joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Toomas Lunge

Toomas Lunge (sündinud 15. detsembril 1963 Tartus) on eesti muusik ja laulja.

Ta on olnud ansamblites (1980) Justament, Kaunimate Aastate Vennaskond (1993), Lindpriid (1996), Rosta Aknad (1996) ja Tulli Lum (1999) klahvpillimängija ja/või laulja. 

Ta lõpetas 1981. aastal Tartu 2. Keskkooli, on õppinud Tallinna Riiklikus Konservatooriumis ja Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas.

Toomas Lunge töötas kuni sügiseni 2008 Vanemuise Teatri muusikalise kujundajana. 

Muusikajuht: kontsert "Eesti teater 100" (2006), üldtantsupidu "Meri" (2009), Ojasoo-Semperi "Ühtne Eesti suurkogu" (2010, teatris No99), üldtantsupidu "Puudutus" (2014)

Tunnustus
 2015 – Eesti Teatriliidu sõnalavastuste muusikalise kujunduse ja originaalmuusika auhind

Isiklikku
Tema ema oli psühholoog Aino Lunge, vend Andres Lunge on arhitekt.
Muusik ja vaimulik Ahti Bachblum on Toomas ja Andres Lunge nõbu. 

Toomas Lunge on abielus näitleja Inga Lungega, kellega koos annab vahel ka kontserte. 

Toomas Lungel on abielust Helle Lungega täiskasvanud lapsed Hanna-Marta ja Ott-Marten. Inga Lungega on tal tütar Nora Anni. Aastatel 2002–2006 oli Toomas Lunge suhtes Katrin Pärnaga.

Viited

Välislingid
 Toomas Lunge: vabakutselisena jõuad rohkem rabelda, Õhtuleht, 7. oktoober 2008

Eesti muusikud
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1963
Mart Kull (1956)

Mart Kull (3. november 1956 Tartu – 13. aprill 2008 Tartu) oli eesti arst ja arstiteadlane, kõrva-nina-kurguhaiguste spetsialist.

Ta sündis Tartus arstiteadlase Mart Kulli perekonnas ja õppis ka ise arstiks. Ta lõpetas 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Aastal 1984 jätkas Mart Kull õpinguid Leningradi I Meditsiini Instituudis, kus kaitses 1987. aastal meditsiiniteaduste kandidaadi väitekirja.

Kohe pärast Tartu Ülikooli lõpetamist asus Mart Kull tööle sama ülikooli arstiteaduskonna otorinolarüngoloogia ja oftalmoloogia kateedris, algul assistendina ja seejärel kliinilise ordinaatorina. 

Aastatel 1989–1992 oli ta otorinolarüngoloogia õppetooli dotsent, alates 1992. aastast kuni surmani aga sama õppetooli juures professor. Ühtlasi oli Mart Kull aastatel 1996–1997 ka Tartu Ülikooli meditsiiniprorektor.

Paralleelselt teadustööga jätkas ta praktiseerimist arstina. Aastatel 1992–2000 oli Mart Kull Tartu Ülikooli kõrvakliiniku juhataja, pärast asutuse nimemuutust aastast 2000 kuni surmani  Tartu Ülikooli Kliinikumi kõrvakliiniku juhataja.

Mart Kulli üheks peamiseks uurimisvaldkonnaks oli laserkirurgia. Aastal 1987 anti talle laserkirurgia kontaktmeetodi väljatöötamise eest autoritunnistus. 

Samuti juurutas ta esimesena maailmas ultraheli funktsionaalset kõrvakirurgiat ja töötas välja kopsude topeltsagedusega jugaventilatsiooni metoodika. Professor Kulli algatusel avati 2006. aastal kõrvakliinikus väsimuse uuringute keskus; juba enne seda oli ta tegev Baltimaade suurima uneuuringute keskuse rajamisel.

Mart Kull kuulus ka mitmete rahvusvaheliste erialaajakirjade nagu "Central and East European Journal of Otorhinolaryngology and Head & Neck Surgery" , "Folia Otorhinolaryngologiae et Pathologiae Respiratoria" ja "Russian Otorhinolaryngology" toimetuskolleegiumisse.

Lisaks erialasele tegevusele oli ta Tartu Ülikooli Spordinõukogu liige, osales korporatsiooni Sakala taasasutamises ja kuulus Tartu Rotary klubisse.

Pere
Mart Kulli abikaasa Ingrid Kull on samuti arst, nende abielust sündis kaks poega ja tütar. Vanem poeg Mart on arstiteadlane, Eesti juhtivaid spetsialiste reumatoloogia alal.

Välislingid 
 Mart Kull saates "Kukul külas", 14. aprill 2002. 1. osa, WMA fail, 2. osa, WMA fail

Eesti arstid
Eesti arstiteadlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1956
Surnud 2008
Eduard, Anhalti prints

Julius Eduard Erdmann Ernst-August (sündinud 3. detsembril 1941 Schloß Ballenstedtis) on titulaarne Anhalti hertsog (Eduard II) ja Anhalti hertsogliku perekonna pea alates oma vanema venna Friedrichi surmast 9. oktoobril 1963. 

Ta on Albert Karu ordu suurmeister.

Prints Eduard on viimase Anhalti hertsogi Joachim Ernsti noorem poeg. Ta on abielus (tsiviilabielu Münchenis 21. juulil 1980, kiriklik laulatus St. Scharlis 7. juunil 1986) Corinne Krönleiniga (sündinud Würzburgis 9. augustil 1961), kes on talle sünnitanud kolm tütart:

Julia Katharina (sündinud Bad Tölzis 14. detsembril 1980)
Julia Eilika (sündinud Münchenis 3. jaanuaril 1985)
Julia Felicitas (sündinud Münchenis 14. mail 1993).

Kuna Eduard on viimane Anhalti hertsogliku perekonna pärimisõiguslik prints, sureb see välja kas tema surmaga või pärandub Anhalti troonijärglus edasi tema tütarde kaudu.

Välislingid 
Anhalt-Askanien (Anhalti hertsogliku perekonna ametlik kodulehekülg)

Anhaltid
Troonipretendendid
Sündinud 1941
Luusika looduskaitseala

Luusika looduskaitseala on kaitseala Lääne-Virumaal Vinni vallas. Kaitseala pindala on 441,6 hektarit. 

Kaitseala asutati 1992. aastal, kaitsmaks kaitsealuseid liike ja nende elupaiku. 

Looduskaitsealal kasvab muu hulgas vanu loodusmetsi ning eriti liigirikkaid salu- ja laanemetsi. Avifaunast on siin kohatud I kategooriasse kuuluvad must-toonekurge ja III kategooriasse kuuluvad tetre.

Välislingid 
Looduskaitseala kaitse-eeskiri

Eesti looduskaitsealad
Vinni vald
Hani

Hani (Anser) on haneliste seltsi partlaste sugukonda kuuluv veelindude perekond.

Partlaste sugukonda kuulub kolm alamsugukonda: harakhanilased, kuhu kuulub üksainus liik, hanilased ja partlased. Hanilaste alamsugukonna suurim perekond ongi hani, aga sinna kuuluvad ka perekonnad luik, lagle, ogahani, tuhkhani ja vaaraohani.

Lumehane (Chen), keiserhane (Philacte), stepihane (Cygnopsis) ja vööthane (Eulabeia) käsitletakse ka eraldi perekondadena. 

Tänapäeval elab maailmas kümmekond liiki hanesid. Kõige suurem neist on hallhani, kes kaalub 2,5–4,1 kg, kõige väiksem Rossi hani, kes kaalub 1,2–1,6 kg. Kõigil hanedel on jalad ja varbad roosad või oranžid ning nokk on roosa, oranž või must. Kõigil on kõhu- ja sabaalune valge või vähemalt väge hele ja paljudel on peas valget. Kael, keha ja tiivad on hallid, harvem valged, hoosuled osaliselt või täielikult mustad. Lagledest erinevad haned selle poolest, et lagledel on mustad jalad ja nende sulestik on üldiselt tumedam.

