joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Andrei Stepanov

Andrei Stepanov (sündinud 16. märtsil 1979 Tallinnas) on endine Eesti jalgpallur (keskkaitsja).

Klubikarjäär 
Stepanov sai väljaõppe FC TVMK noortemeeskonnas. 1998 jätkas ta mängimist Flora süsteemis: kõigepealt 1998–1999 duubelmeeskonnas Lelle SK, seejärel aga 2000–2003 juba FC Flora põhimeeskonnas.

Venemaa 
Stepanov sõlmis oma esimese välislepingu 2004, kui siirdus Venemaa kõrgliigasse Moskva Torpedo ridadesse. Kui Torpedo langes 2007 esiliigasse, palkas Stepanovi Moskva oblasti meeskond FC Himki. Sügisel 2008 jäi lepinguta.

Watford FC 
Mitme ebaõnnestunud katse järel leidis Stepanov uue tööandja märtsis 2009, kui sõlmis lühiajalise lepingu tol ajal Inglismaa esiliigas mänginud Watfordiga.. Meeskonnakaaslaseks sai Eesti koondise kauaaegne väravavaht Mart Poom, kes Stepanovit klubi juhtkonnale soovitas. Ainsa liigamängu esindusmeeskonna ridades pidas 7. aprillil Southamptoni vastu, kui pääses väljakule lõpuminuteil. Mais teatas peatreener, et Stepanovi teeneid enam ei vajata.

Bakuu Neftçi 
Juulis 2009 käis Stepanov Inglismaa kolmandas liigas (Football League One) palli mänginud Southend Unitedi katsetel, kuid venitas kontrollkohtumises Great Wakering Roversi vastu jalalihast ja jäi lepinguta. Augustis sõlmis ta lepingu Aserbaidžaani klubi Bakuu Neftçiga, kus Dmitri Kruglovi ja Taavi Rähni näol mängisid sel ajal juba kaks Eesti koondislast.

FK Himki
Stepanov siirdus märtsis 2010 taas Venemaa klubi FK Himki ridadesse.

FK Gomel
2011. aastal siirdus ta Valgevene klubisse FK Gomel.

Koondisekarjäär 
Stepanov on osalenud Eesti jalgpallikoondises 81 kohtumises ja löönud ühe värava. Koondisedebüüdi tegi Stepanov 30. oktoobril 1999 sõpruskohtumises Iraagi jalgpallikoondise vastu. Ta viibis platsil kõik 90 minutit. Mäng lõppes 1:1 viigiga. Mängu päeval oli Stepanov 20-aastane. Ta oli koos Raio Piirojaga aastaid koondise keskkaitsepaar.

Koondiseväravad

Saavutused

Individuaalsed
  Eesti jalgpallikoondis
 Aasta parim jalgpallur 2004

Vaata ka 
 Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited 

Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallikoondislased
Eesti jalgpallurid välismaal
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Watford FC jalgpallurid
Meistriliiga mängijad
The Championshipi mängijad
Sündinud 1979
FC TVMK jalgpallurid‎
Maseru

Maseru on Lesotho pealinn ja Maseru ringkonna keskus. Linna nimi tähendab sotho keeles punase liivakivi kohta.

Maseru asub Lesotho loodeosas Lõuna-Aafrika Vabariigi piiri ääres Caledoni jõe kaldal. See on Lesotho ainuke suurem linn; 2006. aastal elas linnas 227 880 inimest. Linn asub 1600 meetri kõrgusel merepinnast.

Maseru sai pealinnaks pärast seda, kui Lesothost 1868. aastal Basuutomaa nime all Suurbritannia protektoraat sai. 1871. aastal viidi Basuutomaa haldamine Kapi kolooniasse. Alates 1884. aastast, kui Basuutomaa muudeti Suurbritannia kroonikolooniaks, on Maseru uuesti pealinn olnud.

Linna majanduselus domineerivad toiduainete- ja tekstiilitööstusettevõtted. Oluline osa sissetulekust tuleb ka turismist.

Viited

Pealinnad
Lesotho geograafia
Walker Percy

Walker Percy (28. mai 1916 – 10. mai 1990) oli Ameerika Ühendriikide lõunaosariikide kirjanik. Tema filosoofiliste ja semiootiliste mõjutustega romaanid keskenduvad New Orleansile ja selle lähikonnale. Tema teosed on eksistentsiaalsete otsingute, lõunaosariikide meelelaadi ja katoliku usu unikaalne kombinatsioon.

Kui Percy oli 13-aastane, sooritas ta isa enesetapu. Ta isa nõbu, kirjanik William Alexander Percy adopteeris tema ja ta kaks venda päras seda, kui nende ema autoõnnetuses suri. 1940. aastatel pöörduseid Walker Percy ja ta naine roomakatoliku usku. Percy õppis Columbia ülikoolis arstiteadust ning Bellevue haiglas töötades sai tuberkuloosi. Oma kutsumuse kirjanikuna avastas ta kaheaastase taastumisperioodi ajal eksistentsiaalset kirjandust lugedes.

Välislingid
Roger Kimball. Existentialism, Semiotics and Iced Tea. New York Times, 4. august 1985

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1916
Surnud 1990
Ernst Erdmann

Ernst Erdmann (25. september 1878 Peterburi – 27. märts 1939 Tallinn) oli eesti kohtunik.

Ta lõpetas Peterburi ülikooli õigusteaduskonna, cand. jur. Korporatsioon Nevania vilistlane.

Aastatel 1910–1911 oli ta Novgorodi 2. jaoskonna linnakohtunik, 1911–1917 Tallinna-Haapsalu 7. ringkonna rahukohtunik, 1917–1919 Tallinna ringkonnakohtu tsiviilosakonna liige, 1919 Kohtuministeeriumi Kodifikatsiooniosakonna nõunik, 1920 Eesti-Vene segakomisjoni nõuandja, 1921 sama komisjoni liige, alates aastast 1922 Kohtukoja Tsiviilosakonna liige.

Tunnustused
 Valgetähe II klassi teenetemärk (1938).

Kohtukoja liikmed
Korporatsioon Nevania liikmed
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1878
Surnud 1939
Johann Estam

Johann Georg Estam (kuni 1922 Johann Georg Eschstamm, 2. oktoober 1891 Pärnu – 11. veebruar 1955 Boston) oli eesti keeleteadlane.

Lõpetas 1915. aastal Moskva ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna, 1936 Tartu ülikoolis mag. phil. (Koolijõudluse üleriigiline kontroll võõrkeeltes), 1942 Berliini ülikoolis dr. phil.

Tartu Ülikooli, Balti Ülikooli ja Harvardi ülikooli õppejõud.

Välislingid 
 

 
Eesti keeleteadlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Balti Ülikooli professorid
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1891
Surnud 1955
Eestistatud nimega inimesed
Surnud 19. veebruaril

''Siin loetletakse 19. veebruaril surnud tuntud inimesi.

