joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Leegiheitja

Leegiheitja(relv) on survestatud põlevseguga (bensiin, petrooleum, diiselkütus jne.) laetud seadeldis vastase elavjõu hävitamiseks või tehnilise varustuse süütamiseks juhitava põleva vedelikujoaga.

Leegiheitjate toimeulatus on kuni 200 meetrit. Leegiheitja võib olla järelveetav, kantav (ranits) ning tankile või mingile muule liikurile/soomukile paigaldatud. Esimest korda kasutasid leegiheitjat Saksa väed Esimeses maailmasõjas 1915. aastal.

Jalaväelasele on lahingus kasutatava leegiheitja laastav tulejõud suure psühholoogilise hirmutava  mõjuga. Teises maailmasõjas oli see kõige ebainimlikum ja samas efektiivseim lähivõitlusrelv. Sõduri seljas kantavasse ranitsasse või mingile liikurile paigaldatud mahutist kõrge surve all juht-torust väljuv põlev-vedelik süttib kohe valvesüüteleegist ning surve all suure kaarega väljapaiskuv tulelont süütab ja põletab kõik ettesattuva.

Jalaväerelvad
Relvad
Reinhold von Ramm

Reinhold von Ramm (14./24. august 1665 Tallinn – 7./18. aprill 1755 Vihterpalu mõis) oli Eestimaa mõisnik.

Reinhold von Ramm sündis Padise ja Vihterpalu mõisniku Claus von Rammi ja Sophie Elisabeth von Lieveni pojana.

19. märtsil 1688 teenis kornetina Johann Andreas von der Pahleni Liivimaa ratsaväerügemendis, 12. detsembril 1689 teenis samas juba leitnandina. 28. märtsil 1701 teenis Harju maamiilitsarügemendis leitnandina ning 1702. aastal samas väeosas kaptenina.

Pärast isa ja venna surma päris Padise ja Vihterpalu mõisad.

Rammide perekonnapärimuse järgi nuhtles vene keiser Peeter I Reinhold von Rammi oma kepiga, kuna viimane ei tahtnud Paldiski sadama tööliste jaoks riigile vilja müüa. Ramm keerutas end raskest olukorrast välja, väites et plaanis vilja hoopis ilma rahata annetada ja nad leppisid Peetriga ära. Peeter I jättis oma kepi Rammile, ning see oli perekonna valduses kuni Teise maailmasõjani.

Perekond

Reinhold von Ramm abiellus 1705. aastal Gertrude Elisabeth von Aderkasiga (1683–1744), kes oli rittmeister Otto Reinhold von Aderkasi (1642–1707) ja vabapreili Anna Margaretha von Lieveni tütar. Abielust sündisid:
Sophia Helene (1706–1768), oli abielus Magnus Gabriel von Knorringiga
Thomas (1708–1787), Padise ja Vihterpalu mõisnik
Maria (1716–1758), oli abielus riiginõunik Berend Otto von Mohrenschildtiga
Gertrude Renate (1717–1787), oli abielus kindralmajor Gottfried von Tritthofiga

Esivanemad

Vaata ka
Ramm

Viited

Eestimaa aadlikud
Padise mõisnikud
Vihterpalu mõisnikud
Rootsi kaptenid
Reinhold
Sündinud 1665
Surnud 1755
Jaak Salumets

Jaak Salumets (sündinud 30. jaanuaril 1949 Paides) on Eesti poliitik ning endine korvpallur ja korvpallitreener. Ta on alates 18. detsembrist 2016 Eesti Korvpalliliidu president.

Haridus 
Jaak Salumets lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi 1978. aastal.

Sportlasena 

Aastatel 1967–1978 mängis ta korvpalli Tallinna Kalevis ja Eesti koondises, 1967–1968 NSV Liidu juunioride koondises.

1968. aastal võitis NSV Liidu juunioride koondise koosseisus kuldmedali Euroopa juunioride meistrivõistlustel. Finaalmängus Jugoslaavia vastu viskas ta 33 punkti, aidates meeskonna üllatusvõidule.

26. augustil 1970 osales ta ajaloolises Eesti NSV ja Ameerika Ühendriikide noortekoondise vahelises mängus, mille võitmisele aitas kaasa 25 punktiga.
            
1970–1974 mängis Nõukogude Liidu koondises.

1973. aastal võitis NSV Liidu koondises Hispaanias toimunud Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali.

1973. aastal võitis NSV Liidu koondises Moskvas toimunud 12. suveuniversiaadil hõbemedali.

Treenerina 
Jaak Salumets töötas Tallinna Spordiinternaatkooli treeneri-pedagoogina 1980–1985.

Ta on töötanud treenerina järgmistes klubides:

1985–1991 Tallinna Kalevi peatreenerina, viies klubi 1991. aastal NSV Liidu meistriks.

1991–1993 BC Lahti NMKY peatreenerina.  

1993–1994 Kaunase Žalgirise peatreenerina, viies klubi 1994. aastal Leedu meistriks.

1994–1997 BC Kalevi peatreenerina, viies klubi aastatel 1995 ja 1996 Eesti meistriks.

1997–1998 BC Nybiti peatreenerina 

Jaak Salumets oli aastatel 1993–1997 Eesti korvpallikoondise peatreener.

Tema juhendamisel tuli Eesti koondis 1993. aasta Euroopa meistrivõistlustel kuuendaks.

Poliitiline tegevus 
Jaak Salumets oli Keskkerakonna liige 1999–2004. Alates 2004. aastast on Salumets Reformierakonna liige.

Aastatel 2002–2007 oli ta Viimsi Vallavolikogu liige.

Aastatel 2007–2011 oli ta XI Riigikogu liige.

Tunnustus 
 1973 – Kalevi auliige
 1988 – Eesti NSV teeneline treener
 1991 – aasta treener
 1993 – aasta treener
 1998 – Valgetähe V klassi teenetemärk
 2014 – Eesti Vabariigi spordipreemia (elutööpreemia - suurepäraste sportlike saavutuste eest korvpallurina ja tulemusliku tegevuse eest korvpallitreeneri ja -arendajana)

Viited

Välislingid 
 Jaak Salumetsa tutvustus Riigikogu lehel
 Ville Arike. Kui treener Salumets saali astus... Õhtuleht, 30. jaanuar 2009
 Kas Salumets loobus liiga vara? Õhtuleht, 30. jaanuar 2009
 Andrus Nilk. Jaak Salumets: ma ei pea olema esimene ega karda olla viimane Eesti Päevaleht, 2. veebruar 2009
 

Eesti korvpallurid
Paidest pärit sportlased
Nõukogude Liidu korvpallurid
Eesti Reformierakonna poliitikud
Eesti korvpallitreenerid
XI Riigikogu liikmed
Eesti NSV teenelised treenerid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1949
Louis Kahn

Louis Isadore Kahn (sünninimi Itze-Leib Schmuilowsky; 5. märts 1901 Kuressaare – 17. märts 1974 New York) oli Eestis sündinud juudi päritolu Ameerika Ühendriikide arhitekt.

Elukäik ja töö
Ta sündis finantsametniku Leib Schmuilowsky (hilisema nimega Leopold Kahn) peres, tõenäoliselt Saaremaal, kuid sünnikoht ei ole päris täpselt teada ka sündide raamatu sissekannete järgi. Kindel on, et esimesed viis aastat elas ta Saaremaal. 

Tulevase suurkuju loomingule avaldas mõju lapsepõlves nähtud monumentaalne stiilipuhas Kuressaare linnus. Seda on tunnistanud nii Kahn ise kui tema loomingu uurijad.

1906. aastal emigreerus pere USA-sse. Kahn kasvas üles Philadelphias ja sai USA kodakondsuse 1914. aastal.

1929. aastal külastas ta Eestit ja Saaremaad.

Ta õppis Pennsylvania ülikoolis ja oli samas professor aastast 1955, kuid täiendas end ka Euroopas. 

