joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Halliste

Halliste on alevik Viljandi maakonnas Mulgi vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli alevik Halliste valla halduskeskus.

Ajalooliselt oli ta Halliste kirikukihelkonna keskus, mis tekkis arvatavasti juba 13. sajandil varasema Sakalas asunud Alistekunde (ka Aliste) muinaskihelkonna põhjal.

Hallistes asuvad rahvamaja, raamatukogu, kauplus, söökla, apteek ja postkontor.

Samuti tegutseb Hallistes eraomanduses olev hooldekodu Mulgi Häärber.

Vaata ka
 Halliste raudteejaam

Viited

Eesti alevikud
Halliste kihelkond
Dalia Grybauskaitė

Dalia Grybauskaitė (sündinud 1. märtsil 1956 Vilniuses) on Leedu ja Euroopa Liidu poliitik, kes oli 12. juulist 2009 kuni 12. juulini 2019 Leedu president. 

Ta lõpetas 1983 Leningradi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. Seejärel töötas ta lühikest aega Leedu NSV Teaduste Akadeemia tegevsekretärina ja sai 1988 Moskvas doktorikraadi majanduses. 

1983–1990 töötas ta Vilniuse Kõrgemas Parteikoolis põllumajandusosakonna juhataja ja poliitökonoomia osakonna lektorina.

1991 oli ta Leedu peaministri kantselei direktor, 1991–1993 välismajandusministeeriumi Euroopa osakonna juhataja, 1993–1994 Leedu välisministeeriumi majandusosakonna juhataja ja Euroopa Liiduga peetud vabakaubanduse kehtestamise kõneluste juht, 1994–1995 Leedu erakorraline esindaja Euroopa Liidus Brüsselis.

Aastatel 1996–1999 oli ta Leedu saadik Ameerika Ühendriikides, 1999–2000 Leedu aserahandusminister ning Rahvusvahelise Valuutafondi ja Maailmapangaga peetud läbirääkimiste juht, 2000–2001 asevälisminister ja Leedu delegatsiooni juht ühinemisläbirääkimistel Euroopa Liiduga ning 2001–2004 Leedu rahandusminister.

1. maist kuni 11. novembrini 2004 oli ta Euroopa Komisjoni haridus- ja kultuurivolinik ning 22. novembrist 2004 kuni 1. juulini 2009 rahastamisprogrammide koostamise ja eelarve volinik.

26. veebruaril 2009 teatas Grybauskaitė, et kavatseb kandideerida 2009. aasta Leedu presidendivalimistel. Ta võitis 17. mail toimunud valimised esimeses voorus, kogudes 68,16% häältest. Ta on Leedu kõigi aegade esimene naispresident. Ametisse vannutati ta 12. juulil ja tema ametiaeg kestab viis aastat.

Järgmisel päeval pärast ametisse asumist loobus Grybauskaitė poolest oma palgast ja andis korralduse suunata igal kuul pool (1868 eurot) oma palgast otse riigikassasse. Tema jaoks oli see üksnes väike osa sissetulekust. Euroopa Komisjoni endise voliniku hüvitis oli märksa suurem: 3 aasta jooksul 7900 eurot kuus.

Esimeses sõnavõtus presidendina kritiseeris Grybauskaitė seimis vastu võetud lastekaitseseadust, mis püüab lapsi kaitsta kõige halva eest ja sealhulgas keelab lastele homoseksuaalsusest positiivselt rääkida. Ometi oli Grybauskaitė ise selle seaduse jõustanud. Järgmisena keelas ta ematoetuste kärped ja saatis vastava seaduse seimi tagasi.

Eraelu 

Dalia Grybauskaitė sõnul ei ole teda kunagi tahetud värvata KGB agendiks. Nõukogude ajal oli ta selleks liiga tähtsusetu, näiteks Leningradi ülikoolis õppimise ajal töötas ta lihttöölisena karusnahavabrikus.

Ta räägib leedu, vene, inglise, prantsuse ja poola keelt.

Tunnustus
2013 – Karl Suure auhind
2013 – Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk
2018 – Vabaduse orden (Ukraina)

Viited

Välislingid 

Koduleht Euroopa Komisjonis
Leedulaste eurovolinik Dalia Grybauskaite ütles presidendirallile «jah» Postimees.ee, 26. veebruar 2009

Leedu presidendid
Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Euroopa Komisjoni volinikud
Sündinud 1956
Kiisa

Kiisa on alevik Harju maakonnas Saku vallas. Asub Keila jõe kaldal.

Alevikku läbib Tallinna–Viljandi raudteeliin ja seal paikneb Kiisa raudteejaam.

Asulat läbib põhja-lõunasuunaliselt Tõdva–Hageri tee, millelt asula lõunaosas algab Kiisa–Maidla tee. Kagunurgas asub Kiisa jaama tee ning samale teele lõpeb Kirdalu–Kiisa tee. Asulas on apteek, vabaajakeskus (sh raamatukogu ja noortekeskus), kauplused A ja O, Meie ja turg.

Vahetult Kiisa halduspiiri taga asuvad 2 avariireservelektrijaama (Kiisa avariireservelektrijaam), mis on rajatud Kiisa alajaama juurde. Need valmisid vastavalt 2013 ja 2014 ning nende koguvõimsus on 250 MW.

Ajalugu
Asula nimi on seotud Kiisa taluga, mida on esimest korda mainitud 1463. aastal. Saku mõisniku Paul Eduard von Rehbinderi ajal moodustati Kiisa ja Sikasarve talust Kiisa karjamõis. Kiisa küla on esmakordselt mainitud 1774. aastal ja toona kuulus sinna 6 talu. 1866. aastast kuulus Kiisa küla Keila kihelkonna Saku valda, mis 1890. aastal liideti Saue vallaga.

1921. aastal taasloodi Saku vald ja aastatel 1921–1939 oli Kiisa küla Saku valla koosseisus, 1939. aastast Tõdva valla koosseisus. 1945–1947 oli Kiisa küla Tõdva valla Saku külanõukogu koosseisus. 30. aprillist 1947 muudeti Tõdva valla ja Kohila valla vahelist piiri, nii et Kiisa küla arvati Kohila valla Kurtna külanõukogu koosseisu. 

1954. aastal liideti senine Kurtna külanõukogu ja Saku külanõukogu Kurtna külanõukoguks, mille keskus asus Kiisal. 1964. aastal liideti Kurtna külanõukogu ja Nabala külanõukogu Saku külanõukoguks, nii et Kiisa küla jäi taas Saku külanõukokku, kuid külanõukogu keskus liikus Sakku. 1992. aastast on Kiisa Saku valla koosseisus.

Viited

Välislingid

 MTÜ Kodukoht Kiisa

Eesti alevikud
Saku vald
Aenga laht

Aenga laht (ka Aeng) on rannikujärv Saare maakonnas Saaremaa vallas Siiksaare külas.

Järve pindala on 16,7 ha, suurim sügavus 0,5 m (2010).

Järves on kaks saart kogupindalaga 0,25 ha.

Aenga lahe ökosüsteemi iseloomustab ühendus merega, väike veemaht ja väga väike sügavus. Elustiku koosseis, isendite arvukused, kogused ja ökoloogiline seisund on üsna ebastabiilsed ja tundlikud mõjutustele.

2010. aasta suvel läbiviidud uuringute alusel oli Aenga lahe mikrovetikate biomass ja klorofüll-a tase ülikõrged, mille järgi hinnati lahe seisundit halvaks või väga halvaks.

