joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Asbel Kiprop

Asbel Kiprop (sündinud 30. juunil 1989 Kaptingas, Uasin Gishu maakond) on Keenia kergejõustiklane (keskmaajooksja).

2008. aasta Pekingi olümpiamängudel võitis ta kuldmedali pärast Bahreini jooksja Rashīd Ramzī diskvalifitseerimist.

Ta on 1500 meetri jooksus kolmekordne maailmameister.

Tema isiklik rekord 1500 meetri jooksus on 3.26,69, mille ta jooksis 17. juulil 2015 Monacos. See on kõigi aegade kolmas tulemus.

Välislingid 
 

Keenia jooksjad
Sündinud 1989
Varssavi Legia

Varssavi Legia (ametlikult Legia Warszawa Spółka Akcyjna) on Poola jalgpalliklubi, mille kodulinn on Varssavi ja koduväljak Stadion Wojska Polskiego. Klubi asutati 1916. aastal esimese maailmasõja ajal. Klubi mängib riigi kõrgliigas Ekstraklasa. Varssavi Legia on ainus Poola klubi, mis pole riigi kõrgliigast pärast teist maailmasõda kordagi välja langenud.

Varssavi Legia on Poola edukaim jalgpalliklubi: tulnud 15 korral riigi meistriks ja võitnud 19 korral karika. See on olnud ka üks Poola edukaim klubi rahvusvahelisel tasemel: hooajal 1969/70 jõuti Euroopa karika ja hooajal 1990/91 UEFA karikavõitjate karika poolfinaali ning hooajal 1994/95 UEFA Meistrite Liiga veerandfinaali.

Mängijad

Praegune meeskond
Seisuga 2. juuni 2021

Eesti mängijad 
Henrik Ojamaa (2013–2015)

Saavutused 
Poola meistrivõistlused
Võitja (15): 1955, 1956, 1968/69, 1969/70, 1993/94, 1994/95, 2001/02, 2005/06, 2012/13, 2013/14, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2019/20, 2020/21

Poola karikas
Võitja (19): 1954/55, 1955/56, 1963/64, 1965/66, 1972/73, 1979/80, 1980/81, 1988/89, 1989/90, 1993/94, 1994/95, 1996/97, 2007/08, 2010/11, 2011/12, 2012/13, 2014/15, 2015/16, 2017/18

Poola superkarikas
Võitja (4): 1989, 1994, 1997, 2008

Vaata ka 
 UEFA kõrgliigaklubide loend

Viited

Välislingid 

 Klubi ametlik veebileht
 legionisci.com 
 legia.net 
 legia.com.pl 
 Varssavi Legia (90minut.pl) 

Poola jalgpalliklubid
Varssavi
Simon Blanckenhagen

Simon Blanckenhagen (30. oktoober 1589 Pärnu – 23. jaanuar 1640 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Aastatel 1610-1617 oli ta Pärnu eesti koguduse pastor. 1617. aastal sai ta Tallinna Püha Vaimu koguduse pastoriks. Ta oli ka Tallinna Uue Seegi pastor. 

Ta andis välja eestikeelse jutlustekogu "Postilla Esthonica", mille müük küll keelustati ja trükitud eksemplarid tõenäoliselt hävitati, sest tekkisid vastuolud Tallinna linnakonsistooriumi ja Rootsi võimude vahel.

Viited

Blanckenhagenid
Tallinna Püha Vaimu koguduse vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Sündinud 1589
Surnud 1640
Bartholomäus Bärner

Bartholomäus Bärner (perenimi allikates ka Barner, Berner; sündinud Saksamaal – 1603) oli Eesti vaimulik.

1590. aastal kutsuti ta Niguliste koguduse diakoniks ja 1602. aastal Oleviste koguduse pastoriks.

Isiklikku
Tema pojapoeg oli vaimulik Johann Bärner.

Viited

Tallinna Niguliste koguduse vaimulikud
Tallinna Oleviste koguduse vaimulikud
Tallinna vaimulikud
Sünniaeg puudub
Surnud 1603
Liivimaa Maagümnaasium

Liivimaa Maagümnaasium, ka Viljandi maagümnaasium, (saksa keeles Livländischen Landesgymnasium zu Fellin) oli õppeasutus (gümnaasium), mis tegutses aastatel 1875–1892 Viljandis. 

Kool oli 1875 suletud Gustav Max Schmidti Eragümnaasiumi järglane. Algul tegutses kool endise eragümnaasiumi hoones, ent aastal 1877 valmis uus hoone. 

Liivimaa Maagümnaasiumi direktorina tegutses Riiast pärit keelteõpetaja ja koolimees Carl Heinrich Hoheisel, kesaga paraku suri juba 1877. aasta algul. 

1875–1892 õppis koolis 498 õpilast. 

1876. aasta suvel algaski uue Liivimaa Maagümnaasiumi koolimaja ehitamine kooli krundi idaserval  Veski tänaval paiknenud Wittichi majas (praegu Jakobsoni tänav 47, Eha tänava alguse vastas). Tänini püsiv maja pühitseti pidulikult sisse 17. detsembril (v. k. j.) 1877. aastal. Saksakeelse maagümnaasiumi direktor oli tollal teoloog Heinrich Seesemann, kes seejärel siirdus pastoriks Kuramaale. 1883. aastal edutati maagümnaasiumi direktoriks senine vanade keelte õpetaja ja juba Schmidti ajal aasta õpetajaks olnud Franz Waldmann, kes juhtis maagümnaasiumi kuni selle lõpuaktuseni (v. k. j. 10. juunil 1892. aastal), kui alates 1887. aastast, pärast Venemaa keiser Aleksander III korraldusel ülikoolid ja gümnaasiumid vene õppekeelele üle viia, ei võtnud maagümnaasium enam uusi õpilasi vastu.

Viljandi Kesklinna Kool loeb seda gümnaasiumi oma eelkäijaks.

Viited

Välislingid
Viljandi maagümnaasium Näitus "Koolimajad Eestis"

Viljandi Kesklinna Kool
Viljandi koolid
Viljandi kreis
Boriss Bunejev

Boriss Bunejev (11. august 1921 Moskva – 1. september 2015 Moskva) oli vene filmilavastaja ja stsenarist.

Aastal 1944 lõpetas Bunejev režissööri erialal VGIK-i, kus ta õppis Sergei Eisensteini käe all. Aastail 1944–1949 töötas režissöörina filmistuudios Mosfilm. Aastast 1949 oli ta Gorki-nimelise filmistuudio režissöör.

Bunejev on filmi "Jambui mäe paha vaim" (1977) lavastaja ja stsenarist.

Välislingid
 

Venemaa filmilavastajad
Venemaa stsenaristid
Sündinud 1921
Surnud 2015
Alari Janson

Alari (Papa) Janson (sündinud 31. jaanuaril 1964 Pärnus) on eesti luuletaja. 

Ta on lõpetanud Pärnu 4. Keskkooli 1982. aastal. Janson teenis 1982–1984 Nõukogude armees Türkmenistanis ja Afganistanis.  

Ta on töötanud üle Eesti ehitusel ja sepikojas, katlakütja ja elektriturbinistina. Elab Tootsis Pärnumaal.

Looming
Tema sulest on ilmunud punkmuinasjutt "Päraküla kohatu juhtum" (2006), luulekogud "Valitud tõed" (2013) ja "Sõnaviisi" (2015), "Pöörab ära" (2017) ja "Jäljed udus" (2020). 2018 ilmus lühijuttude kogumik "Meie küla ja muud lood". 

Ta on osalenud oma luulega kogumikes "Sõnaga näkku" (2012), mille üks ellukutsuja ta kirjanik ja poetess Margit Petersoni ning luuletaja-kirjanik Vallo Halliku kõrval oli, samuti virtuaalluulekogus "Sahtlist Netti" (2011). "Pärnu Kirjarahva antoloogia 2" (2014) oli ta esindatud lühinäidendiga "Eksleja". Ta on koostanud kaks laulukogumikku: "Lõkke ääres jorisemiseks" (2005) ja "Talvised laule pimedaks ajaks" (2012). 