Kahni peetakse 20. sajandi üheks olulisemaks arhitektiks. Ta arendas välja oma arhitektuurifilosoofia. Kahni hooneid iseloomustavad lihtsad suursuguselt monumentaalsed vormid, palju betooni ja loomulikku valgust. Kahni tähtteosed pärinevad 1960. aastatest.

Teoseid

Tunnustus
 1971 – AIA kuldmedal
 1972 – Kuninglik kuldmedal

Viited

Kirjandus
 August E. Komendant. "18 Years with Architect Louis I. Kahn". Englewood (New Jersey): Aloray, 1975. ISBN 978-0-913690-06-2
 August Komendant. "18 aastat arhitekt Louis I. Kahniga". Toimetanud Carl-Dag Lige ja Tiit Masso. Tõlkinud Epp Aareleid. Tallinn: In Nomine, 2019. 208 lk, ISBN 978-9949015405

Välislingid 

Louis Kahn (inglise keeles)
Kahni looming (inglise keeles)
Louis Kahn, architect (dokumentaalfilm, inglise keeles)
Louis Kahn - My architect (lühiülevaade pildis - abikaasad, lapsed, tuntud hooned)
My Architect, a son´s Journey Film (Louis Kahn) (inglise keeles)
Olavi Pesti. "Ei saa me läbi Kahnita". Sirp, 15. juuni 2012
Ehituskunst, Eesti Kunstiakadeemia. 47-48 Louis I. Kahn

Ameerika Ühendriikide arhitektid
Juudid
Sündinud 1901
Surnud 1974
Tenor

Tenor on kõrgeim meeshääl, ulatudes väikese oktaavi c-st 1. oktaavi a-ni. 

Claudio Monteverdi ooper "Orpheus" (1607) pani aluse meespeaosade esitamisele tenorite poolt. Prantsuse suure ooperi ja saksa romantilise ooperi paralleelse arenguga 19. sajandil tekkis vajadus võimsate tenorite järele. Rossini, Bellini ja Donizetti tenoripartiid olid mõeldud laulmiseks kerge "peahäälega", mitte aga täishäälega, nagu oleme praegu harjunud. Esimestena laulsid kõrgeid noote täis- ehk rinnahäälel prantslane Duprez ja itaallane Rubini. 

Ainult prantsuse ooperis oli moes kergem ja voolavam tenorihääl. (Gounod, Offenbach)

Tenorite hääletüübid

Kangelastenor
Kangelastenor on kõige heroilisem meeshääl. Tüüpilised Wagneri ooperid. Itaalia keeles nimetatakse seda tenore robusto'ks.

Kangelastenori partiisid ooperites:
Manrico, "Trubaduur" (Verdi)
Tristan, "Tristan ja Isolde" (Wagner)
Radamés, "Aida" (Verdi)
Othello, "Othello" (Verdi)
Calaf, "Turandot" (Puccini)

Lüüriline tenor
Lüürilise tenori (itaalia k tenore spinto, saksa k lyrischer Tenor) partiisid ooperites:

Rodolfo, "Boheem" (Puccini)
Romeo, "Romeo ja Julia" (Gounod)
Faust, "Faust" (Gounod)
Hoffmann, "Hoffmanni lood" (Offenbach)

Tenore di grazia
Tenore di grazia (sõna-sõnalt 'graatsiline tenor') on kerge, paindlik tenori hääleliik.

Tenore di grazia partiisid ooperites:
Nemorino, "Armujook" (Donizetti)
Pedrillo, "Haaremirööv" (Mozart)
Don Ottavio, "Don Giovanni" (Mozart)

Tenor bouffe
Tenor bouffe on eriti kerge tenorihääl eelkõige prantsuse 19. sajandi keskpaiga kergetes ooperites (heliloojad Jacques Offenbach, Charles Lecocq ja François-Adrien Boieldieu).

Kontratenor

Kontratenoriteks on sageli bassid, kes laulavad kõrgemas tessituuris või ulatuses. Tänapäeval kirjutavad heliloojad falsetiga või kontratenoripäraselt laulvale lauljale.

Oberon, "Suveöö unenägu" (Britten)

Hääleliigid
Relv

Relv on loodud seade/ese või suvaline kättesattuv vahend, mida kasutatakse enese (ka kodu) kaitseks, vallutustel teiste inimeste allutamiseks/hävitamiseks (sõjandus) või ulukite küttimiseks (jahindus). Relv koosneb tavaliselt otseselt kahjustavast osast ning olenevalt relva liigist, selle sihtmärgini läkitamise vahendist. Toimeviisi järgi eristatakse massihävitusrelvi ja tavarelvastust 

Relvad liigituvad:
tulirelvad,
külmrelvad,
pneumorelvad,
elektrišokirelvad,
õhkrelvad.

Lubatuvuselt jagunevad relvad: 
 tsiiviilkäibes kasutatavad ja lubatud relvad
sõjarelvad ehk tsiviilkäibes keelatud relvad

Automatiseerituse järgi jaotatakse relvad:
 mitteautomaatrelvad, 
poolautomaarelv  
automaatrelv. 

Relvade keerukus on väga erinev - relv on nii kumminui kui ka tuumalõhkepeaga mandritevaheline ballistiline rakett. 

Relvana võib kasutada ka suvalist kättesattuvat eset.

Vaata ka
Püstol

Välislingid

 Rudolf Passup Tallinnas : Püsside, rewolwrite ja muude jahitarwituste ladu wõistlemata headuses.Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR

 
Sõjandus
Turvalisus
Bariton

Bariton (kreeka k barytonos 'madalahääleline') on tenorist madalam ja bassist kõrgem meeshääl. Bariton on ka ventiile omav maheda tooniga vaskpuhkpill.

Bariton on meeshääle keskmine ulatus, mis vastab ligikaudu metsosoprani omale. Ooperis pannakse need hääled tihti paari. Saksa ooper nõuab väga tugevat keskmise ulatusega baritoni, itaalia rollid on kõrgema ulatusega. Enne 19. sajandit kasutati baritoni ooperi peaosades harva. Üks tähtsamaid 1800. aastate baritone on Johann Michael Vogl (1768–1840), kes oli Schuberti sõber. Vogl oli baritonilaulu kontserttraditsiooni tekke üheks inspireerivamaks kujuks. 20. sajandil on seda traditsiooni jätkanud Dietrich Fischer-Dieskau, Olaf Bär, Thomas Hampson ja Wolfgang Holzmair.

Paljud kuulsad tenorid (nt Lauritz Melchior, Plácido Domingo) on alustanud baritonina.

Kuulsamaid baritoniosi ooperites
 krahv Almaviva, "Figaro pulm" (Mozart)
 Guglielmo, "Così fan tutte" (Mozart)
 Don Giovanni, "Don Giovanni" (Mozart)
 Papageno, "Võluflööt" (Mozart)
 Jago, "Othello" (Verdi)
 Rodrigo, "Don Carlos" (Verdi)
 Rigoletto, "Rigoletto" (Verdi)

20. sajandi ooperitele kirjutasid baritoniosi Strauss, Berg, Schönberg ja Britten; muusikalidele Lehár, Kern, Romberg, Rodgers ja Irving Berlin.

Hääleliigid

he:קולות (מוזיקה)#בריטון
Katana

Katana (刀) ehk nihontō (日本刀) on Jaapani mõõk. Katana omamine oli lubatud vaid samuraidele.

Kirjeldus
Katana pikkus sõltub tema omaniku ehk kasutaja kasvust, anatoomilisest geomeetriast. Katana on väga kerge, ca 95 cm pikkuse mõõga kaal võib olla vaid 800 grammi. Katana on pigem lõike- ja torkerelv, kui raiumiseks mõeldud mõõk. Katanaga püüti teha vastast võimalikult kahjustavaid lõikeid, lõigates läbi nt. suuri artereid ja veene.
Katana on arvatud relvanduse ajaloo kümne kõige tõhusama relva hulka.

Ajalugu
Legendi järgi leiutas Jaapani mõõga sepp Amakuni. Alguses olid Jaapani mõõgad sirged, kuid 8. sajandil leidsid sõdalased, et kõver mõõk tuleb tupest kiiremini välja ja lõikab paremini. 986. ja 1598. aastate vahel valmistatud Jaapani mõõku kutsutakse kotōdeks ("vanad mõõgad"). Katanasid hakati taguma ligikaudu aastal 1400.