Haned tekkisid nähtavasti keskmiotseenis, sest sellest ajast pärinevad vanimad leitud fossiilid. Vanimate leidude kohta on sageli raske otsustada, kas tegu on hane, luige või laglega, sest sel ajal olid need perekonnad üksteisega veel sarnasemad kui tänapäeval. Kirjeldatud on 10 fossiilset haneliiki, kuid nende süstemaatika on veel välja kujunemata. Fossiilsetest hanedest on kõige tähelepanuväärsem Anser pratensis, kes elas varapliotseenis tänapäeva USA maa-alal ja tundub olevat ainus hani, kes kohastus puu otsas elamisega ning just sellepärast eraldatakse teda sageli omaette perekonda Heterochen.

Teaduslikult kirjeldas hane esimest korda Mathurin Jacques Brisson 1760, kuid hallhane kirjeldas esimesena Linnaeus 1758.

Haned on levinud pea kogu Holarktises, eelistades suvel märgi ja jahedaid subarktilisi ja parasvöötme piirkondi. Paljud liigid rändavad talvel lõuna poole soojematele aladele, kus jaanuari keskmine õhutemperatuur on 0–5 °C.

Eestis elavad hallhani, rabahani ja laukhani. Eksootilisemaid hanesid saab näha Tallinna loomaaias.

Kaks haneliiki on kodustatud. Koduhani põlvneb hallhanest. Ta kodustati Lõuna-Euroopas I aastatuhandel eKr. Hiinas ja mitmel pool Aafrikas peetakse kodustatuna stepihane.

Kõiki haneliike kütitakse mingil määral. Selle tulemusena on väike-laukhani kantud kõikjal levilas punasesse raamatusse ohualtina ning stepihani on üleküttimise ja elupaikade hävitamise tõttu muutunud ohustatud liigiks.

Haned elavad suhteliselt kaua. Koduhani elab keskmiselt 20 aastat ja maksimaalne täheldatud eluiga on olnud 80 aastat.

Hane kehatemperatuur on 40,0–41,0 °C. Hane pulss on 210–320 lööki minutis.

Eesti liigid 
Anser albifrons (suur-laukhani)
Anser anser (hallhani ehk roohani)
Anser brachyrhynchus (lühinokk-hani)
Anser caerulescens (lumehani)
Anser erythropus (väike-laukhani)
Anser fabalis (rabahani)
Anser serirostris  või Anser serrirostris rossicus (tundra-rabahani)

Teisi liike 
Anser canagicus (keiserhani)
Anser cygnoides (stepihani)
Anser flavirostris või Anser albifrons flavirostris (grööni suur-laukhani)
Anser indicus (vööthani)
Anser rossii (väike-lumehani)

Viited 

Partlased
Ahm

Ahm ehk kaljukass (Gulo gulo) on kärplaste sugukonda ahmi perekonda kuuluv kiskja. 

Ahm on kärplaste sugukonna suurim maismaalise eluviisiga loom (üldse suurim on hiidsaarmas (Pteronura brasiliensis)). Enamik teadlasi eristab kaht ahmi alamliiki: G. g. gulo ja G. g. luscus, mõned ka G. g. vancouverensis'.

Levila 

Ahmi levila hõlmab osaliselt Skandinaavia, Soome, Karjala ja Põhja-Venemaa , ka Mongoolia, Põhja-Hiina ja Põhja-Ameerika. Enamikus neis piirkondades on tema arvukus väike. Levila piire on ahmi hulkuva eluviisi ja pikkade jahiretkede tõttu väga raske kindlaks määrata . Ahme kohatakse Eestis iga paari aasta tagant, ta arvatakse Eesti loomastikku ja on võimalik, et ta on mõnes kõrvalises kohas koguni paikselt kanda kinnitanud . Ta on sattunud teistessegi Baltimaadesse, Valgevenesse, Ukrainasse, Lääne-Siberi metsasteppi ja mujalegi.

Välimus 

Ahm erineb ülejäänud päriskärplastest väliselt üsna palju nii kehaehituse kui ka suuruse poolest, aga kolju ehituse ja eriti hammastiku poolest on ta neile ometigi lähedane. 

Ahmid on jässaka ja lühikese kehaga . Nende tüvepikkus on 70–105 cm, saba on 18–23 cm pikk . Tagakäpa pikkus 14–18 cm, kondülobasaalpikkus 128–150 mm. Isendid kaaluvad 9–19 kg . Isasloomad on emastest umbes 30% suuremad. Ahmid sarnanevad väliselt karudega, ehkki neil on suhteliselt pikk saba. Käpad on võimsad ja laiad, pea suhteliselt väike, pisikeste ümarate kõrvadega . Keha massiivsust rõhutab pikk karm sorakil karvastik . Ahmi karvastik on läikiv, piki külgi kulgeb kaks heledat vööti, mis algavad kukla lähedalt ja ulatuvad piki külgi sabani . Põhiliselt on värvus tumepruun, aga see on eri isenditel üsna erinev, samuti vöötide laius, selgus ja värvus . Tema karvad on pikad ja nidusad, vett väga vähe imavad. 

Ahmi karusnahk on väga hinnatud, kuna isegi pakases ei kaota see elastsust, eriti tõhus on seda kasutada Arktikas.

Eluviis 

Ahm elab kõikjal erakuna. Vaid üksikjuhtudel, näiteks suurema korjuse kallale võib lühikeseks ajaks koguneda mitu isendit. Ahm suudab elada nii lauskmaal kui ka mägedes, nii metsas kui ka tundras. Ahmi individuaalterritoorium võib olla isegi 1500–2000 km² suur. 

Peamiselt sööb ahm raibet, näiteks suuremate kiskjate murtud loomade jäänuseid. Harva ründab ta sõralisi ise, kuid kätte saab üksnes haavatud, haigeid ja noori loomi. Ahm ei ole ablas loom, sest sööb korraga märksa vähem kui makku mahuks. Ülejäänud saagi püüab ta mõnda kõrvalisse paika peita. Toitu otsides näitab ahm üles suurt väsimatust, liikuvust, jõudu, osavust ja kavalust. 

Ahm on kasulik, sest käitub looduse sanitarina, hävitades nõrku isendeid ja nende laipu.

Viited

Välislingid
 

 Oliver Rand. Saaremaa metsades on end sisse seadnud harva kohatav kiskja, Meie Maa, 10. detsember 2008
 Erik Rand. Ekspert: Saaremaa saladuslik kiskja ei olnud ilmselt ahm, EPL, 11. detsember 2008
Jahimehed nägid haruldast kiskjat, Järva Teataja, 9. jaanuar 2016

Kärplased
Eesti imetajad
Auvere mõis

Auvere mõis (saksa keeles Ampfer) oli rüütlimõis, hiljem poolmõis Eestimaal Vaivara kihelkonnas. Nüüdisajal jääb mõisasüda Ida-Viru maakonna Narva-Jõesuu linna Auvere küla maadele.

Mõisasüda paikneb Kõrgesoo põhjaservas oleval umbes 2 × 4 km suurusel soosaarel. Mõisal oli paarikilomeetriste vahedega kaks keskust, mida kutsuti Auvere vana- ja uuemõisaks. Vanast mõisasüdamest pole säilinud midagi peale paari vana puu, mis mõisasüdant tähistavad, uuest mõnede kõrvalhoonete müürijupid.

Ajalugu
Auvere küla on ürikutes mainitud esmakordselt 1361. aastal. Mõis asutati XVII sajandi keskel (eraldati kas Kurtna või Laagna mõisa maadest). See käis korduvalt käest kätte ning mõisaomanikeks olid XVII ja XVIII sajandil zur Mühlenid, Helffreichid, Rehbinderid, Pröbstingid.

