joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Valter Külvet

Valter Külvet (19. veebruar 1964 Õisu, Viljandimaa – 2. juuli 1998 Mäksa vald) oli eesti kergejõustiklane (kümnevõistleja).

Aastal 1982 lõpetas ta Abja Keskkooli, hiljem 1995. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Spordiga hakkas tegelema ta isa juhendusel, aastast 1982 oli Fred Kudu treenitav. Juba 14-aastaselt tuli ta NSV Liidu noortemeistriks kaheksavõistluses.

Ta langes 1998. aasta 2. juulil Emajõe ääres Vjatšeslav Naumotškini ja Genrihh Sarkisjani korraldatud röövmõrva ohvriks.

Saavutused ja karjäär 
1981 Rootsi-Eesti maavõistlustel esikoht kümnevõistluses
1983 Euroopa juunioride meister
1985 universiaadi hõbe
1987 NSV Liidu meister

Valter Külvet oli Eesti meister kümnevõistluses 1981., 1994. ja 1995. ning ka kettaheites 1986. ja 1991. aastal. Ta kuulus ka Eesti meisternelikusse 4x100 m teatejooksus aastatel 1985–1988.

Külveti isiklik rekord kümnevõistluses oli 3. juulil 1988 aastal Minskis saavutatud 8506 punkti (alade kaupa: (100 m jooks 11,05, kaugus 7.35, kuul 15.78, kõrgus 2.00, 400 m jooks 48,08, 110 m tõkkejooks 14,55, ketas 52.04, teivas 4.60, oda 61.72, 1500 m 4.15,93). See oli maailma hooaja teine tulemus prantslase Christian Plaziat' (8512 punkti) järel. Tulemus püsis Eesti rekordina 1995. aasta maini, mil Erki Nool saavutas Götzises 8575 punkti. Valter Külvet on tulemusega 8506 kõigi aegade kolmas eesti kümnevõistleja Erki Noole (8815) ja Kristjan Rahnu (8526) järel. Külveti paremuselt teine tulemus oli 1987. aastal Tallinnas tehtud 8332 punkti.

Oma ainsatel olümpiamängudel Sŏulis 1988. aastal kogus Külvet esimesel päeval 4037 punkti, teise päeva avaala 110 m tõkkejooksu aga pidi katkestama jalavigastuse tõttu. Katkestamisega olid lõppenud ka varasemad tiitlivõistlused – Euroopa meistrivõistlused 1986. ja maailmameistrivõistlused 1987. aastal.

Aastal 1992 oli Külvetil Barcelona olümpiamängudeks küll A-norm täidetud, kuid Eestit saadeti esindama siiski Nool ja Nazarov.

Vaata ka 
"Vennaskond", Valter Külvetist rääkiv film aastast 1985

Kirjandus 
 Jaanus Kriisk, "Külvetid omavahel kümnevõistlusest", Tallinn 2004, 144 lk.

Välislingid 
 
 Külvet hukkus teadmata, oli ta spordis võitja või kaotaja Õhtuleht, 1. oktoober 2007

Eesti kümnevõistlejad
Sündinud 1964
Surnud 1998
Ratnasambhava

Ratnasambhava ('kalliskivist sündinu') on üks viiest dhjaanibudast. Ta asub lõunas ning tema parema käe peopesa on pööratud väljapoole, mis sümboliseerib heldust. Esmakordselt mainitakse teda 3. sajandil. Mõne legendi kohaselt on tema loonud budismi kolm aaret: Buddha, dharma ja sangha.

Ratnasambhava on Lõuna ilmakaare valitseja, suuremeelsuse ja helduse kehastus, kes annetab kaastunnet kõigele elavale. Ta hoiab käes Cintāmanit – kalliskivi, mis täidab kõik soovid, kuid siiski ainult  materiaalsed soovid. Esindab võrdsust ja tasakaalukust. Kuulub Ratna perekonda, sümboliks ratna (kalliskivi). Tema pühaks silbiks on TRAM. Teda kujutatakse kollasena. Skandhadest valitseb vedanā’d (aistingud, tunded, mõtlemine). Negatiivne energia avaldub uhkuse ja kõrkusena. Elemendiks on maa, liikumisvahendiks hobune või lõvi. Partneriks Māmakī, daakiniiks Ratna-dākinī. Tema bodhisattvaks on Ratnapāni.

Budad
Vadžrajaana
Triljon

Triljon on miljon miljonit ehk 1 000 000 000 000 ehk 1012.  

SI-süsteemi mõõtühikute puhul kasutatakse triljonikordse väljendamiseks eesliidet "tera-" (tähis T).

Vaata ka 
Suurte arvude nimetused

Arvud
Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskool

Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskool (lühidalt Vana-Vigala TTK või VVTTK) on kutsekool Rapla maakonnas Vana-Vigalas.

Kooli moto on "Kool kõigile": haridust antakse sõltumata vanusest ja eelnevast haridustasemest, toimub ka täiend- ning ümberõpe. Lastega õpilased saavad kasutada tasuta lastepäevahoiu teenust. Kooli juurde kuulub ka mitmeid õppetöökodasid ning õpilaskodu.

Erialad 

Alates 2020. aasta sügisest saab koolis õppida järgmistel erialadel:

 autodiagnostik, automaaler, autoplekksepp-komplekteerija, mootorsõidukitehnik
 kokk, kondiiter, puhastusteenindaja
 sepatöö, keraamik, puukäsitöö
 ehitusviimistlus, mööblirestauraator, pottsepp-sell

Koostöös Vana-Vigala Põhikooliga antakse ka eelkutseõpet põhiharidust mitteomavatele õpilastele.

Kool pakub huvi ka täiskasvanutele, näiteks mööbli restaureerimist ja sepatööd saab õppida paindliku õppe vormis üle nädala.

Ajalugu 

Vigala piirkonnas hakati põllumajandusoskusi õpetama juba 1840. aastatel Oese koolis, kus oli arendatud ka vastav õppekava. Õpetati põllumajandusoskusi, -meetodeid ning -tööriistu. Ülalpidaja oli Vana-Vigala mõis. Oese kooli sulgemisega 1889. aastal lõppes ka põllumajandusõpe.

Praeguse Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskooli eellane Vigala Põllutöökool avati endise Vana-Vigala mõisa südames 1. mail 1920. Koolitalu oli 231 ha. Kursus kestis kaks aastat. Erialaks oli loomakasvatus. Praktikavõimalusi pakuti ka Soomes.

1932. aastal lisandus aianduseriala. Kool nimetati Vigala Põllundus- ja Aianduskooliks. 1947. aastal nimetati kool Vigala Aiandus- ja Mesinduskooliks (lisandus mesinduskursus). Siit alates muudeti kooli nime ja õppesuundasid pidevalt. 1966. aastal anti koolile Mihkel Aitsami nimi.

Suurim muutus toimus kooli arengus 1975. aastal. Siis valmis kooli uus kaasaegne hoone ning koliti välja vanast mõisahäärberist, milles alustas tööd põhikool.

Uues hoones jätkas kutsekool reorganiseerituna kutsekeskkooliks (ametlik nimi M. Aitsami nimeline Kutsekeskkool nr. 29). Lisandus ka uusi erialasid. 1990. aastal nimetati kool taas Vigala Põllutöökooliks, kust aja jooksul hakkasid nõudluse puudumise tõttu kaduma põllunduserialad ning 1990-ndate keskel oli kool sulgemise äärel. Kaugeneti põllundusest ning oma õppesuundumuste tõttu kannab kool aastast 1998 tänast nime.

Viited

Välislingid 
 Kodulehekülg

Eesti kutsekoolid
Märjamaa vald
Kastoorõli

Kastoorõli ehk riitsinusõli on riitsinuse seemnetest saadav kollakas kuivamatu õli. 