Kõikidele raamatutele on ta ise illustratsioonid joonistanud, samuti Siljalille raamatule "Kontakt kinnitab, et osapooli on vähemalt 2". Päevalehe esseevõistlusel "Eestimaa, minu viimane kiri sulle ja kodustele" (2015) saavutas Alari oma kirjutisega "Lits Eiva" auhinnalise finaalikoha.

Muusikaga seotud tegevus
Alari (Papa) Janson on muusiku ja laulutekstide kirjutajana osalenud Räpits bändi 1979–1981, Rääma Blue ja Pärnu Bluusiklubi Bändi tegevuses. Koos Rääma Blue, mille enamik laule on Alari (Papa) Jansoni tehtud ja Pärnu Bluusiklubi Bändiga on ta osalenud Pärnu Bluusipäevade, Emajõe Bluusi, Augustibluusi ja Etnojämmi festivalidel kui laulja ja suupillimängija. Samuti on tema lauludest kokku pandud näidend-kontsert ""Nurga" kohviku" laulud". Tema emakeelseid tekste iseloomustab teatud kurbliku alatooniga iroonia.

Välislingid 
 https://www.youtube.com/playlist?list=PL7hgV2MKWhEYrA3k7kxM8VqaE7xB1uQQH
 http://epl.delfi.ee/news/esseekonkurss/esseekonkurss-alari-janson-eestimaa-minu-viimane-kiri-sulle-ja-kodustele?id=70834587
 http://www.parnupostimees.ee/816436/tootu-trubaduur-valutab-sudant-tootsi-parast
 http://www.ohmygossip.ee/articles/17152-alari-janson-vaim-vastandub-voimule-raha-inimlikkusele-tode-on-valedega-ostetav?locale=et
 Alari Jansoni lehekülg kirjandusportaalis POOGEN

Eesti luuletajad
Eesti laulukirjutajad
Sündinud 1964
Piret Õunapuu

Piret Õunapuu (sünninimi Piret Kalm; sündinud 19. augustil 1955) on eesti etnograaf.

Haridus
Piret Õunapuu lõpetas 1973. aastal Tallinna 2. Keskkooli. Õppis aastal 1973–1979 Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille lõpetas etnograafina, kaitstes diplomitöö "Rannarootslaste elamusisustus XIX sajandi lõpul ja XX sajandi algul" (juhendaja Arved Luts). 2003. aastal sai teadusmagistri kraadi Tallinna Pedagoogikaülikooli filoloogiateaduskonnas kaitstud magistritööga "Eesti Rahva Muuseumi vanem ajalugu" (juhendaja Mare Kõiva). 2011. aastal sai doktorikraadi Tartu Ülikoolis kaitstud doktoriväitekirjaga "Eesti Rahva Muuseumi loomine ja väljakujunemine" (juhendaja Tiit Rosenberg).

Töö
1979. aastal asus tööle Eesti Vabaõhumuuseumi, kus uuris taluarhitektuuri ja -mööblit. 1980. aastal siirdus tööle Eesti NSV Riiklikku Etnograafiamuuseumi. 2015. aasta seisuga töötab Eesti Rahva Muuseumi teadur-kuraatorina.

Tema peamised uurimisvaldkonnad on olnud Eesti pärimuslik kombestik, Eesti Rahva Muuseumi ajalugu, rannarootslaste rahvakultuur ja etnograafilise mööbli ajalugu.

Ta on Eesti Muuseumiühingu juhatuse aseesimees ja ajakirja Muuseum peatoimetaja.

Raamatud
Piret Õunapuu. Pühad ja kombed. Tallinn: Tänapäev, 2001
Piret Õunauu. Eesti pulm. Tallinn: Tänapäev, 2003
Liina Karron, Piret Õunapuu. Nii meil jõulud tuppa toodi. Tallinn: Varrak, 2012
Piret Õunapuu. 101 Eesti vana aja asja. Tallinn: Varrak, 2015

Tunnustus
2011 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (silmapaistva tegevuse eest Eesti muuseumiloo teadvustamisel)
2015 Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind

Isiklikku 
Tema vend on arhitektuuriteadlane Mart Kalm.

Viited

Eesti etnograafid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Sündinud 1955
Lobatševe (Novoaidari rajoon)

Lobatševe on küla Ukrainas Luhanski oblastis Novoaidari rajoonis, umbes 10 km kaugusel Štšastjast edelas ja Slovjanoserbskist idakagus.

Siverskõi Donetsi kaldal asuv küla asutati 1700. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 250 inimest, asustustihedus keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

Donbassi sõja ajal, 2015. aasta 2. septembril sattus Lobatševe ja naabruses asuva Lopaskõne küla vahel varitsusele rühm valitsusvägede võitlejaid. Hukkus kaks valitsusvägede võitlejat, kuus võitlejat sai haavata.

Viited

Luhanski oblasti külad
Haapsalu Wiedemanni Gümnaasium

Haapsalu Wiedemanni Gümnaasium oli kool Haapsalus.

Kool lõpetas tegevuse 2013. aastal, kui Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi ja Haapsalu Gümnaasiumi põhjal moodustati Läänemaa Ühisgümnaasium.

Ajalugu
Kool on läbi aegade kandnud eri nimesid.

Viited

Välislingid
Kooli koduleht

Haapsalu
Lääne maakonna koolid
Kemal Kılıçdaroğlu

Kemal Kılıçdaroğlu (sündinud 17. detsembril 1948 Nazımiyes Tunceli provintsis) on Türgi poliitik. Ta on aastast 2010 opositsioonilise Vabariikliku Rahvapartei juht. Ta on aastast 2002 Türgi Suure Rahvuskogu saadik.

Ta sündis Nazımiyes Tunceli provintsis Ida-Türgis. Ta lõpetas aastal 1971 Ankaras asunud Kaubandus- ja Majandusakadeemia (praeguse Gazi Ülikooli).

Isiklikku 
Ta on aastast 1974 abielus, ta on kahe tütre ja ühe poja isa. Usutunnistuse poolest on ta aleviit.

Türgi poliitikud
Sündinud 1948
EELK kirikukogu

EELK kirikukogu on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) kõrgeim seadusandlik ja korraldav organ (kirikukogu). 

Kirikukogu võtab muu hulgas vastu kirikuseadusi, valib nii peapiiskopi, konsistooriumi assessorid, kantsleri kui ka komisjonide ja kirikukohtu liikmed.

Kirikukogu liikmed on ameti poolest peapiiskop, piiskop, konsistooriumi assessorid ja kantsler ning praostkonna praost. 

Kirikukogu nõukogud/komisjonid on:
arengunõukogu;
majandusnõukogu;
revisjonikomisjon;
õiguskomisjon;
nomineerimiskomisjon.

Mingi kindla valdkonna arutamiseks võidakse moodustada vastava valdkonna eraldi komisjon.

Viited

Välislingid
EELK kirikukogust EELK kodulehel

Eesti Evangeelne Luterlik Kirik
Sergei Babenko

Sergei Babenko (sündinud 19. septembril 1961 Ulan-Udes) on Nõukogude Liidu ja Eesti endine korvpallur, keskmängija.

Ta mängis Venemaa, Ukraina, Iisraeli ja Läti klubides ning Kalevi esindusmeeskonnas.

Babenko võitis 1987. aastal Nõukogude Liidu koondises Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali. 

1993. aasta Euroopa meistrivõistlustel mängis ta Eesti koondvõistkonnas, kellega saavutati kuues koht.

Välislingid
Biograafia ESBL-is

Eesti korvpallurid
Nõukogude Liidu korvpallurid
Sündinud 1961
MAPATS

MAPATS (inglise Man-Portable-Anti-Tank-System) on laserjuhitud tankitõrjerakett, mille on välja arendanud Iisraeli Kaitsejõudude relvatööstus.