 197 – Clodius Albinus, Vana-Rooma keiser
 1586 – Christian Agricola, Tallinna piiskop
 1863 – Eduard Ahrens, baltisaksa päritolu kirikutegelane ja eesti keele uurija
 1878 – Charles François Daubigny, prantsuse maalikunstnik ja graafik
 1887 – Multatuli, hollandi kirjanik
 1913 – Casimir Carl Eduard von Raupach, loomaarstiteadlane, veterinaariaprofessor
 1916 – Ernst Mach, austria füüsik ja filosoof
 1919 – Edgar Friedrich Lüning, õigusteadlane
 1927 – Theodor Heinrich Renatus Hesse, Eesti vaimulik
 1927 – Georg Brandes, taani kirjandusteadlane ja kriitik
 1929 – Otto Münther, eesti kirjanik, ajakirjanik ja kirjanduskriitik
 1929 – Otto Woldemar Ludwig Schultz, Eesti vaimulik
 1931 – Robert Lemonius, Eesti advokaat
 1932 – Lui Olesk, eesti jurist ja poliitik
 1936 – Eduard Tennmann, eesti vaimulik ja publitsist
 1936 – Aleksei Severtsov, Vene zooloog ja evolutsiooniteoreetik
 1942 – Richard Veermaa, Eesti poliitik
 1945 – Erich Johann Friedrich Toffer, Eesti sõjaväelane
 1947 – Johannes Hellner, Rootsi jurist ja poliitik
 1951 – André Gide, prantsuse kirjanik, Nobeli kirjandusauhind 1947
 1952 – Knut Hamsun, norra kirjanik, Nobeli kirjandusauhind 1920
 1960 – Hans Christian Hansen, Taani poliitik
 1968 – Georg Hackenschmidt, eesti maadleja ja filosoof
 1968 – Karl Leinus, eesti koorijuht ja pedagoog
 1970 – Paul Ruubel, eesti näitleja
 1972 – Lydia Vaher-Heino, eesti baleriin
 1973 – Ivan T. Sanderson, USA ufoloog
 1980 – Bon Scott, Austraalia muusik
 1982 – Otto Etzold, eesti vaimulik
 1983 – Ants Jõgi, eesti näitleja
 1985 – Vassil Ridala, Eesti loomaarst, professor
 1988 – Hans Fleig, Šveitsi ajakirjanik
 1988 – André Cournand, prantsuse päritolu Ameerika Ühendriikide füsioloog
 1991 – Endel Ilves, eesti insener
 1992 – Helga Pärn, eesti arstiteadlane ja gastroenteroloog
 1996 – August Laumets, eesti vaimulik
 1997 – Deng Xiaoping, Hiina poliitik
 2000 – Michael Prince, Ameerika Ühendriikide filminäitleja
 2001 – Stanley Kramer, USA filmirežissöör ja -produtsent
 2006 – Otto Kery, austria näitleja, lavastaja ja teatrijuht
 2006 – François Schaller, Šveitsi majandusteadlane  
 2006 – Otto Kery, austria näitleja, lavastaja ja teatrijuht  
 2006 – Gerlinde Beck, saksa kunstnik  
 2006 – James E. Hinton, USA fotograaf
 2007 – Janet Blair, USA näitlejanna  
 2007 – Celia Franca, briti päritolu Kanada tantsija ja lavastaja  
 2007 – Sergei Burkotov, Venemaa munitsipaalpoliitik
 2008 – Natalja Bessmertnova, vene baleriin  
 2008 – Maie Raitar, eesti kunstiteadlane, keeleteadlane, toimetaja ning tõlkija  
 2008 – Jegor Letov, vene rokkmuusik, ansambli "Graždanskaja oborona" liider
 2013 – Robert Coleman Richardson, USA füüsik 
 2016 – Harper Lee, Ameerika Ühendriikide kirjanik
 2016 – Umberto Eco, itaalia semiootik, filosoof, kirjanik, kriitik, keskaegse esteetika spetsialist
 2017 – Hillar Kärner, eesti maletaja
 2018 – Sergei Litvinov, NSV Liidu kergejõustiklane (vasaraheitja)
 2019 – Karl Lagerfeld, saksa päritolu moedisainer, kunstnik ja fotograaf
 2022 – Lilian Kosenkranius, eesti telesaatejuht

Veebruar, 19.
Inglisild

Inglisild on sild Tartus Toomemäel. See valmis Johann Wilhelm Krause projekteerimisel 1816. aastal. 

Praeguse kuju sai sild 1836. aastal Tartu ülikooli ehituskunsti professori Moritz Hermann von Jacobi projekti järgi.

1913. aastal kinnitati renoveerimise käigus Inglisillale Tartu ülikooli esimese rektori Georg Friedrich von Parroti mälestusmedaljon (autor Constanze von Wetter-Rosenthal) koos pühendustekstiga. Samal aastal valmis Toomemäel ka teine, tumedam sild, mis heledale Inglisillale vastandudes sai rahvasuus hüüdnimeks Kuradisild.

Ööl vastu 21. aprilli 2012 sild süüdati.

Silla all-linna poolsel küljel on ladinakeelne tekst "Otium reficit vires" ('puhkus kosutab jõudu').

Nimi
Levinud seletuse järgi on Inglisilla nimi rahvapärane lühendus vanemast nimest "Inglise sild", mis viitab kas silla stiilile või inglise stiilis pargile Toomemäel. Ajaloolase Malle Salupere väitel pole parki kunagi nii nimetatud ja sillal on 19. sajandil olnud mitmesuguseid nimetusi. Inglisillaks hakati seda nimetama alles 20. sajandi algul "pärast käharpäise ja inglinäolise rektor Parroti /---/ bareljeefi paigaldamist 1913. aastal".

Galerii

Viited

Välislingid

Inglisild Turismiweb
Inglisild andmebaasis "Tartu ilukirjanduses"
"Tartu raad lubab põlenud Inglisilla võimalikult kiiresti taastada" Tartu Postimees, 21. aprill 2012
 Dorpat.ru: Ангельский мост (Inglisild)

Tartu sillad
Toomemägi
Lossi tänav
Tartu kultuurimälestised
Creutzfeldti-Jakobi tõbi

Creutzfeldti-Jakobi tõbi on harva esinev (üks haigestumine miljoni elaniku kohta aastas) neurodegeneratiivne haigus. RHK-10-s kodeeritakse seda haigust koodiga A81.0. Dementsus, mis tekib Creutzfeldti-Jakobi tõve tagajärjel, kodeeritakse RHK-10s koodiga F02.1.

Ajalugu
Haigust kirjeldas esimesena 1920. aastal Saksa neuroloog Hans Gerhard Creutzfeldt ja varsti pärast Creutzfeldti teine Saksa neuroloog – Alfons Maria Jakob. 1922. aastal nimetati haigus Creutzfeldti-Jakobi tõveks.

Tekitaja
Creutzfeldti-Jakobi tõve tekitajaks peetakse priooni, mis võib edasi kanduda nii pärilikult kui ka nakkuslikult.

Sümptomid
Haigusele on iseloomulikud järjest süvenevad ebakindel kõnnak, dementsus, mäluhäired, isiksuse muutused, hallutsinatsioonid, lihasetõmblused, lihasejäikus.

Võib esineda ka unehäireid, nägemishäireid, kõnehäireid, raskusi kõnest arusaamisega, peapiirkonna närvide halvatust, krambihooge.

Ravi
Aastal 2008 Creutzfeldti-Jakobi tõve põhjuslikku ravi ei tunta.

Prognoos
Prognoos elule on halb: haigus lõpeb tavaliselt surmaga 3–12 kuud pärast haigestumist.

Kasutatud kirjandus
Creutzfeldti-Jakobi tõbi
Dementsus Creutzfeldti-Jakobi tõvest

Nakkushaigused
Psüühika- ja käitumishäired
Surnud 29. veebruaril

''Siin loetletakse 29. veebruaril surnud tuntud inimesi.

