joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Russalu mõis

Russalu mõis (saksa keeles Russal) oli eramõis Nissi kihelkonnas Harjumaal.

Mõisast on teateid alates 1586. Mõisa peahoone hävinud, säilinud on 19. sajandi keskelt pärit ehitismälestis, Russalu mõisa paesild.

Russalu mõis kuulus von Uexküllidele, 1666. aastast von Baranoffidele ning 1754. aastal omandas mõisa Eberhard Gustav von Zoege. Seejärel olid omanikeks von Manteuffelid, von Fersenid, von Meyendorffid, von Rosenid, von Schillingid, von Maydellid.

Viited

Välislingid

Harjumaa mõisad
Nissi kihelkond
Maydellide mõisad
Saida mõis

Saida mõis (saksa keeles Saida) oli poolmõis Nissi kihelkonnas Harjumaal.

Mõis rajati 1884 Nurme mõisast eraldatud alast.

Viited

Välislingid

Harjumaa mõisad
Nissi kihelkond
Pärnamaa mõis

Pärnamaa mõis (saksa keeles Pernama) oli poolmõis Nissi kihelkonnas Harjumaal., tänapäeva Mustu  küla lähedal  Saue vallas Harju maakonnas.

Mõis rajati 1865 Nurme mõisast eraldatud alast.

Viited

Välislingid

Harjumaa mõisad
Nissi kihelkond
Otepää kirikumõis

Otepää kirikumõis (saksa keeles Pastorat Odenpäh) oli kirikumõis Otepää kihelkonnas Tartumaal.

Otepää kiriklas õnnistati ja pühitseti 4. juunil 1884 sisse sinimustvalge Eesti lipp (Eesti Üliõpilaste Seltsi lipp). Otepää koguduse toonane õpetaja oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane Burchard Sperrlingk. Iga aasta 4. juunil tähistatakse Otepääl Eesti lipu päeva rongkäigu ja jumalateenistusega.

Eesti lipu muuseum avati Otepää pastoraadihoones 23. detsembril 1996. Idee autor oli koguduse toonane õpetaja Jüri Stepanov, keda toetasid Otepää Linnavalitsus ja ekspositsiooni koostamisega Eesti Rahva Muuseum. Muuseumis on võimalik näha pühitsetud lipu täpset koopiat. 1884. aastal pühitsetud originaali on võimalik näha Eesti Rahva Muuseumis.

Vana kirikumõisa abihoone on ümber ehitatud Otepää talvekirikuks. Kogudus kasutab seda peamiselt talvel.

Kirikumõisa peahoone esisele haljasalale püstitati 25. novembril 1989 Jakob Hurda graniitbüst, mille autor on Villu Jaanisoo. Hurt oli Otepääl kirikuõpetaja aastatel 1872–1880.

Viited

Tartumaa mõisad
Otepää kihelkond
Svajūnas Rauckis

Svajūnas Rauckis on Leedu jalgpallur.

Klubikarjäär
1990. ja 2000. aastatel mängis ta mitmetes Eesti klubides, sealhulgas:
JK Viljandi Tulevik
FC Lelle
FC Kuressaare

1999. aasta Esiliiga hooajal oli ta suurim väravakütt (27 väravat, esindas FC Kuressaaret).

Viited

Leedu jalgpallurid
Sünniaeg puudub
Sven Karja

Sven Karja (sündinud 18. märtsil 1968 Tartus) on eesti teatrikriitik ja dramaturg.

Sven Karja lõpetas 2000. aastal Tartu Ülikooli teatriteaduse eriala bakalaureusekraadiga, 2005. aastal kaitses samas magistrikraadi ja 2020. aastal doktorikraadi.

Ta on õpetanud Tartu Ülikoolis teatriteaduse õppetoolis.

Aastatel 1995–2007 töötas Vanemuises kirjandustoimetajana ja ühtlasi oli 2006–2007 draamajuhi kohusetäitja. 
Aastatel 2007–2011 oli ta Vanemuise draamajuht. Alates 2011. aastast töötab Vanemuises dramaturgi-toimetajana.

Aastast 1991 on ta muu hulgas avaldanud teatrikriitikat, teinud hooajaülevaateid, tõlkinud näidendeid ("Vladimiri väljak", "Tähed hommikutaevas", "Jooksvad kulud"). 

Ta on olnud Teatrielu kogumiku üks koostajaid

Tunnustus
 ajalehe Sirp aastapreemia
 ajakirja Teater. Muusika. Kino aastapreemia
 2004 Reet Neimari nimeline kriitikaauhind

Viited

Välislingid
Biograafia Vanemuise teatri kodulehel

Eesti näitekirjanikud
Eesti teatrikriitikud
Sündinud 1968
Veronica Guerin

Veronica Guerin (5. juuli 1958 Dublin – 26. juuni 1996 Dublin) oli Iirimaa ajakirjanik. 

Juba kooli ajal tegeles ta spordiga, hiljem kuulus Iirimaa koondisesse nii jalgpallis kui ka korvpallis. Ta õppis raamatupidamist ning juhtis suhtekorraldusfirmat. 1990. aastal asus ta tööle ajakirjanikuna ning kajastas alates 1994. aastast organiseeritud kuritegevust.

Ta mõrvati narkokaubitsejate poolt.

Ajakirjanikud
Iirimaa inimesed
Sündinud 1958
Surnud 1996
Daniel Plau

Daniel Plau (4. juuni/17. juuni 1896 Martsa, Virumaa – 20. mai 1938 NSV Liit) oli eesti rahvusest NSV Liidu sõjaväelane.

Ta sündis Martsa külas Liivamäe talus, õppis Toila külakoolis, Jõhvi ministeeriumikoolis ja Tartu Ülikoolis.

Ta võttis osa Oktoobrirevolutsiooni ettevalmistamisest. 1917. aastal valiti  Tartu ülikooli Arstiteaduskonna III kursuse üliõpilane 21-aastane Daniel Plau Tartu Tööliste, Soldatite ja Maatameeste Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimeheks 1918. aastal valiti ta Petrogradis moodustatud VK(b)P Eesti Osakondade Keskkomitee liikmeks ja töötas Põhja Kommuuni Rahvusasjade Rahvakomissariaadi Eesti osakonna juhatajana.

Ta osales Punaarmee diviisikomissarina Vene kodusõjas. Aastatel 1918–1938 oli ta Punaarmees juhtivatel kohtadel poliitilisel alal, auastmelt kindralmajor. 1930. aastatel oli ta Kaasanis 13. Laskurkorpuse komissar.

1938. aastal ta hukati, 1956. aastal rehabiliteeriti.

1970–1980. aastatel korraldati Kohtla-Järve rajoonis Pühajõel tema mälestusvõistlusi motokrossis.

Viited

Kirjandus
Ülo Taigro (koostaja). Nad kaitsesid nõukogude võimu. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1964

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Daniel Plau lapsepõlves koos perekonnaliikmetega
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Daniel Plau. Volgograd, 1927
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Daniel Plau, 1930
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Daniel Plau. Kaasan, 1930
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Vaade revolutsionääri ja kodusõja kangelase, kindralmajor Daniel Plau sünnimajale Toilas
Kultuurimälestiste riiklik register. Fotokogu. Daniel Plau mälestustahvel

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Nõukogude Liidu kindralid
Eestlased Venemaal
Sündinud 1896
Surnud 1938
Eesti represseeritud isikud
Raul Talvik

Raul Talvik (6. oktoober 1935 Tallinn – 19. märts 2016) oli eesti arstiteadlane.

