joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Joe Wright

Joe Wright (sündinud 25. augustil 1972 Londonis) on Inglise režissöör.

Wrighti vanemad asutasid Londonis nukuteatri. Seal sai Wright ka esimese lavakogemuse. Ta kannatab lugemisvõimetuse ehk düsleksia all ega suutnud seetõttu keskkooli lõpetada. Hiljem õppis ta näitlemist, seejärel filmitegemist.

Jane Austeni tuntuima teose järgi tehtud film "Uhkus ja eelarvamus" nimetati nelja Oscari kandidaadiks: parim naispeaosatäitja (Keira Knightley), parim muusika, parim kunstnik ja parim kostümeerija). Film nimetati ka kahe Kuldgloobuse kandidaadiks (parim naisnäitleja – Knighley – ja parim muusikal või komöödia). Veel nimetati ta kuue BAFTA auhinna kandidaadiks: parim film, mugandatud stsenaarium, naiskõrvalosatäitja (Brenda Blethyn), uustulnukas (Wright), kostümeerija ja grimeerija. Neist paljudest auhindadest võitis film ainult ühe: BAFTA auhinna parima uustulnuka kategoorias.

Ian McEwani menuromaani järgi tehtud film "Lepitus" kandideeris koguni neljateistkümnele BAFTA auhinnale: parim film, briti film, režissöör (Wright), meespeaosatäitja (James McAvoy), naispeaosatäitja (Keira Knightley), naiskõrvalosatäitja (Saoirse Ronan), mugandatud stsenaarium, muusika, operaator, grimeerija, kostümeerija, kunstnik, montaaž ja heli. Ükski teine film ei kandideerinud sel aastal nii paljudele BAFTA auhindadele. Ta võitis kahes kategoorias: parim film ja parim kunstnik. "Lepitus" nimetati ka seitsme Oscari kandidaadiks: parima filmi, naiskõrvalosatäitja (Ronan), mugandatud stsenaariumi, operaatori, algupärase muusika, kunstniku ja kostümeerija kategoorias. Ta võitis neist ühe, parima algupärase muusika auhinna. Kuldgloobuse kandidaadiks nimetati film samuti seitsmes kategoorias: parim draamafilm, režissöör, mees- ja naispeaosatäitja, naiskõrvalosatäitja (Ronan), algupärane muusika ja kunstnik. Ühtki teist filmi ei nimetatud sel aastal nii paljude Kuldgloobuste kandidaadiks. Ta pälvis neist kaks: draamafilmi ja algupärase muusika auhinna.

Wrighti kolmanda täispika mängufilmi "Solist" peaosi mängivad Jamie Foxx ja Robert Downey juunior. Film räägib skisofreeniat põdevast muusikust Nathaniel Ayersist.

2011 valmis Wrighti neljas täispikk mängufilm "Hanna", mis räägib supersõduriks kasvatatud neiust, keda kehastab Saoirse Ronan.

2011. aasta lõpul pidid algama Wrighti viienda mängufilmi "Anna Karenina" võtted. Filmi nimitegelast peaks kehastama Keira Knightley.

Wright on abielus Ravi Shankari tütre sitarimängija Anoushka Shankariga.

Filmid

Välislingid

Suurbritannia filmilavastajad
Sündinud 1972
Simon Bell

Simon Bell (sündinud 24. mail 1957) on Eesti Maaülikooli professor, maastikuarhitektuuri eriteadlane.

Ta on Eesti Maaülikooli Põllumajandus- ja keskkonnainstituudi maastikuarhitektuuri osakonna juhataja.

Välislingid
Elulugu ta kodulehel

Eesti Maaülikooli professorid
Sündinud 1957
Eva Ibbotson

Eva Ibbotson (sünninimi Maria Charlotte Michelle Wiesner; 21. jaanuar 1925 Viin – 20. oktoober 2010 Newcastle upon Tyne) oli Austria päritolu Briti kirjanik.

Elu
Eva Ibbotson sündis 1925. aastal Viinis füsioloog Berthold P. Wiesneri ja kirjanik Anna Gmeyneri tütrena. Kui laps oli kolmeaastane, lahutasid ta vanemad abielu ning ema kolis esialgu Berliini, hiljem elas Viinis ja Pariisis ning alates 1934 Suurbritannias. Isa elas esialgu Viinis, kolis aga 1933 Edinburgh'sse ja viimaks Londonisse. Eva kasvas algul Viini lastekodus, kuid emigreerus 1933 isa juurde Šotimaale.

Eva Ibbotson õppis Cambridge’i ülikoolis algul füsioloogiat. 1960ndail töötas ta õpetajana ning 1965 omandas Durhami ülikoolis magistrikraadi kasvatusteadustes. Ta abiellus kolleeg Alan Ibbotsoniga, neil sündis kolm poega ja tütar. Ta suri 20. oktoobril 2010.

Teostest
Eva Ibbotson on kirjutanud raamatuid eelkõige lastele ja noortele. Algul kirjutas ta naisteajakirjadele lühijutte. Esimene lasteraamat sündis siis, kui ta noorim poeg kooli läks. 

Raamatus "The Secret of Platform 13" mainib Ibbotson Londoni Kings Crossi jaama salajast perrooni. Seda paika kasutas hiljem ka J. K. Rowling oma Harry Potteri sarjas.

Kirjanik on oma mõjutajate kohta öelnud nõnda: "Ema on mind uskumatult palju mõjutanud. Eeskätt lugude kaudu, mida ta mulle jutustas. Viimaks otsustasin ma aga saada isasarnaseks, õppisin füsioloogiks, aga see oli suur viga."

Eva Ibbotsoni raamatuid on tõlgitud rohkem kui 80 keelde.

Eesti keeles ilmunud teosed
 "Reis Merejõele" (tõlkinud Allan Eichenbaum), Varrak, Tallinn 2004, ISBN 998530814x
 "Kaasani täht" (tõlkinud Liisi Ojamaa), Varrak, Tallinn 2005, ISBN 9985309901
 "Milline nõid?" (tõlkinud Tiia Rinne), Tiritamm, Tallinn 2005, ISBN 9985551869)
 "Kiilivõrendik" (tõlkinud Johanna Ross), Varrak, Tallinn 2010, ISBN 9789985320044

Viited

Välislingid
 "Kaasani tähe" arvustus

Suurbritannia kirjanikud
Sündinud 1925
Surnud 2010
Andrei Geim

Andrei Geim (Andre Geim; sündinud 1. oktoobril 1958 Sotšis) on Venemaalt pärit Hollandi füüsik. 

Ta lõpetas 1982. aastal Moskva Füüsika-Tehnika Instituudi ning kaitses aastal 1987 füüsika-matemaatikateaduste kandidaadi kraadi NSV Liidu TA Tahke Keha Füüsika Instituudis.

Alates 2001. aastast on Andrei Geim Manchesteri ülikooli professor.

Aastal 2000 sai ta konna magnetlevitatsioon eest Ig Nobeli auhinna.

Aastal 2010 sai Andrei Geim koos vene päritolu Suurbritannia füüsiku Konstantin Novosjoloviga teedrajava töö eest grafeeni uurimisel Nobeli füüsikaauhinna.

Ta on valitud Füüsikainstituudi auliikmeks.

Välislingid
 Andrei Geim Nobeli auhinna lehel

Venemaa füüsikud
Hollandi füüsikud
Nobeli füüsikaauhinna laureaadid
Sündinud 1958
Ig Nobeli auhind
William Newton-Smith

William Herbert Newton-Smith (sündinud 25. mail 1943) on Kanada päritolu teadusfilosoof. 

Ta sai 1966 bakalaureusekraadi matemaatikas ja filosoofias Kanada ülikoolist Queen's University, 1968 magistrikraadi filosoofias Cornelli ülikoolist ja 1974 doktorikraadi Oxfordi ülikoolist (Balliol College). Töötas põhiliselt Balliol College'is. Alates 1970. aastast kuni pensionile minekuni 2005 oli ta seal Fairfax Fellow and Lecturer in the Philosophy of Science. Tema ametijärglaseks sai David Wallace.