1528 – Patrick Hamilton, šoti reformija 
1592 – Alessandro Striggio, itaalia helilooja 
1604 – John Whitgift, Canterbury peapiiskop 
1740 – Pietro Ottoboni, itaalia kardinal 
1744 – John Theophilus Desaguliers, prantsuse filosoof 
1820 – Johann Joachim Eschenburg, saksa kirjanduskriitik 
1868 – Ludwig I, Baieri kuningas 
1928 – Ina Coolbrith, ameerika kirjanik 
1936 – Heinrich Alexander Pridik, eesti filoloog
1940 – Edward Frederic Benson, ameerika kirjanik 
1944 – Pehr Evind Svinhufvud, Soome president 
1952 – Quo Tai-chi, Hiina Vabariigi diplomaat
1956 – Elpidio Quirino, Filipiinide president 
1968 – Tore Ørjasæter, norra luuletaja
1980 – Gil Elvgren, ameerika artist 
1992 – Ruth Pitter, inglise luuletaja
2000 – Kayla Rolland, mõrvaohver 
2004 – Jerome Lawrence, ameerika näitekirjanik 
2008 – Vitali Fedortšuk, ukraina päritolu NSV Liidu sõjaväelane ja poliitik, KGB esimehe kohusetäitja ja siseminister
2012 – Davy Jones, Inglismaalt pärit näitleja ja laulja

Veebruar, 29.
Mann

Mann on ajalooline mõõtühik Kreekas, Lähis-idas ja Mesopotaamias, võrdub 497,7 grammiga (hispaania Wiki rikkaliku artikli andmetel 491,175g).

Suhe teiste ühikutega
1 mann = 60 seeklit (mõnes allikas 50)

1 talent = 60 manni

Tõlketerminist
Haljand Udam kasutas tõlkides Ali Safi "Inimlikke imetabasusi" (LR 41-43, 1982) kaalumõõtühiku tõlkena "mann".
Garri Abelev

Garri Izrailevitš Abelev (Гарри Израйлевич Абелев; 10. jaanuar 1928 Moskva – 23. detsember 2013 Moskva) oli Venemaa immunoloog. 

Ta avastas, et kasvajad sünteesivad embrüonaalvalku (α-fötoproteiini). Ta on uurinud immunodiagnostika teoreetilisi aluseid onkoloogias. 

Juulis 2007 kirjutas ta alla "Kümne akadeemiku kirjale" president Vladimir Putinile.

Tunnustused
1987 NSV Liidu Teaduste Akadeemia (1991. aastast Venemaa Teaduste Akadeemia) korrespondentliige
1978 NSV Liidu riiklik preemia 
26. maist 2000 Venemaa Teaduste Akadeemia tegevliige (akadeemik)

Isiklikku
Ta oli abielus ning tal oli kaks last. 

Ta huvitus muusikast, ajaloost ja teadusest.

Venemaa teadlased
Immunoloogid
Akadeemikud
Sündinud 1928
Surnud 2013
Gjerstadi vapp

Gjerstadi valla vapp on Norra Agderi maakonna Gjerstadi valla vapp.

Vapp kinnitati 18. aprillil 1986.

Vallal on kujutatud kolm voolimisnuga (tollekniv), mis osutavad Gjerstadi valla sepikodadele ja noaseppadele. Vald on olnud üks Norra noategemise keskusi. Nugade valmistamise traditsioon ulatub seal aegade hämarusse. Per Kato Erikseni ja Knut Molandi raamatus  "Gjerstad og Vegårshei Knivbok" öeldakse: "Pole päris võimatu, et see traditsioon ulatub tagasi viikingiaega, võib-olla kaugemalegi."

Vapi kavandi saamiseks korraldati konkurss, mille võitjaks tuli vallaelanik Odd Kjell Mostad.

Gjerstadi vald
Norra valdade vapid
Enn Kaarma

Enn Kaarma (9. jaanuar 1943 Tallinn – 14. detsember 1983 Venemaa) oli eesti poksija ning Nõukogude sõjaväelane ja katselendur.

Ta õppis Tallinna 10. Keskkoolis, lõpetas aastal 1961 Nõmme Töölisnoorte Keskkooli.

Kaarma poksis Eestis aastatel 1958–1962 Tallinna Kalevis, tema treener oli Raimond Turja. 

Kaarma oli II keskkaalus (kuni 57 kg) Eesti NSV meister (1961) ja poolraskekaalus (kuni 81 kg) Eesti NSV meister (1962). Ta osales 1960–1961 kaks korda Eesti NSV – Soome maavõistlustel ning võitis mõlemad kohtumised.

Kaarma saavutas Nõukogude Liidu noorte esivõistlustelt II keskkaalus (kuni 75 kg) II koha (1959). Ta sai 1961. aastal Nõukogude Liidu meistersportlase järgu. Tema tegelemisest poksiga pärast tema Eestist lahkumist 1962. aastal ei ole teateid.

Kaarma läks 1962. aastal õppima Tšernigivi kõrgemasse sõjaväe lennukooli ja lõpetas selle kiitusega 1966. aastal. Ta lõpetas katselendurina Žukovski nimelise lennukooli 1971. aastal. Ta lõpetas Moskvas 1975. aastal Žukovski nimelise lennuakadeemia. Tema auaste oli major.

Kaarma sai Lenini ordeni (1976). Ta hukkus hävituslennuki MiG-23 katsetustel ja on maetud Bõkovo lendurite kalmistule Žukovski linnas Moskva oblastis.

Viited

Kirjandus 
Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 370
Vello Lään, Johannes Tilk. "Kes on kes Eesti lennunduses". Elmatar. Tallinn, Tartu 2006

Välislingid

Eesti poksijad
Eestlased Venemaal
Nõukogude Liidu lendurid
Nõukogude Liidu sõjaväelased
Lennuõnnetusel hukkunud
Sündinud 1943
Surnud 1983
Henn Rooneem

Henn Rooneem (sünninimega Henn Zeiger; 8. august 1923 – 29. jaanuar 2009) oli eesti raamatukunstnik ja kirjastustöötaja.

Elukäik
Henn Rooneem omandas põhihariduse Tartus ja asus 1937. aastal õppima Riigi Kunsttööstuskooli. 1943. aastal mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke. Sõja lõppedes astus Rooneem Tallinna Riiklikusse Tarbekunsti Instituuti, kuid arreteeriti Nõukogude võimude poolt ja viibis aastatel 1945–1947 vangilaagris. Pöördunud vangistusest tagasi, jätkas õpinguid instituudis, lõpetades selle 1950. aastal graafik-illustraatorina.

Henn Rooneem töötas üle 30 aasta Eesti NSV kirjastus- ja trükitööstuses. Aastatel 1950–1964 oli ta kirjastuse Eesti Riiklik Kirjastus illustraator. Pärast kirjastuse jagunemist töötas ta aastatel 1964–1967 illustraatorina kirjastuses Eesti Raamat.

Aastatel 1967–1983 oli Rooneem eksperimentaalkombinaadi Bit kunstilise ja tehnilise osakonna juhataja. Sellelt ametikohalt läks ta ka pensionile.

Looming
Henn Rooneeme tuntumateks töödeks võib pidada mitmeid tema tušijoonistustega illustreeritud Eesti Riiklikus Kirjastuses ja kirjastuses Eesti Raamat ilmunud ilukirjandusteoseid:

Mark Twain "Prints ja kerjus" (1956)
Maiju Lassila "Tuletikke laenamas" (1957)
Aristarch Sinkel "Mõõgaga mõõdetud maa" (1959)
Werner Legère "Ma olin Timbuktus" (1959)
Vilis Lācis "Kaluri poeg" (1969)

Isiklikku
Henn Rooneeme abikaasa oli sisearhitekt Maie Rooneem, kellega tal on kaks last – poeg Enn Rooneem ja tütar Tiina Saago.

Henn Rooneem oli Kuku klubi liige.

Välislingid
Heinz Valgu meenutus Henn Rooneemest

Eesti kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1923
Surnud 2009
Metsakalmistule maetud
2005. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

2005. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 38. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 28. jaanuarist 13. veebruarini Bormios ja Santa Caterinas Itaalias.