Aastatel 1687–1704 oli mõisa omanikuks Rootsi sõjaväelane Heinrich Johann von Drenteln, kes hukkus 1704. aasta Narva piiramise ajal.

1773. aastal müüdi mõis Adolph von Stackelbergile, kes mõne aasta pärast mõisa edasi müüs. Mõisa omanikeks olid veel Otto Reinhold von Yhrmann, 1781. aastast Magnus Johann von Bock ning veidi aja pärast Jürgen Heinrich Arps. 1824. aasta suvel ostis Auvere mõisa Carl Anton Seegebarth. Viimase perekonna kätte jäi mõis 1878. aastani, mil Carl Antoni poeg Georg Seegebarth selle müüs.

1878. aastal ostsid mõisa ilma inventarita 110 tuhande rubla eest eestlased Jüri Tamm ja Mihkel Zimmerman. 1913. aastal olid mõisate (vanamõis ja uuemõis) peremehed Jüri ja Villem Tamm, kelle käest ka mõis riigistati, kuid neile jäeti mõisasüda. 1990. aastal tagastati mõisasüda Aldo Tammele.

Varia
1783. aastal sündis Auvere mõisas mõisavalitseja pojana Carl Friedrich Tenner, kes oli astronoom ja üks teadusliku geodeesia rajajaid Venemaal.

1806. aastal toimus Auvere mõisas talupoegade vastuhakk teorendi suurendamise vastu, kuid renti ei suurendatud ja asi vaibus.

1835. aastal said Auvere mõisas perenimed 16 perekonda, kokku 218 inimest.

1858. aastal toimus Auvere mõisas talupoegade vastuhakk vakuraamatus kirja pandud abiteo vastu, mis aga 20 sõduriga maha suruti. 5 talupoega saadeti tapiga Tallinna vangi. Ülejäänud said 80 kepihoopi kadalippu.

1864. aastal asutati Auveresse külakool, kus esimene kooliõpetaja oli Jaan Wichelmann.

Vaata ka
Eesti mõisate loend
Auvere küla
Vaivara kihelkond
Auvere lahingud

Kirjandus
Orav, Virve. Matkateed Narva lähistel ehk Vaivara radadel. Tallinn: Olion, 1991.
Särg, Alo. Ida-Virumaa mõisad ja mõisnikud. Tallinn:Argo, 2006.

Virumaa mõisad
Narva-Jõesuu linn
Vaivara kihelkond
Andrus Elbing

Andrus Elbing (esinejanimega Beebilõust; sündinud 24. juulil 1981 Kuressaares) on Eesti luuletaja ja räppar. Tema tuntumad laulud on "Mendid", "Imperato", "Vihaköne" ja "Isale".

1998. aastal asutas ta koos Okym Riimiga grupeeringu HaDeC.

Aastatel 2000–2002 kandis Beebilõust vanglakaristust korrakaitsja ründamise eest. Pärast vabanemist ta ei muutnud elustiili ja jätkas samas seltskonnas, kus ta enne oli.

Ta kandis 2003. aastast kuni 2007. aasta novembrini vanglakaristust eluohtliku vigastuse tekitamise eest. Väidetavalt algas probleem sellest, et ohver ründas teda klaaspudeliga. Beebilõust võttis selle pudeli ära ja virutas sellega ründajat. Tagajärjeks oli sügav lõike-rebimishaav, kilpnäärme ülemise arteri vigastus ja suur verekaotus.

Vanglas olles lõi ta bändi Verba Ab Intra ja lõpetas keskkooli kiitusega.

2008. aasta aprillis esines ta kirjandusfestivalil Sotsia.

2011. aastal ilmus nime Beebilõust all tema debüütalbum "32 kuupi", väljaandjaks Legendaarne Records.

2015. aastal ilmus tal album "Valge lipp", mis valiti Eesti hiphopialbumiks 2015. Aastal 2016 ilmus album "Must lipp".

4. veebruaril 2017 peeti Andrus Elbing kinni Tallinnas Tööstuse tänaval, kus ta müüjat noaga ähvardades püüdis müüjat panna laulma ja tantsima, müüja ei olnud nõus ja seetõttu läks Kessu raevu ja tekkis lahkheli . Ta vabastati 4. augustil 2017.

Beebilõusta elatusallikaks oli tätoveerimine.

Aastal 2019. ilmus tal album "Andrus Elbing", kus on ka remiksid lugudele "Kas sa oled ikka mo fänn" ja "Jokker". See album oli tema esimene digialbum, mis laaditi üles Spotifysse ja iTunesisse.

Beebilõust kihlus 2015. aastal Ingrid Mändiga, kellega neil sündis 2. aprillil 2019 tütar Venus.

Teosed
 "Siin Beebilõust, tere! Häired pimelinna tänavalt" (Epifanio, 2006) ISBN 9949138930
 "Resotsialiseerumine + CD" (Võluri tagasitulek, 2010) ISBN 9949900725

Viited

Välislingid
 Siim Nestor, "Sõnumid seestpoolt", Eesti Ekspress 5. jaanuar 2006
 "Saarlasest vanglapoeet üllitas luulekogu", Meie Maa 24. november 2006
 Riho Laurisaar, "Andrus Elbing viis Eesti räppluule Hiina vanglasse", Eesti Päevaleht 2. detsember 2006
 Rainer Kerge,     "«Päti elus juhtus iga päev midagi uut»", SL Õhtuleht 9. detsember 2006
 Ahto Jakson, "Saarlasest vanglapoeet pääses ennetähtaegselt vabadusse", Meie Maa 8. detsember 2007 
 "Areeni tulevikutähest vanglaräppar pääses vabadusse", Eesti Ekspress 12. detsember 2007
 Ene Kallas, "Räppivast pätist räppivaks luuletajaks ehk Ciao, Babyface Elbing", Oma Saar 4. jaanuar 2008  
     "Pätist räppivaks luuletajaks", SL Õhtuleht 5. jaanuar 2008
 "Vanglasse ei satuta juhuslikult", Oma Saar 2. veebruar 2008
 Eesti lood: Beebilõust, ETV, 9. detsember 2009
 Jürgen Rooste: "Täna mo värsid on vihased" ehk Beebilõusta poeesia lühianatoomia kultuur.err.ee, 18. juuni 2017
Beebilõust: arvad et lihtne on elada värdjana?, 10. oktoober 2017

Eesti kurjategijad
Eesti räpparid
Eesti luuletajad
Sündinud 1981
1997. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus

1997. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 42. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 3. mail 1997 Dublinis, Iirimaal. See oli Iirimaa jaoks neljas kord viie aasta jooksul lauluvõistlust korraldada (enne 1997. aastat toimuseid ka 1993., 1994. ja 1995. aasta võistlused Iirimaal) .

Õhtujuhtideks olid Carrie Crowley ja Ronan Keating. Lauluvõistluse võitis Suurbritannia pop-rokk bänd Katrina & The Waves lauluga "Love Shine a Light".

Uuendused Eurovisioonil 
1997. aasta lauluvõistlusel katsetasid viis riiki (Suurbritannia, Saksamaa, Rootsi, Šveits ja Austria) esmakordselt rahvahääletust. Järgmisel, 1998. aasta Eurovisioonil, oli telefonihääletus juba domineeriv.

Osalenud riigid 
1997. aastal võeti kasutusele uus süsteem, kus eemaldati üeks aastaks lauluvõistluselt viimase nelja aasta madalama keskmise skooriga riigid. Järgneval aastal on riigil võimalus uuesti osaleda. Võistlusest eemaldatakse vastavalt nii palju riike, et igal aastal oleks kokku 25 osalejat.

Itaalia rahvuslik telekanal Radiotelevisione Italiana (RAI) teatas, et 1997. aasta osalus jääb nende viimaseks. Itaalia naasis üritusele alles 2011. aastal. Lauluvõistlusest otsustas kõrvale jääda Iisrael, sest see toimus holokausti mälestuspäeval. Sellega andsid nad koha Bosnia ja Hertsegoviinale, kes uue süsteemi järgi oleks üheks aastaks võistluselt eemaldatud.
 Roheline – 1997. aastal osalenud riigid
 Kollane – varem, kuid mitte 1997. aastal osalenud riigid
 Hall – riigid, kes ei ole osalenud

Tulemused

Viited

Välislingid 
 Dublin 1997. Eurovision Song Contest.

