joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Järelgootika

Järelgootika (saksa keeles Nachgotik) all mõistetakse gooti arhitektuuri elementide taasilmumist renessanss- ja barokkarhitektuuri kontekstis. Seda tuleb eristada hilisgootikast, mis mõnedes maades (Inglismaa, Böömimaa, Poola, Saksamaa) valitses kaua kõrvuti renessansi elementidega, ja uusgootikast, mis teadlikult hakkas 19. sajandil kopeerima keskaegset gooti arhitektuuri.

Põhitunnused 
Järelgootika valitses põhiliselt sakraalarhitektuuris ja kujutas endast teatud gooti võlvehitiste elementide, nagu roidvõlvi ja ehisraamistikakende, programmilist rakendamist kirikuehituses. Nimetatud elemendid ei esinenud peaaegu kunagi esinduslikes ilmalikes hoonetes, nagu raekojad või lossid. Ka kirikuehituses kombineeriti gooti arhitektuuri motiive järjekindlalt antikiseerivate elementidega, nagu orderiarhitektuuri sambad ja talastikud. Järelgootikas ei püstitatud kõrgeid torne ega teravaid tornikiivreid, vaid krooniti nelitised ja fassaaditornid kuplitega või ümarate barokk-kiivritega.

Levik 
Järelgootika valitses eelkõige protestantlike maade sakraalarhitektuuris. Saksamaal on näideteks Wolfenbütteli Maarja kirik ja Bückeburgi linnakirik, ka Weseri piirkonna barokkehitistes (Weserbarock) on järelgootika elemente. Kuid ka katoliku aladel esines järelgootikat, näiteks jesuiitide ehitistes (Jesuitengotik), nagu Molsheimi Püha Georgi kirik ja Kolmainu kirik ning Kölni Maarja Taevamineku kirik. Frankimaal mõjutas järelgootikat Würzburgi vürstpiiskop Julius Echter von Mespelbrunni toetus, tuntuim näide sealt on Dettelbachi palverännukirik. 

Itaalia arhitektuuris leiab järelgootika tendentse Guarino Guarini loomingust; tema postuumselt ilmunud teoses "Architettura Civile" (1686) on käsitletud gooti roidvõlvi nii nagu ta on neid kasutanud oma Torino San Lorenzo kiriku interjööris tsentraalse kupli kujunduses. Tšehhi hilisbaroki arhitektuuris leiab gooti arhitektuuri vorme Johann Blasius Santini-Aichli loodud Sedleci ja Kladruby kloostrikirikute ning Zelená Hora palverännukirikus. 18. sajandi Austria järelgootika parim näide on Viini Deutschordenskirche.

Prantsusmaal ehitati paljusid keskajal alustatud katedraale ka 17. sajandil edasi gootika vormides, kuid selles stiilis alustati ka uusi, nagu näiteks Orléansi katedraal 1601. aastal või Nantesi katedraal 1627.

Ka Inglismaa arhitektuuris leiab järelgootikat. Christopher Wren rajas paljud pärast 1666. aasta Londoni suurt põlengut kavandatud ehitised, nagu St-Dunstan-in-the-East, gooti eeskujudele, samuti tema õpilane Nicholas Hawksmoor (All Souls College Oxfordis, Westminster Abbey läänetornid). Kirjaniku ja poliitiku Horace Walpole'i maamaja Strawberry Hill, mis ehitati aastail 1749–1776, on samuti järelgootika, mis ennetas sada aastat samalaadseid uusgooti ehitisi.

Pildid

Viited

Välislingid 
 Gothic Survival. - Encyclopedia.com
 P. Riestra. Nachgotik in Nürnberg. - Virtuelles museum. Nürnberger Kunst
 Nachgotik des 16.-18. Jahrhunderts in Deutschland und im übrigen Europa. - StadtBild. Architekturforum Architectura Pro Homine
 GOTHIC REVIVAL ARCHITECTURE. - hisour.com

Arhitektuuristiilid
Jürgen Gansen

Jürgen Gansen (sündinud 9. detsembril 1989) on eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 2009 Rakvere Reaalgümnaasiumi. 2016. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli.

Filmis "Rohelised kassid" mängis ta tülinorijat pargis.

Alates 2016. aasta novembrist töötab ta näitlejana Kuressaare Teatris.

Viited 

Eesti näitlejad
Sündinud 1989
Funck (täpsustus)

Funck on mitme aadlisuguvõsa nimi:
Funck, Kuramaa põlisaadlisuguvõsa
Funck (Stralsund), Stralsundist pärit Rootsi aadlisuguvõsa

Vaata ka
Funcke (täpsustus)
Funcken
Funk (täpsustus)

Aadlisuguvõsad
Funcke (täpsustus)

Funcke on mitme aadlisuguvõsa nimi:
Funcke (Braunschweig), Braunschweigist pärit aadlisuguvõsa
Funcke (Saksimaa), Saksimaa aadlisuguvõsa

Vaata ka
Funck (täpsustus)
Funcken
Funk (täpsustus)

Aadlisuguvõsad
Funk (täpsustus)

Funk on mitme aadlisuguvõsa nimi:
Funk (Lausitz), Lausitzist pärit aadlisuguvõsa
Funk (Mecklenburg), Mecklenburgist pärit aadlisuguvõsa

Vaata ka
Funck (täpsustus)
Funcke (täpsustus)
Funcken

Aadlisuguvõsad
Vally Ojavere

Vally Ojavere (kuni 1966. aastani Valentina Professorova; sündinud 6. juunil 1941 Valgas) on eesti laulutekstide autor ja laulja.

Välislingid
Vally Ojavere: laulutekstide kirjutamine tõi mulle 43-aastaselt infarkti, ERR, 10. juuni 2016
Verni Leivak, Legendaarsete laulutekstide autor Vally Ojavere: „Mina ülbet Jaak Joalat ei tundnud.“, Õhtuleht, 25. september 2019

Teoseid
"Tunnete filigraan", 2018
"Tavatult tavaline", 2021, ISBN 9789916404966

Sündinud 1941
Peeter Riives

Peeter Riives (ka Peeter Riwes); 21. jaanuar vkj 1874 Pangodi mõis, Nõo kihelkond – 12. märts 1925 Tallinn) oli Eesti omavalitsuspoliitik (Tartu maakonnavalitsuse esimees). 

Peeter Riwes sündis Nõo kihelkonnas Pangodi mõisas mõisarentniku pojana. 

Õppis Kammeri külakoolis, Kambja kihelkonnakoolis ja Tartu reaalkoolis ning Tartu gümnaasiumis. Tartu kreisikooli lõpetamise järel õppis Tartu Ülikoolis usuteadust, seal astus ta ka Eesti Üliõpilaste Seltsi. 

1902. aastal, pärast ülikooli lõpetamist, asus Venemaale, kuid mitte kirikuõpetajana, vaid saksa keele õpetajana. Töötas saksa keele õpetajana Varssavis Suvorovi nimelises kadettide korpuses, siis Vilno gümnaasiumis, Orjolis ja viimaks Peterburis.

Pärast Vene revolutsiooni naasis Riives Eestisse, kus töötas tööstuses ja kaubanduses ning seejärel ostis Kuremaal Malda talu. 

1921. aasta algul valiti ta Tartu maakonnanõukogu liikmeks põllumeeste rühma poolt ja astus Tartu maakonnavalitsuse esimehe ja toitlusosakonna ning hiljem majandusosakonna juhataja kohtadele. Teise maakonnanõukogu valimiste järel 1923. aastal sai ta teist korda Tartu maakonnavalitsuse esimeheks.

Peeter Riives oli ka Eesti Omavalitsuste kinnitusseltsi „Oma" kauaaegne juhatuse liige ja abiesimees, A/S „Teguri" juhatuse esimees, Tartumaa kaitsemaleva pealiku abi, OÜ Tartu Piimatööstuse asutaja liige ja juhatuse esimees, Tartumaa Panga nõukogu liige, T. E. majanduse ühisuse nõukogu liige.

