joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
SMART Technologies

SMART Technologies ULC. on Kanada ettevõte, mis tegeleb interaktiivsete toodete loomisega.

Ettevõtte tuntuim toode on interaktiivne puutetahvel SMART Board, mis võimaldab arvuti ja projektoriga ühendatuna jälgida arvuti ekraanil toimuvat ning seda sõrmede või spetsiaalsete kaasasolevate pliiatsite abil juhtida.

Ajalugu 

1986. aastal töötas tulevase ettevõtte kaasasutaja David Martin välja ideetoote, mis hõlmas interaktiivset tahvlit SMART Board. Samal ajal pakuti David Martinile ja Nancy Knowltonile võimalust osta LCD arendus- ja tootmisliin firmalt . Martini pidas LCD-tehnoloogiat perspektiivseks ja asus seda SMART Boardi süsteemi integreerima.

Ettevõte asutamiseni jõuti 1987. aastal. Firma alustas tegevust Ameerika Ühendriikide projektoritootja InFocuse toodete maaletoomisega Kanadas. Projektorimüügist teenitud kasum suunati SMART Boardi uurimistöösse ja arendamisse.

SMART tutvustas esimest interaktiivset tahvlit 1991. aastal. See võimaldas arvuti rakendusprogrammide puutejuhtimist ja märkmete tegemist põhilistes Microsoft Windowsi rakendusprogrammides. Ameerika Ühendriikide Patendi- ja Kaubamärgiamet väljastas SMART Boardi kohta kolm patenti. Endiselt olid menetlemisel teised selle idee patenditaotlused üle kogu maailma.

Kuna 1990ndate alguses teadsid ja huvitusid väga vähesed interaktiivsetest tahvlitest, jäi SMART Boardi müügiedu tagasihoidlikuks. Ettevõte tegutses aktiivselt oma toote tutvustamisel ning keskendus peamiselt õpetajatele, äriinimestele ja valitsustegelastele, keda peeti põhilisteks sihtrühmadeks. Siiski viis toote vähene müügiedu firma majanduslikult ebakindlasse olukorda.

1992. aastal sõlmis SMART Technologies strateegilise koostöölepingu USA arvutihiiglase Intel Corporationiga. Koostöö tulemusena loodi ühine tootearendus ja turustamine ning Intel sai kapitaliosaluse. Kapitaliinvesteering, mille tingis varane koostöö Inteliga, aitas kiirendada nii riist- kui ka tarkvara arendustegevust. Kuigi esialgne projekt, mis tingis investeerimise vajaduse, on lõpetatud, on Intel säilitanud oma osaluse SMART Technologies ULC.-s.

 

Alates 1996. aastast on SMART Technologies suurendanud oma kogutulu iga järgneva aastaga vähemalt 50% ja teeninud kasumit. Ühtlaselt tugev kasvutempot on võimaldanud kasvamist toetudes enamuses ainult teenitud kasumile.

Ettevõtte seob oma tuleviku täielikult ruumitoodetega (roomware) ning selle tehnoloogia arengusuundadest sõltub seega täielikult firma edasine käekäik.

Vaata ka 
SMART Board

Viited

Välislingid 
 Kodulehekülg

Kanada ettevõtted
Elektroonikaettevõtted
Mart Tuisk

Mart Tuisk (ka Märt Tuisk) VR I/3 (13. detsember 1889 Elbi, Tori vald, Pärnumaa – 30. aprill 1942 Moskva) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). 

Mart Tuisk oli Ohvitseride Keskkogu 1936. aasta juhatuse abisekretär. 

1940. aastal, peale juunipööret, vabastati kindralmajor Aleksander Jaakson tegelikust sõjaväe teenistusest ja  Sõjavägede Staabi ülemaks nimetati 16. juulist 1940. aastal kolonel Mart Tuisk

Ta oli 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse staabiülem. Saadeti õppustele Venemaale Frunze-nimelisse Akadeemiasse. Ta arreteeriti 17. juulil 1941 Moskvas, hukati.

Tunnustus
Vabadusristi I liigi 3. järk

Viited

Välislingid 
 Ohvitseride andmebaas
 Kolonel Mart Tuisk
 

Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Karutapja ordeni kavalerid
Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud
Eesti kolonelid
Vabadussõja veteranid
Sõjavägede Staabi ülemad
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1889
Surnud 1942
Siin me oleme!

"Siin me oleme!" on Eesti Telefilmi 1978. aastal tehtud Eestis ülipopulaarseks osutunud komöödiafilm. Film on loodud Juhan Smuuli monoloogi "Suvitajad" ainetel.

1. jaanuaril 1979 esilinastus "Siin me oleme!" Eesti Televisiooni ekraanil. 

Film taastati 2005. aastal.

Sisu
Ilusal suvepäeval saabub Muhumaa tallu kapriisne proua Kohviveski koos abikaasa Johniga Tallinnast, auto tagaistmel kaasas kuraasikas Punapea. Seltskond on otsustanud suvepuhkuse veeta kaunis looduses, kuid Kohviveski kapriisid pööravad rahuliku talumajapidamise igapäevaelu pea peale. Kohviveski lööb peremees Ärnil kingakontsaga huule veriseks ning satub kaklusse Punapeaga, haarates tal peast kauni punase paruka. Selgub, et Punapea on lahutanud abielu ning elab ilmselt südamevaluga. Talu peretütre Liina ning kalalaeva madruse Timmu vahel tärkab armuleek; paarike otsustab abielluda. Punapea aga lahkub puhkuselt omapäi, südames peremees Ärni soe sõna ning soovitus uuesti abielluda ja ikka Muhumaale neid vaatama sõita. Kohviveski ja John lahkuvad talust, kuid nende auto mootor puruneb. Tee ääres peatub Volga, millest ulatab kaardi mees, keda John "hulluks" oli pidanud. Visiitkaardilt selgub, et mees on hoopis lugupeetud psühhiaater Aadu Kadakas.

Osades
 Lia Laats – Kohviveski
 Ervin Abel – John
 Renate Karter, hääldublaaž Maria Klenskaja – punapea 
 Karl Kalkun – Ärni
 Eva Meil – Janne, Ärni abikaasa
 Kadri Jäätma – Liina
 Sulev Nõmmik – Aadu Kadakas
 Väino Puura – Mart Kümmemeest
 Lauri Nebel – Timmu

Muu personal
Direktor – Malli Vällik
Lavastaja – Sulev Nõmmik
Operaatorid – Enn Putnik, Kaljo Jõekalda, Dorian Supin
Helilooja – Ülo Vinter
Kunstnikud – Lembit Roosa, Agu Püüman
Monteerija – Salme Jevdokimova
Helirežissöör – Vambola Vällik
Assistendid – Andrus Nirk, Indrek Parmas, Raivo Pikner, Vello Vahesalu
Grimm – Heli Prinzthal, Krista Pärt

Välislingid

 
Siin me oleme! (võimalus vaadata)

Artiklid
 "ETV müüb DVD-l restaureeritud filmi "Siin me oleme!"". Postimees.ee, 26. oktoober 2005
 Risto Berendson. "Mis on filmis "Siin me oleme" võlts?". Postimees, 6. august 2008

1979. aasta filmid
Eesti filmid
Tiiu Varik

Tiiu Varik (sündinud 3. detsembril 1944) on eesti laulja. 

Tiiu Varik lõpetas Tallinna Lastemuusikakooli klaveri erialal 1962. aastal ja Tallinna Muusikakooli koorijuhi erialal 1968. aastal. 

1959. aastal kutsuti ta laulusolistina Tallinna Pedagoogilise Instituudi ansamblisse Ratex, mida esialgu juhatas Aadu Birnbaum, alates 1961. aastast Tiiu vend Vello Varik. Ansamblisse kuulusid teiste hulgas Tiit Lehto ja trummar Vello Mikk. 