Eurovisioon
1997. aasta muusikas
Naksitrallid

Naksitrallid on Eesti neljaköiteline lasteraamatusari, mis räägib Muhvi, Sammalhabeme ja Kingpooli seiklustest. Selle lõi lastekirjanik Eno Raud ja mehikesed joonistas kunstnik Edgar Valter. 

Nad seiklevad neljas raamatus:
 "Naksitrallid. Esimene raamat"
 "Naksitrallid. Teine raamat"
 "Jälle need naksitrallid. Esimene raamat"
 "Jälle need naksitrallid. Teine raamat"

Hiljem ilmusid need ka kahe raamatuna: "Naksitrallid" ja "Jälle need naksitrallid".

Need teosed on kõige enam tõlgitud eestikeelsed lasteraamatud – neid lugusid on tõlgitud kokku 18 erinevasse keelde.

Sõna "naksitrall" viitab eesti keeles tähenduslikult millelegi toredale, vahvale, hakkajale. Sõna on kasutanud näiteks A. H. Tammsaare romaani "Tõde ja õigus" IV osas, iseloomustades linnas asuvat kena hoonet.

Filmid 
 1984 – Naksitrallid I   http://www.imdb.com/title/tt1075364/
 1987 – Naksitrallid II http://www.imdb.com/title/tt1075366/
 1990 – Naksitrallid    http://www.imdb.com/title/tt1075365/

Viited 

Kirjandusteoste tegelased
Eesti raamatusarjad
Eno Raud
Valdo Randpere

Valdo Randpere (sündinud 4. veebruaril 1958 Tallinnas) on eesti muusik, ettevõtja ja poliitik. 

Ta lõpetas aastal 1976 Tallinna 16. Keskkooli. 1982. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna cum laude. 

Ta töötas aastatel 1983–1984 ELKNÜ Keskkomitee propaganda- ja kultuuriosakonna instruktorina.
 
1984. aasta augustis välismaal viibides jättis ta koos abikaasa Leila Milleriga Nõukogude Liitu naasmata ja asus elama Rootsi. Eestisse jäi nende tollal aastane tütar Kaisa Randpere, keda Nõukogude Liit lubas alles 1986. aastal minna vanemate juurde. See võitlus pere ühinemise nimel leidis palju kõnepinda ka Rootsi ühiskonnas ja eriti ajakirjanduses, toetust Randperele ja Millerile avaldasid teiste hulgas ka kirjanik Astrid Lindgren ja isegi tolleaegne USA president Ronald Reagan.
 
1998. aastast elab Randpere Eestis ja töötas kuni 2009. aastani OÜ Eesti IBM juhina.

Poliitiline tegevus
Augustis 2009 astus ta Reformierakonda. Ta on 12. detsembrist 2009 Reformierakonna juhatuse liige ja 30. jaanuarist 2010 Reformierakonna Tallinna piirkonna juhatuse liige.

Ta oli XII, XIII ja on XIV Riigikogu liige.

Oktoobrist 2009 on ta Tallinna Linnavolikogu Reformierakonna fraktsiooni aseesimees.
2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel oli ta Reformierakonna Tallinna linnapeakandidaat.

Osalemine meelelahutussaadetes
2008. aastal võitis ta koos Eda-Ines Ettiga Eesti TV3 saatesarja "Laulud tähtedega". Saates osales 9 duetti, kellest üks osapool oli elukutseline laulja ja teine avaliku elu tegelane mõnest muust valdkonnast. 

2009. aastal osalesid Valdo Randpere ja Eda-Ines Etti saates "Eesti otsib lemmiklaulu". Nende esitatud laul "Eesti muld ja eesti süda" (Rein Rannap / Lydia Koidula) jäi finaalis teisele kohale.

Viited

Välislingid

Urmo Soonvald: Valdo Randpere: "Tõenäoliselt olekski mind kodumaal maha lastud!" Õhtuleht, 2. veebruar 2008
"Valdo ja Ines võitsid staaride laulusaate" Elu24, 30. november 2008
Sirje Niitra: "Valdo Randperel sai IT-vallas rügamisest villand" Postimees, 11. juuni 2009
Valdo Randpere Riigikogu kodulehel

Eesti muusikud
Eesti Reformierakonna poliitikud
Eesti ärijuhid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eestlased Rootsis
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Sündinud 1958
Pühajõe kirik

Pühajõe kirik on kirik Ida-Viru maakonnas Toila vallas Pühajõe külas. Kirik on olnud Jõhvi kihelkonnakiriku abikirik. 

Pühajõe küla on mainitud esmakordselt 1241. aastal Taani hindamisraamatus. Kirik ehitati küla hiide Jõhvi kihelkonnakiriku abikirikuna aastal 1467. Esimene kirikuhoone oli puidust ja asus nüüdse kiriku lähedal. Ei ole aga teada, kas vana kirik hävines või lammutati.

Aastatel 1654–1744 oli Pühajõe kogudus iseseisev kogudus, kuid pärast seda muudeti uuesti Jõhvi kihelkonnakiriku juurde kuuluvaks abikoguduseks.

1788. aasta aruandes on kirjas, et Pühajõe kiriku juures töötab kool, mis tegutses 1861. aastani. 

Kivikiriku nurgakivi pandi 26. mail 1836. Kiriku ehitamise patrooniks olid Pagari mõisnik Otto von Stackelberg ja Jõhvi kihelkonna kohtunik Reinhold von Arnold Järve mõisast. Kiriku ehitamiseks eraldas Eestimaa rüütelkond 3000 rubla. Kirikuõpetajaks oli sel ajal Carl Friedrich Johann Koch ja köstriks Karl Gustav Masing. Ehitusmeistriks oli Madis Strauh Künnapõhjalt. Hiljem töötas ta Päite koolis õpetajana. Uus kirik sai valmis 1838 ja sisseõnnistamine toimus 1839. aastal. 1893. aasta 6. veebruaril põles kirik maha, kuid ehitati 1894. aastal suurendatult jällegi üles.

Pühajõe kogudus iseseisvus taas 1939. aastal kirikuõpetaja Aleksander Elleri eestvedamisel.

1968. aastal Pühajõe kogudus likvideeriti, kirik jäi kasutuseta ja lagunes. 1980. aastate lõpuks olid järgi vaid müüride varemed.

1988. aastal hakati kirikut taastama plaaniga võtta see kasutusele tavandi-kontserdihoonena, kuid plaanid muutusid ja otsustati taastada kirik. Esimene jumalateenistus taastatud kirikus peeti jõuluõhtul 1989.

7. märtsil 1990 registreeriti Pühajõe kiriku juurde Pühajõe kogudus, mille nõukogu esimeheks valiti Kalju Metsalu, koguduse hooldajaõpetajaks Peeter Kaldur. 
23. juunil 1990 pühitses kiriku peapiiskop Kuno Pajula. 1993. aastal sai koguduse õpetajaks Ülo Vaher, kes teenib kogudust aastani 2008.

Kirjandus
 Vambola Kaasik-Aaslav "Oru lossi saladus ja rikkus", CD-raamat
 Märt Mõtuste "Toila ümbruse kultuuri ja hariduselu ajaloost", Toila vallavalitsus, trükikoda "Trükis", 1998

Välislingid
 
 Pühajõe kirik kaardil

Ida-Viru maakonna kirikud
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Ida-Viru maakonna kultuurimälestised
Toila vald
Helmer Jõgi

Helmer Jõgi (sündinud 2. jaanuaril 1952 Tartus) on Eesti poliitik ja koolijuht, 2011–2021 Tartu Jaan Poska Gümnaasiumi direktor.

