joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ivar Tammeraid

Ivar Tammeraid (sündinud 25. septembril 1941 Tallinnas)  on eesti matemaatik, tehnikateadlane ja professor.

Haridus
Lõpetas Tallinna 1. Keskkooli 1960, TRÜ füüsika-matemaatikateaduskonna matemaatika eriala 1965; TRÜ matemaatilise analüüsi kateedri aspirant 1968–1971.

Teaduskraad ja kutse
Füüsika-matemaatikateaduste kandidaat (Тауберовы теоремы с остаточным членом для некоторых матричных методов суммирования), TRÜ, 1972; dotsent 1979;  professor 1997.

Teenistus

TTÜs 1966–1968, 1971–…:  matemaatika kateedri assistent 1966–1968, 1971–1972, vanemõpetaja 1972–1976, dotsent 1976–1992, matemaatikainstituudi matemaatilise analüüsi aseprofessor 1992–1997, matemaatilise analüüsi professor ja õppetooli juhataja 1997–2012, loodusteaduskonna emeriitprofessor 2017–…,

Teadustöö põhisuunad

Loodusteadused ja tehnika, matemaatika: rakendused tehnikateaduses, jääkliikmega Tauberi teoreemid, matemaatika.
Avaldanud üle 40 teaduspublikatsiooni.,

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
TPI matemaatika kateedri juures tegutsenud matemaatikaseminari juhataja 1974–1986; olnud TTÜ nõukogu teaduskomisjoni liige; Eesti Matemaatika Seltsi asutajaliige 1987–…;  Eesti TA toimetiste retsensent 1987–…;  Eesti Teadusfondi retsensent 1987–…; TTÜ matemaatika-füüsikateaduskonna nõukogu liige 1993–2003; TTÜ matemaatikainstituudi matemaatilise analüüsi õppetooli juhataja 1997–2012.

Tunnustused

TPI suur teenetemedal „Mente et manu“ 1986
TPI tänukiri üliõpilaste väga hea ettevalmistamise eest üleliiduliseks matemaatika olümpiaadiks (IV koht) 1989
TTÜ tänukiri 1991.

Viited

Harrastused ja huvialad
Osalenud TPI spordiüritustel, esindanud TPId Eesti NSV kõrgkoolide õppejõudude spartakiaadidel ja Balti vabariikide tehnikakõrgkoolide õppejõudude võistlustel; I spordijärk suusatamises ja orienteerumises, orienteerumisvõistluste rajameister ja võistluskaartide korrigeerija; jooks ja aiandus.

Välislingid 
Ivar Tammeraid Eesti Teadusinfosüsteemis

Eesti matemaatikud
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna vilistlased
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1941
Vastastikuse garanteeritud hävingu doktriin

Vastastikuse garanteeritud hävingu doktriin (inglise keeles MAD – mutually assured destruction, vene keeles взаимное гарантированное уничтожение) oli sõjaline doktriin, mis rajaneb eeldusel, et tuumasõjas hävivad vältimatult mõlemad vaenupooled.

Tuumarelvad
Utrechti toomkirik

Utrechti toomkirik (hollandi keeles Sint-Maartenskathedraal, Dom van Utrecht) oli aastani 1580 Utrechti piiskopkonna toomkirik. Alates 1674. aastast, mil kiriku pikihoone tugeva tormi tõttu sisse varises, koosneb kirik vaid kooriruumist, põikhoonest ja tornist (Domtoren), mis 112 meetri kõrgusena on Madalmaade kõrgeim kirikutorn. Toomkiriku torn on üks Utrechti sümbolitest.

Kiriku säilinud osa võlvlagi on 32 meetrit kõrge. Kirikupingid asetsevad üksteise suhtes risti, säilinud on hauamälestusmärke ja vitraažaknaid. Skulptuurid kirikus on lõhutud või peadeta – see on jäetud nõnda mälestusena 1566. aasta pildirüüstest, mil kalvinistid väljendasid sel viisil oma raevu katoliku kiriku pillava rikkuse suhtes.

Utrechti toomkiriku juures töötas 17. sajandil organistina ja kariljonimängijana pime kellamänguehitaja ja -häälestaja ning plokkflöödivirtuoos Jacob van Eyck.

Ajaloost 
Katedraali ehitamist alustati 1254. aastal. Kirik on pühitsetud pühale Martinile ja ehitatud kivist ja tellistest Prantsusmaa gootika vormides. Ehitamine peatati mitmel korral raha puudumise tõttu.

Aastani 1580 oli katedraal katoliiklik, siis Hollandi reformeeritud kiriku pühakoda ja alates 2003. aastast kuulub Hollandi protestantlikule kirikule.

Pildid

Viited

Välislingid 
 Utrecht. St. Martin's Cathedral. – holland.com
 Building and Rebuilding the Utrecht Cathedral. – Spotlight Stories. Google Arts and Culture
 Video: HOLLAND: St. Martin's Cathedral / Dom van Utrecht

Hollandi ehitised
Gooti ehitised
Utrecht
Ceplīši

Ceplīši on küla Lätis Ikšķile piirkonna Tīnūži vallas. Küla asub valla põhjaosas Mazā Jugla jõe ääres.

Aastast 2014 asub külas Ida-Riia Ülikooli kliinikumi tuberkuloosi ja kopsuhaiguste statsionaarravi Ceplīši osakond. 

Aastal 2015 oli külas 115 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 104.

Viited

Ikšķile piirkonna külad
Dobelnieki

Dobelnieki on küla Lätis Ikšķile piirkonna Tīnūži vallas. Asula jääb valla keskusest Tīnūžist 6, piirkonna keskusest Ikšķilest 7 ja Riiast 32 kilomeetri kaugusele.

Küla asub valla loodeosas merepinnast 20 meetri kõrgusel Mazā Jugla jõe ääres. Jõe teisel kaldal asub suvilapiirkond Celtnieks.

Dobelnieki on tekkinud endise paberivabriku juurde. Seal asuvad Lielpāderi muinaskalmed on kohaliku kaitse all.

Aastal 2015 oli külas 115 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 104.

Viited

Ikšķile piirkonna külad
Celtnieks

Celtnieks on küla (suvilapiirkond) Lätis Ikšķile piirkonna Tīnūži vallas. Asula jääb valla keskusest Tīnūžist 8, piirkonna keskusest Ikšķilest 9 ja Riiast 34 kilomeetri kaugusele.

Küla asub valla loodeosas merepinnast 20 meetri kõrgusel Mazā Jugla jõe ääres. Jõe teisel kaldal asub Dobelnieki küla.

Celtnieksis asub võõrastemaja Meimuri.

Viited

Ikšķile piirkonna külad
Tīnūži

Tīnūži on küla Lätis Ikšķile piirkonnas, Tīnūži valla halduskeskus. Asula asub Mazā Jugla jõe ääres ja jääb piirkonna keskusest Ikšķilest 7 ja Riiast 39 kilomeetri kaugusele.

Külas on põhikool, rahvamaja, postkontor ja raamatukogu.

Külas kasvavatest puudest on Beverina elupuu ümbermõõduga 1,68 ja kõrgusega 12 meetrit, harilik ebatsuuga ümbermõõduga 2,86 ning kõrgusega 28 meetrit, harilik ebatsuuga ümbermõõduga 2,63 ja kõrgusega 28 meetrit, pärn ümbermõõduga 5,41 ning kõrgusega 26 meetrit, pärn ümbermõõduga 3,91 ja kõrgusega 20 meetrit, hõberemmelgas ümbermõõduga 4,89 meetrit ning tamm ümbermõõduga 4,8 ning kõrgusega 25 meetrit looduskaitse alla võetud.