Looming

Armastuse kontseptuaalne uurimine
Artiklis "A Conceptual Investigation of Love" rõhutab Newton-Smith "armastust hõlmavate suhete" (love-comprising relations) juures kohustust (commitment) ja vastastikusust. Iris Murdochi romaani "Bruno's Dream" järgi toob ta välja kaks omavahel vastuolus olevat pilti armastusest. Involuntaristliku ehk romantilise pildi järgi on armastus inimest valdav tunne või emotsioon, voluntaristliku pildi järgi aga tahtlik kohustus teise suhtes. Newton-Smithi järgi on mõlemad pildid asjakohased ja eri inimesed rõhutavad eri pilte. 

Newton-Smith esitab armastusele neli "üldiselt paratamatut" (g-necessary) tingimust. 

Kui kedagi armastatakse mingi tema omaduse tõttu ja hiljem ilmub välja keegi, kellel on sama omadus, siis eelistatakse esimesena kohatut kas sellepärast, et teda kohati esimesena, või sellepärast, et ta on jõudnud armastaja heaks midagi teha. 

Newton-Smith jõuab järeldusele, et võimalike armastusekontseptsioonide mitmekesisus välistab täpsed ja määratletud mõistelised suhted. Selle määramatuse tõttu triivib see, kuidas armastusest peab (kontseptuaalselt) mõtlema, märkamatult sellesse, kuidas inimesed üldiselt armastusest mõtlevad. 

Isegi kui armastuse mõiste analüüsil on armastuse seisukohast tähtsust, ei pruugi selle teadmine head tuua. Võib-olla teevad õnnelikumaks ibsenlikud eluvaled.

Publikatsioone
A Conceptual Investigation of Love. – Alan Montefiore (toim). Philosophy and Personal Relations, London: Routledge & Paul Kegan Ltd 1973, lk 113–136. 
The Structure of Time, 1980. Google'i raamat
The Rationality of Science, 1981
Logic: An Introductory Course, 1984 
K. A. Said, William Newton-Smith, R. Viale, Kathleen V. Wilkes (toim). Modelling the Mind, 1990 
 William Newton-Smith, Jiang Tianji, E. James (toim). Popper in China, 1992
(toim). The Companion to the Philosophy of Science, 2000
Obituary: Kathy Wilkes. – The Guardian, 13. september 2003

Tunnustus
2003 – Peterburi ülikooli audoktor teenete eest Venemaa haridusele

Isiklikku
Ta on olnud abielus Kanada kirjaniku Doris Heffroniga. 

Ta on abielus Kanada ajakirjaniku Nancy Durhamiga. Neil on pojad jurist Apple Newton-Smith ja ökonomist Rain Newton-Smith.

Kanada teadlased
Sündinud 1943
Tara (Venemaa)

Tara (vene Тара) on linn Venemaal Siberis Omski oblastis Irtõši jõe vasakkaldal 302 km kaugusel Omskist, Tara rajooni keskus. Geograafilised koordinaadid on 56°54' N, 74°22' E. 

Tara on Omski oblasti suuruselt teine linn. 

Linn on asutatud 1594. aastal.

Lapsepõlves elas Taras näitleja Mihhail Uljanov.

Läti linn Cēsis on Tara sõpruslinn.

Viited

Välislingid 
Tara mitteametlik koduleht

Venemaa linnad
Omski oblast
Camõesi auhind

Camõesi auhind (portugali Prémio Camões) on tunnustatumaid portugalikeelse kirjanduse auhindu.

Auhind on asutatud 1989. aastal ja sai nime portugali luuletaja Luís Vaz de Camõesi järgi.

Auhinna suurus on 100 000 eurot.

Auhinna laureaadid 
1989 Miguel Torga (Portugal)
1990 João Cabral de Melo Neto (Brasiilia)
1991 José Craveirinha (Mosambiik)
1992 Vergílio Ferreira (Portugal)
1993 Rachel de Queiroz (Brasiilia)
1994 Jorge Amado (Brasiilia)
1995 José Saramago (Portugal)
1996 Eduardo Lourenço (Portugal)
1997 "Pepetela" Artur Carlos Maurício Pestana dos Santos (Angola)
1998 Antonio Candido (Brasiilia)
1999 Sophia de Mello Breyner Andresen (Portugal)
2000 Autran Dourado (Brasiilia)
2001 Eugénio de Andrade (Portugal)
2002 Maria Velho da Costa (Portugal)
2003 Rubem Fonseca (Brasiilia)
2004 Agustina Bessa-Luís (Portugal)
2005 Lygia Fagundes Telles (Brasiilia)
2006 José Luandino Vieira (Portugal, Angola)
2007 António Lobo Antunes (Portugal)
2008 João Ubaldo Ribeiro (Brasiilia)
2009 Arménio Vieira (Roheneemesaared)
2010 Ferreira Gullar (Brasiilia)
2011 Manuel António Pina (Portugal)
2012 Dalton Trevisan (Brasiilia)
2013 Mia Couto (Mosambiik)
2014 Alberto da Costa e Silva (Brasiilia)
2015 Hélia Correia (Portugal)
2016 Raduan Nassar (Brasiilia)
2017 Manuel Alegre (Portugal)
2018 Germano Almeida (Roheneemesaared)
2019 Chico Buarque (Brasiilia)
2020 Vítor Manuel de Aguiar e Silva (Portugal)
2021 Paulina Chiziane (Mosambiik)

Kirjandusauhinnad
Portugali keel
Indrek Taalmaa

Indrek Taalmaa (sündinud 9. juulil 1967 Viljandis) on eesti näitleja.

Ta on õppinud Viljandi 4. Keskkoolis (ei ole lõpetanud). Aastatel 1986–1988 teenis ta Nõukogude armees ja võttis osa Afganistani sõjast.

Töökohad Eesti teatrites 
1991–1993 Ugala Teatri näitleja
1994–1999 Rakvere Teatri näitleja
1999–2006 Vanemuise näitleja
2006–... Endla Teatri näitleja

Sügisel 2013 rajas ta Tallinnas Kalamajas oma teatri, mis kannab nime Tallinna Kammerteater. Teatri kunstiline juht on Taalmaa ise, suure osa repertuaarist moodustavad tema enda monoetendused. Paralleelselt jätkab Taalmaa tööd ka Endlas (rollilepingutega).

Indrek Taalmaa oli aastatel 2011–2014 monoteatrifestivali Monomaffia kunstiline juht.

Rollid

Teatris
2005
"Hitler" (Vanemuine) – Adolf Hitler
"Piibel kahe tunniga" (Endla) – Aadam, Kain, Aabraham, jt

2006
"Koduabiline" (Endla) – Julius
"Nagu poisid vihma käes" (Endla) – Brutus
"Võikõllane üü" (Endla) – Gerhard

2007
"Kajakas" (Endla) – arst Jevgeni Sergejevitš Dorn
"Karge meri" (Endla) – Matt Ruhve
"Kolmekesi kahevahel" (Endla) – kapten
"Tunnete tektoonika" (Endla) – Richard Darcy

2008
"Revident" (Endla) – Ossip

2009
"Ballettmeister" (Endla) – president
"Raimonds" (Endla)

2010
"Külmale maale" (Endla) – Rainer Needendahl
"Röövlitütar Ronja" (Endla) – Borka
"Teatrikomöödia" (Endla) – Per
"Ära muretse, kallis!" (Endla) – Ferdinand

2011
"Aladdini imelamp" (Endla) – Harshahin, fakiir
"Hamlet Anderson" (Endla) – Vito
"Mees, kes teadis ussisõnu" (Endla) – onu Vootele, vanaisa Tölp
"Palju õnne argipäevaks" (Endla) – Manfred

