joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mägi-Karabahh

Mägi-Karabahh (aserbaidžaani keeles Dağlıq Qarabağ, armeenia keeles Լեռնային Ղարաբաղ Lernajin Gharabagh; mitteametlikult Արցախ Artshahh) on autonoomne oblast (AO) Aserbaidžaani koosseisus, mille staatuse ümber puhkes 1980. aastate lõpus relvastatud konflikt aserite ja armeenlaste vahel. Selle konflikti üheks katalüsaatoriks said märtsis 1988 Aserbaidžaanis Bakuu lähistel Sumgaidis toimunud armeenlaste ja aserite vahelised kokkupõrked, mille käigus aserite enamus tarvitas ulatuslikku vägivalda armeenlaste suhtes.

Staatus
Aserbaidžaani haldusüksusena Mägi-Karabahhi ei eksisteeri. Tema territoorium on jagatud rajoonide vahel, mille piirid alati ei järgi (näiteks põhjaosas) endise Mägi-Karabahhi Autonoomse Oblasti piire. 

Hoolimata Armeenia ja Aserbaidžaani vahelisest relvarahust, jätkub nende vahel Mägi-Karabahhis madala intensiivsusega sõda, millega kaasnevad inimohvrid. Ameerika Ühendriigid, Prantsusmaa ja Venemaa vahendavad Armeenia ja Aserbaidžaani valitsusdelegatsioonide läbirääkimisi. Välja on käidud ettepanek korraldada rahvahääletus, mille toimumise aeg määratakse kindlaks edaspidi, et lõplikult otsustada piirkonna staatus, tuua mõned maa-alad tagasi Mägi-Karabahhi kontrolli alla ja tagada julgeolek piirkonnas.

Aserbaidžaani president Ilham Alijev ja Armeenia president Serž Sargsjan kohtusid 2. novembril 2008 Moskvas Venemaa presidendi Dmitri Medvedeviga. Kõneluste lõppedes kirjutati alla deklaratsioonile, milles kinnitati soovi jätkata läbirääkimisi. Pärast seda ongi pooled omavahel kohtunud, sealhulgas Peterburis.

2016. aasta aprillis algas Mägi-Karabahhi ja Aserbaidžaani piiril taas sõjategevus, milles oli kümneid hukkunuid.

2020. aasta  27. septembril teatati uuesti ägenenud relvakonfliktist. Mõlemad pooled teatasid teise poole kaotustest.

Mägi-Karabahhi Vabariik

Vaata ka
 Mägi-Karabahhi konflikt

Viited

Välislingid

 Igor Taro: Rahusobitaja Venemaa võttis käsile Mägi-Karabahhi, Postimees, 3. november 2008
 Aive Levandi: Mägedes asub riik riigis - Mägi-Karabahhia, Ekspress.ee, 30. oktoober 2009
 30. mai 2016 14:00 Sverre Lasn, ajakirjast Sõdur: Mägi-Karabahhi Gordioni sõlm

Armeenlaste seisukohad 
Mägi-Karabahhi Vabariigi president
Nagorno Karabakh Republic Office in Washington, DC
http://www.karabagh.am/firstpage.htm
 Armenica.org

Aserite seisukohad 
http://www.human.gov.az

 Mägi-Karabahh
Kaukaasia
Aasia maad
Euroopa maad
Ghana

Ghana Vabariik on riik Lääne-Aafrikas Guinea lahe ääres.

Riigile võeti nimi 11. sajandini suurt osa Lääne-Aafrikast hõlmanud Ghana impeeriumi järgi.

Ghana pindala on 238 533 km².

Asend
Ghana asub veidi ekvaatorist põhja pool. Tema Three Pointsi neeme tipus asuva kõige lõunapoolsema punkti põhjalaius on 4° 30'. Riiki läbib nullmeridiaan. Punkt, mille pikkus- ja laiuskraad on mõlemad nullid, asub umbes 614 km Accrast lõuna pool Guinea lahes.

Riigi ulatus põhja-lõuna suunas on umbes 670 km ja ida-lääne suunas umbes 560 km.

Ghanal on läänes 668 km pikkune piir Elevandiluurannikuga, põhjas 549 km pikkune piir Burkina Fasoga ja idas 877 km pikkune piir Togoga.

Rannajoone pikkus on 539 km.

Riik
Ghana kuulub Rahvaste Ühendusse. Põhiseadus kehtib alates 1992. aastast.