Raul Talvik sündis Tallinnas, lõpetas 1954. aastal Tallinna Reaalkooli ja jätkas õpinguid Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas 1960. aastal. Aastal 1966 kaitses Moskvas meditsiiniteaduste kandidaadi ja aastal 1984 meditsiiniteaduste doktori kraadi.

Prof Raul Talvik oli spetsialiseerunud kliinilisele meditsiinile, anestesioloogiale ja intensiivravile. Aastatel 1993–1996 oli Raul Talvik SA Tartu Ülikooli Kliinikum juhatuse esimees, 1999–2003 juhatuse liige. Raul Talviku juhitud anestesioloogia ja intensiivravi kliinikus avati kaks uudset osakonda – valukabinet ja erakorralise meditsiini osakond. Ta on avaldanud 138 publikatsiooni.

Viimastel eluaastatel pühendus Raul Talvik ajaloole. 2015. aastal ilmunud raamatus "Teekond maailma ääreni" väitis ta, et on suutnud teaduslikult tõestada Lennart Meri arvamuse, et müütiline Thule, kuhu 4. sajandil e.m.a. jõudis maadeuurija Pytheas, on Saaremaa. Algallikaid originaalkeeltes uurivad ajaloolased on siiski veendunud, et Thule samastamiseks Saaremaaga sisulist alust ei ole.

Tunnustus
 1998 Eesti Vabariigi teaduspreemia
2001 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk
 2009 Tartu Tähe kavaler

Viited

Välislingid

Professor Raul Talvik täitis Lennart Meri unistuse, ERR-i kultuuriuudised, 14. oktoober 2015
Suri TÜ kliinikumi üks asutajatest professor Raul Talvik, Novaator, 20. märts 2016
Raul Talviku vaim oli erakordne, Tartu Postimees, 23. märts 2016

Eesti arstiteadlased
Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1935
Surnud 2016
Morton Gould

Morton Gould (10. detsember 1913 Richmond Hill, New Yorgi osariik, USA – 21. veebruar 1996 Orlando, Florida) oli USA helilooja, dirigent, arranžeerija ja pianist.

Gould lõi rohkesti muusikat Broadway teatrilavastustele ja filmidele, kuid temalt tellisid teoseid ka paljud sümfooniaorkestrid üle kogu USA, New Yorgi Linnaballett ja USA Kongressi Raamatukogu. Dirigendina juhatas ka kõiki suuremaid Ameerika orkestreid, samuti orkestreid Kanadas, Mehhikos, Euroopas, Jaapanis ja Austraalias.

1986–1994 oli Gould Ameerika Heliloojate, Autorite ja Kirjastajate Seltsi (ASCAP, American Society of Composers, Authors and Publishers) president. Ametiajal seisis ta esituskunstnike autoriõiguste eest, mõjutades ka ASCAPi liikmete õiguste kaitset internetis.

1995. aastal pälvis Morton Gould Pulitzeri muusikapreemia USA Rahvusliku Sümfooniaorkestri tellimusel loodud teose eest, mis sündis Mstislav Rostropovitši viimasel hooajal orkestris. 2005. aastal anti talle Grammy elutööauhind. Enamiku tema teostest ja arranžeeringutest avaldas RCA Records.

Gouldi pala "Calypso serenaad" esitasid tšellist Silvia Ilves ja saksofonist Villu Veski saatesarja "Klassikatähed" 3. saates 2016. aastal.

Stuudioplaadid
 Jungle Drums (1956)
 Brass and Percussion (1957)
 Copeland: Billy the Kid; Grofe: Grand Canyon Suite (1957)
 Moonlight Sonata (1960)
 Beyond the Blue Horizon (1961)
 More Jungle Drums (1964)
 Morton Gould Showcase and his Orchestra (1967)
 Morton Gould Twin Pack (1969)
 Wagon Wheels
 Carmen
 Blues in the Night
 Kern/Porter Favorites
 Love Walked In
 Moon, Wind and Stars

Viited

Välislingid
Morton Gould, G. Schirmer
Morton Gould, IMDB
Morton Gould, IBDB
Morton Gouldi intervjuu, Bruce Duffie

Ameerika Ühendriikide heliloojad
Ameerika Ühendriikide dirigendid
Ameerika Ühendriikide pianistid
Sündinud 1913
Surnud 1996
Kerli Veski

Kerli Veski (sündinud 26. märtsil 1978) on Eesti diplomaat.

Ta kaitses 2013. aastal Tallinna Tehnikaülikoolis õigusalase magistritöö ja sai magistrikraadi.

Ta töötab juriidilise osakonna peadirektorina Eesti välisministeeriumis. Varem on ta töötanud Rootsi ja Eesti vahel sõitnud Baltic Kristina kruiisijuhina, juristina välisministeeriumis ja konsulaarosakonna direktorina Eesti saatkonnas Moskvas (2004-2007) ja Helsingis. 

Ema Anne Veski eeskujul on ta proovinud ka laulmist.

Isiklikku
Ta vanemad on Jaak ja Anne Veski.

Viited

Eesti diplomaadid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1978
Vürstide liit

(Deutsche) Fürstenbund ("[Saksa] vürstide liit") oli peamiselt protestantlike vürstide liit Saksa-Rooma riigis, moodustatud aastal 1785 Friedrich II eestvedamisel. Liit, mis esialgu koosnes kolmest suurest põhjapoolsest riigist, Brandenburg/Preisimaast, Hannoverist ja Saksimaast, loodi ametlikult keisririigi põhiseadusliku terviklikkuse ja territoriaalse status quo kaitsmiseks, kuid üsna pea vastu seisma Joseph II kauasele ambitsioonile liita Baieri Habsburgide valdustega. 

Varsti pärast Habsburgide maade ainuvalitsejaks saamist peale oma ema Maria Theresia surma aastal 1780, elustas Joseph II vana ambitsiooni ning astus läbirääkimistesse Pfalzi ja Baieri kuurvürsti Karl Theodoriga eesmärgiga vahetada Baieri Austria Madalmaade vastu. Oleks plaan vilja kandnud, oleksid Habsburgid kasvatanud oma tuumikvaldusi suure külgneva saksakeelse territooriumiga, vabanedes samal ajal kaugetest provintsidest, mida oleks olnud keerukas ja kulukas kaitsta, kui Austria oleks sattunud sõtta Prantsusmaa ja/või Preisimaaga. Karl Theodori jaoks oli huvi kavandatud tehingus peamiselt maineküsimus, kus ta nägi end taastatud Burgundia hertsogkonna valitsejana, võib-olla kuningatiitliga, mis koosnes Lõuna-Madalmaadest pluss tema olemasolevad valdused Alam- ja Ülem-Reini piirkonnas, nagu Reini Pfalz ja Berg-Jülichi hertsogkond.

Kuulujutt tehingust osutus vastumeelseks nii ambitsioonikale Friedrich II-le, kes nägi endas tähtsaimat Saksa monarhi, kui ka Hannoveri ja Saksimaa kuurvürstidele, kes olid häiritud kavandatud territooriumite vahetamise kaugeleulatuvatest poliitilistest ja strateegilistest tagajärgedest. Kui nad teatasid avalikult oma vastuseisust Deutsche Fürstenbund loomise kaudu, ühinesid nendega varsti väiksemate protestantlike riikide valitsejad, sealhulgas Braunschweig-Wolfenbütteli, Saksi-Gotha, Saksi-Weimari, Mecklenburgi, Badeni ja Brandenburg-Ansbachi. Mainzi peapiiskop-kuurvürst, keisririigi ülemkantsler, andis lõpuks oma toetuse, mitte vaid seepärast, et oli teada, et Karl Theodor ja Joseph II rääkisid ka Salzburgi peapiiskopkonna võimalikust ilmalikustamisest, mis kiilus ebamugavalt Baieri ja Austria vahele.