Ajalugu 

Asulat mainiti esmakordselt aastal 1578 (Lindenberg). Aastal 1638 rajati sinna Tīnūži mõis, mis aastal 1648 läks Tiesenhausenite suguvõsa valdusesse. Nende järgi on ilmselt asula ka oma lätikeelse nime saanud. Sealne mõisavalitseja maja on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.

XX sajandi algul olid külas vesiveski, telliselööv ja lubjaahi, pruulikoda ja  Līči kõrts. Sajandi kahekümnendatel ja kolmekümnendatel aastatel tegutsesid külas põllumajandusühistu Jugla ja Tīnūži piimandusühistu, seal tegutses aurumasinaga meierei. Nõukogude perioodil asus seal kolhoosi Juglas Zieds keskasula.

Asula kasvas kiiresti nii teise maailmasõja järel kui ka XXI sajandi alguses.

Aastal 1989 oli külas 285 elanikku, aastal 2000 oli elanikke 332. Aastal 2009 oli seal 850 elanikku. Aastal 2010 oli elanikke 720, aastal 2018 aga 618. Aastal 2021 oli elanikke 637.

Viited

Ikšķile piirkonna külad
Saulesdārzs

Saulesdārzs on küla Lätis Ikšķile piirkonna Tīnūži vallas. Asula jääb valla keskusest Tīnūžist 10,5, piirkonna keskusest Ikšķilest 4,5 ja Riiast 26 kilomeetri kaugusele.

Küla asub valla edelaosas merepinnast 20 meetri kõrgusel Riia–Daugavpilsi raudtee ja  maantee A6 ääres.

Saulesdārzsi mänd  ümbermõõduga 3,35 meetrit on looduskaitse all.

Aastal 2018 oli külas 99 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 127.

Viited

Ikšķile piirkonna külad
Kaunase kindluse II fort

Kaunase kindluse II fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunasesse Kazliškiai linnaosa Julijanava asumisse.

Fort valmis aastail 1883-1888. Seda rekonstrueeriti aastail 1893–1898 ja aastal 1908.

Esimese maailmasõja ajal jäi II fort saksa vägede intensiivse suurtükitule alla, mis eelnes Kaunase kindlusele toimunud tormijooksule. Fort kaotas lahinguvõime ja järgnev jalaväerünnak murdis selle kohal Kaunase kindluse fortide liinist läbi. Nõukogude perioodil kasutati fordi ruume laskemoona- ja moonaladudena. Säilinud on selle kasemattide osa, keskmised ja külgmised maa-alused käigud, nurkmised ja tagumised kaponiirid, glassii, kontreskarpne müüritis ja forti ümbritsev vallikraav. Nähtavad on ka uuenduste käigus rajatud betoonist tornid.

Tänapäeval asub fort eramajade piirkonnas. Fordi hästi säilinud viisnurkne struktuur on sealse piirkonna arengule suurt mõju avaldanud. Algne reljeef on siiski osaliselt kahjustatud. Piirkond on kujunenud pargiks ja aedade alaks.

Fordi aladel elavate nahkhiirte kaitseks on loodud Julijanava terioloogiline kaitseala (pindala 5 ha). Fort ise on aastast 2002 kultuurimälestisena kaitse all.

Viited 

Kaunas
Venemaa keisririigi sõjandus
Leedu militaarehitised
Robert Picardo

Robert Picardo (27. oktoober 1953) on Ameerika Ühendriikide näitleja.  Tuntud laiemalt ulmesarjadest "Star Trek: Voyager", "Tähevärav SG-1" ja "Tähevärav: Atlantis".

Film

Televisioon 

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1953
Ina Marija Bartaitė

Ina Marija Bartaitė (1996 Prantsusmaa – 7. aprill 2021 Vilnius) oli leedu filminäitleja.

Ina Marija Bartaitė oli vene filminäitleja Jekaterina Golubeva ja leedu filmirežissööri Šarūnas Bartase tütar.

Oma lühikese karjääri jooksul jõudis ta mängida viies filmis, muuhulgas peaosa isa lavastatud ja Leedu filmifestivalil mitmeid auhindu võitnud filmis "Peace to Us in Our Dreams" (2015).

Ina Marija Bartaitė hukkus 25-aastasena jalgrattaõnnetuses, kui talle sõitis otsa sõiduauto Hyundai, mille juht oli joobes.

Viited

Välislink
 

Leedu filminäitlejad
Sündinud 1996
Surnud 2021
Kaunase kindluse I fort

Kaunase kindluse I fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunase piirile Ringaudai valla Kazliškiai külla Noreikiškėse mõisa lähistel.

Fort valmis aastail 1883–1889. Seda rekonstrueeriti aastail 1893 ja 1908.

Esimese maailmasõja ajal jäi I fort Saksa vägede intensiivse suurtükitule alla, mis eelnes Kaunase kindlusele toimunud tormijooksule. Fort osales lahingutegevuses ja sai kannatada. Saksa mürsud hävitasid osa sidepidamiseks mõeldud maa-aluste käikude võrgustikust, sealjuures ka poolkaponiirideni viivad käigud. Aastail 1938–1940 paiknes seal laskemoonaladu, sinna rajati ka kurjategijate hukkamiseks mõeldud gaasikamber. Nõukogude perioodil kasutas Nõukogude armee raketiväebrigaad fordi ruume majanduslikul otstarbel. Säilinud on selle kasemattide osa, keskmised ja külgmised maa-alused käigud, nurkmised ja tagumised kaponiirid, osaliselt ka glassii, kontreskarpne müüritis ja forti ümbritsev vallikraav. 

I fort on võrreldes teiste fortidega vähem linnastunud, ent sõjategevus on sealse militaarmaastiku rikkunud. Fort tõuseb künkana ümbritsevast alast veidi kõrgemale.

Fordi aladel elavate nahkhiirte kaitseks on loodud Žagariškiai terioloogiline kaitseala (pindala 6 ha). Fort on 2002. aastast kultuurimälestisena kaitse all.

Fordist lõunasse jäävad selle suurtükipatarei laod, mille asupaik võeti muinsuskaitse alla 2012. aastal.

Viited 

Kaunase rajoon
Venemaa keisririigi sõjandus
Leedu militaarehitised
Tiiu Jaago

Tiiu Jaago (sündinud 16. märtsil 1960) on Eesti rahvaluuleteadlane ja Tartu Ülikooli õppejõud. Ta on uurinud regilaule ning tegelenud pärimusliku ajalooga.

Haridus 
1978. aastal asus ta Tartu Ülikooli õppima eesti filoloogiat ning lõpetas selle 1983. aastal, misjärel asus aspirantuuri rahvaluuleteaduse erialal ning lõpetas selle 1990. aastal. 1991. aastal kaitses Jaago Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudi juures doktorikraadi Eduard Laugaste juhendamisel teemal "Epiteet eesti regivärsilises regilaulus".

Teadustöö ja akadeemiline karjäär 
Jaago on alates 1983. aasta algusest töötanud Tartu Ülikoolis. Vahemikus 01. jaanuar 1983 kuni 31. detsember 1984 Tartu Ülikooli Teadusraamatukogu vanembibliogaarina, seejärel 1984. aasta algusest kuni 1991. aasta lõpuni eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri vanemlaborandi ja 1991. aasta algusest kuni detsembri lõpuni 1992 sama kateedri vanemõpetajana. 1992. aasta jaanuaris asus ta TÜ eesti ja võrdleva rahvaluule õppetooli professori kohusetäitjaks. 1995. aastast 2001. aasta lõpuni oli ta sama õppetooli juures dotsent ning alates 2001. aasta 1. veebruarist kuni 2020. aasta lõpuni eesti rahvaluule (alates 2016. aastast eesti ja võrdleva rahvaluule) dotsent TÜ kultuuriteaduste instituudis. Alates 2021. aastast on ta eesti ja võrdleva rahvaluule kaasprofessor.