Kasutatakse enamasti meditsiinis, kosmeetikas või keemiatööstuses (plastifikaatorite tootmiseks). 

Tehnikas kasutuses määrdeõlina, hüdroõlide ja mõnede õlivärvide koostisosana ning mootoriõlina võidusõiduautodes. 

Näiteks pidurivedeliku BSK üheks põhikomponendiks on kastoorõli.

Õlid
Pärna (Hiiumaa)

Pärna on küla Hiiu maakonna, Hiiumaa valla lõunaosas, Soela väina põhjakaldal. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.

Pärna piirneb põhjas ja läänes Reheselja, kirdes Viiri ja idas Lepiku külaga.

Nimi 
Marja Kallasmaa arvates võis koha algne nimi olla Peremaa, mis rahvaetümoloogia järel muutus Pärnaks.  Kohanime on 1614 mainitud kui Perma, 1615 Perema, 1622 Pärema ja 1636 Perna.

Elanike arv

Ajalugu
Pärna kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla, kus 1614 mainiti talunikku Perma Matz. Külas asus enne Emmaste kiriku valmimist Sõru kabel. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli Perna külas neli talu, mille peremehed olid Perna Mart, Wieta Siemo, Wieta Matz ja Lasse Erich.

1835 oli külas seitse talu, mille elanikud said omale perekonnanimeks nimed Kuik, Lepik, Link, Põllo, Pärn (Pern), Seppel, Toompuu (Thompu), Umb, Vaim (Waim) ja Voo. 

Pärna kuulus 1977–1997 Sõru koosseisu.

Taristu 
Küla läbib Emmaste–Tohvri tee, mille ääres on Pärna ja Sõru bussipeatused. Külas asuvad Sõru sadam ja jahisadam.

Kultuur 
Pärna külas asuvad Sõru muuseum, Sõru piirivalvekordon ja Sõru kabeliaed. Sõru sadama paadikuuris peetakse alates 2008. aastast dzässmuusika festivali Sõru Jazz ja on peetud Sõru käsitöö- ja kunstipäevi. Sadamas asub maailmas ainus autentsena säilinud Teise maailmasõja eelne puidust mootorpurjekas Alar.

Külas asus varem Sõru kool.

Ettevõtlus
Pärna külas tegutseb Sõru pood, Sõru kõrts ning asuvad Kaluri Puhkemaja ja Sõru puhkeküla.

Viited

Hiiumaa valla külad
Muda küla

Muda on Hiiumaal, Hiiumaa valla lõunaosas asuv küla. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.

Muda piirneb põhjas Aadma, Kuriste ja Ligema külaga, läänes Emmaste-Kurisu, lõunas Harju, Ulja ja Valgu külaga ning idas Jausa külaga.

Nimi
Küla on alguse saanud talust ja kohanime lähtekohaks on eestikeelne sõna muda. Kohanime on esmakordselt märgitud 1609 kujul Muta.

Loodus
Küla läbivad Prassi kraav ja Muda oja.

Elanike arv

Ajalugu
Muda küla asus ajalooliselt Emmaste kihelkonnas Agapäe vakuses ja kuulus Emmaste mõisa alla. Rahvapärimuse järgi tuli esimene asukas Muda külla Saaremaalt Mujaste külast. 1609 oli vakuses Muta Siemeni talu. 1687 mainiti talunikku Muda Adam. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elas Tärkma külas taluperemees Muda Jüri ning vabadikud Muda Ado ja Muda Pawell. 1798. aastaks oli taludest moodustunud küla. 1835 said külaelanikud perekonnanimedeks Muda (Mudda), Sein ja Treisalt.

Taristu
Muda küla läbib Valgu–Lelu–Leemeti tee, kus asub bussipeatus.

Kultuur
Muda kool asutati 1901. aastal kolmetalvelise vallakoolina.

Anupõllu talus (tänapäevase nimega Männiku talus) elas torupillimängija Juhan Maaker ehk Torupilli-Juss. Pillimeestena olid tuntud ka samas külas elanud Juhani vend Priidu ja poeg Aleksander Maaker.

Muda, Ulja, Valgu ja Harju küla elanikud on moodustanud külaseltsi MUHV, mille nimi tuleb nelja küla esitähtedest.

Viited

Hiiumaa valla külad
Emmaste-Selja

Emmaste-Selja on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas.

Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda ja kandis nime Selja.

Küla piirneb põhjas ja idas Lassi, läänes Prähnu ja Ole ning lõunas Sinima külaga.

Elanike arv

Ajalugu 
Selja kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. 1712. aasta revisjonis oli Lassi külas märgitud Selja Hindri Hansu talu.  1782. aastal oli Käina kihelkonnas maata mees Sellja Pent  ja Emmaste-Kurisu küla koosseisus oli Sellja Hansu talu. 

1835. aastal saadi taludes perenimeks Lund, Pahtmann, Rebas, Seppel ja Silde. Selja muutus külaks 19. sajandi keskpaiku. Külas asus kõrts. Selja kuulus 1977–1997 Sinima küla koosseisu.

Taristu 
Küla lääneosa piirneb Emmaste–Luidja maanteega.

Viited 

Hiiumaa valla külad
Tilga (Hiiumaa)

Tilga on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas Emmastest kirdes. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.

Tilga piirneb lõunas Läänemerega, põhjas Kõmmusselja ja Prassi, läänes Riidaküla, Emmaste ja Tärkma külaga.

Nimi
Marja Kallasmaa selgitab, et kohanime teadaoleva esmamainingu ajal oli talu tühi. Hiljem asendus isikunimelise lähtekohaga talunimi tõenäoliselt loodusnimega, mis asustuse püsides lühenes taas isikunimeliseks talunimeks ja seejärel külanimeks. Germaani isikunimi Tyliken on arenenud ka nimeks Tilke.  Kohanime on esmamainitud 1576 kujul Tilke ja 1590 Tilkenena.

Loodus
Küla alal asub enamik Tilga looduskaitseala aladest.

Elanike arv

Ajalugu 
Tilga kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja hiljem Emmaste mõisa alla. 1576 elas vakuses talunik Tilke Simon. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elas vakuses vabadik Tilka Klemet.

1835 said külaelanikud omale perekonnanimedeks nimed Kaup, Mänd, Pihl, Pruul (Prul) ja Väli (Wäli). 

Tilga kuulus 1977–1997 Prassi küla koosseisu.

Taristu 
Tilga küla läbib lääneosas Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee.

Viited

Hiiumaa valla külad
Tohvri (Hiiumaa)

Tohvri on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.

Põhjas piirneb Tohvri Vanamõisa lahega, läänes Laiduvahe ja Tohvri lahega, lõunas Hindu, Sõru ja Reheselja külaga ning idas Sepaste külaga.

Nimi
Kohanimi on tekkinud isikunimest Christophorus.  Kohanime päritolu kohta on pärimus, et üks Leemeti tütardest läinud naiseks Skandinaavia meremehele Tohrile ja sellest hakati ka kohta Tohvriks kutsuma.

Loodus
Küla edelanurgas asub Tohvri nina, kus asuvad muuhulgas Leigri laid ja Leigri lõugas. Küla idaosa piirneb Sepaste kraaviga.

Elanike arv

Tohvri küla on ajaloo jooksul olnud mõnikord püsielaniketa.

Ajalugu 
Tohvri kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja hiljem Emmaste mõisa koosseisu. 1622 vakuraamatu järgi elas vakuses Nena Stoffer, keda 1648 nimetati Sörro Nenna Toffer. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elas Sõru külas talunik Toffri Toffer. 1835 said taluperemees Petri Jürri järglased perekonnanimeks Toffri ja taluperemees Mihkli Ado järglased omale perekonnanime Onno.

