joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Puise nina

Puise nina on neem Lääne-Eestis Puise poolsaarel; administratiivselt asub Lääne maakonnas Haapsalu linnas.

Neemest läände jääb Kakrarahu ja selle juures on veel mitu väikest saarekest.

Puise ninal asub sadam, Nina talu ja veel mitu maja, sealhulgas elumaju.

Puise ninale viib Tuuru–Puise tee.

1974. aastal hukkus Puise nina lähedal tormisel merel Sven Onno, kelle auks on püstitatud mälestuskivi.

Mälestuskivi lähedal on Eesti geodeetilise põhivõrgu punkt.

Pilte

Välislingid 
Puise nina 360° aeropanoraam / aerofoto. Talv 2012

Haapsalu linn
Lääne maakonna neemed‎
Noarootsi poolsaar

Noarootsi poolsaar on poolsaar Lääne-Eestis, halduslikult jääb see Lääne-Nigula valda Läänemaal.

Ajalooliselt oli Noarootsi poolsaar Läänemere saar, rootsikeelse nimega  Nuckö. Mandriga ühines see umbes 19. sajandil. Poolsaarel asub mitu suhtelist suurt riimveelist järve, näiteks Sutlepa meri.

Noarootsi kuulub traditsiooniliselt Eesti rannarootslaste asualale (koos Vormsi, Ruhnu jt saartega). Ehkki rannarootslaste ja rootsi keele valdajate arv on nüüdseks järsult kahanenud, on Noarootsis tänini kasutusel kakskeelsed kohanimed.

Vaata ka 
 Noarootsi kihelkond

Lääne maakonna poolsaared
Lääne-Nigula vald
Ivy League

Ivy League on kaheksa USA eraülikooli spordiklubide ühendus. Tavaliselt kasutatakse seda terminit lihtsalt nende ülikoolide ühise nimetajana. Termin tähistab ka akadeemilist kõrgemat taset, vastuvõtutingimuste valivust ja sotsiaalset elitismi.

Liikmed

Viited

Välislingid
 Kodulehekülg

Üliõpilasorganisatsioonid
Spordiorganisatsioonid
August Eenlaid

August Eenlaid (2. mai 1905 – 23. detsember 1979) oli eesti põllumajandusteadlane, entomoloog.

Elukäik
Ta lõpetas Tartu Ülikooli 1939. aastal. Ta oli TRÜ rakenduszooloogia kateedri juhataja (1944–1951) ning Eesti Põllumajandusakadeemia entomoloogia ja aianduse kateedri juhataja (1951–1976), ühtlasi TRÜ põllumajandusteaduskonna dekaan (1950–1951),  EPA kaugõppeosakonna juhataja (1951–1954) ja  EPA õppeprorektor (1954–1972).

Teadustöö
A. Eenlaiu erialaks oli rakenduszooloogia; ta uuris peamiselt putukaist taimekahjureid ja putukatõrje meetodeid.

Teoseid
Eenlaid, August 1966. Tähtsamate kahjulike ja kasulike putukate süstemaatiline nimestik. Tartu: Eesti Põllumajanduse Akadeemia.
Eenlaid, August 1974. Juhend taimekahjurite ja kahjustuste tundmaõppimiseks. Tartu: Eesti Põllumajanduse Akadeemia.

Eesti entomoloogid
Eesti põllumajandusteadlased
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna dekaanid
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased
Eesti NSV teenelised teadlased
Tööpunalipu ordeni kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Pauluse kalmistule maetud
Sündinud 1905
Surnud 1979
Adam Otto Wilhelm von Bistram

Adam Otto Wilhelm von Bistram (venepäraselt Адам Иванович Бистром; 23. oktoober 1774 Märjamaa – 17. oktoober 1828) oli baltisakslasest Venemaa sõjaväelane (kindralleitnant).

Karl Heinrich Georg von Bistram sündis Märjamaa, Luiste ja Päädeva mõisniku kindralmajor Hans Heinrich von Bistrami ja Charlotte Helene von Tiesenhauseni pojana. Tema vennast Karl Heinrich Georg von Bistramist sai samuti väljapaistev sõjaväelane (jalaväekindral).

Autasud

Venemaa ordenid
Püha Vladimiri ordeni 4. klass (26. mai 1807)
Püha Vladimiri ordeni 3. klass (5. november 1812)
Püha Anna ordeni 2. klass briljantidega (25. veebruar 1813)
Püha Georgi ordeni 4. klass (11. juuli 1813
Püha Georgi ordeni 3. klass (18. märts 1814)
Püha Anna ordeni 1. klass briljantidega (17. september 1814)

Välismaa ordenid
Rootsi Mõõgaorden sõjaliste teenete eest (1813)

Muud autasud
Kuldmõõk kirjaga "Vapruse eest" (1808)
Kuldmõõk briljantide ja kirjaga "Vapruse eest" (1814)

Sugupuu

Vaata ka
Bistram

Välislingid
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust (saksa k.)
Põhjalik teenistuskäik (vene k.)
Teenistuskäik (vene k.)

Bistramid
Baltisaksa sõjaväelased
Venemaa keisririigi sõjaväelased
Sündinud 1774
Surnud 1828
Bistramid
Adolf Kneser

Julius Carl Christian Adolf Kneser (19. märts 1862 Grüssow, Mecklenburg – 24. jaanuar 1930 Breslau (Wrocław)) oli saksa matemaatik.

Adolf Kneser oli kirikuõpetaja poeg. Ta lõpetas Rostocki gümnaasiumi ja asus 1879 Rostocki ülikooli matemaatikat õppima. Kolmandal semestril siirdus Berliini ülikooli, kus kaitses 1884 doktorikraadi. Asus tööle Marburgi ülikooli, 1886 Breslau ülikooli eradotsendina. Valiti 1889 Tartu Ülikooli rakendusmatemaatika erakorraliseks ja 1890 korraliseks professoriks, kellena töötas aastani 1900. 1900–1905 töötas Berliini Mäeakadeemias, 1905–1928 oli Breslau ülikooli professor ja rektor. Preisi TA (1923) ja NSVL TA korrespondentliige (1924).

Tartus hakkas uurima süsteemi liikumist mittepüsiva tasakaalu asendi ümbruses ja koostas variatsioonarvutuse õpiku (1900). Töid ka integraalvõrrandite teooria alalt.

Kirjandust 
 Peeter Müürsepp, "Kuulsaid 19.-20. sajandi matemaatikuid". - Tallinn, 1985

Välislingid 
 Bibliograafia

Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna professorid
Saksamaa matemaatikud
Mecklenburgi inimesed
Sündinud 1862
Surnud 1930
Therese Rei

Therese Rei (sündinud Therese Luts, 16. august 1891 Peterburi – 30. mai 1976 Stockholm) oli eesti laulja.

Oli abielus August Reiga.

Kirjandus 
Tõnis Kint. Therese Rei mälestuseks. Teataja, 19. juuni 1976, nr. 10, lk. 7.

Eesti lauljad
Eesti esileedid
Eestlased Rootsis
Sündinud 1891
Surnud 1976
Iirimaa Eurovisiooni lauluvõistlusel

Iirimaa osales esimest korda Eurovisiooni lauluvõistlusel (iiri: Comórtas Amhrán Eorafíse) 1965. aastal Napolis. Sestpeale on Iirimaa osalenud kõikidel võistlustel, jättes vahele vaid 1983. aastal Münchenis ja 2002. aastal Tallinnas toimunud Eurovisiooni lauluvõistluse.  