Haridus 
Helmer Jõgi on lõpetanud A. H. Tammsaare nimelise Tartu 1. Keskkooli 1970 ja Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika erialal 1975.

Töökäik 
Jõgi on töötanud Kutsekeskkoolis nr. 16 õpetajana 1975–1983, Kutsehariduse Pedagoogika THI nooremteadurina 1983–1984, Tartu I Eriinternaatkoolis õpetajana 1984–1985, EKP Tartu Rajoonikomitees instruktorina 1985–1987, Hugo Treffneri Gümnaasiumi direktorina 1987–2001 ning Haridus- ja Teadusministeeriumi keskhariduse talituse juhatajana 2001–2003. 

2003–2011 oli ta Riigikogu liige. Aastal 2011 asus ta Tartu Jaan Poska Gümnaasiumi direktori ametisse.  Augustis 2021 läks ta pensionile. 

Helmer Jõgi on olnud Riigimetsa Majandamise Keskuse nõukogu liige, Tartu Kultuurkapitali nõukogu esimees, Tartu Rahvaülikooli nõukogu esimees, Tartu Kutsehariduskeskuse nõukogu liige, SA Keila Haridus nõukogu liige, SA Junior Achievement Arengufondi nõukogu liige, Tartu Turu Seltsi liige, SA Omanäolise Kooli Arenduskeskus nõukogu liige ning Tartu Rotary klubi liige.

Poliitiline tegevus 
Helmer Jõgi oli Tartu Linnavolikogu liige 1999–2005, X ja XI Riigikogu liige 2003–2011. Ta oli Eesti Koonderakonna liige 1994–1998 ning on aastast 2002 Eesti Reformierakonna liige.

Tunnustus 
2002 Valgetähe V klassi teenetemärk
2018 Tartu Tähe kavaler
2021 Riiklik haridustöötaja elutööpreemia

Viited

Välislingid 
 Lühitutvustus Riigikogu lehel

Eesti koolijuhid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi direktorid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna vilistlased‎
X Riigikogu liikmed
XI Riigikogu liikmed
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1952
Tuna

Tuna on Eestis ilmuv ajalookultuuri ajakiri, mida annab välja Eesti Arhivaaride Ühing. 

Tuna ilmub alates 1998. aastast neli korda aastas. Samast ajast on selle peatoimetaja Ott Raun. Tunas on ilmunud nii ajaloolisi uurimusi, memuaare, esseid, raamatute arvustusi kui ka ülevaateid erinevatest ajaloo ja arhiivindusega seotud sündmustest. 2006. aastal ilmus Tuna venekeelne ja 2009. aastal ka ingliskeelne erinumber. 

Ajalooline Ajakiri ja Tuna on ainsad praegu ilmuvad eestikeelsed akadeemilised perioodilised ajalooväljaanded. Tuna kodulehelt on võimalik lugeda ajakirja numbrite sisukordi ja ka artikleid (rohkem kui 2 aastat vanade numbrite puhul).

Vaata ka
Ajalooline Ajakiri
Vana Tallinn, aastaraamat

Välislingid
Tuna Eesti Rahvusarhiivi leheküljel
Marek Tamm. Tuna esimene kümnend. Sirp, 11.12.2008.

Eesti teadusajakirjad
Teosed Eesti ajaloost
Juhan Kreem

Juhan Kreem (sündinud 26. juunil 1971) on eesti ajaloolane ja arhivaar.

Kreem omandas keskhariduse Tallinna 10. Keskkoolis ja õppis aastatel 1989–1993 Tartu Ülikoolis ajalugu. Akadeemiliselt on ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Seejärel täiendas ta end Kesk-Euroopa Ülikooli keskaja osakonnas Budapestis, kust sai 1995. aastal magistrikraadi. 2002. aastal sai Kreem Tartu Ülikoolist ajaloodoktori kraadi, tema dissertatsiooni teemaks oli Tallinna ja Liivi ordu suhted 15. sajandil. Kreem tegelebki peamiselt Liivimaa keskaja, eriti Liivi ordu ajaloo uurimisega.

1994–1996 töötas ta teadurina Eesti Meremuuseumis, alates 1996. aastast töötab ta samal ametikohal Tallinna Linnaarhiivis. 2010. aastast alates on ta ka Tallinna Ülikooli erakorraline vanemteadur.

Teoseid
Quotidianum Estonicum: aspects of daily life in medieval Estonia. Toimetaja koos Jüri Kivimäega. Krems: Medium Aevum Quotidianum, Gesellschaft zur Erforschung der Materiellen Kultur des Mittelalters, 1996
Tallinna Mustpead: Mustpeade vennaskonna ajaloost ja varadest. Koostaja koos Urmas Oolupiga. Tallinn: Ilo, 1999
The town and its lord: Reval and the Teutonic Order (in the fifteenth century). Doktoritöö. Juhendaja: Jüri Kivimäe. Tallinn: Ilo, 2002
Kümme keskaegset tallinlast. Koos Tiina Kala ja Anu Männiga. Tallinn: Varrak, 2006
Sketches of a clerk: pen-and-ink drawings in the margins of the medieval account books of Reval (Tallinn). Krems: Medium Aevum Quotidianum, Gesellschaft zur Erforschung der materiellen Kultur des Mittelalters, 2006
Kadrioru lood: lapsed, kunstnikud ja keisrid. Teksti autor koos Tiina-Mall Kreemiga. Tallinn: Eesti Ekspressi Kirjastus, 2008
Linnaametnik joonistab: sulejoonistused Tallinna rae keskaegsetes arveraamatutes = A drawing clerk: pen drawings in medieval accounting books in Tallinn. Tallinn: Tallinna Linnaarhiiv, 2009
The edges of the medieval world. Toimetaja koos Gerhard Jaritziga. Budapest [etc.]: Central European University, Department of Medieval Studies [etc.], 2009

Liikmesus
2003 Rahvusvaheline Linna-ajaloo Komisjon
2006 Balti Ajaloo Komisjoni kirjavahetajaliige
Akadeemiline Ajalooselts
Eesti Meremuuseumi nõukogu

Tunnustus
2021 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Antarktika uurija ja ajakirjanik Enn Kreem on ta isa, näitleja Anni Kreem on ta ema. Juhan Kreemi noorem vend on muusik Jaagup Kreem. Juhan Kreemi abikaasa on kunstiajaloolane Tiina-Mall Kreem.

Lisaks tegevusele ajaloorindel on Juhan Kreem koos oma venna Jaagupi ning tädipoegade Indrek ja Kaarel Tarandiga esitanud Juhan Viidingu laule albumil "No tere Juhan".

Viited

Välislingid

Info Juhan Kreemi ja teiste Tallinna Linnaarhiivi teadustöötajate kohta
Juhan Kreemi publikatsioonid kuni 2002. aastani

Eesti ajaloolased
Eesti arhivaarid
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1971
Helene Schjerfbeck

Helene (Helena Sofia) Schjerfbeck [šärvbek] (10. juuli 1862 Helsingi – 23. jaanuar 1946 Saltsjöbaden, Rootsi) oli Soome maalikunstnik. Ta oli üks Soome hinnatumaid modernistlikke maalikunstnikke.

Ta sündis Helena Sofia Schjerfbecki nime all Svante Schjerfbecki ja tema abikaasa Olga Johanna (sündinud Printz) tütrena. Tema vend oli arhitekt Magnus Schjerfbeck. Isa suri tuberkuloosi 2. veebruaril 1876, mis pani pere raskesse majanduslikku olukorda.