Relva saab kasutada nii päevasel kui öisel ajal. Selle operaator peab suunama laseri sihtmärgile ja hoidma seda seal seni, kuni rakett on tabanud sihtmärki.

Relvasüsteem anti esimest korda välja 1984. aastal. Selle ja raketi vahel puudub traat, mille abil rakett ja süsteem omavahel suhtlevad. Seetõttu saab seda relva kasutada nii maalt merele lastes meresihtmärkide pihta kui ka merelt maale lastes. Relvasüsteemi tõstenurk on 30°. MAPATS relvasüsteemi saab kasutada ka õhusihtmärkide vastu. Tegu on poolautomaatse relvasüsteemiga.

Raketi identifitseerimine:
 Igal raketil oma signaal
 Kompleks “suhtleb” ainult selle raketiga, mille ta viimasena välja tulistas
 Raketi juhtimiseks on:
 Lai juhtimissektor – u 80 tuhandikku
 Kitsas juhtimissektor – u 40 tuhandikku
 Kaugusel 833 meetrit vahetub lai sektor kitsaks sektoriks

Andmed 

Laskekaugus: 5000 m
Soomustläbistavus: (teras) 800 mm
Relva mass laetult: 95,5 kg
Kaliiber: 148,5 mm
Optilise sihiku suurendus: 13 x
Raketi lennukiirus:
Väljalennul: 75 m/s
Maksimaalne: 305 m/s
Raketi lennuaeg:
1000 m 4,1 s 263 m/s
2000 m 8,2 s 216 m/s
3000 m 13,3 s 179 m/s
4000 m 19,4 s 148 m/s
5000 m 26,9 s 118 m/s
Relva osad:
Kolmjalg koos patareiga: 14,5 kg
Suunamisseade: 25 kg
Juhtimisplokk (sihik): 21 kg
Lasketoru: 5,5 kg
Rakett konteineriga: 29,5 kg 
Termokaamera “IRIS”: 7,8 kg

Kasutavad riigid

Vaata ka 
 Iisraeli relvaost

Viited

Välislingid
Tankitõrjerelva MAPATS saab kasutada ka õhust tuleva ohu puhul
Tankitõrjesüsteemi MAPATS laskmine
Pikamaa tankitõrjeraketikompleks MAPATS

Iisraeli relvad
Juhitavad tankitõrjeraketid
Karl Nikolai Gustav Bruno von Stackelberg

Karl Nikolai Gustav Bruno von Stackelberg (26. detsember 1832 Kašina, Pihkva kubermang – 5. veebruar 1902 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Eestimaa vaimulik.

Tema isa oli Venemaa keisririigi sõjaväelane ja Pihkva kubermangu kreisiaadlimarssal, parun Johan Reinhold von Stackelberg.

Aastatel 1844–1847 õppis ta Võru Krümmeri erakoolis, 1850–1851 õppis Tartu Keiserlikus Ülikoolis õigusteadust ja 1851–1854 teoloogiat.

Aastatel  1867−1871 Tallinna Oleviste kiriku pastor ja 1867–1871 oli ta Eestimaa pastorvikaar Tallinna toomkiriku juures. 

1867. aastal asutas ta Tallinnas Diakonisside Asutise ja oli aastatel 1871–1875 oli selle pastor. Ta oli Tallinnas vaeslasteasutuse ja kahe vaeslastekooli valitsemisnõukogu eestseisja. Ta oli Eestimaa Piibliseltsi sekretär.

Viited

Eestimaa vaimulikud
Sündinud 1832
Surnud 1902
Stackelbergid
Maarja medal

Tallinna Toomkoguduse Maarja medal on Tallinna Toomkoguduse alates 2000. aastast igal aastal välja antav autasu (medal).

Maarja medali auhinna juhendi järgi antakse autasu isikule,
"kes oma tegevusega on andnud märkimisväärse panuse Eesti kultuuriellu,
kelle tegevus on süvendanud ja levitanud kristlikke väärtusi
ja kelle tegevus on otseselt puudutanud Tallinna toomkirikut."

Medali kavalerid
2000 Tõnu Kaljuste 
2001 Kuno Pajula
2002 Dolores Hoffmann
2003 Lennart Meri
2004 Mikko Heikko
2005 Siim Kallas
2006 Toomas Paul
2007 Juhan Kilumets
2008 Philippe Jourdan
2009 Raido Rüütel
2010 Ivar-Jaak Salumäe
2011 Tunne Kelam
2012 Mati Karmin
2013 Einar Soone
2014 Roman Toi
2015 Jüri Arrak
2016 Andres Põder
2017 Ester Mägi
2018 Henning von Wistinghausen
2019 Kalle Kasemaa
2020 Lembit Peterson
2021 Jüri Kraft

Viited

Välislingid
Maarja medalist EELKi kodulehel

Eesti auhinnad
Medalid
Kristlus Eestis
Kaj Bärlund

Kaj-Ole Johannes Bärlund (sündinud 9. novembril 1945 Porvoos) on Soome poliitik, sotsiaaldemokraatliku partei liige.

Ta oli aastatel 1979–1991 Eduskunna liige. 30. aprillist 1987 kuni 26. aprillini 1991 oli ta Harri Holkeri valitsuses keskkonnaminister. 

Aastatel 1991–2000 oli ta Soome keskkonnakeskuse juhataja.

Isiklikku 
Kaj Bärlund on abielus ja kahe lapse isa.

Välislingid
 Kaj Bärlund Eduskunna lehel

Soome poliitikud
Sündinud 1945
Puhtu mõis

Puhtu mõis oli Virtsu mõisa karjamõis Hanila kihelkonnas Läänemaal Puhtulaiul. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Lääneranna valda.

Ajalugu 

Mõis oli pikka aega seotud Virtsu mõisaga. Anna Christina von Rosen (sündinud Helwig), suur muusade austaja, püstitas 1813. aastal esimesena maailmas mälestussamba saksa suurele luuletajale-kirjanikule Fr. Schillerile. Sõdade ajal purustatud mälestusmärk restaureeriti 1958. aastal; selle originaal viidi Haapsalu muuseumi ette, Puhtusse paigutati aga mälestusmärgi koopia.

Puhtu viimaseks omanikuks oli loodusteadlane ja tuntud filosoof Hermann von Keyserling. Poolsaare põhjaosas on 1850. aastail ehitatud nn "krahvimaja", kus 1930. aastail elas krahvisoost Alexander Keyserlingk oma perega ja tegeles ka Virtsus nutriakasvatusega. Aastast 1939 elas perega Posenis. 

Mõisaansamblist on kultuurimälestiseks tunnistatud Puhtu mõisa peahoone ja mõisa tall-tõllakuur, samuti Puhtu mõisa pargis olevad mitmed mälestussambad. 

Kunagise mõisa territooriumil asub Puhtu bioloogiajaam ning Lääneranna vallas Pivarootsi, Rame ja Hanila külas ning Virtsu alevikus Puhtu-Laelatu looduskaitseala.

Puhtu mõisa park 

Puhtu mõisa pargis asuvad Vasalemma marmorist Friedrich Schilleri monument, dolomiidist Mälestussammas Karl Thure von Helwigile, (1810), dolomiidist Mälestussammas Moritz Engelbrecht von Kursellile, dolomiidist Silindrikujuline sammas, mille peal on olnud suur urn, dolomiidist  monument, mis koosneb profileeritud soklist, risttahukast, mille esiküljel eenduv ja nurkadest õiemotiiviga kaunistatud tekstiväli, ülespoole ahenev tahukas ovaalse lindiga kaunistatud tekstiväljaga  esikülje allosas, kõrgel soklil asuva profileeritud ala- ja ülaosaga tahukas, millel ovaalne tekstiväli  esiküljel, pargis asus monumendi katke (millel reljeefsed käed tahuka ühel küljel ja on hoiule paigutatud siseruumi) ja Mälestussammas W.G.Wrangelile - profileeritud laieneva ala-ja ülaosaga tahukas, sellel asuvast kannelleeritud sambaga ja urniga . Tahuka esiküljel eenduv nelinurkne tekstiväli: Karl Thure von Helwig ANO 1801 ja sambal ovaalne lindiga ääristatud tekstiväli: DEM/ CAPITAIN/ WILHWLM GUSTAV/WRANGEL. 