1990.–2000. aastatel korraldas Jaago pärimusliku ajaloo alast uurimistööd Järve külas (nüüdseks Kohtla-Järve linn) ja pidas kirjavahetust kohalike kaastöölistega, kogudes elulugusid, kirju ja fotosid, mille tulemusena koostas piirkonna elu 20. sajandil käsitleva kollektsiooni.

Alates 1991. aastast kuulub ta Õpetatud Eesti Seltsi ja Eesti Teaduste Akadeemia Emakeele Seltsi. 2005. aastast on Jaago Rahvusvahelise rahvajutu-uurijate seltsi liige, alates 2010. aastast Rahvusvahelise Etnoloogia ja Folkloristika Seltsi liige. Vahemikus 2009–2015 oli ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna nõukogu ning 2015–2021 Eesti Kirjandusmuuseumi teadus- ja haldusnõukogu liige. Alates 2020. aastast kuulub ta TÜ humanitaarvaldkonna õppejõudude ja teadustöötajate atesteerimiskomisjoni.

Tunnustus 
2010. aastal anti talle Tartu Ülikooli aumärk ning 26. mail 2011 esmakordselt välja antud Eesti folkloristika aastapreemia. 2020. aastal pälvis ta Rahvaluule kogumispreemia ning 2021. aastal Tartu Ülikooli medali.

Isiklikku 
Tema abikaasa on ajaloolane Kalev Jaago.

Viited

Välislingid 
 

Eesti folkloristid
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Sündinud 1960
Viitna raamatukogu

Viitna raamatukogu avati 1. aprillil 2006. aastal Kadrina valla raamatukogu neljanda filiaalina. 

Raamatukogu asub korterelamus Puraviku 1-5, endises Lahemaa rahvuspargi kontoris, mis pärast põhjalikku remonti sisustati spetsiaalselt raamatukogule tellitud mööbliga. Raamatukogus on arvutid, printer, koopiamasin ja skanner, toimib Wifi tasuta leviala. Esimese aasta lõpuks registreeriti 56 kasutajat, neist 7 last, külastusi oli 2229, laenutusi 481.  

Järk-järgult on piirkonna elanike arv kahanenud. 2020. aastal seisuga on filiaali teeninduspiirkonnas 240 elanikku ja registreeritud on 79 lugejat, sh 25 last. 

Raamatukoguhoidjana töötab Aino Kaljo.

Lääne-Viru maakonna raamatukogud
Arnold Vaide

Arnold Vaide (kuni 4. jaanuar 1940 Weidebach; 17. aprill 1926 Salla vald, Simuna kihelkond, Virumaa – 5. juuni 2011 Halmstad, Rootsi) oli Rootsi kergejõustiklane (pikamaajooksja). 

Ta lõpetas Salla algkooli ja õppis tööstuskoolis. Hakkas Salla koolis Elmar Liivi õhutusel harrastama suusatamist. Põgenes 1944. aastal Eestist. 

Süstemaatiliselt hakkas ta sportima 1953. aastal Rootsis. Tuli maratonijooksus 1958. ja 1960. aastal Rootsi meistriks, võitis Rootsi meistrivõistlustel medaleid ka muudel pikamaajooksu muudel ja murdmaajooksus. Ületas maratonijooksus eestlastest esimesena Jüri Lossmanni tippaja. Suusatajana osales ta alates 1949. aastast 19 korda Vasaloppetil, parim saavutus oli 1956. aastal 27. koht. 

Ta sai maratonijooksus 16. suveolümpiamängude kergejõustikuvõistlusel (Melbourne, 1956) 11. koha, 17. suveolümpiamängude kergejõustikuvõistlusel (Rooma, 1960) 21. koha ja 6. Euroopa meistrivõistlustel (Stockholm, 1958) 7. koha.

Töötas 36 aastat Halmstadis spordirajatiste meistrina ja spordikeskuse juhatajana. Tegutses ka jalgpallitreenerina. 

Ta on maetud Halmstadi Söndrumi kalmistule.

Isiklikku
Tema vend oli Eesti spordipedagoog Karl Vaide.

Välislingid

Olympedia. Inglise keeles
Arnold Vaide Rootsi Olümpiakomitee lehel. Rootsi keeles

Rootsi jooksjad
Rootsi treenerid
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1926
Surnud 2011
Rootsi kalmistutele maetud
Järuska sild

Järuska sild on Eestis ainulaadne katusega puitsild. Sild asub Ida-Virumaal, Rannapungerja jõel, Lemmaku külas, ühendades Rakvere-Rannapungerja maantee ja Lemmaku metsatee. Sild on 26,4 meetrit pikk, 4,7 meetrit lai, 6,7 meetrit kõrge. Suurem osa sillast koosneb liimpuidust, ühenduskohad valdavalt raudpoltidega kinnitatud, katusekonstruktsioon tappühendustega.

Ehitise projekteeris Illimar Kalk, valmis MTÜ Vanaajamaja ja OÜ Hobbitoni koostöös 2013. aastal ning puitosa püstitamisel osales 20 vabatahtlikku üle maailma: USA-st, Inglismaalt, Prantsusmaalt ja Eestist. Laastukatuse lõid 50 tudengit.

Vaata ka 

 puitsild
 katustatud sild
 puitarhitektuur
 vahvärk
katuselaast

Viited 

Eesti sillad
Kaunase kindluse III fort

Kaunase kindluse III fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunase piirile Garliava maavalda Seniava külla, asudes aadressil Titnago Rato g. 43A.

Fort valmis aastail 1883–1889. Seda rekonstrueeriti aastail 1892-1893, 1900-1901 ja  1908. Fort on üldjoones kuusnurkse põhiplaaniga, mille keskmeks on vall. Forti iseloomustavad rinnatised, millel on suurtükkide positsioonid ja jalaväe positsioonid, millel asusid ka kergemad suurtükid. Fordi ees on glassii ja vallikraav, selle ees omakorda esplanaad. Vallikraavi julgestamiseks rajati selle külgedele kaponiirid. Struktuuri kuuluvad ka punastest tellistest kasematid, punastest tellistest on ka fordi kontreskarpne tugimüür. Säilinud on ka kasarmud ja osad laohooned, mis on samuti punastest tellistest. Fordi moderniseerimisel rajati uued struktuurid betoonist. 

Fordi tehismaastik on üldjoontes hästi säilinud, kuigi võsastub. Asustus selle ümbruskonnas pole kuigi tihe, linnastunum on selle läänekülg ja põhjakülg.

Esimese maailmasõja ajal jäi III fort saksa vägede intensiivse suurtükitule alla, mis eelnes Kaunase kindlusele toimunud tormijooksule. Sellele järgnes jalaväerünnak, millele fort  pidas vastu 10 päeva. Fordi kaitsjad olid ühed viimased kindlusest taganenud vene väeosad. Fort osales aktiivselt lahingutegevuses ja sai kannatada. Lahingutegevusest on jäänud fordi aladele mürsulehtrid ja põlenud hoonete asukohti tähistavad lohud. Sõja järele rajati forti odavad üürikorterid. Saksa väed rajasid sinna toidumoona laod, nõukogude sõjavägi kasutas forti aastani 1985 laskemoonalaona. 