Ghana on presidentaalne vabariik. President on ühtlasi ka valitsusjuht. Ta valitakse enamusvalimistel neljaks aastaks. President nimetab valitsuse, kelle peab ametisse kinnitama parlament.

Seadusandlikku võimu teostab ühekojaline parlament, kuhu kuulub 230 liiget. See valitakse ametisse enamusvalimistel neljaks aastaks. Nii presidendi- kui ka parlamendivalimised toimusid viimati 2008. aastal.

Ghanas on mitmeparteisüsteem. Suuremad erakonnad on Uus Patriootlik Partei (New Patriotic Party) ja Rahvuslik Demokraatlik Kongress (National Democratic Congress).

Ghana president on alates 7. jaanuarist 2009 Rahvusliku Demokraatliku Kongressi liider John Atta Mills.

Ghana on Aafrika Liidu ja Lääne-Aafrika Riikide Majandusühenduse liige.

Ghanal on diplomaatilised suhted Eestiga alates 5. veebruarist 1992. Eesti aukonsul Ghanas on Nabil Makram Basbouse.

Haldusjaotus

Ghana jaguneb 16 piirkonnaks (sulgudes halduskeskus):

Rahvastik
Arvutuslikult elab Ghanas 2009. aastal 24 018 055 inimest.

Umbes kaks kolmandikku rahvast räägib kvaa keeli. Riigikeel on inglise keel.

Kristlased moodustavad umbes 63 protsenti rahvastikust. Islamisulisi on 16 ja põlisusundite järgijaid 21 protsenti.

Suuremad linnad on pealinn Accra (2,37 miljonit elanikku), Kumasi (1,85 miljonit) ja Tamale (0,45 miljonit).

Ajalugu

Praeguse Ghana Vabariigi eelkäija oli aastatel 1821–1957 eksisteerinud Briti koloonia Kullarannik (inglise keeles Gold Coast).

Vaata ka
 Ghana riigipeade loend
 Ghana jalgpallikoondis
 Ghana Jalgpalliliit
 Ghana 2018. aasta taliolümpiamängudel

Viited

Välislingid
  Ghana presidendiks tõuseb opositsiooniliider

Riigid
Aafrika maad
Rahvaste Ühenduse maad
 
Voot Official Website
Guatemala

Guatemala on riik Kesk-Ameerikas. Riik piirneb Mehhiko, Belize'i, El Salvadori ja Hondurasega. Riigil on väljapääs Vaiksele ookeanile ja Atlandi ookeanile. Riigi pindala on 108 889 km².

Riigi pealinn on Guatemala.

2002. aastal elas riigis 11,2 miljonit inimest ja 2018. aastal arvati elanikke olevat 17,3 miljonit.

Loodus
Guatemalas esineb pidevalt nii maavärinaid kui ka vulkaanipurskeid. Seal kasvab ka Kesk-Ameerika ulatuslikum puutumata vihmametsa massiiv.

Mäed
Peaaegu kaks kolmandikku Guatemalast on kaetud mägedega. Riiki läbib kaks suuremat mäeahelikku. Kuigi põhjapoolne ahelik on vana ja tugevasti kulunud, kõrguvad mõned sealsed mäetipud ikkagi üle 3000 m. Lõunapoolne ahelik on noorem ja seal on rohkem kui 30 vulkaani, millest kolm on aktiivsed. Mäekülgi mööda alla uhutud vulkaaniline tuhk on Guatemala Vaikse ookeani äärsel kitsal rannikumadalikul segunenud mullaga, selle tagajärjel on mullad väga viljakad.

Veekogud

Suuri jõgesid Guatemalas pole, tähtsaimad on Usumacinta, Motagua, Chixoy ja Sarstún. Küll aga võib nii mägismaal kui ka ürgmetsas imetleda selliseid uhkeid järvi nagu Petén Itzá ja Atitlán.

Kliima
Kuigi riik asub troopikavööndis, muudavad jahedad hoovused ja kõrgusvööndilisus Guatemala klimaatilised tingimused väga mitmekesisteks. Vaikse ookeani rannikul võib keskmine temperatuur olla üle 30 °C, samas kui 1800 m kõrgematel mägismaadel jääb see pigem 10 °C ja 16 °C vahele.