Iiri rahvuslik ringhääling Radio Telefís Éireann (RTÉ) on Iirimaad esindav ringhääling lauluvõistlusel ning kannab üritust üle igal aastal. Poolfinaalid kantakse üle kanalil RTÈ Two ja finaalid kanalil RTÈ One.  

Kõik Iirimaa laulud seni on olnud ingliskeelsed, välja arvatud ainukene iirikeelne laul "Ceol an Ghrá", mis esindas Iirimaad 1972. aastal. 

Iirimaa on võitnud võistluse seitsmel korral ning on sellega enim kordi võitnud riik lauluvõistlusel. Kõigil seitsmel korral on Iirimaa võidule järgnenud aastal korraldanud ka lauluvõistlust: kuuel korral Dublinis ning ühel korral väikeses 1500 elanikuga Millstreeti linnas. 

2007. aasta lauluvõistlusel esindas Iirimaad traditsioonilise iiri muusika grupp Dervish, esitades loo "They Can't Stop The Spring". Olnud pääsenud automaatselt lauluvõistluse finaali jäi Iirimaa grupp finaalis viimaseks, kogudes vaid viis punkti, kõik Albaanialt. 2008. aastal esindas Iirimaad Dustin the Turkey, kellel ei õnnestunud pääseda finaali oma lauluga "Irlande Douze Pointe", jäädes 15. kohale esimeses poolfinaalis.

Osalemine
Iirimaa on osalenud võistlusel kõigil aastatel, välja arvatud 1983. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel ja 2002. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. 1983. aastal toimus RTÉ-s streik, mistõttu ringhäälingul polnud piisavalt ressursse saatmaks oma esindajat. Selle asemel RTÉ kandis võistlust üle BBC kommentaaridega. 2002. aastal polnud Iirimaal õigust osaleda lauluvõistlusel, kuna jäi aasta varem viimaste hulka. Olenemata sellest kandis RTÉ võistlust üle ning saatis Tallinna oma kommentaatori. 

Iirimaa on saatnud lauluvõistlusele 42 laulu, neist seitse on lauluvõistluse võitnud ning 18 on lõpetanud esiviisikus. Iirimaa on ühel korral kaotanud õiguse osaleda võistlusel, sest 2001. aastal jäädi 21. kohale. Iirimaa on kolmel korral osalenud poolfinaalides: 2005. aastal esindas Iirimaad Donna & Joe, lõpetades võistluse poolfinaalis 14. kohal, mis tähendas, et finaali ei jõutud. 2006. aastal esindas Iirimaad Brian Kennedy, kes saavutas poolfinaalis üheksanda koha, mis tagas Iirimaa koha finaalis. Kennedy lõpetas finaalis kümnendal kohal. Iirimaa osales 2008. aastal I poolfinaalis, kust 15. kohaga finaali ei pääsetud 

Viis esitajat on Iirimaad esindanud rohkem kui ühel korral: Johnny Logan (1980, 1987), Linda Martin (1984, 1992), Tommy ja Jimmy Swarbrigg ("The Swarbriggs" nime all 1975. aastal ja 1977. aastal "The Swarbriggs Plus Two" nime all), Maxi (solistina 1973. ja Sheeba koosseisus 1981. aastal).

Osalused

Hääletamise ajalugu (1975–2019 finaalid) 
Iirimaa on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:

Iirimaa on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:

Korraldatud Eurovisiooni lauluvõistlused

Galerii

Välislingid 
 Eurovisioon.ee – Iirimaa
 ESCStat.com Eurovisiooni statistika – Iirimaa

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
E
Gaseeritud vesi

Gaseeritud vesi ehk karboniseeritud vesi (nn "mulliga vesi") on vesi, milles on lahustatud süsinikdioksiidi ning saadud niimoodi kihisev vesi, mis on suurema jao karastusjookide peamiseks komponendiks.

Vee gaseerimist süsinikdioksiidiga nimetatakse karboniseerimiseks. Karboniseerimisel tekib vees süsihape.

Vaata ka
Mineraalvesi

Vesi
San Marino Eurovisiooni lauluvõistlusel

San Marino on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates 2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusest.

Juunis 2007 teatas San Marino ringhääling, San Marino RTV Euroopa Ringhäälingute Liidule oma soovist osaleda lähitulevikus Eurovisiooni lauluvõistlusel. Selle otsuse vastuvõtmine olenes ringhäälingu aktsionäridest, sealhulgas Itaalia ringhäälingust, RAI-st, kes eemaldus lauluvõistlusest 1997. aastal ja on tuntud lauluvõistluse-vastase kriitika poolt.

San Marino esindaja 2008. aastal oli Miodio, kes esitas Belgradi laval laulu "Compice", mis jäi poolfinaalis viimasele kohale ja seega finaalist välja.

San Marino esialgu soovis 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistluselt eemalduda halva tulemuse tõttu 2008. aastal. Kuid San Marino RTV mõtles ümber ning kinnitas riigi osalejaks Moskvasse. Detsembris 2008 teatas San Marino siiski eemaldumisest, kuid põhjuseks polnud halb tulemus eelneval aastal vaid rahanappus. San Marino naasis 2011. aastal. Alates 2012. aastast on riiki esindanud kolm korda järjest Valentina Monetta. 2014. aastal kvalifitseerus San Marino esimest korda finaalkontserdile. Seni parim tulemus pärineb 2019. aastast, kui San Marino saavutas finaalis 19. koha.

Osalused

Hääletamise ajalugu (2008–2015 finaalid) 
San Marino on andnud kõige rohkem punkte järgnevatele riikidele:

San Marino on saanud kõige rohkem punkte järgnevatelt riikidelt:

Viited

Välislingid 
 Eurovisioon.ee – San Marino
 ESCstats.com Eurovisiooni statistika – San Marino

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
Eurovisioon
Tšehhi Eurovisiooni lauluvõistlusel

Tšehhi tegi Eurovisiooni lauluvõistlusel debüüdi 2007. aastal. 

Esialgu tahtis Tšehhi osaleda 2005. aastal, kuid jäi siiski kõrvale, sest Tšehhi televisioonis oli planeeritud selleks aastaks juba kaks suurt üritust. Järgmisel aastal nad võistlusest osa ei võtnud, sest nende esindaja pidi alustama poolfinaalist ja polnud kindel, et ta finaali jõuab.

Siiski otsustas Tšehhi rahvuslik ringhääling Česká televize 19. aprillil 2006. aastal, et osalevad 2007. aasta lauluvõistlusel.

Esimene esindaja valiti rahvuslikus eelvoorus SMS-hääletusega. Valituks osutus Tšehhi üks populaarsemaid rokkansambleid Kabát lauluga "Malá dama". Tšehhi jäi poolfinaalis viimasele kohale, saades vaid ühe punkti Eestilt. 

Hoolimata kahest ebaõnnestumisest, osales Tšehhi 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Moskvas. Poolfinaalis jäädi viimaseks ja ei kogutud ühtegi punkti.

Pärast seda jäädi aastatel 2010.–2014. aastal halbade tulemuste ja Tšehhi televaatajate vähese huvi tõttu kõrvale.

Tšehhi naasis Eurovisiooni lauluvõistlusele 2015. aastal, kuid ka siis ei jõutud finaali.