Fordi aladel elavate nahkhiirte kaitseks on loodi aastal 1991 Naujoji Freda terioloogiline kaitseala (pindala 6 ha). Fort ise on aastast 2002 kultuurimälestisena kaitse all.

Viited 

Kaunase rajoon
Venemaa keisririigi sõjandus
Leedu militaarehitised
Kaunase kindluse IV fort

Kaunase kindluse IV fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunasesse Rokai linnaossa, asudes aadressil Plytinės g. 15.

Fort valmis aastail 1883–1888. Seda rekonstrueeriti aastail 1892–1894, 1904–1908 ja 1914.

Fort on asümmeetriline nelinurkse põhiplaaniga rajatis (praktiliselt on see muutunud kolmnurkseks). Selle keskmeks on maa-alune ühenduskäik. Säilinud on selle väravad ja kasarmud, kasemattide osa, kaponiirid ja poolkaponiirid, laskemoonalaod, üks tulepesa, kontreskarpne tugimüür ja forti ümbritsev vallikraav koos esplanaadiga. Fordi muudavad unikaalseks selle külgedel asuvad betoonist poolkaponiirid. Need rajati esmakordselt ventileeritavatena ja  olid esmakordselt Tsaari-Venemaal varustatud kuulipildujatega. Ka muutis fordi ainulaadseks tõstemehhanism, mis võimaldas suurtükke hoidlast tulepositsioonidele liigutada.

Esimese maailmasõja ajal jäi IV fort saksa vägede rünnakust kõrvale. Kui sakslased fortide liinist läbi murdsid, jõudis forti valeteave, et sakslased on kolmanda fordi vallutanud. Nii asusid sealsed suurtükid kolmandat forti tulistama, et vene väed saaks positsiooni tagasi vallutada. Taganedes lasid venelased fordi õhku, nii et osad sealsed laskemoonalaod ja suurtükid hävisid. Leedu iseseisvudes kavandati fort Leedu sõjaväe treeningväljakuks. Teise maailmasõja ajal koondati sinna juute, ka kasutati forti juutide hukkamispaigana. Nõukogude perioodil oli fort sõjaväe territoorium, seda  kasutati laskemoonalao ja lasketiiruna. 

Fordi aladel elavate nahkhiirte kaitseks asutati aastal 1988 Kaunase terioloogiline kaitseala (pindala 8 ha). Selle alal elab 7 liiki nahkhiiri. Aastail 1998–1999 alustati fordi puudest puhastamist ja drenaažisüsteemi taastamist, ent kui raha otsa sai, lõppesid ka tööd. Aastal 2012 eemaldati fordilt puud, et tagada nahkhiirtele paremat ligipääsu nende talvitumispaikadele, ühtlasi õhiti ka leitud lõhkemata jäänud laskemoon. Fort ise on aastast 2002 kultuurimälestisena kaitse all.

Viited 

Kaunas
Venemaa keisririigi sõjandus
Leedu militaarehitised
Marva fort

Marva fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Akademija alevisse. Fort jääb Via Baltica lähedusse.

Fort oli kavandatud olema kindluse XI fort. Selle ehitustööd algasid aastal 1909 ning seda kavandati teiste fortidega sarnaseks. Aastal 1913 otsustati aga, et kindlus vajab modernsete suurtükkide tulele vastupidavamaid rajatisi ja nii asuti punastest tellistest müüritiste asemele rajama betoonist ja raudbetoonist massiivsemaid konstruktsioone. Selleks ajaks oli valminud 75% fordist, kaevatud olid süvendid kasarmute tarvis ja valminud oli vallikraav. Alanud ümberehitustööde käigus valmisid teed, betoonmüüritised ei olnud aga aastaks 1915 veel lõpetatud. Puhkenud sõja tarbeks rajati pooleli oleva fordi juurde kaevikud. Lahingutegevuse käigus rajatud kindlustised hävisid.

Fort on aastast 2005 muinsuskaitse all. Säilinud on kindlustist ümbritsev vallikraav, mis on veega täitunud.

Viited 

Kaunase rajoon
Venemaa keisririigi sõjandus
Leedu militaarehitised
Kaunase kindluse V fort

Kaunase kindluse V fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunasesse Zuikinė linnaossa, Kaunase veehoidla regionaalparki.

Fort ehitati aastail 1883–1888.

Fort on asümmeetriline kuusnurkse põhiplaaniga rajatis. Säilinud on selle kasemattide osa, osa maa-alusest käigustikust, kaponiirid (kaks poolkaponiiri ja kaks kaponiiri), kontreskarpne tugimüür, glassii ja forti ümbritsev vallikraav. Säilinud on ka kaks tulepesa. Fordi eripäraks on looduslik uhtorg, mis jagab fordi territooriumi kaheks.

Ehitamisel rajati forti 9 kasematti, mis täitsid ka kasarmute funktsioone. Lisaks rajati komandantuuri tarbeks keskne kasematt. Selle toetuseks rajati neli suurtükipatareid. Sealsed kasarmud olid ka kindlusele ebatüüpiliselt osaliselt moonaladudeks.

Esimese maailmasõja ajal jäi V fort Saksa vägede rünnakust kõrvale. Taganedes lasid laskemoonalao õhku, nii et hävis ka seda kasarmutega ühendav maa-alune tunnel. Leedu iseseisvudes kasutati forti Leedu sõjaväe lasketiiru ja töökojana. 1939. aastal hoiti seal mõnda aega interneeritud Poola sõdureid. Teise maailmasõja ajal koondati sinna juute, ka kasutati forti juutide hukkamispaigana. Nõukogude perioodil oli fort sõjaväe territoorium, seal asus õhutõrjerügement. Territooriumi ümber rajati betoonplaatidest müüritis, barakkidese rajati veaoautode garaaž, juurde ehitati laod õhutõrjerakettide ja kütuse hoidmiseks.

Viited 

Kaunas
Venemaa keisririigi sõjandus
Leedu militaarehitised
Libochovice

Libochovice on linn Tšehhis Ústí maakonnas Litoměřice ringkonnas. Libochovice asub Litoměřicest umbes 16 km lõunaedelas, Ústí nad Labemist ligikaudu 28 km lõunas ja Praha kesklinnast 54 km põhjaloodes.

Libochovicet on tõenäoliselt esmamainitud 1272. aastal. Esimene korda on Libochovicet päris kindlasti mainitud 1336. aastal. Linnaõigused sai Libochovice 7. augustil 1560.

Libochovice on sündinud tšehhi füsioloog ja anatoom Jan Evangelista Purkyně (1787–1869).

Viited 

Tšehhi linnad
Ústí maakond
Maltatal

Maltatal (sloveeni: Dolina reke Malte) on org Kesk-Ida-Alpide Kõrg-Tauerni mäestikus. See järgib Malta jõe sängi kuni suubumiseni Lieserisse, mis on Drava vasakpoolne lisajõgi. Enamik alast kuulub Malta valda Austria Kärnteni liidumaal.

Ülemine Maltatal lõpeb Kölnbreini paisuga Ankogeli rühmast idas, kust Malta oja voolab piki Reißecki rühma mägesid u 38 km kagu suunas Gmündini ja Lieseri jõkke. Org on lumesulamisperioodil tuntud oma paljude jugade poolest, seetõttu nimetatakse seda ka 'langevate vete oruks'. 18 km pikk maaliline marsruut, Malta-Reißecki elektrijaamade kontserni endine ehitustee koos arvukate juuksenõelakurvide ja 6 tunneliga viib üles paisuni (1933 m), hotelli ja hüdroenergia näituseni.

