joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Zakopane

Zakopane on Lõuna-Poolas, Slovakkia piiri lähedal Väike-Poola vojevoodkonnas asuv 28 000 elanikuga (2004) linn, mida tuntakse eeskätt talispordikeskusena. Tatra mäestiku jalamil asuv Zakopane asutati 1578. aastal, linnaõigused sai 1933. aastal. Zakopane on Tatra maakonna halduskeskus.

Zakopanes peetakse suusahüppajate iga-aastane maailmakarikavõistluste etapp. Seal on peetud suusatamise maailmameistrivõistlused 1929., 1939. ja 1962. aastal, 1993. aastal toimus seal universiaad.

Pilte Zakopanest

Välislingid

Zakopane koduleht poola keeles
Zakopane reisijuht inglise keeles
Turistidele inglise, saksa, prantsuse, vene ja ungari keeles
Zakopane Life
Zakopane showplace

Väike-Poola vojevoodkonna linnad
Arnold Soom

Arnold Soom (3. juuni 1900 Nõmme, Vao vald, Virumaa – 28. juuli 1977 Steinach, Austria) oli eesti ajaloolane.

Soom uuris põhiliselt Narva linna majandusajalugu, eriti Rootsi ajal.

1931–1940 aastatel ta töötas ühinenud Narva linnamuuseumi ja Narva linnaarhiivi juhatajana.

1940. aastal sai ta viienda eestlasena ajaloodoktoriks. 

Saksa okupatsiooni ajal oli Arnold Soom septembrist 1941 septembrini 1944 Eesti Omavalitsuse Tallinna Keskarhiivi ja sellega ühendatud Riigiraamatukogu direktor.

1944. aastal lahkus ta Rootsi, kus jätkas oma uurimistööd. Soomi tööd on hiljem jätkanud Enn Küng.

Viited

Välislingid 
 

Eesti ajaloolased
Rootsi ajaloolased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Vabadussõja veteranid
Eestlased Rootsis
Sündinud 1900
Surnud 1977
Ernst Mayr

Ernst Walter Mayr (5. juuli 1904 Kempten, Saksamaa – 3. veebruar 2005 Bedford, Massachusetts, Ameerika Ühendriigid) oli 20. sajandi üks juhtivaid evolutsioonibiolooge. Ta oli ka tunnustatud taksonoom, ornitoloog ja loodusteadlane. 

Tema revolutsioonilised tööd tõid kaasa uudseid käsitlusi Mendeli geneetikast, Darwini evolutsiooniteooriast ja biosüstemaatikast. Ta panustas ka tugevasti liigikontseptsiooni arengusse ja selgitamisse.

Eesti keeles
Eesti keeles on ilmunud tema mahukas raamat "Bioloogilise mõtte areng: mitmekesisus, evolutsioon ja pärilikkus" (sari "Avatud Eesti raamat", tõlkinud Ülo Maiväli, Sille Remm, Kristiina Vind; Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2017). Leho Lamus nimetab E. Mayri teose põhimõtteid valgustusprojekti uueks vormiks.

Tõlgetena on olemas ka kaks artiklit.
Mayr, Ernst 1989 [1961]. Põhjus ja tagajärg bioloogias. (Hein, Kalle, tõlk.) Akadeemia 9: 1869–1887.
Mayr, Ernst 2004. 80 aastat vaatlusi evolutsioonimaastikul. (Hein, Kalle, tõlk.) Akadeemia 12: 2596–2603.

Tunnustus
1950 – valiti Uus-Meremaa Kuningliku Seltsi välisliikmeks
1965 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks
1983 – Balzani auhind
1986 – George Sartoni medal Teadusajaloo Seltsilt
1988 – valiti  Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks

Viited

Saksamaa bioloogid
Saksamaa teadlased
Sündinud 1904
Surnud 2005
Saksamaa üle 100-aastased
Puidutööstus

Puidutööstus on töötleva majanduse haru, mis tegeleb puidu töötlemisega.

Valdkond hõlmab puittoodete, nt saematerjali, vineeri, spooni, puitkonteinerite, puidust põrandamaterjali, puitsõrestiku ja kokkupandavate puitehitiste tootmist. Tootmisprotsessi kuulub palkide lõikamine propsideks või saematerjaliks, puidu tükeldamine ja saagimine, vormilõikamine, plaatideks lõhestamine jm töötlemine treipingil või muude töövahenditega, puidu hööveldamine või lihvimine ning valmistooteks kokkupanemine.

Puidutööstus Eestis 
Eesti pindalast üle poole on kaetud metsaga, mistõttu on meil head eeldused metsa- ja puidutööstuse arenguks.

2020. aastal oli Eestis puidutööstuse valdkonnas 1146 ettevõtet. Valdkonna ettevõtted moodustavad 1,2% Eesti ettevõtetest, kus töötab ligi 17 500 inimest (3,6% kõigi Eesti ettevõtete töötajatest). Nimetatud ettevõtete koondmüügitulu oli 2020. aastal 2,5 miljardit eurot (3,4% kõigi Eesti ettevõtete müügitulust). Ärikasum oli puidutööstuse ettevõtetel 2020. aastal enam kui 150 miljonit eurot, mis moodustas 5,9% nende müügitulust (kasumimarginaal, kogurentaablus). 77% puidutööstuse ettevõtetest on mikroettevõtted, kus töötab alla 10 töötaja. 3% ettevõtetes töötab enam kui 100 töötajat (35 ettevõtet). 20% puidutööstuse ettevõtetest on müügitulu kalendriaastas suurem kui 1 miljon eurot.

2020. aastal ei lasknud puidutööstus end kriisist häirida ning tugeva sisenõudluse toel kasvatati müügimahtusid. 

Eesti puidutööstusele on kogu aeg olnud oluline eksport, mis moodustab ligi kaks kolmandikku müügist, ulatudes 2020. aastal 1,7 miljardi euroni. Peamisteks ekspordipartneriteks olid Rootsi, Taani ja Saksamaa, kuhu läks veidi üle kolmandiku ekspordist. Mahtudelt neljas riik, kuhu kaupu eksporditi, oli Soome. Sektori peamisteks ekspordiartikliteks on puitmajad, ehitusdetailid (aknad, uksed, liimpuit) ja saematerjal.

2020. aastal kasvasid palgad puidutööstuses aasta varasemast kiiremini ning sektori keskmine jõudis Eesti keskmisele veidi lähemale. Seejuures palgakasv oli kiirem vähemalt 50 töötajaga ettevõtetes.

Trendid

Puidutööstuse suurimad ettevõtted müügitulu alusel (TOP 7)

Vaata ka
Töötlev tööstus
Metsatööstus
Mööblitööstus
Paberitööstus
Puidutöötlemise mõisteid

Viited

Välislingid
 Eesti Metsa- ja Puidutööstuse Liit
 Äripäev (puidutööstuse artiklid)

Puidutöötlemine
Õ

Õ (õ) on ladina kirja täht, mis on saadud o-tähest  diakriitilise märgi tilde abil. 

HTML-is märgendatakse Õ-tähte &Otilde; ja õ-tähte &otilde;.

Eesti keel
Eesti keeles märgib see täht ümardamata keskkõrget keskvokaali. 

Selle kasutuselevõtu algatas 19. sajandi algul Otto Wilhelm Masing. Varem kasutati selle hääliku märkimiseks peamiselt o ja ö-tähte, mõnes sõnas ka e-tähte.

Eesti tähestikus on see täht w- ja ä-tähe vahel. Ta on tähestiku 27. täht, võõrtähtedeta 24. täht.  

Arvutikasutajad asendavad selle vajaduse korral sümboliga 6 või ø või q.