Puhtu mõis kuulub Eesti Maaülikoolile, olles osa Puhtu bioloogiajaama kompleksist.

Vaata ka
Puhtu bioloogiajaam
Puhtulaid

Viited

Välislingid

Läänemaa mõisad
Lääneranna vald
Hanila kihelkond
Konstantin Savitski

Konstantin Savitski (6. juuni (25. mai vkj) 1844 Taganrog – 13. veebruar (31. jaanuar vkj) 1905 Penza) oli vene maalikunstnik ja pedagoog.

Savitski õppis aastail 1862–1873 Peterburi Kunstide Akadeemias Fjodor Bruni, Aleksei Markovi ja Pavel Tšistjakovi käe all.

Ta oli peredvižnikute ühingu liige aastast 1878 ja Peterburi Kunstiakadeemia liige aastast 1895. 

Aastail 1883–1889 töötas pedagoogina Stieglitzi kunstikoolis.

Aastal 1891 siirdus Moskvasse ja töötas õppejõuna Moskva Maali-, Raid- ja Ehituskunstikoolis aastail 1891–1897.

Aastast 1898 kuni surmani oli Savitski Penza kunstikooli direktor, mis 1955. aastast kannab tema nime.

Galerii

Välislingid 

Venemaa maalikunstnikud
Sündinud 1844
Surnud 1905
Sylvie Joly

Sylvie Joly (18. oktoober 1934 Pariis – 4. september 2015 Pariis) oli prantsuse filminäitleja ja koomik.

Aastal 1978 mängis ta Bertrand Blieri romantilises komöödias "Préparez vos mouchoirs" ("Võtke välja oma rätikud"), mis võitis parima võõrkeelse filmi Oscari.

Välislingid

Prantsusmaa filminäitlejad
Sündinud 1934
Surnud 2015
Boriss Šilkov

Boriss Šilkov (28. juuni 1927 Arhangelsk – 27. juuni 2015 Peterburi) oli vene kiiruisutaja ja treener.

Šilkov võitis 1956. aasta taliolümpiamängudel Cortina d'Ampezzos kuldmedali 5000 meetri distantsil. Kiiruisutamise maailmameistrivõistlustelt võitis ta viis kulda, viis hõbedat ja neli pronksi. Euroopa meistrivõistlustelt võitis ta kolm kulda, ühe hõbeda ja ühe pronksi. Nõukogude Liidu meistriks tuli ta kümnel korral. 

Maailmarekordi uisutas ta 5000 meetri distantsil. Aastal 1955 püstitatud tulemus 7.45,6 püsis maailmarekordina kaheksa aastat, aastani 1963.

Šilkovi isiklikud rekordid distantside kaupa:
500 meetrit – 41,9 (1960)
1500 meetrit – 2.10,4 (1955)
5000 meetrit – 7.45,6 (1955)
10 000 meetrit – 16.50,2 (1955)

Pärast sportlaskarjääri lõppu töötas treenerina. Ta juhendas Nõukogude Liidu olümpiakoondist aastail 1962–1964 ja 1966–1968. Sel ajal kuulus NSV Liidu olümpiakoondisse ka eestlasest olümpiavõitja Ants Antson.

Tunnustus 
 1954 – NSV Liidu teeneline meistersportlane
 1957 – Tööpunalipu orden
 1964 – NSV Liidu teeneline treener

Viited 

Nõukogude Liidu sportlased
Kiiruisutajad
Treenerid
Sündinud 1927
Surnud 2015
Konrad Naumann

Konrad Naumann (25. november 1928 Leipzig – 25. juuli 1992 Guayaquil, Ecuador) oli Saksa DV riigitegelane.

Konrad Naumanni isa oli finantsrevident, ema õmblejanna. 1944. aasta veebruaris mobiliseeriti ta kooliõpilasena lennuväe abiteenistusse. Ta sai ka langevarjuri ettevalmistuse. Vahetult enne Ameerika vägede saabumist ta deserteerus.

1945. aastal astus Konrad Naumann Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, mis sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel 1946. aastal nimetati ümber Saksamaa Sotsialistlikuks Ühtsusparteiks. Esialgu töötas Naumann põllutöölise ja ehitajana. 1946. aastal asus ta tööle Saksa Vaba Noorsoo Liitu (FDJ), kus oli Leipzigis ja Mecklenburgis juhtivatel kohtadel. Lisaks oli ta aastatel 1949–1951 Mecklenburgi Maapäeva liige. 1951–1952 õppis ta Moskvas Komsomoli Kõrgemas Koolis. 1952–1957 oli Naumann Oderi-äärse Frankfurdi Saksa Vaba Noorsoo Liidu ringkonnajuhatuse esimene sekretär ja Oderi-äärse Frankfurdi Maapäeva liige. 1952–1967 oli ta lisaks veel Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu liige, 1957–1967 oli ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu sekretär.

1963. aasta jaanuarist kuni 1966. aasta augustini oli Konrad Naumann Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaat ja 1966. aasta septembrist kuni 1985. aasta novembrini Keskkomitee liige. 1964–1971 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Berliini piirkonnajuhatuse teine sekretär ja 1971–1985 esimene sekretär. Lisaks kuulus ta aastatel 1967–1986 Berliini Linnavolikokku ja oli Rahvakoja (parlamendi) liige. 1973. aastal sai ta Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks ja 1976. aastal Poliitbüroo liikmeks. 1984–1985 oli ta Keskkomitee sekretär ja 1984–1986 Saksa DV Riiginõukogu liige. 22. novembril 1985 vabastati ta ametlikult tervislikel põhjustel oma ametitest. Tegelikuks lahtilaskmise põhjuseks oli tema 17. oktoobril 1985 peetud kõne, mis läks vastuollu partei põhiliiniga.

1986. aasta detsembrist kuni 1989. aasta lõpuni töötas Konrad Naumann Potsdamis Riiklikus Arhiividevalitsuses. 1990. aasta algul jäi ta pensionile.

1991. aasta aprillis asus ta koos oma naisega elama Ecuadori, kus ta järgmisel aastal suri.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Sündinud 1928
Surnud 1992
Bonnie & Clyde

Bonnie & Clyde oli ööklubi Tallinnas Olümpia hotellis.

Ööklubi alustas tegevust 1. jaanuaril 1994.

1. novembrist 2013 tegutseb endistes klubi ruumides Olympic Entertainment Groupi esinduskasiino Olympic Casino Olümpia. Kasiino kolis Olümpia hotelli lammutamisele läinud Reval Park Hotel & Casinost (varasema nimega Kungla hotellist). 2016. aasta maikuus peaks kasiino kolima tagasi oma endisesse asukohta rajatavasse Hilton Tallinn Park hotelli.

Viited

Eesti ööklubid
Tallinn
Marian Szeja

Marian Henryk Szeja (20. august 1941 Siemianowice Śląskie – 25. veebruar 2015 Wałbrzych) oli poola jalgpallur, väravavaht.

Ta kuulus kuldmedali võitnud Poola jalgpallikoondisesse 1972. aasta suveolümpiamängudel Münchenis.

Aastail 1973–1974 Prantsusmaa jalgpalliklubis FC Metz ja 1974–1980 AJ Auxerre.

Poola jalgpallurid
FC Metzi mängijad
Ligue 1 mängijad
Sündinud 1941
Surnud 2015
Kristina Kallas

Kristina Kallas (sündinud 29. jaanuaril 1976 Kiviõlis) on Eesti poliitik. Ta oli aastatel 2018–2022 erakonna Eesti 200 esimees.