Tohvri kuulus 1977–1997 Sõru koosseisu.

Tohvri hooldekodu asub Hindu külas.

Taristu 
Tohvri idaosas kulgeb külatee.

Kultuur 
Leigri laiul elasid rahvapärimuse järgi Leiger ja Tiiu. Küla lõunaosas paikneb osa Teise maailmasõja aegsest rannakaitsepatareist nr 44, mille jäänused on arvele võetud kultuurimälestistena.

Viited

Hiiumaa valla külad
Valgu (Hiiumaa)

Valgu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas Väinamere ääres Käina ja Emmaste vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.

Valgust põhjas ja idas asub Jausa, loodes Muda küla, läänes Ulja ja lõunas Harju küla.

Nimi
Kohanimi tuleneb kas lisanimest Valge või murdelisest sõnast valk ’välk’. Kui kohanime aluseks on saksa keel, võib see tuleneda isikunimest. Kohanime on esmamainitud 1623 kujul Walck.

Loodus
Valgu loodeosa piirneb Mudaoja ojaga.

Elanike arv

Ajalugu 
Valgu kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja Emmaste mõisa alla. 1688 elas vakuses talunik Walke Tönis. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid vakuses talunikud Walko Matz ja Walko Michell.

Taristu 
Valgu küla läbib Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee, kus asub bussipeatus.

Kultuur 
Endises kolhoosisöökla hoones asub Valgu seltsimaja. Valgust pärines vaimulik Maido Soosalu. Külas tegutses kauplus-postkontor, mille hoone on säilinud.

Viited
Vanamõisa (Hiiumaa)

Vanamõisa on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla edelaosas, Läänemere ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.

Vanamõisa piirneb põhjas Ole, kirdes Sinima, idas ja kagus Külama külaga.

Nimi
Leo Tiigi arvates lähtub kohanimi seal keskajal asunud Saare-Lääne piiskopkonna Saaremaa stiftifoogti Hiiumaa Amtmanni ametimõisast, mida siis tunti Alliksaare (Alixer) nime all.  Vanamõisa nime on esmakordselt mainitud 1726 kujul Wanna Moysa.

Loodus
Küla rannikualale jääb Vanamõisa lahe hoiuala. Küla keskosa läbivad Väljasoo kraav ja Vanamõisa kraav. Külas asub Nõrgakivi.

Elanike arv

Ajalugu 
Vanamõisa ala kuulus Agapäe vakusesse ja hiljem Kassari mõisa alla. Leo Tiigi andmetel asus keskajal külas Saare-Lääne piiskopkonna Saaremaa stiftifoogti Hiiumaa Amtmanni ametimõis Alliksaare. Paul Johansen on ametimõisa asukohaks pakkunud Allika küla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli kohanimi juba Vanamõisa ja Õunaku mõisas elasid talunikud Vanamõisa Matz ja Vanamõisa Hans.

1835 oli külas kuus talu, mille elanikud said omale perekonnanimedeks nimed: Kerr, Kobli, Krick, Leiwa, Mäe (Mähe), Pabor, Põllu, Ranna ja Vesingi (Wessigi).

Taristu 
Vanamõisa idaosa piirneb Emmaste–Luidja maanteega, kust läände lähtub külatee.

Vaata ka
Nõrgakivi

Viited

Hiiumaa valla külad
Vaguja

Vaguja on küla Märjamaa vallas Päärdu–Tõnumaa tee ääres ning Velise jõe parempoolsel kaldal. Külast viib kohalik tee Kivi-Vigalasse.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.

Külas suubub Velise jõkke Tamma oja (vana nimega Vaguja jõgi), mis saab alguse Illaste rabast. 

Vanimad teated pärinevad 1420. aastast (Wackehowe). 1465 aastast on teateid väikese mõisa kohta, 1789–1862 oli Vagujal Vana-Vigala mõisale kuuluv karjamõis. Aastail 1977–1996 oli Vaguja liidetud Araste külaga.

Vaata ka 

Eesti külade loend

Viited

Märjamaa vald
Rapla maakonna külad
Araste

Araste küla asub Märjamaa vallas Päärdu–Tõnumaa tee ääres.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.

Arastest lähub kohalik tee Sääla kaudu Kivi-Vigalasse. Külast voolab läbi Velise jõkke suubuv Tamma oja (vana nimega Vaguja jõgi), mis saab alguse Illaste rabast.

Arastest loodesse jääb Tõnumaa raba turbaväli.

Vanimad teated Araste kohta pärinevad 1420. aastast (Haras). Keskajal asus Arastes Saare-Lääne piiskopkonna ühe toomhärra regendi keskus. 1696. aastast on teateid Arastes olnud Tamma külakõrtsi kohta. 1970ndatel liideti Arastega Vaguja ja Araste-Saunteküla. 1996 Vigala vallavolikogu otsusega Vaguja küla taastati.

Arastest on pärit vennad kunstnik Ants Laikmaa ja seltsielutegelane Bernhard Laipman.

Araste bussipeatus asub Jädivere–Silla maantee ääres naaberküla Vanamõisa piires.

Vaata ka 

Eesti külade loend

Viited

Märjamaa vald
Rapla maakonna külad
Sääla

Sääla küla asub Märjamaa vallas Jädivere–Silla maantee ääres ning Velise jõe vasakpoolsel kaldal. Külast voolab läbi ka Enge jõgi, millega eraldatud küla lõunapoolsemad alad ulatuvad Kesu rabani. Küla lõunaosa läbib ka Kivi-Vigala – Avaste kohalik tee. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.

Sääla küla huviväärsed objektid on endine Raba algkooli hoone, endise Sääla karjamõisa süda (hooned hävinud) ja Aitsamaa talukohas olev 1905. aasta mässu mälestuskivi.

Säälast on pärit kohalikud ühiskonnategelased Mihkel Aitsamid (pere kombe kohaselt pandi vanemale pojale nimeks Mihkel).

Ajalugu 

Vanimad teadaolevad kirjalikud teated Sääla küla kohta pärinevad 1420. aastast (Seel).

18. sajandil rajas Säälale oma karjamõisa Vana-Vigala mõis.

1795. aastast on teateid Raba kõrtsi kohta nüüdse Jädivere–Silla maantee ääres. Nimi tulenes naabruses olevast ja nüüdseks kuivendatud sookesest. 

1854. muudeti kõrts kooliks (Raba kool). 1882. aastal tehti hoonele kapitaalremont, mille järgse välimusega on kool tänaseni. Raba algkooli juures töötas 20. sajandi algul ka suvekool, mis aitas õpilastel linnakoolidesse edasi minna. Raba algkool suleti 1972, kui valmis naabruses Kivi-Vigala kaasaegne koolihoone.

1986–1905 tegutses Säälas Aitsamaal Velise kihelkonnakooli abikool.

1970. aastatest on Sääla külaga liidetud Enga jõest lõuna poole jäävad alad ehk endine Jädivere I küla (Jädivere küla; tänapäevane Tallinna–Pärnu maantee ääres olev Jädivere küla on endine asundus). Jädivere I külast on pärit ning seal suvitas samas riigitegelane Jaan Teemant.

Vaata ka 

Eesti külade loend

Viited

Rapla maakonna külad
Märjamaa vald
Voose (Anija)

Voose (18. sajandi kaartidel Wosel) on küla Harju maakonnas Anija vallas. 

Voose juures paiknevad männimetsarikkad Voose mäed (Tagasauna mänd), viimase jääaja servamoodustised. Praegu on nad paraku intensiivse kruusa kaevandamise tõttu osaliselt löögi all.