2016. aastal jõuti esimest korda finaali. Gabriela Gunčíková esitatud laul "I Stand" jäi aga finaalis 41 punktiga eelviimasele, 25. kohale, seejuures ei saadud televaatajatelt ühtki punkti.

2018. aastal saavutas  Mikolas Josef Tšehhi parima tulemuse (6. koha).

Osalused

Hääletamise ajalugu (finaalid 2007–2016) 
Tšehhi on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:

Tšehhi on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:

Välislingid
 Eurovisioon.ee – Tšehhi
 Česká Televize – Eurosong
 ESCstat.com Eurovisiooni statistika – Tšehhi

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
E
Gruusia Eurovisiooni lauluvõistlusel

Gruusia tegi oma debüüdi Eurovisiooni lauluvõistlusel 2007. aastal Helsingis.

27. oktoobril 2006 teatas Gruusia, et soovib osaleda 2007. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Sellel ajal oli EBU poolt veel kinnitatud maksimaalne osalevate riikide arv, mis oli 40. Märtsis 2007 teatati, et kõik 42 riiki osalevad Helsingis. Võistlusel suutis Gruusia esindaja Sopho Khalvashi lauluga "Visionary Dream" pääseda finaali ning saavutada seal 12. koha.

2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas Gruusiat pime lauljatar Diana Gurtskaja, kes laulis laulu "Peace Will Come". Osaledes Belgradis teises poolfinaalis, pääses ta edasi finaali ning lõpetas seal 11. kohal.

Augustis 2008 otsustas Gruusia Rahvusringhääling Moskvas toimuval 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Lõuna-Osseetia sõja tõttu mitte osaleda. Gruusia keeldus osalemast võistlusel "riigis, mis rikub inimõigusi ja rahvusvahelist õigust", ning kahtles ka Venemaa suutlikkuses tagada osalejate ohutus Moskvas.

Detsembris 2008 siiski otsustati osaleda Moskvas toimuval lauluvõistlusel. Otsuse põhjuseks oli võit 2008. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlusel ning 12 punkti, mis saadi Venemaalt.

10. märtsil 2009 otsustas Euroopa Ringhäälingute Liit, et Gruusia ei tohi Moskvas toimuval Eurovisiooni lauluvõistlusel esitada rahvusliku vooru võitnud Venemaa peaministrit Vladimir Putinit pilavat laulu "We Don't Wanna Put In". Gruusia keeldus laulu sõnade muutmisest ning teatas, et loobub osalemisest.

Osalused

Hääletamise ajalugu (2007–2019 finaalid) 
Gruusia on andnud kokku kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:

Gruusia on saanud kokku kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:

Märkused

Viited

Välislingid 
 Eurovisiooni lauluvõistluse kodulehekülg
 Eurovisioon.ee – Gruusia

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
E
Montenegro Eurovisiooni lauluvõistlusel

Montenegro tegi oma debüüdi Eurovisiooni lauluvõistlusel 2007. aastal Helsingis. Varem oli Montenegro lauluvõistlusel osalenud Jugoslaavia (nii Jugoslaavia Sotsialistliku Föderatiivse Vabariigi 1961–1991 kui ka Jugoslaavia Föderatiivse Vabariigi 1992) koosseisus ning Serbia ja Montenegro koosseisus (2004–2006).

2005. aastal esindas Serbiat ja Montenegrot bänd No Name, mis oli pärit Montenegrost. Samuti olid Montenegrost Jugoslaavia esindajad aastatel 1983 ja 1984.

Ajalugu 
2004. ja 2005. aastal osales Montenegro lauluvõistlusel Serbia ja Montenegro liitriigina. 2006. aastal Serbia ja Montenegro eemaldus võistlusest, sest kaks vabariiki ei suutnud otsustada, millist kandidaati Eurovisioonile saata.

Alates 21. maist 2006, kui Montenegrost sai iseseisev riik, on Montenegro võistelnud lauluvõistlusel üksi. Riik tegi debüüdi 2007. aastal Helsingis.

Osalemine Serbia ja Montenegro liitriigi koosseisus

Osalused

Vaata ka 
 Serbia ja Montenegro Eurovisiooni lauluvõistlusel
 Jugoslaavia Eurovisiooni lauluvõistlusel

Välislingid
 Eurovisioon.ee – Montenegro
 MontenegroSong 2008

E
Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
Moldova Eurovisiooni lauluvõistlusel

Moldova on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates 2005. aastast. 2005. aastal esindas Kiievis Moldovat Zdob și Zdub, kus bändiga koos oli laval ka trummi lööv vanaema. Moldova pääses poolfinaalist edasi ning saavutas finaalis 6. koha. 

2006. aastal esindas Moldovat Arsenium ja Natalia Gordienko, kes jäid finaalis 20. kohale. Pärast halba tulemust Ateenas teatas Teleradio-Moldova, et Moldova eemaldub võistlusest ja ringhääling pole 2007. aasta lauluvõistluseks eelarvet eraldanud. Kuid ühiskonna survele vastu tulles saatis Teleradio-Moldova Helsingisse Natalia Barbu lauluga "Fight", mis pääses edasi finaali ning saavutas seal 10. koha.

2008. aastal ei jõudnud Moldova esimest korda nelja aasta jooksul finaali. Moldova džässilugu "A Century of Love", mida esitas Geta Burlacu, jäi poolfinaalis 19 riigi konkurentsis 11. kohale.

2017. aastal esindas Moldovat SunStroke Project, kes saavutas 374 punktiga 3. koha, mis on Moldova kõigi aegade parim tulemus.

Osalused

Välislingid
 Eurovisioon.ee – Moldova
 TRM – Eurovisiooni lauluvõistlus 2009

E
Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
Valgevene Eurovisiooni lauluvõistlusel

Valgevene on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates 2004. aastast. Sellel Istanbulis toimunud Eurovisioonil olid esimest korda kasutusel poolfinaalid, kus tuli osaleda ka Valgevenel. Riiki esindasid Aleksandra ja Konstantin, kes laulsid end lauluga "My Galileo" 22 osalejast vaid 19. kohale, saades kokku 10 punkti. See tähendas, et Valgevene pidi ka järgneval aastal osalema esmalt poolfinaalis. 

2005. aastal Kiievis esindas Valgevenet Anželika Agurbaš. Anželika laulis laulu "Love Me Tonight" poolfinaalis 13. kohale, kogudes 67 punkti. Valgevenet see tulemus finaali ei viinud. 

2006. aastal Ateenas esindas Valgevenet lauljatar Polina Smolova. Lauluga "Mum" jäi Valgevene poolfinaalis 22. ehk eelviimasele kohale, kogudes vaid 10 punkti. 

2007. aastal läks Valgevene eest lavale Dimitri Koldun, kes lauluga "Work Your Magic" viis Valgevene esimest korda finaali, saavutades poolfinaalis 4. koha 28 võistleja hulgas. Laulu helilooja on vene laulja Filipp Kirkorov. Finaalis koguti 145 punkti, mis asetas Valgevene lõpptabelis 6. kohale. 

Kuigi Valgevene saavutas Helsingis kuuenda koha, siis 2008. aastal kehtima hakanud uute reeglite tõttu pidi Valgevene alustama taas poolfinaalist. Seekord esindas riiki Ruslan Alekhno, kes lauluga "Hasta La Vista" jäi poolfinaalis 17. kohale 19 osaleja seas ning kogus 27 punkti, mis ei olnud piisav finaali kvalifitseerumiseks. 