Võru, seto ja vadja keel
Lõunaeesti võru ja seto keeles, kuid samuti ka vadja ja kihnu keeles esineb õ-tähte palju rohkem ku eesti keeles (nt võru-seto hõbõhõdsõlõ 'hõbedasele', kõnõlõsõq, 'kõnelevad', mõsõ 'pesen', võru-seto-kihnu tulõlõ 'tulele', olõ 'olen'). Selle põhjuseks on täielik vokaalharmoonia, mis nendes keeltes esineb, kuid on eesti keelest sajandite jooksul taandunud. Vokaalharmoonia on omane küll ka soome keelele, kuid kuna seal õ-häälikut üldse ei esine, siis ei ole seal ka õ-harmooniat, mis teebki võru, seto, vadja ja kihnu kõla- ja kirjapildi nii õ-rikkaks.

Võru ja seto keeles on tegelikult kolm eri sorti õ-häälikut, mida kõiki kirjutatakse tänapäeval tavaliselt õ-tähega. Need kolm õ-hääliku varianti on tavaline (poolkõrge ja tagapoolne) ehk eesti õ (nt mõts, kõrd), kõrge õ ehk ümardamata kõrge keskvokaal, nt sõna, sõs, kõik (seda on märgitud ka y-tähega, nt syna, sys) ja taga-e ehk tagapoolne e-hääliku variant, mis kõlab väga õ moodi ja mida ka õ-ga kirjutatakse nt tarõ, panõ, kurõkõnõ.

Koltasaami keel
Koltasaami keeles märgib see täht eesti õ-le sarnast keskvokaali [ɘ]. Näiteks: kõõččmoš 'küsimus'.

Leedu keel
Leedu keeles ei ole õ tähestikutäht. Sellega märgitakse mõnedes sõnaraamatutes rõhulist pikka o-häälikut, mis hääldub tõusva intonatsiooniga, näiteks piemuõ (tavatekstis piemuo) 'karjane'.

Liivi keel
Liivi keeles märgib see täht erinevaid häälikuid. Esisilbis märgib see eesti õ-le sarnast ümardamata keskkõrget keskvokaali. 

Kehtivas idaliivi ortograafias märgib täht ȭ pikka õ-d, näiteks ȭdõg 'õhtu'. Lisaks on ortograafias lähedasi häälikuid märkivad tähed ȯ ja ȱ.

Portugali keel
Portugali keeles märgib see täht nasaliseeritud o-häälikut [õ].

Vietnami keel
Vietnami keeles ei ole õ tähestikutäht, vaid märgib o-häälikut, mis hääldub tõusva katketooniga.

Vaata ka 
Ã
Ñ
vokaalne düslaalia

Kirjandus 
 Raimo Raag. "Eripärane täishäälik õ". Teoses Sõida tasa üle silla. EKSA 2018. ISBN 978-9949-604-62-3 (lk 73–80)

Välislingid 
 Valve-Liivi Kingisepp: "Kuidas tuli õ-täht eesti kirjakeelde?" Sirp, 16. september 2016

Tähestikutähed
Wikmani poisid (seriaal)

"Wikmani poisid" on 1995. aastal Eesti Televisiooni Teleteatris tehtud 12-osaline lühisari. Jaan Krossi samanimelisel romaanil "Wikmani poisid" põhineva draamasarja lavastas Vilja Palm.

2003. aastal andis Eesti Televisioon telesarja välja kahel DVD-l.

Osatäitjad 

Johan Wikman – Mikk Mikiver
Vare – Meelis Muhu
Jaak Sirkel – Mait Malmsten
Penno – Marko Matvere
Juhan Pukspuu – Ain Mäeots 
Tummel – Ago Anderson
Richard Laasik – Indrek Sammul 
Kristjan Koorman – Meelis Pai
Rumma – Lauri-Kare Laos 
Kelder – Raivo Maripuu
Jauram – Tiit Kikas 
Feliks – Andre Aarniste 
Maim – Ain Prosa 
Haaviksoo – Ardo Ran Varres

teised Wikmani poisid:
 Margus Jaanovits
 Ain Talalaev
 Velvo Väli
 Kaido Veermäe
 Andres Maimik
 Tõnno Linnas

Virve – Liina Olmaru 
Aino – Piret Kalda 
Britta – Pille Lukin 
Maila – Elina Reinold 
Gunilla – Helena Merzin
Riksi õde – Anu Olvik
inspektor – Madis Kalmet
õpetaja Hr. Tooder – Rudolf Allabert
õpetaja Hr. Kõiv – Andres Noormets
õpetaja Hr. Saul – Jaan Rekkor
Pr. Jakovleva – Maria Klenskaja
õpetaja Hr. Markson – Enn Kraam
õpetaja Hr. Pahkla – Rein Oja
direktor Puhm – Peeter Kard
õpetaja Hr. Trump – Rein Laos
Madame Lülli – Luule Komissarov
Hr. Roop – Talvo Pabut
inspektor Prikk – Allan Noormets
Pr. Sirkel – Elle Kull

Hr. Sirkel – Jüri Krjukov
Pr. Laasik – Mari Lill
Pr. Pukspuu – Kaie Mihkelson
Dr Saar – Hans Kaldoja
Hr. Hellmann – Aarne Üksküla
Maria – Helene Vannari
kordnik Tults – Kalju Orro
piiskop – Ago-Endrik Kerge
maestro – Endel Padrik
Ambrosius – Aime Kala
Hr. Krafft – Toomas Kreen
Hr. Weseler – Kaljo Kiisk
Pr. Markson – Maret Mursa
õp. Tusam - Mati Klooren
majahoidja – Ines Aru
muudes osades:
 Heino Torga
 Kristo Vahu
 Veiko Taluste
 Liia Kanemägi
 Anu Välba

Välislingid 
 Allar Viivik, "Wikmani poisid": otse koolipingist ajaloolise teleseriaali tegelasteks". Õhtuleht, 5. jaanuar 2008
 Nils B. Sachris, Westholmi poiss "Wikmani poistest"". Postimees, 8. detsember 1995
 Wikmani poisid DVD ERR-i e-poes
 

Ajaloolised telesarjad
Eesti draamasarjad
Eesti Televisiooni telesaated
Johan Eichfeld

Johan Eichfeld (26. jaanuar 1893 Paide – 20. aprill 1989 Tallinn) oli eesti bioloog, põllumajandusteadlane ja ühiskonnategelane; põllumajandusdoktor (1936), Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1946) ja president (1950–1968).

Elukäik 
Johan Eichfeld sündis Paide linnas. 1910. aastast töötas ta Kaunases posti-telegraafikontoris teenistujana. Võttis aastatel 1914–1917 Looderinde inseneriroodu telegrafistina osa Esimesest maailmasõjast. Pärast sõda lõpetas 1923. aastal Leningradi Põllumajandusliku Instituudi ja pühendus teaduslikule tööle. 1924. aastal rajas Koola poolsaarele Hibiinide jalamile Üleliidulise Taimekasvatuse Instituudi polaarkatsejaama, mille juht ta ka oli. 

1940. aastal sai ta Üleliidulise Taimekasvatuse Teadusliku Uurimise Instituudi direktoriks. 1946. aastast oli Eichfeld Eesti NSV Teaduste Akadeemia akadeemik (1950–1968 oli Teaduste Akadeemia president). 1951. aastal loovutas ta Eesti Postimuuseumi kogud A. S. Popovi nimelisele side keskmuuseumile Leningradis. 1950. aastail arvas ta, et Eesti Rahva Muuseumi eksponaate (tekstiil, puit) pole vaja säilitada, vaid need tuleks ruumitegemiseks ära põletada. Aastatel 1963–1966 oli "Eesti nõukogude entsüklopeedia" peatoimetaja. 

1958–1961 oli Johan Eichfeld Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees.

Teadustöö 
Eichfeldi algatusel loodi Eestis mitu põllumajandus- ja bioloogiaalast uurimisasutust, samuti tehti tema eestvõttel kompleksseid uuringuid mulla- ja sooteaduses ning paljudes muudes valdkondades. Ta oli peamisi lõssenkismi pooldajaid Eestis. 