Tulemused

Mehed

Slaalom 

Finaal: 12. veebruar 
Osavõtjaid: 149
Maailmameister 2003: Ivica Kostelić, Horvaatia
Ametlikud tulemused

Suurslaalom 

Finaal: 9. veebruar 
Osavõtjaid: 154
Maailmameister 2003: Bode Miller, USA
Ametlikud tulemused

Ülisuurslaalom 

Finaal: 29. jaanuar 
Osavõtjaid: 64
Maailmameister 2003: Stephan Eberharter, Austria
Ametlikud tulemused

Kiirlaskumine 

Finaal: 5. veebruar 
Osavõtjaid: 41
Maailmameister 2003: Michael Walchhofer, Austria
Ametlikud tulemused

Alpi kahevõistlus 

Finaal: 3. veebruar 
Osavõtjaid: 40
Maailmameister 2003: Bode Miller, USA
Ametlikud tulemused

Naised

Slaalom 

Finaal: 11. veebruar 
Osavõtjaid: 84
Maailmameister 2003: Janica Kostelić, Horvaatia
Ametlikud tulemused

Suurslaalom 

Finaal: 8. veebruar 
Osavõtjaid: 85
Maailmameister 2003: Anja Pärson, Rootsi
Ametlikud tulemused

Ülisuurslaalom 

Finaal: 30. jaanuar 
Osavõtjaid: 45
Maailmameister 2003: Michaela Dorfmeister, Austria
Ametlikud tulemused

Kiirlaskumine 

Finaal: 6. veebruar 
Osavõtjaid: 29
Maailmameister 2003: Mélanie Turgeon, Kanada
Ametlikud tulemused

Alpi kahevõistlus 

Finaal: 4. veebruar 
Osavõtjaid: 28
Maailmameister 2003: Janica Kostelić, Horvaatia
Ametlikud tulemused

Meeskonnavõistlus 

Finaal: 13. veebruar 
Osavõtjaid: 9 võistkonda

Võistkonda kuulus 6 sportlast, kolm meest ja kolm naist. Võisteldi ülisuurslaalomis ja slaalomis. Avesse läks neli paremat tulemust mõlemal alal. Võitis see võistkond, kelle kohapunktide summa oli väiksem.

Medalid

Välislingid 
 Tulemused FIS-i koduleheküljel

Mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
Maailmameistrivõistlused, 2005 mäesuusatamine
Karl Aben

Karl Aben (sündinud Karp Aben; 23. september 1896 Vecputrene Alūksne lähedal – 22. oktoober 1976 Tartu) oli eesti keeleteadlane, läti keelest tõlkija ja kirjanik.

Elulugu
Ta lõpetas aastal 1918 Valmiera Õpetajate Seminari (evakuatsioonis Vene tagalas Sõzranis) ja aastal 1932 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi. Aastatel 1932–1936 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Ta oli ÜS Raimla liige. 1947 sai ta filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Eesti ja liivi laenud läti sõnavaras". 

Ta töötas aastatel 1918–1919 Alūksne eesti algkoolis õpetajana. Oli aastatel 1919–1920 Vabadussõjas. Aastatel 1920–1940 töötas õpetajana Tartu 1. algkoolis ja aastatel 1936–1937 Tartu Pedagoogiumis. Aastatel 1940–1941 töötas Läti Ülikoolis eesti ja soome keele lektorina. Aastatel 1942–1944 töötas ta Tartus gümnaasiumiõpetajana. 

Aastatel 1944–1961 töötas ta Tartu Riiklikus Ülikoolis õppejõuna: aastatel 1944–1949 ja 1951–1955 vene keele kateedris slaavi ja balti filoloogia vanemõpetajana ning aastatel 1955–1961 dotsendina eesti keele kateedris.

Looming

Artikleid
"Kristjan Jaak Petersoni ilmavaade". Eesti Kirjandus 6/ 1924

Luulekogu
1925 ilmus luulekogu "Helisev vaikus".

Tõlked
Ta on tõlkinud eesti keelde Vilis Lācise romaanid "Kaluri poeg" (1938), "Pärast äikest" (1962), "Torm" (1951), "Uuele rannale" (1953) ja "Tiivutud linnud" (1957), Rūdolfs Blaumanise näidendi "Rätsepad Sillamatsil" (1928), Anna Brigadere näidendi "Pöialpoiss" (1928) ning Jānis Rainise värsstragöödia "Joosep ja tema vennad" (1928). Koos Vladimir Beekmaniga tõlkis ta eesti keelde läti eepose "Lāčplēsis".

1951. aastal tegi ta ettepaneku kirjutada eesti keeles võõrkeeltest pärinevaid pärisnimesid häälduspäraselt, mis ei läinud läbi keeleteadlaste vastuseisu tõttu.

Ta on koostanud läti-eesti sõnaraamatu (1959, 2. trükk 1966) ja eesti-läti sõnaraamatu (1967).

Tunnustus
1956 Läti NSV teeneline kultuuritegelane
1976 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Isiklikku
Tema poeg on tehnikateadlane Hillar Aben.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti tõlkijad
Eesti keeleteadlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
Tartu Ülikooli õppejõud
Läti Ülikooli õppejõud
Eestlased Lätis
Vabadussõja veteranid
Eesti NSV teenelised kultuuritegelased
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1896
Surnud 1976
Villem Alttoa

Villem Alttoa (kuni 1934 Villem Alto; 31. oktoober 1898 Karepa, Maria vald, Haljala kihelkond, Virumaa – 3. juuni 1975 Tartu) oli eesti õpetaja, haridustegelane ja kirjandusteadlane.

Oli 1917. aastal Vene sõjaväkke mobiliseerituna esimeses maailmasõjas, langes 1917. aastal Muhu saarel Saksa sõjavangi, oli aastatel 1918–1920 interneerituna Prantsusmaal.

1924–1929 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. 1931. aastal kaitses ta filosoofiamagistri kraadi väitekirjaga "J. W. Goethe eesti keeles" (arvestati 1946. aastal filoloogiakandidaadina), 1961 filoloogiadoktori kraadi väitekirjaga August Kitzbergist.

1937–1940 oli ta Haridusministeeriumi kooliosakonna juhataja ja ajakirja Eesti Kool toimetaja. Teise Nõukogude okupatsiooni ajal 1940–1941 oli ta Hariduse Rahvakomissariaadi kooliosakonna juhataja, mistõttu oli ta teise Saksa okupatsiooni ajal aastatel 1941–1942 vahistatuna Keskvanglas.

Aastatel 1945–1975 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli väliskirjanduse õppejõud (1946 dotsent, 1963 professor).

Teoseid

Monograafiad
"August Kitzberg" (lühimonograafia). Sari Eesti kirjamehi. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1960, 92 lk
"August Kitzberg" (suur monograafia). Tallinn, Eesti Riiklik Kirjastus, 1960, 632 lk
"Eduard Vilde" (lühimonograafia). Sari Eesti kirjamehi. Tallinn, Eesti Raamat, 1965, 236 lk
"Eduard Vilde sõnameistrina" (monograafia). Tallinn, Eesti Raamat, 1973, 454 lk
"Eesti kriitika 19. sajandil". Tallinn, Eesti Raamat 1977, 208 lk

Artikleid
"Selja keel". // Paula Palmeos, Juhan Peegel, Aino Valmet. "Saaremaast Sajaanideni ja kaugemalegi. Soome-ugri rahvaste keeltest ja rahvaloomingust". Tallinn: Valgus, 1970

Tunnustus
1938 – Valgetähe III klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema poeg on kunstiajaloolane Kaur Alttoa ja õetütar on kirjanik Aino Pervik.