Hääletuses on Valgevene andnud peaaegu igal aastal oma 12 punkti Venemaale ja on saanud Venemaalt suhteliselt kõrgeid punkte vastu.

2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel
Valgevene riiklik ringhääling BTRC kinnitas osalemist 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, avaldades riikliku eelvooru Eurofest 2009 reeglid. 

Valgevene otsis oma kuuendat esindajat Eurovisiooni lauluvõistlusel neljaastmelise konkursiga. Esimeses voorus valis kutseliste muusikainimeste žürii 15 laulu, mis said osaleda poolfinaalides. Poolfinaalid toimusid detsembris, kus professionaalne žürii valis viis finalisti. Riigisisene finaal toimus jaanuaris ja võitja valiti telehääletusel.

Neljas tase oli artisti eelvalmistus Moskvaks ja 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus.

Laule BTRC-sse sai saata 5. oktoobrist kuni 20. novembrini 2008.

Osalus

Hääletamise ajalugu (2004–2017 finaalid)
Valgevene on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:

Valgevene on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:

Välislingid
 Eurovisioon.ee – Valgevene
 Eurovisiooni lauluvõistluse koduleht
 Eurovision-Belarus 
 Valgevene rahvuslik finaal

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
E
Meinhard Uustalu

Meinhard Uustalu (5. september 1928 Järgküla (praegu Moka) – 22. august 1994 Kasti) oli eesti koduloolane ja genealoog.

Meinhard Uustalu sündis Arnold-Aleksander Uustalu (1903–1973) ja Hilda-Marie Lilleveldi vanima pojana. Ta omandas hariduse Haimre kuueklassilises külakoolis. Seejärel õppis Tallinna Reaalkoolis. Töötas mõnda aega Haimre rahvamajas.

1949. aastal läks Siberisse järele oma küüditatud pruudile Erna Uustalule, kellega ta Venemaal samal aastal abiellus. Novosibirski oblastisse jäid nad elama 1957. aastani. Seal sündis neil ka 1955. aastal esimene poeg.

Pärast Siberist naasmist asus ta elama Kasti külla ja töötas sealses "Tasuja" kolhoosis. Ta oli nii kassapidaja, elektrik-lukksepp, karjabrigadir kui ka kultuurimaja juhataja. Suure raadioasjanduse huvilisena oli ta kolhoosi raadiosõlmes raadiotehnik ja juhataja.

Koduloolasena oli ta põhjalik uurija arhiivides. Fotograafiahuvilisena jäädvustas ta piirkonna perekondlikke sündmusi, aga ka muinsus- ja loodusväärtusi. Oma kodukoha Haimre-Kasti kohta kirjutas ta kümneid ajaleheartikleid. Peale selle tundis ta suurt huvi sugupuu-uurimise vastu. Tema koostatud on mitmed suguvõsakroonikad (Alekand, Erissaar, Kolks, Ots, Uustalu, Valter jt).

Ehkki Meinhard Uustalu oli väga viljakas uurija, on temalt siiani (postuumselt) ilmunud vaid teos "Haimre-Märjamaa piirkonna minevikust", mis valmis käsikirjana juba 1977. aastal, aga trükivalgust nägi alles 2008. aastal.

Meinhard Uustalul on kolm poega. Pojapoeg Märt Uustalu on ajaloolane.

Uurimused
Söökidest ja söögikommetest Märjamaa kihelkonna väiketalus 1930-1940 (1975)
Haimre-Märjamaa piirkonna minevikust (1977, ilmunud 2008)
"Tasuja" kolhoos 1949-1968 (1978)
"Tasuja" kolhoos 1969-1978 (1978)
Haimre valla veskitest (1980)
Ülevaade käsitöödest ja käsitöömeistritest. Märjamaa kihelkonna Haimre piirkond XVII-XX saj (1984)
Järgküla (1988)
Omavalitsuslike organite ja nendega seoses olevate elualade minevikust Märjamaa külanõukogu piirkonnas (1990)

Viited

Välislingid 
Haimre kalme: mälestuskivi avamise puhul 26. septembril 1992. aastal
Haimre-Märjamaa piirkonna minevikust
Haimre raamatukogu tähistas 85. aastapäeva
Kabala Uustalude Kasti liinid 1726-1991
Märjamaa sai kingiks oma ajaloo
Veskid M. Uustalu uurimistöö põhjal
Artikkel "Mõisamaa hiiemägi" ajakirjas Eesti Loodus aastast 1975
Artiklid andmebaasis ISE

Eesti koduloolased
Eesti genealoogid
Sündinud 1928
Surnud 1994
Serbia ja Montenegro Eurovisiooni lauluvõistlusel

Serbia ja Montenegro osales Eurovisiooni lauluvõistlusel kaks korda, 2004. ja 2005. aastal. 

Debüüdi tegi liitriik 2004. aastal Istanbulis, kus Serbiat ja Montenegrot esindas Serbia laulja Željko Joksimović. Joksimovići esitatud laul "Lane Moje" võitis Eurovisiooni ajaloos esimest korda toimunud poolfinaali ning kvalifitseerus finaali. Finaalis saadi 263 punktiga Ukraina järel 2. koht.

2005. aastal esindas Serbiat ja Montenegrot Montenegro bänd No Name, kelle esituses kõlas laul "Zauvijek moja", mis kogus lauluvõistlusel 137 punkti ning saavutas 7. koha.

2006. aastal valiti Serbiat ja Montenegrot esindama taas No Name. Kuid arvati, et No Name'i võit 2005. aasta rahvuslikus eelvoorus tuli tänu Montenegro ringhäälingu taktikalisele hääletusele. 2006. aastal selline hääletuskäik kordus, mistõttu riiklik ringhäälingute liit UJRT ei jõudnud kompromissile, et saata No Name Eurovisioonile Ateenasse.  

20. märtsil 2006 Serbia ja Montenegro ametlikult eemaldus lauluvõistlusest. Riigile jäi siiski võimalus võistlusel hääletada ja punkte anda. Montenegro ringhääling aga Eurovisiooni poolfinaali üle ei kandnud, seega punktid tulid tegelikult ainult Serbialt. 

Pärast 2006. aasta juunis Montenegros toimunud iseseisvusreferendumit on Montenegro ja Serbia osalenud Eurovisioonil eraldi.

Osalused

Vaata ka
Jugoslaavia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Serbia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Montenegro Eurovisiooni lauluvõistlusel

Välislingid
Eurovisioon.ee - Serbia ja Montenegro

Serbia ja Montenegro
Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
Ukraina Eurovisiooni lauluvõistlusel

Ukraina on Eurovisiooni lauluvõistlusel osalenud alates aastast 2003. Ukraina üks kahest riigist, kes ei ole oma osalemise ajal kunagi jäänud välja lauluvõistluse finaalist. Kolmel korral on lauluvõistlus võidetud.

2003. aastal esindas Ukrainat populaarne Ukraina laulja Oleksandr Ponomarjov lauluga "Hasta La Vista", mis jäi 14. kohale. 

2004. aastal laulis Ukraina eest lauljatar Ruslana, kes tõi ka Ukrainale võidu 280 punktiga.

2005. aastal toimus Eurovisiooni lauluvõistlus Ukrainas Kiievis. Ukrainat esindas ansambel GreenJolly ukrainakeelse lauluga "Razom nas bahato" (Разом нас багато), mis kogus 30 punkti ning jäi finaalis 19. kohale.