Helene Schjerfbeck oli imelaps, kes pääses juba 11-aastasena õppima Soome Kunstiühingu joonistuskooli (hilisem Soome Kunstiakadeemia). 1877. aasta kevadel lõpetas ta joonistuskooli ja jätkas õpinguid Adolf von Beckeri eraakadeemias, mis kasutas Helsingi ülikooli ateljeed. Becker ise õpetas seal õlimaali. Schjerfbecki õpingute eest maksis professor G. Asp. 1879 hakati Schjerfbecki kunstnikuna juba tunnustama: ta pälvis Soome Kunstiühingu konkursil kolmanda auhinna. Tema tööd olid väljas kunstiühingu 1880. aasta ülevaatenäitusel. 1880. aastatel reisis ta riikliku stipendiumiga Prantsusmaal, Itaalias ja Inglismaal.

1890. aastatel hakkas Schjerfbeckki Soome Kunstiühenduse joonistuskoolis õpetama. Kuid 1901 haigestus ta nii raskelt, et ei olnud võimeline õpetamist jätkama ja 1902 pidi ta halva tervise tõttu tööst loobuma. Pärast ema haigestumist jäi ta elama Hyvinkääle. Ema suri 1923. 

Helene liikumist takistas lapsepõlves trepilt kukkudes saadud puusavigastus. 

Schjerfbecki loominguline tegevus kestis üle 70 aasta. Alguses oli ta stiil naturalistlik, kuid sai peagi mõjusid realismist. Vähehaaval muutus ta looming ekspressionistlikuks ja elu lõpul on tunda abstraktsionismi mõju. 

Maalidel kujutas ta peamiselt naisi. Tema autoportreede sari kujutab naise vananemist. 

2008. aastal maksti Schjerfbecki 1882. aasta maali "Tantsukingad" eest Sotheby oksjonil 3,9 miljonit eurot. See on läbi aegade kalleim Soome kunstniku maal. 

2012. aastal andis Soome Pank välja Helene Schjerfbecki 150. sünniaastapäevale pühendatud 2-eurose mündi.

Helene Schjeferbecki elust räägib soome kirjaniku Rakel Liehu romaan "Helene" (2003; eesti keeles 2013).

Kunstnik on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

2022. aastas linastub Helene Schjerfbeckist kõnelev Eesti-Soome ühistööna valminud film "Helene".

Viited

Välislingid

 ""Helene" produtsent Evelin Penttilä: cash rebate arendab Eesti filmi", ERR/R2 "Pulss", 05.05.2020

Soome maalikunstnikud
Sündinud 1862
Surnud 1946
Boriss Berezovski

Boriss Abramovitš Berezovski (vene keeles Борис Абрамович Березовский; 23. jaanuar 1946 – 23. märts 2013) oli juudi rahvusest Venemaa miljardär, kes viimased 12 aastat oma elust oli paguluses Suurbritannias.

1997. aastal anti talle Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõelise riiginõuniku teenistusaste.

Matemaatikadoktori haridusega Berezovski sukeldus ärisse perestroika päevil ja omandas 1990. aastate erastamislaines hiiglasliku varanduse. Berezovskist sai mõjukaim president Boriss Jeltsini lähikonda kuulunud oligarhidest. Suure meediaimpeeriumi omanikuna mängis ta olulist rolli Jeltsini tagasivalimisel teiseks ametiajaks.

Aidanud kaasa Vladimir Putini tõusule Venemaa valitsusjuhiks ning presidendiks, sattus ta Putiniga peagi vastuollu, taandus 2001. aastal Londonisse eksiili ning taotles Suurbritannialt edukalt poliitilist varjupaika. Ühtlasi oli Berezovski sunnitud oma osaluse Venemaa ettevõtetes (ORT, Sibneft, Rusal jt) turuhinnast tunduvalt madalama hinna eest maha müüma.

Venemaal oli Berezovski tagaotsitav süüdistatuna rahapesus, kelmuses ja vägivaldses võimuhaaramise katses. Eksiilis paistis Berezovski silma Putini valjuhäälse oponendina.

Aleksandr Litvinenko, kes töötas KGB vastuluureosakonnas ja hiljem FSB organiseeritud kuritegevusega tegelevas rühmas, süüdistas 1998. aasta novembris koos mitme teise eriteenistuse ohvitseriga oma ülemusi, et need olevat andnud korralduse Berezovski tapmiseks. 

Berezovskil oli lisaks Venemaa kodakondsusele ka Iisraeli oma.

Viited

Välislingid
 Karmo Tüür "Sümbolväärtusega Berezovski" Postimees, 26.03.2013

Venemaa ettevõtjad
Sündinud 1946
Surnud 2013
Oligarhid
Saatkond

Saatkond on suursaatkonnast madalama staatusega diplomaatilise esinduse aste, mille tööd juhib saadik.

Alatised diplomaatilised esindajad ei teotse meie päevil üksikult, vaid neil on abiks suurem või vähem abipersonaal, keda kõiki kokku nimetatakse saatkonnaks (légation). On saatkonna juhatajaks suursaadik, siis nimetatakse ta suursaatkonnaks (ambassade), kui aga vaid asjaajaja, siis tavaliselt esinduseks ehk missiooniks.

Kirjandus
Ants Piip. Rahvusvaheline õigus. Tartu, 1936. Lk 249.

 
Diplomaatia

de:Gesandtschaft
Kalvi Kõva

Kalvi Kõva (sündinud 16. novembril 1974 Rõuge vallas) on Eesti poliitik, Riigikogu liige ja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. Ta oli 17. jaanuarist 2010 kuni 5. juunini 2011 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna peasekretär.

Haridus 
Kalvi Kõva on lõpetanud Võru Tööstustehnikumi puidutöötlemise tehnoloogia erialal 1994. aastal.

Töökäik ja tegevus ühingutes 
Kõva töötas aastatel 1993–1995 Rõuge Põhikooli õpetajana, 1995–1996 Rõuge vallavalitsuses ehitusspetsialistina, 1996–1997 Nursi Põhikoolis õpetajana ja 1997–1999 ettevõtjana. Ta on Eesti Korvpalliliidu juhatuse liige ja MTÜ Rõuge Priitahtlikud Pritsimehed juhatuse liige. Alates 2016. aastast on Kõva Eesti Rahvusringhäälingu nõukogu liige. Veel kuulub ta Rõuge Noorteklubi MTÜ juhatusse, Võru Tarbijate Ühistu nõukogusse, Võrumaa Arenguagentuuri nõukogusse ja Jaanipeebu külaseltsi.

Poliitiline tegevus 
Kalvi Kõva oli Rõuge vallavanem aastatel 1999–2007. Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige on ta alates 2001. aastast. 2007. aastal kandideeris ta Võru-, Valga- ja Põlvamaa valimisringkonnas Riigikokku ja osutus valituks. 2011. aastal valiti ta 2889 häälega taas Riigikokku. XII Riigikogus oli ta maaelukomisjoni esimees ja Vana Võrumaa saadikurühma esimees. 2015. aasta Riigikogu valimistel kogus Kõva 2081 häält ja osutus valituks. XIII Riigikogus oli ta alul Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni aseesimees, alates 2016. aasta novembrist töötas ta fraktsiooni esimehena.

Tunnustus
2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku 
Ta on abielus, tal on tütar Katri ning pojad Kaur ja Karl. Tema hobid on korvpall ja maatöö.

Välislingid
 Lühitutvustus Riigikogu lehel

Eesti vallavanemad
XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1974
BMW 3. seeria (E30)

BMW E30 autoplatvorm oli aluseks aastatel 1982–1994 toodetud BMW 3-seeria algtaseme luksusauto / kompaktse äriklassi auto valmistamisel. 

See oli BMW E21 järeltulija aastal 1982 ja asendati 1990. aastal BMW E36-ga. BMW jätkas E30 kabriolettmudeli tootmist veel kuni 1993. aastani. Universaal püsis tootmises 1994. aastani, mil selle vahetas välja E36 Touring. M3 kabrioletti ei pakutud kunagi ametlikult müügiks Põhja-Ameerikas; seda pakuti ainult Euroopa turul. 

BMW M3 tutvustati esmalt just E30 platvormil. E30 esivedrustuse laiendatud versioon ja kardaan E30 325i-lt olid kasutuses BMW Z1 roadsteril. 