Järgnesid esinemised Tallinna džässifestivalidel (1960. aastal orkestriga Mickeys, 1961. aastal Mart Lille trioga), telesaadetes (esmakordselt 1961. aastal Ratexiga) ja mitmesugustel kontsertidel. 

Esimene raadiolindistus sai teoks 1962. aastal (Tony Renise «Quando» Emil Laansoo ansambli ja Eesti Raadio meeskvartetiga). 

Esimesed algupärased laulud kirjutas Varikule Uno Naissoo 1962. aastal. Neist lindistati ansambliga Stuudio 8 «Kui kord selge taeva all» ja «Viimane eksam» (Heldur Karmo tekstid). Veel on Varik laulnud orkestriga Rütm, ansamblitega Metronoom, Norma ja TV-ansambliga. 

Muusikat õppides töötas ta lasteringide juhendajana, võimlejate ja rahvatantsijate saatjana, aastail 1969–1975 oli ta lauluõpetaja Tallinna Spordiinternaatkoolis. Aastail 1970–1975 juhendas ta Ehitajate Klubi tütarlasteansamblit Lüübik, kes tuli 1973. aastal üleliidulise estraadi- ja tsirkuseartistide konkursi laureaadiks.

Tuntumad laulud
"Maailm läbi lauluga"  
"Anna mulle maailm" 
"Südamlik lugu" 
"Roosiaed" 
"Taas üksi" 
"Laulev vahanukk" 
"Ootamatud sõnad" 
"Ei ole ma veel selles eas" 
"Waterloo" 
"Kui öö on nii pime" 
"Quando"

Viited

Välislingid
Tiiu Varik: «Mina pühendasin ennast perele. Ma ei kahetse midagi.», SL Õhtuleht, 3. juuni 2004
Tiiu Varik pidi sünnikodust lahkuma, SL Õhtuleht, 14. august 2003

Eesti lauljad
Sündinud 1944
Voldemar Ojansoon

Voldemar Ojansoon (kuni 1935 Voldemar Ojanson; 20. august 1897 Pataste mõis, Kudina vald (Maarja-Magdaleena kihelkond), Tartumaa – 1942? Venemaal Saratovi vanglas?) oli Eesti jurist ja diplomaat. Korp! Sakala vilistlane.

Õppis alates 1917. aastast Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ja 1917–1923 õigusteaduskonnas. 

Võttis osa Vabadussõjast 2. diviisi staabi kirjutajana.

Töökohad
 1923 Eesti Vabariigi Berliini saatkonna atašee
 1. maist 1924 Stockholmi saatkonna teine sekretär
 1. aprillist 1926 Kopenhaageni konsulaadi asekonsul
 1. novembrist 1926 Londoni saatkonna teine sekretär
 8. jaanuarist 1934 oli Välisministeeriumi esimene sekretär
 7. jaanuarist 1935 konsulaarbüroo juhataja
 1. jaanuarist 1936 Rahvasteliidu büroo juhataja
 15. jaanuarist 1937 poliitilise osakonna büroojuhataja
 1. juulist 1938 kuni 26. augustini 1940 oli Moskva saatkonna nõunik

Eesti Vabariigi saatkond Moskvas töötas kuni 1940. aasta augustini. Pärast Eesti Vabariigi õigusvastast inkorporeerimist Nõukogude Liitu põgenes saadik August Rei Nõukogude Liidust Riia kaudu Rootsi. Saatkond likvideeriti ja selle varad võeti NKVD ja Välisasjade Rahvakomissariaadi bilanssi. Välisministeerium tegi Ojansoonile korralduse Eestisse naasta, mida ta ka tegi, sõites rongiga Tallinna koos abikaasa Margitiga. Nad lootsid, et on seega ohust pääsenud, kuid pärast Tallinna jõudmist arreteeris Voldemar Ojansooni NKVD. Pärast ülekuulamist mõistis okupeeriv riik VNFSV seaduste alusel Ojansoonile karistuse. Voldemar Ojansoon suri vangistuses Venemaal, täpne surma aeg ja koht on teadmata. Margit Ojansoon pääses järgnenud sõjakeerises Inglismaale, kus ta hiljem suri.

Autasud

 Kotkaristi teenetemärgi IV klass (1936)
 Poola Polonia Restituta ordeni III klass
 Läti Kolme Tähe ordeni III klass 
 Leedu Vytautas Suure ordeni III klass 
 Ungari Teeneteordu komandöririst (1939) 

Eesti diplomaadid
Eesti juristid
Vabadussõja veteranid
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Kolme Tähe ordeni kavalerid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1897
Surnud 1942
Pakri poolsaar

Pakri poolsaar (varasema nimega Leetse poolsaar) asub Mandri-Eesti loodeosas Põhjarannikul Pakri lahe ja Lahepere lahe vahel. 
Poolsaare tipus paikneb Pakri neem. Poolsaar on üks Põhja-Eesti lavamaa merre ulatuvatest osadest.

Pakri poolsaare pikkus on 12 km, laius kohati üle 5 km ning pindala umbes 40 km². Kõrgeim poolsaare punkt ulatub 31 m üle merepinna ja poolsaart merest lahutav klindijärsak moodustab sealse kõrgeima, Pakri panga. Pakri panga piires eristatakse mõnikord omaette ka Lahepera panka, Leetse panka, Pakerordi panka, Uuga panka ja Paldiski panka. Pakri panga suurim kõrgus on umbes 25 m üle merepinna.

Pakri poolsaarel on suuri rändrahne, sealhulgas Leetse lodukivi. Pakri poolsaare klindil avanevad allikad (Pakri poolsaare allikad).

Poolsaare saksakeelse nimekuju (Pakerort) järgi on nime saanud ordoviitsiumi Pakerordi lade.

Pakri poolsaarel asub Paldiski linn, seal paiknevad ka Pakri tuletorn, Pakri tuulepark ja piirivalvekordon.

Pakri poolsaare lähistel Läänemeres on optilised kaablid.

Pildid

Viited

Välislingid 

 Pakri pank @ ut.ee
 Pakri poolsaare pankranniku ohutuse teemaline nõupidamine Harju maavalitsuses – 9. märtsil 2008 toimus Pakri panga varing
 Holger Roonemaa. Pakri poolsaarele kerkib aastaga suur tuulepark Eesti Päevaleht, 9. veebruar 2009

Harju maakonna poolsaared‎
Paldiski
Kontor (ansambel)

Kontor oli ETKVLi Tallinna keskuse ansambel, mis alustas tegevust 1980. aastal.

Koosseis
 Leila Miller (vokaal)
 Heino Seljamaa (vokaal)
 Jaak Jürisson (vokaal, klahvpillid)
 Sven Himma (löökpillid)
 Ants Õnnis (bass, saksofon)
 Uno Kõrsmaa (kitarr)

Ansambli eesotsas oli juba varem lauljana tuntud klahvpillimängija Jaak Jürisson (lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi heliloojana 1979. aastal) ja vokaalsolist-parodist Heino Seljamaa (lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 1978. aastal).

Diskograafia
1983 "Kontor" 7" LP Meloodia
 A1 "Talv" Q. Newton / L. Miller
 A2 "Nii nagu meri ja tuul" (D. Edmunds / L. Miller
 B1 "Kuke protestilaul" P. Townsheard / H. Seljamaa
 B2 "Uni"Suri-muri"" J. Jürisson / H. Seljamaa
 B3 "I Love You" J. Jürisson / H. Seljamaa

 A1 laulu õige autor: Bob Mc Dill
 A2 laulu õige autor: Hank Devito
 B1 laulu õiged autorid: David Byrne / Martina Weymouth / Christopher Frantz
Eesti ansamblid

1990 "Kontor" = Дело № 1 "Kontor" MC Kuldnokk
Loksa vald

Loksa vald oli kohalik omavalitsusüksus Eestis Harju maakonnas.