Joseph II oli jahmunud ootamatult tugevast vastuseisust oma plaanile ja pärast mõningaid väiksemaid mõõgatäristamisi peatas oma projekti. Olles saavutanud oma tõelise eesmärgi, lagunes Fürstenbund järk-järgult ja kadus täiesti pärast Prantsuse revolutsiooni puhkemist aastal 1789 ja Joseph II surma aasta hiljem.
Valter Uusberg

Valter Uusberg (sündinud 11. juulil 1953) on Eesti animafilmilavastaja.

Ta on Rapla Teatritegemise Seltsi juhatuse esimees.

Filmograafia
1984 "Härg" (animafilm; oli režissöör)
1988 "Ärkamisaeg" (amatöörfilm; oli operaator)
1989 "Elmo elu" (amatöörfilm; oli operaator)
1989 "Sammas" (animafilm; oli kunstnik)
1990 "Valgus" (amatöörfilm; oli operaator)
1992 "Hotell E" (animafilm; oli tüübikunstnik)
2010 "Oleg" (mängufilm; mängis sõduri rolli)
2011 "Lotte ja kuukivi saladus" (animafilm; oli kaadripaigutaja ja piltstsenaariumi joonistaja)
2011 "Prohveti sünd" (animafilm; oli toimetaja) 	
2013 "Ada + Otto" (animafilm; oli kaadripaigutaja)
2013 "XYZtopia" (animafilm)

Isiklikku
Ta on abielus dirigendi ja psühholoogi Urve Uusbergiga. Nende pojad on Uku, Pärt ja Andero Uusberg.

Viited

Välislingid

Eesti filmilavastajad
Sündinud 1953
Koen Geens

Koen Geens (sündinud 22. jaanuaril 1958 Brasschaatis) on Belgia poliitik.

Ta kuulub erakonda Christen-Democratisch en Vlaams. Ta on 11. oktoobrist 2014 Charles Micheli valitsuse  justiitsminister.

Ta on õppinud kaks aastat Antwerpeni Ülikoolis õigusteadust, seejärel õppis ta õigusteadust Leuveni Katoliiklikus Ülikoolis (Katholieke Universiteit Leuven), kust ta sai aastal 1980 õigusteaduse teadusliku kraadi. Harvardi ülikoolist sai ta õigusteaduse magistri kraadi (LL.M (Legum Magister)). Ta oli aastast 1986 Leuveni Katoliiklikus Ülikoolis professoriks. Aastal 2009 kandideeris ta Leuveni Katoliikliku Ülikooli rektoriks, kuid jäi alla Mark Waerile.

5. märtsist 2013 kuni 11. oktoobrini 2014 oli ta Belgia rahandusminister. 11. oktoobrist 2014 on ta Belgia justiitsminister.

Belgia poliitikud
Justiitsministrid
Rahandusministrid
Sündinud 1960
Noriūnai mõis

Noriūnai mõis (leedu Noriūnų dvaras) on endine mõis Leedus Kupiškise rajoonis Noriūnais. Mõisakompleks on riikliku tähtsusega arhitektuurimälestis, kuhu kuuluvad teenijatemaja, peahoone, tootmishooned ja park.

Ajalugu

Mõisa mainiti esimest korda kirjalikult XVI sajandil. See on kuulunud Naruševičiustele, Radziminskitele, Abramavičiustele. Esimene täpsem kirjalik dateering pärineb aastast 1665, mil selle omanikuks said Boločinskid. Seejärel olid omanikeks Stachovksid, kes müüsid mõisa aastal 1723 Bucholcidele. Läbi aegade on see kuulunud veel Tyszkiewiczitele, Tiesenhausenitele, Ogińskitele ja Komaritele. XVII-XVIII sajandil kasvatati seal Žemaitukase tõugu hobuseid. Arvatakse, et peahoone lasi rajada H. Venclovavičiaus ja XIX sajandi lõpus ehitasid kohalikud meistrid sealse peahoone ümber. Aastal 1921 peeti mõisas selle viimase omaniku J. Adomonise õe  ja luuletaja Kazys Binkise pulmad. Pärast Teist maailmasõda mõis võõrandati ja seal asus masina-traktorijaam, seejärel aga maaparandustöötajate baas. Aastal 1960 rajati peahoonesse seitsmeklassiline kool.

Arhitektuur

Mõisa peahoone puhul on tegemist Leedu aladele ebatüüpilise T-kujulise põhiplaaniga klassitsistliku ja maneristliku hoonega. Kõige silmapaistvam detail on peasissekäigu kohal asuv mitmekorruseline  korpus. Esindusruumid on kujundatud anfilaadina, eluruumides on kasutusel tavalised koridorid. Mõisakompleksi ehitiste juures on kaks dolomiidist torni – üks neist oli kasutusel rehehoonena, teine oli aga jääkelder. Dolomiidist on laotud ka endise teenijatemaja sein, mida ehib väiksematest kivikildudest mosaiik.

Tähelepanuväärsed on ka teenijatemaja nelinurkne sisehoov, mida ehib sinistest kividest mosaiik, kahekorruseline maakividest ristikujulise põhiplaaniga aidahoone ja kaks tornisarnast ehitist – rehi ja jääkelder. Kokku on mõisakompleksist säilinud üheksa hoonet, varem oli seal hooneid 18.

Park 

Peahoonet ümbritseb kaarekujuliselt vabakujundusega park, mille pindala on 10 hektarit. park on ebatasase moega, seda liigendavad Lėvuo ja Krioklysi orud. Enamik teid on seal looklevad, aga peamised alleed on sirged. Puudest omineerivad seal kohalikud liigid – gruppidena ja üksikult kasvavad okaspuud. Seal kasvab ka võõrliike – euroopa lehis, palsamnulg, hall pähklipuu.

Viited

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; asendiskeem (leedu keeles)
Noriūnai mõis
Mõis YouTube'is

Kupiškise rajoon
Leedu mõisad
Fritzlar

Fritzlar on rikkaliku ajalooga väike Saksa linn (15 000 elanikku) Schwalm-Ederi kreisis Põhja-Hessenis, 160 km Frankfurdist põhjas.

Linnal on keskaegne linnasüda, mis ümbritsetud paljude vahitornidega linnamüüriga. 38 meetrit kõrge Hall torn (Grauer Turm) on kõrgeim säilinud linnakaitsetorn Saksamaal. Esmakordselt aastal 1109 mainitud linna kaitsepühaku Püha Martini kivireljeefiga raekoda on vanim Saksamaal ikka veel esialgsel otstarbel kasutatav hoone. Gooti stiilis vana frantsiskaani kloostri kirik on tänapäeval protestantlik kihelkonnakirik ja kloostri teised hooned on muudetud nüüdisaegseks haiglaks. Paljud hooned linnakeskmes, peamiselt turuplatsi ümber, pärinevad 15.–17. sajandist ning on hoolikalt säilitatud või taastatud. Linnas domineerib imposantne romaani-gooti Püha Peetruse kirik 12.–14. sajandist.

1974. aastal võõrustas linn 14. Hessentagi festivali.

Hesseni linnad
Cambridge University Press

Cambridge University Press (lühend CUP) on Cambridge'i Ülikooli juures tegutsev kirjastus. Kirjastus sai raamatute trükkimise õiguse 1534. aastal kuningas Henry VIII-lt ja on seega maailma vanim katkestusteta tegutsenud kirjastus. Oxford University Pressi järel on see maailma suuruselt teine ülikoolikirjastus.

