joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ameerika Eesti Heatahtlik Selts

Ameerika Eesti Heatahtlik Selts (ka Ameerika-Eesti Heatahtlik Selts, inglise keeles Estonian American Benevolent Society) on USA eestlaste selts, mis tegutseb USAs New Jersey osariigis Bergenfieldis. Seltsi esimees on Priit Parming.

Viited

Välislingid
Seltsist portaalis Globaalne Eestlane

Väliseesti organisatsioonid
Eesti – Ameerika Ühendriikide suhted
Lakewoodi Eesti Ühing

Lakewoodi Eesti Selts on USA eestlaste selts, mis tegutseb USAs New Jersey osariigis Lakewoodis. Seltsi eesotsas on Eric Must.

Ühingu põhikirja kinnitasid 28 kohalikku eestlast 4. augustil 1945, kuid ühing moodustati 20. juulil 1946. Sel ajal oli ühingus 55 liiget, esimeheks sai Konstantin Lacht.

Vaata ka
Lakewoodi Eesti Kool

Viited

Välislingid
Seltsist portaalis Globaalne Eestlane

Väliseesti organisatsioonid
New Jersey
Eesti – Ameerika Ühendriikide suhted
Hildesheimi kreis

Hildesheim on kreis (Landkreis) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal.

Kreis külgneb (põhjast ja päripäeva) Hannoveri regiooni ning Peine, Wolfenbütteli, Goslari, Northeimi, Holzmindeni ja Hameln-Pyrmonti kreisiga.

Kreisi pindala on 1206 km². 31. detsembril 2017 elas seal 276 640 inimest.

Ajalugu 

1885. aastal rajas Preisi valitsus Hannoveri provintsi kreisid. Kreisi praegusel territooriumil oli neli kreisi: Hildesheim, Alfeld, Gronau ja Marienburg. 1932. aastal ühines Gronau Alfeldiga.

Kui 1946. aastal loodi Alam-Saksi liidumaa, korraldati kreisid ümber: Hildesheimist sai linnakreis ning ülejäänud Hildesheimi kreis ja Marienburg liideti uueks Hildesheim-Marienburgi kreisiks. Alfeldi kreis jäi oma endistesse piiridesse.

1974. aastal kaotas Hildesheimi linn oma linnakreisi staatuse ja sai ümbritseva kreisi osaks, mis nimetati ümber Hildesheimiks. Hildesheimi ja Alfeldi kreisid liideti 1977. aastal.

Geograafia 

Kreis paikneb Hannoverist kagus ja põhjapoolsemad osad külgnevad Hannoveri metropolipiirkonnaga. Kreisi põhjapoolne osa on tugevalt linnastunud, samas lõunapoolne osa on kaetud metsaga. Leine jõgi siseneb kreisi territooriumile lõunast, voolab läbi Alfeldi ja Gronau linnade ning lahkub loodesse Hannoveri suunas; väike lisajõgi Innerste suubub Leinesse idast pärast läbi Hildesheimi voolamist. Leine ja Innerste vahel on metsane mäeahelik Hildesheimi mets (Hildesheimer Wald) ja Sieben Berge ("Seitse mäge", vaata Alfeld).

Linnad ja vallad 

Samtgemeinde:
 Samtgemeinde Leinebergland
 Duingen
 Eime
 Gronau1, 2

1Samtgemeinde keskus; ²linn

Vaata ka 

 Hannoveri-Braunschweigi-Göttingeni-Wolfsburgi metropolipiirkond

Viited

Välislingid 

 www.landkreishildesheim.de

Alam-Saksi kreisid
Läti jäähokikoondis

Läti meeste jäähokikoondis esindab Lätit jäähokis rahvusvahelistel võistlustel. Koondist haldab Läti jäähokiföderatsioon.

Taliolümpiamängudel on Läti koondise parimaks kohaks veerandfinaali jõudmine 2014. aasta taliolümpiamängudel. Maailmameistrivõistlustel on kaheksa parema sekka jõutud viiel korral. 2006. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused toimusid Riias.

2018. aasta mai seisuga asub Läti Rahvusvahelise Jäähokiföderatsiooni (IIHF) koostatavas maailma koondiste edetabelis 11. kohal.

Koondise praegune kapten on Rodrigo Ābols. Peatreener on alates 2021. aastast lätlane Harijs Vītoliņš.

Koosseis 
Läti jäähokikoondise koosseis 2019. aasta maailmameistrivõistlustel.

Tulemused

Olümpiamängudel

Maailmameistrivõistlustel

Peatreenerid 
  Helmuts Balderis (1992–1994)
  Leonīds Beresņevs (1996–1999)
  Haralds Vasiļjevs (1999–2001)
  Curt Lindström (2001–2004)
  Leonīds Beresņevs (2004–2006)
  Petr Vorobiev (2006)
  Oļegs Znaroks (2006–2011)
  Ted Nolan (2011–2014)
  Aleksandrs Beļavskis (2014–2015)
  Leonīds Beresņevs (2015–2016)
  Haralds Vasiļjevs (2016)
  Bob Hartley (2016–2021)
  Harijs Vītoliņš (2021–)

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Jäähokikoondised
Läti jäähoki
Maładziožnaja metroojaam

Maładziožnaja metroojaam (vene keeles Молодёжная (Molodjožnaja metroojaam), valgevene Маладзёжная (transkribeerituna Maladzjožnaja metroojaam)) on üks Minski metroo jaamadest Aŭtazavodskaja liinil Frunzienski rajoonis.

Jaam avati 3. juulil 1995.  See asub Minsk-Paŭnočny raudteejaama juures. Üks jaama väljapääsudest avaneski algselt jaama perroonidele, ent aastal 2011 see suleti ja sealsed eskalaatorid seisatati. Väljapääs avati taas kevadel 2012. Aastal 2015 avati uus väljapääs, mis avaneb kaubanduskeskus Karona juures.

Jaama kujundus on lakooniline, ootesaal on lihtne ühelööviline raudbetoonkonstruktsioon. Sealne perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune. Kasutatud on Koelga marmorit, halli graniiti ja alumiiniumit. Seinu ehivad pikad valgustid, mis koos seinte ja sissepääsude lineaarse kujundusega peaks edasi andma liikumist. Sissepääsude seintel asuvad vestibüülipoolsetes otstes temaatilised pannood.

Viited

Välislingid 

Infot jaama kohta (vene keeles)

 
Minski metroojaamad
Eda Tammelo

Eda Tammelo (neiupõlvenimega Eda Karp; 23. aprill 1947 – 16. oktoober 2012) oli eesti inglise filoloog, tõlkija ja Tartu Ülikooli inglise keele lektor.

Tammelo lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli romaani-germaani filoloogia osakonna 1970. aastal ning kaitses Suurbritannias magistrikraadi inglise keele võõrkeelena õpetamise alal 1998. aastal.

1971. aastast töötas ta TÜ võõrkeelte kateedris, hiljem TÜ keelekeskuses. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid inglise keele kui võõrkeele õpetamise metoodika, autonoomse ja selveõppe võimalused traditsioonilistel kursustel ning kultuuridevaheline kommunikatsioon.

Eda Tammelo oli abielus füüsik Risto Tammeloga. Nende lapsed on Eva Tammelo (sündinud 1978, pärast abiellumist Eva Kiisler) ja Runo Tammelo (sündinud 1981).

Välislingid
 Eda Tammelo. In memoriam UT, 10/2012

Filoloogid
Eesti tõlkijad
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1947
Surnud 2012
Odendaalsrus

Odendaalsrus on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Lejweleputswa ringkonnas Matjhabengi vallas.