Vabariigi Valitsuse 2005. aasta 30. juuli määrusega nr 152 moodustati senise Kuusalu valla ja senise Loksa valla baasil uus omavalitsusüksus Kuusalu vald. 

Vald moodustati 1992. aasta 10. septembril.

Loksa vallas oli 2004. aasta 1. jaanuari seisuga 1994 elanikku (993 meest ja 1001 naist). Valla pindala oli 222,3 km². Vallas oli 28 küla, neist suuremad Vihasoo, Suurpea ja Viinistu. Tegutses üks kool: Vihasoo lasteaed-algkool (2003. aastal 32 õpilast).

Viited

Eesti endised vallad
Georges Jacques Danton

Georges Jacques Danton (26. oktoober 1759 – 5. aprill 1794) oli prantsuse advokaat ja poliitik. Ta oli Prantsuse revolutsiooni üks juhte.

Aastal 1792 oli ta kohtuminister. Aprillist juulini 1793 oli ta Avaliku Julgeoleku Komitee liige.
Ta oli samuti Rahvapäästekomitee esimene juht.

Ta giljotineeriti pärast lühikest kohtuprotsessi vastuolude tõttu Maximilien Robespierre'i ja revolutsiooni poolehoidjatega. Tema viimasteks sõnadeks olid: "Robespierre, sa tuled mulle järele!" Need sõnad osutusid prohvetlikuks – vähem kui nelja kuu pärast (28. juulil) lõpetas ka Robespierre giljotiini all.

Prantsusmaa poliitikud
Prantsuse revolutsioon
Revolutsionäärid
Prantsuse revolutsiooni ajal giljotineeritud
Sündinud 1759
Surnud 1794
Liha (ansambel)

Liha on 2005. aastal Saaremaal loodud Eesti punkbänd.

Koosseis 
Nirk (Andre Nõu) – vokaal (alates 2005)
Penikoorma Penno (Madis Merk) – kitarr (alates 2005)
Stepsli Siim (Märt Jerve) – basskitarr (alates 2008)
Tiit Transves (Kurmet Kahju) – kitarr, trummid (alates 2005)

Endised liikmed 
Avastaja Aadu(Ardi Õispuu) – basskitarr (2005–2006)
Lembit L. (Ando Õispuu) – basskitarr (2006–2008)
Frikadelli Ferdinand (Holger Peterson) – trummid (2009)

Ajalugu 

Ansambel Liha sai alguse 2005. aasta kevadel Orissaares. Sama aasta sügisel lindistati esimene demoplaat "Lihapirrakas" ning hakati kontserte andma. Paraku 2006. aasta juunis läks bänd ajutiselt laiali, kuna osa liikmeid pidi sõjaväkke minema. Samal ajal saadi valmis ka teine demoplaat "Mõtlemapanev jalaseen". 2007. aasta kevadel tuli bänd uuesti kokku ja esines üritusel "Endless Nameless 2007". Samal aastal lindistati stuudioplaat "Hargivahepaine". See on ainuke Liha materjal, mis on lindistatud kolmeliikmelise bändina (Nirk – laul / Penno – kitarr / Tiit – trummid, basskitarr, kitarr). 2008. aasta suvel esineti üritusel "Lelle alternatiiv 2008" juba uue bassimehe Siimuga. Kui leiti ka uus trummar, hakati uuesti kontserte andma ja muusikat kirjutama. 2009. aastal lindistati uue koosseisuga lugu "Lateksist mees" ja anti mitu kontserti üle Eesti.
2009. aasta detsembris andis ansambel Liha oma seni viimase kontserdi.

Välislingid 
Eesti ansamblite andmebaasis alates 10. juulist 2005
MySpace

Eesti punkansamblid
Ago-Endrik Kerge

Ago-Endrik Kerge (8. aprill 1939 Tallinn – 25. aprill 2021) oli eesti tantsija, näitleja ja lavastaja.

Haridus
Ago-Endrik Kerge lõpetas 1959. aastal Tallinna Koreograafiakooli (Kalju Saarekese klassis). Aastatel 1964–1966 õppis ta Viljandi Kultuurharidustöö Koolis klubitöö erialal ning 1976. aastal lõpetas näitleja ja lavastaja erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 7. lennus.

Töökäik
Töötas balletisolistina Estonia teatris (1959–1967) ja Leningradi Music Hallis (1967–1969). Seejärel pöördus ta tagasi Estoniasse. Lavakunstikateedri lõpetamisel äratas ta tähelepanu August Kitzbergi "Kosjasõidu" järgi tehtud diplomilavastuse uudse lahendusega ning asus näitejuhi-lavastajana tööle Tallinna Riiklikku Akadeemilisse Draamateatrisse. Aastatel 1985–1990 oli ta Vanemuise teatri näitejuht.

16. oktoobrist 2004 kuni 2005. aastani oli Ago-Endrik Kerge Riigikogu asendusliige erakonna Res Publica liikmena, saades parlamenti Tõnis Paltsi asemel. Kerge oli Riigikogu vanim liige.

Töökohad
1959–1967 Estonia, balletitantsija
1967–1969 Leningradi Music Hall, tantsija
1969–1976 Estonia, balletisolist
1976–1982 TRA Draamateater, lavastaja
1982–1984 Estonia, näitejuht-lavastaja
1985 Tallinnfilm, režissöör-lavastaja
1985–1991 Vanemuine, kunstiline juht
1990–1992 Vanemuine, lavastaja
1992–1995 Eesti Televisiooni Teleteater, režissöör
1995–1996 Vanalinnastuudio, lavastaja
1996 vabakutseline

Tunnustus
 1967 – Eesti NSV teeneline kunstnik
 1984 – Eesti NSV rahvakunstnik
 1984 – Eesti NSV Teatriühingu muusikaauhind
 2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Aastatel 1962–1971 oli Ago-Endrik Kerge abielus näitleja ja varieteeartisti Ülle Ullaga ja seejärel mannekeen Illi Kergega. 1983. aastast oli tema abikaasa näitleja Elle Kull. Ago-Endrik Kergel oli viis last.

Viited

Kirjandus 
 Mare Põldmäe, Margot Visnap, "Quo vadis, Ago-Endrik Kerge?" (tema lavastustest) – TMK 1987, nr 4, lk 49–62

Välislingid
 Lavakunstikooli lennud
 Pikk intervjuu Eesti Televisiooni portreesaates "Tähelaev", 20. märts 2011
 Ago-Endrik Kerge: kulus 70 aastat, enne kui kohtusin oma õega. EPL.ee 30. jaanuar 2016
 Leningradi Music Hall

Eesti näitlejad
Eesti lavastajad
Estonia teatri balletitantsijad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eesti NSV rahvakunstnikud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
X Riigikogu liikmed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1939
Surnud 2021
Hüpersomnia

Liigunisus ehk hüpersomnia on unehäire, mille peamised vaevused on liigne unisus ärkvelolekuajal ning pikenenud uneaeg. Patsient ei saa unest kosutust, kannatab päevase unisuse all ja selle tõttu halveneb tema elukvaliteet. Levimuselt ei ole see mõnede uuringute kohaselt nii laialdane kui unetus.

Eesti tudengite hulgas tehtud uuringust selgus, et unehäirega üliõpilastest kannatas liigunisuse all 67,1%. Ameerika Ühendriikides kaebas liigunisust 5% küsitletud täiskasvanutest ja 15% noortest. Uuritud on unehäirete sümptomite ja vaimsete häirete seost. Uuringu tulemusena selgus, et 51,5%-l unehäiretega inimestest on täpselt defineeritud vaimne häire ning vaid 4,5%-l unehäiretega inimestest ei ole vaimse tervise kaebusi.