Peeter Riives suri kergekujulise rabanduse tagajärjel 12. märtsil 1925..

Viited 

Tartu maavanemad
Põllumeestekogude poliitikud
Kaitseliidu Tartumaa maleva liikmed
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Sündinud 1874
Surnud 1925
Esti Kittus

Esti Kittus (sündinud 7. aprillil 1948 Tartus) on eesti teatrikunstnik ja kunstiõpetaja.

Ta õppis aastatel 1963–1966 Tartu Kunstikoolis ning lõpetas 1966. aastal Tartu õhtukeskkooli ja 1972. aastal teatrikunstnik-pedagoogi erialal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (juhendaja Mari-Liis Küla).

Kittus töötas aastatel 1972–2003 Vanemuise teatris kunstnikuna. Ta on kujundanud ka Tartu laulu- ja tantsupidusid.

2004. aastal rajas ta Puka kunstikooli ning töötas seal 2021. aastani.

Ta on Eesti Teatriliidu (1974), Eesti Lavastuskunstnike Liidu (1993; auliige) ja Eesti Kunstnike Liidu liige (1995). Samuti kuulub ta Tartu Kunstnike Liitu.

Tunnustus 
 2010 – Valgamaa teenetemärk
 2021 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
 "Suurte kogemustega õpetaja: kunst rikastab elu" Lõuna-Eesti Postimees, 8. veebruar 2021

Eesti teatrikunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1948
Heinart Sillastu

Heinart Sillastu (kuni 29. detsembrini 1936 Heinart Seidenberg; 1. jaanuar 1929 – 16. september 2021) oli eesti arstiteadlane, ftisiaatria-pulmonoloog. 

Sillastu sündis Tallinnas tööliste perekonnas. 1942. aastal lõpetas ta Tallinna 21. Algkooli, 1947. aastal Tallinna Reaalkooli (tolleaegse 2. Keskkooli) ja 1954. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 

Järgnes aspirantuur. Erilist huvi tundis Heinart Sillastu tuberkuloosi kui ühe maailmas ja Eestis levinuma haiguse vastu. 
Meditsiiniteaduste kandidaadi väitekirja kaitses ta 1959. aastal ja doktoriväitekirja 1974. aastal.

Aastatel 1958–1994 töötas Heinart Sillastu arstiteaduskonnas, algul assistendina, hiljem dotsendina ning alates 1976. aastast professorina. 1966–1973 oli ta TRÜ arstiteaduskonna prodekaan, 1992–1994 ftisiaatria ja pulmonoloogia professor ja kopsukliiniku juhataja. Alates 1994. aastast oli Sillastu Tartu Ülikooli emeriitprofessor. 

Tema teadusuuringud hõlmavad eeskätt tuberkuloosi ja teiste kopsuhaiguste patofüsioloogiat, diagnostikat ja ravi ning tema trükis avaldatud tööde koguarv on üle 200.

Aastatel 1972–2001 oli ta Eesti Kopsuarstide Seltsi esimees, 1982–1991 tolleaegse Nõukogude Liidu esindaja ja nõunik Rahvusvahelise Tuberkuloosi ja Kopsuhaiguste Tõrje Liidu Euroopa regiooni nõukogus ning Maailma Terviseorganisatsiooni tuberkuloosiekspertide rühmas.

Tunnustus
 Eesti NSV riiklik preemia (1981)
 Soome Kopsuarstide Seltsi auliige (1988)
 Ungari Kopsuarstide Seltsi auliige (1989)
 Argentina Meditsiiniühingu välisauliige (1990)
 Soome kopsuhaiguste seltsi FILHA auliige
 Severi Savoneni hõbemedali kavaler (Soome, 1997)
 Eesti Kopsuarstide Seltsi auliige (2005)
 Venemaa Kopsuarstide Seltsi auliige (2008).

Eesti arstiteadlased
Eesti pulmonoloogid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Maarja kalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 2021
Deûle

Deûle (hollandi: Deule) on jõgi Põhja-Prantsusmaal, mis on põhiosas (Lensist Lille'ini) kanaldatud. Ülesvoolu osa on endiselt osaliselt vabalt voolav ja seda tuntakse Souchez'ina. Deûle suubub Deûlémont'is Lysi (paremalt).

Souchez moodustub kahe väksema oja, Carency ja Saint-Nazaire'i ühinemisest Souchezi külas.

Kanaldatud osa koosneb kahest harust:

 suure kaliibriga kanal Canal de la Deûle, mis tagab ühenduse kanaldatud Lysi ja Scarpe (Schelde lisajõgi) Douais vahel,
 Canal de Lens, mida toidab Souchez, mis ühendab Lensi Canal de la Deûle'iga Courrièresis.

Vahetult Lensist allavoolu on kanal naaberkallastega võrreldes kaevanduslohkude tõttu ebatavaliselt kõrgendatud.

Deûle voolab läbi Pas-de-Calais' ja Nordi departemangude ning Lensi, Winglesi, Loosi, Lille'i, Wambrechiesi ja Quesnoy-sur-Deûle'i linnade, enne kui see Deûlémont'is Lysi suubub.

Deûle ei saa veel Schéma d'aménagement et de gestion des eaux'st kasumit.
Sirly

Sirly on eesti naisenimi.

1. jaanuari 2021 seisuga oli Eestis eesnimi Sirly 98 naisel. Sirly oli Eestis populaarsuselt 781. naisenimi. Sirly oli keskmiselt 37 aasta vanune (mediaanvanus oli 38). Kõige populaarsem oli eesnimi Sirly vanuserühmas 40–44, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,6 ning Pärnu maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 1,73.

Nime kandjaid
Sirly Hiiemäe
Sirly Illak
Sirly Tiik

Viited

Vaata ka 
Sirli

Naisenimed
Vračar

Vračar (serbia kirillitsas Врачар) on Serbia pealinna Belgradi linnaosa.

Välislingid

Belgradi linnaosad
Vidrik Võsoberg

Vidrik Võsoberg (sündinud 1980 Räpinas) on eesti ajakirjanik.

Ta on töötanud ajakirja DI toimetaja ja Tartu FM-i saatejuhina.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1980
Arteri kvartal

Arteri kvartal (ka Liivalaia kvartal) on rajatav ärihoonete kompleks Tallinnas aadressil Liivalaia 34 // 36. Kompleks koosneb 28-, 15- ja 9-korruselisest hoonest, millest esimene on 111 m kõrgune. Hooneid ühendab 470-kohaline parkimismaja.. Hooned ehitatakse arhitekt Martin Aunini projekti järgi Radisson Blu Hotel Olümpia vahetusse lähedusse. Ehitust alustati 2021. aastal ning hooned valmivad 2024. aastal.

Viited

Välislingid
Veebileht

Keldrimäe
Carl Danhammer

Carl Johan Danhammer (sünninimi Jouko Kalevi Juvonen; 13. juuli 1957 Pieksämäki, Soome – 31. august 2021) oli soome ettevõtja.

Soome ettevõtjad
Rootsi ettevõtjad
Eesti ettevõtjad
Sündinud 1957
Surnud 2021
Tulistamine Permi Ülikoolis

Tulistamine Permi Ülikoolis oli 2021. aasta 20. septembril Permi Riikliku Ülikooli linnaku territooriumil toimunud tulistamine, mille käigus õigusteaduskonna esimese kursuse 18-aastane pumppüssiga relvastatud üliõpilane avas valimatult tule üliõpilaste ja õppejõudude pihta ning tappis kuus inimest (1 mehe ja 5 naist) ja vigastas 47 inimest.

Sündmuskohale jõudnud korrakaitsjad avasid ründaja pihta tule, haavasid teda ja vangistasid. 22. septembri seisuga oli ründaja haiglas kriitilises seisundis.

Viited

Vaata ka
 Kaasani koolitulistamine (21. mai 2021, 9 hukkunut, 23 haavatut)

Koolitulistamised
2021. aasta Venemaal
Laila Kaasik

Laila Kaasik (sündinud 13. juunil 1991) on eesti fotograaf ja bioloog.