Setete hulka kuuluvad rohekashall muda, savikas muda ja savi. Mudakihi all võib olla lubjakivine põhi, kruus, liiv või aleuriit.

Taimestik 
Aenga lahe kaldaveetaimestikus kasvab valdavalt harilik pilliroog koos meri-mugulkõrkja ja hariliku kukesabaga. Üksikute kogumikena on levinud ka liht-randpung (II kategooria kaitsealune taimeliik) ja rannikas.

Vees levinud taimestiku hulgas on ülekaalus mändvetikad (Chara spp.) koos kamm-penikeele ja vahelmise näkirohuga (II kaitsekategooria) kattes praktiliselt
kogu järve põhja. Vahelmine näkirohi esineb hajusalt kogu järves, kuid üldjuhul siiski kaldaveetaimede vööndi servas, kus muu veesisene taimestik puudub.

Kalad 
Aenga lahes on (2010. aasta seisuga) levinud hõbekoger, koger, ogalik, roosärg ja viidikas. Neist arvukaim on ogalik.

Kaitsestaatus 
Aenga laht kuulub Laidevahe looduskaitseala koosseisu. Samuti kuulub järv Euroopa Liidu Natura 2000 võrgustikku Siiksaare-Oessaare lahtede linnuala ja Siiksaare-Oessaare loodusala koosseisus.

Viited

Saaremaa valla järved
László Kovács

László Kovács [l'aasloo k'ovaatš] (sündinud 3. juulil 1939 Budapestis) on Ungari ja Euroopa Liidu poliitik.

Ta omandas keemiatehnoloogi keskerihariduse. 1968 lõpetas ta õhtuse teaduskonna Karl Marxi nimelises Majandusteaduste Ülikoolis, mis tänapäeval kannab nime Corvini Ülikool. Ta lõpetas ka parteikooli.

Ta töötas Ungari Sotsialistlikus Töölisparteis alates 1975. 1986–1989 oli ta Ungari välisministri asetäitja. 1989 oli ta üks Ungari Sotsialistliku Partei asutajatest ja valiti 1990 selle presiidiumi. Ta oli selle erakonna esimees 1998–2004 ja on esimees uuesti alates 2010. aasta juulist. 

1990–2010 oli ta Ungari Parlamendi liige. Aastatel 1994–1998 ja 2002–2004 oli ta Ungari välisminister. 1998–2000 oli ta sotsialistide parlamendifraktsiooni juht.

1995 oli ta Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni juht.

2004–2010 oli ta Euroopa Komisjoni maksunduse ja tolliliidu volinik. Ungarile oli esialgu ette nähtud energeetikavoliniku koht, aga Kovácsit ei kinnitatud sellele kohale, sest selgus, et ta pole selle valdkonnaga tuttav. Ungarilt oodati uue voliniku nimetamist, aga Ungari seda ei teinud, jäädes Kovácsi kandidatuuri juurde. Seepeale anti talle maksunduse ja tolliliidu voliniku koht.

2003–2008 oli Kovács Sotsialistliku Internatsionaali asepresident.

Kovács on abielus ja tal on tütar.

Välislingid 
Koduleht Euroopa Komisjonis

Ungari välisministrid
Euroopa Komisjoni volinikud
Sündinud 1939
Dnipro

Dnipro (varem eesti keeles Dnipropetrovsk ja venepäraselt Dnepropetrovsk) on linn Ukrainas, Dnipropetrovski oblasti keskus. Asub Dnepri (Dnipro) jõe ääres.

Linn asutati 1776. aastal. 1796. aastani oli linna nimi Jekaterinoslav, 1796. aastast 1802. aastani Novorossiisk, aastatel 1802–1926 vene keeles Jekaterinoslav ja ukraina keeles Katerõnoslav, aastatel 1926–2016 ukraina keeles Dnipropetrovsk ja vene keeles Dnepropetrovsk. Ukraina Ülemraada otsusega muudeti 19. mail 2016 linna nime, linna uueks nimeks sai Dnipro.
Aastail 1918–1921 Ukraina iseseisvussõja ajal oli linna mitteametlikuks nimeks Sitšeslav meenutamaks Zaporižžja Sitši.

Nõukogude ajal oli Dnipro tuuma-, relva- ja kosmosetööstuse keskus. Seal on transpordivahendite, põllumajandusmasinate ja ballistiliste rakettide tootja Južmaši peakontor.

Rahvastik 

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dnipro elanikest ukrainlasi 72,6%, venelasi 23,5%, valgevenelasi 1,0% ja juute 1,0%. Paljud Dnipro ukrainlased kõnelevad põhiliselt vene keelt.

Transport 

Linnas toimib trolli-, bussi- ja liinitaksoliiklus. 1995. aastal avati Dnipro metroo, mis on 7,1 km pikk ja sel on 6 peatust. Linn on ka tähtis raudteesõlm. Dnipro rahvusvaheline lennujaam asub 15 km kesklinnast kagus.

Viited

Välislingid 

Dnipro koduleht

Ukraina linnad
Dnipropetrovski oblast
Danuta Hübner

Danuta Maria Hübner (sündinud 8. aprillil 1948 Niskos) on Poola majandusteadlane ja poliitik, Euroopa Parlamendi liige.

Ta sai doktorikraadi majanduse alal 1974. aastal.

1992. aastast töötas ta majandusprofessorina ja 1997. aastast Poola presidendi kantseleiülemana. 1998–2001 töötas ta Genfis ÜRO juures, 2001–2003 aga Poola välisministeeriumis.

2004–2009 oli ta Euroopa Komisjoni regionaalpoliitika volinik.

Isiklikku 
Danuta Hübneril on kaks tütart (Karolina ja Ewa).

Välislingid 

Koduleht Euroopa Komisjonis
Raimo Poom, "Eurovolinik Hübner: ootame Eestilt suuri europrojekte", Eesti Päevaleht, 2. märts 2009

Poola poliitikud
Euroopa Komisjoni volinikud
Poolast valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Sündinud 1948
Kääpa (Võru)

Kääpa on küla Võrumaal Võru vallas.

Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lasva vallas.

Külas asub Kääpa Sotsiaalkeskus ja Kääpa Põhikool. Kääpa küla läbib Võhandu jõgi.

Kääpa küla on vanim asulakoht Võrumaal. Ta on asustatud juba nooremast kiviajast (3. aastatuhande esimesel poolel eKr; Kääpa asulakoht).  Küla nimi pärineb nähtavasti palju hilisematest, 6.–10. sajandi kääbastest.

Külas asub Kääpa Kuningakivi.

Vaata ka
Sergei Kirovi nimeline kolhoos

Viited

Võru valla külad
Nekroos

Nekroos ehk kärbus ehk koekärbus (ladina keeles necrosis) on enamiku eukarüootsete elusorganismide osa (elundi, koe või koeosa) rakkude kohalik programmeerimata surm erinevate kahjustavate tegurite toimel.

Nekroosi võivad põhjustada mitmed tegurid ja organismid. Taimedel on loomadest erinevad signaalmolekulide rajad ja taimekudedes võivad nekroosi ehk nekrootilise ülitundlikkuse vastuse (inglise keeles hypersensitivity response) esile kutsuda nii toitainete vaegus, viirused, bakterid, ümarussid kui ka stress.