Pärast Austria anšlussi Natsi-Saksamaasse oli Malta org alates 1941. aastast töölaagri asukoht, kus Nõukogude Liidust pärit küüditatud sõjavangid olid sunnitud töötama graniidikarjääris, mis varustas Reichsautobahni ehitusplatsi lähedalasuvas Spittal an der Draus (tänapäeva Tauern Autobahn). Vähemalt 21 kinnipeetavat suri ebainimlike töötingimuste tõttu; mälestusmärk tähistab nende matmispaika lähedalasuvas kabelis.

Vaata ka 

 Fallbachi juga
Põhja-Taurach

Põhja-Taurach (saksa: Nördliche Taurach), ka Pongau Taurach (saksa: Pongauer Taurach), on jõgi Austria Salzburgi liidumaal.

Põhja-Taurach on Ennsi parempoolne lisajõgi Radstadti juures. See on üks kahest Taurachi-nimelisest jõest, millest mõlemad algavad Radstadti Tauerni kuru juurest, kuid voolavad vastassuundades – teist kutsutakse Lõuna-Taurachiks. Kahte Tauerni kurult laskuvat orgu kutsutakse samuti Taurachi oruks (Taurachtal). Koos ühendavad nad põhja–lõuna suunas Ennsi oru Muri oruga.

Põhja-Taurach on u. 20 km pikk ja seega tunduvalt lühem kui Lõuna-Taurach, kuid suurem kõrguste erinevus lähtest suudmeni on üle 900 m.
Märt Müür

Märt Müür (12. juuli 1942 – 10. aprill 2021) oli Eesti ajakirjanik ning dokumentaalfilmide režissöör ja stsenarist.

Ta sündis Viljandimaal Suislepa vallas Kivilõppe külas. Lapsepõlve veetis ta küüditatuna Siberis. Märt Müür oli kuueaastane, kui 25. märtsil 1949 talle ning tema vennale ja õele, vanaisale ja emale järele tuldi ning Novosibirski oblasti Tšanõ rajooni Baraba steppi viidi. Tema isa oli tol ajal veel metsavend. 
Seitsmenda klassi lõpetas Märt Müür Viljandi vene koolis, kuna ta ei osanud eesti keelt. 

1957–1961 õppis Märt Müür Olustvere Põllumajandustehnikumis, 1961–1962 Eesti Põllumajanduse Akadeemias ja 1980–1984 kaugõppe teel stsenaristikat Üleliidulises Riiklikus Kinematograafiainstituudis. 1962—1965 oli ta Nõukogude armees Kaliningradis. 

Märt Müür töötas 1965–1971 Tänassilma kolhoosis brigadirina ja peaagronoomina, 1972–1974 Eesti NSV Põllumajandusministeeriumi informatsiooni valitsuses toimetajana, 1974–1989 Eesti Televisioonis toimetaja ja kommentaatorina. 
Müür töötas ka Tallinnfilmis ja Eesti Telefilmis. 

1989–1995 oli Müür Eesti Ajakirjanike Liidu ja 1990–1995 ühtlasi Eesti Ajakirjandustöötajate Liidu esimees. 1996. aastast oli ta vabakutseline ajakirjanik ja filmidokumentalist. 

Alates 2001. aastast kuulus ta Keskerakonda.

Telesaateid
1998–1989 Läbi müüri (autor ja saatejuht)
1985–1991 Vaatevinkel (üks saatejuhte)
1982–1992 Viljaveski (üks saatejuhte)
1981–1993 Kodukandilood (üks autoreid ja saatejuhte)

Filme
Adra järel (1976)
Ring – suur, keeruline, huvitav (1982)
Miks kukuvad tähed (1987)
Aidake meil elada (1988)
Ka Siber on mu kodumaa (1990)
XXI sajandi presidendid (1994)
Elumeri (2009)
2016. aastal valmis tal film erinevate aegade (1981–2014) põllumajandusministritest „Meie, Laia tänava ministrid“.

Isiklikku
Tema onupoeg oli Jüri Müür.

Auhindu

 1978 – VII üleliiduline põllumajandusfilmide festival (Novosibirsk, NSVL) – aukiri põllutöömasinate ekspluatatsiooni ja remondi teema parima käsitluse eest filmis „Adra järel“
 1977 – Eesti dokumentaalfilmide festival (Rakvere filmiklubi, ENSV) – kolmandat-neljandat kohta jagasid Märt Müüri „Adra järel“ ja Peeter Toominga "Hetked"
 1976 – Eesti dokumentaalfilmide festival (Rakvere filmiklubi, ENSV) – teine koht filmile "Võõras higi"

Eesti filmilavastajad
Eesti ajakirjanikud
Eesti agronoomid
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1942
Surnud 2021
Olivier Véran

Olivier Véran (sündinud 22. aprillis 1980 Isère'i departemangus) on Prantsusmaa arst (neuroloog).

Ta on lõpetanud neuroloogina Grenoble'i I ülikooli. Hiljem lõpetas ta Pariisi Poliitikauuringute Instituudi tervishoiu juhtimise alal.

Ta on 16. veebruarist 2020 Prantsusmaa tervishoiuminister.

Isiklikku 
Tal on esimesest abielust kaks last. Aastast 2020 on ta suhtes poliitiku ja juristi Coralie Dubost'ga.

Välislingid 
Olivier Vérani kodulehekülg (prantsuse keeles)

Prantsusmaa poliitikud
Tervishoiuministrid
Prantsusmaa arstid
Neuroloogid
Sündinud 1980
Edinburghi hertsoginna

Edinburghi hertsoginna on Ühendkuningriigi aadli viisakustiitel, mida kannab Edinburghi hertsogi naine. Tiitlit on kandnud neli naist.

Ajalugu 
Aastatel 1736–1751 kandis seda tiitlit Saksi-Gotha-Altenburgi dünastiast pärit printsess Augusta, kelle abikaasa Edinburghi hertsog ja Walesi prints Frederick oli troonipärija kuni oma surmani. Seejärel päris Edinburghi hertsogi tiitli nende poeg prints George, kellest sai 1760. aastal kuningas George III. Kuningaks saades liideti tema senised tiitlid krooniga, mis sisuliselt tähendas Edinburghi hertsogi tiitli likvideerimist.

1874. aastal taasloodi see tiitel Edingburghi hertsogi prints Alfrediga abiellunud Venemaa suurhertsoginna Maria Aleksandrovna jaoks. Maria oli esimene Briti kuninglikku perekonda abiellunud Romanovite dünastia liige, Venemaa keisri Aleksander III noorem õde ja viimase keisri Nikolai II isapoolne tädi. Tiitel kaotati prints Alfredi surmaga 1900. aastal, sest paari ainus poeg oli surnud juba varem.

1947. aastal loodi see tiitel uuesti Elizabeth II jaoks. Et enne temaga abiellumist pidi Philip loobuma oma Kreeka ja Taani aadlitiitlitest, anti talle asemele Edinburghi hertsogi tiitel koos kõnetusviisiga "Tema Kuninglik Kõrgus". Alates nende abiellumisest 20. novembril 1947 kuni troonile tõusmiseni 1952. aastal oli Elizabethi kõnetusviisiks "Tema Kuninglik Kõrgus printsess Elizabeth, Edinburghi hertsoginna". Prints Philipi surma järel 9. aprillil 2021 päris hertsogkonna tema poeg prints Charles ning hertsoginnatiitel läks tema abikaasale Camillale. Elizabeth II surma järel 8. septembril 2022 sai Charlesist Suurbritannia kuningas ning sellega seoses kaotatati Edinburghi hertsogi ja hertsoginna tiitlid.