Eichfeld aretas mitu roosisorti: kobarroosi, mõrsjaroosi jmt. 1968. aastal aretas tollane Teaduste Akadeemia president Johan Eichfeld geraaniumpunaste õitega teehübriidroosi 'Friedebert Tuglas'.

Teoseid 

 Культурные пастбища и методы селекции пастбищных трав в Скандинавии (1929)
 Борьба за Крайний Север (1933)
 Maa uuendamise teel (1968)

Tunnustus 
 1953 Eesti NSV teeneline teadlane
 1963 sotsialistliku töö kangelane
 1987 Eesti NSV riiklik preemia
 1935, 1948, 1950, 1958 ja 1963 Lenini orden

Viited

Kirjandus 

 Johan Eichfeld : personaalnimestik. Tallinn, 1983

Eesti bioloogid
Eesti põllumajandusteadlased
Eesti NSV III Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV IV Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV V Ülemnõukogu liikmed
NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Sotsialistliku töö kangelased
Lenini ordeni kavalerid
Sündinud 1893
Surnud 1989
Kalju Põldvere

Kalju Põldvere (23. mai 1929 Ohtu küla, Keila vald – 2. september 2011) oli eesti zooloog ja arstiteadlane, meditsiinidoktor (1972) ning poliitik.

Elukäik 
Ta lõpetas aastal 1947 Tallinna Reaalkooli ja aastal 1953 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.

Aastatel 1953–1960 oli Tartu Kliinilise Haigla prosektor. 1956–1960 Tartu Riikliku Ülikooli histoloogia- ja 1960–1963 neuroloogiakateedri assistent.

Aastatel 1976–1987 oli TRÜs patoloogilise anatoomia ja kohtuarstiteaduse kateedri professor, ühtlasi ka TRÜ bioloogia-geograafia teaduskonna zooloogia kateedri professor (1987–1991 zooloogia kateedri juhataja).

Aastatel 1985–1988 Eesti Põllumajandusülikoolis histoloogiaprofessor (1995. aastast emeriitprofessor).

Aastatel 1992–1995 oli ta VII Riigikogu liige.

Pere
Tema poeg on matemaatik Märt Põldvere.

Viited

Publikatsioonid 
 Närvipõletikud: meelespea. Koostanud K. Põldvere. Tallinn. Eesti Riiklik Kirjastus, 1955 
 Üldhistoloogia. Ülo Arend, Jüri Kärner, Hanno Kübar, Kalju Põldvere. Tallinn. Valgus, 1994
 Lastehalvatustõbi. Kalju Põldvere. Vabariiklik Sanitaarhariduse Maja. Tartu, 1955
 Histoloogia praktikum. Ü. Arend, H. Kübar, E. Lambur. Tallinn. Eesti Riiklik Kirjastus, 1963  
 

Eesti zooloogid
Eesti arstiteadlased
Eesti morfoloogid
Eesti Maaülikooli professorid
Tartu Ülikooli professorid
VII Riigikogu liikmed
Eesti Vabaduspartei – Põllumeeste Kogu poliitikud
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Ohtu kalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 2011
Thomas Huxley

Thomas Henry Huxley (4. mai 1825 Ealing – 29. juuni 1895 Eastbourne) oli inglise loodusteadlane, kes oli tuline Charles Darwini evolutsiooniteooria pooldaja – seetõttu on teda nimetatud ka Darwini buldogiks.

Huxley kuulus debatt Oxfordi piiskopi Samuel Wilberforce'iga oli aluseks Darwini evolutsiooniteooria laialdasele heakskiidule, samuti Huxley enda populaarsusele. Wilberforce'i ärritas enim evolutsiooniteooria väide, et inimene on (fülogeneetiliselt) lähedalt seotud ahvidega.

Vaatamata sellele, et mõnes Darwini idees (näiteks gradualism ja looduslik valik) polnud ta päris kindel, toetas ta avalikes väljaastumistes alati ühepoolselt Darwinit.

Huxley oli esimene, kes esmakordselt argumenteeris lindude põlvnemise roomajatest. Sellele järeldusele jõudis ta pärast ürglinnu arheopterüksi luustiku võrdlemist väikese kahel jalal kõndiva lihasööja sisaliku Compsognathuse luustikuga.

Oma religioossetelt vaadetelt oli Huxley agnostik. Ehkki jumala(te) olemasolus on kaheldud juba aastatuhandeid, leiutas Huxley terminid "agnostik" ja "agnostitsism" (avalikus kirjasõnas esmakordselt 1870). Sellega vastandas ta end oma kaasaegsetele intellektuaalidele, kes väitsid metafüüsilist tõde teadvat ning keda ta nimetas "istideks" ja võrdles gnostikutega varakristlikus tähendustes – nendega, kes valdavad vaimulikku tõde. Tema sõnakasutuses on nähtud ka vihjet tundmatule jumalale, kellele Ateenas oli altar püstitatud, kuid Huxley ise eitas seda.

Inglise teadlased
Loodusteadlased
Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia liikmed
Sündinud 1825
Surnud 1895
Universal Horror

Universal Horror on nimetus õudusfilmide sarjale, mis lasti välja filmistuudio Universal Studiose poolt alates 1920. aastatest kuni 1950. aastateni.

Peamised Universal Horrori näitlejad
Lon Chaney seenior (tuntud eeskätt Jumalaema kiriku kellamehe ja Ooperifantoomina 1925. aasta filmist)
Lon Chaney juunior (tuntud eeskätt Huntmehe ja muumiana)
Dwight Frye (tuntud "Draculas" Renfieldina ja "Frankensteinis" Fritzina)
Boris Karloff (tuntud eeskätt Frankensteini monstrumina esimeses kolmes filmis ja muumiana esimeses filmis)
Béla Lugosi (tuntud eeskätt krahv Draculana ja Ygorina)
Claude Rains (tuntud eeskätt nähtamatu mehena ja ooperifantoomina 1943. aasta filmis)
Glenn Strange (tuntud eeskätt Frankensteini monstrumina kolmes viimases filmis)

Filmid
"The Hunchback of Notre Dame" (1923)*
"Ooperifantoom" ("The Phantom of the Opera"; 1925)*
"The Cat and the Canary" (1927)*
"The Man Who Laughs" (1928)*
"The Last Warning" (1929)*
"The Last Performance" (1929)*
"The Cat Creeps" (1930)
"Dracula" (1931)
"Dracula" (hispaaniakeelne versioon; 1931)
"Frankenstein" (1931)
"Muumia" ("The Mummy"; 1932)
"Murders in the Rue Morgue" (1932)
"The Old Dark House" (1932)
"Nähtamatu mees" ("The Invisible Man"; 1933)
"The Black Cat" (1934)
"The Raven" (1935)
"Werewolf of London" (1935)
"Frankensteini pruut" ("Bride of Frankenstein"; 1935)
"Dracula tütar" ("Dracula's Daughter"; 1936)
"The Invisible Ray" (1936)
"Frankensteini poeg" ("Son of Frankenstein"; 1939)
"Tower of London" (1939)
"Black Friday" (1940)
"The Invisible Man Returns" (1940)
"The Invisible Woman" (1940)
"The Mummy's Hand" (1940)
"Huntmees" ("The Wolf Man"; 1941)
"Frankensteini vaim" ("The Ghost of Frankenstein"; 1942)
"Invisible Agent" (1942)
"The Mummy's Tomb" (1942)
"Frankenstein kohtub Huntmehega" ("Frankenstein Meets the Wolf Man"; 1943)
"Phantom of the Opera" (1943)**
"Dracula poeg" ("Son of Dracula"; 1943)
"The Climax" (1944)**
"Frankensteini maja" ("House of Frankenstein"; 1944)
"The Invisible Man's Revenge" (1944)
"The Mummy's Ghost" (1944)
"The Mummy's Curse" (1944)
"Dracula maja" ("House of Dracula"; 1945)
"She-Wolf of London" (1946)
"Abbott and Costello Meet Frankenstein" (1948)
"Abbott and Costello Meet the Invisible Man" (1951)
"Abbott and Costello Meet Dr. Jekyll and Mr. Hyde" (1953)
"Abbott and Costello Meet the Mummy" (1955)
"Creature from the Black Lagoon" (1954)
"Revenge of the Creature" (1955)
"The Creature Walks Among Us" (1956)
* – tummfilm.
** – värvifilm.