Loomadel

Inimestel 

Morfoloogiliselt võib nekroose liigitada järgmiselt:
Koagulatsiooni nekroos
Infarkt
Kaseoosne nekroos
Pseudomembranoosne nekroos
Fibrinoidne nekroos
Vahajas ehk Zenkeri nekroos
Osteonekroos
Lipolüütiline nekroos
Kuiv gangreen

Kollikvatsiooni nekroos
Koepehmestus
Niiske gangreen

Kasvaja nekrotiseerumine 

Pahaloomuliste kasvajate kasv on nii kiire, et tihti ei jõua verevarustus kasvajarakke vajalike toitainetega varustada ning seetõttu tekib pahaloomulistes kasvajates nekroos. Esineb mitmesuguseid kasvaja nekroosi tüüpe: kasvajarakkude kokkupuutel väliskeskkonnaga ja võimaliku anaeroobse infektsiooniga tekib kasvajas ja elundis gangreen (näit emakavähi korral), nekroosi välja murdumisel kasvajast tekib kasvaja haavandumine, õõneselundis tekib mulgustus, näärmekasvajates (näiteks rinnavähk, eesnäärmevähk) tekib komedonekroos.

Vaata ka
apoptoos

Viited

Välislingid 
NEKROOS JA APOPTOOS 
Lori Norris, Necrosis Plant Diseases, Veebiversioon (vaadatud 12.04.2014) (inglise keeles)

Botaanika
Meditsiin
Veterinaaria
Vigala kirik

Vigala Maarja kirik on kihelkonnakirik Raplamaal Märjamaa vallas Kivi-Vigalas. Kirikut kasutab Vigala Maarja kogudus.

Ajalugu
Kiriku algusajaks peetakse aastat 1339, mil on mainitud preestervend Johannest Vigalast. Käärkambri põrandas on säilinud kivist hauaplaat, mis on dateeritud aastatesse 1390–1400. Selle järgi oli pühakoda olemas hiljemalt 14. sajandi lõpus. Kirikut on korduvalt ümber ehitatud ja ka uuesti üles ehitatud.

Kirikutorn-mälestussammas

1933. aastal valminud 45-meetrine kirikutorn (kiviosa 25 meetrit, tornikiiver umbes 20 meetrit) on ühtlasi mälestussammas, mis on pühendatud Vigala meestele, kes hukkusid 1905. aasta talurahvarahutustes, Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Monument on näide arhitekt Alar Kotli, arhitekt Karl Lüüsi ja kujur Richard Hammeri loomingust.
Skulptuurid "Sõdur" ja "Talumees" on tehtud Hammeri enda leiutatud kivitöötlemismasinaga.

Kirikutorn-mälestussammas avati pidulikult 30. juulil 1933. 

Nõukogude võimu hävitustöö eest päästmiseks kaeti kirikuõpetaja Ferdinand Jürgensoni korraldusel 1944. aasta sügisel mälestustahvlid paksu lubimördiga ja Vabadusristi kujutis plekiga. Skulptuurid võeti maha ja maeti torni kõrvale maa sisse 1950. aasta sügisel pastor Agu Põllu ajal.

1988. aasta mais üllatas Vigala tervet Eestit, kui taastas esimesena Eestis oma Vabadussõja monumendi.

Sisustus

Altari on 1680. aasta paiku valmistanud Christian Ackermann, seda peetakse üheks kunstiküpsemaks sellelaadseks tööks Eestis. Altaril on kaks maali: Kristus ristil ja Kristus Ketsemani aias.

Ka kantsel on Christian Ackermanni tehtud.

Altariruumis on kiriku suurim maal "Püha õhtusöömaaeg".

Altari juures asub pill, mis on rahva hulgas tuntud Tormise orelina. See toodi sinna organist Andres Uibo vanema venna Jaagu eestvõttel.

1886. aastal sai kogudus Wilhelm Müllverstedti oreli, mis oli valmistatud Tartu Peetri kiriku jaoks, aga suurele kirikule ilmselt väikseks jäänud. 
Suur pill remonditi 1997. aastal. 2005. aastal läbis põhjaliku remondi ka käärkambri orel, mille toona pühitses sisse peapiiskop Andres Põder.

Käärkamber

Käärkamber, mis asub altari taga, on kiriku vanim osa. Siin on näha hauaplaat ja tabernaakel. Talvel peetakse jumalateenistust seal.

Vitraažikunstnik Andrei Lobanovi vitraažaken on iseloomulik näide 20. sajandi lõpu stiliseeritud motiividega klaasimaalist. 

1887. aastal valmis Vigala meistri Jüri Gildemanni orel.

Käärkambris on ka nn piiskopirist (13. sajandi lõpp), millel kujutatakse ülestõstetud kätega piiskoppi. Ristil on ühendatud nii paganlik kui ka kristlik sümboolika ning see viitab ajajärgule, mil eestlased ei olnud veel kaotanud oma õigusi ning nende vanu uskumusi püüti sulandada kristlikku traditsiooni, s.o 13. sajandile.

Vaata ka
Vigala pastoraat

Viited

Välislingid

Muinsuskaitse Nõukogu arutas Vigala Maarja kiriku küsimusi

Vigala kihelkond
Märjamaa vald
Rapla maakonna kirikud
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Eesti Vabadussõja mälestusmärgid
Gorganõ

Gorganő (ka Gorgaanid, ukraina Ґорґани) on eelmäestik Lääne-Ukrainas, osa Metsa-Karpaatidest. Kulgeb loode-kagu suunas Hoverlast lääne pool. Kõrgus kuni 1818 m, teistel andmetel 1836 m (Syvulia mägi).

Gorgaanid on Ukraina kõige populaarsem talispordipiirkond, seal asub ka mäesuusakuurort Bukovel, kaitsealune mägijärv Sõnevõr ja mitu veerohket juga (talvel jääkosed).

Euroopa mäestikud
Ukraina mäestikud
Pikakannu

Pikakannu on küla Võrumaal Võru vallas.

Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lasva vallas.

Külas asub Pikakannu Põhikool ja Pikakannu rahvamaja, kus muu hulgas on Pikakannu Muuseumituba.

Viited

Võru valla külad
Oonurme

Oonurme on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tudulinna valda.

Küla paikneb Rakvere–Rannapungerja maantee ääres.

Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 70 inimest. Neist 68 (97,1%) olid eestlased.

Külas asub Oonurme rändrahn ja Oonurme kivikalme. Endises koolimajas asub raamatukogu. Oonurmes tegutseb Oonurme segakoor ja külaselts.

Oonurmest on pärit Alutaguse loodusest palju kirjutanud Juhan Lepasaar.

Vaata ka
Oonurme mõis
Oonurme raamatukogu

Viited 

Alutaguse vald
Ida-Viru maakonna külad
Joaquín Almunia

Joaquín Almunia Amann (sündinud 17. juunil 1948 Bilbaos) on Hispaania poliitik.  

Ta oli 2004–2010 Barroso esimeses komisjonis Euroopa Komisjoni majandus- ja rahandusküsimuste volinik ja Barroso teises komisjonis 2010–2014 Euroopa Komisjoni konkurentsivolinik.  

1979–2004 oli ta Hispaania parlamendi liige.  1982–1986 oli ta Hispaania tööhõive- ja sotsiaalminister ning 1986–1991 avaliku halduse minister. 1997–2000 oli ta Hispaania Sotsialistliku Töölispartei esimees.

Tunnustus

 2011: Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk

Isiklikku 
Joaquín Almunia on abielus, tal on 2 last.

Välislingid 
 Barroso teise komisjoni koosseis Euroopa Komisjoni veebisaidil

Hispaania poliitikud
Maarjamaa Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Euroopa Komisjoni volinikud
Sündinud 1948
L'Unione

L'Unione ('Liit') oli Itaalia vasaktsentristlik valimisliit. 