Odendaalsrus on asutatud 1912. aastal. Linna lähedal avastati 1946. aastal kulla leiukoht.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Odendaalsrusi elanikest mustanahalisi aafriklasi 93,1%, valgeid 6,1%, värvilisi 0,3%, India või Aasia päritolu inimesi 0,3% ja teisi 0,1%. Sotho keelt pidas emakeeleks 68,8%, koosa keelt 13,4%, afrikaani keelt 7,7%, tsvana keelt 2,5% ja teisi keeli 7,7%.

Viited

Free State'i provintsi linnad
Heilbron

Heilbron on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Fezile Dabi ringkonnas Ngwathe vallas.

Heilbron on asutatud 1873. aastal, linnaõigused sai 1890. aastal.

16. oktoobril 1836 toimus praeguse Heilbroni linna lähedal voortrekkerite ja ndebele hõimu vahel Vegkopi lahing.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Heilbroni elanikest mustanahalisi aafriklasi 88,2%, valgeid 5,6%, värvilisi 5,5%, India või Aasia päritolu inimesi 0,3% ja teisi 0,3%. Sotho keelt pidas emakeeleks 74,9% inimesi, afrikaani keelt 12,2%, suulu keelt 7,2%, koosa keelt 1,6% ja teisi keeli 4,1%.

Viited

Free State'i provintsi linnad
Tweeling

Tweeling on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Fezile Dabi ringkonnas Mafube vallas.

Tweeling on asutatud 1920. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tweelingi elanikest mustanahalisi aafriklasi 93,9%, valgeid 3,8%, värvilisi 1,7%, India või Aasia päritolu inimesi 0,4% ja teisi 0,1%. Sotho keelt pidas emakeeleks 76,1% inimesi, suulu keelt 13,8%, afrikaani keelt 6,1%, viipekeelt 1,5% ja teisi keeli 2,6%.

Galerii

Viited

Free State'i provintsi linnad
Mihhail Makarov (täpsustus)

Mihhail Makarov (vene keeles Михаил Макаров) on:
 Mihhail Makarov (sündinud 1984) — saksa bobisõitja.
 Mihhail Aleksejevitš Makarov (1827—1873) — vene arhitekt.
 Mihhail Andrejevitš Makarov (1923—2002) — Nõukogude Liidu kangelane.
 Mihhail Afanasjevitš Makarov (1917—2002) — Nõukogude Liidu kangelane.
 Mihhail Varfolomejevitš Makarov (1915—1942) — nõukogude luuraja.
 Mihhail Georgijevitš Makarov (1922–2019) — Eesti nõukogude filosoof.
 Mihhail Grigorjevitš Makarov  (1903—1972) — nõukogude väejuht, kindralmajor.
 Mihhail Kondratjevitš Makarov (1735—1813) — vene admiral, Revali eskaadri ülem, Riiginõukogu liige.
 Mihhail Petrovitš Makarov (1881—1918) — bolševike hukatud vaimulik, keda austatakse märtrina.
 Mihhail Nikolajevitš Makarov (1789—1847) — vene kirjanik.
 Mihhail Olegovitš Makarov (1962—1988) — nõukogude sarimõrval ja pedofiil.
Ivar Ivaski Mälestusfond

Ivar Ivaski Mälestusfond on Eesti Rahvuskultuuri Fondi üks allfonde, mille eesmärk on stipendiumide kaudu toetada luule-, essee- või kriitikaraamatu autorit. Stipendiumi antakse välja üks kord kahe aasta jooksul.

Fondi asutas 2002. aastal Ivar Ivaski lesk Astrid Ivask.

Stipendiaadid
2002 Jüri Talvet (luulekogu "Kas sul viinamarju ka on" ja silmapaistvate kultuuriküsimusi käsitlevate esseede eest, 15 442 krooni)
2004 Toomas Paul (Eesti mõtteloo sarjas ilmunud raamatu ”Kirik keset küla” eest, 33 257 krooni)
2006 Hasso Krull (esseekogu „Loomise mõnu ja kiri“ eest, 31 589 krooni)
2008 Ain Kaalep (luuleraamatu „Muusad ja maastikud“ eest, 16 728 krooni)
2010 Triin Soomets (luulekogu „Varjatud ained“ eest, 16 500 krooni)
2012 Tõnu Õnnepalu (esseekogu „Ainus armastus: valik esseid“ eest, 750 eurot)
2014 Katre Talviste (loominguliseks tegevuseks ja märkimaks ära 2013. aastal ilmunud esseekogu „Laulmine iseendast ja teistest. Mõtteid tõlkivatest luuletajatest“ ning rahvusvahelise võrdleva kirjandusteaduse ajakirja „Interlitteraria“ toimetamist, 800 eurot)
2017 Aare Pilv (luulekogu "Kui vihm saab läbi. Mälestisi ühest ajastust (2007–2015)", 750 eurot)
2019 Tiina Ann Kirss (kogumik "Sõel. Käsitlusi kirjandusest, kirjanduskriitikat ja arvamuslugusid", 1000 eurot)

Viited

Välislingid
Eesti Rahvuskultuuri Fondi allfondid.

Eesti fondid
Eesti kirjandusauhinnad
Viljoenskroon

Viljoenskroon on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Fezile Dabi ringkonnas Moqhaka vallas.

Viljoenskroon on asutatud 1921. aastal ja sai linnaõigused 1925. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Viljoenskrooni elanikest mustanahalisi aafriklasi 94,2%, valgeid 4,6%, värvilisi 0,6%, India või Aasia päritolu inimesi 0,3% ja teisi 0,4%. Sotho keelt pidas emakeeleks 78,9% inimesi, koosa keelt 8,5%, afrikaani keelt 5,2%, tsvana keelt 1,6% ja teisi keeli 5,8%.

Viited

Free State'i provintsi linnad
Steynsrus

Steynsrus on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Fezile Dabi ringkonnas Moqhaka vallas.

Steynsrus on asutatud 1910. aastal. Linn on saanud nime Oranje Vaba Riigi viimase presidendi Martinus Theunis Steyn (1857–1916) järgi.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Steynsrusi elanikest mustanahalisi aafriklasi 94,3%, valgeid 4,5%, värvilisi 0,5%, India või Aasia päritolu inimesi 0,5% ja teisi 0,1%. Sotho keelt pidas emakeeleks 89,5% inimesi, afrikaani keelt 5,5%, inglise keelt 1,7%, viipekeelt 1,6% ja teisi keeli 1,7%.

Viited

Free State'i provintsi linnad
Edenville

Edenville on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Fezile Dabi ringkonnas Ngwathe vallas.

Edenville on asutatud 1912. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Edenville'i elanikkonnast mustanahalisi aafriklasi 94,7%, valgeid 4,0%, värvilisi 0,9%, India või Aasia päritolu inimesi 0,2% ja teisi 0,2%. Sotho keelt pidas emakeeleks 88,0% inimesi, afrikaani keelt 4,7%, suulu keelt 3,2%, viipekeelt 1,0% ja teisi keeli 3,1%.

Viited

Free State'i provintsi linnad
Kuncaŭščyna metroojaam

Kuncaŭščyna metroojaam (vene keeles Кунцевщина (Kuntsevštšina metroojaam), valgevene Кунцаўшчына (transkribeerituna Kuntsavštsõna metroojaam)) on üks Minski metroo jaamadest Aŭtazavodskaja liinil Frunzienski rajoonis Kuncaŭščyna ja Zachadi linnaosa piiril.

Jaam avati 7. novembril 2005.  Projektis kandis jaam nime Zachad.

Jaam on kahe lööviga, mida eraldavad teineteisest ümmargused keraamilisest materjalist ja metallist sambad. Jaama põrandat katab graniit, laeks on kullakarva alumiinium. Jaam on varustatud invaliididele mõeldud liftiga. Sealne perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune. Ootesaali kohal asuvad poeruumid ja jalakäijate tunnelid.

Viited

Välislingid 

Infot jaama kohta (vene keeles)

 
Minski metroojaamad
190 eKr

190. aasta eKr ehk ab urbe condita DLXIV (564).