Viited
Harju värav

Harju värav oli keskaegse Tallinna linnamüüri kaitserajatiste osa, mis asus praeguse Rüütli, Müürivahe ja Harju tänava ristil ning Müürivahe tänava ja praeguse Vabaduse väljaku vahelisel Harju tänava lõigul. Kunagise Harjuvärava peatorni asukohal on praegu kahel pool Harju tänavat hooned Harju nr. 13 ja 6.

Harju väravakompleksi kuulusid ka värava ees asunud Harju värava eesväravate kompleks, 2-3 paari väravatorne koos neid ühendavate müüridega.

Ajalugu
Esmakordselt mainiti väravat 1361. aastal Sepaväravana (alamsaksa Smedeporte, sest Harju tänav kandis tollal Sepa või Seppade tänava nime).

Harju värava neljakandiline peatorn oli lõplikul kujul viiekorruseline. Tema põhiplaani suurus oli 9,8×8,8 m ja kõrgus 21 m. Suur peavärav oli tavaliselt kinni, jalameeste jaoks oli väike jalakäijate värav, millest otse linnamüüride vahele ei pääsenud, vaid jalakäijate väravast sai mööda trepiastmeid torni sisse (alla) ja alles siis treppi mööda üles müüride vahele.

Väravakompleksi kuulus aja jooksul kolm väravat, kolmandal väraval, analoogselt nagu Viru värava eesväraval, olid täpselt samuti kaks ümmargust küljetorniga Harju värava eesvärava ning Harjuveski (vesiveski) ning paistiik koos hobuse jootmise kohaga. Väravatõkkeid oli kokku neli ja kaitsetorne viis.

Teine eesvärav valmis 1448–1453 toimunud ulatuslike rekonstrueerimistööde käigus.

Aastal 1535 hukati eel- ja peavärava vahel Johann von Üxküll, kes oli rikkunud oma linna põgenenud talupoega surnuks piinates räigelt linna õiguskorda. Tegu oli Tallinna linna võimu kehtestamisega aadli omavoli vastu.

Aastatel 1538–1767 oli Harjuvärav seoses Tallinna kaitse ümberkorraldamisega suletud. Kogu väravakompleksist ehitati Harjuvärava barbakaan.

Tallinna kindluse Harjuvärava tornis asuvasse vanglasse saadeti 1768. aastal Rostovi metropoliit Arsenios. Ta suri 1772. aastal samas tornis. Arvatavasti on see vangishoidmine põhjus, miks ühe 1831. aasta kaardi peal on torni nimetatud "Veretorniks".

Värav avati 1767. aastal seoses Tallinna kaitse uue ümberkorraldamisega uuesti liikluseks.

Aastal 1862 lammutati eesväravad ja 1875 peavärav, sest Harju tänav oli kujunenud linna oluliseks äritänavaks ning värav oli kasvavale liiklusele takistuseks. 1881. aastal lammutati ka vesiveski, värava ees olnud suurest vallist osa tasandati, vallikraavid täideti lõplikult pinnasega ja tekkinud platsile kujunes Heinaturg, millest kujunes aja jooksul Peetri plats.

Aastal 2008 avati lühikeseks ajaks Vabaduse väljaku ümberehituse käigus Harju värava ida- ja läänetornid.  Kaevati välja endine Harju värav ja selle eesvärav ning kaitserajatised nende ees. Kõik konserveeriti ning säilitati väljaku all olevas parklas, eesvärava kaitsetorni jäänused jäeti Harju tänava otsas läbi klaasvitriini huvilistele vaadata.

Vaata ka
Viru värav ja Viru värava eesvärav
Suur Rannavärav ja Suure Rannavärava eesvärav
Väike Rannavärav

Välislingid 

 Keskaegset väravat tuleb eksponeerida, Postimees 11.11.2008
Harju värav,  postkaart 1969, Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis DIGAR

Eesti vanglad
Tallinna linnamüüri väravad
Ahja mõis

Ahja mõis (saksa keeles Aya) oli rüütlimõis (a-st 1822 fideikomiss) Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põlva maakonna Põlva valla territooriumile.

Ajalugu
Ahja mõisa on esmakordselt mainitud 1553. aastal. Poola valitsusajal kuulus mõis Kaweritele ja Rootsi võimuperioodil Oxenstiernadele. Põhjasõja järel kinkis Peeter I Ahja mõisa pastor Ernst Glücki lesele, kelle perekonnas oli keisrinna Katariina I üles kasvanud.

1743. aastal omandas mõisa prantslasest Venemaa mereväeohvitser François Guillemot de Villebois. Tema lasi 1740. aastate lõpus rajada ka esindusliku härrastemaja.

1766. aastal läks mõis Liphartide suguvõsa omandusse. Hiljem kuulus mõis veel Knorringitele, Löwis of Menaritele ja 1819–1919 Braschidele.

1929. aastal asus härrastemajja kool, mis tegutses seal 1997. aastani.

Mõisaansambel
Ahja barokkstiilis poolkelpkatusega härrastemaja projekteeriti ilmselt Bartolomeo Rastrelli töökojas. Rastrelli projekteeris muu hulgas ka Talvepalee, Miitavi lossi ja Rundāle lossi.

9. oktoobril 2007 oli hoones tulekahju ning sellest jäid järele vaid müürid. Hoone katus taastati 2008.–2009. aastal.

Säilinud on ka mõisa kõrvalhooneid, kuid enamasti ümberehitatud kujul.

Kalmistu
Mõisa südamest linnulennult umbes 0,9 km kaugusele lääne poole jääb mõisa kalmistu.

Kirjandus
Heinrich von Hagemeister, F. von Buxhövden (1836/1837). Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands T. 1–2. Riga: E. Frantzen. Lk-d 38–39. 
Praust, Valdo. Tartumaa mõisad. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 78–81.

Välislingid

Ahja mõis mõisaportaalis
Mõisa ülevaade kultuurimälestiste registris

Tartumaa mõisad
Võnnu kihelkond
Põlva vald
Löwis of Menarite mõisad
Knorringite mõisad
Kehtna Peetri kirik

Kehtna Peetri kirik (endine Järvakandi Peetri kirik) asub Kehtna vallas Lellapere külas.

Ajalugu
Kuna Rapla kihelkonna kogudus oli suur (~12 000 liiget) ja vana Rapla kirik mahutas ainult 4000 inimest, otsustati ehitada kihelkonda veel üks kirik. Kiriku ehituse võttis ette Järvakandi mõisa omanik, kes andis kirikule krundi mõisa maadel ning püstitas mõisa vahenditest kirikuhoone.

1854. aastal valmiski õlgkatusega puithoone, mis välimuselt meenutas rohkem vennaste- või vabakoguduse palvelat. Kirikuhoone õnnistas 20. juunil 1854 sisse Eduard Pontus Haller. 

1887. aastal valmis torn ja hoone sai sindlikatuse.

Kirikus on orelimeister August Terkmanni 1914. aastal valmistatud orel. Altariseinal on V. Ole tehtud koopia Bertel Thorvaldseni skulptuurist "Õnnistav Kristus".

10. detsembril 1922 pühitseti kiriku juurde rajatud kalmistu.

Kogudused
Kirikus tegutses aastani 1996 Järvakandi Peetri kogudus. Seoses Järvakandi Pauluse kiriku valmimisega läks Järvakandi Peetri kogudus Järvakandi Pauluse kirikusse ja kogudus nimetati Järvakandi Pauluse koguduseks. Kirik nimetati Kehtna Peetri kirikuks ja ta muutus Rapla kiriku abikirikuks ja kogudus Rapla Maarja-Magdaleena koguduse filiaaliks.