Kirjastuse peakorter on Cambridge'is, harukontorid aga rohkem kui 40 riigis.

Kirjandus 
 Michael Black, Cambridge University Press 1584–1984. Cambridge: Cambridge University Press, 2000, ISBN 0-521-66497-7.
 David McKitterick, A History of Cambridge University Press: Volume 1, Printing and the Book Trade in Cambridge. Cambridge: Cambridge University Press, 1992, ISBN 0-521-30801-1.

Välislingid 
 Kirjastuse ametlik koduleht

Kirjastused
Kupiškise rajoon

Kupiškise rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Panevėžysi maakonna aladel. Rajooni pindala on 1080 km². 2014. aasta seisuga elas seal 19 067 inimest.

Rajoon moodustati 1950. aastal. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Alizava, Kupiškise, Noriūnai, Skapiškise, Subačiuse ja Šimonysi vald.

Halduskeskus on Kupiškise linn. Teised tähtsamad asulad on Subačiuse linn ning Alizava, Antašava, Palėvenė, Salamiestise, Skapiškise, Senasis Subačiuse ja Šimonysi alev. 2011. aasta seisuga olid elanikest 97,17% leedulased, 1,7% venelased, 0,27% poolakad, 0,19% ukrainlased, 0,13% valgevenelased ja 0,54% oli teistest rahvustest.

Rajooni suurimad jõed on Lielupe jõgikonda kuuluvad Pyvesa ja Lėvuo ning Nemunase jõgikonda kuuluv Šetekšna. Kõrgeim koht (137 meetrit) jääb Kinderiai külla.

Välislingid 

 Rajooni koduleht (leedu keeles)

Leedu omavalitsused
Supercalifragilisticexpialidocious

"Supercalifragilisticexpialidocious" (eesti keeles pealkirjaga "Supernalivägalustlikekstraülivõrdes") on laul Disney 1964. muusikalifilmist "Mary Poppins". Laulu autorid on vennad Robert ja Richard Sherman. Filmis esitavad seda Julie Andrews ja Dick Van Dyke.

Laulu 34-täheline originaalpealkiri "Supercalifragilisticexpialidocious" on üks pikemaid ingliskeelseid sõnu, mida võib leida sõnaraamatutest. See neologism jõudis Oxfordi inglise keele sõnaraamatusse 1986. aastal ning selle sõnaraamatu järgi on seda kasutatud 1940. aastatest ja tähendab ta 'midagi eriti head ja ilusat'.

Pealkirja eestikeelset vastet "supernalivägalustlikekstraülivõrdes" on kasutatud Noorsooteatri 1970. aasta muusikalis ja hilisemates lavatükkides.

Viited 

1964. aasta laulud
Uslar

Uslar on linn ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Northeimi kreisis. Linna pindala on 113,4 km². 31. detsembril 2017 elas seal 14 278 inimest. Uslar asub Sollingist lõunas, viimane on Weserberglandi osa.

Geograafia 

Uslar asub Hesseni ja Nordrhein-Westfaleni piiride lähedal. Hannover on 110 km põhjas, Hesseni suurim linn Frankfurt am Main on 240 km lõunas ja Berliin on 350 km kirdes.

Vallaosad 

Uslari valda kuulub 19 linna ja küla: Ahlbershausen, Allershausen, Bollensen, Delliehausen, Dinkelhausen, Eschershausen, Fürstenhagen, Gierswalde, Kammerborn, Offensen, Schlarpe, Schönhagen, Schöningen, Sohlingen, Uslar, Vahle, Verliehausen, Volpriehausen ja Wiensen.

Ajalugu 

Uslarit on esmakordselt mainitud aastal 1006/1007. 12. sajandi teises pooles hakkasid Welfid Uslarit valitsema (kuni 19. sajandini). 1599. aastal ehitati Freudenthali loss, mis põles 1612. aastal maha. 1819. aastal põles suur osa Uslari linnast maha.

Majandus 

Uslari tööstus kasutab piirkonna loodusvarasid puitu, liiva ja vett. 20. sajandil oli maailmakuulus Uslari mööblitööstus (Ilse-Möbel, 1950. aastatel umbes 2000 töötajat). Tänapäeval mängib Uslari piirkonnas (Uslarer Land) olulist rolli ainult turism. Siin on ka Privatbrauerei Haffner, mis pruulib Bergbräu perekonna õlut, mis on villitud pop-top pudelitesse, nagu Schleswig-Holsteini Flensburgeri õlu ja Hollandi Grolsch.

Uslari vald on kaelani võlgades. Näiteks kohalik ujula tuli sulgeda 2011. aasta mais ja taasavati alles 2012. aasta novembris, kohaliku algatuse abil. 2005. aastast on elanikkond pidevalt vähenenud, keskmiselt 168 inimest aastas.

Sõpruslinn 

 Człuchów, Poola, aastast 1999.

Viited

Välislingid 
 www.uslar.de

Alam-Saksi linnad
Alam-Saksi vallad
Northeimi kreis
Moringen

Moringen on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Northeimi kreisis. Linna pindala on 82,25 km². 31. detsembril 2019 elas seal 6955 inimest. Linn koosneb Moringeni keskusest ja 8 ümbritsevast külast, Fredelsloh on üks neist.

Ajalugu 

Linn ja selle külad asutati üle tuhande aasta tagasi. Linnas on 19. sajandi lõpus asutatud psühhiaatriahaigla. Teise maailmasõja ajal haigla tühjendati ja natsid kasutasid seda koonduslaagrina. Täna on see taas psühhiaatriahaigla.

Majandus 

Kogukonnas tegutsevate suurte firmade hulgas on Piller, tööstuslike ventilaatorite tootja. Northeimi kreisi suur prügila on Moringenis.

Vaata ka 

 Lutterbeck

Viited

Välislingid 

 Linna sait

Alam-Saksi linnad
Alam-Saksi vallad
Northeimi kreis
Herzberg am Harz

Herzberg am Harz on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis.

Linna pindala on 71,88 km². 31. detsembril 2015 elas seal 13 051 inimest.

Geograafia 

Herzberg asub Harzi mäestiku ja Harzi rahvuspargi edelaservas. Loodusmälestised ümbruskonnas on Ükssarviku koobas, Karstirada ja Rhume allikas.

Kesklinn asub Sieberi jõe ääres, umbes 32 km Göttingenist kirdes ja 90 km Hannoverist kagus. Haldusalasse kuuluvad Lonau, Pöhlde, Scharzfeldi ja Sieberi külad.

Ajalugu 

Herzbergi lossi Saksimaa hertsogkonnas on esmakordselt mainitud 1143. aasta dokumendis. Jahimaja selles paigas oli püstitatud juba aastatel 1024 kuni 1029 kuningas Lothar III poolt. 1144. aastal hõivas selle Saksi Welfide dünastia ja 1158. aastal sai sellest Hohenstaufenist keisri Friedrich I Barbarossa nõusolekul hertsog Heinrich Lõvi omand.

Loss oli Welfide Braunschweigi hertsogi Heinrich I Grubenhageni valduste osa, mille ta sai 1291. aastal, kui tema ja ta vennad pärandit jagasid. Asulat lossi all on esmakordselt mainitud 1337. aastal. Grubenhageni vürstkonna Braunschweigi valitsejad elasid siin aastast 1486 kuni liini hääbumiseni 1596. aastal. 1617. aastal sai Braunschweig-Lüneburgi hertsog Georg keiser Matthiase poolt kinnitatud pärandvaraõiguse ja elas koos oma naise Anna Eleonore von Hessen-Darmstadtiga taas lossis kuni oma residentsi kolimiseni aastal 1636 Leineschlossi Hannoveris.