Haridus
Kallas lõpetas 1994. aastal Kiviõli 1. Keskkooli ning aastatel 1994–2000 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo-osakonnas lähiajalugu. 2002. aastal sai ta magistrikraadi Ungaris Kesk-Euroopa Ülikoolis (CEU). Aastatel 2004–2016 õppis doktorantuuris Tartu Ülikoolis; 2016. aastal kaitses seal doktorikraadi poliitikateaduse alal. Tema uurimisvaldkonnad olid lõimumisprobleemid ühiskonnas, venekeelse elanikkonna küsimused endise Nõukogude Liidu territooriumil, rändeküsimused ja vähemuste õiguste küsimused. Doktoritöö juhendaja oli Vello Andres Pettai, teema "Revisiting the triadic nexus: An analysis of the ethnopolitical interplay between Estonia, Russia and Estonian Russians" ("Veel kord triaadilisest kolmiksuhtest: Eesti, Venemaa ja eestivenelaste etnopoliitiliste suhete analüüs").

Töö
Ta on töötanud 1998–2001 Sihtasutus Archimedese Euroopa Liidu teadus- ja arenduskoostöö programmi koordinaatorina, olnud 2002–2006 suhtekorraldusfirma Hill & Knowltoni vanemkonsultant avaliku sektori kommunikatsiooni alal ning 2007–2008 Tartu Ülikooli riigiteaduste instituudis võrdleva poliitika õppetoolis erakorraline teadur. Ta töötab ka vähemuste õiguste eksperdina OSCE vähemusrahvuste ülemkomissari ameti juures, kus ta nõustab Ida-Euroopa valitsusi lõimumispoliitika vallas. 

2007–2015 oli ta poliitikauuringute keskuse IBS juhatuse liige, kus ta tegeles lõimumise ja rändealaste poliitikauuringutega. Aastatel 2011–2015 oli ta MTÜ Eesti Pagulasabi juhatuse esimees. 2015–2019 oli ta Tartu Ülikooli Narva Kolledži direktor.

Poliitiline tegevus
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas valimisringkonnas nr 7, kogus 291 häält ega osutunud valituks.

Ta on üks poliitilise liikumise Eesti 200 asutajaid ja juhtivtegelasi ning aastatel 2018–2022 selle erakonna esimene esimees. Kandideeris 2019. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 2, kogus 2306 häält ega osutunud valituks. 
2021. aasta sügisel valiti ta Tartu linnavolikogu liikmeks.

Teoseid ja kirjutisi
Millal ikkagi sündis eesti rahvus? Delfi, 22. november 2004 
Ajalugu tuleb arutada ühiskondlikul debatil. Delfi, 21. mai 2007 
Riik on pagulased unarusse jätnud. Postimees, 11. aprill 2012 
Inimõigused vaid tõesti itimeestele? Delfi, 9. oktoober 2012
"Minu Vietnam". Petrone Print. 2012
Kodakondsusprobleem laheneb viimase nn halli passi omaniku surmaga. Postimees, 24. jaanuar 2017 
Avatud rahvuslus peab muutuma vähem etniliseks. Õhtuleht, 28. veebruar 2017
Kuidas päästa eestivenelane poliitilisest pantvangist? Müürileht, 16. oktoober 2017
Mida varem eesti ja vene lapsed ühte kooli paneme, seda parem! Maaleht, 31. mai 2018

Viited

Välislingid
ETIS

Eesti koolijuhid
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Eesti 200 poliitikud
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1976
Viimsepäeva kell

Viimsepäeva kell on Chicago ülikooli teadusajakirja Bulletin of the Atomic Scientists juhtkonna poolt 1947. aastal loodud sümboolne osutitega kell, mis näitab kujundlikult, kui palju on jäänud aega inimkonnale saatusliku katastroofini. Mida lähemal on osutid keskööle, seda lähemal on teadlaste arvates inimkonda ja planeeti ohustav katastroof.

Algselt nähti inimkonna huku põhjustajana ülemaailmset tuumasõda, hiljem on ohuteguritena lisandunud biorelvad, inimtegevuse mõju kliimale ning muud inimese põhjustatud katastroofid.

Ajalugu

Viimsepäeva kell seati selle loomisel 1947. aastal näitama 7 minutit keskööni.
Igal aastal otsustab ajakirja teaduse ja julgeoleku kolleegium koos sponsorite koguga, kas nihutada kella minutiosutit või jätta see paigale. Otsustajate kolleegiumi kuulus 2020. aastal 13 Nobeli auhinna laureaati. Kellaaega muudetakse vastavalt sellele, kuidas muutub geopoliitika.

1949. aastal, kui Nõukogude Liit katsetas oma esimest tuumapommi, nihutati kella neli minutit edasi. 1953. aastal, kui NSV Liit ja USA katsetasid üheksakuulise vahega oma termotuumapomme, nihutati kella veel minut edasi näitamaks aega kaks minutit keskööni.

Rahvusvaheliste pingete vähenedes on kella ka tagasi keeratud. Kell oli kõige kaugemal südaööst 1991. aastal, kui USA ja NSV Liit sõlmisid strateegilise relvastuse piiramise leppe ning NSV Liit lagunes. Kell näitas siis 23:43.

Pärast seda on kella korduvalt edasi lükatud. Ainult 2010. aastal nihutati kella minuti võrra tagasi, kui käisid läbirääkimised tuumarelvastuse piirangute jätkamiseks ning Kopenhaagenis leppisid tööstusriigid ja arengumaad kokku süsinikuheitmete piiramises, et peatada globaalne temperatuuri tõus. Järgnevatel aastatel on kella ikka edasi lükatud ning 2018. aastal jõudis kella minutiosuti uuesti 1953. aasta tasemele – kaks minutit keskööni.

23. jaanuaril 2020 teatas Bülletääni teaduse ja julgeoleku kolleegium, et kella minutiosutit otsustati nihutada veel 20 sekundit keskööle lähemale. Nii jõudis viimsepäeva kell keskööle lähemal kui kunagi varem: keskööni jäi ainult 100 sekundit. Kella nihutamist põhjendati järjest kasvavate eksistentsiaalsete ohtudega. Võimalikule tuumasõjale ja kliimamuutustele on lisandunud infosõda, mis vähendab inimkonna suutlikkust ohtudele vastu seista. Suurriikide juhtide tegevus on viinud uue võidurelvastumiseni. Toimimast on lakanud nii relvastuse piiramise kui ka kliimalepped. 2021. ja 2022. aastal kellaosuteid ei nihutatud.

Viited

Kellad
Kihelkonna Kool

Kihelkonna Kool on üldhariduskool Saare maakonnas Saaremaa vallas Kihelkonna alevikus.

Ajalugu
Kooli otsene eelkäija on Rootsiküla Algkool, mis moodustati 1920. aastal suletud Pajumõisa, Viki, Rootsiküla külakooli, Kihelkonna kihelkonnakooli ja Kihelkonna algkooli baasil. 1932. aastal nimetati kool ümber Kihelkonna Algkooliks. 1944. aastal nimetati kool Kihelkonna 7-klassiliseks Mittetäielikuks Keskkooliks, 1962. aastal Kihelkonna 8-klassiliseks Kooliks ja 1988. aastal Kihelkonna 9-klassiliseks Kooliks. 1992. aastal nimetati kool Kihelkonna Põhikooliks. 2008. aastal liidetakse lasteaed ja kool ning alates 1. septembrist 2008 kannab kool nime Kihelkonna Kool. Alates 1. septembrist 2016 on kool 6-klassiline.

Viited

Välislingid
Kooli koduleht

Saare maakonna koolid
Saaremaa vald
Ruhnu Põhikool

Ruhnu Põhikool on põhikool Saare maakonnas Ruhnul.