Taimestik
Taimestik on lopsakas ja vaheldusrikas. Madalamates ja niiskemates paikades kasvab väärispuudega troopiline vihmamets, silma rõõmustavad orhideed ja paljud muud erksavärvilised lilled. Mägismaadel asuvad tamme ja männi segametsad. Guatemala põhjaosas Peténi nõos asub tihe ja soe džungel.

Loomastik
Hirved, pekaarid, jaaguarid, tapiirid, tsikaadid, mitut liiki ahve, sealhulgas möiraahve, ja ohtralt eksootilisi linde, nende hulgas ka rahvuslind ketsal.

Rahvastik
Guatemala ala oli 300–900 pKr õitsenud klassikalise maiade tsivilisatsiooni keskus.

1990. aasta seisuga moodustavad 55% Guatemala elanikkonnast indiaanlased, kellest enamik on maiad, ja 44% mestiitsid.

Riigis kõneldakse pärismaiselt 22 maia keelkonda kuuluvat keelt ning aravaki keelkonda kuuluvat garifuna keelt. 20. sajandi lõpus suri välja klassifitseerimata šinka keel.

Esivanemate kombeid peetakse au sees, eriti maaelanike hulgas.

Majandus

40% tööealisest elanikkonnast on leidnud rakendust põllumajanduses. Kohaliku turu tarbeks kasvatatakse tera- ja puuvilju ning peamiseks ekspordiartikliks on kohv. Guatemala on üks maailma suuremaid kardemonitootjaid. Igal aastal raiutakse puidu ja põllumaade rajamise eesmärgil maha ligikaudu 1,7% Guatemala ülimalt liigirikastest vihmametsadest.

Poliitika
Pärast aastakümneid väldanud diktatuure ja veriseid kodusõdasid valitseb Guatemalas praegu rahu, ent riigis on suuri probleeme tervishoiu ja hariduse vallas. Näiteks 39% täiskasvanud naistest ei oska lugeda ega kirjutada.

Viited

Välislingid 

Riigid
Ameerika maad
Jamaica

Jamaica (eesti keeles varem Jamaika) on riik ja saar Kariibi meres. See piirneb põhjas Kuubaga ja idas Haiti saarega, kus asuvad Haiti ja Dominikaani Vabariik.

Ajalugu

Riigi nimi pärineb aravakkidelt, kes asusid saarele elama umbes aastal 1000. Xamayca tähendas 'puu- ja veemaad'.

Jamaica avastas eurooplaste jaoks Christoph Kolumbus 1494. aastal. Algul sai sellest Hispaania asumaa. Kolumbus kasutas saart oma perekonna eravaldusena.

Aastal 1670 hõivasid saare inglased. Briti asumaaks oleku esimese 200 aasta järel sai Jamaicast maailma suurim suhkru eksportija. See sai võimalikuks tänu suure hulga orjatööjõu sissetoomisele Aafrikast.

Aastal 1838 keelustati saarel ametlikult orjapidamine, sest mustanahaliste suhtarv oli muutunud suureks: iga valge inimese kohta saarel tuli ligi 20 mustanahalist. Mustanahalised tõstsid orjuse vastu mässu.

Aastate pikku muutus Jamaica üha Suurbritanniast sõltumatumaks. 1958. aastal sai Jamaicast iseseisev provints Lääne-India Saarte Föderatsiooni koosseisus. Jamaica eraldus föderatsioonist 1962. aastal ja on nüüdseks täielikult iseseisev riik maailma rahvaste peres.

Majanduse allakäik 1970. aastatel tekitas riigis vägivallalaineid, mis mõjusid ebasoodsalt Jamaica peamisele sissetulekuallikale turismile.

Riigikord

Jamaica on konstitutsioonilise monarhiaga riik. Riigipea on Jamaica kuningas (praegu Charles III). Tema võim on põhiliselt sümboolne. Monarhi esindab saarel kindralkuberner, kellel on riigipea roll. Vabariigi pooldajate arv on Jamaical viimasel ajal kasvanud ja tundub, et lähitulevikus monarhiast loobutakse.

Jamaica parlament on jagatud kaheks kojaks – esindajatekojaks ja senatiks. Esindajatekoja liikmed valitakse otse. Enamuse kohti saanud partei juht saab peaministriks. Senati koosseis nimetatakse peaministri ja opositsiooni liidri poolt.

Jamaical on kaheparteisüsteem: kordamööda on võimul Riiklik Rahvapartei ja Jamaica Tööpartei.