Valimisliidu liider oli Itaalia peaminister ja endine Euroopa Komisjoni president Romano Prodi.

Ajalugu
L'Unione oli koalitsiooni Oliivipuu (L'Ulivo) otsene järeltulija, kuigi L'Unione'sse kuulus ka vasakäärmuslikke parteisid, mis Oliivipuu valimisliitu ei kuulunud. Oliivipuu koalitsioon valitses aastatel 1996–2001. L'Unione moodustati 10. veebruaril 2005. Valimisliit võitis 2006. aasta valimistel napilt Silvio Berlusconi parempoolset valimisliitu La Casa delle Libertà ja tõusis seega taas võimule. L'Union läks laiali 2008. aastal.

Parteid

Välislingid
unioneweb (itaalia keeles)

Itaalia parteid
Kedre

Kedre on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.

Kuni oktoobrini 2013 kuulus küla Taebla valda.

Ta piirneb põhjas Võntkülaga, idas Turvalepa külaga, lõunas Martna valla Väike-Lähtru külaga, edelas Kirimäe külaga ja läänes Leedikülaga.

Küla lähistel asus Nigula raudteepeatus.

Vaata ka
Hallimägi

Viited 

Lääne-Nigula valla külad
Nihka

Nihka on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.

Kuni oktoobrini 2013 kuulus küla Taebla valda.

Ta piirneb kirdes Kirimäe külaga ning lõunas ja läänes Haapsalu linnaga.

Aastal 1977 liideti Nihka (Nihkva) naaberasulatega. Küla taastati 1997. aastal.

Viited 

Lääne-Nigula valla külad
Karuse

Karuse on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Hanila valda.

Karusel asus 1931–1968 Rapla–Virtsu kitsarööpmelise raudtee jaam. Nõukogude ajal oli küla Karuse kolhoosi keskasulaks.

Karuse lähedalt saavad alguse Karuse–Kalli ja Karuse–Nehatu kõrvalmaanteed.

Karuse Margareeta kirik asub tänapäeval Kinksi küla territooriumil.

Vaata ka
Karuse kihelkond
Karuse kirik
Karuse vald (1939)
Karuse lahing
Karuse raudteejaam
Kotsu

Viited

Välislingid 
Karuse küla info Hanila valla veebilehel

Lääneranna valla külad
Kinksi

Kinksi on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Hanila valda.

Kinksi külas asub 13. sajandil ehitatud Karuse Margareeta kirik.

2011. aasta sügisel leiti Läänemaalt Kinksi küla maadelt muinasaegsest asulakohast arvatava leivaküpsetusahju leelohust hõbeaare

Vaata ka
Kinksi oos
Kinksi vanad rannamoodustised
Karuse kalmistu

Viited

Välislingid 
Kinksi küla info Hanila valla veebilehel
Kinksi Küla Selts
 

Lääneranna valla külad
Kuke (Lääneranna)

Kuke on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.

1997. aastani kandis küla nime Kukeranna.

Aastatel 1991–2017 oli küla Lääne maakonnas Hanila vallas.

Piirneb Esivere, Massu, Mõisaküla ja Rooglaiu.

Külas asub Vesikaare talu kalmistu. Kukerannas filmiti "Viimset reliikviat".

Viited 

Lääneranna valla külad
Rooglaiu

Rooglaiu on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.

Kuni 2017. aastani kuulus küla Lääne maakonda Hanila valda ja kandis nime Rannaküla. Seoses haldusreformiga sai küla nimeks Rooglaiu.

Rooglaius asub Algallika keskus.

Viited

Välislingid 
Rannaküla veebileht
Algallika keskus

Lääneranna valla külad
Kuressaare vapp

Kuressaare vapp on Saare maakonnas asuva Eesti linna Kuressaare vapp.

Vapp on kinnitatud juunis 1992. Vapi kavandi autor on Endla Tuutma.

Vapi kirjeldus 
Linna vapil on kujutatud sinist kilpi ja sellel asuvat kahe torniga hõbedast lossi, mille parempoolsel tornil on tuulelipuga kuldne teravatipuline kiiver. Lossi väravas langevõre all seisab hõbedane vasakule vaatav nimbusega kotkas. Vapi kilbil on lint tähtedega I. P. E. V. (esitähed Johannese evangeeliumi esimesest lausest: "In principo erat verbum" – 'alguses oli sõna').

Kuressaare vapi sinine toon Pantone värvitabeli järgi on 285C ja CMYK värvides C91%, M43%, Y0%, K0%.

1940. aastal ette valmistatud Vabariigi Presidendi otsuse kavandis on Kuressaare vapi kirjeldus: Kuressaare linna vapiks kilbi sinisel väljal hõbedane lossikivisein torniga kummalgi flangil. Parempoolne torn on kant kuldse koonusekujulise katusega, mille tipul kuldne lipp. Vasakpoolne torn on lahtise sakmelise äärega. Lossi lahtises väravas asetseb ülestõstetud kuldne langevõre ja selle all hõbedane kotkas, kuldsel lindil, millel tähed "I.P.E.V." (algustähed Johannese evangeeliumi I peatükist, ladinakeelses tekstis "In principio erat verbum").

Põhjendus
Kuressaarele Magnuse poolt linnaõiguse andmise puhul 1563. aastal linnale antud esimese vapi kirjeldus pole säilinud. Sellel, kuni 1944. aastani kasutatud vapil oli kujutatud piiskopkonna kaitsepühaku evangelist Johannese kotkast lossivärava all. 19. sajandil väideti linna eestikeelsele nimele tuginedes mõnede autorite poolt, et vapil kujutatud lind peaks tegelikult olema kurg.

Uus Kuressaare vapp on joonistatud Endla Tuutma poolt linna esimese suure pitsati (asub Saaremaa Koduloomuuseumis) jäljendi alusel. Kotka joonise eeskujuks oli kotkas piiskopilinnuses asuva piiskopi eluruumi kaminalt (18. sajandist).

Vaata ka 
Kuressaare lipp
Saare maakond

Välislingid 
Kuressaare sümboolika linna kodulehel

Saare maakonna vapid
Kuressaare
Pauastvere

Pauastvere on küla Jõgevamaal Põltsamaa vallas.

Elanikke oli Pauastveres 2000. aastal 144 ja 2004. aastal 156. 

Pauastverest edelas asub Põltsamaa. Nende vahelt kulgeb läbi Tallinna–Tartu maantee. Pauastverest loodes asub Mällikvere, põhjas Alastvere, Mõisaküla ja Mõrtsi, idas Sulustvere, kagus Lustivere ning lõunas Võhmanõmme.

Pauastveret mainiti 1583. aastal kujul Paswier, 1601 kujul Passawer, 1624 Pahestfer, 1638 Pauastferr ja Pawestfer ning 1797 kujul Pawastfer. Küla asus Põltsamaa kihelkonnas ja kuulus Uue-Põltsamaa mõisale.

1977 liideti Pauastverega Arukse küla. Arukse asus Pauastverest kirde pool.

Külanime algusosa võiks lähtuda sõnast paas. Külanime võimalik vaheaste oli Paadeste.

2007. aasta juunis avati Pauastveres jäätmejaam.

Viited

Jõgeva maakonna külad
Põltsamaa vald
Ursula Le Guin

Ursula Kroeber Le Guin (kasutatud on ka nimekuju LeGuin; sündinud 21. oktoober 1929 Berkeley – 22. jaanuar 2018 Portland) oli ameerika kirjanik. Ta on tuntud eelkõige ulmekirjanikuna, kuid kirjutas ka romaane, luulet, lasteraamatuid ja esseistikat.

