Henry III

Henry III (1. oktoober 1207 Winchesteri loss – 16. november 1272 Westminster) oli Inglismaa kuningas, Iirimaa isand ja Akvitaania hertsog 1216–1272.

Kuna keskajal ei kasutatud kuninga nime järel numbrit, tundsid kaasaegsed teda Winchesteri Henryna.

Henry III isa oli kuningas John Maata ja ema Angoulême'i Isabella, ta oli isa surma järel võimule saades 9-aastane, kuni 1227. aastani valitsesid tema eest sisuliselt regendid.

Rooma paavst Honorius III tunnustas Henry III-t Inglismaa kuningana ja saatis Inglismaale legaadina Guala Bicchieri, kes nõudis, et mässulised aadlikud tunnustaksid kuningana Henryt. Legaat kroonis Henry 16. oktoobril 1216 Inglise kuningaks. Paavst volitas legaati ekskommunitseerima igaüht, kes tunnustas Henry asemel Inglise kuningana Prantsusmaa kroonprintsi Louis'd. Paavst andis 19. jaanuaril 1217 Pembroke'i krahvile William Marshalile korralduse valmistada ette sõda Prantsusmaa kroonprintsi Louis' vastu. Legaadi abiga tunnustasid mässumeelsed aadlikud Henryt 11. septembril 1217 Inglise kuningana.

Henry III ebaõnn jätkus ka mandril, kus ta püüdis taastada Inglismaa kontrolli Normandia, Anjou ja Akvitaania üle. Prantsusmaa kuningas aastail 1180–1223 Philippe II osutus vägagi võimekaks ja kavalaks poliitikuks. Tema peamisteks eesmärkideks kujunesid kuningavõimu tugevdamine ja kogu Prantsusmaa enda võimu alla ühendamine. Eesmärgi jaoks oli vaja vallutada Inglismaa kuningatelt Normandia ja Akvitaania, mis alates Anjou Plantagenetite dünastiasse kuuluva Henry II võimulesaamisest oli noile kuulunud. See oli õnnestunud Philippe II-l Inglismaa kuninga John Maata valitsusaja jooksul (1199–1216).

Henry III võttis trooni populaarse 1. Pembroke'i krahvi William Marshali regendiameti ajal, aga Inglismaa, mille ta sai, oli ta isa ajal läbinud mitmeid drastilisi muutusi. Hoolimata pikast valitsusajast olid Henry III isiklikud saavutused nõrgad ja poliitilisel ning sõjaliselt oli ta ebaõnnestunud. Kuid Inglismaa edenes siiski majanduslikult ja Henry III ajal rajati Westminster (valitsuse linnaosa Londonis), kuhu ta rajas oma valitsuse ning kuhu tekkis klooster Edward Usutunnistaja auks. Valitsemisaja alguses omasid suurt mõju emapoolse Lusignani dünastia esindajad.

Henry III-l puudus side oma parunitega ning ühised arusaamatused viisid rahutusteni ja pahameeleni tema valitsemise suhtes. Selle tulemusena oli tema jaoks oluline kindlustada, et Londoni Tower oleks heidutav kaitserajatis. 1240. aastal sai alguse Valge torni lupjamise traditsioon – sellest tuleneb ka torni nimi. Henry III pidas Londoni Toweris õukonna vastuvõtte ning kahel juhul toimus seal ka parlamendi tegevus (1236 ja 1216), kui ta tundis, et parunid olid muutunud ohtlikult kontrollimatuteks.

1258. aastal sundisid 6. Leicesteri krahvi (1239–1265) Simon de Montforti (u 1208–1265) juhitud rahulolematud parunid kuningat nõustuma uuendustega, kaasaarvatud regulaarsete parlamendiistungite pidamisega. Henry III valitsusajal 1258. aastal moodustati kuninga juures salanõukogu (Privy Council), mis koosnes 15 mehest, kes olid spetsiaalselt selleks valitud ülikute poolt, kuninga nõuandva organina ja riigivalitsemise järelevalveks. Tingimuste hulka kuulus ka Londoni Towerist loobumine. Henry III pani võimu kaotamist pahaks ning taotles paavstilt luba oma vande murdmiseks. 1261. aastal toimetas Henry ennast palgasõdurite abiga Towerisse. Samal ajal kui läbirääkimised parunitega jätkusid, seadis kuningas ennast lossis sisse, kuigi ükski armee ei ähvardanud seda võtta. Kahe poole vahel sõlmiti vaherahu tingimusega, et kuningas annab kontrolli Toweri üle uuesti ära. Suure osa oma valitsusajast võitles ta parunitega Magna Charta ja kuninglike õiguste pärast ning oli viimaks sunnitud 1264. aastal kokku kutsuma esimese parlamendi.

Henry sai 1265. aastal Eveshami lahingus silmapaistva võidu Simon de Montforti vägede üle, mis võimaldas tal taastada kontrolli riigi üle.

Abielu
Henry III oli abielus Aix-en-Provence'is Provence'i krahvi Ramon Berenguer IV ja Savoia Beatrice'i tütre Provence'i Eleanoriga ning selle liidu kaudu tõusid paljud Henry Prantsusmaal elavad sugulased kõrgematele positsioonidele.

Lapsed
Edward I (umb. 17. juuni 1239 – 7. juuli 1307), Inglismaa kuningas (1272–1307)
Inglise Margaret (29. september 1240 – 26. veebruar 1275)
Inglise Beatrice (25. juuni 1242 – 24. märts 1275)
Edmund Küürselg (16. jaanuar 1245 – 5. juuni 1296) 
Katharine (1253–1257)

Inglismaa monarhid
Akvitaania hertsogid
Sündinud 1207
Surnud 1272
Plantagenetid