E30 3. seeriat toodeti neljas keretüübis: algselt oli saadaval kaheukseline sedaan, 1983. aastal lisandusid neljaukseline sedaan ja sarnaselt BMW E21-ga Bauri toodetav kabriolett. 1986 lasti välja BMW enda kaheukseline kabriolett, Bauri kabrioleti tootmine jätkus paralleelselt. 1987. aastal tuli välja viie uksega universaal (nimega Touring), mis oli BMW esimene tehasetoodangus universaal, varasemad universaalkerega BMW olid kõik mitteametlikult toodetud firmaväliselt (näiteks Schulz Tuningu BMW E28 5. seeria). 

BMW 325ix oli esimene nelikveoline 3. seeria BMW ning see oli tootmises 1988–1991. See oli saadaval kaheukselisena või neljaukselisena (sedaan) ja universaalina. 

BMW M3 kasutas 2-ukselise kerestiili laiendatud ja suures mahus ümber kujundatud versiooni. Aastatel 1984–1987 Põhja-Ameerika turule toodetud BMW E30 mudelite põhiliseks eritunnuseks on väljavenitatud esimesed/tagumised alumiiniumist põrkerauad. Need põrkerauad on rahvasuus tuntud ka kui “hüppelauad”. Aastal 1988 lühendati alumiiniumist kaitseraudu ümbrise ja täitematerjali ümbertegemise ja amortisaatorite lühendamise teel. 1989 asendati alumiiniumist kaitserauad lõpuks lühemate kerevärvi plastpõrkeraudadega.

3._seeria_(E30)
Sõiduautomudelid
BMW 3. seeria (E36)

BMW E36 autoplatvorm oli aluseks aastatel 1990 kuni 1999 toodetud BMW 3. seeria algtaseme luksusauto / kompaktse äriklassi auto valmistamisel. See oli BMW E30 järeltulija ja vahetati lõpuks välja BMW E46 poolt aastal 1998. Samas, kuna E46 2-ukselised kupeed ja kabrioletid olid sellel ajal veel arendusjärgus, jätkas BMW nende tootmist E36 mudeli põhjal terve 1999 mudeliaasta jooksul. M3-e toodeti E36 kere baasil aastatel 1995-1999 USA-sse ja 1993-1999 Euroopa turule.

E36 mudelit tutvustati ja hakati müüma 1990. aasta lõpus Euroopas ja kui 1992. aasta mudelit USA-s ja Kanadas.

E36-t saatis turul meeletu edu. See lõi tugeva tagapõhja edule, mis saatis E46-te järgnevatel aastatel.

See kasutas "Z-telg" multilink-vedrustust tagateljel, mis oli end tõestanud Z1 all. DOHC mootoreid kasutati kogu mudeligammas, koos VANOS muutuva klapiajamisüsteemiga, mida tutvustati aastal 1993.

Neljaukselist mudelit hakati Ameerikas müüma 1991. aasta sügisest, aga E30 kupeesid müüdi veel pikalt ka 1992. aastal. Saadaval olid seal algselt mudelid 318i (M40B18) ja 325i (M50B25). E36 kabrioletiga läks aega kuni 1994. aastani. Luukpära Compacti tutvustati aastal 1993, see sai populaarseks Euroopas, aga mitte Ameerikas. BMW Compact oli identne tavalise E36 sedaaniga kuni A-piilarini. Kõik muu oli unikaalne, näiteks selle sõltumatu E30-l baseeruv tagavedrustus, mis erines tavamudelite "Z-telg" multilink-vedrustusest. Ka Z3-l ja M Coupe-l on sarnane tagavedrustuse süsteem. Universaalkerega Touring-mudelit müüdi Euroopas alates 1995, aga ei pakutud Ühendriikides. Aastatel 1995-1999 oli saadaval ka M3, kuid erinevalt Euroopa turu mudelitest (282 hj, hiljem 321 hj), pidid USA turu mudelid leppima 240 hj-ga.

2.5 L M50B25, mida kasutati 325-mudelitel, vahetati 1996. aastal välja 2.8 L M52B28 vastu, luues 328 sarja. Veel ühte 2.5 L mootorit, M52B25, tutvustati aastal 1998, aga autosid müüdi pigem 323 nime all kui 325.

4-ukselised 3-seeria mudelid vahetusid USA-s pärast 1998, samas kui 2-ukselised mudelid püsisid veel aastani 1999.

3._seeria_(E36)
Sõiduautomudelid
1991. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus

1991. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 36. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 4. mail 1991 Roomas Itaalias. Selle võitis Rootsi.

Prantsusmaa jäi napilt teiseks - kuna nii Prantsusmaa kui ka Rootsi lõpptulemus oli 146 punkti, toimus tagasilugemine leidmaks, kumb sai kõige rohkem kõrgemaid punkte. Kuigi nii Prantsusmaa kui ka Rootsi said 12 punkti 4 riigilt, oli Rootsi saanud 10 punkti 5, Prantsusmaa aga vaid 2 riigilt. 2003. aastal lisatud süsteemi kohaselt, kus võitjaks tuleb kõige suuremalt arvult riikidelt punkte saanud riik, oleks aga Prantsusmaa võitnud, kuna sai punkte 18 (Rootsi 17) riigilt.

Tulemused

Eurovisioon
1991. aasta muusikas
Hitomi Shimatani

Hitomi Shimatani (jaapani keeles 島谷ひとみ, sündinud 4. septembril 1980 Kures Hiroshima prefektuuris) on jaapani poplauljatar.

Välislingid 
Hitomi Shimatani koduleht

Jaapani lauljad
Sündinud 1980
Valgepõsk-lagle

Valgepõsk-lagle (Branta leucopsis) on partlaste sugukonda lagle perekonda kuuluv veelind.

Levila 

Valgepõsk-lagle pesitseb Gröönimaa kirderannikul, Teravmägedel, Skandinaavia poolsaare loodeosas, Novaja Zemlja Lõunasaarel ja võib-olla Kolgujevi saarel. Lagle talvitub Madalmaades ja Briti saartel . Lääne-Eesti jääb idapoolsete rändlindude tähtsaks puhkepaigaks kevadrände ajal aprillis-mais, mil neid kohtab mitme tuhande isendi suuruste parvedena. Muul ajal kohtab neid harva ja vähesel arvul, ka sügisrände ajal oktoobris ja novembris nad kestvaid peatusi ei tee.

Välimus 
Valgepõsk-lagle üldpikkus on 58–70 cm, tiibade siruulatus 132–145 cm. Ta on mustlaglesuurune ja kaalub 1,1–2,2 kg.

Valgepõsk-lagle on keskmise suurusega partlane, kes mõneti sarnaneb hanega. Kuid hanedest on teda hõlbus eristada kahevärvilise sulestiku järgi, mis on pealt must ja alt valge. Linnul on valge põsepiirkond, millest lind on ka nimetuse on saanud, ning must pea, kael ja ülakeha. Linnu kõhuosa on valge, tiivad ja selg hõbehallid.

Eluviis 

Valgepõsk-lagle pesitseb kaljustel rannikutel ning ojade ja järvede kaljustel kallastel, mille läheduses leidub mahlakaid taimi. Pesa tehakse sellisesse kohta, et vaenlased, kelleks on eeskätt polaarrebane ja jääkaru, seda kätte ei saaks. Valgepõsk-lagle kolooniad on hajusad ja vahemaad naaberpesade vahel suured.

Ta ujub väga hästi ja lendab kergelt. Sulgimise ajal päästab ta end sageli joostes ja jookseb kiiresti.

Looduskaitse 

Eestis kuulub valgepõsk-lagle III kaitsekategooriasse, kuid on väljaspool kaitsealasid jahiuluk.