Elulugu 

Ursula K. Le Guin oli antropoloog Alfred L. Kroeberi ja kirjanik Theodora Kroeberi tütar. Ta sündis ja kasvas Berkeley's Californias. Kirjandusest huvitus ta juba väga noorena ning oma esimese lühijutu, mis küll tagasi lükati, esitas ajakirjale Astounding Science Fiction 11-aastasena.

Aastal 1951 sai ta bakalaureusekraadi Radcliffe College'ist ja 1952 magistrikraadi Columbia Ülikoolist. 

Hiljem õppis ta Prantsusmaal, kus tutvus ajaloolase Charles Le Guiniga. Aastal 1953 nad abiellusid ja elasid alates 1958. aastast Portlandis Oregonis. Neil sündis kolm last.

Le Guin sai kümneid kirjandusauhindu, sealhulgas mitu ulmekirjanduse tunnustatumat, Hugo ja Nebula auhinda.

Eesti keeles ilmunud raamatud
 1981 – "Pimeduse pahem käsi" – (sari "Mirabilia", tõlkija Krista Kaer)
 1994 – "Meremaa võlur: Meremaa triloogia I" – (sari "Merlini raamatukogu", tõlkija Krista Kaer, kirjastus Kunst)
 1994 – "Atuani hauad: Meremaa triloogia II" – (sari "Merlini raamatukogu", tõlkija Krista Kaer, kirjastus Kunst)
 1995 – "Kaugeim kallas: Meremaa triloogia III" – (sari "Merlini raamatukogu", tõlkija Krista Kaer, kirjastus Kunst)
 1996 – "Tehanu: Meremaa viimane raamat" – (sari "Merlini raamatukogu", tõlkija Krista Kaer, kirjastus Kunst)
 2002 – "Pimeduse pahem käsi" ("F-sari", tõlkija Krista Kaer, kirjastus Varrak; 2. trükk)
 2002 – "Illusioonide linn. Maailma nimi on mets. Impeeriumitest suurem ja pikaldasem veel" – ("F-sari", tõlkija Krista Kaer, kirjastus Varrak; lühiromaanid ja jutustus)
 2002 – "Rocannoni maailm. Pagenduse planeet" – ("F-sari", tõlkijad Kaaren Kaer ja Krista Kaer, kirjastus Varrak)
 2012 – "Meremaa jutud" – (sari "Orpheuse Raamatukogu", tõlkija Eva Luts, kirjastus Fantaasia)
 2015 – "Meremaa triloogia I. Meremaa võlur" (tõlkija Krista Kaer, kirjastus Varrak)
2018 – "Ilmajäetud. Mitmeti mõistetav utoopia" (sari "Orpheuse Raamatukogu", tõlkija Tatjana Peetersoo, kirjastus Fantaasia)

Välislingid 

Ursula Le Guin Ulmekirjanduse BAASis

Ameerika Ühendriikide lastekirjanikud
Ameerika Ühendriikide luuletajad
Ameerika Ühendriikide ulmekirjanikud
Sündinud 1929
Surnud 2018
Nõmmemaa

Nõmmemaa on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas ja endises Risti kihelkonnas.

Aastaist 1725-1726 on teateid Nõva mõisa vabadikust Nemme Andresest. Küla osad (varem omaette külad) on Musaküla (talurühmana 1725–1726 Mossa Ado, Mossa Matz) ja Veskiküla. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Nõva valda.

Küla nimi tuleneb sõnadest nõmm : nõmme, mis esines lisanimena, ja maa.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 22.

Küla territooriumil on Edu kivi, Linamaa kivid ja Nõmmemaa kivikülv. Nõmmemaa idaosa kuulub Läänemaa Suursoo maastikukaitseala koosseisu, lääneosa jääb Suursoo-Leidissoo linnualale, osalt ka Leidissoo looduskaitsealale.

Külas on Nõmmemaa ja Veskioja bussipeatused.

Viited

Lääne-Nigula valla külad
Tusari

Tusari on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas ja endises Risti kihelkonnas.

Küla kohta kasutati aastal 1402 nime Turgefer või Jurschen, Fent, aastal 1615 nime Tursawärri, aastal 1689 aga nimekuju Tursawery. 18. sajandi kaartidel on kasutusel kuju Tusawer. 

Oli küla nimekuju aastal 1402 siis milline tahes, tegemist on siiski praeguse Tusari külaga, mis läks toona Padise kloostrile. XVI sajandi lisanimed talupoegadel Tursare mycke ja Turriferre Tomas näitavad Tusari päritolu. 1686 on mainitud talupoegi Tuszare Tomas ja Jaan in Tuszareby. Paul Johansen on viimase nime lõpuliite  põhjal arvanud neid Riguldist sisse rännanud rootslasteks.

Hilisemal ajal asus seal Tusari karjamõis (sks Friedenhof).

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Nõva valda. 

Kui küla nimi on eesti algupäraga, oleks nime algusosa vasteks kalanimetus tursk : tursa, kuid kui oletada selle rootsi algupära , siis võib nimele anda ka isikunimelise lähtekoha rootsi isikunimest Thure, Thore. Nii Paul Ariste kui Johansen peavad aga  Risti rootslaste ala kohanimesid on eesti keelest tulenenuiks.

Külas on Peraküla, Tusari ja Soosaare bussipeatused.

Elanike arv oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 16.

Vaata ka
Harju-Risti kihelkond
Harju-Risti – Riguldi – Võntküla tee

Viited

Lääne-Nigula valla külad
Vaisi

Vaisi on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas ja endises Risti kihelkonnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Nõva valda.

Elanike arv oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 35.

Küla kohta kasutati aastal 1402 nime Waisoe, aastal 1615 nime Waise. 18. sajandi kaartidel on kasutusel kuju Waisi. 

Aastal 1402 läks küla Lihula kloostrilt Padise kloostrile. Aastal 1598 on mainitud talupoegi Waise micke ja Waisse Jurgen. Aastal 1725 on mainitud Kõmmaste mõisale kuuluvaid nelja  Waese hajatalu ja lisaks vabadike all veel Waese Ado Wittwet.

Esmamainingu järgi otsustades on küla nimi olnud kaheosaline. Tagumise poole moodustas sõna soo (e-lõpp oli sel juhul pikendusmärk). Nime  selle poole on andnud küla juures asuv Vaisi soo, seega soonimi oli saanud külanimeks ja küla järgi on hakatud hiljem nimetama sood. Nime algusosa Vai- on problemaatilisem, selle lähtekohaks võib olla nii vai : vaia kui ka vadjalaste rahvanimetus.

Vaisi ja Variku lähedal paikneb Tamre järv, mille juures paiknes 18. sajandil Krahv Ludwig August Mellini poolt koostatud kaardi järgi Tamre küla.

Küla mereäärne osa  kuulub Nõva maastikukaitseala koosseisu, edelaosa aga Läänemaa Suursoo maastikukaitseala koosseisu. Vaisi lõunaosa jääb Suursoo-Leidissoo linnualale.

Külas on Vaisi bussipeatus.

Vaata ka
Lepaauk
Harju-Risti kihelkond

Viited

Lääne-Nigula valla külad
Peraküla (Lääne-Nigula)

Peraküla (Kohalikus murdes Pära küla) on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas ja endises Risti kihelkonnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Nõva valda.

Küla nimi võiks tuleneda sõnast pera ehk siis pära, tagumine osa, tagumine, kuid murdes esineb see sõna ä-lisena. Kohanimedes ei ole siiski selline muutus er › är alati toimunud.