2006. aastal esindas Ukrainat Tina Karol, kes lauluga "Show Me Your Love" saavutas 7. koha nii poolfinaalis, kui hiljem finaalis. Ukraina on jäänud kahel aastal järjest teiseks 2007. aastal Verka Serdutška esitatud lauluga "Dancing Lasha Tumbai" ja 2008. aastal, kui Ukrainat esindas Ani Lorak lauluga "Shady Lady". 

2013. aastal saavutas Zlata Ognevich lauluga "Gravity" kolmanda koha. 

2016. aastal Stockholmis tõi Džamala looga "1944" Ukrainale teise võidu Eurovisiooni lauluvõistluselt.

2022. aastal esindas Ukrainat Kalush Orchestra lauluga  "Stefania" (Стефанія), millega saavutati riigi kolmas võit.

Osalused

Hääletamise ajalugu (2003–2018 finaalid) 
Ukraina on andnud kõige rohkem punkte järgnevatele riikidele:

Ukraina on saanud kõige rohkem punkte järgnevatelt riikidelt:

Korraldatud Eurovisiooni lauluvõistlused

Viited

Välislingid 
 Eurovisiooni lauluvõistluse koduleht
 Eurovisioon.ee - Ukraina

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
Ukraina muusika
Manmohan Singh

Manmohan Singh (pandžabi ਮਨਮੋਹਨ ਸਿੰਘ; sündinud 20. augustil 1932 Gahis, Pandžabis, praeguses Pakistanis) on India poliitik.

Ta oli 22. maist 2004 kuni 26. maini 2014 India peaminister. Ta on esimene sikh sellel ametikohal. Kuulub India Rahvuskongressi. 1982–1985 oli ta India keskpanga juht.  1991–1996 oli ta India rahandusminister. Pärast 2009. aasta parlamendivalimisi kinnitas India Rahvuskongressi juhitav koalitsioon ta uueks ametiajaks peaministriks.

Singh on lõpetanud 1954. aastal Punjabi ülikooli Chandigarhis ja 1957 Cambridge'i Ülikooli ning kaitsnud filosoofiadoktori kraadi majandusteaduses Oxfordi Ülikooli Nuffield College'is 1962. aastal. Ta on töötanud Rahvusvahelises Valuutafondis ja ÜROs.

Välislingid 

 Peaministri koduleht

India peaministrid
Sündinud 1932
Juhan Vilbaste

Juhan Vilbaste (3. aprill 1924 Tartu – 20. oktoober 1985 Tartu) oli eesti zooloog (entomoloog).

Aastatel 1932–1936 õppis Tartu Pedagoogiumi Harjutuskoolis, 1936–1941 Tallinna Gustav Adolfi Progümnaasiumis, 1941–1943 Gustav Adolfi Gümnaasiumis. 1943–1944 töötas kaardistusametnikuna Tööstuslike Uurimiste Instituudi geoloogia osakonnas.

1944 veebruaris läks vabatahtlikuna Soome armeesse, teenis 200. jalaväerügemendis ja osales tõrjelahinguis Karjala kannasel. 1944 juunis langes vangi ja viibis sõjavangis 1945 oktoobrini. 1946. aastal asus tööle Eesti NSV Riiklikus Loodusteaduste Muuseumis. 

Aastatel 1946–1951 õppis Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonnas, lõpetas ülikooli bioloog-entomoloogi kutsega. 1958. aastal kaitses bioloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Eesti madalsoode tsikaadiliste faunast".

1947–1985 töötas ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudis, algul laborandina, 1966. aastast surmani vanemteadurina.

Teda on peetud üheks maailma parimaks spetsialistiks tirtide alal. Ta koostas ülevaate nii Eesti kui Põhja-Euraasia tirtidest, kirjeldas teadusele 173 uut tirdiliiki. Rühma Cicada  (tsikaadilised) eestikeelne teaduslik nimetus "tirdid" on Juhan Vilbaste pandud, see vastab eesti rahvapärasele nimetusele paljude sama rühma esindajate kohta. Kirjutas viis monograafiat Altai (1965), Primorje (1968), Eesti (1971), Tuva (1980) ja Kamtšatka (1980) tirtidest.

Ta uuris ka limuseid, hulkjalgseid ja liblikaid.

Aastatel 1971–1974 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige.

Ta on maetud Tartu Vana-Jaani kalmistule.

Isiklikku
Tema isa oli Gustav Vilbaste ja ema Ellen Vilbaste, vend Henn Vilbaste.Tema abikaasa oli Asta Vilbaste ja poeg oli Kaarel Vilbaste.

Viited

Välislingid
Artikkel Eesti entsüklopeedias

Eesti entomoloogid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Soome 200. jalaväerügemendi koosseis
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1924
Surnud 1985
Mäntsälä vald

Mäntsälä on vald Soomes Uusimaa maakonnas. Asub umbes 60 km Helsingist põhja pool. Valla rahvaarv on viimastel aastatel kiiresti kasvanud.

Naabervallad on Kärkölä, Orimattila, Pukkila, Askola, Pornainen, Sipoo, Järvenpää, Tuusula, Hyvinkää ja Hausjärvi.

Viited

Välislingid 

 Mäntsälä valla koduleht

Uusimaa maakonna vallad
Anzori Barkalaja

Anzori Barkalaja (sündinud 19. märtsil 1968 Dušanbes) on eesti folklorist. 

Ta on olnud Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia direktor.

Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ja kaitsnud seal doktoritöö folkloristika erialal.

1984–1987 kuulus Barkalaja judos Eesti NSV koondisse ja võitis 1986. aastal juunioride klassis Nõukogude Liidu ametiühingute võistlustel pronksmedali kehakaalus kuni 86 kg.

2018. aastal oli ta Elurikkuse Erakonna üks asutajatest, kuid teatas oma lahkumisest erakonnast 3. jaanuaril 2019.

Tema isa on megrel.

Looming

On järgmiste laulude sõnade autor:
"Vahtramahl" (esitanud: Justament)
"Naer" (esitanud: Justament)

Tunnustus
2011 – Tallinna Ülikooli teenetemärk
2014 – Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited

Välislingid

Erika Klaats, "Kultuuritöö – pigem eluviis kui amet", Maaleht 5. oktoober 2000
"ANZORI BARKALAJA: Teenustest, turust ja Paluküla hiiemäest", Eesti Päevaleht 18. november 2004
Ardo Kaljuvee, "Anzori Barkalaja: rahvusromantiline eestlus on pankrotis", Eesti Päevaleht 28. juuli 2007

Eesti folkloristid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Elurikkuse Erakonna poliitikud
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1968
Minna Klement

Minna Klement (27. august 1911 Opolje küla, Jamburgi maakond, Peterburi kubermang – 25. detsember 2001 Tallinn) oli eesti põllumajandustegelane.

Klement lõpetas Leningradi Põllumajanduse Mehhaniseerimise ja Elektrifitseerimise Instituudi 1938. aastal ning asus mehhanisaatorina tööle Tšeljabinski oblasti Burinski teraviljasovhoosis.

1945–1948 töötas Klement EKP KK põllumajandusosakonna juhataja asetäitja ja sovhooside osakonna juhatajana, 1948–1954 ENSV sovhooside ministri esimese asetäitjana. Ta oli Eesti Põllumajandusakadeemia rektor 1954–1969 ja mehhaniseerimise kateedri dotsent 1969–1974.

Minna Klement oli ENSV Ülemnõukogu saadik, ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja 1959–1967 ning EKP KK liige 1964–1966.