2012
"Boyband" (Endla) – Vooland
"Nähtamatu maja" (Endla) – Kusti
"Pühamatest pühamad" (Endla)
"Tiiger, tiiger!" (Endla) – tiiger Sämm

2013
"Koht sigade seas" (Endla) – Pavel Navrotski
"Raineri hommik" (Tallinna Kammerteater) – Rainer
"Sinised kilesussid jalas" (Tallinna Kammerteater)
"Utoopia rannik. III osa. Kaldale heidetud" (Vanemuine) – Aleksandr Herzen

2014
"Woyzeck" (Endla) – kapellmeister
"Vares" (Endla) – Johannes Vares-Barbarus
"Egon ja Indrek" (Tallinna Kammerteater)

Filmides
"Mehetapja/Süütu/Vari" (2017) – Uurija

Teleseriaalides
"Õnne 13" (seriaal, 2002–2003) – Pfeffermint
"August 1991" (telefilm, 2005) – Carl Danhammer
"Libahundi needus" (telefilm, 2005) – Karl Menning
"Meeletu" (telefilm, 2006)
"Ohtlik lend" (seriaal, 2006) – Artur
"Bodomin legenda" (telefilm, 2006) – Igor Golitsõn
"Tuulepealne maa" (seriaal, 2008) – Konstantin Päts
"Kättemaksukontor" (seriaal, 2009) – Roland
"Kelgukoerad" (seriaal, 2010) – Margus
"ENSV" (seriaal, 2010–2012) – Villem Kadak
"Romet ja Julia" (seriaal, 2012–2013) – Julia isa
"Köök" (seriaal, 2014–...) – peakokk Viktor
 "Reetur" (2019) (teleseriaal) – Oskar Roos

Isiklikku
Tema elukaaslane on näitleja Karin Tammaru, neil on kaks poega.

Välislingid 
 Indrek Taalmaa. IMDb
 Hans Väre. INDREK TAALMAA: näitleja on oma tööst sõltuvuses. Sakala, 15. oktoober 2005
 Mehesõna: Indrek Taalmaa. Naised, 4. aprill 2008

Eesti näitlejad
Eesti filminäitlejad
Sündinud 1967
Jaan Ulst

Jaan Ulst (sündinud 1983 Nõos Tartumaal) on vabakutseline eesti koreograaf, lavastaja, tantsija ja näitleja. Alates 2012. aastast elab Tallinnas.

Jaan Ulstil on bakalaureusekraad Tallinna Ülikooli koreograafiaosakonnast (2006) ja rakenduslik bakalaureus Fontyse Tantsuakadeemist (Tilburg, Holland, 2008). Aastatel 2013–2015 omandas magistrikraadi koreograafias Tallinna Ülikoolis. Täiendanud end tantsukoolitustel Prantsusmaal, Hollandis, Saksamaal, Belgias, Soomes, Tšehhis, Islandil jm.

Koreograafi ja lavastajana loonud lavastusi Hollandis, Prantsusmaal ja Tšehhis. Eesti koostööpartneriteks on olnud Vanemuise teater, Sõltumatu Tantsu Ühendus, tantsuteater Zick ja rahvakunstiansambel Leigarid. Koostööpartneriteks on olnud ka Tartu Linnavalitsus, Eesti Koolispordi Liit, Tartu Muusikafestival (Europeade 2011), Viimsi Rannarahva muuseum, Tartu Kõrgem Kunstikool, Tallinna Ülikool, Võru Folkloorifestival ja Tartu Observatoorium.

Tantsijana on töötanud Prantsusmaal tantsutrupis Amana, Hollandis tantsutrupis Project Sally (2008–2010), Eestis Vanemuise teatri balletitrupis (2010–2012), Vene teatris ja mitmes vabakutseliste tantsuprojektis, tehes koostööd selliste koreograafidega nagu Jenni Kivelä, Ajjar Ausma ja Ina Stockem.

Näitlejana tegi Jaan Ult kaasa Eesti Draamateatri suvelavastuses "Laul, mis jääb ... " (2014–2015), lavastaja Merle Karusoo.

Tunnustus 
2015 – Mait Agu nimeline Tallinna Ülikooli preemia kaasaegsete lavastusvõtete ja rahvapärimuse oskusliku ning nutika sidumise eest loomingus ja lavastuse "Viies pööripäev" eest.

Välislingid
Koduleht

Eesti tantsijad
Eesti koreograafid
Sündinud 1983
Paul Poska

Paul Poska (22. veebruar 1871 Laiusevälja, Laiuse vald – 8. märts 1931 Tallinn) oli eesti õigeusu vaimulik.

Sündis Laiuse Jumalaema Sündimise koguduse köstri pojana. Õppis Laiuse kihelkonnakoolis ja seejärel 1887. aastast Riia vaimulikus koolis ja Riia vaimulikus seminaris, mille lõpetas 19. juulil 1893. 10. oktoobril 1893 pühitseti köstriks Põltsamaa Pühavaimu koguduses, kus tegutses kuni 1898. aastani, olles samaaegselt ka Põltsamaa kaheklassilises kihelkonnakoolis õpetaja, hiljem kaks aastat ka kooli juhataja.
 
14. septembril 1898 määrati preestriks Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kogudussse. Aastatel 1907–1914 oli ta preester Jõhvi Jumalailmumise koguduses, 1. augustist 1914 usuõpetuse õpetaja Rakvere õpetajate seminaris. Septembris 1918 kolis perega Tallinna. Ta töötas usuõpetajana algkoolides ja eesti keele õpetajana gümnaasiumides. Aastatel 1927–1929 oli ta Tallinna Issanda Muutmise koguduses asetäitja-preester.

Isiklikku 
Tema vend Jaan Poska oli advokaat ja riigitegelane, vend Nikolai Poska oli õigeusu preester.

Viited 

Vene Eestimaa kubermangu vaimulikud
Eesti õigeusu vaimulikud
Sündinud 1871
Surnud 1931
Tõrva linnamägi

Tõrva linnamägi ehk Tõrva Tantsumägi (rahvasuus ka Lipumägi või Lipukas) on muistne linnusepaik, mis asub Lõuna-Eestis Valga maakonnas Tõrva linna lõunaservas. Linnamäge koos lähema ümbrusega tuntakse ka Tantsumäe nime all.

Tõrva linnamägi arvatakse olevat 12.–13. sajandi Lõuna-Sakalamaa Alistekunde kihelkonna üks tähtsamaid sõjalisi keskusi. Eesti linnuste hulgas paistab Tõrva linnamägi silma nii suuruse kui ka ehituse keerukusega ning teda on võrreldud Äntu linnuse, Neeruti Sadulamäe ja Iru linnamäega.

Nüüdseks on linnamägi enamjaolt kaetud metsaga. Linnamäe kirdepoolses osas asub Tantsumäe laululava. Ala on kaetud tihedalt paiknevate jalgradadega.

Kirjeldus

Tõrva linnamäe puhul on tegemist Kalevipoja sängi tüüpi linnusega, mille kaitsesüsteem on lõplikult välja kujunenud mitme sajandi jooksul. Linnus paikneb umbes 16 m kõrgusel loode–kagusuunalisel mäel ning on juba looduslikult hästi kindlustatud. Muinaslinnus moodustub linnusest ja sellega loode-ja kagupoolses eeslinnusest, eriti kagupoolne, kus Eerik Laid tuvastas 30ndatel läbi viidud inspektsiooni ajal kagjpoolsel küljel inimtekkelist vallikraavi ning kahte rööbiti kulgevat kõrget valli. Linnuseala on loode-kagu suunas ovaalse kujuga, õuepindalaga 1100 m², mille pikkus on u 50 m ning laius keskel 21 m. Eeslinnus on nelinurkse kujuga, õuepindalaga ligi 1000 m².