Küla kohta kasutati aastal 1615 nime Päraküll, aastal 1689 aga nimekuju Parakyll. Aastal 1725 mainitakse Nõva mõisa talupoega Perrakülla Marti. 18. sajandi kaartidel kasutatakse nime Perrekül. 

Külas asub RMK Nõva looduskeskus ja Põlluotsa talumuuseum.

Küla territooriumile jäävad Peraküla Mustjärv, Toatse järv ja Väike-Toatse järv. Peraküla mereäärne osa kuulub Nõva maastikukaitseala koosseisu.

Vaata ka
Harju-Risti kihelkond

Viited

Lääne-Nigula valla külad
Risti kihelkond
Variku

Variku on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas ja endises Risti kihelkonnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Nõva valda.

Küla kohta kasutati aastal 1615 nime Warriko, aastal 1689 aga nimekuju Warricko. 18. sajandi kaartidel on kasutusel kuju Warriko. 

Aastal 1598 mainitakse Padise kloostri talupoega Waricko olle. Tõenäoliselt tuleneb küla nimi sagedasest talunimest Variku, mis lähtub sõnast varik või vaarik ja tähendab  metsatukka, kasemetsa, noort metsa.

Külas asuvad Kürema kivikülv, Kiirema männikivi ja Männiku talu rändrahnud. Variku lääneosa jääb Leidissoo looduskaitsealale, põhjaosa asub aga Läänemaa Suursoo maastikukaitsealal. Külas kasvav Seljamäe kuusk on seotud mitmete legendidega.

1924. aastal ehitati külasse puidust koolihoone, mis on tänaseni alles. Aastal 1977 liideti Varikuga Kürema küla.

Kürema kohta kasutati aastal 1402 nime Kyrinoyde või Kiryneide, aastal 1615 nimekuju Korbenöm  aastal 1789 aga nimekuju Kerbenem. Balti kohaleksikon esitab  varasema nimekujuna ka variandi Kirimetz. Aastal 1615 on samas Kirimetz ja Korbenöm eraldi küladena kõrvuti mainitud, sama kordub 1689. Esmamainingu järgi oli Kürema liitnimi, mille algusosa oli Kõrbe- ja järelosa -nõmme. Hiljem on nimi segunenud mingi sama algusosaga naabruses olnud nimega, mis võiks Peeter Pälli oletuse kohaselt olla Vanakülaga liidetud Kiritse.

Aastal 1598 mainitakse Padise kloostri talupoega Waricko olle. Tõenäoliselt tuleneb küla nimi sagedasest talunimest Variku, mis lähtub sõnast varik või vaarik ja tähendab  metsatukka, kasemetsa, noort metsa.

Külas on Inka, Liiva, Variku ja Põlde bussipeatused.

Vaata ka
Harju-Risti kihelkond
Nõva kolhoos

Viited

Lääne-Nigula valla külad
Kurt Waldheim

Kurt Waldheim (21. detsember 1918 – 14. juuni 2007) oli Austria poliitik.

Kurt Waldheim oli 1972–1981 ÜRO peasekretär ja 1986–1992 Austria president.

Teise maailmasõja ajal teenis Waldheim Wehrmachtis ohvitserina, mistõttu oli ta enamikus välisriikides ametiajal ja ka pärast seda persona non grata. Waldheimi valimisega seotud skandaal (Waldheimi afäär) soodustas muuhulgas Austria ühiskonnas levinud ohvriteesi ümbermõtestamist.

Viited

Vaata ka 
 ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 306
 ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 400

Austria presidendid
Austria diplomaadid
ÜRO peasekretärid
Sündinud 1918
Surnud 2007
Aadma

Aadma on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käina osavallas. Küla kandis enne Teist maailmasõda Aadma asunduse nime.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda. Külast põhja jääb Ühtri, läände jäävad Taterma ja Kuriste, lõunasse Muda ja Jausa ning itta Kleemu küla.

Nimi
Kohanimi lähtub üksjalakohast ja seostub isikunimega Aadam.

Elanike arv

Talud
1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli Aadmal 11 talu. Aadma mõisa rajamise järel küla kadus. Peale Eesti Vabariigi iseseisvumist jaotati mõisa maad 1920.-ndatel 24 elamukrundi vahel.

Aadma talud

Transport
Küla läbib 2019 seisuga nädalas 3 bussi maakonnaliini.

Ajalugu
Aadma küla on esmakordselt mainitud 1565 (Adama üksjalakohad).

1637 kuulusid talud Putkaste mõisale ja alates 1781 asus külas Aadma mõisa keskus.

Nõukogude ajal oli küla 1971. aastani kolhoosi "Ühendus" keskus.

Viited

Kirjandus
Kuriste Haridusselts: "Aadma küla 1565-2005". Haapsalu: Haapsalu Trükikoda 2005.

Välislingid

Aadma küla Kuriste külaseltsi lehel.

Hiiumaa valla külad
Männamaa

Männamaa on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla keskosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.

Männamaa küla piirneb põhjas Nõmmerga, loodes Leigri, läänes Õngu, lõunas Pärnselja ja idas Kaigutsi külaga.

Nimi
Kohanimi lähtub varasemate kirjapanekute alusel arvatavasti isikunimest Mandes või Ment.  Kohanime on esmakordselt mainitud 1609.

Loodus
Männamaa lääneosa hõlmab Tihu looduskaitseala. Külas asuvad Tihu järv ja Männamaa karjäär. Küla läbivad Luguse jõgi, Tulimurru jõgi, Männamaa kraav, Pärnselja kraav ja Tihu kraav.

Elanike arv

Ajalugu
Tihu metsavahikoha lähistelt on leitud kaks Karlova tüüpi kivikirvest. Küla kuulus algselt Putkaste mõisale, hiljem Aadma mõisale. 1609 oli Putkaste mõisas talunik Monnema Mick Hansopoick. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli Männamaa külas 9 talu.

1835 oli Männamaal 15 talu. Elanikud said perekonnanimedeks nimed Greis, Jõepa, Jõhvik, Kaar, Kaev, Kask, Känd, Leisti, Ligema, Maasik, Makspuu, Marjasoo, Markus, Männapso, Nisu (Nisso), Oago, Panselg, Pihl, Piirselg, Pikpõld, Pärnpuu, Raim, Ristilt, Rukki, Toompuu, Tuhl, Tönts, Vakk, Villi ja Volperg.  

Nõukogude ajal oli Männamaa Ühenduse kolhoosi keskus.

Taristu
Männamaa idaosa läbib Käina–Ühtri–Aadma–Kuriste tee. Küla läbib loodest kagusse Kotkasoo tee.

Kultuur
Männamaa külas asub Küüru tuulik. Külas asub Hiiumaa kõrgeim ehitis, 120 meetri kõrgune mast, mis püstitati 2008. Eesti Üliõpilaste Ehitusmalev ehitas külla ait-kuivati. Külas tegutseb Männamaa külaselts. 1984–1999 tegutses külas Männamaa algkool-lasteaed. Külas tegutses varem kultuurimaja.

Külas asuval katkukalmel kasvas mänd, mis hävis 1960. Külaselts paigaldas 2018 männi pärimuse püsimiseks mälestuskivi.

Vaata ka
Tihu järv
"Ühendus"

Viited
Luguse

Luguse on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käinast lõunas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.

Luguse küla piirneb põhjas Selja, läänes Kleemu, lõunas Utu ja idas Nasva külaga.

Nimi
Kohanimi tuletub Leo Tiigi arvates isikunimest Luukas. Kohanime on esmamainitud 1599 kujul Luckas.

