Massimõrv Tartu vanglas

Massimõrv Tartu vanglas oli Suvesõja ajal 8. ja 9. juulil 1941 Tartu vanglas NKVD toime pandud inimsusvastane kuritegu, mille käigus hukati 193 süütut inimest.

Eellugu
1941. aasta suvel Lõuna-Eestis ja Tartus korraldatud kommunistlike repressioonide ohvreid hoiti kinni ka Tartu vanglas (praeguses Jaani tänav 8 majas, mille kohal asus kunagi Rootsi ajal Tartu Ülikooli peahoone). Vanglaülem oli Tartu komsomoliaktivist Moissei Sverdlov (1917–2015), asetäitja hilisem Rakvere NKVD ülem Juhan Salmolainen (1916–1950 [enesetapp]). 1941. aasta juuni viimastel päevadel hoiti Tartu vanglas 619 vangi. Pealetungivate Saksa vägede lähenemisel hakati vanglat tühjendama: vange veeti raudteejaama. Kuna vahistamised jätkusid, hoiti Tartu vanglas 8. juuli õhtul ikka veel 223 kinnipeetavat.

EK(b)P Tartumaa Komitees toimunud nõupidamisel võeti kohaliku julgeolekuülema Alfred Pressmani (1894–1973) nõudmisel ning Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi Tartu osakonna ülema asetäitja Pavel Afanasjevi (1903–29.08.1941) ja EK(b)P Keskkomitee sekretäri [[Abronov]i nõusolekul vastu otsus vangid hukata.

Vangide tapmine
Kuuest mõrvarist neli olid eestlased, üks oli Peipsiäärne venelane. Õuel olnud kaevu oli heidetud 18 mehe ja ühe naise laip. Sauna õue vanglapoolse värava (ukse) juures paiknevas kaevises oli 74 mehe ja 19 naise laipa, õue keskele kaevatud augus 80 mehe laibad. Matmiskohad olid pealt kaetud mullakihiga, kuhu oli veel kuhjatud puuhalge, plekitükke, laudu ja latte. 1941. aasta suvel maeti hukatud ühishauda, ümbermatmisel 25. märtsist 1942 kuni maikuu alguseni Pauluse kalmistul aga maeti kõik ohvrid eraldi haudadesse kuues reas.

Ohvrid

Hukatute hulgas oli palju töölisi, käsitöölisi, õpilasi, ametnikke, haritlasi ja talupoegi Tartust, Tartu ümbrusest ja kaugemaltki. Tuntumad ohvrid olid Jüri Parijõgi (kirjanik, Tartu Õpetajate Seminari direktor), Aksel-Erich Vooremaa (Tartu Maarja koguduse õpetaja, Tartu praostkonna abipraost ja E.E.L.K. hooldusnõukogu liige) ja August Usai (Petseri gümnaasiumi direktor ja V Riigikogu liige).

Ohvritest tuvastati algselt:

Lisaks neile leiti kuus mõrvatut Riia ja Pepleri tänava nurgal asunud Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi Tartu osakonna maja aiast ja keldrist. Nende seas olid insener Boris Klompus, autojuhid Arnold Puusik, Teodor Fiskar ja V. Lind.

Ajapikku õnnestus 150 tapetut tuvastada.

Mälestuse jäädvustamine

Esimene mälestustahvel massimõrva ohvritele avati 25. juulil 1942. Nõukogude okupatsiooni ajal pärast Teist maailmasõda see purustati.

Teine mälestustahvel avati 10. juulil 1990 Enn Tarto algatusel, mida toetasid Tartu Muinsuskaitse Ühendus, Tartu Memento ja Kaitseliidu Tartu malev. Kui endine Tartu vangla hoone remonti läks, viidi tahvel Tartu Linnamuuseumi, hoone uued omanikud aga ei lubanud mälestustahvlit endisele kohale tagasi panna. Seepärast avati tahvel Enn Tarto eestvedamisel uuesti 9. juulil 2005 Lutsu 3 ja 5 ning Jaani 8 hoonete vahelisel müüriosal, vaatega Antoniuse Õue poole. Uue tahvli kulud kandis ärimees Rein Kilk.

Pauluse kalmistul, kuhu ohvrid 1942. aasta märtsis maeti, avati 8. juulil 2001 arhitekt Helmut Ajango kavandatud mälestusmärk, mustal graniitalusel seisev valge marmorsammas. Monument maksis 900 000 Eesti krooni; 2000 USA dollarit annetas autor ja ülejäänu tuli Tartu linna eelarvest.

Vaata ka
Tartu ülestõus
Kuressaare massimõrv
Tartu Krediidikassa massimõrv
Palermo metsa massimõrv

Viited

Välislingid 
Tartu avab mälestusmärgi 1941. aasta massimõrva ohvritele, 3. juuli 2001
Pauluse kalmistul mälestati massimõrva ohvreid, 8. juuli 2009
 Enn Tarto "Antoniuse Õue verine punaminevik" Kultuur ja Elu, 2005
 "Tartu avab mälestusmärgi 1941. aasta massimõrva ohvritele" EPL/ETA, 3. juuli 2001

Nõukogude okupatsioon Eestis (1940–1941)‎
1941. aasta Eestis
1941. aasta massimõrvad
Nõukogude võimu inimsusvastased kuriteod Eestis
Tartu Teises maailmasõjas