Klement pälvis Tööpunalipu ordeni, kolm ordenit "Austuse märk" ning EPMÜ teenetemedali.

Viited

Välislingid
 In memoriam – Minna Klement EPL, 2. jaanuar 2002

Eesti Maaülikooli rektorid
Eesti põllumajandustegelased
Eesti NSV VI Ülemnõukogu liikmed
Tööpunalipu ordeni kavalerid
Ordeni "Austuse märk" kavalerid
Sündinud 1911
Surnud 2001
Nikolai Koslov

Nikolai Koslov (aastail 1962–1993 Kozlov; sündinud 6. aprillil 1928 Karinul) on eesti veterinaar, endine EPA rektor. 

Ta lõpetas Eesti Põllumajandusakadeemia 1954. aastal loomaarstina. 

Ta oli Eesti Põllumajandusakadeemia teadusprorektor 1965–1977 ja rektor 1977–1988, patoloogilise anatoomia, parasitoloogia ja loomatervishoiu kateedri juhataja ja professor 1985–1995. On aastast 1995 Eesti Maaülikooli emeriitprofessor. 

Uurimistöös on ta tegelenud sigade mükobakterioosidega.

Tunnustus
2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
2013 – Eesti Loomaarstide Ühingu elutööpreemia

Viited

Eesti loomaarstiteadlased
Eesti Maaülikooli rektorid
Eesti Maaülikooli professorid
Eesti Maaülikooli veterinaariateaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1928
Olev Saveli

Olev Saveli (sündinud 26. novembril 1938 Tallinnas) on eesti loomakasvatusteadlane.

Ta lõpetas Eesti Põllumajandusakadeemia 1962. aastal. Aastast 1986 on ta põllumajandusdoktor. 

On töötanud EPMÜ Loomakasvatusinstituudi professorina. Ta oli Eesti Põllumajandusakadeemia rektor 1988–1993.

Tema uurimistööd on käsitlenud põllumajandusloomade biokeemilist polümorfismi, veiste selektsiooni ja sigimisbioloogiat ning veisekarja taastootmist.

Liikmesus
Eesti Tõuloomakasvatuse Liidu president

Tunnustus
1998 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited

Välislingid

Eesti loomakasvatusteadlased
Eesti Maaülikooli zootehnikateaduskonna vilistlased
Eesti Maaülikooli professorid
Eesti Maaülikooli rektorid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1938
Julius Tehver

Julius Tehver (14. detsember 1900 Uru küla, Tori vald – 7. veebruar 1990 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane.

Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks oli loomade histoloogia.

Ta oli Tartu Ülikooli üliõpilaskonna kuraator ja Akadeemilise Loomaarstiteadusliku Seltsi esimees.

Ta oli veterinaarteaduste doktor ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia professor.

Tunnustus
 1938 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 1957 Eesti NSV teeneline teadlane

Teoseid
 Julius Tehver. Põllumajandusloomade anatoomia ja füsioloogia. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. 1957.
 Julius Tehver. Üldhistoloogia: õppevahend kõrgematele õppeasutustele. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. 1959.
 Julius Tehver. Loomade histoloogia. 2. parand. tr. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus. 1962.

Isiklikku
Alates 1929. aastast oli ta abielus Gabriele Kristine Maurusega (1894–1978), kes oli enne olnud abielus Juhan Auliga. Taimeparasitoloog Anu Riispere on tema tütar.

Kirjandus
 Teadus Eesti põllumajanduse arenguloos. II osa (1918–1940) Tartu 2003. Lk 185

Eesti põllumajandusteadlased
Eesti zooloogid
Eesti koduloolased
Eesti Maaülikooli professorid
Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna professorid
Loomaarstide Koja liikmed
Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti NSV teenelised teadlased
Maarja kalmistule maetud
Sündinud 1900
Surnud 1990
Josy Barthel

Joseph Barthel (ka Josy Barthel; 24. aprill 1927 – 7. juuli 1992) oli Luksemburgi kergejõustiklane (keskmaajooksja), sporditegelane ja poliitik.

Osales Londoni (9. koht), Helsingi (1. koht) ja Melbourne'i (ei pääsenud finaali) olümpiamängudel 1500 m jooksus. Ta on ainuke sportlane, kes on tulnud olümpiavõitjaks Luksemburgi esindajana.

Oli 1962–1972 Luksemburgi kergejõustikuliidu ja 1972–1977 olümpiakomitee esimees ning 1977–1984 kahel korral valitsuse liige (muu hulgas energia-, turismi-, transpordi- ja keskkonnaküsimustega tegelev minister).

Luksemburgi sportlased
Sündinud 1927
Surnud 1992
Luksemburgi poliitikud
Keskmaajooksjad
Nigul Reimo

Nigul Reimo (kuni 1937 Nikolai Karl Eduard Reimann; 20. detsember 1887 – 17. detsember 1941 Solikamsk) oli eesti jurist ja politseijuht

Nikolai Karl Eduard Reimann õppis 1909–1914 ja 1921–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (lõpetas 1927 cum laude). Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Osales Esimeses maailmasõjas ja Eesti Vabadussõjas, oli 1919. aastal Tartu linna miilitsaülem, 1920 alguses teenis alamleitnandi auastmes 2. Kindluse raske suurtükiväe divisjonis, ülendati 29. veebruaril 1920 väljateenitud aja eest leitnandiks vanusega 19. aprill 1917. a. 

Aastatel 1921–1924 Siseministeeriumi Politseivalitsuse ülema kohusetäitja  ja 1924–1925 Tartu Linna Politseivalitsuse ülem.

1925–21. september 1927 Siseministeeriumi Politseivalitsuse politseidirektori k.t. ja seejärel 1934. aastani Siseministeeriumi Politseivalitsuse Politseivalitsuse direktor. 1934. aastal siseministri abi, 1934–1940 Tallinn-Harju prefekt. 

Arreteeriti NKVD poolt septembris 1940

Viited

Kirjandus
Prefekt Nigul Reimo räägib oma elust. Uus Eesti, 19. detsember 1937, nr. 345, lk. 5.

Eesti politseijuhid
Eesti politseiprefektid
Eesti kodanliku õhukaitse ametiisikud
Eesti juristid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1887
Surnud 1941
Jakob Kristelstein

Jakob Kristelstein (16. mai 1889 – 31. mai 1968 Tallinn) oli eesti notar. 

Tema vanemad olid Juhan Kristelstein (1846–1909) ja Leeno Tuompä.

Jakob Kristelstein lõpetas 1916. aastal Moskva Ülikooli, oli aastatel 1917–1919 Tartu linnasekretär, notar Tallinnas aastatel 1922–1940 ja 1944–1950 ning Rakveres aastatel 1940–1941.

Tema abikaasa oli Heino Elleri õde Elsa Eller (1897–1981), nende tütar oli Ilme Kristelstein (1928–2016).

Jakob Kristelstein arreteeriti NKVD poolt 4. märtsil 1950; pärast vabastamist 1953. aastal tuli tagasi Eestisse.

Viited

Rahvuskogu liikmed
Seltskondlike komiteede poliitikud
Eesti notarid
Tartu linnaametnikud
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eesti represseeritud isikud
rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1889
Surnud 1968
Mikroskoop

Mikroskoop (kreeka sõnadest mikros 'väike' ja skopeō 'vaatan') on optikariist, mis võimaldab näha väikeste, inimsilmale enamasti nähtamatute esemete või struktuuridetailide suurendatud kujutisi.