Loodus
Küla paikneb Luguse jõe suudme lähedal. Küla läbivad Rebasselja ja Tulimurru peakraavid.

Küla lõunaosas asus varem Aruküla, mis ajalooliselt kandis Põderlaiu nime.

Elanike arv

Ajalugu
Luguse küla kuulus ajalooliselt Putkaste mõisa alla. 1583 on mainitud Põderlaiu küla, mille koosseisus asus 1599 Luckase talu. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni järgi elasid Põderlaiu külas talunikud Lukasse Pert, Lukasse Jack ja Lukasse Matzi Proos. 1835 oli Põderlaiu külas 14 talu.

Külas asub endine karjäär.

Taristu
Luguse küla idaosa läbib Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee, kus asuvad Luguse ja Kleemu t bussipeatused. Küla keskosast algab Vaemla–Kassari–Luguse tee ja lõunaosast Luguse–Aadma tee. Küla läbib ka Luguse–Kakumaa tee.

Kultuur
Külas asub Luguse baptistikoguduse palvela. Luguselt pärines Eesti ettevõtja Aadu Luukase isa. 2013. aastast peetakse võrkpallis Luguse jaaniturniiri.

Viited

Hiiumaa valla külad
Orjaku

Orjaku on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kassari lõunaosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.

Orjakust põhjas asub Käina laht ja lõunas Jausa laht. Küla piirneb loodes Nasva ja idas Kassari külaga.

Nimi
Orjaku on Hiiumaa üks vanimaid kohanimesid, mida mainiti esmakordselt 1254. aastal kujul Oryocko, Oriwocko. Lauri Kettunen pakkus kohanime lähtekohaks mõistet "Orjaaugu" ja liide "-ku" võis varem märkida naissugu. Võimalik, et sõna "ori" tähendab suurt puud.

Loodus
Orjaku kuulub Käina lahe–Kassari maastikukaitseala koosseisu. Orjaku alale jääb Kadaklaid, Lõunarahu, Põllurahu, Ristlaid, Veskirahu ja Väike Vasikrahu. Külas asub Tõllukivi. 2000 rajati linnuvaatlustorn.

Elanike arv

Talud 
Orjaku ajaloolised talud

Ajalugu
Orjaku kuulus ajalooliselt Orjaku mõisa alla ja oli keskajal omaette saar. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli külas 20 talu. 1835 oli külas 26 talu, maad mõisastati ja elanikud asustati Utu külla. 1920.-ndatel rajati mõisa maadele Orjaku küla ja Mereküla, mis 1977 liideti Orjakuga.

Nõukogude ajal kuulusid küla alad Mere kolhoosile ja hiljem Kassari kolhoosile.

Taristu
Orjakul asub jahisadam. Küla läbib Vaemla–Kassari–Luguse tee.

Kultuur
Külas asuvad pärandkultuuri objektidena Orjaku sadama laohoone ja Orjaku ülemine tulepaak. Külas asub ka Orjaku sadama ülemine tulepaak. Orjaku sadamas toimub Tuulekala festival. Orjaku sadam on muutunud suviseks kontserdipaigaks.

Viited

Välislingid
Orjaku külaseltsi koduleht

Hiiumaa valla külad
Kassari
Esiküla

Esiküla on küla Hiiu maakonnas Kassari põhjaosas Hiiumaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.

Külas asuvad Ristete tuulik ja Kassari kabel.

Nimi
Kuna Kassaris asub ka Taguküla, on tegemist vastandnimedega.

Asend 
Esikülast lõunasse jäävad Kassari küla ja Taguküla. Põhjas asub Vaemla küla.

Loodus 
Küla paikneb tervikuna Käina lahe-Kassari maastikukaitsealal. Küla kirde- ja loodeosas kasvab mets ning põhjaosas on soine rannikumadalik. Põhjaosast ulatub välja Laisna poolsaar, mis lahutab Käina ja Vaemla lahtesid. Küla kirdeosas asuvat territooriumi nimetatakse Vesimaaks.

Elanike arv 
Asustus on koondunud küla keskossa.

Ajalugu 

Küla kuulus ajalooliselt Pühalepa kihelkonda ja alates 18. sajandist Kassari mõisa koosseisu. Küla on esmakordselt mainitud 1688 (Kassarske Förbyn ell. Eszeküll).  1977. aastal liideti Esikülaga Kiisi.

Taristu 
Vaemla külaga Hiiumaal ühendab asulat üle Laisna silla kulgev Vaemla–Kassari–Luguse tee. Samast teest saab alguse ka Esiküla–Kassari tee ning sinna lõppeb Kassari surnuaia tee.

Kultuur 
Esikülas asub Kassari rahvamaja.

Pilte

Vaata ka
Kassari kabel

Viited

Hiiumaa valla külad
Kassari
Taguküla

Taguküla on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kassari idaosas Väinamere ääres. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.

Taguküla piirab põhjas Esiküla ja läänes Kassari küla.

Nimi

Kuna Kassaris asub ka Esiküla, on tegemist vastandnimedega. Küla on esmakordselt mainitud 1688 kujul ’’Kassarske Baakbyyn ell. Taggokülla’’.

Loodus 
Küla paikneb tervikuna Käina lahe-Kassari maastikukaitsealal. Külast idas asub Taguküla laid. Suuremad küla piires asuvad laiud on ka Ülemastelaid ja Alamastelaid.

Küla edelaosas asub Mäealuse piirkond.

Elanike arv

Ajalugu 
Küla kuulus ajalooliselt Pühalepa kihelkonda ja alates 18. sajandist Kassari mõisa koosseisu.

Taristu 
Taguküla lääneosa läbib Vaemla–Kassari–Luguse tee, kus asub bussipeatus. Küla keskosa läbib Tagalautri tee.

Kultuur 
Külas asub Aino Kallase suvemaja, kus on puhanud Aino Kallas, Oskar Kallas ja teised kultuuritegelased. Külast pärines näitleja Ivan Triesaulti ema.

Pilte

Vaata ka
Aino Kallase suvemaja

Viited

Hiiumaa valla külad
Kassari
Kaigutsi

Kaigutsi on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.

Kaigutsi piirneb põhjas Nõmmerga, läänes Männamaa, lõunas Ühtri ja Kleemu ning idas Selja ja Kolga külaga.

Nimi 
Kohanime on mainitud 1591. aastal kujul Kaickotz, 1782 Kaiguts ja 1798 Kaigust. Lauri Kettuneni andmetel tuletub kohanimi ilmsest rahvaetümoloogiast, sõnadest "kaigas" ja "ots". Kohanimi võib seotud olla ka isikunimega.

Loodus 
Küla lõunaosa piirneb Rebasselja peakraaviga.

Elanike arv

Ajalugu 
Küla kuulus ajalooliselt Käina kirikumõisa alla. Esimesed kirjalikud allikad Kaigutsist pärinevad 1591. aastast. 

1835. aastal oli külas 17 talu, elanikud said järgmised perekonnanimed: Aksli, Bag, Elbag, Hanspu, Kans, Kaswatik, Keskel, Kiesel, Kisa, Kisson, Kitsik, Kiwwis, Laasberg, Leo, Loiken, Loikson, Maivel (Maiwel), Mall, Matsel, Minnem, Mäehans, Mäelts, Nudil, Parbo, Perdlaas, Pähn, Pääro, Raudsepp, Wak (Vakk), Weld, Witsik ja Wääsoo. 

Hansu talus tegutses enne 1865. aastat külakool.