Juunist 2019 on ta Eestimaa Roheliste erakonna liige.

Isiklikku
Tema vanemad on Helle ja Marko Kaasik.

Viited

Välislingid

Koduleht

Eesti fotograafid
Sündinud 1991
Wilhelm Süß

Wilhelm Süß (9. märts 1882 Friedberg – 12. juuli 1969 Mainz) oli saksa klassikaline filoloog, Tartu Ülikooli professor.

Süß kaitses doktorikraadi 1904. aastal Gießeni ülikoolis tööga "De personarum antiquae comoediae Atticae usu abque origine". Ta habiliteerus samas 1909. aastal teosega "Ethos. Studien zur älteren griechischen Rhetorik".

1909–1916 töötas ta eradotsendina Leipzigi Ülikoolis. 1916–1922 oli ta samas erakorraline professor. 1923–1934 oli ta Tartu Ülikooli professor, seejärel Gießeni (1934–1940), Breslau (1940–1945) ja Mainzi Ülikooli professor (1947–1950). Tema teadustöö käsitles peamiselt antiikkomöödia ja retoorika stilistikat.

Viited

Välislingid 
 Wilhelm Süß Leipzigi Ülikooli professorite kataloogis

Saksa klassikalised filoloogid
Tartu Ülikooli professorid
Sündinud 1882
Surnud 1969
Ernst Raatma

Ernst Raatma (kuni 1935. aastani Ernst Rosenberg; 17. veebruar 1891 Helme vald, Viljandimaa – 21. september 1959 Rakvere ) oli Eesti poliitik. 

Ernst Rosenberg õppis Helme vallakoolis, Helme kihelkonnakoolis ja hiljem Volmari õpetajate seminaris, mille lõpetas 1910 aasta. Tegutses aasta õpetajana Pikaristi (Viru-Nigula) kihelkonnakoolis, 1911. aasta sügisel asus Rakveresse, kus oli õpetajaks esiteks Julius Seljamaa juhitud Rakvere Eesti Hariduse Seltsi eestikeelses  haridusseltsi  III järgu algkoolis  laulmise, muusika ja eesti keele õpetajana, siis viis aastat Rakvere õpetajate seminaris ja Rakvere Linna tütarlaste gümnaasiumis. RÕSis oli Ernst Rosenberg seminari muusikaelu juht, klassivälise töö innustunud suunaja. Rosenberg õpetas ka igasuguse tasuta eesti keelt, mis oli seminari kolme esimese klassi tunnikavas vabatahtlik aine.

Ernst Rosenberg oli 1918. aasta novembrikuust Viru maakonnavalitsuse liige ja haridusosakonna (hiljem koolivalitsuse) juhataja, Ernst Rosenberg-Raatma tegutses Viru maakonna haridusjuhina kuni 1940. aastani. Samuti oli ta Viru maakonnanõukogu liige ja Eesti Maakondade Liidu nõukogu ning  1924-st aastast juhatuse liige. 

Ernst Rosenberg oli ka Rakvere Rahvamaja ja Haridusseltsi segakoori koorijuht.  Ta juhatas mitmeid Rakvere laulukoore ja oli Virumaa laulupidude üldjuhiks. Oli Virumaa rahvaülikooli Seltsi asutajaliige ja juhatuse liige.

Ernst Rosenberg oli III Riigikogu (1926–1929) liige, Eesti Tööerakonna nimekirjas . Ta oli riigikogu liige alates 24. oktoobrist 1928. aastast. Ta asendas Kristjan Kaarnat 

Ta pälvis 1938. aastal Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi.

Viited

Välislingid 
Endel Molotok, Andres Pulver, Õpetajate seminar oli karm kool, virumaateataja.postimees.ee, 13. detsember 2011
Odette Kirss, Rakvere Eesti Haridussselts aitas EESTLUST edendada, Virumaa Teataja 23. aprill 2013
Raatma, Ernst - Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK
 

III Riigikogu liikmed
Rakvere linnavolikogu liikmed
Eesti Tööerakonna poliitikud
Eesti õpetajad
Eestistatud nimega inimesed
Surnud 1959
Sündinud 1891
Jaan Gutmann

Jaan Gutmann (17. juuni 1909 Valga – 22. märts 1993 Võru) oli Eesti võrkpallitreener. 

Ta lõpetas 1927. aastal Valga Poeglaste Gümnaasiumi ja 1949. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna. Harrastas uisutamist, jalg-, korv- ja võrkpalli, kergejõustikku ning tennist. Töötas aastatel 1950–1977 Võru rajooni laste ja noorte spordikoolis võrkpallitreenerina ning Võru Tööstustehnikumis ja Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelises Võru 1. Keskkoolis tunniandjana. 1968. aastal anti talle Eesti NSV teenelise treeneri aunimetus. 

Tema õpilaste seas on Marianne Karnesk, Marina Kasch, Anu Kärsin, Peeter Kais jt. 

Tegutsenud kohtunikuna. Kuulus Eesti võrkpalli alaliidu juhatusse. Spordiseltsi Kalevi auliige (1966).

Mälestuse jäädvustamine 
1994. aastast kannab Eesti üks pikima ajalooga võrkpalliturniir tema nime.

Isiklikku 

Jaan Gutmanni abikaasa oli kergejõustikutreener Viiu Gutmann.

Välislingid
Marina Kasch

Marina Kasch (sündinud 26. juulil 1960 Võrus) on Eesti võrkpallur. Võrkpallitreeninguid alustas 1973. aastal Võru Spordikoolis, Eda Kölleri, Jaan Gutmanni ja Raivo Jeenase juhendamisel. Kuulus 1977–79 NSVLi noortekoondisse, tuli 1979 Euroopa juunioride meistriks . Lõ­petas 1979. aastal Tallinna Spordiinternaatkooli. Mängis 1977–89 ja 1992. aastal Eesti koondises. Tulnud neljal korral Eesti meistriks. Eesti parim naisvõrkpallur 1978–82. Pälvis 1980. aastal NSVLi meistersportlase tiitli.  1989. aastast elab Soomes, mänginud 1989–2001 Karhula Veikoti naiskonnas.  Pälvis 2020. aastal Eesti Võrkpalliliidu teenetemedali .

Viiteid
Ernst Saar

Ernst Saar (4. oktoober 1892 Võisiku vald, Viljandimaa – 21. aprill 1937 Tartu) oli Eesti omavalitsuspoliitik (Tartu maakonnavalitsuse esimees) ja ettevõtja. 

Ernst Saar õppis Kõo ministeeriumikoolis ja Tallinna õhtukeskkooli kursustel, sai erihariduse Soomes, Orismala põllutöökoolis ja Mustiala põllumajanduse instituudis. Mustiala põllumajanduse instituudi lõpetas 1915 aastal, mille järel võeti Venemaa keisririigi sõjaväkke. Lõpetas Petrogradi
tehnoloogia instituudis gaasiasjanduse lahutusteaduse kursused ja  töötas Vene sõjaväes gaasiasjanduse instruktorina.

Eesti Vabadusesõja algul astus vabatahtlikult Kalevlaste malevasse reamehena, sõja lõpetas rooduülemana. Vahvuse eest sai
II liigi 3. järgu Vabaduseristi. 

1921. aastal astus Ernst Saar Tartu maakonnavalitsuse teenistusse maakonna agronoomina. 1922–1924 aasta märtsini oli ta ka ühtlasi Tartu maakonnavalitsuse liikmeks, juhatades põllumajandusosakonda.

1923. aasta lõpul Tartu maakonnavalitsuste valimistel valiti Ernst Saar Tartu maakonnanõukogu liikmeks, 1924 aasta algusest ka maakonna revisjonikomisjoni esimeheks ja 1925. aasta 1. maist, surnud Peeter Riivese asemel Tartu maakonnavalitsuse esimeheks (1925–1927). 