Vallad

Jamaica on jagatud kolmeks maakonnaks (Cornwall, Middlesex, Surrey) ja need 14 vallaks:
Clarendoni vald
Hanoveri vald
Kingstoni vald
Manchesteri vald
Portlandi vald
Saint Andrew' vald
Saint Anni vald
Saint Catherine'i vald
Saint Elizabethi vald
Saint Jamesi vald
Saint Mary vald
Saint Thomase vald
Trelawny vald
Westmorelandi vald

Loodus

Jamaica saare sisemaa on mägine. Mägesid ümbritseb kitsas rannikutasandik. Seetõttu asuvad kõik suuremad linnad rannikulal. Suuremad linnad on pealinn Kingston ja Montego Bay saare põhjaosas.

Jamaica kliima on troopiline, kuum ja niiske. Sisemaa kliima on muutlikum.

Vaata ka
Jamaica kindralkuberneride loend
Jamaica jalgpallikoondis
Jamaica 2014. aasta taliolümpiamängudel

Viited

Välislingid 

 Valitsuskabineti ametlik veebileht
 Jamaica Turistiinfo ametlik veebileht

Riigid
Ameerika maad
Rahvaste Ühenduse maad
Kariibi mere saared
Lennundus

Lennundus (ka aviatsioon, ladina keeles avis 'lind') on õhusõidukite ja nende lendamisega seotud teoreetiline ja praktiline valdkond.

Lennunduse ehk lennuasjanduse alla kuuluvad lennukiehitus, sõjalennundus, lastiveo- ja reisilennundus, eriotstarbevaldkonna lennundus ja harrastus- ehk hobilennundus, kaasa-arvatud sportlik lendamine jne.

Lennunduse ajalugu ulatub enam kui kahe tuhande aasta taha. Esimeste lennuvahendite, õhust kergemate lennuvahendite, kuumaõhupallide kasutuselevõtt jääb aga 18. sajandisse ja õhust raskemate, motoriseeritud lennumasinate teke 20. sajandi algusesse.

Eesti lennundusseaduse järgi on lennundustegevus "õhusõiduki käitamise, mehitamise, valmistamise ja hoolduse, lennuliikluse teenindamise, lennuväljade ja kopteriväljakute käitamise ning lennundusspetsialistide koolitamisega" tegelev valdkond.

Eesti esimese vabariigi noorim lennureisija oli Rhona Villanueva. Ta lendas äsjasündinuna koos vanematega isa Ulrich Brasche eralennukis Tallinnast Viljandisse.

Vaata ka 
Lennundus Esimese maailmasõja ajal
Lennukite loend
Lennukompaniide loend
Lennunduse mõisteid
Lennundusmuuseum

Viited 

 
Tehnika
Valgevene keel

Valgevene keel on idaslaavi keelte hulka kuuluv keel.

Ajalugu

Vanavalgevene keel oli Leedu suurvürstiriigis kasutusel asjaajamiskeelena, milles muuhulgas pandi kirja ka seadusi (Leedu statuudid).

Keelereformid 20. sajandil

20. sajandi I poolel toimus Valgevenes kaks keelereformi. Neist esimene lähendas kirjakeelt valgevene kõnekeelele – sellist (klassikalist) kirjakeelt (тарашкевіца (taraškievica)) kasutati ametlikult kuni 1933. aastani. Tänapäeval on klassikalise kirjakeele kasutamine levinud rahvuslikult meelestatud valgevenelaste seas. 

Teine, 1933 toimunud reform lähendas valgevene kirjakeelt tugevasti vene keelele (наркамаўка, vabas tõlkes 'rahvakomissarikeel'). 

Suur osa tänapäeva Valgevene elanikest kasutab vene-valgevene segakeelt, mille sõnavara pärineb vene keelest, aga grammatika valgevene keelest. Seda keelt nimetatakse trasjankaks (трасянка).

Valgevene tähestikud   
 
Traditsiooniliselt kasutatakse valgevene keeles kirjutamisel kirillitsat (Kirylica). Vähetuntud on fakt, et valgevene keeles kirjutamisel kasutatakse ka ladina kirjal põhinevat tähestikku (Łacinka).

Vitaŭt Suure ajal Leedu suurvürstiriiki asunud tatarlaste järeltulijad läksid üle valgevene keelele, kuid kasutasid selle kirjutamiseks 20. sajandi alguseni araabia kirja.

