Theravaada

Theravaada (paali keeles theravāda, 'vanemate õpetus', sanskriti keeles sthaviravāda) on budismis Buddha järgijate kogukond, mis juhindub Paali kaanonist ehk Tipitakast. Theravaada on laiemalt levinud Sri Lankal, Birmas, Tais, Kambodžas, Laos ja mujal. Maailmas on kokku umbes 150 miljonit theravaada budismi järgijat.

Mõiste 

Mõisted theravāda, theriya ja therika olid kasutusel juba esimesel budistlikul suurkogul (sangāyanā). Kokkukogutud õpetusi hakati nimetama theravaadaks ehk vanemate õpetuseks, kuna need olid esitatud kõige auväärsemate poolt.

Ajalugu 

Traditsiooniliselt on theravaadat samastatud sthaviravaada koolkonnaga (sanskriti keeles sthavira nikāya, 'vanemate õpetus'), mis lahknes mahasanghikast teisel suurkogul, umbes 100 aastat peale Buddha parinirvaanat. Teiste arvamuste kohaselt kujunes theravaada omaette koolkonnana välja siiski mitu sajandit hiljem.

Sri Lanka 

Pärast kolmandat budistlikku suurkogu  Pātaliputras jõudis kuningas Aśoka poja Mahinda Thera ja teiste misjonäride kaasabil kogu Tipitaka (Vinayapiṭaka ja Sutta Piṭaka ning suurkogul koostatud Abhidhammapiṭaka) aastal 247. e.m.a. Sri Lankale (Tseilonile). Kuningas Devanampiya Tissast sai budismi pühendunud toetaja, kes rajas Anuradhapurasse suurkloostri (Mahāvihāra) ja istutas selle juurde bodhipuu. Theravaada budismist sai valitsejate poolt toetatud õpetus, mis omandas Sri Lankal kiiresti ka rahvusliku tähenduse. 

Sri Lankast kujunes üks olulisemaid budismi keskusi, mis mõjutas järgnevate sajandite jooksul oluliselt budismi levikut Kagu- ja Lõuna-Aasias. Nii näiteks oli hiiglaslik Angkori impeerium (802 – 1431) esialgu hinduistlik, seejärel valitses seal mahajaana budism ning siis uuesti mõnda aega hinduism. Kuningas Indravarman III (Srindravarman) ajal (1295 – 1308) sai aga Sri Lankalt saabunud munkade mõjul theravaada budism kogu impeeriumis valitsevaks usundiks ja püsib nendel aladel (Tais, Birmas, Laoses, Kambodžas jm) kuni tänapäevani.

Kirjalikud tekstid 

Aastal 17 e.m.a. peeti vajalikuks Tipiṭaka esimest korda kirja panna, et kindlustada selle säilimine ka traditsiooni kandvate munkade hääbumise korral.

4. sajandist pärineb Sri Lankalt anonüümne paalikeelne kroonika Dīpavaṃsa, kus mainitakse 18 koolkonda, millistest vaid üht peetakse õigeks, nimelt theravaadat. 

5. sajandil rändas Sri Lankale India munk Buddhaghosa, kes kirjutas mahuka kommenteeriva teose Visuddhimagga ehk "Puhastumise tee", mis on oluliselt mõjutanud theravaada koolkonna kujunemist.

Hilisem areng

Õpetus 

Theravaada õpetuse tuuma moodustavad Tipitakas leiduvad kontseptsioonid, millest lähtuvad üldiselt kõik budismi koolkonnad:

 Neli õilsat tõde
 Õilis kaheksaosaline tee
 Olemasolu tunnused
 Isiksuse moodustajad
 Sõltuvuslik tekkimine
 Õpetus köidikutest
 Õpetus viiest takistusest
 Õpetus virgumise teguritest
 Õpetus jhāna'dest jt.

Buddha oli inimene, kes saavutas virgumise ning viibib ülimas olemasolus. Buddha õpetuse järgimine on oluline ning samuti on oluline kõlbluse, keskendumine ja tarkuse arendamine. Isikliku vastutuse alusel on virgumine kõigi jaoks võimalik.

Praktika 

Üldiselt juhindutakse theravaadas järgmisest kümnest põhimõttest. 

 Annetamine (dāna) ehk lahkus või heldus. 
 Kõlblus (sīla) ehk õige eluviis. 
 Mediteerimine (bhāvanā) ehk meele arendamine.
 Heategude edasikandmine, tehes head teiste eest.
 Heategude vastuvõtmine, saades osa teiste headusest.
 Teenimine ehk hoolitsemine teiste eest. 
 Austus teiste, eriti vanemate ja auväärsemate suhtes.
 Austus Õpetuse (dhamma) suhtes. 
 Õpetuse (dhamma) kuulamine. 
 Õigetest vaadete järgimine (neli õilsat tõde, olemasolu tunnused jt).

Ordineeritud

Ordineeritud, täieliku pühitsuse saanud mungad (bhikkhu'd) ja nunnad (bhikkuni'd) peavad kinni "Kaheksast tõotusest". Theravaada traditsioonis juhindub munk Vinayapiṭaka Pāṭimokkha-sutta alusel 227 pratimokša reeglist ja nunn 348 reeglist. Mungaks saamisele eelneb mungaõpilase ehk šramanera periood ning kogu ettevalmistus võib kesta umbes aasta.  