Kirjandus
Harald Peep. "Alttoa, Villem". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 33–34

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Haud Tartu Vana-Jaani kalmistul

Eesti õpetajad
Eesti haridustegelased
Eesti kirjandusteadlased
Esimese maailmasõja veteranid Eestis
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna professorid
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1898
Surnud 1975
Vana-Jaani kalmistule maetud
Vilis Lācis

Vilis Lācis (12. mai 1904 Rīnūži – 6. veebruar 1966 Riia) oli läti kirjanik ja hilisem Läti NSV riigitegelane.

Elulugu 
Sadamatöölise perekonnast pärinev Lācis töötas aastatel 1921–1933 elatist sadamatöölise, kaluri, meremehe ja metsatöölisena.   

1928. aastast oli ta Läti Kommunistliku Partei liige. 1933. aastast kuni Nõukogude okupatsioonini töötas Lācis raamatukoguhoidjana. 

Raamatuid kirjutas ta vabal ajal. Trükis avaldati tema loomingut alates 1921. aastast. 

Tema tuntuimad teosed olid 1933–1934 avaldatud "Kaluri poeg" ja aastatel 1946–1948 ilmunud triloogia "Torm". Viimase teose eest anti talle Stalini preemia (1949). Teise Stalini preemia pälvis ta 1952 samal aastal ilmunud romaani "Uuele rannale" eest.

Pärast Nõukogude võimu kehtestamist Lätis 1940. aastal edutati Lācis poliitilistele ametikohtadele. Juunist augustini 1940 oli ta Läti Vabariigi siseminister. Alates 28. augustist 1940 kuni augustini 1946 oli ta Läti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees, seejärel 1946–1959 Läti NSV Ministrite Nõukogu esimees. 

Aastatel 1946–1962 oli Lācis NSV Liidu Ülemnõukogu saadik ja 1954–1958 ühtlasi NSV Liidu Ülemnõukogu Rahvuste Nõukogu esimees.

Vilis Lācis on maetud Riia metsakalmistule.

Teosed

Romaanid
 "Tiivutud linnud" (triloogia, 1931–1932; eesti keeles 1957)
 "Kaluri poeg" (1933–1934; eesti keeles 1938)
 "Vana meremeeste pesa" (triloogia, 1935–1937) – sai hiljem aluseks triloogiale "Zītarite perekond"
 "Torm" (triloogia, 1946–1948 ; eesti keeles I osa 1948 , tervikuna 1951)
 "Uuele rannale" (1952; eesti keeles 1953)
 "Küla mere ääres" (1954, ümbertöötatult 1960; eesti keeles 1956) – romaani "Kaluri poeg" järg
 "Zītarite perekond" (triloogia 1955; eesti keeles 1987)
 "Pärast äikest" (1962; eesti keeles samal aastal)

Lühiromaanid
 "Hiline kevad" (eesti keeles 1989)
 "Inimesed maskides" (eesti keeles 1989)
 "Massi ebajumal" (eesti keeles 1989)

Jutustused
 "Kaotatud kodumaa" (1941; ümbertöötatult 1953; eesti keeles 1983)
 "Haukapoeg" (eesti keeles 1977)

Tunnustus
 1947 – Läti NSV rahvakirjanik
 1949 – Stalini preemia romaani "Torm" eest
 1952 – Stalini preemia romaani "Uuele rannale" eest

Viited 

Läti kirjanikud
Läti poliitikud
Läti kommunistid
Läti siseministrid
Sündinud 1904
Surnud 1966
Elmar Araste

Elmar Araste (kuni 1936 Elmar Martinson, 30. jaanuar 1894 Mäksa vald, Tartumaa – 2. aprill 1981 Tartu) oli eesti õpetaja ja näitleja.

Ta koostas õpikuid ja metoodilisi materjale.

Tunnustus
1939 Valgetähe V klassi teenetemärk

Eesti õpetajad
Eesti näitlejad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1894
Surnud 1981
Taavet Rootsmäe

Taavet Rootsmäe (kuni 1936 David Rootsmann; 27. juuni 1885 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 27. juuni 1959 Tartu) oli eesti astronoom.

Lõpetas Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, aastatel 1906–1912 õppis Tartu ülikoolis matemaatikat, matemaatikakandidaat 1913. Pärast ülikooli lõpetamist töötas Tallinnas matemaatika-, füüsika- ja astronoomiaõpetajana.

Aastatel 1919–1959 oli Taavet Rootsmäe Tartu ülikooli astronoomiaõppejõud (alates 1931 professor), 1919–1948 Tartu tähetorni direktor. Ta arendas erialast oskuskeelt ja pühendas palju aega nii ülikooli kui ka keskkoolide õppekavade ja reaalainete õpetamise metoodika ning didaktika väljatöötamisele. 1922–1940 tegutses Tartu ülikooli juures didaktilis-metoodiline seminar keskkooliõpetajate ettevalmistamiseks, kus Rootsmäe juhatas astronoomia (kosmograafia) osakonda. Koos matemaatik Juhan Langiga avaldas ta 1926 esimese eestikeelse algupärase astronoomiaõpiku ("Kosmograafia koolidele ja iseõppimiseks"). 1924. aastal hakati välja andma astronoomiat populariseerivat Tartu Tähetorni kalendrit.

Tema juhatuse all täitis Tartu tähetorn mitut riiklikku ülesannet – Eesti riiklik õige aja teenistus (1920–1940) ja Eesti geodeetilise põhivõrgu rajamine (koostöös Balti geodeesiakomisjoniga ühendati see Läänemerd ümbritsevate riikide ühise võrgustikuga). Geodeetiliste töödega tegeles peamiselt Robert Livländer. 

Tartu ülikooli õppejõuna luges Rootsmäe kursusi taevamehaanikast, sfäärilisest astronoomiast, stellaarastronoomiast, kõrgemast matemaatilisest analüüsist ja statistikast. Tema enda peamine uurimisvaldkond oli stellaarastronoomia. Ta esitas tähtede vanuse määramise statistilised kriteeriumid liikumise põhjal ja rakendas saadud tulemusi tähesüsteemide evolutsiooni kirjeldamiseks. Suure õpetamiskoormuse ja enesekriitika tõttu jäi aga teadusartiklite arv väikeseks. See-eest pidas T. Rootsmäe väga oluliseks astronoomia populariseerimist, pidas sellealaseid loenguid ja kirjutas populaarteaduslikke artikleid.

Isiklikku
Tema poeg oli arst, ornitoloog ja kodu-uurija Lemming Rootsmäe, minia oli arst ja ornitoloog Ilse Rootsmäe, pojapoeg on laulja ja kitarrist Andrus Rootsmäe ning tütretütrepoeg kunstnik Imat Suumann.

Kirjandus
 Jaan Einasto. "Tumeda aine lugu". Ilmamaa. Tartu 2006. Peatükk "Meenutusi kolleegidest", lk 207–210; ka lk 70–73 ja mujal.

Välislingid
 Professor Taavet Rootsmäe mälestuseks
 ISIK Archive.org

Eesti astronoomid
Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli professorid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1885
Surnud 1959
August Busch

August Busch (23. märts 1868 Keila kihelkond, Harjumaa – 9. märts 1922 Keila vald) oli eesti ajakirjanik ja kirjastaja.

Busch töötas 1886–1893 ajalehe Postimees toimetuses ja 1888. aastal ajutiselt ka Virulase toimetuses. 1893. aastal ostis Jakob Tülkilt Eesti Postimehe, tõi selle Tartust Tallinna ja kirjastas seda aastani 1904. 