Sündmused
Eurymedoni lahing Rooma ja Seleukiidide riigi vägede vahel.

Sündinud
...

Surnud
Apollonios Pergest, Vana-Kreeka matemaatik ja astronoom
Theunissen

Theunissen on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Lejweleputswa ringkonnas, Masilonyana valla halduskeskus.

Theunissen on asutatud 1907. aastal, linnaõigused sai 1912. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Theunisseni elanikest mustanahalisi aafriklasi 94,6%, valgeid 4,1%, värvilisi 0,6%, India või Aasia päritolu inimesi 0,4% ja teisi 0,3%. Sotho keelt pidas emakeeleks 72,8% inimesi, koosa keelt 12,7%, afrikaani keelt 6,1%, tsvana keelt 2,9% ja teisi keeli 5,5%.

Viited

Free State'i provintsi linnad
Verkeerdevlei

Verkeerdevlei on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Lejweleputswa ringkonnas Masilonyana vallas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Verkeerdevlei elanikest mustanahalisi aafriklasi 95,0%, valgeid 3,7%, värvilisi 0,7%, India või Aasia päritolu inimesi 0,3% ja teisi 0,3%. Sotho keelt pidas emakeeleks 78,4% inimesi, koosa keelt 5,5%, afrikaani keelt 5,3%, tsvana keelt 4,2% ja teisi keeli 6,6%.

Viited

Free State'i provintsi linnad
Mai Krikk

Mai Krikk (sündinud 17. mail 1946) on eesti ajaloolane, politseimuuseumi rajaja.

1971. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetaja ja arhiivitöötaja erialal. Pärast seda töötas 22 aastat ühiskonnateaduste õppejõuna ja kaks aastat politseiajaloo õppejõuna Tallinna Politseikoolis.

Aastatel 1997–2011 töötas Mai Krikk Politseiametis Eesti politsei ajaloo uurijana.

Politseimuuseum

Mai Kriki uurimistöö põhjal rajati (raamatus Kahe võimu vahel, 2016) Eesti Politseimuuseum, mis avati 14. novembril 2001. See töötas algul aadressil Tallinnas aadressil Lai 38 / Pagari 1 ning aastatel 2004–2013 aadressil Pärnu mnt 139. 

Mai Kriki töölt vabastamisega 12. oktoobril 2011 võib lugeda Politseimuuseumi tegevuse lõppenuks (järgnevalt eemaldati Eesti Vabariigi Politseiametis olnud politseijuhtide pildid aastatest 1918–1940). Ametlik ekspositsioonide ja annetuste laialijagamine toimus 18. oktoobril 2013. Osa muuseumi materjalidest läks Rakvere politseitöötoale, mis nimetati seejärel Politseimuuseumiks.

Teosed
Mai Krikilt on ilmunud 14 raamatut politsei ajaloost.

Tunnustus

Mai Krikk pälvis oma töö eest 2002. aastal Eesti Muinsuskaitse Seltsi tänukirja ja Konstantin Pätsi mälestusmedali panuse eest Eesti Politsei ajaloo uurimisel ja jäädvustamisel (nt Politsei Peavalitsuse ülema Hugo-Johannes Mölder (Möldre) 1924-1925.a. jt. Eesti Vabariigi eest seisnute väheldaste andmete taastamisel). 2004. aastal tunnustas Eesti Politsei Naisühendus Lydia teenetekujuga (http://epn.ee/blog) - http://media.voog.com/0000/0030/4001/files/EPNteenetekujustatuut.pdf.

Ekslik tunnustusteade

14. veebruaril 2007 Eesti Ekspressis ilmunud Eesti Vabariigi presidendilt aumärgi saamiseks esitatute nimekirjas oli ka Mai Krikk, kuid hiljem selgus, et ta siiski aumärki ei saa.

Viited

Välislingid 
 Jüri Pino. "Arvustus. Mälestused punastest ja sinistest" ERR kultuur, 30. mai 2016

Eesti ajaloolased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Sündinud 1946
Tiina Laansalu

Tiina Laansalu (sünninimi Tärk; sündinud 13. aprillil 1982) on eesti keeleteadlane.

Haridus ja töökäik
Lõpetanud Orissaare Gümnaasiumi ja Tallinna Ülikooli filoloogiateaduskonna. Aastal 2010 kaitsnud Tartu Ülikoolis magistrikraadi ning aastal 2020 doktorikraadi. 

Töötanud alates 2007. aastast Eesti Keele Instituudis, alates 2015. aastast on seal eesti keele ajaloo, murrete ja soome-ugri keelte osakonna juhataja ning 2020. aastast teadusjuht.

Tunnustus
 2016 – Eesti teaduse populariseerimise auhind: peapreemia kategoorias "Teaduse ja tehnoloogia populariseerimine audio-visuaalse ja elektroonilise meedia abil", projekt "Eesti Keele Instituudi keeleklipid" 
 2017 – Eesti Teaduste Akadeemia konkursi "Teadus kolme minutiga" laureaat
 2017 – Haridus- ja Teadusministeeriumi auhind "Aasta keeletegu 2016" ("Eesti kohanimeraamat", autorite kollektiiv)

Publikatsioone
 Laansalu, Tiina (2020). Kesk-Harjumaa kohanimede kujunemine ja nimesiire. (Doktoritöö). Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus. 
 Kallasmaa, Marja; Saar, Evar; Päll, Peeter; Joalaid, Marje; Kiristaja, Arvis; Ernits, Enn; Faster, Mariko; Puss, Fred; Laansalu, Tiina; Alas, Marit; Pall, Valdek; Blomqvist, Marianne; Kuslap, Marge; Šteingolde, Anželika; Pajusalu, Karl; Sutrop, Urmas (2016). Eesti kohanimeraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus.

Viited

Eesti keeleteadlased
Sündinud 1982
Kamiennaja Horka metroojaam

Kamiennaja Horka metroojaam (vene keeles Каменная Горка (Kamennaja Gorka metroojaam), valgevene Каменная Горка (transkribeerituna Kamennaja Gorka metroojaam)) on üks Minski metroo jaamadest Aŭtazavodskaja liinil Frunzienski rajoonis Kuncaŭščyna ja Kamiennaja Horkai linnaosa piiril.

Jaam avati 7. novembril 2005. Jaam on üheks Aŭtazavodskaja liini lõppjaamaks. 

Jaam on kahe lööviga, mida eraldavad teineteisest ümmargused sambad. Sammaste vahe on kuus meetrit. Arhitektuuriliselt on Kamiennaja Horka funktsionalistlik. Jaama kujunduses on kasutatud marmorit ja graniiti, lisaks veel roostevaba terast, ripplagi on alumiiniumist. Jaam on varustatud puudega inimestele mõeldud liftiga. Sealne perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune. Kuna jaam asub maapinna läheduses, siis puuduvad seal eskalaatorid, nende asemel on jaamas tavalised trepid. Ootesaali kohal asuvad poeruumid ja jalakäijate tunnelid.

Viited

Välislingid 

Infot jaama kohta (vene keeles)

 
Minski metroojaamad
Rotalia Fond

Rotalia Fond on korporatsioon Rotaliaga seotud fond, õiguslikult sihtasutus. Fondi eesmärk on muu hulgas toetada korporatsioon Rotalia tegevusi, samuti toetada stipendiumite abil üliõpilasi.

Fondi asutas 2007 Rotalia Vilistlaskogu. Fondi ajalugu ulatub aga aastasse 2002, kui Rotalia Vilistlaskogu juurde asutati Rotalia arengufond. Iseseisev sihtasutus otsustati luua kui sihtkapitali maht oli ületanud 2 miljonit krooni.