Filmikunst
Artjom Sergejev

Artjom Fjodorovitš Sergejev (vene keeles Артём Фёдорович Сергеев; 5. märts 1921 – 15. jaanuar 2008) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralmajor). Ta oli tuntud revolutsionääri Fjodor Sergejevi poeg ja Nõukogude Liidu kauaaegse riigijuhi Jossif Stalini kasupoeg.

Ta sündis Jelizaveta ja Fjodor Sergejevi perekonnas. Tema isa, kelle parteiline varjunimi oli ka "Artjom", oli Stalini lähedane sõber ja võitluskaaslane. Ta hukkus viis kuud pärast poja sündi toimunud lennuõnnetuses.

Oma sõbra surma järel võttis Stalin väikese Artjomi oma perekonda kasvatada ja too kasvas üles koos Stalini poja, temaga ühevanuse Vassiliga. Paraku oli Stalin kogu aeg hõivatud ja aastatel 1923–1927 kasvasid mõlemad poisid peamiselt lastekodu personali hoole all. Tõsi küll, Artjomi ema ja Stalini abikaasa Nadežda olid selle lastekodu juhid. Artjom veetis Staliniga koos aega peamiselt Stalini puhkuste ajal lõunas.

Lisaks Vassili Stalinile lävis ta ka mitmete teiste parteitegelaste ja sõjaväelaste poegadega. Tema üks lähemaid sõpru oli Mihhail Frunze poeg Timur Frunze, kes hukkus 1941. aastal.

Artjom Sergejev jäi Stalini perekonda kuni 16. eluaastani, pärast seda astus suurtükiväekooli, mille lõpetamise järel 1940. aastal alustas tegevteenistust Punaarmees. Osales Teises maailmasõjas, langes sakslaste kätte sõjavangi ja põgenes. Oli seejärel seotud ka partisaniliikumisega.

Sergejev juhatas pärast sõda õhutõrjevägede 9. diviisi. Ta erustus 1981. aastal

Sergejevi sõjaväeline karjäär on võrdlemisi tavaline, oluliseks peetakse just tema mälestusi, mis kajastavad elu Stalini perekonnas. Tema mälestusi on kasutanud oma teostes mitmed kaasaegsed vene ja  teiste riikide ajaloolased, nende seas ka Briti ajaloolane Simon Sebag Montefiore.

Nõukogude Liidu kindralid
Sündinud 1921
Surnud 2008
Uudo Timm

Uudo Timm (sündinud 20. märtsil 1959) on eesti zooloog (terioloog), looduskaitsja ja teaduse populariseerija.

Elukäik 
Aastatel 1982–1993 töötas Tallinna Loomaaias osakonnajuhatajana.

1993–1997 oli ta Keskkonnaministeeriumi looduskaitseosakonnas liigikaitse peaspetsialist, aastast 1997 Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskuse Looduskaitsebüroo (hilisema nimega Loodusbüroo) juhataja.

Aastatel 1993–2000 juhtis ta CITESi konventsiooni elluviimist Eestis, samuti on ta osalenud Eesti looduse infosüsteemi (EELIS-e) rajamisel.

Teadustöö

Oma teadustöös on ta põhjalikult käsitlenud mitmete pisiimetajate, näiteks unilaste ja lendorava, ökoloogiat, levikut ja süstemaatikat.

Ta on 1980. aastal loodud Eesti Terioloogia Seltsi asutajaliige, olnud ka seltsi esimees.

Teaduse populariseerimine

Uudo Timm on olnud nii dokumentaal- kui ka mängufilmide loodusteemade konsultant, näiteks:
 1984 – "Karoliine hõbelõng" 
 2004 – "Sundasunik" 
 2004 – "Õhtumaa kaduvad liigid"

Ta muu hulgas järgmiste loodushariduslike aimeteoste kaaskoostaja:
 "Väike käsiraamat neile, kes loodusest hoolivad" (Eesti Looduseuurijate Selts, 2006),
 "Eesti looduskaitse infoatlas : kaitsealad, kaitsealused pargid ja puistud ning looduse üksikobjektid" (Keskkonnaministeeriumi Info-ja Tehnokeskus, 2006),
 "Eesti looduse taskuentsüklopeedia" (TEA Kirjastus, 2013).

Tema tehtud loodusfotosid on avaldatud paljudes loodusteemalistes voldikutes ja kümmekonnas loodusraamatus.

Uudo Timm on loodusteadlase ja -kaitsjana olnud sage külaline nii Eesti Televisiooni keskkonnasaates "Osoon" kui ka muudes loodussaadetes. 

Koos Haldi Saarna-Normetiga oli ta 2013. aastal Vikerraadio saatesarja "Looduse lemmikud" kaasautor.

Tunnustus
 2012 – Valgetähe V klassi teenetemärk
 2019 – Eesti looduskaitsemärk

Tsitaat
 Raha võim on loodusega koos eksisteerimise oskuse ära tapnud. See, et me oleme üks osa loodusest, ei ole suurel osal inimestest enam üldse kõrvade vahel. Trambime nagu elevandid portselanipoes.

Viited

Eesti zooloogid
Eesti looduskaitsjad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1959
Raivo Mänd

Raivo Mänd (sündinud 2. detsembril 1954 Kingissepa rajoonis) on eesti zooloog ja loomaökoloog.

Hariduskäik
Ta õppis aastail 1961–1973 Randvere algkoolis, Kingissepa 8-klassilises Koolis ja Viktor Kingissepa nimelises Kingissepa Keskkoolis. Lõpetas 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina cum laude. Kaitses 1986. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis ja seejärel Moskva Riiklikus Ülikoolis kandidaadikraadi ökoloogias.

Töökäik
Aastatel 1977–1998 töötas Eesti Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudis teadurina, laborijuhatajana, juhtivteadurina ja osakonnajuhatajana.

Aastail 1992 - 2021 töötas Tartu Ülikoolis loomaökoloogia korralise professorina (1992–2007 – Zooloogia ja hüdrobioloogia instituudis, alates 2007 – ökoloogia ja maateaduste instituudi {ÖMI} zooloogia osakonnas). Juhatas aastail 2005 - 2021 TÜ ÖMI zooloogia osakonda (aastatel 2005–2007 TÜ zooloogia ja hüdrobioloogia instituut), kus ühtlasi oli ka loomaökoloogia õppetooli juhataja. Alates 2021. aastast emeriitprofessor.

Teadustöö
Tema uurimistöö kuulub peamiselt evolutsioonilise linnuökoloogia ja käitumisökoloogia valdkonda.

Ta õpetab Tartu Ülikoolis käitumisökoloogiat ja etoloogiat. Juhtis doktoriõpet zooloogias ja hüdrobioloogias. Tema juhendamisel või kaasjuhendamisel on kaitstud 9 doktorikraadi ja mitu teadusmagistrikraadi.

Mänd oli Eesti presidendi Kersti Kaljulaidi esimene teaduslik juhendaja.

Teoseid
Tal on ilmunud üle 90 teaduspublikatsiooni, neist enamik rahvusvahelise levikuga eelretsenseeritavates teadusajakirjades. Tema töid on rahvusvaheliselt viidatud ligi 4000 korral.

Ta on mitme teadusliku või populaarteadusliku monograafia (sh raamatu "Elukunstnikud: teejuht käitumise ökoloogiasse" {Huma, 1998) või teatmeteose autor või kaasautor, lisaks avaldanud populaarteaduslikke artikleid. 2021. a. ilmus mälestusteraamat "Poiss kadakaselt saarelt" (Huma, 2021).