Herzberg arenes esialgu riide ja linase tootmiskeskuseks. 18. ja 19. sajandil lisandusid olulised tööstused õllepruulimine, valukoda ja metallitöötlemine, põllumajandusmasinate ja saabaste tegemine, samuti relvade tootmine Hannoveri vägedele. Herzberg sai linnaõiguse 1929. aastal, kui see oli Preisimaa Hannoveri provintsi osa.

Esperanto-linn 

Herzbergis on klubi, mis edendab rahvusvahelist abikeelt esperanto, Interkultura Centro Herzberg ("Herzbergi kultuuridevaheline keskus"). 2006. aastal otsustas linna nõukogu reklaamida Herzbergi kui Esperanto-Stadt ("Esperanto-linn", esperanto: Esperanto-urbo).

Sõpruslinn 

 Góra, Poola, aastast 1993

Tuntud inimesi 

 Christian Ludwig (1622–1665), Lüneburgi ja Calenbergi vürstkonna hertsog
 Georg Wilhelm (1624–1705), Lüneburgi ja Calenbergi vürstkonna hertsog
 Johann Friedrich (1625–1679), Calenbergi vürstkonna hertsog
 Ernst August (1629–1698), esimene Hannoveri kuurvürst
 Karl von Einem (1853–1934), Preisi Generaloberst
 Wolf Spillner (1936– ), Saksa loodusfotograaf ja kirjanik
 Otto Koch (1937–2010), Chicken Delight Canada omanik
 Lutz Bandekow (1948– ), Bundeswehri peakirirg
 Wilfried Ließmann (1958– ), mineraloog ja kaevandusajaloolane
 Tatjana Steinhauer (1991– ), veepalli rahvusmeeskonnas ja Euroopa meistrivõistlustel osaleja
 Eva Herman (1958– , Emdenis), autor ja endine televisiooni saatejuht, muuhulgas Tagesschau, veetis enamuse oma lapsepõlvest Herzbergis ja käis Ernst Moritz Arndt-Gymnasiumis

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht
 Esperanto keskus

Alam-Saksi linnad
Alam-Saksi vallad
Göttingeni kreis
Duderstadt

Duderstadt on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Göttingeni kreisis.

Linna pindala on 95,61 km². 31. detsembril 2015 elas seal 20 677 inimest.

Linn on Eichsfeldi põhjaosa ("Untereichsfeld") keskus. Varasematel aegadel oli see Mainzi peapiiskopi eravaldus.

Duderstadti esmamainimine on aastast 929 ja linn tähistab oma aastapäevi sellest aastast loendades.

Arhitektuur 

Linnas on paljud ajaloolised hooned poolpuit stiilis, peamiselt peatänava ääres, mis ulatub St. Cyriakuskirche (katoliiklik, ehitatud 1250–1490, ka "Oberkirche" ehk 'ülemine kirik') juurest alla St. Servatiuskirche (protestantlik, ehitatud 1370–1520, ka "Unterkirche" ehk 'alumine kirik') juurde.

1343. aastal ehitatud Westerturm on üks linna kindlusemüüri vähemalt 8 väravatornist ja kaitsetornist; see põles 1424. aastal maha ja ehitati 12 aasta jooksul taas üles. Westerturmil on väga eriline väändunud katus. Kuigi see pole ainus väändunud katusega torn Saksamaal, on selle teostus eriti edukas. On arvukalt rahvajutte väändumise selgitamiseks: üks jutt väidab, et roostes tuulelipp sundis tuult katust väänama. Teine väidab, et kui kurat ajas Duderstadti mehed jooma, ajasid naised ta minema, kuid mitte enne, kui ta krabas tornist ja väänas seda üle müüri põgenedes.

Raekoja ehitamine algas 1302. aastal, täiendavaid tiibu ja komponente lisati aastani 1674. See taastati täielikult 1980. aastatel ja viimati 2002. aastal. Kindlatel tundidel mängib ühes tornidest kariljon, kui "Anreisi" (ka: "Anreischke") büst tuleb välja ja noogutab.

"Anreischke" 

Linna Innenstadt on ümbritsetud 3 km pika muldvalliga, mille ehitas rändav kindluseehitusmeister nimega Andreas. Duderstadti linnanõukogu (Rat) leppis Andreasega 1506. aastal kokku ehitada müür. Kuna ümbruskonna talunikud pidid ka müüri kaitse alla saama, värbas Rat nad müüri ehitustööle. Andreas oli väidetavalt julm töölesundia ja talunikud põlgasid teda. Peagi süüdistasid nad oma hädades ka Duderstadti kodanikke ja hakkasid neid kõiki Andrease järgi kutsuma "Anreischke", mis kõlas talunike kõneldavas (alam)saksa murdes "Anreis".

Duderstadti kodanikud ehitasid omakorda puidust Andrease büsti ja lisasid selle kellamängule. Iga kahe tunni tagant tuleb puidust "Anreischke" välja ja noogutab turule tulnud talunikele, et meenutada neile põlatud Andreast ja nende sõltuvust linnast.

Puidust Anreischke noogutab sellest päevast saati raekoja tornist kell 9, 11, 13, 15, 17 ja 19.

Otto Bock 

Duderstadtis on peakorter oma asutaja järgi nime saanud korporatsioonil Otto Bock. Otto Bock toodab kaasaegseid proteese ja muid tervisetooteid. Kuigi nüüd rahvusvaheline ettevõte, on tema peakorter ikka Duderstadtis. Kasum 2003. aastal oli 355,5 miljonit €. Otto Bock oli majanduskasvu oluline toetaja piirkonnas sõjajärgsel ajal.

Kultuur 

Duderstadt Heimatmuseumis on oluliste kohalike esemete kogu.

Tuntud inimesi 
 Georg von Kopp (1837–1914), Saksa katoliku kiriku kardinal

Viited

Välislingid 
 www.duderstadt.de

Alam-Saksi linnad
Alam-Saksi vallad
Göttingeni kreis
Küüneviil

Küüneviil on tööriist, mida kasutatakse sõrmeküünte õrnaks mahalihvimiseks ja kujundamiseks. Neid kasutatakse tihti maniküüril ja pediküüril pärast seda, kui küüs on küünetangidega lühemaks lõigatud. Küüneviilid võivad olla kas ühekordsed, keraamilised, klaasist, kristallist, lihtsast metallist või metallviilid, mis on kaetud abrasiiviga (nt: safiir).

Ühekordsed küüneviilid on tehtud papist, millele on liimitud abrasiivpaber – see teeb nad ühteaegu abrasiivseks ja painduvaks –, ning neid saab kasutada sõrme- ja varbaküünte hoolduseks.
Maniküürijad kasutavad neid selleks, et maniküüri ja pediküüri tegemisel küünt kujundada ja siluda.
Ühekordselt kasutatavad küüneviilid on odavad ja kergesti kõrvaldatavad, mis teeb neist sanitaarse alternatiivi metallist küüneviilidele.
Ühekordse küüneviili patendi sai J. Parker Pray 1883. aastal New Yorgis.