Ajalugu
Ruhnu kool kasutab 1875. aastal ehitatud Ruhnu pastoraat-koolimaja. Et saarel oli palju rannarootslasi, siis algusest kuni 1944. aastani käis õppetöö koolis rootsi ja kohalikus ehk ruhnu keeles.

1945. aastal muudeti kool 7-klaasiliseks ja selle nimeks sai Ruhnu Mittetäielik Keskkool. 1962. aastal muudeti kool 8-klassiliseks. 1963. aastal sooviti kooli muuta 4-klassiliseks, sest õpilasi oli ainult 14 ja valmis oli saanud Pärnu Internaatkool. Regulaarse lennuühenduse puudumise tõttu jäi muudatus teostamata.

1978 oli kool õpilaste puudumiste tõttu suletud. 1979. aastal avati 3-klassiline algkool ja kool tegutses nime all Ruhnu Algkool. 1987. aastal muudeti kool 8-klassiliseks (Ruhnu 8-klassiline Kool) ja 1988. aastal 9-klassiliseks (Ruhnu 9-klassiline Kool). Alates 1. septembrist 1990 kannab kool nime Ruhnu Põhikool.

Kooli hoone renoveeriti aastatel 2016-2017. Koolil puudub spordisaal, mistõttu ei ole võimalik täielikult täita riiklikku õppekava.

Viited

Välislingid
Kooli koduleht

Saare maakonna koolid
Ruhnu vald
Jaan Terasmäe

Jaan Terasmäe (28. mai 1926 Salla vald, Virumaa – 20. jaanuar 1998 Saint Catharines, Ontario, Kanada) oli eesti päritolu Kanada geoloog (kvaternaarigeoloog). 

Terasmäe avaldas uurimusi kvaternaarigeoloogia, palünoloogia ja paleoökoloogia alalt. Ta on 8 aastat toimetanud ajakirja Quaternary Research in Canada. 

Aastatel 1984–1985 oli ta Kanada Palünoloogide Assotsiatsiooni president.

Haridus ja töökäik
1944. aastal põgenes Jaan Terasmäe Rootsi. Pärast Uppsala Ülikooli lõpetamist 1951. aastal siirdus Kanadasse. 1955. aastal kaitses ta Hamiltonis McMasteri Ülikoolis doktorikraadi (dr. phil.).

Aastatel 1955–1967 töötas Terasmäe Kanada Geoloogiateenistuses Pleistotseeni Palünoloogia Laboratooriumi juhatajana, aastatel 1968–1991 töötas ta Kanada ülikoolides, sealhulgas professorina Saint Catharines'is asuvas Brocki Ülikoolis (aastast 1991 emeriitprofessor).

Tunnustus
1977 – valiti Kanada Kuningliku Seltsi liikmeks.

Isiklikku 
Jaan Terasmäe isa on Enn Terasmäe.

Publikatsioone
"Notes on latequaternary climatic changes in Canada". – Annals of the New York Academy of Sciences 95 (1), 1961.
"Some problems of the quaternary palynology in the western mainland region of the Canadian Arctic" (1968)
"Quaternary palynology – its scope, problems and potential uses". – Geoscience and Man 1, 1970

Viited

Kirjandus 
Nancy C. Doubleday [Weeks], John P. Smol, R. J. Mott, Roger N. McNeely. "Dr. Jaan Terasmäe (1926–1998), professor emeeritus, Brock University : remembered". – Journal of Paleolimnology 20 (3), 1998 

Kanada teadlased
Eestlased Kanadas
Sündinud 1926
Surnud 1998
Geoloogid
Kuressaare kaubahoov

Kuressaare kaubahoov on endisaegne kaubahoov Kuressaares Kauba tänaval. Kaubahoovi esinduslikeim ehitis – kaubahoovi ärihoone – on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Kaubahoov on ehitatud 1845. aastal. Algselt ühekorruselisele hoonele ehitati 1853. aastal juurde teine korrus kolmnurkfrontooniga ja sammaskäik. Projekti autor oli linnaarhitekt J. F. Schrader.

Kaubahoov on stiililt klassitsistlik.

Viited

Välislingid

Saare maakonna kultuurimälestised
Kuressaare ehitised
Pühavaimu 8

Pühavaimu tänav 8 on kaks elamuks ehitatud hoonet Pärnus Pühavaimu tänaval 8. Elamuid on küljetsi kokku ehitatud. Jõepoolset hoonet nimetatakse Heno majaks ja merepoolset Steineri majaks. Elamud on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Tänapäeval tegutseb hoonetes Pärnu Kunstide Kool.

Ajalugu 
Heno maja lasi ehitada 1670. aastatel apteeker Samuel Christian Heno ja 1674. aastal valmis raehärra Franz Carl Steineri maja. Steinerile kuulus ka hoone ees olev hoonestamata linnakvartal, kuhu ta kujundas midagi pargilaadset. 18. sajandil rajati haljasala asemele aed, mis kannab tänapäeval nime Steineri aed.Peale Steineri surma läks maja koos aiaga Lübecki kaupmehesellile Peter Bergile, kes suri lastetuna 1739. aastal. Tema lese Agatha Bremeri kosis 1741. aastal Hans Dietrich Schmidt, kes rajas Steineri majja kaubakontori. Schmidt oli edukas kaupmees ja ostis 1757. aastal ka Heno maja.

Schmidti järglaste ajal ehitati hooneid mitu korda ümber. Hoonete ilmed muutusid baroksest klassitsistlikeks. Kuni 18. sajandi alguseni asus kahe elamu vahel tänav, kuid 1877. aastal ehitati kaks hoonet kokku.

H.D. Schmidti kaubakontori kasutuses oli maja 1940. aastani, kui firma oma tegevuse Pärnus lõpetas. Teise maailmasõja ajal läks hoone politsei käsutusse.

1975. aastal sai Heno maja tulekahjus tõsiselt kannatada. Seejärel toimus aastatel 1978–1981 kogu hoonekompleksi restaureerimine Rein Raie projekti järgi.

1986. aastal kolis hoonesse Pärnu Pioneerimaja, mis 1989. aastal nimetati ümber Pärnu Õpilasmajaks. Pärnu Kunstide Maja asus hoones alates 1999. aastast. 2020. aastal sai hoones asuva õppeasutuse uueks nimeks Pärnu Kunstide Kool.

Viited

Välislingid

Pühavaimu 8 Pärnu Kunstide Maja koduleheküljel

Pärnu maakonna kultuurimälestised
Pärnu ehitised
Tornimäe Põhikool

Tornimäe Põhikool on põhikool Saare maakonnas Saaremaa vallas Tornimäe külas.

Ajalugu 
1854. aastal alustas Pöide kihelkonnas tööd kool, mis kasutas kirikuga ühist ruumi. 1866. aastal kolis kool Tornimäele üürimajja, mille oli lasknud ehitada köster Georg Sepp. 1873. aastal alustas kool tööd oma majas. Uues hoones oli 2 klassiruumi, 2 magalat, 2 tuba õpetajatele ja köök. Esimesed õpetajad olid preester Skoropostitsnõi ning salmilauljad Kudrjavtsev ja Paistu. Hiljem preestrid Joann Sepp ja Aleksander Klaas.

1918. aastal asutas pastor Lieberg Uuemõisa Kõrgema Algkooli, mis oli mõeldud kihelkonna- ja vallakoolide lõpetajaile. 1933. aastal ühendati Tornimäe algkool Uuemõisa Kõrgema Algkooliga, mis aasta hiljem reorganiseeriti Tornimäe 6-klassiliseks algkooliks. See tegutses Tornimäe kiriku kõrval olevas majas kuni 1963. aastani, mil valmis uus koolihoone. 1992. aastal sai kooli nimeks Tornimäe Põhikool.