Toimetuskolleegiumites ja toimetustes
Ta on Eesti ornitoloogilise ajakirja Hirundo asutajaid 1987. aastal ja kuni 1997. aastani selle toimetuskolleegiumi esimees. Kuulus aastail 1995–2001 Eesti Looduse ja 2001–2007 Eesti TA Toimetised. Bioloogia. Ökoloogia toimetuskolleegiumi ning oli aastail 2008–2014 Estonian Journal of Ecology abitoimetaja. 2008. aastast on ajakirja Open Ornithology Journal (Bentham Science Publishers) toimetuskolleegiumi liige.

Liikmesus
1991–1994 Eesti Looduseuurijate Seltsi asepresident
1991–1994 Eesti Ornitoloogiaühingu esimees (1997–1998 ka juhatuse liige) 
1996 Eesti Malakoloogia Ühingu asutajaliige

Tunnustus
1987 ELKNÜ vabariiklik noorte teaduspreemia 
2002 Eesti Vabariigi teaduspreemia bio-geoteadustes (koos Peeter Hõraku, Toomas Tammaru ja Indrek Otsaga)
2014 Tartu Ülikooli Suur Medal
2015 Eesti Ornitoloogiaühingu auliige

Isiklikku
Ta on pärit loomakasvatajate perekonnast. Abiellus 1976. aastal, abikaasa Marika Mänd. Tal on kaks tütart ja kaks poega.

Viited

Välislingid

Eesti zooloogid
Eesti ökoloogid
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Eesti Looduseuurijate Seltsi liikmed
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1954
Evald Ojaveer

Evald Ojaveer (sündinud 7. aprillil 1933) on eesti merebioloog, ihtüoloog; bioloogiadoktor (1984, Moskva Riiklik Ülikool).

Elukäik 
Aastatel 1957–1990 töötas ta Eesti Teaduste Akadeemia ZBI Mereihtüoloogia Laboratooriumis (aastast 1973 Läänemere TUI Tallinna osakond). Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Teaduste Akadeemia ökoloogia ja mereuuringute instituudi asedirektor ning 1992–2003 Eesti Mereinstituudi teadusdirektor.

Ojaveere teadustöö on tihedalt olnud seotud Läänemerega: ta on uurinud selle ökosüsteemidele mõjuvaid antropogeenseid tegureid, kliima muutuste rolli ning hindanud mere kalavarusid.

1986–1989 oli ta Läänemere Kalade Komitee esimees. 1995–1997 ühenduse Läänemere Bioloogid (BMB) president.

Ojaveer on kuulunud Eesti Vabaduspartei – Põllumeeste Kogu juhatusse.

Tunnustus 
1988 Karl Ernst von Baeri preemia
1999 Baltimaade teaduste akadeemiate medal

Isiklikku 
Tema abikaasa Helle-Maire Ojaveer on tehnikateadlane. Poeg Henn Ojaveer on bioloog ning teine poeg Ott Ojaveer on Hugo Treffneri Gümnaasiumi direktor.

Raamatud
2012: Evald Ojaveer. Eesti mereteaduse ajalugu. Tallinn: Teaduste Akadeemia Kirjastus. ISBN 978-9985504185
2014: Evald Ojaveer. Läänemeri. Ökosüsteemid ja elusvarud, nende hindamine ning haldamine. Tallinn: Teaduste Akadeemia Kirjastus. ISBN 978-9985504253 
2017: Evald Ojaveer. Ecosystems and living resources of the Baltic Sea: their assessment and management. Tallinn: Teaduste Akadeemia Kirjastus. ISBN 978-3319530093

Välislingid 

Eesti ihtüoloogid
Eesti Vabaduspartei – Põllumeeste Kogu poliitikud
Sündinud 1933
Eesti merebioloogid
Sugutu paljunemine

Sugutu sigimine (ka sootu, aseksuaalne ja mittesuguline paljunemine/sigimine) on paljunemise vorm, kus ei toimu meioosi, ploidsuse vähenemist ega viljastumist. Sugutus paljunemises osaleb üldjuhul ainult üks vanemorganism. 

Eristatakse kahte sugutut sigimisviisi: vegetatiivne ja eoseline sigimine. Vegetatiivselt sigimisel saab uus organism enamasti alguse ühe vanema (keha)osa(de)st.  

Sugutult paljuneb enamik üherakulisi organisme, nagu arhed, bakterid ja protistid, samuti paljud taimed ja seened, kes on hulkraksed. Sugutut paljunemist esineb ka üksikutel algelisematel hulkraksetel loomadel, näiteks käsnad punguvad.

Vaata ka 
eoseline sigimine
suguline sigimine
vegetatiivne sigimine

Paljunemine
Claude Rains

William Claude Rains (10. november 1889 London, Inglismaa – 30. mai 1967 Laconia, New Hampshire) oli inglise päritolu USA lava- ja filminäitleja, tuntud eeskätt peaosalisena filmidest "Nähtamatu mees" ("The Invisible Man"; 1933) ja "Phantom of the Opera" (1943).

Filmograafia
"Build Thy House" (1920)
"Nähtamatu mees" ("The Invisible Man"; 1933)
"The Clairvoyant" (1934)
"Crime Without Passion" (Lee Gentry; 1934)
"The Man Who Reclaimed His Head" (Paul Verin; 1934)
"The Last Outpost" (1935)
"The Mystery of Edwin Drood" (John Jasper; 1935)
"Hearts Divided" (1936)
"Anthony Adverse" (Marquis Don Luis; 1936)
"Stolen Holiday" (1937)
"The Prince and the Pauper" (Earl of Hertford; 1937)
"They Won't Forget" (Dist. Atty. Andrew J. "Andy" Griffin; 1937)
"White Banners" (1938)
"Gold Is Where You Find It" (kolonel Christopher "Chris" Ferris; 1938)
"The Adventures of Robin Hood" (prints John; 1938)
"Four Daughters" (Adam Lemp; 1938)
"They Made Me a Criminal" (1939)
"Juarez" (imperaator Louis Napoleon III; 1939)
"Sons of Liberty" (Haym Salomon; 1939)
"Daughters Courageous" (Jim Masters; 1939)
"Mr. Smith Goes to Washington" (Sen. Joseph Harrison Paine; 1939)
"Four Wives" (Adam Lemp; 1939)
"Saturday's Children" (1940)
"The Sea Hawk" (Don José Alvarez de Cordoba; 1940)
"Lady with Red Hair" (David Belasco; 1940)
"Four Mothers" (1941)
"Here Comes Mr. Jordan" (hr Jordan; 1941)
"Huntmees" ("The Wolf Man"; Sir John Talbot; 1941)
"King's Row" (1942)
"Moontide" (Nutsy; 1942)
"Now, Voyager" (dr Jaquith; 1942)
"Casablanca" (kapten Louis Renault; 1942)
"Forever and a Day" (1943)
"Phantom of the Opera" (Erique Claudin, ooperifantoom; 1943)
"Passage to Marseille" (1944)
"Mr. Skeffington" (Job Skeffington; 1944)
"Strange Holiday" (1945)
"This Love of Ours" (Joseph Targel; 1945)
"Caesar and Cleopatra" (Julius Caesar; 1945)
"Notorious" (1946)
"Angel on My Shoulder" (Nick; 1946)
"Deception" (Alexander Hollenius; 1946)
"The Unsuspected" (1947)
"The Passionate Friends" (1949)
"Rope of Sand" (Arthur "Fred" Martingale; 1949)
"Song of Surrender" (Elisha Hunt; 1949)
"The White Tower" (1950)
"Where Danger Lives" (Frederick Lannington; 1950)
"Sealed Cargo" (1951)
"The Man Who Watched the Trains Go By" (1953)
"Lisbon" (1956)
"The Pied Piper of Hamelin" (Hamelini major; telefilm; 1957)
"This Earth Is Mine" (1959)
"Shangri-La" (The High Lama; telefilm; 1960)
"The Lost World" (1960)
"Battle of the Worlds" ("Il Pianeta degli uomini spent"; 1961)
"The Horseplayer" (preester "Alfred Hitchcock Presentsis"; 1961)
"Lawrence of Arabia" (1962)
"Twilight of Honor" (1963)
"The Greatest Story Ever Told" (1965)

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide näitlejad
Suurbritannia filminäitlejad
Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1889
Surnud 1967
Rasmus Lahtvee

Rasmus Lahtvee (sündinud 17. septembril 1980) on Eesti poliitik ja keskkonnakaitsja, Erakond Eestimaa Rohelised asutajaliige ja endine juhatuse liige, erakonna noorteorganisatsiooni Noored Rohelised asutajaliige, tegutsenud 2007. aastal toimunud pronksiööde sündmustest ajendatult abipolitseinikuna ning Eesti Abipolitseinike Kogu asutaja.