1949. aastal loodi Kaigutsi kolhoos, mis 1950. aastal liideti Männamaa kolhoosiga kolhoosiks Kaigutsi Pioneer, hiljem aga teiste kolhoosidega liitumisel Ühenduse kolhoosiks.

Taristu 
Küla keskosa läbib Käina–Ühtri–Aadma–Kuriste tee. Küla idaosa piirneb Kaupsi teega. Külas asub kaks bussipeatust.

Kultuur 
Kaigutsis asub kolm tuulikut: Peetri, Miku ja Mäevälja. 

Külas elas Hiiumaa kuulus naljamees Miku-Kaarel ehk Kaarel Tisler-Ulpus (1862–1938). 

2008. aastal püstitati külla Miku-Kaarli mälestuseks skulptor Maire Põldma tehtud puuskulptuur.

Küla vanim säilinud hoone on Nuudi talu.

Külas asuvad kaitsealused turbavõtukohad Kaigutsi turbaaugud.

Viited

Välislingid
Küla ajaloost Kaigutsi külaseltsi lehel 

Hiiumaa valla külad
Villemi

Villemi on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käinast põhjas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.

Villemist põhjas asub Tammela, läänes Ristivälja, edelas Allika, lõunas Putkaste, kagus Kogri ja idas Kaasiku küla.

Nimi
Kohanimi võib lähtuda isikunimest Villem või Villamaa külanimest. Kohanime on esmakordselt mainitud 1709 kujul Willemä by.

Loodus
Villemi küla põhjaosa läbib Vaemla jõgi, keskosas on Ristivälja peakraav. Külas asub Antu kivi.

Elanike arv

Ajalugu 
Villemi kuulus ajalooliselt Vaemla mõisa alla. Kohanimi esines 17. ja 18. sajandil Lelu küla all, kuid omaette küla oli olemas 1709. 1835 oli külas kaheksa talu, mille elanikud said omale perekonnanimedeks nimed Alt, Heinapuu (Heunapu), Jõpiselg (Jõpiselja), Karjamaa, Koddir, Kogerman (Koggerman), Kõrv (Kõrw), Laandna, Laasmaa, Laur, Läkk (Läk), Nõel, Paakspuu (Pakspu), Rida (Ridda), Rüütelmann (Rütelman), Sooba, Tampõld (Tampõlt), Under ja Vöörtmann (Wörtman).

Villemi kuulus 1977–1997 Vaku küla koosseisu.

Taristu
Villemi läänepiiriks on Kärdla–Käina maantee, mille edelaosas asuvad Ristivälja ja Allika bussipeatused. Küla lõunaosa läbib Allika–Vaemla tee.

Viited

Hiiumaa valla külad
Ristivälja

Ristivälja on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kärdla ja Käina vahel. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.

Ristivälja piirneb põhjas Nõmba, läänes Nõmmerga, edelas Kolga ja Mäeltse, lõunas Allika ning idas Villemi külaga.

Nimi 
Kohanimi lähtub arvatavasti talunimest.. Kohanime on esmamainitud 1886 kui Ristiwälja.

Küla idaosas asub Kreiandi ja põhjaosas Siberi.

Loodus 
Ristivälja põhjaosa läbib Vaemla jõgi ja lõunaosa Ristivälja jõgi.

Elanike arv

Ajalugu
Ristivälja ala kuulus ajalooliselt Putkaste mõisa alla, kus 19. sajandil kujunes Ristivälja talu, mida esmakordselt on mainitud 1886. 20. sajandil kujunenud külaga liideti Teise maailmasõja ajal Kreiandi küla ja Valli küla.

Ristivälja kuulus 1977–1997 Mäeltse koosseisu.

Taristu 
Ristivälja piirneb idas Kärdla–Käina maanteega ja läänes Käina–Hüti teega. Küla lõunaosas kulgeb Ristivälja–Kolga–Käina tee ja keskosas Kreiandi tee.

Ettevõtlus 
Ristivälja külas asuvad Hiiumaa jäätmejaam ja Lepaniidi talupood.

Viited

Hiiumaa valla külad
Selja (Hiiumaa)

Selja on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käinast läänes. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.

Naaberkülad on põhjas Nõmme, loodes Kolga, läänes Kaigutsi, lõunas Luguse ja Nasva. Küla piirneb idas Käina alevikuga.

Nimi 
Kohanime aluseks on sõna seljandik. Kohanime on esmamainitud 1665 kujul Selja.

Loodus 

Selja asub Käina lahe ääres ja küla ala hõlmab Käina lahe-Kassari maastikukaitseala.

Elanike arv

Ajalugu 
Selja on ajalooliselt olnud jaotatud Käina kirikumõisa ja Putkaste mõisa vahel. 1665 on mainitud talunikku Selja Tönniß. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni andmetel oli külas 7 talu, mille peremehed olid Anno Matzi Peter, Anno Matzi Thomas, Kirgisare Klase Hans, Lülle Proso Tönno, Sülda Mats, Tönnise Jacko Jüri ja Aidavälja Hans.

1835 oli pastoraadi all 10 talu ja küla elanikud said järgmised perekonnanimed: Antam, Elson, Hanspu, Jõekald, Jälle, Kajus, Kivi, Liivmann (Liwmann), Liwoh, Murga, Mäehans, Perdlaas, Petersil, Primann, Roos, Truu, Ulpmann, Valg (Walg), Vitsik. Mõisa all oli 7 talu, mille elanikud said perekonnanimedeks nimed: Hoia, Kurrae, Niidi, Põld, Rehe, Silde ja Tomson.

Taristu 
Selja küla läbib kirdest edelasse Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee, kus asub Selja bussipeatus. Külas lõpeb Kärdla–Käina maantee ja algab Käina–Ühtri–Aadma–Kuriste tee.

Kultuur 
1873. aastal sündis Selja küla Käina köstrimajas köstri ja orelimeistri Johannes Tobiase paljulapselise pere teise lapsena helilooja Rudolf Tobias. 27. mail 1973 avati hoones Rudolf Tobiase Majamuuseum.

Külas asutati 18. sajandi lõpus kirikuõpetajate leskede ülalpidamiseks pansionaat, millest kujunes hiljem haigla.

Külas asub ehitismälestisena kultuurimälestiste riiklikku registrisse kantud Ole tuulik.

Viited

Hiiumaa valla külad
Vastse-Roosa

Vastse-Roosa on küla Võrumaal Rõuge vallas Eesti-Läti piiri ääres.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mõniste valda.

Asub Vaidva jõe alamjooksul Mõniste–Ape maantee ääres. Küla kohal on jõge paisutatud ning sinna on moodustatud Vastse-Roosa veskijärv.

Külas asus Vastse-Roosa mõisa süda.

Vaatamisväärsused: Metsavenna talu, eesti-läti kalmistu, mõisapark ja vesiveski (1909).

Endise Vastse-Roosa algkooli funktsionalistlikus stiilis hoone (1936, insener Hans Kõll) seinal avati 1999 mälestustahvel koolijuhatajale ja ühiskonnategelasele Theodor Petaile.

Külas asub ka kauplus ja suvekohvik.

Vastse-Roosas võeti üles film "Tõde ja õigus", kuhu ehitati selleks tarbeks filmi-Vargamäe.

Vaata ka
Borodino

Viited

Välislingid

Vastse-Roosa küla koduleht 

Rõuge valla külad
Oe

Oe on küla Võru maakonnas Antsla vallas.

Oel on sündinud Bernard Kangro ja Karl Pärsimägi.

Viited

Antsla vald
Võru maakonna külad