Jaapani ajaloo pikal rahuperioodil soikunud katanade tootmine suretas välja ka mõõga valmistamise tehnoloogia.

1934. aastal alustas Jaapani valitsus sõduritele katanade tootmist. Neid nimetatakse gendaitōdeks. Gendaitōd leidsid Teises maailmasõjas ohtralt kasutamist. Need mõõgad olid valmistatud masstoodanguna ja ei vastanud vanade mõõkade kvaliteedinõuetele. Tänapäeval originaalkatana terasega sarnast terast toota pole õnnestunud. 
Tänapäeval valmistatakse enamik katanasid siiski pigem dekoratiivesemeteks, sest hea katana valmistamine on väga aeganõudev ja ka rituaalidega seotud toiming. Ka vanade traditsioonide järgi valmistatud tänapäevane katana on väga hinnaline.

Katana Jaapani traditsioonides
Samuraid kandsid pikka mõõka (katanat) ja lühikest mõõka (wakizashit) mõõgatupes vöö vahele pistetult. Mõlemat kanti tupes, terav serv ülespoole. Samuraiseisuse tekkimisel sai zen-budismi õpetusest lähtuvaist võitluskunstidest omaette teadus. Iga kohalik isand pidas ülal vehklemiskooli, kus tema kaaskondlased said mõõgakäsitsemist õppida. Katana kasutamise vilumus saavutati aastatepikkuse ränga treeninguga. Harjutamiseks kasutati puust (tavaliselt punasest või valgest jaapani tammest – bokken) ja bambusest mõõku ning alates 17. sajandist hakati õppimise ajal kandma polsterdatud kehakaitseid, et vigastuste ohtu vähendada.

Katanat kanti ainult väljaspool maja. Wakizashi'''t kanti kogu aeg. Rainahaga kaetud must käepide (nakago) oli sageli seisuse sümboliks. Selle otsa võidi kasutada löögirelvana, kui vastane oli nii lähedal, et samurai ei saanud katanat välja tõmmata. Käekaitsmeta (tsuba) mõõku kutsuti tsukadeks''.

Jaapani relvad
Haabjas

Haabjas ehk vene ehk lootsik ehk ühepuulootsik on ühepuupaat.

Haabjas on painutatud külgedega ja madalapõhjaline kanuutaoline ühest puust õõnestatud paat, mis on tavaliselt valmistatud jämedat haava- või pärnapuust (pärnapuust paati nimetatakse pärnjaks). Ühepuulootsiku ehitus on terviklik ja tehniliselt nõudlik protsess, mille võtmetegevusteks on sobiva puu leidmine, hernekaunakujuliseks (ka sigarikujuliseks) vormimine, paari sentimeetri (ligikaudu toll) paksuseks õõnestamine, külgede laialipainutamine tule ja veega lootsikule sobiva kuju andmiseks ning kaaretamine.

Tegu on ühe vanema paaditüübiga, mis on levinud kõigil kontinentidel välja arvatud Antarktika, peamiselt põlisrahvaste, sh soome-ugri rahvaste juures. Eestis on haabjaehituse kultuur tänapäevani säilinud laialdaste üleujutuste poolest tuntud Soomaal, kus tema kohalikuks levinud nimetuseks on lootsik. Kuni 1950. aastateni kasutati Soomaa ühepuulootsikut igapäevase sõiduvahendina jõgedel ja kalapüügiks, kevadiste suurvete ajal oli haabjas aga üleüldse ainsaks liikumisvahendiks. Tänaseks on haabja kasutusalad teisenenud kaasaegsemate ning odavamate paaditüüpide tõttu, kuid säilinud on haabja rekreatiivne kasutus ja kultuuriline tähendus.

2016. aastal kanti haabja ehitamine Soomaal Eesti vaimse kultuuripärandi nimistusse. 2020. aasta 19. märtsil allkirjastas kultuuriminister taotluse kanda ühepuulootsiku ehitamine ja kasutamine Soo­maal UNESCO kiireloomulist kaitset vajava vaimse kultuuripärandi nimistusse. 2021. aasta lõpul kanti haabjas UNESCO kultuuripärandi nimistusse.

Vaata ka

Kanuu
Piroog

Viited

Välislingid 

Haabjaveeb
Haabjablogi
 Jaan Keerdo, Haabjaehituse teoreetilised põhimõtted ja praktilised lahendused, Magistritöö kultuuriväärtuste säilitamise erialal, Tartu Ülikool 2011
Eesti vaimse kultuuripärandi nimistu : Ühepuulootsiku ehitamine ja kasutus Soomaal
Ühepuupaatide leviku maailmakaart
Haabjas pürib UNESCO kultuuripärandi nimistusse, postimees.ee, 22. märts 2020

Paadid
Louis Pasteur

Louis Pasteur (27. detsember 1822 – 28. september 1895 Pariis) oli prantsuse keemik ja üks mikrobioloogia rajajaist (teised kaks olid Ferdinand Cohn ja Robert Koch).

Tema eksperimendid kinnitasid, et nakkushaigusi tekitavad organismivälised elusolendid. Ta vähendas naiste suremust lapsepalavikku ja lõi maailma esimese vaktsiini marutõve vastu. Peale selle lõi ta ka vaktsiinid kanakoolera (pastörelloos) ja Siberi katku vastu.

Suure vaatajaskonna ees demonstreeris ta, kuidas peatada piima- ja veinihaigusi, seda protsessi nimetatakse pastöörimiseks ehk pastöriseerimiseks.

Pasteur tegi mitmeid avastusi ka keemias, üks tähtsamaid oli kristallide asümmeetria avastamine.

Aastal 1864 näitas ta Pariisi Ülikoolis, et elu ei saa tekkida eimillestki.

Tunnustus 
1856 – Rumfordi medal
1869 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks
1885 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks
1895 – pälvis mikrobioloogide kõrgeima auhinna – Leeuwenhoeki medali

Talle on antud Auleegioni ordeni suurristi järk

Mälestuse jäädvustamine
Louis Pasteuri järgi on nimetatud Pasteuri Instituut.

Vaata ka
Pasteuri efekt

Välislingid

Prantsuse keemikud
Mikrobioloogid
Prantsuse Akadeemia liikmed
Prantsuse Teaduste Akadeemia liikmed
Bonapartistid
Auleegioni suurristi kavalerid
Sündinud 1822
Surnud 1895
Matt Hemingway

Matt Hemingway (sündinud 24. oktoobril 1972 Los Angeleses, Californias) on endine USA kergejõustiklane, kes võitis 2004. aasta Ateena olümpiamängudel hõbemedali kõrgushüppes tulemusega 2.34 m.

Hemingway on 2.01 m pikk. Ta on lõpetanud Arkansase Ülikooli 1996. aastal. Tema parim kolledžiaegne tulemus oli 2. koht 1996. aasta NCAA välismeistrivõistlustel.

Sportlastee 
 1991 saavutas 8. koha USA Juunioride meistrivõistlustel, hüppas 2.23 m (7 jalga 4 tolli) 
 1992 hüppas 2.10 m (6 jalga 10.75 tolli) 
 1993 saavutas 8. koha - NCAA välismeistrivõistlustel, oli 15. USA välismeistrivõistluste kvalifikatsioonis, tulemusega 2.25 m (7 jalga 4.5 tolli) 
 1994 saavutas 4. koha - SEC välismeistrivõistlustel. Hüppas 2.17 m (7 jalga 1.5 tolli) 
 1995 võitis 3. koha - NCAA välismeistrivõistlustel; 2. SEC välismeistrivõistlustel and 12. USA välismeistrivõistlustel. Hüppas 2.25 m (7 jalga 4.5 tolli) 
 1996 saavutas 4. koha USA olümpiakvalifikatsioonil, saades USA Olümpiameeskonna varumeheks.  
 Oli 2. NCAA välismeistrivõistlustel, 3. SEC-i meistrivõistlustel ja oli USA edetabelis 5. kohal, hüpates 2.30 m (7 jalga 6.5 tolli) 
 1997 saavutas 10. koha USA välismeistrivõistlustel, hüpates 2.21 m (7 jalga 3 tolli) 
 1998–1999 ei võistelnud - töötas parvetamise giidina. 
 2000 võitis USA sisemeistrivõistlused 2000. aastal isikliku rekordiga 2.38 m (7 jalga 9 3/4 tolli). 
 2001 jalavigastuse tõttu võistluspaus 
 2002 saavutas 2. koha 2002. aasta USA välismeistrivõistlustel 
 2003 USA meistrivõistluste 2. koht. 
 2003 saavutas maailmameistrivõistlustel 12. koha. (Pariis 2003)
 2004 sai koha USA Olümpiameeskonnas 2.30 m (7 jalga 6.5 tolli).