Ernst Saar oli ka: 1925–1937 Tartumaa Põllumeeste Esinduse esimees, 1925–1937  KL Tartumaa maleva pealiku abi, Vabaduseristi vendade organiseerija ja pealik ning juhatuse liige, Tartumaa Panga juhatuse esimees, põllutööriistade
vabriku a.-s. „ Teguri" juhatuse liige, Tartu Põllumeeste Seltsi abiesimees, Vahi põllutöökooli, Vasula kodumajanduskooli, Tartu Naisühingu Käsitöökooli ja Tartu Tehnikagümnaasiumi hoolekogude liige. 1930–1937 Noorte Kotkaste Tartumaa maleva vanem.

Alates 1927. aasta detsembrist kuni aprillini 1937 oli ta Lõuna-Eesti Eksporttapamaja direktor. Ühisus "Tartu Eksporttapamajad" asutati 1926. aastal ja  nimetati 1932. aastal ümber Lõuna-Eesti Eksporttapamajadeks. Eksporttapamaja,  Teguri tänav 48 oli 1930. aastate teisel poolel Tartu suuremaid tööstusettevõtteid. 1930. aastate lõpuperioodi puhkes suurimaid ja kõmulisemaid kohtuasju Eestis - Lõuna-Eesti Eksporttapamajade kohtuprotsess, kui kevadel 1937 allutati Tartu suurim tapamaja Eesti Lihaekspordile ja enne üleandmist viidi ühisuses läbi revisjon. Eksporttapamaja direktor Ernst Saar lasi 21. aprillil 1937  endale kuuli pähe ning suri sama päeva õhtul Tartu Erakliinikus.

Ernst Saar maeti Tartu Maarja vanale kalmistule.

Viited 

Tartu maavanemad
Põllumeestekogude poliitikud
Kaitseliidu Tartumaa maleva liikmed
Eesti ettevõtjad
Kalevi Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Noorte Kotkaste liikmed
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Sündinud 1892
Surnud 1937
Harri Neem

Harri Neem (sünninimi Harry Neiman; 10/23. juuli 1917 Urvaste vald – 29. september 2011) oli Eesti sporditegelane. Võitis Tallinnas Eesti NSV 15. aastapäevale pühendatud spartakiaadil 10 ja 30 km käimises. Spordiseltsi Kalev auliige (1963). Töötas Võru rajooni laste ja noorte spordikooli direktorina. Pälvinud Võrumaa teenetemärgi (2008).

Viiteid

Eesti suusatajad
Eesti kergejõustiklased
Sündinud 1917
Surnud 2011
Aksel Saal

Aksel Saal (sündinud 8. aprillil 1944 Antslas) on Eesti võrkpallitreener. 

Lõpetas 1963. aastal Antsla keskkooli, kus alustas sporditegemisega Aksel Kersna käe all. Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna lõpetas 1971. aastal, mil alustas ka treeneritööd Võru rajooni laste ja noorte spordikoolis. Juhendas 13. detsembril 1985 Võru võrkpallimeeskonda kohtumisel Eesti koondisega, kes alistati seisuga 3:0. 

Tema käe all on treeninud teiste hulgas Aare Salumaa, Jaanus Lillepuu, Parri Kruuda. Mitmest õpilasest on saanud samuti võrkpallitreenerid: Avo Keel, Rando Soome, Andres Skuin, Urmas Tali.

Tunnustused 
Saal on pälvinud 2019. aastal Võrumaa vapimärgi.

Lingid 

Sündinud 1944
Eesti võrkpallitreenerid
Viiu Gutmann

Viiu Gutmann (sünninimi Viiu Kõva; 29. november 1934  Jõgeva – 27. juuli 1996 Võru) oli Eesti kergejõustiklane ja kergejõustikutreener. 

Ta lõpetas 1953. aastal Jõgeva Keskkooli ning 1959. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna kehakultuuri osakonna. Võistles TRÜ, Tartu ja Pärnu naiskondades Eesti meistrivõistlustel teatejooksus ja võitis hõbemedali Eesti meistrivõistlustel viievõistluses. Töötas Pärnu 1. Keskkoolis ja Võru rajooni laste ja noorte spordikoolis.

Isiklikku
Viiu Gutmanni abikaasa oli võrkpallitreener Jaan Gutmann.

Viiteid
Johann Arumets

Johann Arumets (kuni 1935 Johannes Krootmann; 31. mai 1892 Aru vald, Tartumaa – 6. jaanuar 1942 Solikamsk) oli Eesti sõjaväelane (sõjaväeametnik).

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Eesti piirivalvurid
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1892
Surnud 1942
Tšoglokov

Tšoglokov (vene keeles Чоглоков, saksa keeles Tschoglokow) oli Venemaa aadlisuguvõsa.

Ajalugu

Päritolu

Legendi kohaselt pärines suguvõsa XIII sajandi algul elanud Mihhail Prušanitšist, kes rändas Preisimaalt Venemaale ja astus vürst Aleksander Nevski teenistusse. Tegelikult olid Tšoglokovid nimeka Morozovi suguvõsa kõrvalharu. Suguvõsa rajas XVI sajandi lõpul elanud Ivan Ivanovitš Morozov, kelle hüüdnimeks oli Tšeglok (Tšoglok). Tema järeltulijad kandsid perekonnamime Tšoglokov.

XVI sajandist Peeter I valitsusajani
Suguvõsa rajaja Ivan Ivanovitš Tšoglokil oli viis poega, kellest järeltulijaid oli kolmel. Nad rajasid suguvõsa vanema, keskmise ja noorema liini. Sel perioodil teenisid Tšoglokovid peamiselt vojevoodidena. XVII sajandi 2. poolel tõusid mõned suguvõsaliikmed okolnitšiks: tasaar Aleksei Mihhailovitsi ajal oli selleks Vassili Aleksandrovitš Tšoglokov (suri 1667). Tema poeg Timofei Vassiljevitš Tšoglokov oli tsaar Peeter I okolnitši.

Tšoglokovid rüütelkonna matriklis
1797. aasta 12. jaanuaril (vkj) võeti vennad Nikolai Nikolajevitš Tšoglokov (1749−pärast 1798) ja Samuil Nikolajevitš Tšoglokov (1751−1792) Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Umbes 1790. aasta paiku oli suguvõsa kantud Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.

Tšoglokovi suguvõsa mõisavaldused
Liivimaa eesti distrikt:
Puka (Bockenhof) (1744−1750), Viljandi (Schloß Fellin) (1744−1860)
Peterburi kubermang:
Koltuši (Keltto) (alates 1798)

Viited

Kirjandus
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 464-465.
Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd XV. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 2004. Lk 64-65.
Долгоруков, Пётр Владимирович. Российская родословная книга. Частъ четвертая. Санктпетербургь: 1857. Lk 210-214 .
Родословная книга князей и дворян Российских и выезжих. Часть I. Москва: Вь Университетской Типографии у Н. Новикова, 1787. Lk 270-275 .

Välislingid
Tšoglokovi suguvõsaliikmed rosgenea.ru

Aadlisuguvõsad
Liivimaa aadlisuguvõsad
Liivimaa matrikliaadel
Venemaa aadlisuguvõsad
Egmonti krahvide loend

Egmonti krahvide loend alates 1483. aastast.