Kooli nimed läbi aegade

 1924-1933 - Uuemõisa Algkool
 1934-1946 - Tornimäe 6-klassiline Algkool
 1941-1942 - Tornimäe täienduskool
 1943-1947 - Tornimäe 7-klassiline Kool
 1946-1948 - Tornimäe Mittetäielik Keskkool
 1949-1959 - Tornimäe 7-aastane Kool
 1960-1987 - Tornimäe 8-klassiline Kool
 1988-1991 - Tornimäe 9-klassiline Kool
 alates 1992 Tornimäe Põhikool

Koolijuhid ja direktorid 

 1924-1944 - Anton Kivi
 1944-1946 - Marta Kivi
 1946-1947 - Evald Timmas
 1947-1952 - Boris Kivi
 1952-1953 - Virve Alas
 1953-1956 - Regina Vaga
 1956-1981 - Ilmar Kaal
 1981-1984 - Tõnu Erin
 1984-1985 - Aino Pruul
 1986-1994 - Olavi Toomsalu
 1994-1999 - Marju Käo
 1999-2007 - Andres Hanso
 2007- ...     - Raili Nõgu

Viited

Välislingid
Kooli koduleht

 

Saare maakonna koolid
Saaremaa vald
Anna Haava nimeline Pala Kool

Anna Haava nimeline Pala Kool on põhikool-lasteaed Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Pala külas.

Ajalugu
Pala kooli eelkäijad olid Pala Külakool (asutati 1766), Moko Külakool (asutati 1810) ja Mäeotsa tütarlaste erakool (asutati 1882). 1920 ühendati need koolid ja moodustati Pala 6-klassiline Algkool.

Aastast 2005 kannab kool nime Anna Haava nimeline Pala Kool.

Viited

Välislingid
Kooli koduleht

Jõgeva maakonna koolid
Peipsiääre vald
Vaikuseminut

Vaikuseminut on peamiselt püstijalu ja langetatud päi tähistatav mälestushetk, millega väljendatakse oma austust mälestatavatele (nagu langenud sõdurid, mõrvatud, õnnetustes hukkunud vms).

Vaata ka 
 Leinalipp
 Vaikusevanne

Sümboolika
Käitumine
Pärnu rannahotell

Pärnu rannahotell on hotellihoone Pärnus Ranna puiesteel 5. 

Funktsionalismi esindava hoone projekteerisid Anton Soans ja Olev Siinmaa. Hoone ehitati 1935–1937. Rannahotell avati 17. juunil 1937.

Hoone oli 1990. aastateni sanatooriumi Estonia peahoone. 1992–1994 ehitati see ümber hotelliks. 

Hotellis on 55 tuba, millest 11 on sviidid. Suurim neist on presidendi sviit.

Hotellihoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Ajalugu 
Vajadus uue hotelli järele tekkis 1930. aastatel, kui Pärnut külastas üha suurem välisturistide vool. Kuna välisturistid olid peamiselt jõukamad inimesed, siis otsustati, et linnas peaks olema üks korralik esindushotell.

1934. aastal kuulutati välja arhitektuurikonkurss, kuid ükski neist realiseerimiseks ei sobinud. Seetõttu panid konkursitööde põhjal hotelli projekti kokku arhitektid Olev Siinmaa ja Anton Soans. Hotellitubade sisustusega tegeles kunstnik Peet Aren ja ornamentika autor oli skulptor Paul Horma.

Hotelli ehitust alustati 1935. aasta augustis. Ehituseks vajaliku raha saadi pikaajalise pangalaenuna Konstantin Pätsi toetusel. Hotell avati pidulikult 17. juunil 1937. Hotellis oli 70 numbrituba, millest üks oli määratud riigivanem Pätsile.

Hotell sai majas töötada napilt kolm aastat. 1940. aasta juulis avati Rannahotellis Eestimaa ametiühingute keskliidu puhkekodu. 1942. aastal avati hoones Saksa sõjaväe puhkekodu. Saksa ja Nõukogude sõjaväelased paiknesid hoones 1946. aastani, kui hakati maja kohandama sanatooriumiks.

Estonia nime kandnud sanatoorium paiknes hoones 1990. aastate alguseni. Nõukogude perioodil toimus majas ka mitu remonti ja ümberehitust.

1992. aastal sõlmis Pärnu linn rendilepingu Toomas Sildmäele kuuluva Finest Hotel Groupiga, et hoone tagasi hotelliks muuta. Samal aastal alustati maja kapitaalremonti, mis valmis 1994. aastaks. 1994. aasta mais külastas hotelli ka president Lennart Meri ning Rannahotell avati pidulikult 20. juunil.

2005. aastal ostis Finest Hotel Group linnalt hotelli kinnistu 50-aastase hoonestusõiguse.

Viimati renoveeriti hotelli ulatuslikumalt 2016. aastal. 8. juunil 2016 toimunud avamisel oli kohal ka president Toomas Hendrik Ilves.

Viited

Välislingid

Rannahotelli kodulehekülg

Pärnu maakonna kultuurimälestised
Pärnu ehitised
Eesti hotellid
Kirivere Kool

Kirivere Kool on põhikool Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kiriveres.

Ajalugu
Kooli ajalugu algab 1837, kui Palukülas (tänapäevase Kirivere küla alal) alustas tööd külakool. 1860-1902 tegutseti vallakoolina. 1921 nimetati kool Kirivere 6-klassiliseks algkooliks. Aastast 2014 kannab kool nime Kirivere Kool (1992–2014 Kirivere Põhikool).

Viited

Välislingid
Kooli koduleht

Viljandi maakonna koolid
Põhja-Sakala vald
Suislepa Lasteaed-Algkool

Suislepa Lasteaed-Algkool oli lasteaed-algkool Viljandi maakonnas Viljandi vallas Suislepa külas.

Suislepa kooli ajalugu algab 1765. aastal. Seejuures on Suislepas kool tegutsenud aegade jooksul 18 kohas.

1880. aastal asutati Murikatsil Suislepa kihelkonnakool. 1892. aastal kolis kool uude kihelkonnakoolihoonesse Pitsule. Alates 1921. aastast kuni Suislepa Lasteaed-Algkooli sulgemiseni 2014. aastal tegutses kool Uue-Suislepa mõisa härrastemajas. Samas jätkasid õppetööd Tarvastu Gümnaasiumi Suislepa õppekoha algklassid kuni 2016. õppeaasta lõpuni.

Kuni 1992. aastani kandis kool nime Suislepa 9-klassiline Kool, seejärel kuni 1999. aastani Suislepa Põhikool ja alates 1999. aastast Suislepa Lasteaed-Algkool. 2014. aastal otsustati Suislepa kool õpilaste vähesuse tõttu sulgeda. Alles jäi lasteaed. Algklassilapsed said Uue-Suislepa mõisa härrastemajas veel kaks aastat edasi õppida, kuid see, kuni 2016. aasta lõpuni tegutsenud õppeasutus oli juba Tarvastu Gümnaasiumi Suislepa õppekoht.

Viited

Välislingid
Kooli ajaloost Suislepa Paadiselts MTÜ kodulehel

Viljandi maakonna koolid
Eesti lasteaiad
Viljandi vald
Eesti endised koolid
Soloti

Soloti on küla Venemaal Belgorodi oblastis Valuiki rajoonis, umbes 150 km kaugusel Belgorodist idakagus ning umbes 25 km kaugusel Ukraina piirist idas.

Donbassi sõja ajal, 2015. aasta septembris, alustati asula lähistel suure sõjaväebaasi rajamist. Solotist umbes 10 km kaugusel kagus, Valuiki linna kirdepiiril, asub Valuiki lennuväli.

Viited

Välislingid
 Стрельба на российском военном полигоне - убиты 13 человек. BBC News Русская служба, 15. oktoober 2022

Belgorodi oblast
Venemaa külad
Blue Time

Blue Time oli 1989–1997 tegutsenud ansambel (duo), mille moodustasid Tõnis Mägi ja Avo Ulvik.

