselt, aastatel 1996-2000 ka Helsingi Sibeliuse Akadeemia tudeng.

Aastal 1997 toimus tema muusikaline debüüt Suurbritannias ja USA-s. Ta on esinenud paljudes kuulsates kontserdisaalides nii Euroopas (sh ka Eestis), Aasias, Ameerikas, Austraalias kui ka Lähis-Idas.  

Kogan on esinenud paljude tunnustatud orkestritega, sh Moskva Riiklik Akadeemiline Sümfooniaorkester Pavel Kogani juhatusel, Riiklik Jevgeni Svetlanovi nimeline Orkester, Riiklik Sümfooniaorkester Uus Venemaa (Новая Россия), Odessa Filharmooniaorkester, Camerata Klaipeda jt, ning teinud koostööd selliste dirigentidega nagu Mark Gorenstein, Pavel Kogan, Hobart Earle, Dmitri Jablonski. Dmitri Kogan on mänginud koos paljude tuntud muusikutega, sh Alena Baeva, Boris Belkin, Henri Demarquette jt.

Kogan on üles astunud paljudel festivalidel, sh Summit Music Festival USAs, Niagara Music Festival Kanadas, Sayowe Tais, Nancyphonies Prantsusmaal jm. Dmitri Kogan mängis Francesco Ruggieri 1660. aastal valmistatud viiulil. 

Kogan suri 29. augustil 2017 pärast pikka rasket onkoloogilist haigust.

Viited

Venemaa muusikud
Viiuldajad
Sündinud 1978
Surnud 2017
Marko Rillo

Marko Rillo (sündinud 11. juulil 1976 Tartus) on eesti majandusteadlane ja ettevõtja.

Haridus 
 1994 – lõpetas Rakvere 1. Keskkooli (praegune Rakvere Gümnaasium)
 2000 – Estonian Business Schooli bakalaureusekraad
 2003 – Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna magistrikraad
 2015 – Sankt Galleni Ülikooli haldusjuhtimise instituudi doktorikraad strateegilise juhtimise ja innovatsiooni alal

Tema doktoritöö fookuses oli innovatsioonipraktikate ja efektiivsuse analüüs telekommunikatsiooni sektori ettevõtetes.

Töökäik 
 1997 – Price Waterhouse'i nooremkonsultant
 1997–2001 Vabariigi Valitsuse ja Euroopa Komisjoni loodud Phare keskse üksuse (Phare CFCU – Central Finance and Contracting Unit) direktor
 2001–2002 AS Andmevara tegevdirektor
 2003. aastast ettevõtja ja konsultant.
 2016. aastast Estonian Business Schoolis innovatsiooni ja strateegia valdkonna dotsent

Ta on tegutsenud rahvusvahelise juhtimiskonsultandina Horvaatias, Kosovos, Türgis jt riikides. 2008–09 oli ta Eesti Televisiooni saate "JuhtimisAju" saatejuht ja toimetaja.

LEGO Serious Play 
Marko Rillo on LEGO Serious Play metoodika arendaja, populariseerija ja koolitaja. LEGO Serious Play käigus võetakse erinevate eesmärkide sõnastamiseks või probleemide lahendamiseks abiks LEGO klotsid. Mängulises formaadis, millel on tõsine eesmärk (i.k Serious Play – 'tõsine mäng') mängivad LEGO Serious Play aruteludes osalejad läbi probleemide sisu ja töötavad välja lahendusi. LEGO Serious Play metoodikat kasutatakse nii tavapäraste nõupidamiste paremateks struktureerimiseks (1–10 osalejat), töötubade läbiviimisel (5–20 osalejat) kui ka suurte konverentside korraldamisel (50–500 osalejat).

2009. aastal asutas Marko Rillo SeriousPlayPro.com võrgustiku, millel on tänaseks üle maailma rohkem kui 3000 liiget, kes kasutavad LEGO Serious Play metoodikat eri valdkondades: äri, innovatsioon, haridus, riigikorraldus, meditsiin jt. SeriousPlayPro liikmed korraldavad üle maailma üritusi, kus nad jagavad oma kogemusi, koolitavad uusi LEGO Serious Play metoodikat kasutavaid moderaatoreid ja ühtlasi viivad läbi teadustööd.