Suurbritannia aadlitiitlid
Guillermo Lasso

Guillermo Alberto Santiago Lasso Mendoza (sündinud 16. märtsil 1955 Guayaquils) on Ecuadori poliitik, alates 24. maist 2021 Ecuadori president. 

Ta sündis aastal 1955 Guayaquils Orellana provintsis keskklassi perekonnas.

Isiklikku 
Ta on abielus ja viie lapse isa.

Ecuadori presidendid
Sündinud 1955
Negative Dialektik

"Negative Dialektik" ("Negatiivne dialektika") on Theodor Adorno filosoofiline teos. See ilmus tervikuna esimest korda 1966. aastal.

Kokkuvõte

Eessõna
Sõnastus "negatiivne dialektika" on traditsioonivastane. Juba Platonil tahab dialektika, et negatiivse kaudu sugeneks positiivne. Hiljem hakati seda nimetama eituse eituseks. See raamat tahab vabastada dialektika jaatavast olemusest, jättes alles kogu selle määratletuse, ja pealkirja lahti seletada. 

Selleni, mis valitseva ettekujutuse järgi filosoofiast on alus, jõuab autor alles palju põhjal, mida arvatakse sel alusel põhinevat. Kriitika alla satuvad nii aluse mõiste kui ka sisulise mõtlemise primaat. Sisuline mõtlemine jõuab eneseteadvuseni alles siis, kui see lõpuni jõuab. Ta vajab seda, mis vaimu seniste mängureeglite järgi on sekundaarne.  

Ei anta ainult autori materiaalsete tööde metodoloogiat. Negatiivse dialektika järgi ei ole materiaalsete tööde ja negatiivse dialektika vahel pidevust. Küll aga tuleb käsitluse alla nendevaheline katkelisus ning sellest tulenev juhatus mõtlemisele. Meetodit ei põhjendata, vaid õigustatakse. Autor paneb võimeid mööda kaardid lauale, aga see pole veel mäng. 

Kui Walter Benjamin luges raamatu "Metakritik der Erkenntnistheorie" viimast peatükki, arvas ta, et selleks et veenvalt jõuda konkreetse filosofeerimiseni, tuleb läbida abstraktsuse jääkõrb. Negatiivne dialektika näitab seda teekonda retrospektiivselt. Konkreetsuseni jõuti kaasaegses filosoofias enamasti ainult pettusega. See suuresti abstraktne tekst aitab selgitada autori konkreetset meetodit ning aitab ka kaasa autentsusele. Esteetikas räägitakse viimasel ajal antidraamast ja antikangelasest, negatiivset dialektikat võiks nimetada antisüsteemiks.
Kaunase kindluse VI fort

Kaunase kindluse VI fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunasesse Gričiupise linnaossa, asudes aadressil K. Baršausko g. 101.

Fort valmis aastail 1883–1888. See on säilinud peaaegu muutumatuna, ainult esimese maailmasõja eel rajati selle vasakule tiivale kaks betoonist varjendit, mis olid mõeldud tulejuhtimiseks.

See rajati Nemunase paremkaldale, Kaunase tunneli idapoolse otsa lähedusse. Fort oli kavandatud mitte üksnes tulepunktina, see oli mõeldud ka lähedal asuva raudtee laoalaks.  

Fort on sümmeetriline viisnurkse põhiplaaniga rajatis. Seda ümbritseb kontreskarpse tugimüüriga vallikraav, mille kaitseks ehitati keskne kaponiir ja kaks külgmist poolkaponiiri. Üks kaponiir rajati ka fordi värava kaitseks. Ehitustööde ajal rajati fordini ka puust sild, mida mööda toimetati suurtükid nende alustele; hiljem lammutati see maha. Fordis paiknes kaks kahekorruselist ja kolm ühekorruselist moonaladu. Fordi eripäraks on suur hulk väikesekaliibriliste suurtükkide tulepesi.

Esimese maailmasõja ajal jäi VI fort saksa vägede rünnakust kõrvale. Kui sakslased kaitseliinist läbi murdsid, lahkus kindluse komandant. Fordi kaitsjad ootasid tema naasmist, et ta organiseeriks edasist kaitset, aga kui sakslased ületasid Nemunase ja komandandiga ikka veel ühendust ei olnud, lahkusid kaitsjad. Fort jäi puutumatuks ja nii paiknes seal aastail 1915–1919 saksa vägede garnison. 

Sõja järel paiknes seal sõjaväekohus. Teise maailmasõja ajal asus seal sõjavangide laager (Stalag 336). Nõukogude sõjavangide enamik paiknes vallikraavis, osad ka valgustamata kasemattides. Algselt olid valvuriteks sakslased, hiljem aga vlassovlased. Kokku hukkus sealses laagris ligi 35 000 sõjavangi.

Fort on aastast 1993 muinsuskaitse all.

Aastast 2018 asub fordis Vytautas Suure sõjandusmuuseumi sõjatehnikanäitus.

Viited 

Kaunas
Venemaa keisririigi sõjandus
Leedu militaarehitised
Palemonase fort

Palemonase fort (Raudteefort) on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunases Palemonase linnaossa, Kaunase veehoidla regionaalparki.

Fort kavandati piirkonda 1909. aastal. 1912. aastal koostati kindluse moderniseerimise kava, mis nägi ette teise fortide aheliku ehitamise. Forti ehitati aastail 1913–1915, kuid see ei saanud valmis. Ähvardav Saksa oht tõi kaasa selle, et Palemonase sektorile pöörati kindluse arendamisel kõige vähem tähelepanu. Tehtud said siiski mõõdistustööd, kohale toodi ekskavaator ja ehituseks vajalik kruus, ka valmisid ehitustööliste barakid.

Kui Vene väed Kaunase kindlusest taandusid, jäeti viimasena maha Palemonase fort. Kuna sakslased kartsid Vene vägede vastupealetungi, jätkasid nad sõjavangide abil fordi ehitamist, tööd kestsid aastani 1917. Kindlustiste lagede toetamiseks kasutati sealjuures kohati raudteerööpaid. Hiljem võtsid fordi üle Leedu väed, kes kartsid samuti idast tulevat pealetungi.

Hiljem on suur osa rajatud kindlustistest lõhutud. Osa neist jäid ette kavandatavale teetrassile, osa aga jäid Kaunase veehoidla alla. Säilinud on osa kasemattidest, tulepesadest ja betoonist vaatluspunktidest. Kohati on säilinud ka kaevikuliinid. Fort on 2000. aastast muinsuskaitse all. Piirkond on valdavalt ka looduskaitseala, seal kasvab mitu Leedu punasesse raamatusse kuuluvat taimeliiki.

Viited 

Kaunas
Venemaa keisririigi sõjandus
Leedu militaarehitised
Juhan Teder

Juhan Teder (sündinud 18. juunil 1960 Tallinnas) on eesti majandusteadlane ja professor.

Haridus
Lõpetas Tallinna 2. Keskkooli 1978, Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise eriala cum laude 1983; TPI mittestatsionaarne aspirant 1985–1989.

Teaduskraad ja kutse
Doktorikraad ("Majandusspetsialistide kasutamine, vajadus ja ettevalmistamine Eesti NSV rahvamajanduses", juhendaja Väino Rajangu), Eesti Teaduste Akadeemia 1989; dotsent 1992; professor 1998.