Praegu vähetähtsas Voose külas asus kuni 17.–18. sajandini Ida-Harjumaa üks tähtsamaid teeriste. Seal ühinesid omavahel kaks olulist Tartu (Jäneda) poole kulgevat kaugmaanteed: 
 Tallinnast üle Peningi, Kiviloo ja Alavere (Mõisaaseme) kulgenud tee (vt. Alavere–Voose tee) ning 
Tallinnast üle Jüri, Saula, Kose-Risti ja Paunküla (Kiisa) kulgenud teetrass (vt. Paunküla–Vetla tee). 

Voose külje all Saia koolmekohas ületas nimetatud ühinenud tee Jägala jõe.

Arvatavasti olid mõlemad teetrassid kasutusel juba muinasajal, millest annab tunnistust Voose küla lähedal asunud muinaslinnus.

Kõrtsihoone
Senini on säilinud ajaloolises teeristis asuv puidust maanteekõrtsihoone, mis on lagunemas. Tegu on arvatavasti Eesti ühe vanima säilinud puidust maanteekõrtsiga – seda on dateeritud 18. sajandisse, kuid ta võib pärineda ka 17. sajandist või veelgi varasemast ajast.

Vabadussõja lahingud
Voose-Vetla juures suudeti Vabadussõjas 1919. aasta algul peatada punaste pealetung Tallinna suunal.

Vaata ka
Voose ohvriallikas
Tagasauna mänd
Voose kultusekivi

Pildid

Viited

Anija vald
Harju maakonna külad
Jädivere õpetajate seminar

Jädivere õpetajate seminar Vigala kihelkonnas Jädiveres asunud pedagoogikaõppeasutus, mis tegutses aastail 1844–1864. Tänaseni säilinud koolihoone asub Jädivere mõisa naabruses.

Asutamine ja ülevalpidamine

1842. aastal oli Eestimaa rüütelkond otsustanud avada igas kihelkonnas õpetajate ettevalmistamiseks näidis-kihelkonnakoolid. Kuigi kava jäi realiseerimata, reorganiseeriti 1844. aastal Jädivere kihelkonnakool õpetajate seminariks, mis pidi koolmeistreid andma Lääne- ja Harjumaa jaoks. Enamuse seminari ülalpidamiskuludest kattis Eestimaa rüütelkond.

Seminari tegevus oli kolmeliikmelise kuratooriumi järelevalve all. Kuratooriumi esimeheks oli Carl von Uexküll, liikmeteks maanõunik Ungern-Sternberg ja leitnant von Essen.

Õppetöö

Õppetöö Jädivere seminaris toimus eesti keeles, kuid soovi korral oli võimalik õppida ka saksa keelt. Õppeaeg kestis kolm aastat, mille jooksul õpiti kirjutamist, rehkendamist, ajalugu, geograafiat, pedagoogikat ja orelimängu. Õppimine oli tasuta, kuid lõpetamise järel pidi seminari kasvandik töötama teatud aja Eestimaa kubermangus õpetajana.

Seminari esimeseks juhatajaks aastail 1844–1851 oli koolmeistri perest päritkirjamees ja haritlane Berend Gildenmann (1822–1884), kes lisaks seminari juhatamisele andis Jädiveres välja ka Vigala kihelkonna käsikirjalist nädalalehte "Öppetus Vabbadrahvale". Gildenmanni järel asus seminari juhatama Johann Heinrichsen (1824–1881).

Õpilased

Õpilaste arvuks oli määratud 40, kuid esialgu kogunes neid vaid kuus. Edaspidi õpilaste arv siiski kasvas ning aastail 1848–1851 õppis Jädiveres juba 20 seminaristi. Kogu seminari tegevuse jooksul õppis seal 73 poissi. Lõpetanud asusid enamasti tööle talurahvakoolidesse õpetajaks, mõnest sai köster. Seminari kasvandikest on nimekamad kirjamees ja raamatuköitja ning Sipa koolmeister Friedrich Brandt ja rahvaraamatute autor Georg Vänjas-Rosenberg.

Seminari sulgemine

1864. aastast otsustas Eestimaa rüütelkond finantseerida vaid Kuuda seminari tegevust ning Jädivere seminar suleti. Veel lõpetamata õpilased suunati samuti Kuudale õpinguid lõpetama.

Jädivere seminari hoones tegutses edaspidi kuni aastani 1965 Jädivere algkool.

Vaata ka
Ataste õpetajate seminar
Kuuda õpetajate seminar
Cimze seminar

Viited

Eesti endised kutsekoolid
Märjamaa vald
Vigala kihelkond
Boriss Pankin

Boriss Pankin (vene keeles Борис Дмитриевич Панкин; sündinud 20. veebruaril 1931) on endine Nõukogude Liidu diplomaat ja poliitik ning endine Venemaa diplomaat. 

Ta oli viimane Nõukogude Liidu välisminister (1991) ja pikaaegne Nõukogude Liidu suursaadik Rootsis.

Elulugu

Ta lõpetas 1953. aastal Moskva Ülikooli ajakirjandusteaduskonna, läks päevalehte Komsomolskaja Pravda, kus töötas aastatel 1965–1973 peatoimetajana.

Aastatel 1973–1982 juhtis Pankin NSV Liidu autoriõiguste agentuuri.

Aastatel 1982–1990 oli ta NSV Liidu suursaadik Stockholmis. Ta pidi lahkuma diplomaatilise skandaali tõttu suursaadiku kohalt, kui NSV Liidu allveelaev Rootsi rannikul karidele sõitis.

Aastatel 1990–1991 oli ta NSV Liidu suursaadik Prahas. Ainsa suursaadikuna mõistis ta avalikult hukka president Mihhail Gorbatšovi vastase putši augustis 1991.

Augustis-novembris 1991 oli Pankin NSV Liidu viimane välisminister.

Aastatel 1991–1994 oli ta Venemaa suursaadik Londonis, taunis Tšetšeenia sõda ja lahkus diplomaatiliselt töölt.

Pankin on ühenduse Global Panel Foundation liige.

Jaanuaris 2005 pälvis ta aunimetuse "kuu stockholmlane".

Nõukogude Liidu välisministrid
Nõukogude Liidu suursaadikud
Sündinud 1931
Suursaadikud Rootsis
Elektroreoloogiline vedelik

Elektroreoloogiline vedelik on kahe plaatelektroodi vahelises pilus muudetava viskoossusega ja nihketakistusega suspensioon mineraalõli või sünteesõli baasil. Elektroreoloogilises vedelikus on hajutatud mittemetalseid polariseeruvaid osakesi (süsinikukiude, silikaate, polümeere) suurusega 0,1-50 μm. Kasutatakse mitmekettalistes pidurites, hüdrosidurites jne.

Määrdeained
Kaabliõli

Kaabliõli (inglise cable oil) on kõrge puhtusastmega õli elektrikaablite paberisolatsiooni immutamiseks või õlikaablite täitmiseks.

Õlid
Põlevkiviõli

Põlevkiviõli (inglise shale oil, vene keeles сланцевое масло) on erinevate küllastatud ja küllastamata alifaatsete, tsükliliste ja aromaatsete süsivesinike ning muude orgaaniliste ühendite segu, mis saadakse põlevkivi utmisel ehk poolkoksistamisel (põlevkivi kuumutamine kuni 500 °C) ja põlevkivi koksistamisel (kuumutamine 1000–2000 °C). Utmise eesmärk on eelkõige kerogeeni termiline lagundamine ja õli saamine. Suhteliselt madala temperatuuri tõttu ei allu saadav õli veel sekundaarsele lagunemisele ja seepärast nimetatakse seda mõnikord ka primaarõliks. Koksistamise eesmärk on kütuse sügav lagundamine, mille juures esmalt tekkinud õliaurud lagunevad edasi, andes gaasi ja koksi. Saadava õli iseloomulik omadus on suur aromaatsete süsivesinike sisaldus.