Viited

Välislingid 
 Valla Vaatleja 03.07.1999
Video YouTube'is
kirik
Rapla kihelkond
Kehtna vald
Rapla maakonna kirikud
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
RPG (granaadiheitja)

RPG (venekeelne lühend РПГ, ручной противотанковый гранатомёт) on sari Nõukogude granaadiheitjaid.

Ajalugu 
Sarja esimene oli RPG-1, varasematest on tuntumad RPG-2 ja RPG-7, uuematest on tuntumad RPG-29 ja RPG-32.

Nõukogude armeel polnud Teises maailmasõjas reaktiivgranaadiheitjaid. Nende uurimuste põhjal töötati välja prototüüp RPG-1, mida aga ei saadud sõdimiskõlbulikuks.

Edasine mudel põhines Saksa reaktiivgranaadiheitjal Panzerfaust-150. Versioon sai nime RPG-2 ning 1947. aastal otsustati see relvastusse võtta. Armees hakati seda kasutama alates 1949. aastast.

RPG-2 valmistati ka Hiinas, Põhja-Vietnamis ja Egiptuses.

Mõningate puuduste tõttu töötati RPG-2-ga edasi ja alates 1961. aastast võeti relvastusse täiustatum mudel RPG-7. Sellest on kujunenud üks maailma tuntumaid tankitõrjerelvasid.

Vaata ka 
 RPG-30

Granaadiheitjad
Nõukogude Liidu relvad
Tubala vai

Tubala vai asub Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kärdla–Käina maantee 5. kilomeetri alguses Tubala küla põhjaosas maanteest paarkümmend meetrit läänes Tubala rändrahnu ligiduses.

Tubala vaia tähenduse kohta on käibel romantiline seletus. Nimelt hoiab Tubala vai Hiiumaad merepõhjas kinni ega lase saarel triivima minna.

Ühtlasi on Tubala vaial "Hiiumaa kultuuri toestav" tähendus (tsitaat pärineb vaiale kinnitatud sildilt). Hiiumaa kultuuri rahalise toetamise jaoks on Kõpu Majaka kultuurifondile avatud Hansapangas arvelduskonto, kuhu saab üle kanda rahalisi toetusi. Suuremate annetuste tegijate jäädvustamiseks lüüakse iga aasta 28. juulil vaia sepanael, millele on graveeritud annetaja nimi.

Tubala vai "taastati" Kõpu Majaka kultuurifondi eestvõtmisel 28. juulil 2003

Rahvusvaheliseks objektiks sai Tubala vai 28. juulil 2005, mil nimelise sepanaela sai vaia sisse lüüa soomlane Harri Rinne.

Pildid

Viited

Hiiumaa vald
Muonio jõgi

Muonio jõgi (soome Muonionjoki, rootsi Muonio älv, Muonioälven) on osa Rootsi (Norrbotteni lään) ja Soome (Lapimaa lään)  piirist moodustav jõgi, Tornio jõe vasakpoolne lisajõgi. Jõgi paikneb Lääne-Lapimaal. 

Jõe pikkus on 230 km (mõnikord arvestatakse Muonio jõe alla ka Könkämäeno, millega koos on pikkuseks 333 km), jõgikonna pindala on 14 430, 14 400  või 14 310 km². Jõe langus 205 m (329–125 m).

Keskmine vooluhulk on umbes 165 või 171 m³/s. Vooluhulga maksimum on mais ja juunis.

Jõgi toitub peamiselt lumesulamisveest.

Ta on jääs 7...8 kuud aastas.     

Muonio jõgi saab alguse (Kilpisjärvist algava) Könkämäeno ja Lätäseno ühinemisel    Enontekiö ja Kiruna valla piiril Markkina küla lähedal. Ta voolab peamiselt lõuna suunas, kuni suubub Lappea külast põhja pool Kolari ja Pajala valla piiril Tornio jõkke (mis suubub Tornio juures Põhjalahte).

Muonio jõkke suubuvad muu hulgas Soome poolelt Tarvantojoki ja Palojoki ning Rootsi poolelt Merasjoki ja Parkajoki.

Suurim Muonio jõe äärne küla on Muonio (Soome). Teiste jõeäärsete asulate seas on Rootsi poolel Kuttainen ja Karesuando, Soome poolel Kaaresuvanto ja Jatuni.

Piirijõgi
Muonio jõgi sai koos Könkämäeno ja Tornio jõega Rootsi ja Soome piirijõeks Hamina rahuga 1809.  

Kui lugeda Könkämäenot Muonio jõe alguseks, algab Muonio jõgi Soome ja Rootsi piirijõena Treriksrösetist ja lõpeb Pajalast pisut ida pool. 

Muonio jõe ääres on Rootsi poolel Kiruna vald ja Pajala vald, Soome poolel Muonio vald, Kolari vald ja Enontekiö vald. 

Sild läheb üle jõe ainult Muonios, Kaaresuvantos/Karesuandos ja Kolaris. 

Piki jõge kulgeb Soome poolel valtatie 21, Rootsi poolel riksväg 99.

Vaata ka
Soome ja Rootsi piir

Soome jõed
Rootsi jõed
Tornio jõgikond
Ansambel "Kukerpillid" (1980)

"Ansambel "Kukerpillid"" on Kukerpillide LP album, mis lindistati 1980. aastal.

Lood

1. külg
Tulin Tallinnasse ää = Так вот в Таллин я попал <small>(eesti rahvalaul, sõnad: [[Taivo Linna|Taivo Linna]])</small>
Küll kiirest jooksvad madrused = Как бегают матросы (eesti rahvalaul – sõnad: Taivo Linna)
Vana arm ei roosteta = Старая любовь не ржавеет (Kaarel Kilvet – sõnad: Henno Käo)
Meremehe laul = Песня моряка (eesti rahvalaul – sõnad: Ike Volkov)
Purjedes oli lust = Веселые паруса (eesti rahvalaul – sõnad: Toomas Kõrvits)
Jänese polka = Заячья полька (eesti rahvaviis – sõnad: Tõnu Raadik)
Jahimees = Охотник (traditsiooniline – sõnad: rahvaluule & Heino Mikiver)
Kui olin mina aastat 17 = Когда мне было лет 17 (eesti rahvalaul – sõnad: Taivo Linna)
Udujutt = Задрала кобыла хвост : шуточная (Toomas Kõrvits – sõnad: rahvaluule)
Kihnu neiu = Девушка с острова Кихну (eesti rahvalaul – sõnad: Taivo Linna)
Ei ma karda allveepaati = Не боюсь я (traditsiooniline – sõnad: Heino Mikiver)

2. külg
Puhub tuul = Дует ветер (eesti rahvalaul – sõnad: Heino Mikiver)
Joogilaul = Застольная (eesti rahvalaul – sõnad: Taivo Linna)
Oh Roosi, Roosi = Ох Роози, Роози (Toomas Kõrvits – sõnad: Henno Käo)
Lõõtspill = Гармошка (K. Pant – sõnad: Henno Käo)
Minu õnnelik nooruspõli = Моя счастливая юность (eesti rahvalaul – sõnad: Taivo Linna)
Tiit oli tillitipsike = Про Тийта (eesti rahvalaul – sõnad: Toomas Kõrvits)
Traktoristi laul = Песня тракториста (Toomas Kõrvits – sõnad: Henno Käo)
Aissa = Песня о стариннах танцах (eesti rahvalaul – sõnad: Toomas Kõrvits)
Kiitus = Хвастун (Kaarel Kilvet – sõnad: Hando Runnel)
Veel kord = Еще раз (traditsiooniline – sõnad: Taivo Linna & eestikeelne tekst: Henno Käo)



Välislingid

Eesti albumid
1980. aasta albumid
Valtatie 21

Valtatie 21 ('Riigitee 21') ehk Neljän tuulen tie ('Nelja tuule tee') on Soome põhimaantee (valtatie), mis viib Torniost Muonio kaudu Kilpisjärvile Enontekiö vallas.