Madalmaade Egmonti krahvid
1483–1516 Jan III van Egmont (Egmonti isanda Willem IV poeg, 1438–1516)
1516–1528 Jan IV van Egmont (eelmise poeg, 1499–1528)
1528–1541 Karel I van Egmont (eelmise poeg, surnud 1541)
1541–1568 Lamoraal van Egmont (eelmise vend, 1522–1568); tuntuim Egmonti krahv, teda on kujutatud Goethe tragöödias ning Beethoveni avamängus ja saatemuusikas samale näidendile
1568–1590 Filips van Egmont (eelmise poeg, 1558–1590)
1590–1617 Lamoraal II van Egmont (eelmise vend, 1565–1617)
1617–1620 Karel II van Egmont (eelmise vend, 1567–1620)
1620–1654 Lodewijk van Egmont (eelmise poeg, 1600–1654)
1654–1682 Lodewijk Filips van Egmont (eelmise poeg, 1630–1682)
1682–1693 Lodewijk Ernest van Egmont (eelmise poeg, 1665–1693)
1693–1707 Procopo Frans van Egmont (eelmise vend, 1664–1707)
1707–1743 Procopo Pignatelli (Lodewijk Filipsi tütre Maria Clara poeg, 1703–1743)
1743–1753 Guido Felix Pignatelli (eelmise poeg, 1720–1753)
1753–1795 Casimir Pignatelli (eelmise vend, 1727–1801)

Iiri Egmonti krahvid (Earls of Egmont)

1733–1748 John Perceval, 1. Egmonti krahv (1683–1748)
1748–1770 John Perceval, 2. Egmonti krahv (eelmise poeg, 1711–1770)
1770–1822 John Perceval, 3. Egmonti krahv (eelmise poeg, 1738–1822)
1822–1835 John Perceval, 4. Egmonti krahv (eelmise poeg, 1767–1835)
1835–1841 Henry Perceval, 5. Egmonti krahv (eelmise poeg, 1796–1841)
1841–1874 George Perceval, 6. Egmonti krahv (2. krahvi pojapoeg, 1794–1874)
1874–1897 Charles Perceval, 7. Egmonti krahv (1845–1897)
1897–1910 Augustus Arthur Perceval, 8. Egmonti krahv (1856–1910)
1910–1929 Charles John Perceval, 9. Egmonti krahv (eelmise vend, 1858–1929)
 Frederick Joseph Trevelyan Perceval (loetud postuumselt 10. Egmonti krahviks, 1873–1932)
1939–2001 Frederick George Moore Perceval, 11. Egmonti krahv (eelmise poeg, 1914–2001) 
2001–2011 Thomas Frederick Gerald Perceval, 12. Egmonti krahv (eelmise poeg, 1934–2011)
Elise Kevend

Elise Kevend (ka Eliise, Liisa; 25. juuni 1886 – 3. märts 1945) oli eesti näitleja (näitekunstnik) ja ilulugemise, eesti ja saksa keele õpetaja, logopeed.

Elukäik 
Liisa Luik sündis 25. juunil 1886 Tallinnas.

Ta õppis Tallinna Tütarlaste Gümnaasiumis, mille neli klassi lõpetas 1900. Omandas algkooliõpetaja kutse 1902. aastal Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi juures. 

Oli õpetaja Harku vallakoolis ja Vaivara mõisakoolis, kus sattus vastuollu mõisaproua von Korffiga ning siirdus Venemaale. 

Näitlemist alustas 1901. aastal Estonia seltsis; oli Vanemuises Karl Menningu juures õpilane. Lisaks töötas ajalehe Teataja toimetuses, nii et 1905. aasta revolutsiooni sündmustes muutus poliitiliselt kahtlaseks isikuks, kel oli parem Eestist lahkuda /revolutsionäärinimi Liidia Salm/.

Abiellus 1909. aastal Vladimiris Johannes Alexander Kevendiga, kellega tal oli kolm last. Ametlikult lahutati abielu 1929. aastal, ent Liisa pöördus lastega tagasi Eestisse 1917. aastal; mees jäi Venemaale.

Elise Kevend suri 3. märtsil 1945 Pärnus.

Loominguline ja kutsetegevus 
Venemaal oli 1906–1908 Ivanovo-Vosnesenski linnakoolis saksa keele õpetajaks, siis Schujas samuti õpetaja. 

1914–1916 õppis Peterburis Saslovski teatrikursustel olles samal ajal Aleksandra teatri näitleja, kus kasutas Jekaterina Baratova nime. Tuli 1917. aastal Eestisse külla ja jäi siia enda sõnul teatritegelaste nõudmisel esinedes külalisena Estonias ja Draamateatris; töötas samal ajal ajalehe Sotsiaaldemokraat toimetuses.

Töötas paljudes Tallinna koolides (II Tütarlaste Gümnaasium, Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasium, Lenderi Eragümnaasium; Tallinna merekool, R. Reite eranaiskutsekool, Eesti Naisliidu Naiskutsekool, Tallinna Õpetajate Seminar) ilulugemise ja eesti keele õpetajana; hiljem pühendas tähelepanu kõne- ja kuulmishäiretega laste kõnedefektide ravimisele. 

Oli üks Tallinna Töölisteatri asutajatest ning kuulus selle juhatusse. 

Kirjutas esimesed eesti deklamatsiooni-käsiraamatud "Ilulugemine" (1919) ja "Ilulugemise krestomaatia" (1920) ning "Näitlemisekunsti teooria" (1921).

Viited 

Eesti näitlejad
Sündinud 1886
Surnud 1945
Eesti pedagoogid
Massimõrv

Massimõrv on Eesti Keele Instituudi ühendsõnastiku 2021. aasta määratluse kohaselt „suure hulga inimeste tapmine hrl poliitilisel eesmärgil“.

Tavaliselt lühikese aja jooksul mingi konkreetse geograafilise asukohaga piiritletava teo toimepanijaks võib olla ideoloogilise/poliitilise/riikliku kuuluvusega/kuuluvuseta  üksikisik / isikute rühm. Mõiste sisu sõltub suuresti defineerija ideoloogilisest/poliitilisest vms kuuluvusest.

Vaata ka
 Massihaud
 Genotsiid
 Pogromm
 Sõjakuritegu

Viited

Kirjandus
 David Lester. Mass Murder: The Scourge of the 21st Century. Nova Publishers: 2004. 160 lk. ISBN 9781-59-033-9299
 Grant Duwe. Mass Murder in the United States: A History. McFarland: 2014. 220 lk. ISBN 9781-47-660-4732
Jaan Gutmanni nimeline võrkpalliturniir

Jaan Gutmanni nimeline võrkpalliturniir on alates 1959. aastast Võrus toimuv võrkpallivõistlus. Turniiri idee sündis võrkpallientusiastide Jaan Gutmanni ja Ivan Dratšovi peas. 1993. aastast veab turniiri eest Aksel Saal. Algselt toimus turniir Võru pargiväljakutel, mille rajamist alustati 1952. aastal. Hiljem on mängitud nii Võru Spordikooli endises hoones Kreutzwaldi tänaval kui ka Võru Spordikeskuses. Aastate jooksul on turniirist osa võtnud sadakond võistkonda ning mitu maailmameistrit ja olümpiavõitjat: Janis Labuckas, Eduard Libinš, Martin Elefants, Ivans Bugajenkovs, Genadis Mešcerksis ja Viljar Loor. Rahvusvahelisel turniiril on võistelnud nii NSVLi liiduvabariikide võrkpallikoondised kui ka kodu- ja välismaiseid võrkpalliklubid.

Viiteid
Sergei Fursenko

Sergei Aleksandrovitš Fursenko (Серге́й Александрович Фурсенко, sündis 11. märtsil 1954 Leningradis) on Venemaa ärimees, suvilakooperatiivi Ozero liige.

Elukäik ja tegevus 
1971 lõpetas elitaarse Leningradi 239. füüsika-matemaatikakooli ja 1978 Leningradi Polütehnilise Instituudi elektriaparaatide spetsialistina. 1979–1989 Üleliidulise Raadioaparaatide Uurimisinstituudi teadur Leningradis. 1989–1991 kõrgtehnoloogia ja kõrgtehnoloogiliste seadmete ekspordile spetsialiseerunud ettevõtte Tehnoexan tegevjuht.

Aastatel 1991–1996 oli ta peadirektor teadus- ja tootmisettevõttes TEMP, mis töötas välja ja tutvustas ökoloogia ja keskkonnakaitse kõrgtehnoloogiaid.

1996. aastal asutas koos oma venna Andrei ja Vladimir Putiniga suvilakooperatiivi "Ozero". 1997–1998 Lenenergo peadirektori asetäitja. 