Ameerika Ühendriikide kõrgushüppajad
Sündinud 1972
Rahvusvaheline Kaitseuuringute Keskus

Sihtasutus Rahvusvaheline Kaitseuuringute Keskus (registrikood 90009217), The International Centre for Defence Studies on kaitse- ja julgeolekupoliitilisi küsimusi analüüsiv mõttekoda, mille asutamiseks andis Eesti Vabariigi Valitsus kaitseministrile volitused 2006. aasta märtsis.

RKK ülesanne on jälgida ja analüüsida kaitse- ja julgeolekuvaldkonnas toimuvat ülemaailmset arengut ning Eestile erihuvi pakkuvaid kitsamaid teemasid. Selle tulemusel sündiv sõltumatu eksperdihinnang peaks olema riigiametitele abiks pädeva poliitika kujundamisel, samuti aitama tõsta avalikkuse informeeritust kaitse- ja julgeolekuvaldkonnas toimuvast ning arusaamist Eesti julgeolekut mõjutavatest teguritest. Mitmetesse keskuse projektidesse on partneritena kaasatud sobiva profiiliga mõttekodasid teistest riikidest. 

Keskuse üks ülesandeid on ka asjatundliku välispoliitilise diskussiooni elavdamine Eestis. Sel eesmärgil toimuvad ka seminarid, kus nii Eesti kui mujalt saabunud analüütikud arutavad välis- ja julgeolekupoliitilisi päevateemasid. Samuti korraldab keskus iga-aastast rahvusvahelist Lennart Meri mälestuskonverentsi, mis keskendub Euroopa julgeolekule. 

Keskus annab välja kuukirja Diplomaatia ning keskuse teadurite sulest ilmuvad regulaarselt välis- ja julgeolekupoliitilisi küsimusi käsitlevad artiklid.

Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse juhataja alates selle asutamisest oli Kadri Liik. Augustis 2011 asus keskust juhtima Martin Hurt. 1. märtsil 2012 asus keskust juhtima Matthew Bryza. 
Aastatel 2015–2017 oli keskuse direktor Jüri Luik, alates 1. septembrist 2017 Sven Sakkov, kes 2020. aasta 22. oktoobrist on Eesti suursaadik Soomes. 29. oktoobril 2020 valiti keskuse uueks juhiks Indrek Kannik. 

Juuni alguses 2011 vallandati Keskuse büroojuht Leelet Nellis, kes lasi sihtasutusel kinni maksta oma isiklikke reisiarveid ja võttis ka asutuse kontolt sularaha kokku umbes 37 000 euro väärtuses.

Vaata ka
RAND Corporation 
Carnegie Council for Ethics in International Affairs, (New York, USA) 
Center for Strategic and International Studies (CSIS), Washington, DC, USA
Heritage Foundation
Hudsoni Instituut (inglise keeles Hudson Institute)
The Eisenhower Institute
Center on Studies for Defense Information (CSDI) 

Poliitikauuringute Keskus PRAXIS

Viited

Välislingid
 Keskuse koduleht
 RKK blogi
 Kuukiri Diplomaatia

Kaitseministeerium
Eesti sihtasutused
Kaitsepoliitika
Rebecca Kontus

Rebecca Kontus (sündinud 18. veebruaril 1984 Pärnus) on eesti laulja.

Haridus
Ta on õppinud Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis pop-džässlaulu ja klaverit. 

Pariisis täiendas ta end muusikaliselt CIM akadeemias, kus erialadeks jällegi jazzlaul ja -klaver. 

MSc Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri teaduskond.

Töö
Rebecca Kontus on kutseline muusik, kes esitab ühevõrra veenvalt nii poppi, gospelit, funki, souli, rahvamuusikat kui ka džässi. Ta on teinud koostööd selliste omanäoliste muusikakollektiividega nagu SKA Faktor, R – Corp, tšellokvartett C-Jam, Estonian Dream Big Band, Tallinna Gospelkoor, Taavo Remmel ja Henri Peipman trio.

Ta on osa võtnud lauluvõistlustest "Tähtede laul" ja "Kaks takti ette". Laiemale üldsusele sai Rebecca tõenäoliselt tuntuks 2005. aastal, kui ta esindas Eestit Eurovisioonil ansambli Suntribe koosseisus. 2008. aasta märtsis laulis ta Riias toimunud "Sony Jazz Stage'il", kus tuli kolmandale kohale.

Albumid 
"Jõuludeks koju" (2013)
"Flàneur" (2012)
"Võin ma tulla?" (2011)
"Inglite pisarad" (2008)
"Dèja Vu" (2008)

Välislingid 
 www.rebeccakontus.com
 Rebecca Kontuse fännileht Facebookis
 

Eesti lauljad
Sündinud 1984
Bambus

Bambus (Bambuseae) on kõrreliste sugukonda kuuluv mitmeaastase igihaljaste puittaimede rühm. Taksonoomiliselt käsitletakse neid Bambusoideae alamsugukonna Bambuseae triibuses. Bambuseid on teada umbes 92 perekonda üle 1000 liigiga ja nad kasvavad lähistroopilistes ja troopilistes piirkondades. 

Paljud bambuse liigid õitsevad ja kannavad vilju vaid korra 85 – 120 aasta jooksul ning see toimub üheaegselt, sõltumata kasvukohast või kliimast. Pärast seda nad enamasti surevad. Bambuste massilist ja üheaegset õitsemist pole suudetud rahuldavalt seletada.

Bambused on kõige kiiremini kasvavad puittaimed maailmas: kasvukiirus võib päevas ulatuda 91,5...122 cm-ni, tunnis aga 3,9...5 cm-ni. Nende ülikiire kasv on tingitud omapärasest risoomivõrgustikust, ning sõltub suuresti kasvupinnasest ja kliimatingimustest.

Bambuspuitu ehk bambust kasutatakse eriti ehitusmaterjalina, aga ka tööriistade, mööbli jm valmistamiseks. Tuntud on ka bambusest suusakepid ja õngeridvad. Mõnede bambusliikide seemneid ja noorvõsusid tarvitatakse toiduks, nendest toituvad ka pandakarud.

Viited

Välislingid 
Helen Arusoo: "BAMBUS kõige kiiremini kasvav taim" Loodusesõber, 4/2002

Kõrrelised
Pietism

Pietism (ladina sõnast pietas 'vagadus, jumalakartlikkus') oli saksa protestantismi vabadusliikumine 17.–19. sajandil. Pietism mõjutas ka kalvinismi ja roomakatoliiklust. Pietismi isaks nimetatakse Philipp Jakob Spenerit, kes rajas pietistliku teoloogia alustalad. Pietismi eelkäijaks võib aga lugeda Johann Arndti, kes tegutses umbes 1600. aasta paiku Braunschweigis ja kirjutas neli raamatut täiuslikuks kristlaseks olemisest.

Pietism vastandus luterlikule ortodoksiale, suunates pilgu tulevikku, kui kristluse helgemale ajajärgule. Pietismi peamine eesmärk oli uuenenud inimese loomine. Selle jaoks pidi iga inimene ise intensiivselt kristluse põhitõdedega suhestuma. Seega on pietismile omane individuaalsus, aga ka teadmine inimliku eksistentsi raskusest ja lõhestatusest.