Tee kogupikkus on 459 km. Teelõik Torniost Pelloni on 121 km pikkune ning Torniost Muonioni 259 km pikkune.

Kogu tee kulgeb Soome ja Rootsi piiri ning Tornio jõe ja Muonio jõe läheduses. Ta on kogu pikkuses ka osa Euroopa teest E08, mis jätkub lõunas Turuni ja põhjas Tromsøni (Norra.

Teel on asfaltbetoonkate. Tee on kaherealine, kuid väikese liiklustiheduse tõttu sujub liiklus hästi. Kõige põhjapoolsem teelõik Palojoensuust Kilpisjärvini on kitsam.

Valtatie 21 on osa turismiteest Revontultentie, mis kulgeb Keminmaa vallast Tromsøni.

Marsruut 

Tornio vald
Karunki
Ylitornio vald
Ylitornio
Aavasaksa
Kaulinranta
Pello vald
Juoksenki
Turtola
Pello
Orajärvi
Kolari vald
Sieppijärvi
Ylläsjokisuu
Muonio vald
Kihlanki
Muonio
Ylimuonio
Kätkäsuvanto
Enontekiö vald
Palojoensuu
Kaaresuvanto
Kilpisjärvi

Ajalugu
1938. aasta Soome teenumbrite süsteemis oli valtatie 21 Kemi maavallas (praeguse Keminmaa valla) asunud Laurilast Tornio kaudu Muoniosse kulgev tee. Hiljem jätkati teed Kilpisjärvini. 1965. aasta algusest alates oli Tornio ja Kilpisjärvi vaheline lõik osa Euroopa teest E78 ning Keminmaa ja Tornio vaheline lõik osa E4-st. Kui Euroopa teede süsteemi 1992 uuendati, muutus Tornio ja Kilpisjärvi vaheline lõik E08-ks.

Kui 2001 valmis Keminmaa ja Tornio vaheline automagistraal, sai  Keminmaan ja Tornio vahelisest lõigust valtatie 29 ning valtatie 21 algus nihkus Torniosse. Aastal 2002 jätkati E08-t Turuni, nii et E4 lakkas Keminmaa ja Tornio vahel olemast.

Teeprojektid
Tee kõige põhjapoolsem lõik Palojoensuu ja Kilpisjärvi vahel on kitsas, mägine ja halvas korras ega täida põhimaanteele esitatavaid nõudmisi. Teisalt on teelõigu liiklustihedus väga väike, ainult 300...450 sõidukit ööpäevas. Teedevalitsus on alustanud tee parandamise kavandamist. Projekti kogukulud on 40,7 miljonit eurot.

Viited

Välislingid 

Soome teedekaart
Tee kirjeldus, skeem ja kaart

Maanteed
Ike Volkov

Ike Volkov (õieti Igor Volkov; sündinud 16. veebruaril 1951 Tallinnas) on eesti arhitekt ja muusik.

Ike Volkov lõpetas 1969. aastal Tallinna 46. Keskkooli ja 1974. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.

Ta on projekteerinud nii elamuid, suvilaid, ühiskondlikke hooneid kui ka monumentaalkunstiteoseid ning osalenud arhitektuurivõistlustel; teinud arhitektuuriteemalisi tele- ja raadiosaateid ning kirjutanud filmistsenaariume.

Ike Volkov on tuntud Kukerpillide laulja ja kontrabassimängijana.

Aastatel 2001–2007 oli ta Tallinna säästva arengu ja planeerimise ameti juhataja. 14. veebruarist 2008 kuni 4. veebruarini 2010 oli Ike Volkov Eesti Arhitektide Liidu esimees.

Tunnustus
2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Teoseid
 "Sügis äärelinna teatris", Perioodika 1979

Artiklid ajalehtedes
 Linnaehituse rõõmud ja mured, Postimees, 28. aprill 2007
 Käimas on innovatsiooniaasta Sirp, 29. jaanuar 2009
 Sammas ja väljak Sirp.ee, 2. oktoober 2009
 Mis on siis see Solaris?, Sirp, 6. november 2009

Välislingid
 Kukerpillid
 Askur Alas. Peaarhitekt Ike Volkov: Kahju, et Kalevipoja puhul valikut polnud, Eesti Ekspress, 26. jaanuar 2007
 Karin Paulus. Ike Volkov: tunne on nagu vangikongis, Eesti Ekspress, 8. veebruar 2007
 Igor Volkovist sai uuesti Ike Volkov, Eesti Päevaleht, 10. veebruar 2007
 Arhitektide liidu juhiks valiti Ike Volkov, Postimees, 14. veebruar 2008

Eesti arhitektid
Eesti muusikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1951
Kontrabassimängijad
Storsteinnes

Storsteinnes on asula Norras Troms og Finnmargi maakonnas, Balsfjordi valla keskus. Ta asetseb Balsfjordeni fjordi haru  Sørkjoseni idakaldal.

Sorsteinnesi pindala on 1,21 km², elanike arv 911 ja rahvastikutihedus 753 in/km² (1. jaanuar 2006). 2007. aasta 1. jaanuari elanike arv on 913 ja rahvastikutihedus 755 in/km².

Storsteinnes on Nordkjosbotni ees valla suurim asula.

Vanasti oli Storsteinnes maakonnas teedesõlm, kuid pärast ulatuslikke ümberkorraldusi teedevõrgus jäi asula väljapoole maakonna nüüdset peamisty liiklussoont E6.

Paljud Storsteinnesi töökohad on seotud kommunaalteeninduse ja haldusega. Vallas on suur osa töökohti seotud ka põllumajandusega ja selle teenindamisega.  TINE-l on Storsteinnesis suur meierei, mis toodab juustu, ning kitsejuustuvabrik, mis on Norra suurim. Samuti on loomasööda- ja kalatöötlemisettevõtteid.

Storsteinnesis on Kesk-Tromsi Muuseumi filiaal Fjordimuuseum, mis eksponeerib looduslugu.

Viited 

Norra asulad
Troms og Finnmargi maakond
Eesti Arhitektide Liit

Eesti Arhitektide Liit (lühend EAL) on Eesti arhitektide, maastikuarhitektide ja arhitektuuriteadlaste organisatsioon.

Ajalugu
Eesti Arhitektide Liidu eelkäija Eesti Arhitektide Ühing asutati 8. oktoobril 1921 ning see tegutses kuni 1940. aastani. Ühingu asutajad olid Karl Burman seenior, Ernst Ederberg, Eugen Habermann, Erich Jacoby, Herbert Johanson, Edgar Johan Kuusik, Ernst Kühnert, Christian Lehbert, Aleksander Oklon, Aleksander Poleštšuk, Viktor Reinhardt, Anton Soans, Nikolai Thamm jun, Karl Tarvas ja Franz de Vries. 

1945. aastal alustas tegevust Eesti Nõukogude Arhitektide Liit, mis 1956–1990 tegutses nime all Eesti NSV Arhitektide Liit. Selle esimehed olid Mart Port (1955–1979), Voldemar Herkel (1980–1983) ja Jüri Jaama (1984–1989).

Taasasutatud EAL
Eesti Arhitektide Liit taasasutati 27. juunil 1989. Selle esimeheks sai Ike Volkov. Aastatel 1992–1993 oli EAL esimees Margus Koot, 1994–1997 Hain Toss, 1998–2001 Kalle Vellevoog, 2002–2003 Tõnu Laigu, 2004–2005 Margit Mutso, 2006–2007 Ülar Mark. 2008–2010 oli Liidu esimeheks taas Ike Volkov. 4. veebruaril 2010 valiti esimeheks Peeter Pere ja 27. veebruaril 2014 Indrek Allmann.