Sihtasutuse eesmärkideks on:

 Korporatsioon Rotalia kodukorras sätestatud eesmärkide teostamise majanduslik toetamine.
 Stipendiumifondide loomine ning stipendiumide maksmine üliõpilastele.
 Ühiskondlike organisatsioonide loova ja ühiskondliku tegevuse toetamine kultuuri, hariduse, teaduse ja avaliku elu valdkondades.

Sihtasutust juhib kümneliikmeline nõukogu, kus on esindajad kõigist Rotalia koondistest. Sihtasutuse igapäevast tööd korraldab kolmeliikmeline juhatus.

Peamised fondi toetajad on Kaarel (Karl) Martin, Taimo Leete, Rein Grabbi, Karl Laantee, Gunnar Hiis ja Ernst Hiis, ja paljud teised.. 

2018. aastal sõlmitud koostöölepingu põhjal koordineerib Rotalia Fond iga-aastaselt väljaantavaid Rotalia Foundation'i stipendiumeid.

Viited

Välislingid
Fondist korporatsioon Rotalia kodulehel

Eesti fondid
Eesti sihtasutused
Korporatsioon Rotalia
Groblershoop

Groblershoop on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis ZF Mgcawu ringkonnas, !Kheisi valla keskus.

Groblershoop on asutatud 1936. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Groblershoopi elanikest värvilisi 85,14%, mustanahalisi aafriklasi 8,99%, valgeid 4,19%, India või Aasia päritolu inimesi 0,91% ja teisi 0,79%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 93,34% inimesi, koosa keelt 1,65%, tsvana keelt 1,42% ja inglise keelt 0,95%.

Viited

Põhja-Kapimaa provintsi linnad
Aurora Tippe

Aurora Tippe (23. jaanuar 1913 Stockholm Rootsi – 2. jaanuar 1999 Eesti) oli eesti keraamik.

Elulugu 

Aurora Tippe sündis 1913. aastal Stockholmis, tema isa oli rootslane, ema eestlane. Aasta pärast asus perekond Peterburi, kus varsti järgnenud Veebruarirevolutsioonisündmuste käigus perekond lagunes ja isa pöördus tagasi Rootsi. 

17-aastaselt astus Aurora Tippe Leningradis režissööriabi kursustele, mille ka lõpetas ja töötas järgnenud seitse aastat kinostuudios Sovetskaja Beloruss. Teise maailmasõja esimesed aastad elas ta Leningradi blokaadis ning osales samas kunstiteoste evakueerimisel Vene Muuseumist ja Ermitaažist. Aastatel 1943–1949 õppis Aurora Tippe Moskva Tarbe- ja Dekoratiivkunsti Instituudis. 

Seejärel kutsuti ta tööle Eestisse Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi juurde, kus ta 1949. aastal valiti keraamikakateedri õppejõuks. Ta oli energiline õpetaja, kelle eestvõttel käidi praktikal Leningradis ajalooliste kunstitraditsioonidega Lomonossovi-nimelises portselanitehases. 

1953. aastast oli Aurora Tippe Eesti NSV Kunstnike Liidu liige, 1963. aastast vabakutseline kunstnik. Teda iseloomustab omapärane pehmejooneline käekiri. Loobudes edaspidi täielikult dekoorist, väljendas ta end ainult vormi kaudu. Oma teostest suurema osa modelleeris Aurora Tippe käsitsi. Tema õõnesvormid on lopsakad, liigendamata siluetiga, kompaktsed, sageli ebasümmeetrilised kõrgkuumuse dekoratiiv- ja tarbenõud, pisiplastikas sai lemmikteemaks naisakt. Loomingulist inspiratsiooni ammutas Aurora Tippe vabast loodusest. Tema teoseid on Tallinnas Tarbekunsti-, Linna- ja Ajaloomuuseumi kogudes.

Näitused

Aurora Tippe teoseid on eksponeeritud pea kõigil Eesti tarbekunstinäitustel nii kodu- kui ka välismaal ligi 140 korral. 1962. aastal Prahas toimunud rahvusvahelisel keraamikanäitusel tunnustati Aurora Tippet kuldmedaliga , Moskvas 1961. aastal näitusel "Kunst ja kodu" diplomiga.

Vaata ka
 Eesti keraamika
 Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi keraamika ja portselanikogu

Viited

Välislingid 
 Aurora Tippe loomingu näiteid. Teosed kuuluvad Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi kogusse ning fotode allikas on muuseum. Juuresolevad pildid pärinevad raamatust "Eesti keraamika ajast aega", 2007, Leo Rohlin, lk 114.

Eesti keraamikud
Eesti Kunstiakadeemia õppejõud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1913
Surnud 1999
Wettberg

Wettberg (varem Wedberghe, Watberge, Wetberch, Wedberg) oli Alam-Saksimaalt pärit aadlisuguvõsa.

Suguvõsa liikmeid
Peter Wetberg (suri 1491), Saare-Lääne piiskop
Georg Wetberg, Saare-Lääne toompraost
Bruno Wedberg (suri pärast 1516), Tallinna toomhärra
Otto von Wettberg (suri 1699), Saaremaa maanõunik
Johann Heinrich von Wettberg (suri enne 1733), Saaremaa maanõunik

Wettbergi suguvõsa mõisavaldused
Eestimaa:
Angerja (Angern) (1455−u 1589)
Kuramaa:
Aizputes Padure (Paddern-Hasenpoth) (XVIII sajandil, pandivaldus), Aizviķi (Groß-Aiswicken) (XVIII sajandil, pandivaldus), Briņķi (Groß-Altdorf) (1761−1846, a-st 1815 fideikomiss), Droga (Groß-Drogen) (1793−1806), Dubeņi (Dubbenhof) (XVIII sajandil, pandivaldus), Ērkuļi (Erkuln) (XVIII sajandil, pandivaldus), Galtene (Galten) (1653−?, pandivaldus), Jātele (Jahteln) (XVIII sajandil, pandivaldus), Krūsāte (Krussaten) (1793−1806), Kūrmale (Kurmahlen) (1653−? pandi-, ?−1687 pärusvaldus), Lekši (Lexten) (oli 1740, pandivaldus), Lielīvande (Groß-Iwanden) (1637−?, pandivaldus), Maņģene (Mangen) (XVIII sajandil, pandivaldus), Mazlāņi (Klein-Lahnen) (enne 1763−1806), Mazvarmsāta (Klein-Wormsahten) (enne 1786−1846, a-st 1815 fideikomiss), Mūrnieki (Klein-Niekratzen) (1792−1846, a-st 1815 fideikomiss), Ošleja (Oschley) (1699−?, pandivaldus), Stūri (Sturhof) (XVIII sajandil, pandivaldus), Todaiži (Todaischen) (pärast 1686−?), Valgumi (Walgam) (1699−?, pandivaldus), Vitenberģi (Wittenbeck) (1653−?, pandivaldus)
Saaremaa:
Kangruselja (Kangern) (enne 1560−1678), Lõo (Leo) (XVI sajandi algus−1678), Paaste (Pawast) (kuni 1604), Parasmetsa (Parrasmetz) (u 1630−XVIII sajand), Pähkla (Pechel) (alates 1492), Sandla (Sandel) (1482−1501), Turja (Turja) (alates 1604)

Kirjandus
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980).
Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Oesel. Tartu: Osaühing „Ilutrükk”, 1935. Lk 627-636 .
Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd XVI. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 2005. Lk 138-139.

Välislingid 
Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Wettbergi suguvõsa Alam-Saksimaa liini genealoogia#1
Wettbergi suguvõsa Alam-Saksimaa liini genealoogia#2

Kuramaa matrikliaadel
Saaremaa matrikliaadel
Fulgencio Vega

Fulgencio Vega (5. november 1805 Granada – 1. märts 1868 Granada) oli Nicaragua poliitik ja sõjaväelane, aastail 1851–1852 Nicaragua ülemdirektor.