Põlevkiviõlid sisaldavad küllaltki palju ühe- ja mitmealuselisi fenoole ning muid ühendeid.

Põlevkiviõli kasutatakse eelkõige keemiatööstuses toorainena ning kütte- ja immutusõlina. Põlevkiviõli erineb naftast toodetud rasketest kütteõlidest suhteliselt väiksema viskoossuse ja madalama hangumistäppi ning mõnevõrra väiksema väävlisisalduse poolest.

Põlevkiviõli tööstus Eestis
Eesti Energia Õlitööstus Auveres toodab kolme põlevkiviõli fraktsiooni: kerget ehk põlevkivibensiini (tihedus 780–820 kg/m³), keskmist destillaati ehk kerget kütteõli (tihedus 880–920 kg/m³) ja rasket kütteõli (tihedus 1025–1050 kg/m³). Põlevkiviõli toodavad Eestis veel VKG Oil AS, Kiviõli Keemiatööstuse OÜ jt.

Strateegiline tooraine

Teise maailmasõja ajal kasutati põlevkiviõli Saksa laevastiku allveelaevadel, kuna see on veest raskem ega reeda seetõttu allveelaevade asukohta. Põlevkiviõli tootmise kaitseks rajas Saksa sõjaväe ehitusorganisatsioon Organisation Todt Eestis Ida-Virumaal nn Tannenbergi liini ja tootmispiirkonna kaitseks toimus Sinimägede lahing pealetungivate Punaarmee vägede vastu.

Kajastus kunstis

Põlevkiviõli tootmine on leidnud korduvalt kajastust sotsrealistlikus kunstis.

Ulatuslik põlevkiviteemaline kunstikogu on Kohtla-Järve Põlevkivimuuseumis.

Vaata ka 
 Põlevkivitööstus
 Põlevkivikeemia
 Enefit

Viited

Välislingid 
 Andres Siirde: Põlevkiviõli tootmise erinevate stsenaariumide realiseerimisega kaasneva mõjude hindamine

Kütused
Õlid
Põlevkivi
Eesti põlevkivitööstus
Aadu Talts

Aadu Talts (14. august 1932 Pärnu – 22. detsember 2009) oli eesti geodeesiaõppejõud ja ühiskonnateadlane ning kommunistliku partei tegelane. 

Aastal 1956 lõpetas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia maakorralduse insenerina. 

Aastal 1986 kaitses ta ajalooalase kandidaadiväitekirja "Деятельность Коммунистической партии Эстонии по развитию высшего образования в республике в 1966–1975 гг." (Eestimaa Kommunistliku Partei tegevus kõrghariduse arendamisel vabariigis 1966.–1975. a.).

Ta töötas MTÜs Tekkel ning oli eraülikooli Veritas prorektor.  

Oli TPI Parteikomitee sekretär. 20. juunil 1995 astus ta Eesti Keskerakonda. Ta oli erakonna Harjumaa piirkonna Harku osakonna esimees.

1996. aasta kohalikel valimistel kandideeris ta valimisliidu KVL Tallinn nimekirjas kesklinna ringkonnas Tallinna linnavolikogusse. Ta sai 17 häält.

2002. aasta kohalikel valimistel kandideeris ta Eesti Keskerakonna nimekirjas Harku valla volikogusse. Ta kogus 14 häält. Volikogusse ta ei pääsenud. 

2005. aasta kohalikel valimistel kandideeris ta Eesti Keskerakonna nimekirjas Harku valla volikogusse. Ta kogus 5 häält. Volikogusse ta ei pääsenud. 

1999. aasta Riigikogu valimiste ajal kuulus ta Harju maakonna valimiskomisjoni koosseisu.

Teosed 
Aerogeodeesia: laboratoorsete tööde metoodilised juhendid Tallinna Polütehniline Instituut 1971; parandatud ja täiendatud trükk 1987 koos Arne Randlepaga; 3. trükk 1991 
Kõrgkooli parteiorganisatsioon : Tallinna Polütehnilise Instituudi parteiorganisatsiooni tööst, Tallinn: Eesti Raamat 1983.
Ааду Петрович Тальтс. Партийная организация высшей школы: о работе партийной организации Таллиннского политехнического института, Tallinn: Eesti Raamat 1983  (eelmise teose tõlge vene keelde). 
Деятельность Компартии Эстонии по развитию высшего образования в Эстонской ССР 1966-1975, Tallinn: Eesti Raamat 1989.
Aadu Talts, Jüri Tanner. Tehnikakõrgkooli teadus, Tallinn: Eesti Raamat 1989.

Kasutatud allikad
Kandidaat Aadu Talts Vabariigi Valimiskomisjoni veebilehel
http://www.vvk.ee/r99/kom_2010000.stm
http://www.keskerakond.ee/index.php?main=50
Väljavõte Keskerakoona liikmete nimekirjast (katkine viide)
http://www.epl.ee/sartikkel/972

Viited 

Eesti inimesed
Sündinud 1932
Surnud 2009
Kalana (Hiiumaa)

Kalana on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaare lääneosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.

Kalana on Hiiumaa läänepoolseim küla, mis idas piirneb Hirmuste ja Kaleste külaga.

Nimi 
Kohta on 1531 mainitud kui Vischorde, 1564 Fiskiare ortz torp, 1565 Fischerort, 1635 Fischerortt, 1660 Kallanenna ja 1798 Kallana.  Nimi on tuletatud eestikeelsetest sõnadest "kala" ja "nina".

Loodus 
Kalana piir kulgeb piki Läänemere rannikut. Külas asub Hiiumaa läänepoolseim punkt – Ristna neem. Looduskaitsealune Ristna rannik on lage, rohtumata ja klibune, kus rannavalli kõrgus ulatub 2,5 meetrini. Rannaala lõunapoolse osa moodustab rannavallidega veeriserand, mille pikkus on üle 2 km. Väikestel neemedel on kulutusjäljed ning esineb kuni 10 cm sügavuseni veeristest ja munakatest sillutis, sügavamal on merepõhi kaetud liivaga, mille all esineb kruusa-veerisekiht ja moreen. Kalana sadamast 1,5 km lääne pool esineb liiva-kliburand, kus rannanõlval on rohkesti rändrahne, mis moodustavad sillutise väikesel neemel Lõuna-Ristna neemest lõunas. Sarnased geoloogilised protsessid on toimunud ka minevikus, mille jäljed leiduvad vanadel veerisevallidel 7 meetri kõrgusel. 

Külas asub Kalana looduskaitseala, küla põhjaosas asub Kõpu looduskaitseala Ohami sihtkaitsevöönd. Külas leidub kaitsealuste taimede (tumepunane neiuvaip, roomav öövilge, harilik ungrukold ja pruunikas pesajuur) kasvukohti.

Elanike arv

Ajalugu 

Küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Kohanime on esmakordselt mainitud 1531. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis elasid Kõpu vakuses Kallana Marti Widas ja Kallana Andres. 1835 oli Kalanas 4 talu, elanikud said perenimed: Jõgi, Kallas, Leiger, Rips, Rist, Tukk (Tuk) ja Vähi (Wähhi). 

Külas asus 1930. aastateni Kalana kabel. Ajaloolione nimetus vene keeles Дагерорт.

Ristnas elasid Nõukogude Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse Rannakaitsepatarei nr 42 sõjaväelased, kes rajasid 1940 linnaku, mille hooneid kasutas 1993. aastani NSV Liidu õhukaitse radarijaama väeosa.

Taristu 
Küla põhjaosas kulgeb Ristna–Hirmuste tee ja lõunaosas Puski–Kõpu–Ristna tee. Külas asuvad Kalana sadam, Ristna jahisadam ja bussipeatus.