1998–2002 telefirma "Tootmiskeskus "Kool"" peadirektor. Dokumentaalsarja "Uppunud laevade saladused" produtsent, mis on pühendatud laevadele, mis on leidnud igavese varjupaiga Läänemere põhjas. Kultuuriministeerium andis projektile "Vene rahvusfilmi" staatuse ja sponsoriks oli Gazprom.

2003–2008 Gazpromi tütarettevõtte Lentransgaz peadirektor. 2005–2008 ja 2017–2019 jalgpalliklubi Zenit president.

2008–2010 National Media Groupi president. 2010–2012 Venemaa Jalgpalliliidu president. 2012–2013 ettevõtte Gazprom Gazomotornoje Toplivo direktorite nõukogu esimees.

2019. aastast Gazprombanki asepresident, panga esindaja jalgpalliklubi "Zenit" direktorite nõukogus.

Bangladeshi Vabariigi aukonsul Peterburis.

Sanktsioonid 
6. aprillil 2018 kehtestas USA talle viisa- ja majandussanktsioonid.

Viited
GPT-3

GPT-3 (Generative Pre-trained Transformer 3) on autoregressiivne keele mudel, mis kasutab sügavõpet tavakeelse teksti genereerimiseks.

See on 2020. aastal valminud kolmanda põlvkonna ennustav keelemudel GPT-n seeriast. Mudel kasutab hiiglasuurt tekstikorpust tõenäosuslikul alusel uue teksti moodustamiseks.

Välislingid
 GPT3 mudeliga sarnane, aga vabalt kättesaadav alternatiiv

Arvutilingvistika
Konverb

Konverb on verbi infiniitvorm, mis vormistab määruslikku alistust. Konverb moodustab koos laienditega konverbitarindi, mis toimib põhilause vaba määrusena. 

Konverb esineb näiteks järgmistes lausetes.

1) Presidendiks saades kolis ta perega pealinna.

2) Ta jalutas kodu poole, süües õuna.

Viited
Salme Lott

Salme Lott (aastast 1937 Neumann; 16. oktoober 1911 Kahala küla, Kabala vald – 29. september 1994 Carlisle, Ameerika Ühendriigid; maetud Tallinna) oli eesti näitleja. 

Lõpetas 1929 Viljandi Eesti Haridusseltsi Tütarlaste Gümnaasiumi. Õppis Jelizaveta Roseni juures laulmist ning Ida Urbeli ja hiljem Gerd Neggo stuudios tantsu. 

Mängis 1932–1933 Ugalas, 1933–1934 Endlas ning 1934–1939 ja 1941–1944 Estonias. Põgenes 1944. aastal Saksamaale, mängis 1945–1948 Geislingeni Eesti Rahvuskoondise Teatris. 

Aastast 1949 elas Ameerika Ühendriikides, oli 1950–1980 New Yorgi Eesti Teatri lavastaja ja näitleja.

Eesti Näitlejate Liidu liige (1934). 

Tema vanemad olid talupidajad.

Lavastusi

Visnapuu "Ameerika onu" (1951)
Milne’i "Vaid üks mööduja" (1963)
Mägi "Kihlus" (1975)
Kooritsa "Kiusatus" (1979)

Osi

Riquette (Ábrahámi "Viktooria ja tema husaar", 1932, 1934 Endlas ja 1946)
Maali (Raudsepa "Vedelvorst", 1932)
Ninon (Kálmáni "Montmartre’i kannike", 1932)
Laura (Vilde "Pisuhänd", 1934 Endlas)
Susi (Eysleri "Doonau neiu", 1934 Estonias)
Lisa (Kálmáni "Mariza", 1935 ja 1946)
Valencienne (Lehári "Lõbus lesk", 1936 ja 1941)
Trezska (Kálmáni "Sügismanöövrid", 1937)
Helena (Shakespeare’i "Suveöö unenägu", 1937)
Ethel (Frimli ja Stotharti "Rose Marie", 1938)
Eeva (Ábrahámi "Juulia", 1938)
Virve (Ardna "Kalurineiu", 1941)
Lola (Ardna "Tütarlaps kodumaata", 1942)
Juliette (Lehári "Krahv Luxemburg", 1943)
Karin (Tammsaare ja Söödori "Karin ja Indrek", 1947)
Bessie (Ábrahámi "Havai lill", 1947)
Maija (Järviluoma "Põhjalased", 1948)
Tatjana Nikolajevna (Lutsu ja Särevi "Tagahoovis", 1953)
Maie (Raudsepa "Mikumärdi", 1960)

Kirjandus

„Doonau neiu” uute jõududega. Salme Lott – üks nendest, keda juhus viis lavale. – Rahvaleht, 12. oktoober 1934
GeR. „Kõrve laul” „Estonias”. – Kaja, 15. veebruar 1935
T. Lemba. „Lõbus lesk”. – Päevaleht, 14. veebruar 1936
V. Sarv-Lugus. Salme Lotti mälestades.... – Vaba Eesti Sõna (New York), 13. oktoober 1994
A. Järv. Väliseesti teater. Tartu, 2009
Cattolica di Stilo

Cattolica di Stilo (itaalia keeles 'Stilo katholikon') on väike ruudukujulise põhiplaaniga Bütsantsi ristkuppelkirik Stilos Monte Consolino nõlval Kalaabrias. Alates 2006. aastast on see koos veel seitsme bütsantsi ehitisega UNESCO maailmapärandi nimistusse kandmise taotlejate hulgas.

Ajaloost 
Katholikon püstitati 10. sajandi lõpul, mil Kalaabria kuulus Bütsantsi riigi koosseisu. Enne kui normannid aastail 1050–1061 piirkonna vallutasid, oli seal veel kohti, mida valitsesid muslimitest saratseenid. Kap Colonna lahingus, 85 km Stilost kirdes, alistas keiser Otto II 982. aastal Kalbiitide dünastia väe, olles enne edutult piiranud Tarantot. Viimane Bütsantsi piiskopkond Kalaabrias oli Bova, aastani 1573.

Cattolica di Silo oli viie kirikukihelkonna emakirik selles piirkonnas ja oli prebend ülempreestrile, kel oli õigus saada kirikusse maetud - tema säilmed puhkavad kirikus marmorhauas.

Arhitektuur 
Cattolica di Stilo on tüüpiline bütsantsi ristkuppelkirik, mille põhiplaan põhineb Kreeka ristil. Neli sammast jaotavad kiriku üheksaks ruuduks. Keskset ruutu ja nurgavõlvikuid kroonivad kuplid, kusjuures keskkuppel on veidi kõrgem ja suurema läbimõõduga. Hoone idaseinas on kolm poolümarat apsiidi.

Ehitis on tähelepanuväärne bütsantsi ehitusmälestis sellest perioodist selles piirkonnas, koos stiililt sarnase Rossano Oratorio di San Marcoga, mis ehitati 9.–10. sajandil, samuti juba araabia-normanni Chiesa degli Ottimatiga 10.–12. sajandist.

Välimus 
Mahult ligikaudu kuubiga sarnanev hoone on ehitatud lubimördiga seotud tellistest. Kiriku lääneosa nõjatub kaljudele, peasissepääs paikneb lõunaseinas. Idaseinast eendub kolm poolringikujulise põhiplaaniga ühesugust apsiidi, mis seisavad nõlvale toetuvatel kivivundamentidel.

Hoone on peaaegu kaunistamata, vaid tambuuridel on välispind tellistest rombimustris (nagu roomlaste opus reticulatum) ja neid kaunistavad ümber tambuuri kulgevad ja aknakaari järgivad tellistest sakkfriisid.

Siseruum 
Kiriku väike ruudukujulise põhiplaaniga siseruum laieneb vaid kolme apsiidi idaseinas. Bema (altariruum, prothesis ja diakonikon) võtab enda alla kolm idapoolset võlvikut ja neist eenduvad apsiidid. Ülejäänud ruumiosa oli mõeldud kogudusele. Neli keskkuplit toetavat sammast toetuvad erinevatele baasidele, olles spolia mingist varasemast ehitisest, ja prothesises asuvat ohvrilauda (armulaua valmistamise lauda) toetab osa antiiksest sambast. Kunagi oli terve interjöör kaetud freskodega, millest tänapäevaks on säilinud vaid üksikuid osi.