Teaduse ja tehnika haru, mis tegeleb mikroskoobiga uurimise ja sellega seotuga, nimetatakse mikroskoopiaks, vastavat eriteadlast aga mikroskopistiks.

Ajalugu 
Esimene mikroskoop konstrueeriti 1590. aastal Middelburgis Hollandis. 

Nimetuse "mikroskoop" pakkus esimesena välja 17. sajandi esimesel poolel Giovanni Faber.

Esimeste tuntud mikroskopistide seas olid Antoni van Leeuwenhoek ja Robert Hooke.

Mikroskoopide tüübid 
Laias laastus saab mikroskoobid jagada kolme rühma: 
valgusmikroskoobid ehk optilised mikroskoobid;
elektronmikroskoobid, näiteks transmissioonelektronmikroskoop, lühend TEM (inglise keele sõnadest transmission electron microscopy), skaneeriv elektronmikroskoop SEM (scanning electron microscope);
skaneerivad mikroskoobid SPM (scanning probe microscopy).

Vaata ka
 Fluorestsentsmikroskoop
 Skaneeriv optiline lähiväljamikroskoop

Välislingid 
 Valgus-, elektron-, tunnel- ja aatomjõumikroskoobid (valikkursus)

Mikroskoopia
Valter Palm

Valter Palm (10. detsember (vkj)/ 23. detsember 1905 Mahtra, Juuru kihelkond, Harjumaa – 3. november 1994 Lake Worth, Florida) oli eesti poksija. Ta alustas poksimist 1922. aastal Tallinna Spordis, tema treener oli Arkadi Harlampijev.

Palm oli kokku seitsmekordne Eesti meister: kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) aastatel 1923–1924, 1926 ja 1927 ning keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) aastatel 1925, 1928 ja 1929. Ta kuulus 10 korda Eesti koondisse.

Palm osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Héctor Méndezele (Argentina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Raúl Landinile (Argentina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Palm osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 2. Euroopa meistrivõistlustel (Berliin, 1927), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Gustave Rothile (Belgia) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Palm läks 1929. aastal USA-sse. Ta oli 1931. aastal harrastajate Kuldkinda võistluste ühe haruvõistluse võitja.

Elukutselisena
Palm poksis maist 1930 kuni jaanuarini 1932 elukutselisena ning pidas kokku 23 kohtumist. Ta võitis neist 19 (neist 9 nokaudiga) ja kaotas 2 (neist 1 nokaudiga) kohtumist ning 2 kohtumist jäi viiki.

Viited

Kirjandus
Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009

Välislingid

Valter Palm lehel BoxRec
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti poksijad
Eesti 1924. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 1928. aasta suveolümpiamängudel
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1905
Surnud 1994
Rahumäe kalmistule maetud
Kannuka

Kannuka oli küla Vaivara kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval jäävad küla maad Ida-Viru maakonna Sillamäe linna territooriumile. Kannuka küla maadel on nüüdisajal 1950. aastatel ehitatud linnasüda ja 1970. aastatel ehitatud Sillamäe linna elamurajoonid. 

Vanasti piirnes küla läänes Sõtke jõega, lõunas Sõtke külaga, idas Perjatsi külaga ja põhjas merega.

Kannuka nimi on tulnud soomekeelse sõna kanukka (kontpuu) mugandamisest, kuna kontpuud kasvas rannaaladel palju.

Ajalugu
1782. aasta IV Venemaa hingeloenduse ajal elas Kannuka külas 4 peret, kokku 29 hinge. 1835. said pärisnime (perekonnanime) külas viis peret.

Küla hakkas suurenema pärast talude päriseksostmise algust. Esimese talu ostis seal Perjatsist tulnud Jaan Orgo, kes oli ka Vaivara vallavanem. Orgo alustas sealmail kartulikasvatust, tuues seemnekartuli Peterburist.

Suvituskohana hakati Kannukat laiemalt kasutama 1883.–1884. aastal. 19. sajandi lõpus oli külas 9 talu ja umbes 50 suvemaja.

1898. aasta teatmikus on küla märgitud nimega Villenort – kohana, kus asuvad suvilad. Kohalikud taluperemehed pidasid rannaäärseid suvilaid, mida oli mõnel rohkem kui üks. Suvilaid üüriti välja kohalesõitnud suvitajatele. Üks vendadele Männikutele kuulunud suuremaid suvilaid oli pikaks ajaks välja üüritud Noorte Naiste Kristlikule Ühingule puhkekoduks. 1939. aastal puhkas seal USA naiste delegatsioon. 

Kannukas elasid sealsete randade tuntumad paadimeistrid vennad Jaan ja Anton Männik. Ametioskused olid nad õppinud isalt. Nende meisterdatud aluseid sõitis nii Soome lahel kui ka Peipsil. Tartu Ülikooli usuteaduste professor Meier, kellel oli talu Udrias, tellis samuti vendade käest paadi, mille viis Emajõele lõbusõidupaadiks.

1940. aastal elas Kannuka külas 40 peret.

Sinimägede lahingute ajal põlesid küla ja suvilad maha. 

Männikute puhkekodu endise asukoha lähedal mererannas on üle 20-meetrise ümbermõõduga Kiiunurga kivi. 1950. aastatel üritasid nõukogulased seda kivi õhku lasta, kuna kivi peeti eestlaste ohvrikiviks, kuid suurem osa rahnust säilis.

Eduard Tubin puhkas 1930. aastatel puhkas Kannukal ning kirjutas seal 1937. aastal oma 2. sümfoonia "Legendaarne".

Kannuka külast on pärit kirjanik Endel Tennov (proosakogud "August Mõigu hobu" 1961, Noormees heast perekonnast" 1964 ja muud), kes on õppinud Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis ka skulptuurieriala.

Vaata ka
Kannuka pank

Kasutatud kirjandus
 Virve Orav "Matkateed Narva lähistel ehk Vaivara radadel", Tallinn Olion, 1991.
 Aino-Moonika Jõesaar "Kuni sõda kõik purustas... Vaivara ja Alutaguse valla omavalitsused 1944. aastani", Ida-Virumaa 2002. 

Sillamäe
Vaivara kihelkond
Ida-Viru maakonna endised külad
Evald Seepere

Evald Seepere (kuni 11. mai 1937 Evald Seeberg; 21. aprill (vkj)/ 4. mai 1911 Tammiku küla, Salla vald, Simuna kihelkond, Virumaa – 22. veebruar 1990 Tallinn) oli eesti poksija.

Ta hakkas poksimisega tegelema 1929. aastal Tallinna Poksiklubis, tema treener oli Nigul Maatsoo. Aastatel 1929–1943 pidas ta 267 võistlust ja võitis neist 202. 

Seepere oli Eesti meister kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 1932. aastal ning kahekordne Eesti meister sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1936. ja 1937. aastal. Ta oli ka kolmekordne Balti meister aastatel 1935–1937. Ta kuulus 14 korda rahvusmeeskonda.

Seepere osales sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Seepere osales sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Otto Kästnerile (Saksamaa) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Seepere alustas 1947. aastal treeneritööd Kalevis ja Spartakis. Tema kasvandike hulka kuulusid teiste hulgas ka seitsmekordne Eesti NSV meister Uno Vunk ning neljakordsed Eesti NSV meistrid Toivo Laitamm ja Enno Aruniit.

Tunnustus
1970 spordiühing Kalevi auliige

Isiklikku
Tema abikaasa Alide vend oli poksija Reginald Jürgens.