Kultuur 
Kalanas asuvad Ristna tuletorn ning Eesti Meteoroloogia ja Hüdroloogia Instituudi Ristna Ilmajaam. Külas asuvad pärandkultuuriobjektina Kalana tõrvaahi ja Rannakaitsepatarei nr 42.

2004 toimus Kalanas teine Kõpu külade päev ja 2016 muusikafestival Kalana Sound.

Ettevõtlus 
Nõukogude ajal tehti sõjaväeosa linnakus asuvas tööstuses alumiiniumlusikaid. Kalanas tegutseb Surf Paradiisi veespordikeskus. Külas asuvad kämping Kalana Puhkeküla, Hõbekala külalistemaja ja restoran Kalana ÄÄR.

Vaata ka
 Kalana sadam
 Ristna

Viited

Kirjandus 
Riho Saard "Kalana. Iidse kalaküla lugu." 2007.

Välislingid 
 

Hiiumaa valla külad
Kauste

Kauste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani kuulus küla Kõrgessaare valda.

Küla piirneb põhjas Meelste, idas Lehtma, lõunas Kodeste, Malvaste ja Mangu ning läänes Läänemerega.

Nimi 
Kohanime on esmakordselt mainitud 1565 Kowstha, 1677 aga Kauste.  Paul Ariste pakkus nime kujunemisel välja sõna 'kaust' (nahkrihm, karusnahatükk). Marek Meristo arvates võis kohanimi kujuneda välja isikunimest.

Loodus 
Kauste asub Tahkuna poolsaarel. Küla alale jäävad Tahkuna looduskaitseala Kauste ja Kodeste soo sihtkaitsevööndid.

Küla läbib Meelste oja.

Kauste liivik metsastati 20. sajandil.

Elanike arv

Talud
Kauste ajaloolised talud 1917

Ajalugu 
Küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla ja oli hiirootslaste küla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli Kaustes 9 talu, mille peremehed olid Greiss Greisson, Bertel Hinrichson, Clemet Hansson, Christian Hansson, Greiss Mortenson, Jöran Bertelson, Magnus Mortenson, Siffer Bertelson ja Jacob Knutson.

1835 oli külas 3 taluperemeest: Kauste Hans (perekonnanimi Lüll), Kauste Pawel (Abo) ja Kauste Andrus (Kaus). Sulased said perekonnanimeks Olm, Sülla ja Tubi (Tubbi).  1917 asus külas 8 talukohta.

Kauste kuulus 1977–1997 Malvaste koosseisu.

Taristu 
Küla lääneosa läbib Tahkuna tee.

Vaata ka
 Eesti külade loend

Viited

Hiiumaa valla külad
Kopa

Kopa on Hiiumaal Hiiumaa vallas asuv küla, mis jääb Luidjalt paari kilomeetri võrra kagusse. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.

Kopa küla piirneb põhjas Luidja, läänes ja lõunas Villamaa ning idas Puski külaga.

Nimi 
Kohanime on mainitud 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis kui Koppa. 

Kohanimi pärineb Paul Ariste arvates sõnast kopp ('koor, kest, väike anum').

Loodus 
Küla põhjaosa läbib Luidja oja. Külas asub Kopa allik.

Talud 

Kopa ajaloolised talud 1917

Ajalugu 
Kopa küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Küla kasvas välja samanimelisest talust. Esimest korda mainiti seda nime 1726, kui nimetati Kõrgessaare mõisa all Paope vakuses elavat talumeest Koppa Matz. 

Küla oli tekkinud 20. sajandi alguseks. 1917 oli külas 4 talu. Ilmselt 1930. aastateks oli küla liidetud läänepoolse Villamaa külaga, kuid 1997 taastati omaette külana.

Taristu 
Küla keskosa läbib Villamaa–Puski tee, millega lõikub Mäki tee.

Kultuur 
Kopa külas sündis kunstnik Kaljo Põllu.

Viited

Hiiumaa valla külad
Lehtma

Lehtma on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla põhjaosas Tahkuna poolsaarel. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõrgessaare valda.

Lehtma küla ümbritseb põhjast Läänemeri ja idast Tareste laht. Küla piirneb läänes Tahkuna ja Kauste, edelas Kodeste ja lõunas Tareste külaga.

Nimi
Kohanimi tuleneb eestikeelsetest sõnadest 'leht' ja 'maa'. Kohanime on esmakordselt mainitud 1811 kui Lechtma.

Loodus
Suurem osa Lehtma küla alast kuulub Tahkuna looduskaitseala koosseisu. Küla alale jäävad Lehtma Suurjärv ja Põhjatu järv ning Hiiumaa ainus loodusreservaat. Lehtma Suurjärvest saab alguse Lehtma oja. Külas asub ka Tahkuna hiidrahn.

Elanike arv
2011. aasta rahvaloenduse andmetel külas püsielanikke ei olnud. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 3 püsielanikku.

Ajalugu
Lehtma oli Kõrgessaare mõisa metsavahikoht. 1811. aasta hingerevisjonis on mainitud Lechtma Andrust, kelle poeg liikus perekonnanime panemise ajaks Tahkuna külla. Uueks metsavahiks asus Mihkel Kask.  Peale Esimest maailmasõda kuulus koht Kärdla asunduse koosseisu. Lehtma küla moodustati 1997. aastal.

Lehtma sadama kaudu küüditati 1949. aastal Hiiumaalt 261 inimest.

Taristu
Lehtma küla idaosa läbib Lehtma tee, mis viib Lehtma sadamasse. Küla lääneosa läbib Karjaselja tee ja põhjaosa Tahkuna tee.

Ettevõtlus
Lehtmas tegutses 1992–1998 kalandusettevõtte Dagöfisk, mille pankrotistumisel asus hoonetes Dagöplasti üks tootmistsehhe. 1990.-ndatel tegutses sadamas Pöörupoi baar.

Vaata ka
 Lehtma nina
 Lehtma oja
 Lehtma sadam
 Lehtma soo
 Lehtma Suurjärv
 Eesti külade loend

Viited

Hiiumaa valla külad
Leigri

Leigri on küla Hiiumaa keskosas Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõrgessaare valda.

Leigri küla on pindalalt Hiiumaa suurim küla. Küla piirneb põhjas Koidma, Metsaküla ja Lilbi külaga; läänes Heiste, Sülluste ja Õngu külaga; lõunas Männamaa ja Nõmmerga külaga ning idas Nõmba, Tubala ja Kanapeeksi külaga.

Nimi
Kohanime on esmamainitud 1726. aastal kui Legri.  Kohanimi võib lähtuda isikunimest Leiger.

Loodus
Leigri küla keskosas asub Leigri looduskaitseala, idaosa hõlmab Pihla-Kaibaldi looduskaitseala ja lõunaossa lõikub Tihu looduskaitseala. Küla alale jäävad Pihla raba ja Leigri soo. Küla läbivad Armioja ja Rima oja. Külas asuvad Tihu Keskmine järv ja Tihu Kolmas järv.

Leigri idaosas asub Aruselja piirkond.

Elanike arv
2019. aastal elas külas 4 püsielanikku. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel külas püsielanikke ei olnud.

Talud 

Leigri ajaloolised talud 1917

Ajalugu
Leigri kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Aruselja varasemat asukat Harrosell Greißi on mainitud 1664. aastal. 1835. aastal elas Leigris kaks taluniku peret: Peter Lebbri ja Mihkel Leigri pere.   Hiljem asusid küla alal Leigri ja Tihu metsavahikohad.

Taristu
Küla läbib Käina-Hüti tee, kus lõpeb Nõmba-Silde tee ja algab Laasimetsa tee.