Rasmus Lahtveele kuuluv ettevõte OÜ Ramses Grupp sai aprillis 2010 Erakond Eestimaa Rohelised tellimuse 115 000 krooni eest järgmise aasta riigikogu valimiste kampaaniaralli tehniliseks läbiviimiseks. Otsustamise juures viibis tema isa, erakonna juhatuse liige ja kampaania korraldaja Valdur Lahtvee, kes aga taandas ennast sellest hääletusest.

Ta kandideeris Riigikogu 2007. aasta valimistel valimisringkonnas nr 9 (Jõgeva ja Tartu maakonnas) ning sai 184 häält ja Riigikogu 2011. aasta valimistel samuti Jõgeva ja Tartu maakonnas ning sai 191 häält ning 2015. aasta valimistel samas ringkonnas 321 häält. 2019. aasta valimistel sai ta 5. valimisringkonnas (Hiiu, Lääne ja Saare maakond) 100 häält.

Tunnustus 
2013 – Kodanikupäeva aumärk
2010 – Abipolitseiniku teenetemärk

Viited

Artiklid
Kasutatud taara vastuvõtmise automaat töötab imelihtsalt, Äripäev, 16.11.2005
Rasmus Lahtvee: miks kaob koos kooli algusega liikluskultuur?, Postimees, 02.09.2015
Rasmus Lahtvee: nõuan vabatahtlikupalka!, Postimees, 18.12.2015
Protestipoliitilised tänavapatrullid ei tee Eestit turvalise­maks, Eesti Päevaleht, 01.02.2016
Rasmus Lahtvee: jalgrattur ehk roheline nuhtlus?, Postimees, 22.06.2016
Rasmus Lahtvee: kuidas tegeleda "pätikampadega"?, Postimees, 19.07.2016
Rasmus Lahtvee: näen liigagi tihti, kuidas lapsevanem tirib oma last punase tulega teed ületama, Postimees, 23.04.2018
Rasmus Lahtvee: mina "venin" liikluses, Postimees, 25.07.2018
Rasmus Lahtvee: hea lubaja saab ikka hääled, isegi kui valija nende teostamatust mõistab, Eesti Päevaleht, 21.09.2018
Abipolitseinike eestkõneleja: saage valehäbist üle - inimelu päästmine ei ole „kitse panemine”, Eesti Päevaleht, 14.01.2020

Välislingid
Maailma rohelised: muret teeb juurdepääs veele ja toidu hinna tõus, Kortsleht, Ekke Erilaid, 2007
Üks metsaskäik jätab jälje sajanditeks, Järva Teataja, Bianca Mikovitš, 23.08.2007
Rohelised kinkisid keskkonnaministrile kella, Postimees, 11.12.2008
Hoiduda tuleks homoseksuaalsuse "pealesurumisest", HMSX, kirjalik intervjuu, 18.02.2009
Rakvere mees protesteeris kõndides kliimamuutuste vastu, Virumaa Teataja, Eva Klaas, 26.10.2009
Noored Rohelised seisid puhta vee nimel WC-sabas, Delfi, 21.03.2010
Eestimaa Rohelised peavad domeenireformi ebaõnnestunuks, Delfi, 15.07.2010
Patriotismiks pole kätekõverdusi tingimata vajagi, Hea Kodanik, kevad 2015

Erakonna Eestimaa Rohelised poliitikud
Eesti keskkonnakaitsjad
Sündinud 1980
Noored Rohelised

Noored Rohelised on Erakond Eestimaa Rohelised noortekogu.

Asutatud eraldi mittetulundusühinguna 19. märtsil 2007.

Juhatuse liikmed

2007–2008 
Jaan Vaabel, esimees
Andre Zahharov
Rasmus Lahtvee

2008–2009 
Jaan Vaabel, esimees
Maris Aleksašin
Paula Rapp
Andre Zahharov
Rasmus Lahtvee

2009–2010 
Jaan Vaabel, esimees
Maris Aleksašin
Paula Rapp
Andre Zahharov
Ülle-Lea Rebane

2010–2015 
Andre Zahharov, esimees
Alar Ani
Kristel Reemets
Lembi-Liis Ebre
Rasmus Lahtvee

2015 – 2019 
Joonas Laks
Tauno Ostra
Züleyxa Izmailova

2020 

 Johanna Maria Tõugu, esinaine
 Laila Kaasik, aseesimees
 Egle Olesk

2021 
 Egle Olesk, esinaine
Heigo Ott Kübar, aseesimees
 Laila Kaasik

Välislingid
Noored Rohelised
Federation of Young European Greens

Eesti erakondade noorteorganisatsioonid
Greenpeace

Greenpeace on rahvusvaheline keskkonnakaitseorganisatsioon, mis loodi 1971. aastal Vancouveris Kanadas, võitlemaks Ameerika Ühendriikide tuumakatsetuste vastu Alaskal. Hiljem on organisatsiooni eesmärkideks saanud paljude keskkonnaprobleemide reguleerimine ja lahendamine, eriti tuntud on Greenpeace'i aktivistide protestiaktsioonid vaalapüügi, põhjatraalimise, globaalse kliimasoojenemise, ürgmetsade hävitamise, tuumaenergia ja geenimanipulatsiooni vastu.

Greenpeace'i peakorter asub Amsterdamis. Greenpeace'i rahvusvahelised ja regionaalsed harukontorid asuvad 42 maailma riigis. Eestis Greenpeace'i kontorit pole.

Organisatsiooni sissetulekud saadakse eraisikute ja fondide toetustest, kusjuures keeldutakse riikide valitsuste ja suurte kontsernide finantstoetustest. Hinnanguliselt on Greenpeace'il umbes 2,8 miljonit toetajat.

Alates 16. novembrist 2009 on Greenpeace'i direktor Kumi Naidoo.

Välislingid 
Greenpeace'i ametlik veebisait

Rahvusvahelised keskkonnakaitseorganisatsioonid
XHTML

XHTML (Extensible HyperText Markup Language) on veebilehtede loomiseks kasutatav keel. XHTML on XML-i rakendus. Lihtsalt öeldes on XHTML-i puhul tegemist HTML keelega, mis on teostatud XML-is.

Erinevalt HTML-ist on korrektselt vormistatud XHTML dokumendi puhul võimalik kasutada XML-i tööriistu.

XHTML 1.0 sai W3C soovituseks 26. jaanuaril 2000. XHTML 1.1 sai W3C soovituseks 31. mail 2001.

XHTML-i versioonid

XHTML 1.0 

Esimene W3C soovituslik XHTML versioon oli lihtsalt HTML 4.01 lahendatuna XML-is. Olemas kolm DTD-d, mis on vastavuses HTML 4.01 omadega.