Teenistus
Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee Majanduse ja Planeerimise TU Instituudi ökonomist 1983–1984; nooremteadur 1984. Ettevõtlusõppe OÜ juhatuse liige alates 2009. aastast.
TTÜs 1984–…:  tootmise ökonoomika ja organiseerimise/tööstusökonoomika kateedri tunnitasuline õppejõud 1984–1990; TU sektori kõrgkooliökonoomika uurimisgrupi/labori nooremteadur 1984–1986, vanemteadur 1986–1991; teenindusökonoomika kateedri vanemõpetaja (0,5 koormusega) 1990–1992, dotsendi kt 1992; käitismajanduse instituudi väikeettevõtluse õppetooli dotsent  1992–1998,  väikeettevõtluse õppetooli professor ja juhataja 1998–2000; ärikorralduse instituudi professor ja väikeettevõtluse õppetooli juhataja 2000–2008; ärikorralduse instituudi kinnisvara, logistika ja ettevõtluse õppetooli dotsent 2010–2013; ärikorralduse instituudi ettevõtluse õppetooli dotsent 2013–2016; ärikorralduse instituudi dotsent alates 2017. aastast.

Teadustöö põhisuunad
Ühiskonnateadused ja kultuur. Majandusteadus: ettevõtluse areng, ettevõtjad, ettevõtluspoliitika.

Avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni, sh 3 monograafiat. Juhendanud 26 magistritööd.

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

Organiseerimiskomitee liikmena osalenud mitmete teaduskonverentside ja -seminaride ettevalmistamisel ja läbiviimisel ning kogumike trükiks ettevalmistamisel; osalenud Noorte Majandusteadlaste Klubi töös, nõukogu liige 1980ndail; TPI noorte teadlaste ja spetsialistide nõukogu liige 1987; Euroopa Väikeettevõtete ja Ettevõtluse Nõukogu (ECSB, European Council for Small Business and Entrepreneurship) liige; Eesti Majandusteaduse Seltsi liige; Eesti Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi juures tegutseva Väikeettevõtluse nõukoja liige alates 2003; TTÜ ärikorralduse instituudi nõukogu liige 2012–2013. ,

Harrastused ja huvialad
Aiandus, ajalugu, teater.

Viited

Välislingid 
Juhan Teder Eesti Teadusinfosüsteemis

Eesti majandusteadlased
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1960
Euroopa Liidu suursaadik

Euroopa Liidu suursaadik (inglise keeles ambassador of the European Union; saksa keeles Botschafter der Europäischen Union; prantsuse keeles ambassadeur de l'Union européenne) on Euroopa Liidu suursaadik riikides, mis ei ole Euroopa Liidu liikmesriigid või rahvusvaheliste organisatsioonide juures (ÜRO, UNESCO ja teised). Euroopa Liidu suursaadik on Euroopa Liidu diplomaatilise missiooni (delegatsiooni) juht.

Euroopa Liidu suursaadik (nimetatakse ka "Euroopa Liidu delegatsiooni juhiks") on Euroopa Komisjoni ametlik esindaja selle riigi valitsuse juures, kuhu ta on lähetatud.
Alates 2010. aastast akrediteeritakse Euroopa Liidu suursaadikuid kui erakorralisi ja täievolilisi suursaadikuid. 

Suursaadikute määramist reguleerib 2007. aastal vastuvõetud Lissaboni leping.
Suursaadikuid nimetavad ametisse Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja esildisel Euroopa Ülemkogu eesistuja ja Euroopa Komisjoni president.

2013. aasta alguses oli Euroopa Liidul loodud 141 delegatsiooni (sealhulgas rahvusvaheliste organisatsioonide juures).

Euroopa Liidu suursaadikuid
Ukrainas: Hugues Mingarelli (2016–), Prantsusmaa diplomaat
Venemaal: Markus Ederer (2017–), Saksamaa diplomaat
Hiinas: Nicolas Chapuis (2018–), Prantsusmaa diplomaat
Lõuna-Aafrika Vabariigis: Riina Kionka (2018–), Eesti diplomaat
Ameerika Ühendriikides: Stáyros Lamprinídis (2019–), Kreeka diplomaat
Suurbritannias: João Vale de Almeida (2020–), Portugali diplomaat

Varasemaid suursaadikuid
Venemaal: Vygaudas Ušackas (2013–2017), Leedu diplomaat
Ameerika Ühendriikides: João Vale de Almeida (2010–2014), Portugali diplomaat
Ameerika Ühendriikides: David O'Sullivan (2014–2019), Iirimaa diplomaat
Ukrainas: Jan Tombiński (2012–2016), Poola diplomaat
Põhja-Makedoonias: Aivo Orav (2012–2016), Eesti diplomaat
Libeerias: Tiina Intelmann (2014–2017), Eesti diplomaat
Türgis: Christian Berger (2016–2020), Austria diplomaat
Montenegros: Aivo Orav (2016–2020), Eesti diplomaat

Vaata ka
Euroopa Liidu diplomaatiline missioon
Euroopa Liidu delegatsioon Ameerika Ühendriikides

Diplomaatia
Euroopa Liit
Kaunase kindluse VII fort

Kaunase kindluse VII fort on endine fort Tsaari-Venemaa Kaunase kindluse koosseisus. Tänapäeval jääb see Kaunasesse Kalniečiai linnaossa. Fort asub aadressil Archyvo g. 61 .

Fort valmis aastail 1884-1889. Aastal 1906 ehitati seda veidi ümber (kuhjati suurtükialustele kaitseks rohkem mulda ja lisati kolm betoonist vaatlustorni). See on viimane punastest tellistest fort Kaunase kindluses. Seal paiknes Kaunase kindluse suurtükiväe 11. kompanii.

VII fort on algse fordisüsteemi fortidest kõige paremini säilinud; selle juures võib näha, missugusena kindlus oma algkujul oli. Kohati on säilinud ka algne interjöör. Alles on kasarm, maa-alused ühenduskäigud, kaponiirid, kontreskarpsed ja eskarpsed tugimüürid, laskemoonalaod, väikesekaliibriliste suurtükkide tulepesad. Fort restaureeriti aastal 2009. 

Fort on asümmeetriline nelinurkse põhiplaaniga rajatis. Seda ümbritseb kontreskarpse tugimüüriga vallikraav. Fordi eripäraks on jalaväelaste galeriid ja puuduv vasakpoolne kaponiir; ka parempoolne poolkaponiir on õhitud.

Kahe ilmasõja vahelisel perioodil paiknes fordis Leedu keskarhiiv. Aastail 1940-1941 paiknes seal 29. pioneeripataljon, ent kui kaponiiris hoiustatud laskemoon lõhkes, jättis pataljon fordi maha.

Saksa väed rajasid 30. juunil 1941 forti koonduslaagri, mis suleti sama aasta 10. augustil. Sel perioodil hukati seal 3000-5000 inimest, valdav enamus neist olid juudi soost Kaunase elanikud. Hukati ka luuletaja Vytautas Montvila. Hiljem rajati sinna sõjavangide laager Stalag 336, kus hoiti ukrainlastest sõjavange. Ka neist surid paljud halva toitumuse tõttu, osa neist ka hukati. Hiljem tähistasid nõukogude võimud vangilaagri asukoha mälestuskiviga, ent juutide hukkamispaik jäi märgistamata. Mälestusmärk hukatud juutidele paigutati sinna aastal 1991.

Aastal 1944 asus forti taas pioneeripataljon, mis tegeles hävinud sildade taastamisega. Hiljem asus seal Balti sõjaväeringkonna 29. sõjaväekaubastu. Sel perioodil rikuti fordi väljanägemist tunduvalt: rikuti drenaažisüsteem, ladustati alale prügi,  tehti juurdeehitisi (lammutatud 2010-2013). Aastail 1993-2007 paiknesid seal Leedu kaitsejõud. Toona korrastati kasarmud, kuid korrastustööde käigus eirati ka muinsuskaitse nõudeid.