Kultuur
Külas asub Aruselja tuulik. Murru kõrtsis toimus 1867 Reigi pastori Gustav Feliks Rinne eestvedamisel Hiiumaa esimene laulupäev, kus tuli Rinne loodud laulu sõnadega esmakordselt ettekandele praeguse Eesti Vabariigi riigihümni viis. Laulupäeva mälestuseks avati külas 1992. aastal mälestuskivi ja 2007. aastal toimus Hiiumaa kooride ühislaulmine.

Vaata ka
 Leigri looduskaitseala
 Leigri soo
 Eesti külade loend

Viited

Hiiumaa valla külad
Malvaste

Malvaste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Tahkuna poolsaarel. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani  Kõrgessaare valda.

Malvaste piirneb põhjas Kauste ja Mangu, läänes Mudaste, lõunas Kidaste ja Risti ning idas Kodeste külaga.

Nimi

Kohanimi tuletub eestirootsi sõnast malm, mis tähendab liivast ja tasast metsast maad või nõmme.  Kohanime on esmamainitud 1565 kujul Malm ja Malmas.

Loodus
Küla läbib Kidaste jõgi.

Elanike arv

Talud
Malvaste ajaloolised talud 1917

Ajalugu

Malvaste kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla ja asub rannarootslaste asualal. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli Malvastes 7 talu, mille peremehed olid Michel Jacobson, Bertel Siemonson, Jörann Hansson, Hinrich Jöransson, Hinrich Matzson, Christian Bertelson ja Hans Jacobson.

Kui rannarootslased küüditati 1781 Ukrainasse, paigutati allesjäänud talukohtadele elama eestlased. 1835 oli Malvastes kaks talu, Mardi Mihkli pere sai perekonnanimeks Malw ja Kidastest pärit Laasi Paavli pere Simmer. Taluteenijad said perekonnanimedeks Aso, Kaus ja Nabbi.  

Seoses piiritsooniga oli Malvaste nõukogude ajal ainus Tahkuna poolsaare küla, kus elasid alalised elanikud. 1945–1954 tegutses Malvaste külanõukogu. Malvaste koosseisu kuulusid 1977–1997 Kauste ja Kodeste.

Taristu
Malvaste piirneb lõunas Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ja loodes Posti–Malvaste teega. Küla läbib Tahkuna tuletorni tee. Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ääres asub bussipeatus.

Kultuur
Malvaste kabeli juures asub Malvaste kalmistu. Malvastes tegutses 1885–1970 algkool ja koolimaja on säilinud tänapäevani. Külas asub varem Simmeri suguvõsale kuulunud ja praegune Hiiumaa muuseumi filiaal Mihkli Talumuuseum, kus toimusid 2002 tõsieluseriaali Farm võtted. Külas asub Teise maailmasõja aegne nõukogude armee betoonist laskepesa.

Viited

Hiiumaa valla külad
Reigi-Nõmme

Reigi-Nõmme on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaare alguses Mardihansu lahe põhjakaldal. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kandis nime Nõmme. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõrgessaare valda.

Reigi-Nõmme piirneb põhjas Villamaa ja Puski, läänes Viitasoo ja Tammistu, idas Jõesuu ja lõunas Mardihansu külaga.

Nimi
Kohanimi lähtub sõnast nõmm 'kuiv liivane maa'. Kohanime on 1798 mainitud kui Nöme.

Elanike arv

Ajalugu
Küla kuulub ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1835 oli kujunenud Nõmme talu, mille senise peremehe Nõmme Pendi poeg Andrus sai perekonnanimeks nime Pumeister, tallu siirdunud Peetri Mihkel sai nime Nõmm, Jaagu Jaak nime Kelk, aga talus teeninud naised Sims ja Heiste.  

Nõmme kuulus 1977–1997 Jõesuu küla koosseisu.

Taristu
Reigi-Nõmme piirneb põhjas ja idas Emmaste–Luidja maanteega, kus asub Puski bussipeatus ja kust lähtuvad Puski–Kõpu–Ristna tee, Puski–Nõmme tee ja Nõmme metsatee. Puski–Nõmme teelt algavad Nõmme–Mardihansu tee ja Jõesuu–Viita tee.

Viited

Hiiumaa valla külad
Marko Reikop

Marko Reikop (sündinud 19. juunil 1969) on eesti tele- ja raadioajakirjanik.

Haridus
Ta on õppinud Tallinna 54. Keskkoolis ning lõpetanud 1991. aastal raamatukogunduse ja bibliograafia erialal Tallinna Pedagoogikaülikooli.

Ajakirjandustöö
Ta alustas ajakirjanikukarjääri saadetega Eesti Raadios. Ta oli saatejuht nii Raadio 2-s (hommikuprogramm "Et R2 maa", päevasaade "Kahega lõunal" jm) kui ka Vikerraadios. Raadiost suundus Reikop Eesti Televisiooni, kus tema tuntumad telesaated on olnud "Paar", "Terevisioon", "Klaver põõsas", "Eurolaul" ja "Eesti laul".

Ta on korduvalt olnud Eurovisiooni lauluvõistluse kommentaator, algul Eesti Raadios ning alates aastast 1998 Eesti Televisioonis.

Ta on palju koostööd teinud Anu Välbaga (sarisaated "Paar", "Terevisioon", "Ringvaade" jpm).

Tunnustus
Marko Reikop on valitud korduvalt eri küsitlustel parimate saatejuhtide hulka, sh parimaks telesaadete meessaatejuhiks. Ta on kandideerinud korduvalt samas kategoorias EFTA auhindade jagamisel. 
2008 – aasta parim meestelesaatejuht (ajakirja Nädal lugejate hääletuse põhjal)
2018 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Eesti saatejuhid
Tallinna Ülikooli vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1969
Saarepeedi Põhikool

Saarepeedi Kool on alus- ja põhiharidust pakkuv kool Viljandi vallas Saarepeedi külas.  

Saarepeedi Kool on liitunud erinevate programmidega - Liikuma Kutsuv Kool, ProgeTiiger, Kiusamisvaba Kool, Taimne Teisipäev, Samm-sammult. 

2009. aastal õppis koolis 83 õpilast.

Ajalugu 
1835 – loodi Peedi Vennaste Koguduse palvemajas kool, kus koolmeistritena töötasid Ado Peet aastatel 1835–1845 ja Jüri Peet aastatel 1845–1849. 

1849 – viidi kool Kokaviidikale, kus tegutses kaks aastat. Siin alustas oma kauaaegset koolimeheteed Mats Martinson.

1851 – ehitati Viru kool. Siin oli üks savipõrandaga klassituba ja koolis käidi kaks talve.

1880 – ehitati uus koolihoone Saarepeedi talu maadele, kus oli kaks suurt klassituba. Maja läks maksma 2090 hõberubla.

1885 veebruar – suri koolmeister Mats Martinson, kes oli siinsetele lastele jaganud vaimuvalgust 36 aastat. 

1919 – kool muudeti neljaklassiliseks.

1927 – õppeasutus muutus kuueklassiliseks algkooliks.

1933 – koolimajale ehitati teine korrus. Ümberehitatud koolimaja pühitsemine toimus 2. detsembril.

1935 – Tobral asunud Karula kool ühendati Saarepeedi kooliga.

1944 – kool muudeti seitsmeklassiliseks ning sai nimetuse Saarepeedi Mittetäielik Keskkool.

1953 – rajati kooliaed õpetaja Elvi Nõmmiku (Ilmjärve) juhendamisel.

1955 – koolihoone elektrifitseeriti.

1962 – kool muudeti kaheksaklassiliseks.