Pietism ja vennastekogudused Eestis 
Kuigi juba oma eluajal oli Johann Arndt kirjavahetuses pastor Johannes Knopiusega Niguliste kirikust, leidis eestlaste hulgas pietism laiemat kõlapinda 18. sajandil, kui Eesti aladele jõudsid hernhuutlased. Nad tegid aktiivselt misjonitööd, mille läbi sai vennastekogudusliikumisest tõenäoliselt siiani suurim äratusliikumine Eestis. 

Kristlus
Toržok

Toržok [torž'okk] (vanavene sõnast търгъ 'turg') on linn Venemaal Tveri oblastis, Toržoki rajooni keskus. Asub Tverist 61 km loodes Tvertsa jõe ääres Toržoki kõrgustikul.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 47 702.

Asulat on esamkordselt mainitud 1139. aastal. Linnaõigused sai 1775. aastal.

15. sajandist alates sai linn kuulsaks kuldtikandite poolest.

Linnas asub lennuväe ettevalmistuskeskus.

Viited

Välislingid 

Ametlik koduleht
http://torzhok.info/

Tveri oblasti linnad
Muruniiduk

Muruniiduk on tööriist muru niitmiseks.

Kõige levinumad on neljataktilise bensiinimootoriga (töömaht 140–650 cm³, võimsus 3,5–26 hj) või diiselmootoriga (eriti suurte pindade niitmiseks) muruniidukid. Valmistatakse ka mehaanilisi (inimjõul käitatavaid) ja elektrimootoriga niidukeid.

Suuri muruniidukeid, mille juhtimiseks istutakse masina peal, nimetatakse murutraktoriteks.

Väikseid akutoitega automaatniidukeid nimetatakse robotmuruniidukiteks.

 
Muruniiduki tööorganiks on tera, mille pikkust mõõdetakse tollides või sentimeetrites (30–150 cm).

Tuntumad brändid: Toro, Husqvarna, Jonsered, Partner, Stiga.

Vaata ka
 Trimmer (tööriist)
 Honda Mean Mower

 Aiandus
Galanta

Galanta (ungari Galánta, saksa Gallandau) on linn Slovakkias Trnava maakonnas.

Viited 

Slovakkia linnad
Trnava maakond
Levice

Levice (ungari Léva, saksa Lewenz) on linn Slovakkias Nitra maakonnas. Asub Hroni jõe vasakul kaldal.

Välislingid 

Levice koduleht

Slovakkia linnad
Nitra maakond
Bardejov

Bardejov on linn Slovakkias Prešovi maakonnas.

Välislingid 

Bardejovi koduleht

Slovakkia linnad
Slovakkia vallad
Prešovi maakond
Čadca

Čadca (ungari Csaca, saksa Tschadsa, poola Czadca) on linn Slovakkias Žilina maakonnas.

Viited

Välislingid 
Čadca koduleht

Cadca
Žilina maakond
Banská Štiavnica

Banská Štiavnica on linn Slovakkias Banská Bystrica maakonnas.

Viited

Välislingid 

Slovakkia linnad
Slovakkia vallad
Banská Bystrica maakond
Čierna nad Tisou

Čierna nad Tisou (ungari Tiszacsernyő) on linn Košice maakonnas Slovakkias. 

60% elanikest on ungarlased, 34% slovakid ja 6% mustlased.

Välislingid 
Čierna nad Tisou koduleht

Slovakkia linnad
Slovakkia vallad
Košice maakond
Rami Sa'ari

Rami Sa'ari (kasutatakse ka nimekuju Rami Saari; heebrea רמי סערי; sündinud 17. septembril 1963 Petaẖ-Tikvas Iisraelis) on iisraeli luuletaja, tõlkija, keeleteadlane ja kirjanduskriitik. Ta õppis ja õpetas semiidi ja uurali keeli Helsingi Ülikoolis, Budapestis Loránd Eötvösi ülikoolis ja Jeruusalemma heebrea ülikoolis ning kaitses doktorikraadi 2003. aastal. Tema doktoriväitekiri "Malta prepositsioonid" ilmus 2003. aastal kirjastuses Carmel.

Helsingi ülikoolis õppis ta Ago Künnapi käe all ühe semestri ka eesti keelt.

Juuniks 2021 on Sa'aril ilmunud kaksteist raamatut ja üle kaheksakümne tõlkeraamatu. Tõlkinud on ta nii luulet kui proosat albaania, eesti, soome, kreeka, ungari, portugali ja hispaania keelest. Muuhulgas on Sa'ari tõlkinud järgmisi eesti autoreid: Jaan Kaplinski ("Jää ja Titanic", 2008), Ellen Niit, Ivar Sild, Mari Vallisoo, Juhan Viiding ja Tõnu Õnnepalu (https://www.ramisaari.com/estonit-shira/ ja https://www.ramisaari.com/estonit-siporet/) Alates 2002. aastast on ta toimetanud rahvusvahelise luuleveebi www.poetryinternational.org Iisraeli luulekülgi ja alates 2005. aastast on ta toimetanud raamatusarja "Tsafon" ("Põhi"), mis tutvustab iisraeli lugejatele Baltimaade ja Skandinaavia maade kirjandust. 1996. ja 2003. aastal sai ta Peaministri kirjandusauhinna (Iisraeli kõige olulisem kirjandusauhind) ja 2006. aastal Tšernihhovski auhinna tõlgete eest. Luuletaja ametlikul kodulehel (https://www.ramisaari.com/rami-saari/) on rohkem ja aktuaalset infot ka eesti keeles.

Heebreakeelsed teosed    
 "Ennäe, ma olen leidnud oma kodu" (1988)
 "Mehed ristteel" (1991)
 "Vapra valu teekond" (1997)
 "Eluraamat" (2001)
 "Nii palju, nii palju sõda" (2002)
 "Malta prepositsioonid" (doktoriväitekiri, 2003)
 "Viies šogun" (2005)
 "Aastaringid" (2008)

Teosed eesti keeles 
 Rami Saari, "Jeruusalemma-kiri" – Vikerkaar 1997, nr 10/11, lk 190–191; loetav Eesti Rahvusraamatukogu arhiivis DIGAR
 Rami Saari, luuletused: "Eesti lipp"; "Soome, 80. aastate lõpp"; "Dünastia"; "Ainult igavik kestab igavesti"; "Edasi lükatud"; "Neli sammu surmast"; "Vastuhakk"; "Summa", tõlkinud ja saateks: Kristiina Ross – Looming 1998, nr 10, lk 1459–64; loetav arhiivis DIGAR

Iisraeli kirjanikud
Sündinud 1963
Krivasoo lahing

Krivasoo lahing toimus 16. novembrist kuni 30. detsembrini 1919. aastal Eesti Vabadussõjas Eesti vägede ja Punaarmee vahel Krivasoo küla ümbruses. Vene ajalookirjanduses nimetatakse lahingut Kriuša lahinguks.

Punaarmee Läänerinde armeekomandöri Vladimir Gittise juhtimisel ründas üle Krivasoo Auvere suunas 7. ja 15. armee jõududega (6. diviisi umbes 40 000 meest ja 200 suurtükki) eesmärgiga Viru rinde väed ümber piirata. 

Punaarmee rünnakule seisid Viru rindel vastas kindral Aleksander Tõnissonile alluvad 1. ja 3. Diviisi väeosad (umbes 15 000 meest ja 160 suurtükki).

Lahingu käik
17. novembril 1919 murdis Punaarmee 17. armee löögigrupp, mis koosnes 12 polgust Vääska juures rinde läbi ja alustas edasitungi Auvere suunas. Öösel üle Krivasoo piirkonnas laiaks ja aeglasevooluliseks muutunud ja jäätunud Narva jõe tunginud punaväed ei kohanud tõsist vastupanu, sest soisel alal ei olnud võimalik rajada kaitsekraavidega püsivalt mehitatud rindejoont. Punaarmee lõi ohtliku platsdarmi Auvere suunas eesmärgiga vallutada Jõhvi-Narva raudteelõik. Samal ajal ründas Punaarmee lakkamatute rünnakutega ja väga tugeva suurtükitule toetusel Narvast ida pool positsioone Annenskaja, Dubrovka ja Sala küla joonel.