Fort on aastast 2002 muinsuskaitse all.

Aastal 2009 läks fort eraomandisse - selle ostis Leedu sõjaajaloo entusiastide ühing Karo paveldo centras. Selts alustas fordi korrastamist. Prügist puhastati välja gorži kaitseks rajatud kaponiir, lammutati hilisemad juurdeehitised, võeti maha forti kattev võsa. Aastal 2011 avati fort külastajatele. Ühtlasi avastati fordis hukatute matmispaik. Fort on kohandatud selle ajaloo erinevaid etappe tutvustavaks muuseumiks.

Viited 

Kaunas
Venemaa keisririigi sõjandus
Leedu militaarehitised
Heiki Tammoja

Heiki Tammoja (24. jaanuar 1947 Tallinn – 13. oktoober 2021)  oli eesti tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli professor.

Haridus
Lõpetas Tallinna 21. Keskkooli 1965, TPI elektrijaamade eriala cum laude 1970 ; aspirantuur [[Tallinna Tehnikaülikool|TPI]s 1972–1975.

Teaduskraad ja kutse
Tehnikateaduste kandidaat (Aktiivkoormuste jaotuse optimeerimine soojuselektrijaama agregaatide vahel arvestades juhuslikke faktoreid (vene keeles, juh Eeli Tiigimägi, Mati Valdma,), Novosibirski Elektrotehnika Instituut 1980; vanemteadur 1987; dotsent 1989; professor 2005.

Teenistus
Elering OÜ nõukogu liige (Eesti Põhivõrk) 2006–2015;
TTÜs 1970–…: elektrisüsteemide kateedri assistent (0,5 koormusega), kõrgepingetehnika laboratooriumi juhataja 1970–1972; assistent 1976–1985, vanemõpetaja 1985–1989, dotsent 1989–1992; elektroenergeetika instituudi elektrijaamade dotsent 1992–2005; elektroenergeetika instituudi direktor 2004–2014, õppetooli hoidja 2004–2005; professor ja energiasüsteemide õppetooli juhataja 2005–2015; energeetikateaduskonna emeriitprofessor 2015–2016; elektroenergeetika instituudi energiasüsteemide õppetooli vanemteadur 2015–2016; inseneriteaduskonna elektroenergeetika ja mehhatroonika instituudi vanemteadur (0,5 koormus) 2017–2020; inseneriteaduskonna emeriitprofessor 2017–… ,

Teadustöö põhisuunad

Loodusteadused ja tehnika. Energeetikaalased uuringud. Energeetika. Energiasüsteemide optimaalne juhtimine. Elektrotehnika ja elektroonika.
Avaldanud üle 70 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 32 magistri- ja 6 doktoritööd.

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

TTÜ raamatukogu teadusnõukogu liige 2006–....; OÜ Põhivõrk nõukogu liige 2006– 2015; Elektroenergeetika kutsekomisjoni liige 2008–....;  TTÜ nõukogu liige 2008–2010; TTÜ energiasüsteemide õppetooli juhataja 2006–2014; TTÜ elektroenergeetika instituudi nõukogu esimees ja liige 2006–2014; TTÜ elektroenergeetika instituudi direktor 2006–2014.

Tunnustus

Eesti NSV teaduspreemia teaduse ja tehnika alal 1980
TTÜ Kuldmärk 1995
TTÜ teenetemedal „Mente et manu“ 1997

Harrastused ja huvialad
Noorpõlves kergejõustik, võrkpall ja mägimatkamine, hiljem koduaiandus ja ajalugu.

Viited

Välislingid 
Heiki Tammoja Eesti Teadusinfosüsteemis

Eesti tehnikateadlased
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1947
Surnud 2021
Tšernigivi Paraskeva kirik

Tšernigivi Paraskeva Pjatnitsa kirik (ukraina keeles П’ятницька церква в Чернігові, Храм Св. вмч. Параскеви П’ятниці на Торгу) on õigeusu kirik Tšernigivis Ukrainas. Kirik kuulub Ukraina Õigeusu Kiriku alla. Kirik on silmapaistev arhitektuurimälestis mongolite invasiooni eelsest Kiievi-Venest.

Kirik asub linna ajaloolises osas Bogdan Hmelnitski väljaku lähedal.

Arhitektuur 
Paraskeva kirik on ehitatud lamedatest rooma tellistest (plinthus, плинфа). Mõõtmetelt pole see suur, vaid 16 × 11,5 meetrit. See on ruudukujulise põhiplaaniga ja kolme idaapsiidiga ümarkaarsete ukse- ja aknaavadega tsentraalehitis, mille keskelt tõuseb bütsantsipärase madalkumera kupliga kroonitud pilujate akendega tambuur. Erinevalt Vladimiri-Suzdalimaa samal ajaperioodil ehitatud valgest kivist kirikutest, mis on pigem staatilise üldilmega, on Tšernigivi Paraskeva kirik dünaamilise kavatisega. Dünaamilise mulje loovad nii igas küljes keskelt kõrgema viiluna tõusvad seinapinnad kui ka astmeliselt kupli suunas tõusvad kaarjad zakomara-taolised kaarjate karniisidega, katusega kaetud viilud, sarnased hilisemast arhitektuurist tuntud kokošnikutega. Vertikaalset tendentsi rõhutavad neljas küljes olevad ja katuseni ulatuvad mitmeastmelised pilastrid ja apsiidide liseenid. Hoone kaunistused on iseloomulikud tellisarhitektuurile - sakkfriisid ja sakkidena vahelduvas suunas friisiks või kaldruudumustriks laotud tellised, kuid omapärased on küljetsi paigutatud tellistest laotud meanderfriisid külgseinte keskosas akende ja niššide all. Kirikul on kolm tellistest, kaarel ümarmõikaga kaunistatud astmikportaali, peaportaal lääneseinas, külgseintes põhja- ja lõunaportaal. Katuse astmelisus on jälgitav ka siseruumis.

Ajaloost 
Ehitis püstitati 12. sajandil või 13. sajandi algul turuplatsi äärsele maatükile Tšernigivi possaadi kaupmeeste kirikuna. Ehitusmeister arvatakse olevat Kiievi-Vene õukonnaarhitekt, Bütsantsi päritolu Petr Miloneg, kelle töö on ka Võdubõtši kloostri püha Miikaeli kirik. Kirik pühitseti Ikonioni Paraskevale, keda traditsiooni järgi peetakse kauplejate kaitsepühakuks. Fassaade kaunistavate arhitektuuridetailide ja tambuuri suunas astmeliselt tõusvate kaarjate zakomara'de poolest eristub see kõigist teistest Tšernigivi kirikutest.

1670. ja 1690. aastatel ehitati kirik ümber Ukraina barokkstiilis. 17. ja 18. sajandil oli kirikus nunnaklooster, mis põles 1750. aastal maha. 1820. aastatel ehitati kirikule kahekorruseline kellatorn (lammutati alles 1962).

Teise maailmasõja ajal 1943. aastal kirik purustati. Kiriku varemete uurimisel ilmnes 17. sajandi ümberehituse all hoone ehitusaegne kavatis ja 1962. aastal taastati pühakoda arhitekti ja restauraatori Pjotr Baranovski eestvõttel oma oletataval algsel kujul.

Viited 

Ukraina kirikud
Vanavene arhitektuur