Ordineeritud mungad ja nunnad on loobunud omandist ja elatuvad üksnes annetustest. Neil pole tavaeluga seotud kohustusi, nad on valinud tsölibaadi ja vaesuse ehk maistest asjadest vaba ja alandliku elu. Hommikusel almuste kogumise käigul annetustena saadud toit süüakse ühiselt ning see ongi ainus toidukord päevas. 

Tavaliselt viibivad nad kloostris, kuid nad võivad olla ka mujal või rännata vabalt ringi. Olles idee poolest kodutud, pole nad ka jäigalt kinnistatud ühe või teise kloostri külge. Üldiselt on bhikkhud teretulnud mistahes riigi ja koolkonna budistlikus kloostris. Üksnes vihmaperioodil peavad nad reeglina püsima ühes kindlas kohas. 

Bhikkhu või bhikkhunī väliseks tunnuseks on paljaks aetud pea ja mungarüü (sanskriti keeles cīvara või kāṣāya); muid rõivaid ei kanta kunagi. 

Theravaada traditsioonis koosneb munga rüü kolmest nelinurksest riidetükist ja seda kantakse nii, et parem õlg jääb katmata. Mungarüü oli algselt määrdunud kollakat tooni; selliseid kantakse ka tänapäeval. Alates 6. sajandist tehakse vahet külamunkade ja metsamunkade vahel. Metsamungad elavad vaiksemates metsakloostrites või -eraklates, mis võimaldab neil järgida rangemat mõtlusele ja õpingutele pühendatud elustiili. Metsamunkade rüü on tumedama ja punakama tooniga. 

Nunnad ehk bhikkhunid kannavad valget rüüd. Ehkki bhikkhudel (bhikkhunīdel) on sanghas ja kloostris erinevad staatused, kannavad nad kõik ühesuguseid rüüsid, ilma mingite täiendavate tunnusmärkideta. 

Bhikkhu võib ka loobuda oma staatusest, minnes ilmalikku ellu, ning võib ka jälle uuesti bhikkhuks saada.

Ilmikud

Upāsaka (meessoost) või upāsikā (naissoost) on (Gautama Buddha õpetuse) ilmikjärgija, kes ei ole pühitsetud mungaks, nunnaks ega noviitsiks, kuid kes peab kinni "Viiest tõotusest". Ilmikjärgijad võivad samuti elada kloostris või eraklas, olles mitmel viisil abiks. Nad võivad ka saata pühitsetud munka või nunna reisidel, ametiasutustes ja muudes olukordades või toimingutes. 

Igapäevases elus on tavalistele inimestele auasjaks toidu ja muu vajaliku annetamine munkadele ja nunnadele ning neid saatvate ilmikjärgijatele. Noormeestel on tavaks viibida mõnda aega noviitsina kloostris, elada mungaelu ja saada õpetusi. 

Mitmesuguste pühade ja elusündmuste puhul külastatakse kloostreid ja templeid, saadakse õnnistusi ja nõuandeid, tehakse annetusi jne. Pühamute, Buddha või teiste pühade kujutiste, stuupade jm kohtade juurde asetatakse lilli, suitsevaid viirukeid ja põlevaid küünlaid, toite ja jooke ning kleebitakse nendele õhukesi kuldlehekesi. Palvetatakse, ennustatakse tulevikku jne. Sarnaselt toimetatakse ka kuninga või teiste väljapaistvate isikute piltide, kujude, monumentide vm mälestusmärkide juures ning ka Ganeša, Hanumani jt hinduistlike jumaluste puhul.

Kõigis eluasemetes ja töökohtadel, kõigis ametiasutustes ja ettevõtetes, autodes, bussides, paatidel, laevadel jm on alati mõni pühakuju või pühamu või vähemalt värsked lilled või pärjad. Iga rajatise juures on tavaliselt kaks pühamut: üks pühendatud Brahma Sahampatile ja teine, "vaimude maja", kohalikele maavaimudele. Laialdaselt austatakse ka suuri ja vanu puid, maajumalannat Mae Thoranid jpt.

Levik 

Kõige rohkem on theravaada budiste Tais, umbes 63 miljonit. Järgnevad Myanmar 51, Sri Lanka 14, Kambodža 14 ja Laos umbes 4 miljoniga. Vähemal määral on theravaada levinud ka Indias, Hiinas, Vietnamis, Bangladeshis, Filipiinidel, Malaisias, Nepalis ja Indoneesias. Hiljuti on theravaada hakanud koguma populaarsust ka läänemaailmas. Theravaada budiste on tänapäeval kokku maailmas umbes 150 miljonit.

Theravaada järgijate osakaal riigiti:

 Tai, 95% elanikkonnast,  
 Kambodža 95%,
 Myanmar 89%,
 Sri Lanka 70%,
 Laos 67%, 
 Nepal 10%.

Eestis esindab theravaada koolkonda Eesti Theravaada Sangha.

Vaata ka 

 Hinajaana
 Sthaviravaada
 Mahasanghika
 Mahajaana

Viited 

Budism
Theravaada