Oli 1895–1896 Estonia seltsi esimees ja VI üldlaulupeo peamisi korraldajaid.  1899 rajas moodsa trükikoja ning tegeles 1913. aastani kirjastamise ja raamatukaubastamisega, seejärel hakkas Keila vallas põllumeheks.

Temale kuulus Karl Burman vanema projekteeritud nn Buschi maja Tatari tänav 21b.

Pere
Tema poeg oli Harald Busch.

Viited

Välislingid 
 

Eesti ajakirjanikud
Eesti kirjastajad
Sündinud 1868
Surnud 1923
Jakob Aunver

Jakob Aunver (kuni 1924 Jakob Albrecht, 22. mai 1891 Vana-Antsla, Urvaste kihelkond, Võrumaa – 18. jaanuar 1978 Uppsala) oli eesti vaimulik.

Lõpetas Valga kroonu reaalkooli. Võttis osa Vabadussõjast.

Õppis Tartu Ülikoolis ajalugu 1914–1915 ja 1920–1922 ning usuteadust 1915–1916 ja 1922–1923. Prooviaastal oli ta Tartu Peetri ja Ülikooli kogudustes. Ordineeriti pastoriks 13. aprillil 1924.

Aastatel 1924–1944 oli ta EELK Jüri koguduse õpetaja. Ida-Harju praostkonna praost 1935–1944. E.E.L.K. Konsistooriumi assessor 1935–1939. Oli aastatel 1926–1936 ka Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi usuõpetaja.

Lahkus 1944 Saksamaale ja sealt 1947 Rootsi. Aastatel 1947–1978 oli E.E.L.K. Uppsala koguduse õpetaja ja E.E.L.K. Konsistooriumi assessor 1959–1978.

Ajakirja Eesti Kirik vastutav ja tegevtoimetaja kodumaal 1924–1939 ja 1941–1944 ning Rootsis 1954–1978.

Teoseid
Kristus ja Buddha, Tartu 1925
Kindel tee. Vaimulike kõnede kogu. Tallinn 1937
Eesti rahvakiriku ristitee. Stockholm 1953
Aastate kestes: kiriku- ja kultuuriloolisi vaatlusi 1924–1959. Uppsala 1961
(Koostaja). Teenige Issandat. 1. [osa]: Valimik jutlusi ja kõnesid. Uppsala 1963
Johan Kõpp. Stockholm 1969

Isiklikku
Tema poeg Avvo mobiliseeriti Punaarmeesse ja jäi sõjas kadunuks, teine poeg Ago oli Rootsis arst.

Tema vennatütre pojapoeg on endine peaminister Juhan Parts.

Viited

Välislingid

Jüri koguduse vaimulikud
Uppsala koguduse vaimulikud
Ida-Harju praostid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Ugala liikmed
Tallinna Kristiine Gümnaasiumi õpetajad
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1891
Surnud 1978
August Maramaa

August Maramaa (kuni 1922 August Marfeldt; 6. aprill 1881 Aakre vald, Tartumaa – 26. detsember 1941 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast) oli Eesti poliitik, õpetaja ning Viljandi linnapea aastatel 1919–1921 ja 1927–1939.

Ta lõpetas 1902. aastal Tartu Õpetajate Seminari, seejärel töötas Viljandimaal ja Viljandis õpetaja ja koolijuhina. Ta on avaldanud matemaatikaõpikuid.

August Maramaa oli alates 1. septembrist 1937 Riigi Viljasalve nõukogu liige (Linnade Liidu esindaja).

Isiklikku
Maramaa abiellus 1909. aastal Anna Roossoniga (Anna Maramaa, küüditati juuni 1941).  Peres sündis viis last.

Tema väimees Harri Haamer oli Püha Jakobi koguduse, Tartu Pauluse koguduse, Tarvastu Peetri kogudus ja Kõpu Peetri koguduste õpetaja, tütrepoeg Eenok Haamer on Mustvee ja Lohusuu koguduse õpetaja, tütretütar Maarja Haamer-Renter on eesti laulja. Tema vend oli keemik Jaan Maramaa.

Tunnustus
 1938 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk

Mälestuse jäädvustamine
2007. aastal avati Viljandi raekoja kõrval August Maramaa skulptuur. Viljandis asub ka August Maramaa puiestee.

Viited

Välislingid 
 Heiki Raudla: "August Maramaa grandioossed plaanid" Sakala, 1. aprill 2006
 Heiki Raudla ja August Maramaa
 

I Riigikogu liikmed
Viljandi linnapead
Viljandi linnavolikogu liikmed
Eesti kodanliku õhukaitse ametiisikud
Eesti õpetajad
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Sündinud 1881
Surnud 1941
August Martin

August Martin (4. veebruar 1893 Jõhvi vald, Virumaa – 31. august 1982 Kohtla-Järve) oli eesti õpetaja ja kodu-uurija.

Elulugu
August Martin sündis 4. veebruaril 1893 Jõhvi vennastekoguduse palvemajas külakoolmeistri peres. Pere oli paljulapseline.1909. aastal lõpetas August Martin Jõhvi Ministeeriumikooli juures pedagoogikaklassi. Samaaegselt sooritas ta õpetaja kutseeksami Narva Gümnaasiumi juures ja sai õiguse töötada algkooliõpetajana kogu Venemaal. 1909. aastal alustaski ta koolmeistriametit Kudrukülas olles kuueteistkümne aastane. 1910. aastal võttis vastu pakkumise Narva Joaoru kooli ja 1912. aastal Mäetaguse valla Kiikla kooli. Sinnagi sai ta jääda vaid üheks talveks, siis tuli mitte omal soovil lahkuda. 1912. aastal toimus Peterburis I Ülevenemaaline Rahvahariduse kongress, kus Martin osales muulaste komisjoni töös. Oma kõnes nõudis ta õigust õpetada lapsi emakeeles ja see sai talle saatuslikuks: ta jäeti ilma õigusest töötada õpetajana Baltikumis ja Martin asus Kaukaasiasse, kus  pidas ligi kümme aastat koolmeistriametit Ülem-Lindas. Suhhumis osales  Martin aktiivselt osa Kaukaasia eestlaste elu organiseerimisel olles 1919 aastal valitud Abhaasia parlamendiliikmeks. Tagasi Eestisse tuli August Martin 1921. aastal koos perekonnaga. Abikaasa Annette Tohveriga tutvus ta Kaukaasias. Eestis jätkas ta tööd õpetajana ning 1931. aastal sai August Martinist Vaivara kihelkonnakooli]juhataja. Pärast sõda töötas õpetajana Kundas, Jõhvis, Laagnal ja Mäetagusel. 1957. aastal siirdus pensionile ja siis sai ta pühenduda koduloo uurimisele. Kirjandusmuuseumi kaastöölisena kogus ta  andmeid Jakob Hurda kaastööliste kohta, oli ka aktiivne Virumaa rahvaluulekoguja ja eesti kultuuriloo uurija. August Martin suri 31. augustil 1982. aastal ja on maetud Jõhvi kalmistule.

Välislingid

Eesti õpetajad
Eesti koduloolased
Jõhvi kalmistule maetud
Sündinud 1893
Surnud 1982
Oskar Paas

Oskar Paas (ka Oskar Wilhelm Paas) (26. oktoober/8. november 1900 Valjala, Saaremaa – 4. september 1990 Toronto) oli eesti õpetaja, koolijuht ja Õpetajate Koja nõukogu liige.

Ta sündis Valjala kihelkonna koolijuhataja ja köster Jaan Paasi kümnenda lapsena. Vabadussõjas teenis Tallinna Kooliõpilaste pataljonis.

Haridus
1920. aasta kevadel lõpetas Tallinna I Peetri Reaalkooli. Aastal 1926 lõpetas Tartu Ülikooli matemaatika alal.