Marko Rillo on 2010. aastal LEGO Serious Play metoodika abil juhtinud Eesti arenguvisiooni sõnastamist 2018. aastani (valmis Eesti Arengufondi tellimusel). Ta on LEGO Serious Play metoodika abil modereerinud arutelusid paljudes riigiasutustes, rahvusvahelistes organisatsioonides, Fortune 500 firmades ja alustavates ettevõtetes.

2010. aasta alguses tutvustas Marko Rillo mängulisuse kasutamist igapäevatöös TEDxTartu konverentsi ettekandes "Lipsuga liivakasti".

Isiklikku 
Marko Rillo mängis aastatel 1993–1995 ansamblis D-Gän süntesaatorit ja oli taustalaulja.

Ta on harrastusjooksja..

Publikatsioonid 
 Blair, Sean, Rillo Marko (2016). "Serious Work: How to Facilitate Lego Serious Play Meetings and Workshops". ProMeet, London (ISBN 978-0995664708).
 Rillo, Marko (2015). "Strategy Making during Ambidexterity Cycles". (Doktoritöö, University of St.Gallen). Tallinn, Estonia: SeriousPlayPro.

Viited

Eesti majandusteadlased
Sündinud 1976
August Aivola

August Aivola (eesnimi ka Augustin; perekonnanimi kuni 1936. aastani Anslang; 20. august 1904 Tartu – 1975) oli restoranidirektor ja Elva alevi maksunõudja.

Ta õppis 1929–1933 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigus- ja 1935 usuteaduskonnas.

Ta teenis 7. Jalaväerügemendis, ülendati lipnikuks ja arvati reservi 1929. Eestistas nime 1936. aastal, uus perekonnanimi Aivola kantud samal aastal Perekonnanimede kaitseregistrisse. Elva alevi maksunõudja alates 1937. aastast. 

Arreteeriti NKVD poolt 30. juunil 1941 Tartus, naasis Eestisse.

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Geni
Ohvitseride andmekogu
Eesti biograafiline andmebaas ISIK
Okupatsioonide muuseum

7. Jalaväerügemendi koosseis
Kaitseliidu Tartumaa maleva liikmed
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Sündinud 1904
Surnud 1975
Eesti represseeritud isikud
Andrei Borissov (lavastaja)

Andrei Savvitš Borissov,  (vene keeles Андрей Саввич Борисов; sündinud 28. novembril 1951  Kobjai rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi  rahvusest Sahha riigitegelane ja teatrilavastaja, Venemaa rahvakunstnik.

Ta oli kauaaegne Sahha (Jakuutia) Vabariigi kultuuriminister (1990–2014). 2014. aastast on ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi riiginõunik. Ta on Olongho Teatri rajajaid 2008. aastal.

1999. aastal sai ta Venemaa riikliku preemia William Shakespeare'i "Kuningas Leari" lavastuse eest. Ta on 2000. aastal teinud Sahha akadeemilises teatris 2002. aastal Kuldse Maski eripreemia pälvinud olongho-lavastuse "Kõõs Debiliie" ("Кыыс Дэбилийэ"). 

Lavastajatöö kõrval tegutses ta ka teatripedagoogina. Ta on Arktika Riikliku Kunstide ja Kultuuri Instituudi rajajaid ja oli seal aastaid režiikursuse juhendaja.

2009. aastal lavastas ta mängufilmi "Taina Tšingis Haana" ("Тайна Чингис Хаана"; stsenaristid Vladimir Karpov ja Nikolai Luginov).