Viited

Välislingid

 

Valgepõsk-lagle YouTube'is
Partlased
Eesti hanelised
Toolse rannamehe tütar

Toolse rannamehe tütar (ka Pikk kivi) on omapärase kujuga looduskaitsealune rändrahn Lääne-Virumaal Rakvere vallas Raudlepa külas Tallinna–Narva maantee ~103. kilomeetril piirdeheki ääres.

Muistend
Toolse rannas elanud vanal ajal üks põhjatu rikas kalamees, kellel raha ja varandust juba mitmest põlvest päritud, arvestamata seda, mida ta ise kokku kraapinud või mis tont temale peale vedanud. Temal olnud üksainuke tütar, pealt nähes kaunima lillekese sarnane, aga seestpoolt kurja täis. Isa varandus venitanud tütrekese nina nii kõrgele, et tema arvates meie maal mehepoega ei võinud ollagi, kellele te mehele läheks. Sellest ei oleks muidu viga olnud, kui tema ise noormehi enda poole ei oleks ahvatlenud ja pärast pilgates häbiga oma teed saatnud, pealegi veel neid naernud ja rahva ees teotanud. Seda-mööda, kuidas põlatud kosilaste lugu päev-päevalt igal pool tuttavaks oli saanud, lõppes peiuratsude teetallamine, sest noored mehed mõtlesid: hällitagu ülemeelne oma rahakastide taga vanatüdrukuks, kelle liha peale pärast hundi hammas enam ei hakka. Paar aastat läinud selle peale rahulisti mööda, kus keegi enam kosjas ei käinud. Seal tulnud ühel hommikul üks võõras suurtsugu kosilane musta hobuse seljas, ise kullast ja hõbedast läikides, nõnda et teda vaks võrra vähemaks ei võinud arvata kui kuningapojaks. Niisugust kosilast ei tohtinud vanemad ega tütar põlata, vaid ta võeti suure au ja iluga vastu. Aga kui hiljem kosilane söömalauale paluti, ei võtnud ta ei kuiva ega märga oma suhu, vaid palus pruuti kiiresti riidesse panna ja tema koju tulla, mis siit kaugel ei olevat ja kus pulmapeod ja pulmalised nende tulekut juba ootamas. Sai piiga ennast ehitud, tõstis peiu ta ratsu turjale, kargas ise sadulasse ja sõitis kui tuul, nii et temast muud ei nähtud, kui hobuse kabjaraua tuld kivide vastu. Nad jõudsid suurele lagedale, seal seisnud uhke kivist ehitatud mõisa nede silme ees, mis pulmaliste lustikärast sumisenud. Peiu hüpanud hobuse seljast, aidanud ka neiu maha, võtnud oma käekõrva ja läinud temaga pidude tuppa. Kole naerukisa, mis tütarlapse luust ja lihast läbi käinud, võtnud neid toas vastu. Seal tõusnud raske kärgatus, kui oleks kõue müristamine maapinda lõhkunud. Selsamal silmapilgul olnud uhke mõisa kõigi pulmalistega otsekui ära pühitud, nii et neist riismekestki üle ei jäänud. Kui ümbruskaudu rahvas kära peale lugu läinud vaatama, ei leitud muud märgikest kui üks inimesekõrgune munakivisammas, samba ülemal pool otsas mitu vööti, mis kui helmekorrad kaela ümber jooksevad. Nõnda seisab kivisammas tänapäevani Kaarli mõisa Raudlepa küla väljal ülemeelikutele tütarlastele hirmutuseks. (Friedrich Reinhold Kreutzwald)

Vaata ka
Eesti rändrahnude loend

Välislingid

Muistendi kirje EEVA

Eesti rändrahnud
Rakvere vald
Lääne-Viru maakonna kultuurimälestised
Ida-Turkestan

Ida-Turkestan (uiguuri keeles شەرقىي تۈركىستان, Sherqiy Türkistan) on geograafiline regioon Hiina lääneprovintsides. Piirkonna suurim linn on Ürümqi.

Populatsioon on hinnanguliselt 24 870 000 inimest ning pindala 1 828 418 km2. Umbes 45% elanikkonnast moodustavad uiguurid ja umbes 40% hiinlased.

Viited
Hyderabad

Hyderabad on linn Indias, Telangana ja Andhra Pradeshi osariigi ühine pealinn. Ta on Telangana osariigi suurim linn. Pärast Telangana osariigi moodustamist 2014. aastal on Hyderabad veel kuni kümme aastat Andhra Pradeshi osariigi pealinn.

Linna asutas 1590. aastal Muḩammad Qulī Quţb Shāh.

Viited

India linnad
Telangana
Dimenhüdrinaat

Dimenhüdrinaat on 8-kloroteofülliini ja difenhüdramiini kombinatsioon, mida mitmes riigis kasutatakse iivelduse, oksendamise ja peapöörituse puhul. Suurtes kogustes tarbituna võib ta avaldada hallutsinogeenset toimet. 

Dimenhüdrinaadi summaarne keemiline valem on C24H28ClN5O3. 

Dimenhüdrinaat on toimeaineks mitmetes ravimites, millest tuntuimad on Dramamine (tootja McNeil Laboratories), Gravol (tootja Church and Dwight), Vertirosan (tootja Sigmapharm Arzneimittel), Neo-Emedyl (tootja Montavit) ja Reisetabletten (tootja Ratiopharm). Nendes preparaatides on dimenhüdrinaadile lisatud mitmeid abiaineid; mõnes neist on mõju tugevdamiseks dimenhüdrinaadiga võrdses koguses ka kofeiini. Peamiselt on need saadaval tablettide kujul, kuid seda müüakse ka vedeliku ja küünaldena. 

Lisaks humaanmeditsiinile kasutatakse dimenhüdrinaati oksendamisvastase preparaadi ja rahustina ka veterinaarmeditsiinis koduloomade ravimisel.

Eestis, Lätis ja Leedus dimenhüdrinaati sisaldavaid preparaate ei müüda. Enamikus Euroopa riikides, Ameerika Ühendriikides ja Kanadas on vähemalt osa dimenhüdrinaati sisaldavaid preparaate saadaval käsimüügiravimina. Dimenhüdrinaadi koostisosa difenhüdramiin on kasutusel ravimina ja Eestis tuntud eelkõige Dimedroli nime all.

Dimenhüdrinaadi doosid suuruses 300–1400 mg võivad inimesel esile kutsuda tegelikkusest raskesti eristatavaid nägemis- ja kuulmishallutsinatsioone, mistõttu dimenhüdraati tarvitatakse ka mõnuainena.

Ravimid
Narkootilised ained
Sulev Vare

Sulev Vare (sündinud 25. mail 1962 Kuressaares) on Eesti majandustegelane, 

Eesti Reformierakonna liige 1998-2017.

Haridus 
Sulev Vare on lõpetanud Haapsalu 1. Keskkooli 1980 Tallinna 19.tehnikakooli 1981 ning Tallinna Tehnikaülikooli tööstuse planeerimise erialal 1985.

Töökäik 
1985–1987 Lääne Kaluri ökonomist  
1987–1992 Lääne Kaluri elektroonikatsehhi juhataja asetäitja
1992–1993 Leiburi tsehhijuhataja 
1993–1995 Haapsalu Leivatehase direktor
1995–1999 Haapsalu aselinnapea 
1999–2004 Keskkonnaministeeriumi kantsler
2004–2007 Lääne maavanem
2007– KMG Ehituse juhataja
2009-2010 Rotermann Eesti juhatuse liige
2010-2020 Keskkonnaamet regiooni juhataja
2021-2022 Keskkonnaameti kliima- ja väliusõhubüroo juhataja
2022- Haapsalu Linna Spordibaasid OÜ juhatuse liige

Tunnustus
2007 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Välislingid 
 Tutvustus Äripäeva lehel (pdf)
 Tutvustus Lääne Maavalitsuse lehel

Eesti Reformierakonna poliitikud
Lääne maavanemad
Eesti ettevõtjad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1962
Eesti riigiametnikud