Vallid

Eeslinnus on loodes mäejalamist eraldatud madala valliga. Kuid selline eraldus on arvatavasti tehtud hilisrauaajal ning vaatluse järgi ei omandanud see väga suurt praktilist kaitseotstarvet. Tugevamad kaitseehitised paistavad silma eelkõige pealinnuse osas. Linnuse ja eeslinnuse vahele jäävad sügav kraav ning kõrge, umbes 6 m kõrgune vall. Linnuse loodenõlv on kahjustada saanud ja varisenud.

Linnuse kirde- ja edelakülgedel asuvad madalad vallid, mis sujuvalt järskudeks nõlvadeks liituvad. Linnuse kagupoolses otsas laiub võimas otsavall, millele järgneb järsk nõlv ning kaks kaarvallikraavi, mis ulatuvad linnuse kirdepoolse jalamini. Kaitsesüsteem on arvatavasti välja kujunenud hilisrauaajal.

Tõrva linnusel asuvad värava kohad mõlema otsa valli juures.

Ajalugu

19. sajandi keskel asus praeguse linnamäe paigas Patküla mõisa park sildade, treppide, teede ja tantsuplatsidega, kuid seoses Patküla mõisa omaniku vahetusega (uus omanik Alexander Oskar von Stryk), kes ise oma uude mõisa elama ei jäänud, jäi park hooletusse ja kasvas metsa.

Loode–kagusuunalise Tõrva linnamäe avastas 1930. aastal kohalik koduloouurija ja Tõrva Gümnaasiumi õpetaja Ernst Karolin.

1965.–1967. aastal tehtud arheoloogiliste väljakaevamiste käigus, mida juhatas akadeemik Harri Moora, selgus, et eeslinnuses oli esialgu (6.–7. sajandil) olnud avaasula. Pealinnuses on elatud I aastatuhande teisel poolel ja II aastatuhande alguses. Kuna leide on vähe, arvatakse, et linnus oli kasutusel pigem sõjaolukordades kui pideva asulakohana.

1970. aastatel ehitati Tõrva linnamäele vabaõhulava, kus nüüd korraldatakse laulu- ja tantsupidustusi ning iga-aastast jaanituld.

Viited

Välislingid

Eesti muinaslinnused
Tõrva
Valga maakonna kultuurimälestised
Dagmar Stock

Dagmar Stock (neiuna Dagmar Hacker, kasutas ka nime Dagy Hacker-Under; 1. september 1902 Moskva – 1994 Chieming, Baieri) oli eesti tõlkija.

Dagmar Stock sündis aastal 1902 Moskva Singeri vabriku ärijuhi Carl Hackeri ja luuletaja Marie Underi tütrena.

10. septembril 1943 abiellus ta saksa armee luulelembelise pastori, luuletaja ja hilisema Underi tõlkija Hermann Stockiga. Pärast Teist maailmasõda elasid Stockid mitmel pool Baieri liidumaal, sõltuvalt sellest, kus pastorit vajati. Dagmari ja Hermanni abielu jäi lastetuks ega kujunenud õnnelikuks ning vaatamata ühiselt valitud kodusele eesti keelele olid suhted jahedad. Elu lõpupoole elas Hermann rohkem Viinis kui abielupaari ühises kodus maalilises Chiemingi väikelinnas. Formaalselt säilitati abielu siiski elu lõpuni. Nii Dagmar kui ka Hermann Stock on maetud Lõuna-Baierimaale Chiemingisse.

Isiklikku 
Tema ema oli poetess Marie Under, isa Carl Hacker, kasuisa kirjanik Artur Adson, õde kunstnik Hedda Hacker, abikaasa vaimulik, luuletaja ja tõlkija Hermann Stock.

Tõlked 
Kaananimaal: rõõmus müsteerium 4 waatuses/ Walter Harlan; tõlkind Dagy Hacker-Under. [Tartu]: Vanemuise teater, 1925
Yester ja Li : lugu ühest igatsusest: [romaan]/ Bernhard Kellermann; tõlkind saksa keelest Dagy Hacker-Under. Tallinn: Uuem Kirjandus, 1927
Mägede poeg: [romaan]/ Hermann Hesse; [tõlkinud D. Stock]. Toronto: Orto, 1952
Liivimaa kroonika/ Balthasar Russow; [alamsaksa keelest tõlkinud Dagmar ja Hermann Stock; kaas: Olev Mikiver] [Stockholm]: Vaba Eesti, [1967]
Liivimaa kroonika/ Balthasar Russow; [alamsaksa keelest tõlkinud Dagmar ja Hermann Stock; kaas: Olev Mikiver] Tallinn: Hotger, 1993

Viited 

Eesti tõlkijad
Eestlased Saksamaal
Sündinud 1902
Surnud 1994
Stepikiivitaja

Stepikiivitaja (Vanellus gregarius, Chettusia gregaria) on tülllaste sugukonda kiivitaja perekonda kuuluv kahlaja.
Linnu varajasem eestikeelne nimi oli karikiivitaja.

Süstemaatika 
Taksoni kirjeldas Peter Simon Pallas 1771. aastal, nime all Charadrius gregarius. Taksonit käsitletakse sageli perekonnas Chettusia. Alamliike ei eristata .

Levik 

Stepikiivitaja pesitseb Kasahstani põhja- ja keskosas ja Venemaa lõuna-keskosas. Varem pesitses stepikiivitajaid ka Ida-Turkestanis. Peamised talvitusalad asuvad Loode-Indias, Iisraelis, Sudaanis ja Eritreas. Mõnikord võib talvitada ka Pakistanis, Sri Lankas, Omaanis ja Araabia Ühendemiraatides  .
Euroopas on stepikiivitaja haruldane külaline, teda võidakse leida kiivitajate hulgast. Soomes on stepikiivitajat kohatud viiel korral.

Eestis kohati stepikiivitajat esmakordselt 2010. aasta juunis Vändra lähedal Pärnumaal.

Välimus 
Pikkus 27–30 cm, tiibade siruulatus 65–70 cm. Stepikiivitaja on kiivitajast natuke väiksem, üldiselt liivapruuni ülapoolega. Sugupooled on samased. 
Stepikiivitajal on pruunikashall selg, hallid kael ja puguala, must rind ja ruuge kõhualune. Jalad on suhteliselt kõrged ja mustad. Nokk on must ja lühike.

Elupaik ja pesitsemine 

Stepikiivitaja on seltsinguline haudelind. Ta pesitseb  tavaliselt mõne kuni mõnekümne paariste rühmadena stepis (näiteks koirohu või stepirohu stepis), soolakõrbetes ja mujal avamaastikul. Väljaspool pesitsusaega tegutseb küntud põldudel, mudastel randadel, kõrgetel tasandikel, hirsipõldudel jm. Stepikiivitaja pesitseb suvel vaid ühe korra.

Pesa on kraabend maapinnal. Kurn koosneb tavaliselt neljast, mõnikord viiest või kolmest munast. Haudeperiood kestab umbes 25 päeva. Pojad on pesahülgajad, nad õpivad lendama 35–40 päeva vanuselt.

Toitumine 
Stepikiivitaja toiduks on maas elavad putukad, peamiselt mardikalised ja sihktiivalised. Ta sööb ka taimede osi. Nagu kiivitaja, nopib ta putukaid ja teisi väikeseid saakloomi peamiselt rohust või künnilt.

Kaitse ja arvukus 
Stepikiivitajat peetakse praegu äärmiselt ohustatud linnuliigiks, koguni üheks maailma enim ohustatud kaheksast kahlajaliigist.
Liigi koguarvuks hinnatakse 600-1 800 isendit, arvukuse suundumus (ehk trend) on kahanev .
Stepikiivitaja maailma populatsioon on puudulikult teadaolevatel põhjustel väga kiiresti kahanenud . Hiljutised välitööd Kasahstanis ning loendused Türgis ja Lähis-Idas on viidanud stepikiivitaja suuremale arvule seni arvatust, ning edaspidised uurimused võivad välja viia liigi ohustatuse astme alandamisele madalamasse kaitsekategooriasse .
Stepikiivitajat ohustab küttimine, pesitsusalade ülesharimine ja ülekarjatamine.