Fulgencio Vega isa oli Deogracias de la Vega y Fajardo, ema aga Josefina Santos Argüello. Tema abikaasa oli tema onutütar Mercedes Vega Chamorro.

22 aasta vanuselt osales ta maa esimeses kodusõjas Manuel Antonio de la Cerda ja Juan Argüello pooldajate vahel. Aastal 1834 liitus ta Metapas José Núñeze vastu võitleva Cándido Florese vägedega.

Fulgencio Vega oli poliitilistelt vaadetelt konservatiiv. 4. augustil 1851 korraldas kindral José Trinidad Muñoz Fernández koos Pablo Buitrago y Benaventega riigis sõjaväelise putši, mille tagajärjel riigipea José Laureano Pineda Ugarte pages Hondurasesse. Granadas seati seepeale riigipea ametisse José Francisco del Montenegro, kes aga peagi pärast ametisse astumist suri ja tema asemele asus José de Jesús Alfaro. Ülemdirektoriks kuulutasid end ka Hondurasesse pagenud Pineda ja ka Justo Abaunza Leónis. 

Hondurase president Juan Lindo asus Pinedad toetama ja see naasis Hondurase vägede toetusel Nicaraguasse, võttes võimu üle nii Abaunzalt kui ka Alfarolt. Granada fraktsiooni uueks juhiks tõusis aktiivselt José Trinidad Muñoz Fernándeze vastu võidelnud ja Pineda vägesid juhatanud Fruto Chamorroga tihedalt seotud Fulgencio Vega, kes asus koos Pinedaga võimu jagama. Erinevalt teistest ülemdirektoritest Vegat ametisse ei valitud, ta määrati sinna valitsuse dekreediga nr. 155.  Nad viisid riigis läbi administratiivreformi ja muutsid riigi pealinnaks lõplikult Managua, et likvideerida Granada ja Leóni vastasseis.

Vega jäi oma fraktsiooni mõjukaks liidriks ka pärast ametist lahkumist, mõjutades Nicaragua poliitikat oma surmani. Kui tema poolehoidjad küsisid temalt, miks ta riigi presidendiks ei kandideeri, seletas ta, et Nicaragua president teenib Nicaraguat tervikuna ja ei või lubada inimeste ebaõiget käitumist isegi siis, kui need on tema poolehoidjad. Tema nägi end aga caudillona, kes võib oma sõprade nimel anda endast kõik ja teenida neid nii öösel kui päeval. Seejärel küsis ta oma poolehoidjatelt, kas need eelistaks teda endi presidendi või caudillona. Poolehoidjad leidsid üksmeelselt, et ta peaks olema nende caudillo.

Viited
 

Nicaragua ülemdirektorid
Sündinud 1805
Surnud 1868
Hanover (LAV)

Hanover on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Pixley ka Seme ringkonnas Emthanjeni vallas.

Hanover on asutatud 1854. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hanoveri elanikest mustanahalisi aafriklasi 49,09%, värvilisi 46,43%, valgeid 3,40%, India või Aasia päritolu inimesi 0,54% ja teisi 0,54%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 54,91% inimesi, koosa keelt 39,32%, inglise keelt 1,53% ja sotho keelt 1,37%.

Galerii

Viited

Põhja-Kapimaa provintsi linnad
Marydale

Marydale on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Pixley ka Seme ringkonnas Siyathemba vallas.

Marydale on asutatud 1903. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Marydale'i elanikest värvilisi 84,79%, mustanahalisi aafriklasi 10,90%, valgeid 2,74%, India või Aasia päritolu inimesi 1,33% ja teisi 0,23%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 95,98% inimesi, koosa keelt 1,02% ja inglise keelt 0,87%.

Viited

Põhja-Kapimaa provintsi linnad
Kakamas

Kakamas on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis ZF Mgcawu ringkonnas. Linn asub Oranje jõe ääres.

Kakamas on asutatud 1898. aastal, omavalitsusliku staatuse sai 1948. aastal ja linnaõigused 1964. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kakamase elanikest värvilisi 81,63%, valgeid 9,57%, mustanahalisi aafriklasi 6,98%, India või Aasia päritolu inimesi 0,86% ja teisi 0,95%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 93,44% inimesi, tsvana keelt 2,26% ja inglise keelt 1,63%.

Viited

Põhja-Kapimaa provintsi linnad
Grootdrink

Grootdrink on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis ZF Mgcawu ringkonnas !Kheisi vallas.

Grootdrink on Põhja-Kapimaa provintsi veinitööstuse keskus.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Grootdrinki elanikest värvilisi 89,41%, India või Aasia päritolu inimesi 2,23%, mustanahalisi aafriklasi 2,19%, valgeid 0,04% ja teisi 6,12%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 96,67% inimesi ja inglise keelt 1,32%.

Viited

Põhja-Kapimaa provintsi linnad
Phokeng

Phokeng on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Bojanala Platinumi ringkonnas Rustenburgi vallas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Phokengi elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,14%, värvilisi 0,28%, valgeid 0,09%, India või Aasia päritolu inimesi 0,06% ja teisi 0,43%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 77,10% inimesi, inglise keelt 6,21%, suulu keelt 3,22%, tsonga keelt 2,07%, sotho keelt 1,85%, ndebele keelt 1,46%, pedi keelt 1,27%, koosa keelt 1,24% ja afrikaani keelt 0,88%.

Viited

Loodeprovintsi (LAV) linnad
AtlasGlobal

AtlasGlobal on Türgi lennufirma, mille peakorter asub İstanbulis. Lennufirma opereerib siseriiklikke ja rahvusvahelisi lende, kuid ka tšarterlende oma peamisest kodulennujaamast, İstanbuli Atatürki lennujaamast.

Türgi lennufirmad
Swartruggens

Swartruggens on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Bojanala Platinumi ringkonnas Kgetlengrivieri vallas.

Swartruggens on asutatud 1875. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Swartruggensi elanikest valgeid 52,36%, mustanahalisi aafriklasi 39,56%, India või Aasia päritolu inimesi 5,49%, värvilisi 1,83% ja teisi 0,81%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 57,36% inimesi, tsvana keelt 21,84%, inglise keelt 14,14% ja suulu keelt 1,68%.

Viited

Loodeprovintsi (LAV) linnad
Leeudoringstad

Leeudoringstad on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Dr Kenneth Kaunda ringkonnas Maquassi Hillsi vallas.

Leeudoringstad on asutatud 1920. aastal.

17. juulil 1932 plahvatas Leeudoringstadi raudteejaamas 320 kuni 330 tonni dünamiiti. Linn sai plahvatuse tagajärjel rängalt kannatada, hukkus 5 inimest.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Leeudoringstadi elanikest mustanahalisi aafriklasi 77,38%, valgeid 20,10%, värvilisi 1,35%, India või Aasia päritolu inimesi 0,79% ja teisi 0,38%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 57,03% inimesi, afrikaani keelt 21,80%, sotho keelt 10,41%, koosa keelt 4,11%, inglise keelt 2,36%, suulu keelt 1,19% ja ndebele keelt 1,07%.

Viited

Loodeprovintsi (LAV) linnad
Estonian Match

Estonian Match (ka Viljandi Tikuvabrik) oli Viljandis tegutsev aktsiaselts, kus toodeti tuletikke. Ettevõte lõpetas tegevuse 2012. aastal.

Ettevõtte ajalugu ulatub aastasse 1904, kui Johannes Vihvelin ja Eduard Pohl asutasid Viljandis tikuvabriku, mille nimeks sai Phönix (ka Pohli tuletikuvabrik). Enne esimest maailmasõda oli see suurim Eesti tikuvabrik.

Enne teist maailmasõda müüs ettevõte tikke ka välismaale: Ameerika Ühendriikidesse ja Suurbritanniasse.