Töökäik
Aastast 1923 töötas õpetajana mitmes koolis (näiteks 1927. aasta alguses oli Koeru täienduskooli juhataja ning sama aasta sügisest Tartu tehnikagümnaasiumi matemaatika ja füüsika õpetaja, 1931. aastal valiti Tartu 11. algkooli õpetajaks, 1932 valiti Tallinna poeglaste humanitaargümnaasiumi matemaatikaõpetajaks). Aastal 1936 oli Gustav Adolfi gümnaasiumi matemaatikaõpetaja. Aastal 1937 valiti Tartu Õpetajate Seminari inspektoriks, alates 15. novembrist 1939 koolide inspektor Harjumaal ja 1. jaanuarist 1940 Petserimaal. Oktoobrist 1941 kuni lahkumiseni Saksamaale septembris 1944 oli Tartu Õpetajate Seminari direktor. Siirdus Torontosse 1950. aastate alguses.

Ühiskondlik tegevus
Valiti esindama Eestit ja Eesti Keskkooliõpetajate Kogu 19. rahvusvahelisel keskkooli- ja gümnaasiumiõpetajate kongressile 2.–5. augustuni 1939 Kopenhaagenis.

Oskar Paas oli aastaid Toronto Eesti Seltsi täiendusalgkooli juhataja ja eesti keskkooli esimene juhataja.

Tunnustus
Aastal 1939 tunnustati teda Valgetähe IV klassi teenetemärgiga.

Viited

Välislingid
Oskar – Wilhelm Paasi mälestused laatsaretlaeva "Moero" hukkumisest

Eesti pedagoogid
Õpetajate Koja nõukogu liikmed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eestlased Kanadas
Sündinud 1900
Surnud 1990
Artur Luha

Artur Heinrich Luha (27. juuni vkj/9. juuli ukj 1892 Keila vald, Harjumaa – 29. detsember 1953 Tallinn) oli eesti geoloog.

1903–1912 õppis ta Tallinna Nikolai I Gümnaasiumis. 1912. aastal astus Tartu Ülikooli loodusteaduse erialale. 1915. aastal osales pikemal zooloogilisel õppereisil Valgel merel. 1917. aastal uuris Võrumaal Kasaritsa järve. 1918. aastal katkestas õpingud. 1918–1919 töötas Rakvere Tütarlaste Gümnaasiumi loodusloo õpetajana. 1919. aastal sai Viru Maakonna Reaalgümnaasiumi juhataja kohusetäitjaks. Võttis osa Vabadussõjast. 1920–1922 oli Rakvere Poeglaste Gümnaasiumi direktori kohusetäitja. 1922. aastast kutsuti Tartu Ülikooli geoloogia kabineti nooremassistendiks, samal aastal lõpetas ka ülikooli (1923 cand rer nat). 1925–1928 oli geoloogia kabineti vanemassistent ja täitis õppeülesandeid geoloogia ja paleontoloogia alal. 1930. aastal kaitses Tartu Ülikoolis loodusteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Stratigraafilised uurimised Saaremaal, Muhus ja naabruses asuval mandri osal". Seejärel töötas Tartu Ülikooli eradotsendina. Aastatel 1938–1940 töötas Majandusministeeriumi Mäeameti Geoloogiakomitees ning pidas dotsendina loenguid Tartu Ülikoolis ja Tallinna Tehnikaülikoolis. Aastatel 1940–1946 oli Tööstuslike Uurimiste Instituudi geoloogia (maavarade) sektori juhataja.

1945. aasta sügisest Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna paleontoloogia ja stratigraafia kateedri juhataja ja professor. 1946. aastast Eesti NSV Teaduste Akadeemia akadeemik. 1947. aastal määrati Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi direktoriks.

Viited

Välislingid
 

Eesti geoloogid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna professorid
Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Vabadussõja veteranid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1892
Surnud 1953
Riigieelarve

Riigieelarve on riigi finantsplaan, milles kajastatakse rahalisi vahendeid, mida riik eelarveaastal plaanib koguda, saada toetusena, vahendada ja kasutada. Riigieelarve näitab, kui palju raha saab riik kulutada erinevate avalike teenuste osutamiseks ja kui palju peaks erinevatest allikatest riigikassasse raha laekuma.

Majandusliku sisu järgi liigendatakse riigieelarve vahendid tuludeks, kuludeks, investeeringuteks ja finantseerimistehinguteks.

Eesti riigieelarve mahud
Kokku riigieelarve kulud kroonides
 1926/27 –  96 274 krooni (1926/27. eelarveaasta margad on ümber arvestatud kroonideks)
 1936/37 –  90 208 krooni
 1938/39 – 107 084 krooni

 2010 konsolideeritud riigieelarve kroonides – Tulud 83 208 403 718 kr ja kulud 88 407 781 130 kr

Vaata ka
Eelarve
Eesti 2017. aasta riigieelarve
Eesti 2018. aasta riigieelarve

Viited

Välislingid 
 Rahandusministeerium - Riigieelarve

Rahandus
Riik
Inge Teder

Inge Teder (8. jaanuar 1931 Tallinn – 9. august 2015) oli eesti kunstiajaloolane ja -kriitik, pikaaegne Eesti Kunstimuuseumi töötaja.

Ta õppis Tallinna 20. Keskkoolis ja lõpetas selle 1950.  

1955 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli.

Töötas 1957. aastast alates teadustöötaja ja tarbekunstikogu hoidjana Tallinna Riiklikus Kunstimuuseumis. 1966–1991 oli ta Tallinna Riikliku Kunstimuuseumi, praeguse nimetusega Eesti Kunstimuuseumi, direktor. 

Inge Tederi juhtimisel kujunes kunstimuuseumist kõige olulisem eesti kunsti näitusepaik. Ta ei peljanud suhelda ka väliseesti kunstnikega, esimesed väliseesti kunstnike Herman Talviku ja Erik Haameri näitused toimusid just Tallinna Riiklikus Kunstimuuseumis.

Inge Tederi ajal avati viis kunstimuuseumi filiaali: Tarbekunstimuuseum, Niguliste Vana Kunsti muuseum, Adamson-Ericu ja Kristjan Raua muuseum ning kunstimuuseumi Kohtla-Järve filiaal. Hakkas välja kujunema tänapäevane Eesti Kunstimuuseumi struktuur.

Teder oli almanahhi "Kunst" koostaja ja toimetaja.

Tunnustus
1973 Eesti Kunstnike Liidu kunstiteadlaste sektsiooni aastapreemia (artiklid kaasaegse Nõukogude Eesti tarbekunsti probleemidest)
1979 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
1986 Kristjan Raua preemia (Tarbekunstimuuseumi ekspositsiooni teaduslik läbitöötamine ja ekspositsiooni juht)
1998 Riigivapi V klassi teenetemärk
2005 Kristjan Raua preemia (teos "Naha- ja köitekunsti ajalugu")

Viited

Kirjandus
Isemeelne, imemeelne, ajaleht Videvik, 1. juuli 2013
In memoriam Inge Teder, ERR kultuuriuudised, 10. august 2015
Kunstiteadlane: Inge Teder, 1991. Rež. Liina Kulles. 
Kadriorg, 1984. Rež. Vallo Kepp.

Eesti kunstiajaloolased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Riigivapi V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1931
Surnud 2015
Kertu Köösel

Kertu Köösel (sündinud 10. jaanuaril 1979 Tapal) on televisiooni- ja dokumentaalfilmirežissöör.

Õppinud Tallinna Pedagoogikaülikoolis telerežiid, tal on bakalaureusekraad audiovisuaalkunstis. 