Viited

Kasutatud kirjandus 
 Cramp, Stanley (peatoim.) 1985: Handbook of the Birds of Europe, the Middle East and North Africa. Vol. III. – Oxford University Press. Hong Kong. ISBN 0-19-857506-8
Loomade elu, 6. kd

Välislingid 
 

Sissekanne Birdlife'i leheküljel
Järjekordne linnuharuldus Eestis- stepikiivitaja Maaleht, 21. juuni 2010

Pildid 
 Estbirding

Tülllased
Hedda Hacker

Hedda Hacker (ka Hedda Hakker; 4. oktoober 1905 Moskva – 6. september 1988 Stockholm) oli eesti maalikunstnik.

Esimese kunstialase õpetuse sai ta oma ristiisalt Ants Laikmaalt. Lõpetas 1934. aastal diplomeeritud maalikunstnikuna Kõrgema Kunstikooli Pallas. Siiski ei kujunenud temast päris eneseteostuslikku näitustega esinevat kunstnikku, ehkki ta harrastas maalimist ka hiljem. Kunstikooli päevil armus ta andekasse kunstnikku Hando Mugastosse, kes illustreeris 1935. aastal ilmunud Marie Underi luulekogu "Kivid südamelt", kuid see suhe tema emale Marie Underile ei meeldinud ning Hedda jäi elu lõpuni üksikuks. Sügisel 1942 asus ta tööle Draamateatri dekoraatorina. Sügisel 1944 lahkus ta koos perekonnaga Rootsi.

Hedda on illustreerinud paari Underi luulekogu: "Lageda taeva all" (1930) ja "Kivid südamelt" teist trükki (1937); samuti kujundas ta 1937. aastal ilmunud Artur Adsoni luulekogu "Lehekülg ajaraamatust" (värsse 1931–1935).

Hedda Hacker suri 6. septembril 1988 Stockholmis ja maeti Skogskyrkogårdeni kalmistule. 9. juunil 2016 maeti ta koos ema Marie Underi, viimase abikaasa Artur Adsoni ja ema õe Berta Underiga ümber Tallinna Rahumäe kalmistule.

Isiklikku
Tema ema oli poetess Marie Under, isa oli Carl Hacker, kasuisa oli kirjanik Artur Adson, õde Dagmar Stock oli tõlkija, õemees Hermann Stock oli vaimulik, luuletaja ja tõlkija.

Viited

Eesti maalikunstnikud
Kõrgema Kunstikooli Pallas vilistlased (1919–1940)
Eestlased Rootsis
Stockholmi Metsakalmistule maetud
Rahumäe kalmistule ümbermaetud
Sündinud 1905
Surnud 1988
Maurice Allais

Maurice Félix Charles Allais (31. mai 1911 – 9. oktoober 2010) oli prantsuse majandusteadlane.

Aastal 1988 sai ta Nobeli majandusauhinna teedrajava panuse eest turuteooria ja ressursside tõhusa kasutamise vallas.

Tunnustus
1999 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks

Prantsuse majandusteadlased
Nobeli majandusauhinna laureaadid
Sündinud 1911
Surnud 2010
Vadim Belobrovtsev

Vadim Belobrovtsev (sündinud 11. mail 1978) on Eesti poliitik ja endine ajakirjanik (kirjutas vene keeles). Alates 9. novembrist 2017 on ta Tallinna abilinnapea.

Aastal 2000 lõpetas ta Concordia Rahvusvahelise Ülikooli Eestis.

Ta kuulus Sotsiaaldemokraatliku Erakonna juhatusse ja erakonna Tallinna piirkonna juhatusse. Ta on töötanud Riigikogus Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni nõunikuna.

Alates 19. novembrist 31. detsembrini 2010 oli ta Tallinna abilinnapea. Hiljem on ta olnud Tallinna linnavolikogu liige.

6. mail 2015 teatas ta kavatsusest liituda Eesti Keskerakonnaga.

28. maist 2015 kuni 9. novembrini 2017 oli ta Kristiine linnaosa vanem. Alates 9. novembrist 2017 on ta Tallinna abilinnapea ning ta vastutab haridus-, kultuuri- ja spordivaldkonna eest.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Eesti Keskerakonna poliitikud
Sündinud 1978
Allan Roosileht

Allan Roosileht (sündinud 7. augustil 1959) on raadiosaatejuht ja diskor.

Roosileht lõpetas Tallinna 2. Keskkooli ning õppis Tallinna Pedagoogilises Instituudis eesti keele ja kirjanduse õpetajaks. 1981–1991 töötas Tallinna 8. Keskkoolis emakeeleõpetajana, vahepeal veetis poolteist aastat Leningradi lähedal Nõukogude armee raketiväeosas. Töötas Raadio 2-s alates selle loomisest 1993. aasta mais kuni 2004. aasta lõpuni ja aastatel 2005-2020 töötas Star FM-is. 17. augustil 2020 teatas ta lahkumisest Star FMi hommikuprogrammist.

Ta on kuulunud Noorte Autorite Koondisse.

Isiklikku
Tema poolvend Andres Roosileht on näitleja.

Viited

Eesti saatejuhid
Eesti DJd
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1959
Elmar Vesker

Elmar Vesker (23. aprill 1928 Hanila vald – 14. oktoober 2017 Hanila vald) oli metsavaht ja harrastussportlane. 

Ta õppis Tartu ülikoolis kehakultuuri, tegutses sporditegelase ja -pedagoogina Harjumaal.

Arreteeriti Rootsi põgenemise katsel 1949 ning viibis kuni 1956 Vorkuta vangilaagris Komi ANSVs.

Ta oli pikka aega Laelatu puisniidu hooldaja ning ehitas 1980-ndatel Laelatu bioloogiajaama hoone.

Ta osales 2001. aastal Austraalias XIV veteranide maailma kergejõustikuvõistlustel (kuulitõukes ja odaviskes).

Välislingid 
 

Eesti metsavahid
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Sündinud 1928
Mihkel Soodla

Mihkel Soodla (sünninimi Mihkel Sakson; nimi eestistatud 1935; 23. august 1900 – 23. september 1949 Komi ANSV) oli Soontaga vallavanem ja metsavend.

Ta oli vallavanem 1940 ja 1941–1944, kuulus Ants Kaljuranna salka, arreteeriti 16. novembril 1948, lasti maha põgenemiskatsel Komi ANSV-s.

Eesti vallavanemad
Eesti metsavennad
Eestistatud nimega inimesed 
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1900
Surnud 1949
Meelis (Kippel)

"Meelis" on Enn Kippeli noorsoojutt, mis ilmus 1941, aasta enne Kippeli surma.

Peategelane Meelis on Sakala vanema Lembitu poeg. Olles sakslaste kätte pantvangi langenud, suudab ta koju tagasi jõuda. Ta võtab osa Lindanise lahingust ja Tartu lahingust, kus ta saab surma, võideldes hilisema Tartu kohal asunud linnust kaitstes kõrvuti Koknese vürsti Vjatškoga, kes on ajalooline isik ja keda raamatus kujutati venelasena.

Venelaste (Pihkva ja Novgorodi) toetus eestlaste vabadusvõitlusele oli jutustuse lõpuveerandis (alates 12. peatükist) üks läbivaid teemasid. Raamat pälvis Nõukogude ajal palju tähelepanu just tänu eesti ja vene rahva sõpruse ning ühise saksavastase võitluse kujutamisele, mis sobis toonase riikliku ideoloogiaga, eriti Teise maailmasõja järel. "Meelis" oli kuni 1987. aastani ainus Enn Kippeli ajalooline teos, mida Eesti NSV-s välja anti ja isegi korduvalt (1945, 1955, 1961, 1976, 1984), Eduard Järve, Efraim Allsalu ja Henno Arraku illustratsioonidega.