Ühekordselt kasutatavad küüneviilid on üldjuhul vähem abrasiivsed kui metallist küüneviilid, mistõttu võtab nende abil küünte mahaviilimine rohkem aega kui metallist küüneviilidega. Kusjuures küüneviilid võivad omada rolli haiguste ülekandel, kui neid kasutatakse rohkem kui ühel inimesel ilma piisava steriliseerimiseta. Ühekordsed küüneviilid on üldjuhul odavamad kui metallist küüneviilid, seetõttu on võimalik nendest ökonoomiliselt vabaneda pärast ühel inimesel kasutamist. Küünt saab siluda ja kujundada täpselt – tehes kergeid ja ühtlasi tõmbeid ühesuunaliselt üle küüne otsa. 20–30 kerget tõmmet kulub tavaliselt selleks, et liiga pikki sõrmeküüsi lühendada, 5–6 tõmbest aga enamasti piisab küünte kujundamiseks.

Kitarrimängijad on samuti tuntud ühekordsete küüneviilide kasutajatena selleks, et siluda küüsi, mis võivad takerduda kitarrikeelte taha.

Tööriistad
Iluhooldus
Pille-Riin Purje

Pille-Riin Purje (sündinud 19. augustil 1963) on eesti teatrikriitik.

Pille-Riin Purje on lõpetanud Tallinna Reaalkooli 1981. aastal ja Tartu Riikliku Ülikooli 1989. aastal eesti keele ja kirjanduse erialal. Ta alustas ülikooliõpinguid statsionaaris, kuid lõpetas kaugõppes.

Teoseid
Jüri Krjukov. Eesti Teatriliit, 2004
Olla! Tallinna Linnateater, 2009
Jüri Järvet. Narr ja Kuningas. Autor koos Reet Neimariga. Eesti Teatriliit, 2009
Johannese passioon. Üks koostajaid. Rakvere Teatrimaja, 2010
Aitab naljast! Legend Dan Põldroosist. Fookus Meedia, 2011
Lemmikute raamat. Kasteheinas põlvini - lõikeheinas põlvili. Tänapäev, 2013
Velda Otsus - nimi eesti kultuuris. Eesti Teatriliit, 2013

Isiklikku 
Tema ema oli näitleja, teatripedagoog ja publikuteenindaja Ester Purje.

Tunnustus 
 2012 Priit Põldroosi nimeline auhind
 2015 Valgetähe V klassi teenetemärk
 2016 Reet Neimari nimeline kriitikaauhind

Viited

Välislingid

Eesti teatrikriitikud
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1963
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Kaspar Raudkivi

Herlend-Kaspar Raudkivi (hüüdnimega Mini/Miniatuur) on ansambli Põhja-Tallinn laulja.
Õppis laulmist Kaari Sillamaa Kaunite Kunstide Koolis ning räppis juba enne 2000. aastat.

Ta on teinud lugusid koos Veiko Marley (Bob) ja Kristjan Soomrega.
Veiko Marley ja Kaspar Raudkivi laulsid ansamblis "Redcap Goblins"

2011. aasta mais valmis Põhja-Tallinnal muusikavideo loole "Me ei salli vaikust", milles teevad kaasa sellised artistid nagu Mini, Wild Disease, Chance, Fate ja Kenny. See lugu on ka Chris Kala raamatu "Ebaõnnestunud" treileri taustamuusikaks ja läks samanimelise filmi taustamuusikaks.

Kui 2015. aasta alguses lahkus bändist Kenneth Rüütli, läks Kaspar Raudkivi, kes vahepeal oli laulnud ansamblis Redcap Goblins, ansamblisse tagasi.

Aastal 2016 kandideeris Mini Põhja-Tallinna koosseisus Eesti Laul 2016.
Jakob Hiietamm

Jakob Hiietamm (enne 1936 Jakob Ridbe(c)k; 31. august 1882 – 10. jaanuar 1950) oli Eesti omavalitsustegelane.

Ta lõpetas Paldiski linnakooli. Vene-Jaapani sõjast ja I maailmasõjast võttis osa telegrafistina. Pärast sõda hakkas ta põllumeheks esivanemate talus Kloostri vallas.

Vabadussõja alguses valiti ta Kloostri vallavanemaks. 1934. aastal valiti ta vallavanemaks neljandat korda. Ta osales ka mitmesuguste komisjonide ja nõukogude töös.

1936 oli ta Põllutöökoja II koosseisu liige, kuuludes Kloostri põllumeeste konventi.

1938 oli ta Kloostri vallavanemana üks Harjumaalt valitud maaomavalitsuste esindajate kogu liige, kelle ülesanne oli esitada üks presidendikandidaat 1938. aasta valimisteks.

1939–1940 oli ta Padise vallavanem.

Viited

Eesti vallavanemad
Põllutöökoja liikmed
Põllumeeste konventide liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1881
Surnud 1950
Neustadt am Rübenberge

Neustadt am Rübenberge on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hannoveri piirkonnas.

Linna pindala on 357 km². 31. detsembril 2016 elas seal 43 964 inimest.

Linn asub piirkonnas nimega Hannoversche Moorgeest.

See on pindalalt 9. asula Saksamaal (Berliini, Hamburgi ja Kölni järel), kuigi seal elab vaid umbes 45 000 elanikku.

Linnaosad

Inimesed 

 Friedrich Dedekind (u. 1525–1598), humanist, teoloog ja kirjanik
 Euricius Dedekind (1554–1619), helilooja
 Ludwig Hölty (1748–1776), poeet Göttinger Hainbundis
 Gerhard von Scharnhorst (1755–1813), Preisi kindral ja armeereformaator
 Georg Grabenhorst (1899–1997), kirjanik
 Deniz Ayçiçek (1990–), jalgpallur
 Sebastian Ernst (1995–), jalgpallur

Ajalugu 

 Eilvese saatja (lammutati 1931. aastal)
 Robert Enke (1977–2009)

Vaata ka 
 Landestrosti loss

Viited

Välislingid 

 www.neustadt-a-rbge.de

Alam-Saksi linnad
Alam-Saksi vallad
Hannoveri piirkond
Ene Kangron

Ene Kangron (sündinud 8. novembril 1947 Riisiperes, Harjumaal) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas 1967. aastal Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise eriala Laine Karindi klassi ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise eriala Gustav Ernesaksa klassi.

Aastatel 1975–1986 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi koorijuhtimise õppejõud, 1986. aastast Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikapedagoogika õppejõud, hiljem dotsent, 2000. aastast Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia täienduskoolituskeskuse juhataja.

Ta on juhatanud mitmeid koore. Aastatel 1974–1983 oli ta TPI Akadeemilise Naiskoori dirigent, 1983–1996 peadirigent. 

Ta on Tallinna Meestelaulu Seltsi Türnpu Meeskoori peadirigent.

Ta on Eesti Muusikaõpetajate Liidu üks asutajaid, aastatel 1990–1995 esimehe asetäitja, 1995–2002 esimees, nüüd juhatuse liige. 

Aastatel 1995–1999 oli ta Eesti Muusikanõukogu asepresident.

Tunnustus
 1984 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane
 2004 – Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium
 2021 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema abikaasa on koorijuht Tõnu Kangron.

Viited

Eesti koorijuhid
Eesti muusikapedagoogid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1947
Igor Korobov

Igor Korobov (vene keeles Игорь Валентинович Коробов; 3. august 1956 – 21. november 2018) oli Venemaa sõjaväelane, alates 2016. aasta 2. veebruarist oli ta Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse (GRU) ülem ja Kindralstaabi ülema asetäitja.

Korobov valdas mitut võõrkeelt, oli abielus ja kahe lapse isa.