Kirikus leiduvad mõned araabiakeelsed kirjad – šahada tekst ja kiri 'au olgu Jumalale' – sest kirikut kasutasid teatud ajal palvehoonena ka muslimid.

1577. aastal paigaldati peasissepääsu kohale kirikukell, seati sisse katoliku liturgia ja pandi üles reljeef madonnast lapsega koos ladinakeelse tekstiga "Verbum Caro Factum Est Anno Domini MCCCCCLXXVII [sel viisil on kirjutatud aasta, "D" asemel on 5 "C"-d] Mater Misericordiæ" ('Sõna sai lihaks; [tehtud] Issanda aastal 1577 Halastuse Ema).

Pildid

Viited 

Bütsantsi ehitised
Itaalia kirikud
Calabria
FLEXA

FLEXA on 1972. aastal loodud Taani ettevõte, mis toodab lastele mööblit. Ettevõtte peakorter asub Taanis Aarhusi linnas. FLEXA on üks Euroopa juhtivaid lastemööbli tootjaid. Nende tooted on suunatud peamiselt Skandinaavia turule. Toodetakse näiteks rohkem kui 4000 lastevoodit päevas. Kontsern kuulub sajaprotsendiliselt Taani kapitalile.

Taanis asub ettevõtte peakorter, üldjuhtimine, disaini- ja turundusosakonnad. Kõik ettevõtte tootmisüksused asuvad Eestis.

FLEXA Eestis 
FLEXA on Eestis alates 1994. aastast. Flexal on Eestis kaks tootmisüksust – Kadrinas ja Viru-Nigula vallas Vastal. Eesti tootmisüksused on koondatud äriühingu FLEXA EESTI AKTSIASELTS alla. Seisuga 31. detsember 2022 töötas Eesti üksustes kokku 201 töötajat. Ka paremal olevas infokastis olev käive kajastab vaid Eesti üksuse käivet.

Vaata ka 
 Puidutööstus

Viited 

Taani ettevõtted
Eesti ettevõtted
Puidutööstusettevõtted
Mööblitööstus
Valgevene president

Valgevene on vabariik alates 25. augustist 1991. Samal aastal valiti presidendiks ka senine Valgevene Ülemnõukogu esimees Stanisłaŭ Šuškievič. Šuškievič oli president aastani 1994, kui presidendiks valiti Alaksandr Łukašenka, kes juhib riiki siiamaani.

Viited 

 EE 10, 1998, lk. 169-176

Valgevene
Horažďovice

Horažďovice (saksa keeles Horaschdowitz) on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Klatovy ringkonnas. Horažďovice asub Otava jõe ääres, Klatovyst umbes 30 km idakagus ja Plzeňist ligikaudu 52 km lõunakagus.

Horažďovice paikneb merepinnast 427 meetri kõrgusel.

Kindlus ehitati Horažďovicesse 13. sajandil. Linnaõigused sai Horažďovice 1292. aastal.

Viited 

Tšehhi linnad
Plzeňi maakond
Otto Kubo

Otto Kubo (16. aprill 1932 Narva – 22. september 2021 Tallinn) oli eesti giid ja magusameister, kes töötas üle 65 aasta kondiitritööstuses Kalev, Eesti magusatööstuse grand old man.

Ta lõpetas 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli.

1955. aastal Kalevis keemiku ülesannetes alustanud mees kerkis hea keeleoskuse, diplomaatilisuse ja laitmatute kommete tõttu kommivabriku mitteametlikuks "välisministriks" ning on võõrustaja ja giidina vastu võtnud nii riigipäid, diplomaate, telekanaleid kui ka lasteaialapsi. Neile kõigile oskas ta sobivas keeles Kalevi lugu jutustada.

Lisaks Kalevi tootmise, šokolaadimuuseumi ja Maiasmoka martsipani tutvustamisele on ta olnud külaliste saatja ning asjatundlik giid nii Tallinnas kui üle kogu Eesti. Otto diplomaadiandest annab tunnistust ka see, et ta töötas koos 17 erineva peadirektoriga ning igaühega neist suutis ühise keele leida.

1957–1988 oli ta Kalevi kesklaboratooriumi juhataja, 1988–2000 peadirektori abi välissidemete küsimustes ning alates aastast 2000 kuni surmani teadur. Otto Kubo jaoks oli kommivabrik ainus töökoht läbi kogu elu.

Baltisaksa aristokraatide päritolu mehe pere kaotas sõja käigus kogu oma varanduse ja osa pereliikmetest ning Otto veetis aasta lapsepõlvest Saksamaal pagenduses. Tagasi saadetuna tuli alustada sootuks uuesti, vale päritolu tõttu põlatuna. Kõik see ei takistanud teda kivi kivi haaval ladumast oma põnevat ja seiklusterohket elu. Mitmeid keeli valdav Otto Kubo reisis juba Nõukogude Liidu valitsusajal Sõprusühingu kaudu paljudesse välisriikidesse.

Tegevus NLKP-s
Ta oli alates 1972. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige.

Teoseid
Tänu Otto Kubo suurele pühendumisele ja korrektsusele on Eesti magusatootmise ja Kalevi ajalugu põhjalikult dokumenteeritud ning arhiveeritud. 
"Keemia alused. Mikrobioloogia". Koostanud O. Kubo, H. Vahtrik. "Kalev", kondiitritoodete vabrik; Eesti NSV Tehnilise Informatsiooni Keskbüroo. Tallinn: Eesti NSV Tehnilise Informatsiooni Keskbüroo, 1967. 48 lk
""Kalevi" šokolaadiraamat = The "Kalev" chocolate book". Retseptid Maire Suitsu; toidud valmistanud ja pildile seadnud Lia Virkus; tekstid Ruth Roht, Otto Kubo, Evelin Heiberg; tõlkija Siiri Kalev. Tallinn: Ajakirjade Kirjastus, 2004. 110 lk
"Maarjamaa magusa lugu. Kalevi kommivabriku sünd ja areng". Lisaks Mirjam Peili ülevaade kommipaberi kujundusloost Eestis. Tallinn: Kalev, 2006. 122 lk

Tunnustus
 2006 Eesti Muinsuskaitse Seltsi teenetemedal 
 2007 Põllumajandusministeeriumi hõbedane teenetemärk  
 2015 Eesti Toiduliidu konkursi Südamega Tegija võitja 
 2016 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Tema kohta
Helen Eelrand. „Otto Kubo. Reis läbi värvilise elu”. Kirjastus Randvelt. 2015. ISBN 9789949949687

Eesti giidid
Eesti koduloolased
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1932
Surnud 2021
Kinnitatud tõlge

Kinnitatud tõlge (cerified translation) jaguneb kaheks: vandetõlgi kinnitatud ja notariaalselt kinnitatud tõlge. Vandetõlgi kinnitatud tõlge on võrdne notariaalselt kinnitatud tõlkega. Kinnitatud tõlge on nõutav siis, kui tuleb esitada võõrkeelseid dokumente. Seda läheb vaja, et tõestada dokumentide ehtsust kohtule, valitsusasutustele või muudele institutsioonidele.

Vandetõlgi kinnitatud tõlge 
Vandetõlk kinnitab dokumentide tõlkimisel tõlgitava dokumendi ärakirja õigsust ning väljatrüki õigsust. Kui see on vajalik ning isik seda soovib, korraldab vandetõlk tõlgitava dokumendi või tõlke apostilliga kinnitamise notari poolt. Vandetõlk vastutab tõlke õigsuse eest ning lisab sellele oma allkirja ja pitseri. 