Viited

Kirjandus
Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 398 ja 601

Välislingid
 

Evald Seepere sporditulemusi
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti poksijad
Eesti 1936. aasta suveolümpiamängudel
Eesti poksitreenerid
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1911
Surnud 1990
Rein Pajur

Rein Pajur (kuni 22. jaanuar 1940 Bahgmann; sündinud 6. mail 1939 Tallinnas) on eesti poksija, poksitreener, poksikohtunik ja poksiajaloolane. 

Pajur poksis 1953–1968 Tallinna Tööjõureservides, tema treener oli Martin Linnamägi. Ta võitis 153 kohtumisest 118. 

Pajur oli kärbeskaalu (kuni 51 kg) viiekordne Eesti NSV meister (1958–1961 ja 1965). Ta võistles Eesti NSV koondises 44 korda (1958–1968). Ta sai Tööjõureservide üleliidulistel meistrivõistlustel I koha (1963 ja 1965), II koha (1962 ja 1964) ning III koha (1959). Ta võitis 15 rahvusvahelisest kohtumisest (Soome, Poola ja Rootsi poksijate vastu) 12.

Poksikohtunikuna 
Ta sai 1976. aastal üleliidulise kategooria. Ta osales 1980. aastal Moskva olümpiamängudel ajamõõtekohtunikuna.

Teosed
"Eesti poksi raamat 1". Poring. Tallinn 1997
"Poksimeistrid maailmas ja Eestis 1719-2000". Revelex. Tallinn 2005
"Poksi lugu". Tallinn 2009
"Eesti spordi aastaraamat 1918–1940" (üks autoreid). Tallinn 2015
"Poksi lugu". Tallinn 2018

Tunnustus
1965 NSV Liidu meistersportlane
1996 EABA aupoksikohtunik
2019 Eestimaa Spordihing

Kirjandus
Toivo Tukk. "Eesti poksi mitu palet". Sporditäht 9/ 2001
Hardo Pajula. "Minu poksi ajalugu". KesKus 12/ 2011

Välislingid

Eesti poksijad
Eesti poksitreenerid
Eesti poksikohtunikud
Eesti spordiajaloolased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1939
Johannes Toom

Johannes Toom (5. jaanuar (vkj)/ 18. jaanuar 1907 Suure-Kambja vald, Kambja kihelkond, Tartumaa – 1960. aastad Santa Catarina osariik, Brasiilia; täpne surmaaeg ja -koht on teadmata) oli eesti päritolu Brasiilia poksija. 

Ta poksis novembrist 1929 kuni aprillini 1934 elukutselisena. Ta pidas kokku 27 kohtumist, millest võitis 11 (neist 5 nokaudiga), kaotas 14 (neist 7 nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist. Teade, et ta tuli 1938. aastal kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) Brasiilia meistriks, ei vasta ilmselt tõele. 

Toom oli tegev Brasiilia eestlaste seltsielus. Ta organiseeris Brasiilia eestlaste koori tulekut 9. üldlaulupeole 1938. aastal. Ta pidi reemigreeruma Eestisse 1938. aastal kahel korral ja 1939. aastal ühel korral, kuid arvatavasti loobus ta tagasitulekust Euroopas tekkinud sõjaohu pärast.

Isiklikku
Tema vend oli näitleja Kaarel Toom.

Johannes Toom tuli Brasiilia ja abielus Olga Toom ja oli kolm last: Herbert Uno Toom, Roberto Carlos ja Johannes Toom Toom. By 1965 see oli Santa Catarina osariigi, kus ta suri paar aastat hiljem.
Tema poeg Herbert Uno Toom ütles, et ta oli suurepärane poksija ja ta harjutanud koos oma isa Eder Jofre suur poks meister Brasiilias. Tema vend Kaarel Toom Uno hoida kursis aastaid, kuid ei teadnud mis juhtus Johannes Toom.

Viited

Kirjandus
"Eesti poksija edu Brasiilias". Uudisleht nr 188, 17. november 1933. Lk 8
Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 201

Välislingid
Johannes Toom lehel BoxRec. Inglise keeles
"Toom, Johannes – Välis-Eesti tegelane". 1933. Eesti Rahvusarhiivi kogu

Brasiilia poksijad
Eestlased Brasiilias
Sündinud 1907
Surnud 1960. aastatel
2009. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus

2009. aasta laste Eurovisiooni lauluvõistlus oli seitsmes laste Eurovisiooni lauluvõistlus, mis toimus Ukrainas 21. novembril 2009. Õhtujuhid olid Ani Lorak ja Timur Miroshnichenko. 

Lauluvõistluse võitja oli Ralf Mackenbach Hollandist lauluga "Click Clack".

Tulemused 

Reeglite järgi peavad osavõtjad laulma ühes oma riigikeeles.

Laste Eurovisiooni lauluvõistlus
2009. aasta muusikas
Harald Kanepi

Harald Kanepi (kuni 10. juulini 1935 Harald-Friedrich Konopinski; 20. veebruar 1921 Tallinn – 20. juuni 1975 Uhta, Komi ANSV) oli eesti poksija. 

Kanepi hakkas poksima 1935. aastal Tallinna Poksiklubis, tema treener oli Nigul Maatsoo.

Ta oli kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1939. aastal Eesti meister (1939) ja sai 1938. aastal II koha. Ta oli kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1940. aastal Eesti meister ning oli kokku kahekordne Eesti NSV meister aastatel 1941 ja 1945.

Ta sai kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939) hõbemedali. Patrick Gernon (Iirimaa) alistus veerandfinaalis punktidega, Staf Jacobs (Belgia) alistus poolfinaalis punktidega ning finaalis kaotas Kanepi punktidega meistriks tulnud Herbert Nürnbergile (Saksamaa).

Ta sai 1945. aastal NSV Liidu meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) II koha ja Tallinna Dünamo koondises meeskondliku III koha.

Vangistuses ja asumisel
Kanepi arreteeriti NKVD poolt 19. septembril 1945. aastal ning talle mõisteti 17. jaanuaril 1946 tribunalis VNFSV KrK §58-1a järgi (Saksa sõjavägi ja põgenemissoov välismaale) 10 aastat vangilaagrit ja 5 aastat asumist. 

Ta oli vangis Ustvõmlagis ja  Vorkutlagis. Ta vabanes laagrist 4. detsembril 1954 ja jäi Komi ANSV-sse asumisele. Asumiselt vabanes ta 25. augustil 1958, kuid jäi elama Uhtasse.  

Tuli hiljem Vorkuta ja Komi ANSV poksimeistriks ning oli sealse Šahtjori poksitreener.

Isiklikku
Ta on maetud Šudajagi alevi kalmistule praeguses Uhta linnaringkonnas Komi Vabariigis.

Harald Kanepi üks vend oli poksija Anton Kanepi ja teine vend oli lauatennisist Albert Kanepi, kelle pojatütar on tennisist Kaia Kanepi.

Viited

Kirjandus
Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 371 ja 600
"Kommunismi kuriteod Eestis. Lisanimestik 1940-1990 raamatute R1–R7 täiendamiseks". Köide 8/1. Koostaja Leo Õispuu. Tallinn 2010. Lk 332

Välislingid

Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Харальд Канепи. Гуру ухтинского бокса. Vene keeles

Eesti poksijad
Poksitreenerid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Eestlased Venemaal
Sündinud 1921
Surnud 1975