"Tööstushoone on kahekordne kiwimaja. Alumisel korral asuwad: kreissaag, massitegemise, laastulõikamise ja tikuraiumise jaoskonnad, paberituba, kuiwatus, raamimise, parfümeerimise, tikukuiwatamise ja täitmise toad. Eraldi hoones asub impregneerimise ruum. Ülemisel korral on toositegemise ja kokkulöömise jaoskond."  (Sakala, 19.09.1926)

27.04.1928 võttis Riigikogu vastu „Tuletikkude valmistamise ja müügi seaduse“, millega tuletikkude ning nende poolfabrikaatide valmistamine ja müük tunnistati valitsuse ainuõiguseks. Valitsus delegeeris need õigused 28 a-ks aktsiaseltsile Eesti Tuletikumonopol, mille koosseisu kuulusid kõik viis tikuvabrikut, sh Viljandi tuletikuvabrik.

1928. aastaks oli Rootsi tuletikutrust ostnud kokku kõik Eesti tikuvabrikud, sealhulgas Viljandi oma.  AS Tulitikuvabrik Ed. Pohl likvideeriti peakoosoleku 23.11.1928 otsuse põhjal. E. Pohli tikuvabrik Phönix allutati 1929. aastal Eesti Tulitikumonopoli kaudu Rootsi kontsernile. 1937. aastal kuulus 99,4% AS Eesti Tuletikumonopoli aktsiatest Stockholmi finantsgrupile Continental Investment A/G. 1939. aastast jäi Eestis tööle vaid Viljandi tikuvabrik., kui tulitikkude valmistamise ja müügi alal välismaades toimunud suurte murranguliste muutuste tagajärjel, AS "Eesti tulitikumonopol" oli sunnitud sulgema oma viiest vabrikust neli, jättes töötama ainult ühe vabriku Viljandis.

AS Eesti Tuletikumonopoli Viljandi Tuletikuvabrik natsionaliseeriti Riigivolikogus 23. juulil 1940. aastal vastu võetud pankade ja suurtööstuste natsionaliseerimise deklaratsiooni alusel. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu 11.02.1941 määrusega nimetati Eesti Tulitikumonopol ümber ENSV Tulitikutööstuseks. 1961. aastal ühendati Viljandi tuletikuvabrik Viljandi metsakombinaadiga, senisest iseseisvast ettevõttest sai üks metsakombinaadi seitsmest tsehhist.

1995. aastast oli ettevõtte nimetus  AS Estonian Match. 2005. aastal lõpetati ettevõttes standardtikkude tootmine.

Viited

Välislingid
https://sakala.postimees.ee/2152665/viljandi-tikke-vois-osta-inglismaal-ja-usa-s Sakala/Postimees
Jalutuskäik ajas, Jõulutikud 1989 13. detsember 2015
Ajavaod. Ärimehed: Enne ja pärast Ed. Pohli ETV saade, 24. november 2013
Viljandi Tuletikuvabrik - Aktiengesellschaft Ed. Pohl „Zündholzfabrik Phönix“ - Спичечная фабрика Э. Поля „Феникс“, https://www.eha.ee/ EAA.3965
 Grahv, A. "Viljandi Tuletikuvabrik 1940-1985". 2008

Eesti endised ettevõtted
Viljandi ajalugu
Maria Valdma

Maria Valdma (sündinud 19. augustil 1973) on eesti ehtekunstnik.

Maria Valdma lõpetas 1996. aastal Eesti Kunstiakadeemia metallikunstnikuna, 2000. aastal kaitses magistrikraadi.

Maria liitus 1996. aastal kunstirühimitusega F.F.F.F., millest sai platvorm tema praegusele loomingulisele tegevusele. 

Näitustel on kunstnik osalenud 1994. aastast - nii indivduaalselt kui F.F.F.F. koosseisus, muu hulgas Eestis, Soomes, Rootsis, Taanis, Hollandis, Ungaris, Saksamaal, Belgias, Iirimaal, Hiinas, Koreas ja USAs. Loetelus on neli isikunäitust.

Ta on filmi "Linnutiivul oled sa siit läbi läinud (Leili Kuldkepp)" (2000), režissöör.

Alates 2006. aastast töötab galeristina HOP galeriis. 2001 - 2012 töötas Rocca al Mare koolis kunstiõpetajana.

Kuulub alates 2002. aastast Eesti Kunstnike Liitu.

On alates 2009. aastast kunstirühmituse KAM kartell liige.

Tunnustused
 Eesti Kultuurkapitali aastapreemia rühmitusega F.F.F.F. (2002) 
 A-galerii aastapreemia (2009)
 Noor Ehe stipendium (2016)

Viited

Välislingid

 Maria Valdma koduleht
 Evely Kink. "Väärtuslik minimalism" Ajakiri Mari, veebruar 2014
 "Näitusel näeb Maria Valdma uusimat ehteseeriat" Eesti Päevaleht, 19. september 2016
 "Sihtasutuse Noor Ehe stipendiumi 2016 pälvisid Kätrin Beljaev ja Maria Valdma" Eesti Päevaleht, 13. oktoober 2016

Eesti ehtekunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1973
Jüri Kermik

Jüri Kermik (sündinud 24. oktoobril 1957) on Eesti sisearhitekt, disainer ja kunstiteadlane.

Haridus ja töö
Jüri Kermik lõpetas 1982. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) sisearhitektuuri ja mööblikujunduse erialal. 1994 aastal lõpetas ta Royal College of Arti mööblidisaini erialal (magister) ning 1998 omandas samas ülikoolis ka doktorikraadi vineeritehnoloogia ja -disaini ajaloo erialal.

Ta on Eesti Kunstiakadeemia õppejõud.

Looming 
1980-ndate lõpus oli Jüri Kermikut hakanud huvitama mööblidisain, eriti toolid, ning ta hakkas tegema koostööd Soome mööblifirmaga Avarte. "Esimene Avartega tootmisse jõudnud tool (ON-tool) oli edukas. Seda müüdi hästi Skandinaavias ja ka Jaapanis ning valiti Alvar Aalto, Yrjö Kukkapuro jt kuulsuste tööde kõrval disaini esindama Soome juubelinäitusele Saksamaal."

Suur osa tema loomingust on pühendatud A. M. Lutheri vabriku ajaloo ning toodete uurimisele, mis sai alguse 1994. aastal tehtud magistritööst Royal Collage of Artis. Samal teemal kaitses ta ka doktoritööd 1998. aastal.

Nende uurimistööde põhjal kirjutas ta kaks teost: 
 "A. M. Luther. 1877⎯1940. Materjalist võrsunud vormiuuendus" (2002) ja 
 "Lutheri vabrik. The Luther factory" (2004).

Jüri Kermiku üheks lemmikmaterjaliks on vineer, mida on ta kasutanud paljudes töödes. Vineeri kohta on ta öelnud: "Vineer on industriaalajastu markantseimaid leiutisi. On loodud tehnoloogiline menetlus, et muundada puit universaalsete omadustega materjaliks, mille rakendusalad ja tooteliigid on praeguseks loendamatud. Tehismaterjalidest küllastunud maailmas on vineeril hindamatu omadus säilitada loodusliku aine ehedus ja ilu, vääristamaks inimese elamist-olemist raamivat keskkonda. Sellest ka vineeri massiline kasutus mööblitootmises ja igikestev töö, mida tehakse tehnoloogia, tootmismeetodite ja vormikujunduse arendamisel ja uurimisel."

Jüri Kermiku eeskujudeks mööblidisainis on Gerrit Rietveld, Alvar Aalto, Marcel Breuer ja Yrjö Kukkapuro.