Teoses liitlastena kujutatud Meelisele ja Koknese vürstile Vjatškole püstitati Nõukogude ajal Tartus Kassitoomele pronksist mälestusmärk, skulptuurigrupp "Vjatško ja Meelis Tartu kaitsel". 1954. aastal tuli esiettekandele eesti helilooja Anatoli Garšneki oratoorium "Vürst Vjatško ja vanem Meelis" (libretist Paul Anton).

Kuna "Meelise" autor Enn Kippel suri 1942. aastal Leningradi blokaadis, on teos 1. jaanuarist 2013 avalikus omandis.

Välislingid
 "Meelis" täistekstina´Tartu Linnaraamatukogu kodulehel (PDF, 2013)
 Kirjanduskarustestmeestest

Eesti jutustused
1941. aasta Eestis
Eestlaste muistne vabadusvõitlus
Teosed Eesti esiajaloost
1941. aasta kirjandusteosed
Jõesiga

Jõesiga (Potamochoerus porcus) on loom sigalaste sugukonnast. Ta pole kodustatud liik ning elab Aafrikas, enamjaolt Guineas. 
Ta eelistab elada märgade alade (jõgede ja soode) lähedal ning väljub harva vihmametsast.

Nagu paljud teisedki sigalased, on ka jõesiga omnivoor. Ta sööb rohtu, juuri, putukaid, marju ja ka molluskeid. Jõesead elavad kuni 20-liikmelistes karjades, mida juhib kult. Emised sünnitavad enamasti 3–6 põrsast koosneva pesakonna.

Kirjeldus
Jõeseal on silmatorkav punane karvastik, mustad jalad ja valge jutt piki selga. Silmade ümber, põskedel ja lõual on valged markeeringud, ülejäänud koon ja nägu on must. 
Täiskasvanud siga kaalub 45–115 kilogrammi ja on 55–80 cm kõrge; kehapikkus on 100–145 cm. Saba on peenike ja 30–45 cm pikk. Kuldid on emistest mõnevõrra suuremad. Isastel on kärsa külgedel muhud ja väikesed teravad kihvad.

Käitumine
Jõesiga on omnivoor, kes sööb põhiliselt juuri ja naereid, kuid ka puuvilju, rohtu, mune, surnud loomi, putukaid ja sisalikke. Kärsaga songib ta mulla seest juuri välja. Sel viisil põhjustavad jõesead tihtipeale istandustele kahjustusi.

Jõesiga on põhiliselt öise eluviisiga. Päeval peidab ta end tihedas taimestikus. Pärast päikeseloojangut liiguvad jõesead karjadena ringi, otsides toitu. Karja kuulub isane (kult), mõned emised ja nende põrsad. Kult kaitseb agressiivselt oma karja kiskjate eest, põhiliselt leopardi eest. Vahetevahel võivad mitu karja liituda, moodustades kuni 60 loomast koosneva karja.

Levila
Jõesiga elab vihmametsades, märgades savannides, metsastunud orgudes; jõgede, soode ja rabade läheduses. Levila ulatub Kongost ja Gambiast Ida-Kongoni, lõuna pool Kongo jõe ja Kasaini.

Sõralised
Magnus Heinrich Ferdinand Hörschelmann

Magnus Heinrich Ferdinand Hörschelmann (21. september 1836 Ridala – 14. jaanuar 1908 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1850–1854 Tallinna toomkoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1855–1858. Oli seejärel koduõpetaja. Aastatel 1862–1863 reisis Euroopas. Ordineeriti 3. juulil 1866 Tallinna toomkirikus õpetajaks.

Oli aastatel 1866–1868 Eestimaa vikaarõpetaja. Oli aastatel 1868–1888 (kutsuti 5. augustil 1868, introdutseeriti 8. oktoobril 1868) Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja. Oli aastatel 1877–1881 Läänemaa koolikomisjoni liige, aastatel 1878–1888 Eestimaa kosistooriumi assessor. Aastatel 1888–1904 oli ta Tallinna toomkoguduse ülemõpetaja, Eestimaa kindralsuperintendent ja konsistooriumi asepresident. Aastal 1904 jäi emerituuri.

Ta esines Eestimaa pastorite sinodil aastal 1881 ettekandega "Kas oleks kasulik, et ka meie võtaksime osa Aleksandrikooli asutamisest?" Ettekanne ilmus esmalt saksa keeles (Baltische Monatschrift, 1881) ja siis eesti keeles: Eesti Aleksandrikool ja pastorid (Tallinna Sõber, 1882).

Isiklikku 
Tema isa Aleksander Ferdinand Leopold Hörschelmann oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja, vanaisa Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, vanavanaisa Ernst August Wilhelm Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja aastatel 1786–1807 "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja, onu Otto August Leopold Hörschelmann oli Martna Püha Martini koguduse õpetaja. Teine vanaisa Christoph Heinrich Rinne oli arst, vanavanaisa Johann Friedrich Rinne oli Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja. Tema äi Ernst Wilhelm Woldemar Schultz oli Saarde- ja Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja ning Tallinna toomkoguduse ülemõpetaja, Eestimaa kindralsuperintendent ja konsistooriumi asepresident, naisevend Otto Woldemar Ludwig Schultz oli Pärnu-Jakobi koguduse õpetaja.

Viited 

Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse vaimulikud
Eestimaa kindralsuperintendendid
Tallinna toomkiriku saksa koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Estonia liikmed
Magnus Heinrich Ferdinand
Sündinud 1836
Surnud 1908
Suntaži

Suntaži on küla Lätis Vidzemes Ogre piirkonnas, Suntaži valla halduskeskus. Asub Mazā Jugla jõe ääres. 

Külas on aastatel 1780–1782 ehitatud luteri kirik ja 18. sajandist pärinev Suntaži mõisa peahoone.

Suntažis asus Suntaži raudteejaam.

Galerii

Vaata ka
Suntaži kihelkond

Läti külad
Tartu Kalevi Jahtklubi

Tartu Kalevi Jahtklubi on jahtklubi, mille baas asub Tartumaal Tartu vallas Äksi külas, Saadjärve kaguosas; veekogu Tartu–Jõgeva maantee poolsel kaldal. Tartu on jahtklubi baasist 18,5 km ja Tartu–Jõgeva maantee 0,6 km kaugusel.

Saadjärvel on purjetatud aastakümneid, on korraldatud ja korraldatakse üle-eestilisi ning ka rahvusvahelisi purjeregatte ja jääpurjetamisvõistlusi. 2010. aastal alustas jahtklubi juures tegevust purjelauakool. Erinevatel treeningutel (Optimist ja Lutš klasside alused, purjelauad) osaleb umbes 35 last ja noort.

Jahtklubi juures baseeruvad erinevad kiil- ja kompromissjahid. Viimastel aastatel on Saadjärvele tekkinud hulk Albin 57 klassi purjelaevu.

Vaata ka
Eesti jahtklubide loend

Välislingid
Koduleht

Eesti purjetamine
Eesti klubid
Parfino

Parfino on alev Venemaal Novgorodi oblastis, Parfino rajooni keskus. Asub Veliki Novgorodist 64 km lõunas Lovati jõe kaldal. Alevit läbib Bologoje ja Dno vaheline raudtee.

Kirjalikes allikates on asulat esmakordselt mainitud 1495. aastal. 1938 sai aleviks.

Alevis tegutses vineerikombinaat.

Novgorodi oblasti alevid
H̠olon

H̠olon (heebrea חולון) on linn Iisraeli Keskringkonnas ja tähtis tööstuskeskus.

Elanike arv on 185 700 (2010), pindala on 18,927 km². Piirneb läänes Bat Yami linnaga ja kirdes Azori aleviga.

H̠olon on asutatud aastal 1937, linnaõigused sai see aastal 1950.

Meditsiiniasutused 
 Linnas asuv Wolfsohni Meditsiinikeskus.