Eesti vägede 1, 6. ja 8. jalaväepolgu jõududega antud vastulöök taastas esialgse rindejoone. 

Punaarmee ründas veel korduvalt eesti positsioone, kuid nendest läbi murda enam ei suudetud. Rünnakute tagajärjel suuri kaotusi kandnud Punaarmee rünnakud vaibusid 30. detsembriks 1919. 

Eesti Vabadussõda
Lahingud Eestis
Ida-Viru maakonna ajalugu
Narva-Jõesuu linn
1919. aasta Eestis‎
Cornelius van Niel

Cornelis (Cornelius) Bernardus van Niel (4. november 1897 – 10. märts 1985) oli hollandi-ameerika mikrobioloog.

Ta oli üldmikrobioloogia pioneer USAs ning tegi tähtsaid avastusi, seletamaks fotosünteesi keemilist olemust. 

Uurides purpurseid ja rohelisi väävlibaktereid, tegi ta kindlaks, et fotosüntees on valgusest sõltuv redoksreaktsioon, kus protsessis eralduv hapnik pärineb veest (H2O-st) ja mitte, nagu varem arvati, CO2-st. Tema võrrand näeb välja järgmiselt:
2 H2A + CO2 → 2A + CH2O + H2O
kus A tähistab hapnikku

Fotosünteesi summaarvõrrand oli fotosünteesi keemilisest olemusest arusaamise üks nurgakive. Hiljem tõestas selle õigsust veel Robert Hill.

Aastal 1961 defineeris van Niel koostöös Roger Stanieriga prokarüoote kui rakke, kus tuumamaterjal ei ole ümbritsetud tuumamembraaniga, ja eukarüoote kui rakke, kus on tuumamembraan eristunud. Seda väidet peetakse tänapäeval kõige põhimõttelisemaks erinevuseks elusorganismide vahel.

Tunnustused
Cornelius van Niel valiti 1948. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Aastal 1963 pälvis ta USA Rahvusliku Teaduse medali.

Hollandi bioloogid
Ameerika Ühendriikide bioloogid
Mikrobioloogid
Sündinud 1897
Surnud 1985
Heterokondid

Heterokondid (Heterokontophyta) ehk stramenopiilid on suur eukarüootide rühm, kuhu kuulub umbes 10 500 liiki. Sellesse kuulub nii üherakulisi kui ka hulkrakseid organisme.

Klassid

Värvilised
Koldvetikad ehk krüsofüüdid (Chrysophyceae)
Synurophyceae
Actinochrysophyceae 
Pelagophyceae
Phaeothamniophyceae
Ränivetikad (Bacillariophyceae)
Bolidophyceae
Rafidiofüüdid (Raphidophyceae)
Eustigmatofüüdid (Eustigmatophyceae)
Ksantofüüdid (Xanthophyceae)
Pruunvetikad (Phaeophyceae)

Värvitud
Oomycetes (munasseened)
Hyphochytridiomycetes
Bicosoecea
Labyrinthulomycetes 
Opalinea
Proteromonadea

Protistid
Vetikad
Ptolemaios

Klaudios Ptolemaios (kreeka Κλαύδιος Πτολεμαῖος; umbes 83–161) oli Egiptuses tegutsenud hilishellenistlik astronoom, astroloog, matemaatik ja geograaf. Teda peetakse geotsentrilise maailmasüsteemi peamiseks kinnistajaks.

Elust

Tema isiklikust elust pole palju teada, arvatakse, et ta sündis ja elas kogu oma elu Egiptuses, mis oli sel ajal Rooma riigi provints. Perekonnanime järgi oletatakse, et tegu oli kreeklase või helleniseerunud egiptlasega. Eesnimi viitab sellele, et tema (või keegi ta vanematest) oli saanud Rooma kodanikuks.
Araabia allikate järgi arvatakse, et Klaudios Ptolemaios oli pärit Ülem-Egiptusest.

Tähtsusest
Ptolemaiosest on järele jäänud mitu olulist tööd, sealhulgas optikast ja muusikateooriast. Kuid kõige kuulsamad on tema astronoomia-, geograafia- ja astroloogiaalased saavutused.

Astroloogias 
Oma peamises astroloogiaraamatus "Tetrabiblos" püüdis ta astroloogiat esitada igati ratsionaalselt, põhjalikult ja süstemaatiliselt. Seda raamatut saatiski suur edu antiikajal ja ka islamimaailmas. Raamat oli väga tuntud ka keskaegses Euroopas.

Geograafias

Ptolemaiose tuntuim geograafiateos on "Geographia". Selles võttis ta kokku kõik Rooma impeeriumi aegsed geograafiateadmised. Rooma riigist kaugemalt jäävate alade kirjeldused ei ole tal aga alati usaldusväärsed.

Selles teoses kasutas Ptolemaios koordinaatide võrku, võttes laiuse aluseks ekvaatori. Pikkuskraadide alguseks (nullmeridiaaniks) valis ta läänepoolseima piirkonna, mida teadis – Roheneemesaared. Ptolemaios täiustas ka kaartide projektsioone.

Astronoomias
Ilmselt kõige suuremaks osutus Ptolemaiose mõju astronoomias. Tema araabiakeelse nime järgi tuntud teos "Almagest" (eesti keeles "Suurim ehitus"), oli järgmise viieteistkümne sajandi jooksul tuntuim ja hinnatuim astronoomiateos. Selles raamatus avaldas Ptolemaios oma maailmapildi, mis oli geotsentrilise maailmasüsteemi eri juht. See oli parim geotsentriline maailmasüsteem ja sellest sai geotsentrilise maailmasüsteemi sünonüüm.

Muusikas
Ptolemaios lõi selgelt ja täpselt sõnastatud õpetuse muusikateooriast pealkirjaga "Harmonika". Selles kritiseerib ta nii Pythagorast kui ka Aristoxenost; Pythagorast järelduste pärast, millel puuduvad seosed vaadeldavate fenomenidega, ja Aristoxenost intervallide ebatäpse määratlemise pärast selle asemel, et kasutada nende kirjeldamiseks täpseid matemaatilisi suhtarve. Ptolemaios jagas oktavi 7 astmeks.

Vanakreeka astronoomid
Astroloogid
Muusikateoreetikud
Vanakreeka matemaatikud
Surnud 161
Sündinud 1. sajandil
Vanakreeka geograafid
Paul Hagu

Paul Hagu (sündinud 2. oktoobril 1946 Meremäe vallas Võrumaal, setupäraselt ka Hao Paali) on eesti folklorist ja etnoloog.

Elulugu
Ta lõpetas aastal 1970 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna eesti filoloogia erialal, spetsialiseerudes rahvaluulele. Aastatel 1970–1972 teenis ta sundaega NSV Liidu sõjaväes. Aastatel 1972–1975 oli ta TRÜ-s statsionaarses aspirantuuris. 1983. aastal kaitses ta N. N. Mikluhho-Maklai nimelises Etnograafiainstituudi Leningradi osakonnas väitekirja "Setude agraarkombestik ja uskumused" (originaal vene keeles "Аграрная обрядность и верования сету") ja sai kandidaadikraadi.

Ta on pikaajaline Tartu Ülikooli õppejõud, kirjanduse ja rahvaluule osakonna emeriitdotsent, Lõuna-Eesti keele- ja kultuuriuuringute keskuse juhataja ja Võro Instituudi teadusnõukogu esimees. Hagu on peamiselt uurinud setu rahvaluulet ning kombestikku, aga ka eesti folkloori laiemalt. Seejuures on ta põhjalikumalt käsitlenud setu lauluema Anne Vabarna eepilist loomingut ja tema loodud setu eepost "Peko".