Vandetõlgil on õigus kinnitada tõlgitavate dokumentide ärakirjade õigsust ja arvutivõrgu kaudu kasutavatest andmekogudest tehtud väljatrükkide õigsust. Ametliku tõlke koostamise pädevus on ainult vandetõlkidel. Eesti ametiasutused peavad vastu võtma ka dokumendi tõlke kinnituse, mille on teinud välisriigi vandetõlk, notar või muu vastava pädevusega ametiisik. Kui on vaja esitada võõrkeelsed dokumendid koos tõlkega ning vastava tõlkesuuna vandetõlki Eestis pole, siis peab tõlke kinnitama välisriigi pädev ametiisik. Esmalt tuleb dokument tõlkida mõnda enam kasutatavasse keelde ning siis eesti keelde.

Notariaalne kinnitamine 
Notariaalne kinnitamine on notari ametitoiming, mis on sätestatud notariaadiseaduses.  Dokumendile, mis on koostatud notaribüroos või  esitatud notarile, tehakse notariaalmärge, ärakirju nendest notaribüroos ei säilitata. Notar teeb asjaolu notariaalseks kinnitamiseks notariaalmärke, mis peab sisaldama notari tunnistust, notari allkirja ning värvipitsati jäljendit. Märkes näidatakse selle tegemise kuupäev ja koht.

Notariaalselt kinnitatud dokument peab vastama poolte tõelisele ja tegelikule tahtele, kajastama tegelikku olukorda täielikult ja õigesti, esitama poolte avaldused juriidiliselt selgelt ja üheselt mõistetavalt, vältima eksitusi, kahtlusi ja mitte kahjustama kogenematuid osapooli.  Notar kinnitab allkirja ja allkirjanäidise õigsust, dokumendi esitamise aja kindlakstegemist, väljatrüki ja ärakirja õigsust, avalduse ja teate edastamist ja dokumendi tõlke õigsust. Notar ei kontrolli tõlke kvaliteeti ega vastuta selle eest. Notaril on õigus allkirja kinnitamisest keelduda, kui ta kahtleb tõlke õigsuses või tõlkijas. Notariaalse kinnituse saamine eeldab originaaldokumendi olemasolu. Notariaalne kinnitamine on kallim kui vandetõlgi kinnitamine seepärast tasub kontrollida, kas notariaalne kinnitamine on ilmtingimata vajalik või piisab ka tõlkebüroo kinnitusega tõlkest.

Viited
Aleksander Rikken

Aleksander Johannes Rikken (9. september 1880 – ) oli eesti haridustegelane ja avaliku elu tegelane.

Rikken sündis 9. septembril 1880. aastal pojana Juri Rikkenile Varudis Pada vallas Virumaal. Ta õppis Viru-Nigula Pikaristi kihelkonnakoolis, Rakvere linnakoolis ja 1899. aastal sooritas algkooliõpetaja kutseeksami. Pärast seda õppis 1902. aastast Tiflisi Õpetajate Instituudis ja lõpetas eksternina Elisavetpoli gümnaasiumi. Rikken omandas kõrghariduse matemaatika osakonnas Peterburi ülikoolis, lõpetades oma õpingud 1916. aastal. Akadeemiliselt kuulus ta üliõpilaskonvent Põhjala vilistlasperre.

Rikken oli abiellus Eleonora Rikkeniga, kellega ta sai kaks last: Viktor Rikken ja Milita Rikken.

Tööle asus Rikken esialgu Peterburis Peeter Suure Gümnaasiumis kooliõpetajana, kuid kasutas 1921. aastal opteerumisvõimalust. 1922. aastal kolis ta Narva ja töötas seal kohaliku gümnaasiumi õpetajana ning hiljem inspektorina. 1925–1928 tegutses ta Rakvere seminari direktorina. 1929. aastal sai Rikkenist Petseri gümnaasiumi direktor. Pärast kümmet aastat Petseris vahetas Rikken positsioonid Valga gümnaasiumi direktori Raudsepaga ja oli Valgas direktor 1939–41. Tõrva gümnaasiumi direktor 1941–45.

Viited 

Eesti haridustegelased
Sündinud 1880
Surmaaeg puudub
Kārlis Karlsons

Kārlis Karlsons (30. jaanuar 1907 – 25. jaanuar 1962) oli läti insener ja poliitik.

Karlsons on sündinud 1907. aastal Riias lukusepa pojana. Ta õppis ülikoolis keemiat ja astus 1937. aastal insenerina teenistusse Shmitsi tsemendivabrikusse. 

Karlsons oli Augusts Kirhenšteinsi nukuvalitsuses rahaminister. Erinevalt ülejäänud valitsusest määrati Karlsons ametisse alles juulis. Tema ministeeriumi juhtimise ajal liideti senine kaubandus- ja tööstusministeerium rahaministeeriumiga.

Viited 

Läti poliitikud
Sündinud 1907
Surnud 1962
Joseph Jürgenson

Joseph Jürgenson (kuni 1835 Joseph Kirs (1828) Emmaste, Hiiumaa — (vkj 17 apriil) 30.apriil 1910 Peterburi) - Peterburi teiseks gildi kaupmees, suure muusikakirjastuse Peter Jürgensoni (saksa Peter Johann Jürgenson) vanem vend.

Elukäik
Joseph (est. Joosep) Jürgenson sündis 1828. aastal Eestist Hiiumaalt Käina kihelkonnast pärit kalur Hans Kirsi ja tema abikaasa Aeta Jürgensoni peres.

Ta õppis Tallinna kreiskoolis, pärast lõpetamist 1843. aastal läks tööle Peterburi.

Pärast 28-aastast teenimist M. Bernardi muusikapoes asutas ta 1871. aastal Peterburis "J.Jürgensoni Кaubamaja" (nooti- ja muusikapood), mis asus Bolšaja Morskaja tänaval 9 (Nevski prospekti nurgal).

Ta oli Õuekoori koori, Keiserliku Vene Muusikaühingu ja Peterburi Konservatooriumi volinik.

Ta maeti 21. aprillil 1910 Peterburi Pühade Peetruse ja Pauluse kiriku sünniregistris (Petrikirche) kantud Volkovskoje luteri kalmistule Peterburis. Pärast Jurgensoni surma juhtis "J. Jürgensoni Kaubamaja" asju tema vanim poeg Arthur.
Heiko Rannula

Heiko Rannula (sündinud 28. juulil 1983 Ilmatsalus) on endine Eesti kutseline korvpallur ja korvpallitreener. 

Heiko Rannula lõpetas 2001. aastal Tartu Karlova Gümnaasiumi. Treenimist alustas Jüri Neissaare juures. Ta on mänginud Eesti noorte (U16) ja juunioride (U20) koondistes, 2002.–2003. aastal kuulus Eesti korvpallikoondisse. Rannula on Eesti noortemeister U16 ja U20 vanuseklassis. Ta on tulnud Tartu meeskonna koosseisus 2001. ja 2004. aastal Eesti meistriks, 2005.–2006. aastal hõbedale ning 2003. aastal pronksile, lisaks võitnud Eesti karika 2002. ja 2004. aastal. Hiljem on mänginud mitmes Eesti korvpalliklubis.

Treeneritööd alustas Rannula KK Pärnu juures 2015. aastal abitreenerina. Pärnu Sadama meeskonna peatreener on ta olnud 2016. aastast. Tema juhendamisel on klubi võitnud Eesti meistrivõistlustel 2019. aastal pronksmedali ning 2021. aastal hõbemedali. 2022. aastal tõi ta Pärnu Sadama Eesti Meistriks. 

Ta on töötanud Eesti U18 ja U20 noortekoondiste abitreenerina. 2019. aastast on Eesti meeste rahvuskoondise abitreener.

Viited

Välislingid 
Heiko Rannula käis poistele trenni andmas.
Rannula: Korvpallita ei oskakski elada.  Tartu Ekspress, 9. aprill 2015.
Heiko Rannula: enamik meeskonnast tegi individuaalses plaanis sammu edasi.
Heiko Rannula: teist korda järjest põlesime tähtsas mängus läbi, Eesti/Läti korvpalliliiga.
Heiko Rannula: oli vaja kannatada ja lõpus kannatasime ära, sport.err.ee.

Eesti korvpallurid
Eesti korvpallitreenerid
Sündinud 1983