XHTML 1.0 Strict on sama mis HTML 4.01 Strict, kuid kasutab XML-i süntaksit.
XHTML 1.0 Transitional on sama mis HTML 4.01 Transitional, kuid kasutab XML-i süntaksit. Selles sisaldub kogu XHTML 1.0 Strict. Lisaks lubab kasutada ka presentatsiooniga seotud elemente ja atribuute. See lihtsustab ületulekut varasematelt HTML-i versioonidelt.
XHTML 1.0 Frameset on sama mis HTML 4.01 Frameset, kuid kasutab XML-i süntaksit. Võimaldab veebilehekülje tegemisel kasutada nn raame (frame).

XHTML 1.1 

Viimane W3C soovituslik XHTML-i versioon on mooduli põhine. Sisuliselt on tegemist parandatud XHTML 1.0-ga. Eemaldatud on kõik presentatsiooniga seotud elemendid, ka need, mis olid lubatud XHTML 1.0-es. Presentatsiooniks kasutatakse vaid CSS-i.

XHTML 2.0 tööversioon 

Töös olev variant elimineeriks täielikult tagasiühilduvuse. Sellisel juhul poleks tegemist enam XHTML keele uue versiooniga, vaid juba täiesti uue keelega, mis võimaldaks vältida praegu kasutatavate (X)HTML-i versioonide piiranguid.

2009. aasta seisuga on XHTML 2.0 arendamine peatatud. W3C ei soovita seda muuks kui testimiseks kasutada. XHTML 2.0 arendamisel tehtud tööd võidakse siiski tulevikus mingil kujul jätkata .

Viited

Välislingid 

 W3C XHTML-i kodulehekülg: XHTML-i spetsifikatsioonid ja juhised.
 HTML, XHTML ja CSS artiklid, juhendid, vahendid
 XHTML sissejuhatus

Märgistuskeeled
XML
Mackenzie Rosman

Mackenzie Lyn Rosman (sündinud 28. detsembril 1989 Lõuna-Carolinas Charlestonis) on USA näitleja.

Ta on tuntud Ruthie Camdeni osatäitjana sarjast "Seitsmes taevas".

Ta vanemad lahutasid, kui ta oli väike ning ta kolis koos ema, kasuisa ja vennaga elama Californiasse Santa Claritasse. 

Ta lõpetas aastal 2007 Valencia Keskkooli.

Filmid 
 "7th heaven" (1996–2007) – Ruthie Camden 
 "Gideon" (1999) – Molly MacLemore 
 Edgar Allan Poe's Ligeia (2008) – Loreli 
 Fading of the Cries (2009) – Jill

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1989
Pavel Koltšin

Pavel Konstantinovitš Koltšin (vene keeles Павел Константинович Колчин, 9. jaanuar 1930 Jaroslavl – 29. detsember 2010 Otepää) oli Nõukogude Liidu murdmaasuusataja, kes võistles NSV Liidu koondises 1950. ja 1960. aastatel. Ta esindas Moskva Dinamo klubi. 

1956. aastal sai ta Nõukogude Liidu teeneliseks sportlaseks. Teda on autasustatud kahe Tööpunalipu ordeniga (1957 ja 1972) ning ordeniga "Austuse märk" (1970). 1968–1972 oli ta NSV Liidu suusakoondise treener.

Koltšin osales kahtedel olümpiamängudel, saades kokku neli medalit. Kui ta sai 1956. aasta olümpiamängudel Cortina d'Ampezzos 15 km distantsil pronksmedali, oli ta esimene mitte Skandinaaviast pärit sportlane, kes on suusatamises saanud olümpiamedali. Samadel mängudel sai ta kuldmedali 4x10 km teatesõidus. Koltšin on võitnud ka Holmenkolleni mängudel 1958. aastal nii 15 km kui ka 50 km sõidu. Ka tema abikaasa Alevtina Koltšina on olümpiavõitja suusatamises 1964. aasta OM-il Innsbruckis. 

Koltšin on edukalt esinenud ka maailmameistrivõistlustel, kus ta võitis kolm hõbemedalit 1958. aasta MM-il Lahtis (15 km, 30 km ja 4x10 km) ning pronksmedali 1962. aastal Zakopanes (4x10 km).

Saavutused

Olümpiamängudel 

 1956  Cortina d'Ampezzos 
  olümpiavõitja 4x10 km teatesõidus
  pronksmedal 15 km sõidus
  pronksmedal 30 km sõidus
 1964  Innsbruckis 
  pronksmedal 4x10 km teatesõidus

Maailmameistrivõistlustel 

 1958  Lahtis 
  hõbemedal 15 km sõidus
  hõbemedal 30 km sõidus
  hõbemedal 4x10 km teatesõidus
 1962  Zakopane 
  pronksmedal 4x10 km teatesõidus

Isiklikku 
Pavel Koltšini abikaasa Alevtina Koltšina on samuti endine tippsuusataja. Nad elasid 1973. aastast Otepää lähistel Konnasaarel. Eriliste teenete eest anti neile mõlemale 1996. aastal Eesti kodakondsus. 

Nende poeg Fjodor Koltšin oli kahevõistleja. Soome YLE TV2 tegi abielupaarist pooletunnise filmi "Alevtina ja Paveli suusarajad" .

Viited

Välislingid 
 
 

Nõukogude Liidu sportlased
Murdmaasuusatajad
Sündinud 1930
Surnud 2010
Chalmersi Tehnikaülikool

Chalmersi Tehnikaülikool (Chalmers tekniska högskola) on eraülikool Göteborgis Rootsis. 

Ülikool asutati 1829. aastal rahaga, mille pärandas William Chalmers vaestele lastele kooli loomiseks. 1937. aastal muudeti ülikool riiklikuks, kuid alates 1994. aastast on see taas erakool ning kuulub sihtasutusele. 

Ülikoolis õpib umbes 10 300 tudengit ja 1100 doktoranti. 

Ülikool keskendub loodusteaduste, tehnoloogia ja arhitektuuri õpetamisele.

Välislingid
Chalmersi ametlik koduleht

Rootsi ülikoolid
Göteborg
Erakõrgkoolid
William Thomson

William Thomson, esimene parun Kelvin (Largsi parun Kelvin), tuntud kui lord Kelvin, (26. juuni 1824 Belfast – 17. detsember 1907 Largs) oli iiri-šoti füüsik, matemaatik ja insener.

Teda tuntakse eelkõige tema termodünaamika-, elektri- ja matemaatikaalaste tööde järgi. Thomson võttis kasutusele absoluutse temperatuuri mõiste ja koostas temperatuuriskaala, mille kraad võrdub Celsiuse skaala kraadiga, kuid alguspunkt märgib absoluutset nulltemperatuuri (–273,15 °C).

Thomson sõnastas ümber termodünaamika teise seaduse ning avastas termoelektrilise nähtuse – Thomsoni efekti.

Tema järgi on nimetuse saanud temperatuuri mõõtühik kelvin.

Välislingid

Vapp

Füüsikud
Suurbritannia matemaatikud‎
Tartu ülikooli auliikmed
Sündinud 1824
Surnud 1907
Lundi Ülikool

Lundi Ülikool (rootsi keeles Lunds universitet) on ülikool Lundis Rootsis. See on Rootsi praegusel territooriumil vanuselt teine ülikool (asutatud 1666) ning see on korduvalt valitud maailma saja tippülikooli hulka. (Rootsi vanuselt teiseks ülikooliks sai oma asutamise ajal 1632 Tartu Ülikool.)

Ülikoolil on seitse teaduskonda, kus kokku õpib üle 40 000 üliõpilase. Ülikoolil on osakonnad Malmös ja Helsingborgis ning kohalikud õppekeskused veel seitsmes linnas, lisaks laialdane internetipõhine kaugõpe.

Ülikoolis on võimalik õppida muuhulgas tehnika-, loodus- ja ühiskonnateadusi, õigusteadust, meditsiini, majandusteadust, kunsti ja lennundust.

Lundi Ülikool kuulub ülemaailmsesse võrgustikku Universitas 21.