1973 3. juuni – tulekahju tagajärjel hävis osaliselt koolihoone. Koolimaja ei taastatud, sest rajoonis oli alanud väikeste maakoolide sulgemine. 14 aastat käisid siinsed lapsed Viljandis tarkust taga nõudmas.

1987 – valmis Saarepeedi Lasteaed-Algkool kahe klassikomplekti ja 27 õpilasega. 

1992 august  – Saarepeedi Algkool muudeti vallavolikogu otsusega 9-klassiliseks põhikooliks. Algas ka koolimaja juurdeehitus.

1993 1. septembriks – valmis juurdehitus. Saadi juurde 2 klassiruumi ja raamatukoguruum. Lasteaed lahutati koolist.

1994 sügis – alustas tööd 9. klass. 

1995 kevad – lõpetas põhikooli 1. lend – 7 õpilast.

Kooli juhid 
1835–1845 Ado Peet

1845–1849 Jüri Peet

1849–1885 Mats Martinson

1885–1900 Aadu Asu

1900–1925 Tõnis Valdman

1925–1926 Jaan Kinger

1926–1934 Jaan Kalam

1934–1941 Sergei Annilo

1941–1944 Eduard Juhansoo

1944–1945 Liis Juhansoo

1945–1946 Eduard Vabson

1946–1950 Otto Kolts

1950–1953 Laine Kilusk-Saks

1953–1959 Maria Kozina-Orula

1959–1965 Helmut Aren

1965–1968 Linda Kihuoja

1968–1973 Ahto Kaljusaar

1973–1987 Kooli ei olnud

1987–2007 Õie Kirna

2007–2011 Enna Tikas

2011–2015 Aivo Maalmeister

2015–2021 Ave Orav

2021–......   Egle Sild

Välislingid

Saarepeedi Kooli koduleht

Viljandi vald
Viljandi maakonna koolid
Kvantimine

Kvantimine (ingl quantization) on signaalitöötluse operatsioon, mis analoogsignaali digiteerimisel järgneb pideva signaali ajalisele diskreetimisele ja seisneb selles, et diskreetsignaali mõõtepiirkond (s.o signaali analoogväärtuste hulk minimaalväärtusest maksimaalväärtuseni) jaotatakse lõplikuks arvuks vahemikeks ja väljendatakse saadud astmete – kvantimistasemete – väärtused kahendkoodis. Selleks kasutatavad koodisõnad koosnevad teatavasti bittidest, s.t kahendnumbritest 0 ja 1.

Kvantimistasemete maksimaalset arvu  nimetatakse kvantimissügavuseks ja väljendatakse bittide arvuga koodisõnas; siit ka rööpnimetus bitisügavus (ingl bit depth). Näiteks audiosignaali muundamisel on bitisügavus vähemalt 16 bitti.

Matemaatilised omadused 

Matemaatiliselt on analoogsignaal pidev lõpmatute olekutega funktsioon, mis on igal hetkel määratud. Analoogsignaali funktsiooni lähte- ja sihthulgad on mõlemad kontiinumi võimsusega. Diskreetsignaal on seesama lõpmatute olekutega funktsioon, kuid sellele on määratud väärtused vaid kindlatel hetkedel. Kvantimisel jääb funktsiooni muutumispiirkonda lõplik arv elemente, mis tähendab, et nii lähte- kui ka sihthulk on mõlemad lõplikud hulgad. Taolist funktsiooni nimetatakse digitaalsignaaliks.

Kuna kvantimine on loomult väärtuseid ümardav operatsioon, siis on  tegu pöördumatu tegevusega. Analoogsignaali digitaalseks muundamisel esitatakse digitaalselt vaid originaalsignaali digitaalne lähend, mis sisaldab kvantimisviga, ehk analoog-digitaalmuundamisel tekkinud erinevusi originaalsignaalist.

Kvantimise täpsus 
Tüüpilised kvantimissügavused n on 8, 16 ja 24 bitti, mis tähendavad, et suudetakse eristada 2n väärtust (kvantimistaset). Mida suurem on bitisügavus, seda suurem on ka digiteeritud signaali dünaamikaulatus. Teoreetiliselt on bitisügavus piiramatu, kuid igal rakendusel on punkt, millest edasi minnes ei ole mõistlik sügavust suurendada, sest eristatav signaali kvaliteedi kasv on võrreldamatu kaasneva töötlemiseks vajaliku arvutusjõudluse ja andmemahuga.

 

Kvantimissügavus ja diskreetimissagedus on otseses seoses digiteeritud signaalilähendi täpsusega. Kuna diskreetimise käigus valitud punkt ei pruugi omada sobivat väärtust, et see langeks kokku kvantimissügavuse täisarvulise väärtusega, ümardatakse kvantimisel valitud punkti väärtus lähima sobiva väärtuseni. Mida vähem on eristatavaid väärtuseid, seda rohkem peab reaalset väärtust ümardama ja suurem on kvantimisviga.

Kvantimise tagajärjel signaalile lisanduv kvantimisviga (-müra) avaldub digitaalse audiosignaali analoogkujule tagasimuundamisel kahinana, pildisignaali puhul avaldub see müra teralisusena. Samuti võib pildisignaali puhul viga avalduda selles, et sujuvate värviüleminekute asemel on nähtavad üleminekud erinevates värvides. See avaldub seetõttu, et eristatavate väärtuste hulk pole piisavalt suur edasi andmaks originaalpildi kõiki võimalike väärtuseid ning need ümardatakse lähimateks sobivateks väärtusteks.

Vaata ka 
 Diskreetimine
 Analoog-digitaalmuundur

Viited 

 Digitaalne signaalitöötlus
Risti (Hiiumaa)

Risti on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.

Risti piirneb põhjas Kodeste, läänes Malvaste ja Kidaste, lõunas Kanapeeksi ning idas Tareste külaga.

Nimi
Kohanimi lähtub arvatavasti talupoja lisanimest, mis võib pärineda Emmaste kihelkonnast. Küla idaosas paikneb Kroogi piirkond. Risti kohanime on esmakordselt mainitud 1834.

Loodus

Külas asub nimetu allikas.

Ajalugu
Ala kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1834 elas Kroogil talunik Palli Andrus, kes sai perekonnanimeks nime Uip ja Ulastest pärit talunik Risti Johann sai perekonnanimeks nime Jõhvik (Jõhwik). 

Kroogis asus kõrts ja hiljem metsavahikoht.

Risti kuulus varem Koidma koosseisu ja 1917 asus piirkonnas kaks talu.  Küla moodustati 1997. aastal.

Taristu
Risti küla läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kust algavad Risti–Kaibaldi tee, Risti–Kauste tee ja Karjaselja tee. Küla lääneosa piirneb Malvaste–Koidma–Kidaste teega.

Kultuur
Risti külas asuvad Ristimägi ja Oomäe memoriaal. Kroogi metsavahi perest pärines luuletaja Gustav Tikerpuu.

Viited

Hiiumaa valla külad
Viita

Viita on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaarel. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.

Viita piirneb põhjas Luidja, läänes ja lõunas Laasi, idas Tammistu ja kirdes Viitasoo külaga.

Nimi
Kohanimi pärineb isikunimest Viidas.  Kohanime on esmakordselt mainitud 1871 kujul Wita.

Loodus
Viita külas kasvavad looduskaitsealused jugapuud.

Ajalugu 
Viita ala kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Esimene talu oli olemas 1871 Tammistu küla koosseisus. Küla kujunes välja esimese maailmasõja järel, kuid teise maailmasõja järel liideti Laasi külaga, hiljem Suureranna külaga. Viita küla taastati 1997. aastal.

Taristu 
Viita piirneb põhjas Puski–Kõpu–Ristna teega, kust algab küla põhjast lõunasse läbiv Viita–Laasi tee.

Viited

Hiiumaa valla külad