Aastatel 1975–2015 töötas ja pidas loenguid Tartu Ülikooli kirjanduse ja rahvaluule, restruktureerimise järel eesti ja võrdleva rahvaluule osakonnas vanemlaborandi, (vanem)õpetaja, vanemteaduri ja dotsendina ning luges seejuures nii üldkursusi (nt "Eesti rahvalaul" ja "Eesti rahvajutt"), laiemat piirkonda käsitlevaid ülevaatekursusi (nt "Läänemeresoome rahvaste folkloor" ja "Skandinaavia folkloor") kui ka kitsamalt lõunaeesti ja seto kultuuri käsitlevaid kursusi (nt "Setu traditsioon" ja "Lõunaeesti folkloor").

Ta on regilaulu laulmise praktilise traditsiooni edendaja ja setu meestelaulu taaselustaja. Ta on regilauluansamblite Hellero ja Liinatśuraq liige, esineb selle eest- või killõ lauljana.

Looming
"Setu viljakusjumal Peko". Keel ja Kirjandus 1975, nr 3, lk 166–173
"Setu lauluema Anne Vabarna" www.folklore.ee
"Peko. Setu rahvuseepos". Toimetanud Paul Hagu ja Seppo Suhonen, saatesõna kirjutanud Paul Hagu. Kuopio: Snellman-Instituutti, 1995. 224 lk. ISBN 9518421668
"Anne Vabarna eepilise loomingu algus". // Kust tulid lood minule.... Tartu 2000. Lk 185–204
"Epic Works of the Setu Singer Anne Vabarna". // The Kalevala and the World’s Traditional Epics. Helsinki 2002. Lk 433–463

Tunnustus
1995 Anne Vabarna nimeline omakultuuripreemia
1997 Anne Vabarna nimeline omakultuuripreemia
1998 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Setu kultuuri säilitamine ja populariseerimine)
2006 Anne Vabarna nimeline omakultuuripreemia
2014 Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind
2016 Pärimuskultuuri auhind

Viited

Kirjandus 
Rein Saukas. Paul Hagu 60
Andreas Kalkun. Paul Hagu 65. Seto misjonär

Välislingid

Eesti folkloristid
Eesti etnoloogid
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Ülemsootskad
Sündinud 1946
Leo Reissar

Leo Reissar (kuni 1937 Reisengof; 17. juuli 1924 Mikitamäe vald, Petserimaa – 10. juuli 2001) oli eesti pedagoog ja koduloolane.

Ta töötas Mikitamäe kooli õppealajuhataja 1949–1952 ja direktorina 1952–1976.

Looming
Ta kogus Setumaa ajaloo ja kultuuri kohta materjali, mille tulemusena valmis mahukas käsikirjaline teos "Läbi sajandite". Selle põhjal andis ta 1996. aastal välja teose "Setumaa läbi sajandite: Petserimaa" (ISBN 9985610881), mis on üks silmapaistvamaid trükis ilmunud teoseid Setumaa ajaloost ja kultuurist.

Tunnustus
1996 – Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind
1996 – Värska valla Anne Vabarna nimeline omakultuuripreemia

Viited

Välislingid
Foto
Foto

Eesti pedagoogid
Eesti koolijuhid
Eesti koduloolased
Soomepoisid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1924
Surnud 2001
Verhnjaja Põšma

Verhnjaja Põšma (vene keeles Верхняя Пышма) on linn Venemaal Sverdlovski oblastis. Linn asub 15 km kaugusel Jekaterinburgist Põšma jõe suudmes.

Verhnjaja Põšma munitsipaalringkonda kuuluvad ka Isseti, Kedrovoje ja Baltõmi alevid ning mitu küla. 

Linnas on arenenud metallurgiatööstus, seal tegutseb Uurali Mäemetalllurgia Kompanii.

Linna elukeskkond on tõsiselt reostatud.

Viited

Välislingid 
Verhnjaja Põšma koduleht

Sverdlovski oblasti linnad
Raasiku Põhikool

Raasiku Põhikool on üldhariduskool Harju maakonnas Raasiku vallas Raasiku alevikus.

Praegune koolihoone on ehitatud 1962.

Aadress on Meierei tänav 27.

Galerii

Välislingid 
Raasiku Põhikooli kodulehekülg

Harju maakonna koolid
Raasiku vald
Long Island

Long Island on suur saar Põhja-Ameerika idarannikul, mis kuulub New Yorgi osariigile Ameerika Ühendriikides.

Geograafia

Long Island on 190 km pikk ja 20 kuni 32 km lai, pindalaga 3566 km². Saar on moodustunud liustikumoreenist ja selle idapoolseim punkt on Montauk.

Saart eraldab New Yorgi osariigi ja Connecticuti osariigi maismaast Long Islandi väin.

Asustus
Saare lääneosa hõlmavad New Yorgi linnaosad: Brooklyn ja Queens. Long Island on Manhattanist ja Bronxist eraldatud East Riveri suudmelahega ja Staten Islandist suudmeväinaga The Narrows.

Long Islandil, mis kuulub New Yorgi suurlinnapiirkonda, elas 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 7 568 304 inimest.

Transport

Lennujaamad
Saarel asub John F. Kennedy rahvusvaheline lennujaam, LaGuardia lennujaam ja Long Islandi MacArthuri lennujaam.

Vaata ka
Fire Island
Coney Island
Rockaway

Atlandi ookeani saared
New Yorgi osariigi saared
New Yorgi osariigi regioonid
Grevenbroich

Grevenbroich on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal. Asub Erfti jõe ääres, 15 km kaugusel Neussist ja Mönchengladbachist.

Ajalugu 

Grevenbroichi on mainitud linnana 1311. aastal. 19. sajandil kujunes linnast raudteede sõlmpunkt.

Grevenbroich on tuntud energeetikatööstuse keskusena. Seal asub suur pruunsöe maardla. Pruunsöega köetakse soojuselektrijaama. Linnas toodetakse ka tuule- ja päikeseenergiat.

Välislingid 

 Grevenbroichi koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Abşeroni poolsaar

Abşeroni poolsaar (aseri Abşeron yarımadası) on poolsaar Kaspia mere ääres. Kuulub Aserbaidžaanile. Poolsaarel asub Bakuu linn.

Abşeroni poolsaar ulatub 60 km pikkuselt Kaspia merre, selle suurim laius on 30 km. Poolsaare tipus asub Abşeroni rahvuspark.

Abşeroni poolsaarel on rikkalikud nafta- ja maagaasimaardlad.

Aasia poolsaared
Aserbaidžaani geograafia

az:Abşeron yarımadası
cs:Apšeronský poloostrov
en:Absheron
fa:آبشرون
ru:Апшеронский полуостров
sl:Abşeron
sv:Apsjeron
Ādaži

Ādaži on linn Lätis, Ādaži piirkonna ja  Ādaži valla halduskeskus. Asub Riiast 25 km kirdes Koiva jõe ääres.

Kuni 2009. aasta haldusreformini kuulus linn Riia rajooni. Linnaõigused sai 1. juulil 2022.

Linnast läheb läbi maantee A1. Looduskaitsealustest puudest kasvavad linnas kaitsetammi remmelgas, Zelmeņu iela pärn, läänepärn (ümbermõõt 4.03 m) ja tammed (ümbermõõdud 4.8, 4.1, 4.35, 4.65, 5.05 ja 4.24 m).

Ādažis asub mälestusmärk nõukogude sõduritele. Linnas on raamatukogu. Seal asuvad Strēlnieki ja Pagriezens uz Carnikavu bussipeatused (Tallinna suunal), lisaks veel Ādažu muiža, DUS Viada, Ādaži, Draudzības iela, Podnieki, Krastupes iela, Siltumnīca, Ādažu skola ja Ādažu centrsi bussipeatused.

Aastal 2015 oli külas 6103 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 6988.