Teoseid
 Muusikaakadeemia aula (1983)
 Viru hotelli varietee baar (1986)
 Tool "Kimalane" (1990)
 "Kunst ja Kodu 1988" (1988) koostaja
 "Kunst ja Kodu 1989" (1989) koostaja
 "Kunst ja Kodu 1990" (1990) koostaja 
 "A. M. Luther. 1877⎯1940. Materjalist võrsunud vormiuuendus" (2002)
 Tool "Äksi" (2002)
 "Lutheri vabrik. The Luther factory" (2004)
 "Uus vaev. New pain" (2018) koostaja

Näitused
 "Estonian Design in Focus" (2000)
 "2+2" koos Riina, Jürgen ja Liisa Kermikuga (2007)
 "Uus vaev. Eesti noor disain 1980ndatel aastatel" (2018)

Tunnustus
 2002 Ervin Pütsepa preemia (monograafia "A. M. Luther 1877-1940. Materjalist võrsunud vormiuuendus")
 2002 Eesti Disainiauhind
 2003 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (raamat "A. M. Luther 1877-1940. Materjalist võrsunud vormiuuendus")

Isiklikku
Jüri Kermiku abikaasa on Riina Kermik (s. 1956). Neil on 3 last: metallikunstnik Jürgen Kermik (s. 1981), mööblikunstnik Liisa Kermik (s. 1984) ja Mikk Kermik.

Alates 1992. aastast elab ja töötab Jüri Kermik Inglismaal.

Viited 

Eesti sisearhitektid
Eesti disainerid
Eesti kunstiteadlased
Sündinud 1957
Toivo Paikre

Toivo Paikre (1936 aastani Pormann; 22. aprill 1933 Tallinn – 11. veebruar 2017 Tallinn, Eesti Vabariik) oli raadiokuuldemängude autor ja raadioentusiastist tehnikakirjanik, hariduselt elektritehnika insener.

Ta lõpetas aastal 1958 Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna tööstusettevõtete ja -seadmete elektrivarustuse erialal.

Toivo Paikre suri 11. veebruaril 2017 Tallinnas ja ta maeti 15. aprillil 2017 Rahumäe kalmistule.

Isiklikku 
Toivo Paikre isa oli kirjanik ja õpetaja Evald Paikre, vend transporditehnika insener ja ajakirja väljaandja Enno Paikre ja vanaisa poliitik Aleksander Paikre.

Looming

Raadiokuuldemängud: 
 "Otstarve pühendab abinõu" 1972
 "Võitlus iseendaga" 1974
 “Pingeotsijad” 1976
 "Raadiopuu" - 5-osaline raadio järjejutt

Raamatud: 
 Elektropuu I
 Elektropuu II

Viited 

Eesti inimesed
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1933
Surnud 2017
Koffiekraal

Koffiekraal on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Bojanala Platinumi ringkonnas Moses Kotane vallas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Koffiekraali elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,30%, India või Aasia päritolu inimesi 0,30%, värvilisi 0,16% ja teisi 0,26%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 95,61% inimesi, viipekeelt 1,10% ja inglise keelt 1,03%.

Viited

Loodeprovintsi (LAV) linnad
Joaveski papivabrik

Joaveski papivabrik (ka Joaveski paberivabrik) oli papivabrik Harju maakonnas Joaveski külas Loobu jõel.

Ettevõte töötas papivabrikuna 1899.–1930. ja 1941.–1994. aastatel. Alates 2001. aastast tegutseb tehase ruumides Joaveski hüdroelektrijaam.

Ajalugu 
Loobu jõel Joaveski joa ja praeguse küla lähedal on asunud vesiveskid vähemalt alatest 1510. aastast. 1899. aastal ostis vabriku krundi ära Loobu mõisnik Nikolai Dellingshausen ja asutas vesiveski asemele suurema tehase. Rajati paisjärv, veekanalite süsteem, tööliselamud ja abihooned. Hoonete jaoks paekivi murdes muutus ka Joaveski 4 m kõrgune astang praeguseks astmeliseks joastikuks. 1925. aastal rajati hüdroelektrijaam, 1927. aastal ehitati suurenenud voolutarbe jaoks veel teine elektrijaam – Nõmmeveski hüdroelektrijaam. Toodangut eksporditi Loksa sadama kaudu. Kaaluti tõsiselt ka Loksa ja Joaveski vahelise 12 km pikkuse raudtee ehitamist. Tehasele lisati abihooneid – katlamaja, sepikoda jne, tekkis Joaveski tööstusasula. Tehases töötas 50–70 töölist ja ametnikku.

1930. aastatel ettevõte pankrotistus ülemaailmse majanduskriisi tõttu ja ettevõtte vallasvara müüdi oksjonil.

Tootmine taastus 1941. aastal. 1944 asutati sealsamas uus ettevõte nimega Joaveski puupapivabrik. Seda nime kandis ettevõte 1953. aastani. 1954–1959 kandis ettevõte nime Joaveski papivabrik.

Vabriku hooned asuvad Loobu jõe orus, ümbritsevast maastikust ja ülejäänud külast madalamal, ja on rahuldavalt säilinud. Peamise tehasekompleksi pikkus on umbes 125 meetrit. Vabriku lähedal asuva Joaveski rahvamaja seinal on vabrikut ja selle ajalugu tutvustav infotahvel.

Viited

Välislingid

Eesti endised ettevõtted
Tselluloosi- ja paberitööstus
Harju maakonna ajalugu
Vändra klaasivabrik

Vändra klaasivabrik oli klaasivabrik Pärnu maakonnas Vändra asulas Vana-Vändra mõisa alal.

Vabriku rajas 1822 Carl Amelung. Vabrikus toodeti pudeleid (pudelivabrik). 1844 rajas Amelung pudelivabriku lähedal teise vabriku, mis tootis aknaklaasi (klaasivabrik). 1860 suleti pudelivabrik, ent klaasivabrik jäi tööle.

1910 sai klaasivabriku omanikuks C. A. Graubner. 1918, kui C. A. Graubner suri, sai klaasivabriku omanikuks tema poeg Karl Amandus Graubner.

1920 muutis Karl Amandus Graubner ettevõtte aktsiaseltsiks Vändra Klaasivabrik.

Viited

Välislingid
Teele Jürivete, Eesti klaasitööstus 19. sajandist 20. sajandi alguseni suuremate klaasivabrikute näitel. Bakalaureusetöö. Tartu, Tartu Ülikool, 2015. Lk 21–23

Eesti ehitusmaterjalide tööstus
Klaas
Eesti endised ettevõtted
Vändra
26 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 26 sõidab Väike-Õismäe ja Paljassaare vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub tööpäeviti.

Marsruut Paljassaare suunal: Õismäe tee, A.H. Tammsaare tee, Ehitajate tee, Eduard Vilde tee, Mustamäe tee, Paldiski maantee, Sõle tänav, Sitsi tänav, Paljassaare tee.

Marsruut Väike-Õismäe suunal: Paljassaare tee, Sitsi tänav, Sõle tänav, Paldiski maantee, Mustamäe tee, Kadaka tee, Ehitajate tee, Õismäe tee.

Ajalugu

Välislingid 
 26. bussiliini sõiduplaan (Paljassaare suunal) Tallinna linna veebilehel
 26. bussiliini sõiduplaan (Väike-Õismäe suunal) Tallinna linna veebilehel

Tallinna bussiliinid
Vabrik Tekstiil

Vabrik Tekstiil oli tekstiiliettevõte Tallinnas., Veerenni tänav 29.

Ettevõte asutati 1959.

Nimed:
1959-1960 Tallinna Linna Tekstiil-Galanterii Tööstuskombinaat
1960-1963 Tallinna Linna Tööstuskombinaat Tekstiil
1963-1991 Vabrik Tekstiil
1992-1993 Riiklik aktsiaselts Tekstiil
1994 Vabrik Tekstiil.

Viited

Välislingid

Tallinna endised ettevõtted
Eesti tekstiilitööstusettevõtted
Eesti tööstusettevõtted
Virgo Saarmets

Virgo Saarmets (sündinud 22. juunil 1978 Tartumaal) on Eesti jurist, Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik.