Alates 1995. aastast toetab EALi tegevust Eesti Kultuurkapital. Liit annab välja ajakirju Maja ja Ehituskunst, kataloogi Projekt ja Ehitus; korraldab näitusi ja seminare. EAL osaleb ka seaduste ettevalmistamisel ja aitab kaitsta arhitektide autoriõigusi.

Väljaandeid
 Eramu, EALi juubelinäituse kataloog, 2001, ISBN 9985783352
 Ehituskunst, ISSN 14060213

Vaata ka
Eesti Maastikuarhitektide Liit
Eesti Sisearhitektide Liit

Viited

Välislingid
 Eesti Arhitektide Liidu koduleht

Eesti liidud
Eesti arhitektuur
Eesti kutseühingud
Rahvusvaheline Semiootika Assotsiatsioon

Rahvusvaheline Semiootika Assotsiatsioon (International Association for Semiotic Studies –
Association Internationale de Sémiotique, IASS-AIS) on 1969. aastal loodud ülemaailmne semiootikute ühing.

Ühingu asutajaliikmete seas olid Algirdas Julien Greimas, Roman Jakobson, Julia Kristeva, Émile Benveniste, André Martinet, Roland Barthes, Umberto Eco, Thomas A. Sebeok ja Juri Lotman. 

Ühingu ametlik ajakiri on Semiotica. Ühingu ametlikud keeled on inglise ja prantsuse.

Ühingu komitees (The Executive Committee of the IASS – le Comité Directeur de l’AIS) esindavad igat liikmesriiki kaks esindajat. Eesti Semiootika Seltsi poolt on esindajateks Timo Maran ja Peeter Torop (alates 2004. aastast).

Semiootika maailmakongressid
Ühing korraldab regulaarselt ülemaailmseid semiootikakongresse. 
1. Milano, Itaalia, 2.–6. juuni 1974 (A Semiotic Landscape)
2. Viin, Austria, 2.–6. juuli 1979 (Semiotics Unfolding)
3. Palermo, Itaalia, 24.–29. juuni 1984 (Semiotic Theory and Practice)
4. Barcelona, Hispaania ja Perpignan, Prantsusmaa 31. märts – 4. aprill 1989 (Signs of Humanity/L’homme et ses signes)
5. Berkeley, USA, 12.–18. juuni 1994 (Signs of the World. Synthesis in Diversity)
6. Guadalajara, Mehhiko, 13.–18. juuli 1997 (Semiotics Bridging Nature and Culture/La sémiotique: carrefour de la nature et de la culture/La semiotica. Intersección de la naturaleza y de la cultura)
7. Dresden, Saksamaa, 6.–11. oktoober 1999 (Sign Processes in Complex Systems/Zeichenprozesse in komplexen Systemen)
8. Lyon, Prantsusmaa, 7.–12. juuli 2004 (Signes du monde. Interculturalité et globalisation / Signs of the World. Interculturality and Globalization / Zeichen der Welt: Interkulturalität und Globalisierung / Los signos del mundo: Interculturalidad y Globalización)
9. Helsingi ja Imatra, Soome, 11.–17. juuni 2007 (Understanding/Misunderstanding)
10. La Coruña, Hispaania, 22.–26. september 2009 (Culture of Communication/Communication of Culture) vt
11. Nanjing, Hiina, 5.–9. oktoober 2012 (Global Semiotics: Bridging Different Civilizations) vt
12. Sofia, Bulgaaria, 16.–20. september 2014 (New Semiotics: Between Tradition and Innovation) vt
13. Kaunas, Leedu, 26.–30. juuni 2017 (Cross-Inter-Multi-Trans) vt
14. Buenos Aires, Argentina, 9.–13. september 2019 (Trajectories) vt
15. Thessaloniki, Greece, 30. august - 3. september 2022 (Semiotics in the Lifeworld) vt

Presidendid
Ühingu presidendiks on olnud
Émile Benveniste (1969–1972)
Cesare Segre (1972–?)
Jerzy Pelc (1984–1994)
Roland Posner (1994–2004)
Eero Tarasti (2004–2014)
Paul Cobley (alates 2014. aastast)

Viited

Välislingid 
Rahvusvahelise Semiootikaassotsiatsiooni koduleht
Ühingu ajaloost

Semiootika
Rahvusvahelised teadusorganisatsioonid
Kanal (täpsustus)

Kanal, kitsas veekogu
 Kanal, edastatava heli saatmise teekond ühte kõlarisse
 Kanal, eraldatud sagedusriba jaotis, et mitmed saaksid samaaegselt suhelda.
 Kanal, on edastatava saate valikuvõimalus televiisoris
 Mõnikord nimetatakse närvisüsteemi osi närvikanaliteks
Taivo Linna

Taivo Linna (27. juuni 1941 – 28. märts 1996) oli eesti muusik ja metallikunstnik.

Oli ansamblite Peoleo ja Kukerpillid asutaja ja liige.

Isiklikku
Ta oli Ivo Linna vanem vend ning nende onu oli Juhan Peegel. Tema isa Timoteus Linna oli muuseumitöötaja, koorijuht ja õigeusu preester.

Eesti metallikunstnikud
Eesti muusikud
Eesti lauljad
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1941
Surnud 1996
Sõtse

Sõtse on isa õde.

Mulgi ja tartu keeles ning läänemurdes võib sõna sõts tähendada õde.

Vaata ka
Sugulussuhted

Perekond
Genealoogia
Sugulased
Tahkuna majaka tee

Tahkuna majaka tee (registrinumber 12113) on kõrvalmaantee Hiiumaal Kõrgessaare vallas  Tahkuna poolsaarel. Tee pikkuseks on 10,6 km.

Tee saab alguse Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee 34. kilomeetril Risti, Kidaste ja Malvaste küla piiril. Tee läbib Risti, Kidaste, Malvaste, Mudaste, Mangu, Kauste, Meelste ja Tahkuna küla. Tee lõpeb Tahkuna tuletorni juures. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 4 truupi. Teele jääb 1 bussipeatus: Malvaste.

Teega ristub 3. kilomeetril Posti–Malvaste tee.

Kogu tee on asfalteeritud. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.

Vaatamisväärsused 
Tahkuna tuletorn
Hiiumaa militaarmuuseum
Tahkuna rannakaitsepatarei nr 26
Peeter Suure merekindluse patarei nr 39
Malvaste kabeliaed
Mihkli talu
Kandle mänd
Tahkuna looduskaitseala

Eesti kõrvalmaanteed
Hiiumaa vald
Heinrich von Thülen

Heinrich von Thülen (surnud 1556) oli Liivi ordu käsknik, kelle karjäär tipnes Viljandi komtuuriks olemisega.

Thülen pärines Vestfaali päritolu aadlisuguvõsast Thüleni asulast Briloni lähedalt. Tema vanemad olid tõenäoliselt Johann von Thülen ja Petronella von Kanstein.

Liivimaale saabus Thülen tõenäoliselt 1500. aasta paiku umbes 15–20-aastasena, samaaegselt tema pereliikmetega, kellest said orduvasallid. Üks tema sugulastest, Konrad von Thülen, oli 13. sajandi lõpus olnud Saksa ordu rüütelvend.