Vaata ka
Ādaži ordulinnus (saksa Neuermühlen)
Ādaži kihelkond
NATO HQ MND North (Headquarters Multinational Division North)

Viited

Välislingid 

http://www.adazi.lv

Läti linnad
Ādaži piirkond
Adam Friedrich von Stackelberg

Adam Friedrich von Stackelberg (30. aprill (vkj 19. aprill) 1703 Pidula mõis – 3. mai (vkj 22. aprill) 1768 Mäo mõis) oli Eestimaa mõisnik ja rüütelkonnategelane, vabahärra.

Adam Friedrich von Stackelberg sündis Saaremaa kuberneri vabahärra Karl Adam von Stackelbergi ja Hedvig Ingeborg Clodt von Jürgensburgi pojana.

Aastail 1740–1741 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem Eestimaa maanõunik.

Talle kuulusid Mäo, Triigi, Mündi, Piiumetsa ja Alavere mõis.

Perekond

Adam Friedrich von Stackelberg abiellus 1727. aastal rüütelkonna peamehe Bengt Gustav von Roseni tütre Katharina Elisabeth von Roseniga (1707–1775). Abielust sündisid:

Hedwig Elisabeth von Stackelberg (1728–1758), abiellus Johann Adam von Grünewaldtiga
Berend Reinhold von Stackelberg (1733–1795), Mäo, Mündi, Aru, Laimetsa, Salametsa ja Ollepa mõisnik
Matthias Friedrich von Stackelberg (1734–1789) Triigi ja Vodja mõisnik
Katharine Elisabeth von Stackelberg (1735–1816), abiellus Johann Adam von Grünewaldtiga
Johann Wolmar von Stackelberg (1736–1775), Vodja mõisnik ja rüütelkonnasekretär
Anna Elisabeth von Stackelberg (1740–1818), abiellus vabahärra Wolter Adam von Stackelbergiga. 
Woldemar von Stackelberg (sündis 1741)
Helene Elisabeth von Stackelberg (1743–1815), abiellus rüütelkonna peamehe Moritz Engelbrecht von Kurselliga
Juliane Elisabeth von Stackelberg (sündis 1747)
Peter Otto von Stackelberg (1747–1758)

Sugupuu

Vaata ka
Stackelberg

Välislingid 
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Adam Friedrich
Eestimaa rüütelkonna peamehed
eestimaa maanõunikud
Baltisakslased
Sündinud 1703
Surnud 1768
Ripsloomad

Ripsloomad ehk tsiliaadid (Ciliophora ehk Ciliata) on üks tähtsamaid protistide rühmi, mis kuulub alveolaatide superhõimkonda. Tsiliaate võib leida enamikust veekogudest ja mullast. Tsiliaatide seas on nii endo- kui ektosümbionte, samuti parasiitse eluviisiga vorme. Ripsloomi on teada umbes 12 000 liiki.

Tsiliaatide suurus on enamasti väiksem kui 2 mm. Hõimkonna nimetus tuleneb sellest, et nende kehal esineb ripsmeid, mille struktuur sarnaneb viburi omaga. Ripsmeid kasutavad nad nii ujumiseks, ronimiseks, kinnitumiseks, toitumiseks kui ka ärrituste vastuvõtmiseks.

Süstemaatika

Klassid ja alamklassid
Karyorelictea
 Spirotrichea
 Choreotrichia
 Oligotrichia
 Stichotrichia
 Hypotrichia
 Litostomatea
 Haptoria 
 Trichostomatia 
 Phyllopharyngea
 Phyllopharyngia
 Rhynchodia
 Chonotrich
 Suctoria 
 Nassophorea
 Colpodea
 Prostomatea 
 Oligohymenophorea
 Peniculid 
 Hymenostome 
 Scuticociliate
 Peritrichia 
 Astome
 Apostome
 Plagiopylid

Protistid
Vetikad
Aginskoje

Aginskoje on alev Venemaal Taga-Baikali krais. Oli 2008. aastani Aga Burjaadi autonoomse ringkonna keskus. Asub Aga jõe vasakul kaldal.

Aginskoje asutati 1811. aastal, aleviks nimetati 1959.

Kultuur

Vaatamisväärsused 
Alevis asub Aga datsan.

Elanikkond

Välislingid 

Palana koduleht

Aginskoe (Zabaykalsky Krai)

Venemaa alevid
Taga-Baikali krai
Aguascalientese osariik

Aguascalientes on osariik Mehhiko keskosas.

Ajalugu 

Aguascalientese osariik on loodud 1835. aastal.

Haldusjaotus 

Aguascalientese osariik on jagatud 11 kohalikuks omavalitsuseks.

Viited

Välislingid 

Aguascalientese osariigi koduleht

Mehhiko osariigid
Järva-Peetri kirik

Järva-Peetri Püha Peetruse kirik (ka Peetri kirik; vanemais allikais ka Ämbra kirik) on kirik Järva maakonnas Järva vallas Peetri alevikus. Varem jäi kirik Järvamaale Peetri kihelkonda.

Pühale Peetrusele pühendatud kirikut kasutab EELK Järva-Peetri Püha Peetruse kogudus.

Ajalugu

Kirikut hakati ehitama tõenäoliselt 13. sajandi lõpus ja see valmis arvatavasti 14. sajandi alguses, mis teeb sellest Järvamaa noorima kodakiriku.

Järvamaa suurim kirik järgib tüüpilist maakonna kodakirikute stiili ja koosneb kolmelöövilisest pikihoonest, ühe võlvikuga väiksemast nelinurksest kooriruumist ja läänetornist.

Kiriku kellatorn oli algselt pikihoone seinast vaid platvormkorruse võrra kõrgem. Alumine võlvkorrus on idaküljest avatud ja moodustab kesklööviga ühtse ruumi. Müüritrepp paikneb lääneseinas ning viib nii torni platvormkorrusele kui ka pikihoone võlvipealsele.

Pikihoone põhjaseinas ja tornifassaadis asuvad Järvamaa kirikutele iseloomulikud kitsad ja teravkaarsed raidportaalid.

Pikihoone võlve toetab kolm paari jämedaid ümarsambaid.

Kiriku kellatorn sai praeguse kuju ja kõrguse (69,7 m)  1868. aastal, arhitekt Johann Gottfried Mühlhauseni projekti järgi. Peetri kiriku torn on Järvamaa omadest kõrgeim ja Pilistvere kiriku torni järel pikkuselt teine maakiriku torn Eestis.

Tõenäoliselt 14. sajandi teisel poolel rajati raidportaaliga põhjaeeskoda.

Kiriku juures on kirikuaed (Järva-Peetri kirikuaed).

Järva-Peetri kirikus on töötanud Heinrich Stahl ja Christoph Beermann.

Sisustus

Peetri kiriku altar, kantsel ja pingistik pärinevad 19. sajandi teisest poolest.

Säilinud on kaks 16. ja 17. sajandi krutsifiksi, kaks laelühtrit aastaist 1651 ja 1652, messingist laelühter 18. sajandist ja mõned 16. ja 17. sajandi hauaplaadid.

Välislingid

Järva-Peetri kirik Järvamaa infoportaalis

Järvamaa kirikud
Järva vald
Peetri kihelkond
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Järva maakonna kultuurimälestised
Gooti kirikud Eestis
Gustav Reinhold von Löwen

Gustav Reinhold von Löwen (8. detsember 1690 – 17. juuli 1766) oli baltisaksa sõjaväelane ja poliitik, parun.

Gustav Reinhold von Löwen sündis Friedrich von Löweni ja Christina Elisabeth von Nierothi pojana. 

Ta astus sõjaväkke ja sai kindralmajori auastme Peeter III Holsteini kaardiväes. 

1734–1737 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem maanõunik.

Perekond

Gustav Reinhold von Löwen abiellus kindralleitnant Wolmar Anton von Schlippenbachi tütre paruness Siri Helena von Schlippenbachiga (surnud 1730). Abielust sündisid:

Friedrich von Löwen (1725–1800) Vene kindralleitnant ja kammerhärra, viimane Koluvere Löwen
Gustav Reinhold von Löwen (1727–1734)

Sugupuu

Viited

Välislingid 
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Löwenid
Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa maanõunikud
Baltisaksa sõjaväelased
Sündinud 1690
Surnud 1766