Ta on Kose Gümnaasiumi vilistlane 1996. aastast, lõpetades kooli kuldmedaliga. 2000. aastal õpetas ta Tartu Ülikooli. 2000–2001 oli ta Justiitsministeeriumi avaliku õiguse osakonna referent. 2001–2002 oli ta avaliku õiguse osakonna nõunik ning pärast seda õigusloome osakonna avaliku õiguse talituse nõunik.

Vabariigi President Toomas Hendrik Ilves nimetas 9. aprillil 2009 Riigikohtu üldkogu ettepanekul Virgo Saarmetsa teise astme kohtunikuks alates 4. maist 2009. Ta töötab tänaseni ringkonnakohtu halduskolleegiumis.

Riigikohtu esimees kuulutas 16. märtsil 2018 välja konkursi riigikohtuniku ametikohale Riigikohtu halduskolleegiumis. Vabanenud kohtunikukohale kandideerisid riigisekretär Heiki Loot, vandeadvokaat Urmas Kukk, Tartu Ringkonnakohtu kohtunik Madis Ernits, Tartu Ringkonnakohtu kohtunik Einar Vene, Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik Oliver Kask ja Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik Virgo Saarmets ise. Valituks osutus Heiki Loot.

Ta on Eesti Kohtunike Ühingu liige. Ta on olnud selle organisatsiooni juhatuses, aga olnud ka selle juhatuse esimees.

Viited

Välislingid 
"(Üld)tuntud ja tundmatu (ema)keel" (1. osa), Õiguskeel 2011/2
"(Üld)tuntud ja tundmatu (ema)keel" (2. osa), Õiguskeel 2011/3 
"Resolutsioon olgu regulatiivne, regulatsioon olgu resoluutne", Õiguskeel 2014/4
"Virgo Saarmets. EKRE suhtumine kahjustab kohtuvõimu autoriteeti", Vikerraadio saade "Uudis+". 28.03.2017.

Eesti juristid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti kohtunikud
Sündinud 1978
Reet Allikvere

Reet Allikvere (sündinud 22. jaanuaril 1951 Kilingi-Nõmmes) on Eesti jurist, endine kohtunik.

Ta lõpetas 1969. aastal Kilingi-Nõmme Keskkooli ning 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.

Töötas alates 1989. aasta maikuust Harju Rajooni Rahvakohtu (alates 1990 Harju Maakohtu) kohtunikuna.

Vabariigi President Lennart Meri nimetas ta 19. augustil 1993 Riigikohtu üldkogu ettepanekul teise astme kohtunikuks Tallinna Ringkonnakohtusse.

Vabariigi President Kersti Kaljulaid vabastas ta 19. märtsil 2018 kohtuniku ametikohalt alates 17. septembrist 2018, kuivõrd Reet Allikvere esitas vastava palve Riigikohtu esimehele.

Ta on Eesti Kohtunike Ühingu liige.

Viited 

Eesti juristid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti kohtunikud
Sündinud 1951
Kaire Pikamäe

Kaire Pikamäe (sündinud 5. juulil 1976) on Eesti jurist, kohtunik.

Vabariigi President nimetas ta 23. augustil 2000 Riigikohtu üldkogu ettepanekul esimese astme kohtunikuks Tallinna Halduskohtusse.

Vabariigi President nimetas ta 4. juulil 2005 teise astme kohtunikuks. Ta töötab tänaseni ringkonnakohtu halduskolleegiumis. Ta on avalike andmete puudumise tõttu täpsemalt teadmata ajast Tallinna Ringkonnakohtu halduskolleegiumi eesistuja.

Ta on Eesti Kohtunike Ühingu liige.

Viited 

Eesti juristid
Eesti kohtunikud
Sündinud 1976
Oliver Kask

Oliver Kask (sündinud 10. septembril 1976) on Eesti jurist, kohtunik.

29. aprillil 2004 nimetas Vabariigi President Arnold Rüütel Riigikohtu üldkogu ettepanekul Oliver Kase teise astme kohtunikuks. Ta töötab tänaseni Tallinna ringkonnakohtu halduskolleegiumis.

2011. aastal vabanes Riigikohtus ametikoht seoses riigikohtunik Julia Laffranque'i nimetamisega Euroopa Inimõiguste Kohtusse. Välja kuulutatud konkursil konkureerisid Tartu Ringkonnakohtu kohtunik Ivo Pilving, õiguskantsleri asetäitja-nõunik Madis Ernits ja Oliver Kask ise. Riigikohtu esimees Märt Rask tunnistas, et valik oli väga keeruline, kuid ta otsustas esitada Riigikogule Pilvingu kandidatuuri.

16. märtsil 2018 kuulutas Riigikohtu esimees välja konkursi riigikohtuniku ametikohale Riigikohtu halduskolleegiumis. Vabanenud kohtunikukohale kandideerisid riigisekretär Heiki Loot, vandeadvokaat Urmas Kukk, Tartu Ringkonnakohtu kohtunik Madis Ernits, Tartu Ringkonnakohtu kohtunik Einar Vene, Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik Virgo Saarmets ja Tallinna Ringkonnakohtu kohtunik Oliver Kask ise. Valituks osutus Heiki Loot.

Ta on Eesti Kohtunike Ühingu liige.

Viited 

Eesti juristid
Eesti kohtunikud
Sündinud 1976
Ulvi Loonurm

Ulvi Loonurm (sündinud 30. detsembril 1956 Raplas) on Eesti jurist, kohtunik.

Ta lõpetas 1981. aastal õpingud Tartu Riiklik Ülikooli õiguse erialal. Ta valiti kohtunikuks 1982. aastal.

Vabariigi President Lennart Meri nimetas ta 14. septembril 1993 Riigikohtu üldkogu ettepanekul esimese astme kohtunikuks Tallinna Linnakohtusse.

Vabariigi President Lennart Meri nimetas ta 5. aprillil 1995 Riigikohtu üldkogu ettepanekul teise astme kohtunikuks Tallinna Ringkonnakohtusse. Ta töötab tänaseni ringkonnakohtu tsiviilkolleegiumis. Ta on avalike andmete puudumise tõttu täpsemalt teadmata ajast Tallinna Ringkonnakohtu tsiviilkolleegiumi eesistuja.

Ta on Eesti Kohtunike Ühingu liige.

Viited 

Eesti juristid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti kohtunikud
Sündinud 1956
Mistra

Mistra on mitmetähenduslik sõna:
mistra on nõeltöödeldud põrandakattematerjal sünteetilisest tekstiilist
Viljandi Eksperimentaalvabrik Mistra
Mistra-Autex AS
Mistra jõgi, Norras
 Kunagine Bütsantsi linn Mistra (Mystras) Lõuna-Kreekas
Saint Pauli katedraal

Saint Pauli katedraal (inglise keeles St Paul's Cathedral) on anglikaani kiriku Londoni piiskopkonna peakirik. Katedraal paikneb City of Londoni linnaosa kõrgeimal künkal Ludgate Hillil.

Ajalugu
Katedraal rajati Londoni suures tulekahjus hävinud vana katedraali asemele. Praeguse kiriku ehitus algas arhitekt Christopher Wreni juhtimisel pärast Londoni 1666. aasta hiigeltulekahju. Pühakoda õnnistati sisse 1711. aastal.

Arhitektuur
Pühakoda valmis inglise barokkstiilis ja oli aastatel 1710–1967 Suurbritannia pealinna kõrgeim ehitis (111 m maapinnast).

Vaata ka 
 Apostel Paulus

Viited

Välislingid 
 
 Koduleht (inglise keeles)

Londoni pühakojad
1708
Suurbritannia kirikud
Anglikaani kirik
Katedraalid