Viited

Välislingid

 Психологический портрет главы российской военной разведки – кто он, новый начальник ГРУ ГШ РФ?
 Биография на сайте МО РФ 
 «На смене руководства ГРУ извлекаются политические дивиденды» 

Venemaa sõjaväelased
Venemaa diplomaadid
GRU ohvitserid
Luurajad
Sündinud 1956
Surnud 2018
Ungari sümboolika

Ungari sümboolika moodustavad lipud, ikoonid või kultuurilised väljendusvormid, mis on kas sümboolsed, representatiivsed või muidu iseloomulikud Ungarile või Ungari kultuurile. Äärmiselt hinnatud erilisi Ungari tooteid ja sümboleid kutsutakse nimetusega Hungaricum.

Lipud ja heraldika

Ungari lipp on horisontaalne trikoloor, mille värvid on punane, valge ja roheline. Populaarne on ka Árpádi dünastia vapp.

Floora ja fauna

Ligikaudu viiendikku Ungarist katab mets, kuid vaid poole sellest moodustab looduslik mets. Ungari on koduks umbes 2200 õistaimede liigile ja piirkonna topograafia ning üleminekukliima tõttu on paljud neist sellised, mida tavaliselt sellel laiuskraadil ei leia. Suurt osa Lõuna-Dunántúli piirkonnas asuva Villány linna ja Mecseki mäeaheliku piirkonna taimestikust võib tavaliselt kohata vaid Vahemere ääres. Samas piirkonnas, Villány mäeaheliku lõunapoolsel Szársomlyó mäel, leidis Ungari botaanik Viktor Janka aastal 1867 varem teadusele tundmatu lille ja kirjeldas selle. Selle lille näol on tegemist kõige varem õitseva Ungari lillega: Ungari krookus ehk Colchicum hungaricum.

Ungari idapoolse madaliku soolases Hortobágy piirkonnas kasvavad paljud taimed, mida tavapäraselt leidub mererannas ja Nyírségi piirkond on kuulus niidulillede poolest. Szekszárdi lähedal Doonau ääres asuv Gemenc'i mets, Dunántúli keskel asuv Väike-Balatoni järv ja Kecskemétist idasse jääv Tisza jõe seisuvee ala on kõik olulised märgalad. Suurem osa riigi metsapiirkondades olevatest puudest on heitlehised (pöök, tamm ja kask) ja vaid väikese osa moodustavad kuused. Alates 14. sajandist on Ungari aladele tunginud üle 250 uue taimeliigi ja neist pea 70 loetakse invasiivseteks. Paljud neist taimedest on mitmeaastased ürdid, mis on põhjustanud mõne piirkonnale omase taime aeglase kadumise.

Ajalooliselt on Ungari olnud suuruselt teine paprika tarnija Ameerika Ühendriikidesse. Ungari paprikal on iseloomulik maitse ja selle järele on suur nõudlus Euroopas, kus seda kasutatakse pigem maitseaine kui värvainena.

Inimesed

Toit ja jook

Ungarlaste traditsioonilistel toitudel on külluslikud ja pikantsed maitsed ning lõhnad. Road on maitserikkad, vürtsikad ja sageli ka üpris rasked. Sealsete roogade maitsed põhinevad maitsestamise ja valmistusviiside sajanditevanustel traditsioonidel. Neis kasutatavad peened koostisosad toodetakse kohalike põllumeeste poolt. Paprikat, sibulat ja küüslauku leiab kõikjalt. Keskajal oli kalasupp kõige populaarsem ja armastatum kalaroog Ungaris ning üks aastast 1860 pärinev kokaraamat sisaldab 400 kalatoitude retsepti. Kõige tuntumad Ungari köögile omased road, guljašš, erinevad hautised ja paprikás, on paprikast punased.

Vaata ka
Ungari
Ungari toitude loend

Viited
Ela Tomson

Ela Tomson (aastani 1965 Liimeon, 1965–1973 Unt; sündinud 16. veebruaril 1945 Pärnus) on Eesti endine teleajakirjanik ja poliitik.

1967. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal. 

Aastatel 1968–1972 oli ta Eesti Telefilmi toimetaja. 1972–1992 oli ta Eesti Televisiooni toimetaja. ETVs toimetas muu hulgas saatesarju "Järjehoidja", "Laupäevastuudio" ja "Prillitoos" ja tegi filmisaateid). 1992–1994 oli ta Pärnu Raadio peatoimetaja. 1994–2000 oli ta ETV hanketoimetuse peatoimetaja. 

2001–2003 oli ta Pärnu Ühisgümnaasiumi õpetaja. 2001–2003 oli ta Pärnu Linnavalitsuse välissuhete ja protokollinõunik. 

Alates jaanuarist 2003 on ta Erakond Isamaa liige.

Ta oli X Riigikogu liige.

2008. aastast on ta Pärnu Linnavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonna juhataja asetäitja.

Tunnustus
2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2021 Pärnu teenetemärk (Pärnu kultuurielu pikaaegse rikastamise ja juhtimise eest)

Isiklikku
Tema abikaasa on Mati Põldre. Varem oli ta abielus Mati Undiga.

Viited

Eesti teleajakirjanikud
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
X Riigikogu liikmed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1945
Linda Raus

Linda Raus (17. oktoober 1909 Purku, Järvakandi vald, Rapla kihelkond, Harjumaa – 13. detsember 2003) oli Eesti rahvatantsuõpetaja ja lavastaja.

1929. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogiumi. Hiljem täiendas ta end mitmetel rahvatantsujuhtide kursustel.

1970, 1973, 1975 ja 1994 oli ta üldtantsupeo ja 1982 noorte tantsupeo üks üldjuhte.

Tunnustus
1964 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
1996 Anna Raudkatsi rahvatantsustipendium
2000 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema pojad olid näitlejad Sander Raus ja Mauri Raus.

Viited

Välislingid
Haud Rapla kalmistul

Eesti rahvatantsupedagoogid
Eesti lavastajad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Rapla kalmistule maetud
Sündinud 1909
Surnud 2003
Satkūnai vald

Satkūnai vald (leedu keeles Satkūnų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Joniškise rajoonis. Vald piirneb põhjas Lätiga.

Valla pindala on 100 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1309 inimest. Valla keskus on Satkūnai küla. Vallamaja asub aadressil Sidabros g. 9. Vallavanemaks on Regina Butkienė.

Viited 

Leedu vallad
Joniškise rajoon
Saugėlaukise vald

Saugėlaukise vald (leedu keeles Saugėlaukio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Joniškise rajoonis. Vald piirneb põhjas Lätiga.

Valla pindala on 71 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1405 inimest. Valla keskus on Bariūnai küla. Vallamaja asub aadressil Parko g. 7. Vallavanemaks on Edita Nakvosienė.

Viited 

Leedu vallad
Joniškise rajoon
Virve Orav

Virve Orav (kuni 1953 Virve Brockberg; 11. detsember 1930 – 7. juuni 2013) oli Eesti koduloolane ja sugupuude koostaja.

Ta on uurinud peamiselt Vaivara kihelkonda, sealhulgas eriti Narva-Jõesuud.

Ta oli Põlevkivimuuseumi kodu-uurimisringi, Eesti Koduuurijate Seltsi ja Eesti Genealoogia Seltsi liige.

Teoseid
"Matkateed Narva lähistel ehk Vaivara radadel". 1991
"Narva-Jõesuu kodu-uurija pilguga". 1993
"Vaivara kodu-uurija pilguga". 1998
"Narva-Jõesuu, mu kodu". 2000

Tunnustus
1992 Virumaa missioonipreemia
1995 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (kodu-uurimuslik tegevus)
2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk
2010 Narva-Jõesuu aukodanik

Mälestuse jäädvustamine
Temast on tehtud lühifilm "Naine eesti kultuuriloos".