Haridus- ja töökäik
Pärast  Štšepkini-nimelise Kõrgema Teatrikooli lõpetamist näitekunsti erialal 1974. aastal Moskvas asus ta näitlejana tööle Jakuudi draamateatrisse. 1982. aastal lõpetas ta Moskvas GITIS-e režii erialal. Naasis Jakutskisse ja sai seal Oiunski-nimelise Sahha akadeemilise teatri lavastajaks. Aastatel 1983–1990 oli ta teatri pealavastaja, 1990–2010 teatri kunstiline juht (üheaegselt ministri ametiga)

Tunnustus

1986 – NSV Liidu riiklik preemia
1987 – Jakuudi ANSV teeneline kultuuritegelane
1996 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Vaimsuse Akadeemia tegevliige
1999 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia
2002 – Kuldse Maski eripreemia olongho-lavastuse eest (lavastaja Andrei Borissov)
2002 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstitegelane 
2004 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Kulakovski-nimeline riiklik preemia
2007 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik
2011 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi aukodanik
2017 – Kuldse Maski eripreemia "väljapaistva panuse eest teatrikunsti arengusse"

Isiklikku
Tema abikaasa on näitleja ja laulja Stepanida Borissova.

Viited

Sahha teatrilavastajad
Sahha filmilavastajad
Sahha (Jakuutia) Vabariigi poliitikud
Sündinud 1951
Johannes Hiiemets

Johannes Hiiemets (3. detsember 1904 Narva – 24. aprill 1942 Venemaa) oli Eesti haridustegelane, kirikuõpetaja ja kirjamees.

Ta sündis Narvas raamatukaupmehe ja vennastekoguduse jutlustaja Jakob Hiiemetsa pojana. Õppinud Mustvee alg- ja täienduskoolis, läks ta 16-aastasena pärast vanemate vaesumist Tallinna ja sai Lutheri vabrikusse lihttööliseks. Edasi töötas ta eri kontorites ja sõjaministeeriumi arhiivis ametnikuna ning lõpetas töö kõrvalt õppides 1924. aastal õhtukooli, kuid haigestus siis. 

1925. aasta sügisel astus Hiiemets Tartu Ülikooli usuteaduskonda ja oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Alates teisest kursusest oli ta ametis EELK Avinurme koguduses jutlustaja ja asjaajajana. 1927 laulatati ta Marta Suurega, neil sündis neli last.

Lõpetanud 1929 ülikooli, sooritas ta sügisel vajalikud õpetajaameti eksamid ja määrati prooviaastaks Palamusele. Elama asus ta Väike-Maarjasse, kus hakkas kohalikus gümnaasiumis tööle usu- ja ajalooõpetajana.

Jaanuaris 1930 valiti Johannes Hiiemets EELK Väike-Maarja koguduse õpetajaks, ajutiselt 1. juulist 1936 31. detsembrini 1937 oli ta Rõuge koguduse pastor.

1932. aastal omandas õpetaja Hiiemets uurimuse «Torma kihelkonna ajalugu» eest magistrikraadi ning jaanuaris 1937 kinnitati ta edasiõppijaks usuteaduskonna kirikuloo õppetooli juurde.

Sel ajal avaldas ta mitu raamatut pühakutest, märtritest ja kirikuisadest: «Aurelius Augustinus» (1935), «Assissi Franciscus», «Thascius Caecilus Cyprianus» (mõlemad 1937), «Martin Luther» (1939), «Taeva Jaan. Lugu vana-Roosa prohvetist» (1937) ja kirikuloost «Õpetaja Quandti rasked päevad».

1. jaanuaril 1941 vabastati Hiiemets omal soovil Väike-Maarja õpetaja kohalt.

Ta kolis perega Tartusse, kus töötas sanitaar-epidemioloogiajaamas instruktorina, kuni vangistati kommunistlike võimude poolt 27. juunil. Doktoritöö jäi samal sügisel kaitsmata.

Tartu vanglast saadeti Johannes Hiiemets asumisele Kirovisse, kus talle tema 37. sünnipäeval 3. detsembril 1941 määrati karistus ning ta saadeti edasi lõuna suunas, kus hukati raske reumahaigena 24. aprillil 1942.

Avinurme koguduse vaimulikud
Rõuge Maarja koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1904
Surnud 1942