Teinud telesaateid Eesti Rahvusringhäälingus, 2013. aastal asutatud oma filmi- ja salvestiste firma Impro Pictures OÜ kaudu ka teistele telekanalitele.

Kertu Köösel on osalenud nii dokumentaalfilmide (nt "Hundi süda sees", 2015 ja "Sihtpunkt – olla õnnelik", 2016) kui ka mängufilmide (nt "Luuraja ja luuletaja", 2016; "Võta või jäta", 2018; "Eia jõulud Tondikakul", 2018, ja "Johannes Pääsukese tõeline elu", 2019 – kõigis režissööri assistendina) tegemisel. 

Kõrvalosades on ta mänginud näitlejana mitmes mängufilmis ja teleseriaalis.

Välislingid

Kertu Köösel Eesti filmi andmebaas
Piret Ehrenpreis, "Tõeline telehing elab kaadri taga", Eesti Naine, märts 2008
Foto

Eesti telelavastajad
Sündinud 1979
Kevin Lyde

Kevin Lyde (sündinud 12. märtsil 1980) on Ameerika Ühendriikide elukutseline korvpallur, kes mängis Eesti klubis BC Kalev/Cramo keskpositsioonil.  

Kevin Lyde on 206 cm pikkune ja kaalub 122 kg. Ta on mänginud Temple'i kolledžis ning viimased hooajad NBA tütarliigas klubides Greenville Groove, Columbus Rivercats, Fayetteville Patriots ja Dakota Wizards. 

Lyde mängis kolledžikorvpalli neli aastat. Temast sai kolledži läbi aegade kolmas mängija, kes on võtnud maha hooaja jooksul 1000 lauapalli ja visanud 1000 punkti. Peale selle blokeeris ta klubis Owls mängides kuni 219 viset. Oma esimesel hooajal NCAA liigas juhtis Lyde liigat ründelauapallide poolest (4,1 mängu kohta). 2002. aastal ei saanud Lyde NBA draft'is kohta ja alustas mängimist NBA tütarliigas. Sinna jäi ta mängima neljaks hooajaks. Neljandal hooajal olid tema keskmised näitajad mängus 9,6 punkti, 6,4 lauapalli ja 1,4 viske blokeerimist kuni 24,6 minuti kohta. 2008. aasta suvel oli Lyde taas väga lähedal NBA-sse sattumisele, kuid viimasel hetkel ütles temast ära klubi Utah Jazz. Järgmisena pakkus Lyde'ile lepingut BC Kalev/Cramo, selle võttis Lyde vastu ja alustas korvpalli mängimist Euroopas. Tema keskmised näitajad Balti korvpalliliigas on 12,8 punkti, 6 lauapalli ja 1,5 resultatiivset söötu. Balti korvpalliliiga edetabelis asub Lyde visete blokeerimises teisel kohal, blokeerides keskmiselt 1,4 viset.

Kevin Lyde on äärmiselt füüsiline ja oma suuruse kohta kiire mängija. Enamiku punktidest viskab ta küll korvi alt, kuid on võimeline viskama ka kolmepunktiviskeid. Lyde tuli Kaleviga Eesti meistriks.

Välislingid
Profiil bbl.net
Profiil bckalev.ee
Tutvustus jazzbots.com
Tutvustus nba.com
Tutvustust espn.com

Sündinud 1980
Ameerika Ühendriikide korvpallurid
Seišellide vapp

Seišellide vapp on Seišellide riigivapp.

Vapp võeti kasutusele aastal 1996.

Vapikilbil on roheline saar, mille taustal on meri ja purjekas. Saarel kasvab seišellipalm ning palmi all on hiidkilpkonn.

Kilpi hoiavad kaks purikala. Kilbi kohal on kiiver ja troopikalind.

Kilbi all on lint ladinakeelse rahvusliku deviisiga "Finis Coronat Opus" ('tulemus kroonib tööd').

Vapid riigiti
Seišellide sümboolika
Nortriptüliin

Nortriptüliin (Nortriptylinum) on tritsükliline antidepressant, amitriptüliini demetüleeritud vorm.

Nortriptüliinil on üsna väljendunud aktiveeriv toime, mistõttu tema kasutamise näidustusteks on peamiselt depressioonid, mille korral prevaleerivateks sümptomiteks on pidurdus, apaatia ja väsimus.

Kasutatud kirjandus
Nortriptüliin

Antidepressandid
Areenid
Üllar Kerde

Üllar Kerde (sündinud 1. aprillil 1954) on eesti korvpallitreener. 

Ta on olnud Eesti korvpallikoondise ja mitme SEB Korvpalli Meistriliiga klubi peatreener.

Ta on Tallinna 20. Keskkooli vilistlane aastast 1972. Ta lõpetas aastal 1976 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.

Isiklikku

Üllar Kerdel on poeg Andres (sündinud 27. aprillil 1977) ja pojapoeg Henry Erich (sündinud 16. juunil 2003).

Viited

Kirjandus 
Üllar Kerde Rocki peatreeneriks? - Õhtuleht, 9. juuni 2007.

Välislingid 
 

Eesti korvpallitreenerid
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1954
SAABO

SAABO on Saabi tehases 1964–1968 toodetud haagissuvila.

SAABO-t toodeti Ljungas Norrköpingi lähedal. Projekti käivitasid Bo Bjernekull Ljunga tehasest ja Birger Lindberg Linköpingi SAABist.

Ametlikult tegeldi militaarprojektiga, kuid selle varjus töötati välja hoopis haagissuvila. Tegemist oli tegelikult kopterite koosteosakonnaga, kus koostati koptereid Prantsuse firmale. Idee oli leida osakonnale rakendus pärast esialgse töö lõppemist.

Esimene prototüüp tehti Fisksätra paaditehases ja eeltootmise prototüübid Marieholms Brukis. Algul toodeti SAABO-t ilma piduriteta, kuid need lisati peagi. Eesmärk oli teha võimalikult kerge haagissuvila, sest see oli mõeldud autodele, millel oli ainult 25–38 hj (kahetaktiline SAAB 96). Samuti soosisid tolle aja Rootsi seadused kergeid haagiseid ega piiranud nende liikumiskiirust, kui need kaalusid piisavalt vähe.

Vaatamata väikestele mõõtmetele projekteeriti SAABO nii, et sinna mahub neljaliikmeline pere. Viies inimene saab ööbida lisanariga. Varustuses on kaks diivanit, laud, kaks riidekappi, kahene gaasipliit, kraanikauss ja radiaator. Ruumi saab suurendada kaasasoleva telgiga. Haagissuvila kütmiseks ja toidu valmistamiseks kasutatakse gaasi.

Kere on ehitatud kahest klaaskiust poolkestast ja on isoleeritud lainepapiga. SAABO eripäraks on suur taga- ja esiklaas, mis võimaldavad haagisest otse läbi vaadata, kui kasutada auto sisemist tahavaatepeeglit.

SAABOsid toodeti arvatavalt kuni 438 eksemplari. Neist alla poole on säilinud. 

2009. aasta kevadel oli SAABO-sid autoregistrites arvel Rootsis 121, Eestis 1, Soomes vähemalt 1 ja kontrollimata andmetel Suurbritannias 1. Lisaks on SAABO-sid kasutusel USA-s, Taanis ja võib-olla veel kuskil.

Tehnilised andmed
 Kogupikkus: 3,60 meetrit
 Laius: 1,84 meetrit
 Kõrgus: 2,10 meetrit
 Sisekõrgus: 1,80 meetrit
 Kaal: 230 kg
 Alghind: 4950 Rootsi krooni 
 Registrimark: SAAB 260

Välislingid
 SAABO Ameerikas
Rootsi majandus
Sõidukid
Turism