Aastatel 1519–1521 oli Thülen Tallinna linnusekomtuur (Hauskomtur), 1523–1527 Pärnu komtuur ja 1527–1551 Järva foogt, tõustes selle ametiga ordut juhtivasse siseringi. Pärast pikaajalist Järva foogtiks olekut sai ta 1551. aastal Viljandi komtuuriks, sest eelmisest komtuurist Johann von der Reckest oli saanud ordumeister ning 1551. aastal oli too surnud, mistõttu Viljandi käsknikukoht vabanes lõplikult. Et Thülen oli samaealine ordumeister Heinrich von Galeniga (tõenäoliselt üle 70 aasta vana), siis oli ta tervis üpris vilets ja 1554. aastal loobus ta Viljandi komtuuri kohast. Seejärel elas ta tõenäoliselt Tallinnas, kus ilmselt 1556. aasta alguses suri. Sama aasta 10. jaanuarist on teada, et Thülen andis Tallinna vaeste toestuseks 10 000 marka isiklikku raha. Thülen on maetud Tallinna Niguliste kirikusse.

Kirjandus
Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 875 (lk 651–652). 
Väinu Rozental. Eesti rikkaimad läbi sajandite.  Äripäev Online (14. detsember 2007). Vaadatud: 18. september 2008

Pärnu komtuurid
Järva foogtid
Viljandi komtuurid
Surnud 1556
Sündinud 15. sajandil
St. Thomasi Ülikool (Houston)

St. Thomasi Ülikool (University of St. Thomas) on katoliiklik ülikool Houstoni linnas Texase osariigis Ameerika Ühendriikides. Ülikool on asutatud 1947. aastal suunitlusega vabadele kunstidele.  

Ülikoolilinnak asub linna südamest umbes 3 km kaugusel. Selle keskuseks on pikk ristkülikukujuline õppehoonete kompleks, mille siseõue ühes otsas on ülikooli raamatukogu, teises otsas ülikooli kirik, külgedel aga osakonnad ja auditooriumid.

Ülikoolis oli 2006. aasta sügisel 3607 tudengit ja 276 õppejõudu.

Välislingid
Ülikooli koduleht

Ameerika Ühendriikide ülikoolid
Houston
St. Thomasi Ülikool

St. Thomas'e Ülikool (inglise keeles St. Thomas University või University of St. Thomas) on mitme ülikooli nimi:

 St. Thomas'e Ülikool (St. Thomas University) New Brunswickis
 St. Thomas'e Ülikool (St. Thomas University) Floridas Miami Gardensis
 St. Thomas'e Ülikool (University of St. Thomas) Houstonis 
 St. Thomas'e Ülikool (University of St. Thomas) Minnesotas Saint Paulis
University of St. Thomas

University of St. Thomas on mitme ülikooli nimi:

 St. Thomas'e Ülikool Houstonis 
 St. Thomas'e Ülikool Minnesotas Saint Paulis
Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia

Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia oli Tallinna Ülikooli kolledž, eraülikooli Akadeemia Nord õigusjärglane. Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia asutati 2010. aastal, kui eraülikool Akadeemia Nord sõlmis Tallinna Ülikooliga liitumislepingu. 2015. aastal moodustati Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia põhjal Tallinna Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi õigusteaduse õppesuund. 

Tallinna Ülikooli Õigusakadeemiat juhtis 2010–2014 rahvusvahelise õiguse professor Rein Müllerson.

Ajalugu
Akadeemia Nord (esialgu kandis nime Tallinna Bakalaureuse Erakool) asutati 1991. aastal ning oli üks vanimaid erakõrgkoole Eestis. Akadeemias Nord oli võimalik õppida õigusteadust, psühholoogiat ning reklaami ja turundust nii bakalaureuse kui magistriõppes. Kõrgkoolil oli kolm teaduskonda: õigus- ja juhtimisteaduskond (viimane dekaan Ilmar Selge), psühholoogia- ja kommunikatsiooniteaduskond (viimane dekaan Voldemar Kolga) ning humanitaarteaduste keskus (juhataja Ene Grauberg).

14. juunil 2010 allkirjastas Eraakadeemia Nord OÜ juhatuse liige Indrek Grauberg volitatud esindjana Akadeemia Nord liitumislepingu Tallinna Ülikooliga. Akadeemilises plaanis toimus liitumine põhiliselt õigusteaduse ja marketingi õppekavade ning nendega seotud kohalike ja rahvusvaheliste lepingute ülevõtmise kaudu. Liitmise tulemusel alustas 1. juulil 2010 Tallinna Ülikooli iseseisva kolledžina tegevust Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia, mis tegeles õppe-, teadus- ja arendustegevusega õigusteaduse valdkonnas, milles Akadeemia Nord sai kõrghariduse kvaliteediagentuuri hindamisnõukogult tähtajatu õiguse õpet läbi viia. 14. juunil 2010 sõlmitud liitumisleping põhines Tallinna Ülikooli ja Akadeemia Nord vahel 2. novembril 2009 sõlmitud koostöölepingul, haridus- ja teadusministri 30. novembri 2009. aasta käskkirjal ja Eesti kõrghariduse kvaliteediagentuuri ettepanekutel Akadeemia Nordile õppe läbiviimise õiguse andmise kohta. Senised Akadeemia Nord õiguse õppekavade tudengid said jätkata õpinguid Tallinna Ülikooli Õigusakadeemias. Ka kõigi muude Akadeemia Nord õppekavade üliõpilased said õpinguid jätkata, kuid nende õpetamisse kaasti Tallinna Ülikooli õppejõud.

2011. aastal sõlmiti koostööleping Sisekaitseakadeemiaga.

2015. aastal Tallinna Ülikoolis toimunud struktuurireformi käigus sai Õigusakadeemiast Tallinna Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi õigusteaduse õppesuund. 2015. aastal valiti ühiskonnateaduste instituudi direktoriks õigusteaduste doktor Indrek Grauberg. 2020. aastal valiti ta teist korda ühiskonnateaduste instituudi direktoriks.

Viited

Välislingid
Alo Raun "Nordi rektor: Tartu Ülikool ei ole nii nõrk, nagu mina arvan" Postimees, 16. juuni 2010
 "Väliseksperdid: Tallinna ülikooli õigusakadeemia tuleb TTÜ-ga liita" Eesti Päevaleht, 22. juuli 2015

Tallinna Ülikool
Eesti kõrgkoolid
Tallinna endised koolid
Botswana pula

Pula (tsvana keeles 'vihm; õnnistus') on Botswana rahaühik. Lühend on BWP. Pula jaguneb 100 thebe'ks (tsvana keeles 'kilp').

Pula võeti kasutusele 1976. aastal. Enne seda oli Botswana iseseisvuse ajal (1966–1976) kasutusel Lõuna-Aafrika rand (ZAR). 

Märtsis 2011 võrdus 1 euro umbes 9,3 Botswana pulaga.

pula
Rahaühikud
Aakre Saeveski paisjärv

Aakre Saeveski paisjärv ehk Saeveski paisjärv on paisjärv Aakre ojal Valga maakonnas Tõrva vallas Soontaga külas Soontaga looduskaitsealal. Paisjärv on paisutatud arvatavasti tsaariajal; praegu seal jõujaama ei ole. Arvatavasti sõjategevuse tagajärjel jooksis järv tühjaks. 1960ndate algul paisjärv taastati metsaülem Tõnis Ainso eestvedamisel. 1987. aastal pais lagunes uuesti, hiljem see taastati. Paisjärve kaldal on Hermann Walteri mälestussammas ning Soontaga telkimisala.

Tõrva valla järved
Eesti animafilmide loend

Eesti animafilmide loend loetleb kronoloogilises järjestuses Eestis valminud animafilme. Nimekiri ei ole täielik.



1930. aastad

1950. aastad

1960. aastad

1970. aastad

1980. aastad

1990. aastad

2000. aastad

2010. aastad

Välislingid 
Joonisfilm.ee
Nukufilm.ee
Birds of Paradise Animation
Filmiarhiivi infosüsteem

 
Animafilmid