Viited

Välislingid 
 Lundi Ülikooli koduleht

Rootsi ülikoolid
Popol Vuh

"Popol Vuh" ehk "Nõupidamiste raamat" on ilmselt mitme vana teksti ja suuliste pärimuste põhjal 16. sajandi keskpaiku kirja pandud teos ning räägib loo kitšee ühiskonna kujunemisest selle hävinemise ja kokkuvarisemiseni 16. sajandi Hispaania vallutussõdade tagajärjel. Sellel ajajärgul hävitati peaaegu täiesti kogu maia hieroglüüf- või piltkirjas voldikraamatutesse talletatud kirjavara. Hävis ka hieroglüüfide lugemise ja kasutamise oskus.

Sisu: 
I osa - maailma loomine. Inimese loomise katsed. Jumalike kaksikute Hunahpu ja Xbalanqué võitlused kolme kõrgiga.

Maa loomine
Lindude ja loomade loomine, neile hääle andmine. Linnud ja loomad ei ülista oma loojaid.
Saviinimeste loomine
Puuinimeste loomine ja hävitamine
Vucub-Caquix'i hävitamine
Zipacna hävitamine
Cabracan'i hävitamine

II osa - Hunahpu ja Xbalangué päritolu, nende isa ja onu lugu. Võitlused Xibalba isandatega.

Hun-Hunahpu, tema pojad Hunbatz ja Hunchouén ning vend Vucub-Hunhapu
Hun-Hunahpu ja Vucub-Hunhapu minek Xibalba'sse
Imepärane puu
Neitsi eostamine. Ohverdamiskatse
Xquic'i jõudmine oma ämma, Hunbatz'i ja Hunchouén'i juurde. Ülesanne
Hunahpu ja Xbalaqué sünd. Kättemaks vendadele
Pallimänguvarustuse leidmine. Minek Xibalba'sse
Võit ja minek taevasse

III osa - inimese loomine. Suguharude tekkimine, jagunemine ja rännakud.

Neli esiisa: Balam-Quitzé, Balam-Acab, Mahucutah ja Iqui-Balam
Kogunemine Tulani. Jumalate saamine
Erinevad keeled. Tuli
Elukoha otsimine. Suguharude nimed
Valgus

IV osa - mäss jumalate vastu. Kitšeede ajalugu.

Inimeste ohverdamine
Mäss jumalate vastu, kavaluse kasutamine
Rünnak ja lüüasaamine
Balam-Quitzé, Balam-Acab, Mahucutah ja Oqui-Balam lähevad taevasse
Uued valitsejad ja edasine ajalugu

«Popol Vuhi» ainestiku autentsust on muu hulgas kinnitanud võrdlused juba osaliselt dešifreeritud maia raidkirjadega ja arheoloogilised leiud.

Kirjandus 
"Popol Vuh". Tõlk. Ruth Lias. Ilmamaa, 1999
"Meis on rohkem sarnast kui erinevat" Sirp, 26. august 1999 (arvustus Ilmamaa väljaandele)

Eeposed
Ülo Valk

Ülo Valk (sündinud 25. augustil 1962) on eesti filoloog ja rahvaluuleteadlane.

Valk lõpetas 1986. aastal Tartu Ülikooli eesti filoloogina, 1994. aastal valmis tal doktoritöö kuradi kujutamisest eesti rahvaluules. Alates 1995. aastast on ta olnud Tartu Ülikooli eesti ja võrdleva rahvaluule õppetooli juhataja, esialgu erakorraline, alates 1998. aastast korraline professor. Aastatel 2000–2001 oli ta külalisõppejõuks California ülikoolis.

Valgu peamisteks huvialadeks on erinevate rahvaste usundid ning folkloor.

Avaldatud teoseid
Allilma isand: kuradi ilmumiskujud eesti rahvausus. Tartu: Eesti Rahva Muuseum, 1998.
The black gentleman: manifestations of the devil in Estonian folk religion. Tõlkinud Ülle Männart. Helsingi: Suomalainen tiedeakatemia, 2001.
Eesti rahvausu kuradi-kujutelm kristliku demonoloogia ja rahvusvahelise folkloori kontekstis: ilmumiskujud (doktoritöö). Tartu, 1994.
Kurat Euroopa usundiloos: sissejuhatus demonoloogiasse. Tallinn: Vikerkaar, 1994.

Tunnustus 
 1996 Euroopa Akadeemia noore teadlase preemia
 1999 Gustav Adolfi Rootsi Rahvakultuuri Kuningliku Akadeemia liige
 2000 Folkloristika külalisprofessor California Ülikoolis Berkleys
 2002 Kieli Ülikooli külalisprofessor (Prof. Dr. Werner Petersen-Gastprofessur)
 2003 Parim lõppenud ETF grandiprojekt humanitaarteaduste alal ("Muistend folkloorižanrina")
 2003 Fulbright stipendiaat Pennsylvania Ülikoolis
 2006 Keele ja Kirjanduse aastapreemia folkloristika
 2006 Eesti Teaduse Populariseerimise auhind. II preemia.
 2012 Tartu Ülikooli aumärk
 2015 Beijing Normal University folkloristika külalisprofessor
 2017 Kalevalaseura teaduspreemia
 2019 Ameerika Folkloori Seltsi auliige
 2019 Eesti folkloristika aastapreemia

Vaata ka
Kultuuriteooria tippkeskus

Isiklikku
Ülo Valgu isa oli metsateadlane Uno Valk, tema vend on arheoloog Heiki Valk.

Välislingid
 

Eesti folkloristid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Akadeemilise Rahvaluule Seltsi liikmed
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1962
Parzival

"Parzival" on Wolfram von Eschenbachi kirjutatud eepos, mille aluspõhjaks on keldi kultuuri põhi, keltide vaimne pärand. 

"Parzival" seob paljusid müüte, näiteks kuningas Arthur oma laudringkonnaga. Eschenbach viitab muuseas ka teistele tuntud eepostele, näiteks "Nibelungide laulule".

Eschenbach kirjutas "Parzivalile" eelloo, mis on tuntud kui "Titurel", ja mida arendas hiljem edasi Albrecht von Scharfenberg.

"Parzival" on eesti keeles ilmunud 1989. aastal Rein Sepa tõlkes.

Eeposed
Keskaja kirjandus
Tõnu Ling

Tõnu Ling (sündinud 20. aprillil 1971 Muhu saarel) on Eesti loodusfotograaf.

Haridus
 Muhu põhikool
 Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikum

Auhinnad
 Looduse Aastafoto konkurss 2006, Tantsiva Hundi peapreemia parima looduspildi eest ("Pinnatuisk Kuressaare lahel")
 Looduse Aastafoto konkurss 2007, žürii tunnustus pildi eest ("Torm harilaiul")

Isiklikku
Ta on abielus, kahe tütre isa.

Viited

Välislingid 
 Tõnu Lingi ametlik koduleht

Eesti fotograafid
Sündinud 1971
Jura saar

Jura (gaeli keeles Diùra) on saar Atlandi ookeanis, üks Sise-Hebriididest. Pindala 367 ruutkilomeetrit. Saar on mägine, kõrgus kuni 785 meetrit. Kuulub Suurbritanniale.

Atlandi ookeani saared
Sise-Hebriidide saared
Šotimaa saared
Canon Powershot S3 IS

Canon Powershot S3 IS on firma Canon digitaalne fotoaparaat.

Tehnilised näitajad
 12-kordse optilise suurendusega objektiiv ultrahelimootoriga.
 Optiline pildistabilisaator.
 6-megapiksline laengsidestusseadisega.
 2-tolline muudetava nurgaga vedelkristallekraan.
 30 kaadrit/sek VGA videolõigud stereoheliga ja võimalusega filmimisega samaaegselt pildistada.
 20 erinevat võtterežiimi.
 ISO kõrge valgustundlikkusega automaatrežiim ja ISO 800 vähese valguse tingimustes;
 Laiekraanformaadis salvestamine (16:9).

Viited

Canon
Fotoaparaadid