Kultuur 
 Kultuurikeskus Medyatek (raamatukogu, noorteteater ja kinomaja)
 H̠oloni Teater

Muuseumid 
 H̠oloni Disainimuuseum
 H̠oloni Lastemuuseum
 Ajalooliste sõidukite muuseum 
 Bet Herzfeld – ajalooarhiiv ja linna ajaloo muuseum
 Iisraeli Koomiksi- ja Karikatuurimuuseum
 Bet Yad LaBanim – H̠oloni Teatri hoones asuv Araabia-Iisraeli sõdades hukkunud sõjaväelaste memoriaalmuuseum

Haridus 
 Põllumajanduskool Mikve Yisra'el

Kõrgkoolid 
 H̠oloni Tehnoloogiainstituut

Sport 
Kohalik korvpalliklubi on HaPo'el Holon – Iisraeli meister (2007–2008) ja Iisraeli karika võitja (2008–2009).

Aiad ja pargid 
 Gan Herzl (Herzli-nimeline aed)
 Park Peres (Peresi-nimeline park)
 Jaapani aed
 Kaktuste aed
 Yig'al Tumarkini skulptuuride park
 Korea aed
 Gane Sipur (Jutustuste aiad). Linnas asub 30 jutustuste aeda, millest igaüks on pühendatud mingile kuulsale lastejutustusele.

Viited

Välislingid 

 H̠oloni Linnavalitsuse kodulehekülg (inglise, heebrea, saksa ja prantsuse keeles)

Iisraeli linnad
Klara Kotter

Klara Kotter (ka Klaara Kotter; 7. august 1937 – 21. detsember 1998) oli eesti laulja.

Välislingid
ERR arhiiv, foto: Klara Kotter
Valter Ojakäär. Papa Valter pajatab: Valter Ojakäär räägib omaaegsest Tartu orkestrist Harvlek ja laulja Klaara Kotterist. ERR audioarhiiv.
Aigi Viira. ""Laulja Klara Kotter ei olnud ambitsioonikas, ta ei olnud trügija ja tal polnud ka äärmuslikku artistiego.". Õhtuleht, 7. august 2017

Eesti lauljad
Sündinud 1937
Surnud 1998
Mosfilm

Mosfilm (vene Мосфильм) on Venemaal Moskvas asuv filmistuudio.

Mosfilm asutati Aleksandr Hanžonkovi filmiateljee ja Aleksandr Jermolajevi filmiateljee natsionaliseerimise ja ühendamise käigus novembris 1923. Stuudio esimeseks filmiks oli Boriss Mihhini "На крыльях ввысь", mis esilinastus 24. jaanuaril 1924. Seda kuupäeva loetakse Mosfilmi sünnikuupäevaks. 

Filmistuudio tunnusmärgiks on Vera Muhhina skulptuur "Tööline ja kolhoositar".

Aastast 1998 on Mosfilmi peadirektoriks Karen Šahnazarov.

Viited

Välislingid 
Mosfilmi koduleht

Moskva
Venemaa filmistuudiod
Rašid Abeljanov

Rašid Abeljanov (sündinud 26. juunil 1954 Taškendis) on krimmitatari päritolu endine Eesti korvpallur.

Ta mängis Tallinna Kalevi meeskonnas 1974 ja taas 1976–1989. Eesti meistrivõistlustel mängis ta TRÜ meeskonnas. 1989. aastast alates töötas Ungaris mängija ja treenerina. 1998 tuli Eestisse tagasi. 2000. aastal sai ta eriliste teenete eest Eesti kodakondsuse.

Abeljanov on õppinud Tartu ülikoolis. Ta lõpetas 1985. aastal Taškendi kehakultuuriinstituudi. 

Ta kuulub Isamaa ja Res Publica Liitu.

Välislingid 
DELFI VIDEO: Juubilar Rašid Abeljanov: kunagi oli korvpall eelkõige peaga mäng, nüüd maksab rohkem füüsis, 26. juuni 2014
http://www.irl.ee/rasid-abeljanov
Rašid Abeljanov: "Olen kogu aeg üsna vahvasti mänginud."

Eesti korvpallurid
Sündinud 1954
Uusim aeg

Uusim aeg on ajaloo periodiseeringus tavaliselt uusajale järgnev hiliseim periood. Selle algus paigutatakse enamasti perioodi 19.–20. sajandi vahetusest (nõukogude historiograafias 1917) Teise maailmasõja lõpuni 1945. aastal.

Kuna tegemist on meile lähedase perioodiga, varieerub termini uusim aeg tähendus suuresti, sõltuvalt periodiseeringust. Mõni ajaloolane uusima aja mõistet ei erista, lugedes ka praegust perioodi osaks uusajast. Teiste käsitluste järgi võib sellele järgneda tänapäev. Hilisuusaeg eelneb mõnes käsitluses uusimale ajale, lahutades seda uusajast; vahel ka samastatakse hilisuusaeg uusima ajaga.

Üks võimalus uusimat aega periodiseerida on järgmine:
 1918–1938: aeg kahe maailmasõja vahel;
 1939–1945: Teine maailmasõda;
 1945–1991: aeg Teisest maailmasõjast Nõukogude Liidu lagunemiseni;
 1991-k.a: tänapäev.

Vaata ka
postmodernism
Toivo Tasa

Toivo Tasa (sündinud 21. detsembril 1951 Tallinnas) on eesti tõlkija, ajakirjanik ja diplomaat.

Ta lõpetas 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogi, eesti keele ja kirjanduse õpetajana.  

Kuulunud ansamblitesse Toomapojad ja Rajacas. Kirjutanud laulusõnu ja tõlkinud eesti keelde ilukirjandust autoreilt nagu G. Keller, G. Kunert, E. Canetti, A. Seghers, Chr. Geiser, G. Büchner, S. Lenz, F. Dürrenmatt jt. 1986. aastast NLKP liikmekandidaat, 1987 lõpetas suhte selle parteiga. 

Toivo Tasa on olnud ajakirjade Vikerkaar ja Raduga peatoimetaja, ajakirja Keel ja Kirjandus toimetaja ning Eesti Instituudi peasekretär ja saksakeelsete riikide referent. T. Tasa kuulub Tallinna Saksa Kultuuriinstituudi eestseisusse.

Alates 1991. aastast töötab ta Eesti Välisministeeriumis.

Aastatel 1995–1999 oli ta Eesti suursaadik Austrias, Slovakkias, Sloveenias, Ungaris, Tšehhi Vabariigis ja Šveitsi Konföderatsioonis; aastatel 2001–2006 suursaadik Ungaris, aastail 2003–2006 ka Horvaatias.

Aastatel 2006–2008 oli Tasa Riigikogu esimeeste Toomas Vareki ja Ene Ergma välisnõunik ning Riigikogu kantselei välissuhete osakonna direktor.

Aastatel 2010–2014 oli ta Eesti suursaadik Jaapanis ja Korea Vabariigis. 

15. septembril 2018 teatas Tasa, et astub Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda ja kandideerib 2019. aasta Riigikogu valimistel. Ta põhjendas oma liikmeks astumist murega Eesti tuleviku pärast järgmisel aastasajal: "Et ei peaks laulus tõsimeeli küsima, mis maa see on või kus kuradi kohas ma elan. Me ju näeme, mis lahti." Ta sai Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 1 305 häält ega osutunud valituks. Osales samuti Euroopa Parlamendi valimistel, kus samuti ei osutunud valituks.

Tunnustus
2001 – Auleegioni orden (komandör)

Viited

Eesti ajakirjanikud
Eesti suursaadikud
Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna poliitikud
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Eesti-Jaapani suhted
Auleegioni komandörid
Eesti suursaadik Ungaris
Sündinud 1951
Eesti tõlkijad
Ants Aamisepp

Ants Aamisepp (ka Hans Aamisepp; 29. august 1918 Tallinn – 29. september 2005 Uppsala, Rootsi) oli eesti põllumajandusteadlane.

1944 läks Rootsi. 1966 sai Uppsala põllumajandusülikoolis põllumajandusdoktoriks. Töötas samas 1952–1988.