Viited

Välislingid
Koduloouurija – kus sellist ametit õpitakse? (I osa), delfi.ee, 26. jaanuar 2011
Haud Narva-Jõesuu kalmistul

Eesti koduloolased
Eesti giidid
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Narva-Jõesuu kalmistule maetud
Sündinud 1930
Surnud 2013
Antal Reguly

Antal Reguly (11. juuli 1819 Zirc, Veszprémi komitaat – 23. august 1858 Buda) oli ungari keeleteadlane ja etnograaf.

Antal Reguly oli pärit mõisavalitseja perekonnast. Ta õppis õigusteadust Pesti Kuninglikus Ülikoolis, mille lõpetas 1839. aastal. Seejärel sai ta ülikoolilt viieks kuuks võimaluse enesetäiendamiseks välismaal. Hamburgis kuulis Reguly Põhjamaade kaunist loodusest ja ta otsustas ka ise Skandinaaviat külastada. Stockholmis kohtus ta Soomest pärit Adolf Ivar Arwidssoniga, kellega tuli jutuks soome ja ungari keele sugulus, mis oli tol ajal alles vaieldav küsimus. Regulyt hakkas see teema huvitama ja ta otsustas hakata tegelema soome-ugri keelte ja rahvaste uurimisega. 

Aastail 1840–1841 elas ta Soomes, kus õppis soome ja saami keelt. 1841–1843 elas Reguly Peterburis. Alates 1843. aastast oli ta Ungari Teaduste Akadeemia korrespondentliige. 1843–1845 viibis Reguly uurimisretkedel Volgamaadel, Uuralites ja Lääne-Siberis, kus kogus rikkalikult mansi, handi, mari, mordva ja tšuvaši keele ainestikku. Ungarisse pöördus Reguly tagasi 1849. aastal. Ta asus tööle Budapesti Ülikoolis raamatukoguhoidjana. Pikad reisid, primitiivsed elutingimused ja haigused olid aga Reguly tervise ruineerinud. Ta ei suutnud oma kogutud materjale läbi töötada ja avaldada. Antal Reguly suri 1858. aasta augustis 39-aastasena. Reguly kogutud materjalid ehk Regulyana anti välja alles pärast tema surma. Tänu Reguly pärandile kujunes Ungaris välja soome-ugri võrdlev keeleteadus.

Viited

Ungari keeleteadlased
Sündinud 1819
Surnud 1858
Olga Korbut

Olga Korbut (valgevene Вольга Валянцінаўна Корбут (omaladinas Volha Korbut), vene Ольга Валентиновна Корбут; sündinud 16. mail 1955 Hrodnas) on endine valgevene riistvõimleja. Võistlustel esindas Nõukogude Liitu.

Olles 17-aastane võitis ta 1972. aasta suveolümpiamängudel Münchenis kuldmedali vabaharjutuses, poomil ja võistkondlikus mitmevõistluses. 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis võitis ta kuldmedali võistkondlikus mitmevõistluses ja hõbeda poomil. Pärast Montréali olümpiamänge lõpetas sportlaskarjääri.

Aastast 1991 elab USA-s, tal on USA kodakondsus.

Olga Korbut oli 22 aastat abielus Valgevene ansambli Pesnjarõ laulja ja helilooja Leanid Bartkievičiga. Aastal 1979 sündis neil poeg.

Välislingid 

Koduleht

Nõukogude Liidu sportlased
Valgevene sportlased
Riistvõimlejad
Sündinud 1955
Nõmme Rinnalaste ja Emade Kodu

Nõmme Rinnalaste ja Emade Kodu (ka Tallinna Rinnalaste ja Emade Kodu) oli Nõmmel tegutsenud sotsiaalasutus, kus abistati raskustesse sattunud emasid koos lastega ja orbe.

Asutuse asutas riigi toetusel 1919. aastal Tallinna Naisselts.

1925. aastast tegutses asutus Kodu tänaval (nüüd Laste tänav) vastvalminud hoones, mille arhitekt oli Artur Perna.

Asutuse alguskümnenditel oli asutuse hoolekogu esinaine Anna Tõrvand-Tellmann.

Viited

Välislingid
 Asutusest SA Hiiu Ravikeskuse kodulehel

Eesti hoolekandeasutused
Nõmme linnaosa
Lilian Tamm

Lilian Vellerand (enne 1935 Lilian Valkenklau; 1987. aastast Lilian Tamm; sündinud 25. novembril 1932 Tallinnas) on Eesti teatriteadlane, -ajaloolane ja -kriitik.

Ta lõpetas 1951. aastal Tallinna 7. Keskkooli, 1956 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina ja 1969 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi aspirantuuri teatriajaloo valdkonnas.

Lilian Vellerand oli 1956–1957 Keila ajalehe Kollektiivne Töö korrektor, 1957–1965 ja 1975–1977 Eesti NSV Teaduste Akadeemia raamatukogu bibliograaf, 1965–1970 Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi laborant ja seejärel teadur. 1970–1975 töötas ta Draamateatri kirjandusala juhatajana. 1977–1981 ja 1985–1987 oli Eesti NSV Teatriühingu konsultant ja teatripropaganda osakonna juhataja, 1981–1985 Kultuuriministeeriumi draama- ja muusikateoste kolleegiumi liige.

Alates 1968. aastast on avaldanud teatriarvustusi, kirjutanud hooaja- ja aastakümneülevaateid, näitleja- ja rolliportreid, koostanud teatriartiklite kogumikke. Ta on osalenud kollektiivse monograafia „Eesti sõnateater 1965–1985” I köite (Tallinn, 2015) koostamisel.

Ta on tõlkinud näidendeid, näiteks Nikolai Gogoli "Hullumeelse päeviku".

Tunnustus
 1984 Eesti NSV Teatriühingu kriitikaauhind
 1993 Eesti Teatriliidu kriitikaauhind
 1997 Priit Põldroosi nimeline auhind
 2003 Valgetähe III klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema abikaasa on tõlkija ja toimetaja Aksel Tamm.

Viited

Eesti teatriteadlased
Eesti teatrikriitikud
Sündinud 1932
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Vaime Kabur

Vaime Kabur (kuni 1935 Miralda Eugenia Vilandberg, 1935–1941 Vaime Vilgma; 25. november (vkj)/ 8. detsember 1914 Pada mõis, Viru-Nigula kihelkond, Virumaa – 2. veebruar 2005 Tallinn) oli Eesti bibliograaf.

Ta lõpetas 1933. aastal Rakvere Ühisgümnaasiumi. 1934–1940 õppis ta Tartu Ülikoolis eesti kirjandust ja 1948–1950 Tartu Riiklikus Ülikoolis bibliograafiat ja raamatukogundust.

1947–1968 oli ta ENSV Riikliku Raamatukogu vanembibliograaf ja 1968–1983 peabibliograaf.

Ta on koostanud muu hulgas mitme eesti kirjaniku (näiteks A. H. Tammsaare) personaalbibliograafia.

Tunnustus
1998 Riigivapi V klassi teenetemärk

Isiklikku
Ta oli olnud abielus Boris Kaburiga.

Viited

Kirjandus 
"Vaime Kabur". // Padaorust Viru mereni. Viru-Nigula kihelkonna kirjanduslik-kodulooline antoloogia. Viru-Nigula ja Tallinn 1994. Lk 87
Ülle Kurs. "Kabur, Vaime". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 164–165
Eesti entsüklopeedia 14 (Eesti elulood). Tallinn 2000. Lk 639

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti bibliograafid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Riigivapi V klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1914
Surnud 2005