Välislingid
Blue time. Tõnis Mägi ERRi digiarhiivis

Eesti ansamblid
Audru Kuldlõvi kõrts

Audru Kuldlõvi kõrts (ka Audru Suurkõrts) on endine kõrts Pärnu maakonnas Pärnu linnas Audrus. Kõrtsihoonet peetakse üheks väljapaistvamaks klassitsistlikus stiilis Eesti kõrtsihooneks. 

Kõrtsi täpne ehitusaeg on teadmata, ent tõenäoliselt ehitati see aastatel 1827–1832. Kõrts lõpetas tegevuse aastal 1900. Hiljem on seda kasutatud elamuna.

Viited

Välislingid
Trahter Kuld Lõvi ametlik kodulehekülg
 

Eesti kõrtsid
Pärnu linn
FLYEST

FLYEST on lennuettevõtte Airest kaubamärk, mille all ettevõte pakub reisijate tellimusvedusid.

Seni kaubavedusid pakkunud Airest teatas uue kaubamärgi loomisest 31. augustil 2015.

Lennukipark 

Esimene lennuk SAAB 340 registreerimisnumbriga ES-LSF alustas 31. augustil 2015 tellimuslende Eesti rahvuslikule lennufirmale Estonian Air liinil Stockholm–Tallinn–Peterburi.

Viited

Välislingid
FLYEST-i ametlik koduleht

Eesti_lennufirmad
Lennundusvaldkonnas tegutsevad Eesti ettevõtted ja organisatsioonid
Bulgaarid

Bulgaarid olid turgi hõimud. 

6.– 7. sajandil asusid algbulgaaride rändhõimud Aasovi merd ümbritsevais steppides. 

Ajavahemikus 630 kuni 635 suutis khaan Kubrat ühendada peamised bulgaari hõimud, luues võimsa konföderatsiooni Suur-Bulgaaria, tuntud ka kui Onoguuria.

Kasaaride tugeva surve all lagunes Suur-Bulgaaria aastal 668. Osa bulgaare rändas Balkani poolsaarele ja osa põhjasuunas.

Aastal 680 asutas Asparuh pärast Ongali lahingut Doonaust lõunas Bütsantsi territooriumil Esimese Bulgaaria tsaaririigi. 7. ja 10. sajandi vahel sulandusid bulgaarid järk-järgult slaavlaste hulka, võttes omaks lõunaslaavi keele ja pöördudes aastal 864 Boris I ajal kristlusse.

Põhjasuunas rännanud bulgaarid jõudsid 8. sajandil Volga keskjooksu ja Kama jõe aladele, kus aja jooksul segunesid kohalike soome-ugri hõimudega (mokšad ja ersad) ja muutusid paikseteks ning moodustasid Volga-Bulgaaria riigi.

Vaata ka
Bulgaarlased
Esimene Bulgaaria tsaaririik
Baškiirid, Baškortostan

Välislingid
Bulgaarid, Eesti nõukogude entsüklopeedia

Rahvad
Turgi rahvad
Bulgaaria ajalugu
Nehatu Haridusselts

Nehatu Haridusselts oli haridusselts, mis tegutses 1936–1940 Tallinna lähedal Nehatu vallas. Seltsi asutasid Nehatu Põllumeeste Seltsi muusikaosakonna liikmed. Haridusseltsil oli oma juhendatav näitetrupp, laulukoor ja orkester.

Viited

Eesti seltsid
Aserbaidžaanlaste genotsiidipäev

Aserbaidžaanlaste genotsiidipäev () 1918 aastal armeenlaste poolt toime pandud arveteõiendused aserbaidžaani rahvaga ja genotsiid., Aserbaidžaanlaste vastu toimepandud genotsiidipäeva – tähistatakse igal aastal 31. märtsil.

1918 aastal viis Bakuu Kommuun, kelle poliitiline ja sõjaväeline juhtkond koosnes põhiliselt armeenlastest, ellu häbiväärse plaani, mis nägi ette puhastada Bakuu kubermang aserbaidžaanlastest. Selle tulemusena hävitati kümneid tuhandeid rahulikke elanikke, purustati asulaid, kultuurimälestisi, mošeesid ja koole. Armeenlaste poolt korraldati arveteõiendamisi rahulike aserbaidžaani elanike kallal Gjandžas, Šemahas, Gubas, Ljankjaranis, Karabahhis, Muganis ja teistes Aserbaidžaani piirkondades.

1918 aasta märtsis-aprillis, tapsid armeenlased Bakuus, Šamahhõs, Gubes, Muganis ja Ljankjaranis üle 30 tuhande aserbaidžaanlase ning kümned tuhanded inimesed aeti minema omalt maalt. Ainuüksi Bakuus tapeti erilise julmusega umbes 10 tuhat aserbaidžaanlast, Šamahhõs purustati 58 küla, tapeti 7 tuhat inimest (kellest olid 1653 naised, 965 lapsed).

Gubõ territooriumil tehti maatasa – 122 küla, aga Karabahhi mägialadel – 150 küla, Zangezuris – 115, Irevanski kubermangus – 211, Karski oblastis – 92 külades sattus elanikkond genotsiidi ohvriks sõltumata vanusest ja soost. Arvukates irevani aserbaidžaanlaste pöördumistes ajalehe "Ašhadavor " ("Truženik" e.k. Töötaja) poole, oli 2. novembri 1919.a. numbris ära toodud arvud, et selles ajaloolises aserbaidžaanlaste linnas ja selle ümbruses laastati lühikese aja jooksul 88 küla, põletati 1920 maja, tapeti 131970 inimest.

26. märtsil 1998 aastal andis Aserbaidžaani president Heydər Əliyev välja spetsiaalse määruse, mille kohaselt 31. märts kuulutati välja mälestuspäevaks – Aserbaidžaanlaste genotsiidipäevaks.

Vaata ka
Hodžalõ veresaun
Mägi-Karabahhi sõda

Viited

Välislingid

«День геноцида азербайджанцев» на сайте www.calend.ru

Aserbaidžaani ajalugu
1918
Sony Interactive Entertainment

Sony Interactive Entertainment (SIE), varem Sony Computer Entertainment (SCE) ja Sony Network Entertainment, on Sony tütarfirma, mis toodab videomänge, sealhulgas PlayStationit.

Ettevõte asutati 16. novembril 1993 Tokyos.

Ettevõttel on üle 8000 töötaja rohkem kui 50 riigis, kõige rohkem USA-s.

Infotehnoloogiaettevõtted
Sony
PlayStation
Emmaste rahvamaja

Emmaste rahvamaja (ka Emmaste kultuurimaja) on endine rahvamaja Hiiumaa vallas Emmastes.

Maja valmis 1987. Selle arhitekt on Maris Remi ja sisekujunduse autor on Raili Morgen. Ehitustöid juhtis brigadir Jaroslav Krivun..

Emmaste rahvamaja kogupind on 2179,4 m² ning selle põhiliseks ehitusmaterjaliks on raudbetoon. Hoone ruumid asuvad kolmel korrusel. Majas asub ka bassein ja saun.. Hoone keskne ruum on saal (430 m²).

Maja on seisnud tühjana alates 1990. aastate algusest ning sellel on olnud mitmeid omanikke. Näiteks 2002. aastal ostis maja OÜ Hiiu Invest, kes müüs selle kolm aastat hiljem OÜ-le Kevadpäike, kes omakorda müüs selle aasta hiljem OÜ-le Frezire, mis hiljem pankrotistus. Pankrotivarana omandas hoone Sander Sulane, kes müüs selle kahe aasta pärast Jaan Peetsile.

Viited

Eesti kultuurikeskused
Hiiumaa vald
Saapapuhastaja

"Saapapuhastaja" (originaalpealkiri "Sciuscià") on 1946. aastal valminud Itaalia film, mille lavastas Vittorio De Sica.

Film võitis parima võõrkeelse filmi Oscari (1948).

Itaalia filmid
1946. aasta filmid