Kuulus Rootsi Eestlaste Esinduse (REE) 3. Esinduskogusse 1962–1966.

Pere
Tema isa oli põllumajandusteadlane Julius Aamisepp, vend põllumajandusteadlane ja sporditegelane Ilmar Aamisepp, õde põllumajandusteadlane Valve Jaagus.

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944

Eesti põllumajandusteadlased
Korporatsioon Vironia liikmed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1918
Surnud 2005
Rootsi kalmistutele maetud
Isa

Isa on meessoost lapsevanem. See tähendab mees, kes koos emaga on osaline lapse sigitamises, sageli ka kasvatamises. Ema ja isa koos nimetatakse lapsevanemateks. 

Põhimõtteliselt on olemas kolme tüüpi isasid:
Bioloogiline isa ehk isa kui lapse sigitaja. Sotsiaalses mõttes on isa mees, kes tunnistab end isana, käitub isana ja on ka juriidiliselt lapse hooldaja. Samas ei pruugi sotsiaalne isa olla lapse bioloogiliseks isaks. Psühholoogilise isana määratletakse meest juhul, kui laps näeb temas isa ning tal on isaga püsiv usalduslik kontakt. Psühholoogilise isaga suhtleb laps pidevalt.

Vaata ka
Aasta isa
ema
isadepäev
isadus
kasuisa
lapsendamine
Lapsevanem
Sugulussuhted
üksikisa

Allikad ja lingid

 Mehe rollist isana (arhiiviversioon)
 Isad (arhiiviversioon)
 Uus isadus kas sotsiaalteoreetiline konstruktsioon või tegelikkus?

Inimene
Sugulased
MeeGo

MeeGo oli avatud lähtekoodiga vabatarkvaraline operatsioonisüsteem mobiiliseadmetele. Ainuke MeeGo-ga välja lastud laitarbeseade oli Nokia N9 nutitelefon. Arendusseadmena oli olemas ka Nokia N950, millel oli ka füüsiline sõrmistik.

Projekti põhijõud olid Intel, Nokia ja Linux Foundation. Opsüsteem põhines Linuxi tuumal.

Linux Foundation lõpetas MeeGo arendamise 2011. aasta septembris ja keskendus Tizeni arendamisele.

Soome idufirma Jolla on MeeGo jätkuprojektist Mer edasi arendanud Sailfish OS-i.

Viited

Välislingid

 MeeGo veeb
 Intel ja Nokia esitlesid operatsioonisüsteemi Meego uuendust

Linux
Operatsioonisüsteemid
Ravšana Kurkova

Ravshana Bahram qiz Ko‘rkova [ravš'aana kurk'oova] (sündinud 22. augustil 1980 Taškendis) on Usbekistani filminäitleja.

Ta on lõpetanud Moskva Riikliku Pedagoogikaülikooli filoloogiateaduskonna. Näitlejahariduse puudumine ei takistanud Ravshanast saada meie aja üheks ihaldatumaks näitlejannaks.

Ravshana Ko‘rkova mängis peaosa Veiko Õunpuu lavastatud filmis "Püha Tõnu kiusamine".

Kirjandus 
 Korsten, T. Ravšana Kurkova: Näitleja elukutse aitab ennastki mõista, Põhjarannik, november 2008

Välislingid 

 
 Koduleht

Usbekistani näitlejad
Sündinud 1980
Alfred Kalm

Alfred Kalm (14. märts 1883 Udeva vald, Järvamaa – 1. jaanuar 1959 Los Patios, Santa Barbara, USA) oli eesti agronoom, tööstur ja reeder.

Kalm oli Riia Eesti Üliõpilaste Seltsi, hilisema Üliõpilasselts Liivika asutajaliige.

Kalm asutas 1913 Põhja-Liivimaa Põllumeeste Keskseltsi ja oli alates 1914 Tartu konservitehase omanik.
Aastal 1915 sõitis ta Siberisse, kus asutas konservitehase.

1917. aastal ostis Alfred Kalm Keila mõisa, 1919. aasta maareformiga rekvireeriti kõik mõisad ja mõisamaadest tuli loobuda ka A. Kalmul. Kuna ta soovis siiski mõisa omanikuks jääda, tuli tal Eesti riigilt mõis uuesti välja osta. 1926. aastal müüs Alfred Kalm Keila mõisa riigile tagasi. 

Alfred Kalm oli 1920-30-ndatel ärimees ja laevareeder Eestis. Ta põgenes suvel 1940. aastal Rootsi, tema laevaühingu laevad (Aarne, Begonia, Margo) natsionaliseeriti juunipöörde järel võimul olnud Johannes Varese valitsuse poolt 17. augustil 1940.

Kirjandus
Eesti ärimees aegade tuules. Alfred Kalm: tagasivaated. Päevaraamat 1940-46. Tallinn: Kunst, 2002. 
Lukk, Mart. 25. aastat Elva Piimaühisuse tegevust: 1911-1936. Elva Piimaühisus, 1936.

Välislingid 
Maailmapilt: Alfred Kalm, EESTI RAADIO, 09.07.2002

Eestimaa mõisnikud
Eesti agronoomid
Eesti majaomanikud
Eesti ettevõtjad
Korporatsioon Vironia liikmed
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1883
Surnud 1959
1. FC Kaiserslautern

1. FC Kaiserslautern on Saksamaa linna Kaiserslauterni 1900. aastal asutatud jalgpalliklubi.

Kaiserslautern on tulnud neli korda Saksamaa meistriks ja võitnud kaks DFB-Pokalit.

Aastast 1920 peab klubi oma kodumänge Fritz-Walter-Stadionil.

Saavutused
Saksamaa meister (4): 1950–51, 1952–53, 1990–91, 1997–98
DFB-Pokal (2): 1990, 1996

 
Saksamaa jalgpalliklubid
Kaiserslautern
Egiptuse jalgpallikoondis

Egiptuse jalgpallikoondis on Egiptuse rahvuskoondis jalgpallis.

Egiptus on seitsmekordne Aafrika rahvaste karikavõistluste võitja.

Maailmameistrivõistluste finaalturniiril on Egiptus osalenud kolmel korral – 1934., 1990. ja 2018. aastal.

Praegune koosseis 
Egiptuse jalgpallikoondis 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Väravavahid: Ahmed El Shenawy, Mohamed El Shenawy, Mahmoud Genesh
Kaitsjad: Baher El Mohamady, Ahmed El Mohamady (kapten), Omar Gaber, Ahmed Hegazi, Ayman Ashraf, Ahmed Ayman Mansour, Mahmoud Hamdy, Mahmoud Alaa
Poolkaitsjad: Ali Ghazal, Trézéguet, Tarek Hamed, Walid Soliman, Mohamed El Neny, Abdallah El Said, Nabil Emad, Amr Warda
Ründajad: Marwan Mohsen, Mohamed Salah, Ahmed Ali, Ahmed Hassan Kouka

Egiptuse sport
Jalgpallikoondised
Berliini filmifestival

Berliini rahvusvaheline filmifestival ehk Berlinale (saksa keeles Internationale Filmfestspiele Berlin) on igal aastal Saksamaal toimuv filmifestival. Esmakordselt toimus festival 1951. aastal.

Filmifestivali raames toimuvad ka mitmed maailma filmide esilinastused.

Berliini filmifestival kuulub Rahvusvahelise Filmiprodutsentide Liitude Föderatsiooni (FIAPF) otsusega rahvusvaheliselt sertifitseeritud võistlusprogrammiga ehk A-kategooria festivalide hulka.

Jagatavad auhinnad ja kategooriad 
Kuldkaru (peaauhind; antakse parimale filmile)
Parima lühifilmi Kuldkaru
Elutöö Kuldkaru
Hõbekaru (žürii peaauhind)
Parima lavastaja Hõbekaru
Parima meesnäitleja Hõbekaru
Parima naisnäitleja Hõbekaru
Parim muusika
Parim stsenaarium

A-klassi filmifestivalid
Berliin
Saksamaa üritused