Kirylica (esimeses ja teises reas on suur- ja väiketähed, kolmandas transkriptsioon eesti keelde)
   

Lacinka

Vaata ka 
Valgevene-eesti transkriptsioon

Välislingid   

Valgevene nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus
 Калита И. В. Современная Беларусь: языки и национальная идентичность. Ústí nad Labem, ISBN 978-80-7414-324-3, 2010, 300 s. s. 112–190.
"Дыпляматычная кантравэрсыя 1646 году за беларускую мову"
Valgevene kirjasüsteemid   
Artikkel valgevene keelest inglise keeles   
Lacinka   
Araabia kirjal põhinevast kirjakeelest inglise keeles
Lacinka konverter
Padlaska cybervioska (ladina kirjas)

Idaslaavi keeled
Keel
Ida-Aserbaidžaani provints

Ida-Aserbaidžaani provints (pärsia Āz̄arbāyjān-e Sharqī; rööpnimi Āz̄arbayejān-e Khāvarī) on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis.

Suuremad linnad
 Tabrīz (1 216 200 elanikku)
 Marāgheh (135 100)
 Marand (98 400)
 Mīāneh (79 800)
 Ahar (79 700)
 Bonab (64 600)

 Märkus: elanike arv on arvestuslik (2003. aasta lõpu seis)

Vaata ka
 Aserbaidžaan (Iraan)

Iraani provintsid
Panama

Panama on riik Ameerikas.

Piirneb loodes Costa Rica, kagus Colombia, põhjas Kariibi mere ja lõunas Vaikse ookeaniga. Riik asub kahel mandril – Põhja- ja Lõuna-Ameerikas.

Panama pealinn (ja ühtlasi ka suurim linn) on Panamá, kus elab ligikaudu pool riigi 4-miljonilisest elanikkonnast.

Vaata ka
Panama kanal

Viited

Välislingid

CoolPanama.com (inglise keeles)

Riigid
Ameerika maad
Suriname

Suriname [surin'aame] (aastani 1948 Hollandi Guajaana) on riik Lõuna-Ameerika põhjarannikul.

Asend 
Suriname asub Guajaana kilbil. Ta paikneb 1. ja 6. põhjalaiuskraadi ning 54. ja 58. läänepikkuskraadi vahel. Riik piirneb põhjas Atlandi ookeaniga, läänes Guyanaga, idas Prantsuse Guajaanaga ja lõunas Brasiiliaga. Guyanaga on ühist piiri 600 km, Prantsuse Guajaanaga 510 km ja Brasiiliaga 597 km.

Põllumaad on peamiselt riigi põhjaosas, kuhu on koondunud enamik elanikke. Lõunapoolsel alal, mis moodustab 80% riigi pindalast, on vihmamets ja piki Brasiilia piiri kulgev hõredalt asustatud savann.

Loodus 
Surinames on troopiline kliima. Lühem vihmaperiood kestab detsembri algusest veebruari alguseni ja pikem aprilli lõpust augusti keskpaigani. Augustist detsembrini ja veebruarist aprillini on kuivaperioodid. Suriname keskmine temperatuur on 21–32 °C. Aastane sademetehulk rannikul on umbes 1500 mm ja riigi kaguosas ligi 3000 mm.

Haldusjaotus 
Halduslikult jaguneb Suriname kümneks ringkonnaks:

Rahvastik 
Suurem osa rahvastikust elab rannikupiirkonnas. Pealinn on Paramaribo, suuruselt teine linn Lelydorp. Linnades elas 2010. aasta andmetel 69% surinamelastest. 2011. aastal oli elanikke hinnanguliselt 491 989, kellest nooremaid kui 15 aastat oli 26,4% ning 65-aastaseid ja vanemaid 6,3%. Kirjaoskajaid on 2004. aasta rahvaloenduse andmetel 89,6%.

Suurima osa Suriname elanikest moodustavad Lõuna-Aasia (37%) ja Jaava päritolu inimesed (16%), kelle esivanemad toodi pärast orjanduse kaotamist istandustesse tööle. 30% elanikest on orjapidajate ning 18. ja 19. sajandil Aafrikast toodud orjade järeltulijad. 12% surinamelaste esivanemad olid orjapidajate eest vihmametsa põgenenud neegrid. Vähem elab Surinames hollandlasi, hiinlasi, portugallasi ja liibanonlasi. Põliselanikud moodustavad elanikkonnast 2%.

Majandus 
Riigi põhiline majandusharu on boksiidi kaevandamine, mille osakaal SKTst on 15% ja eksporditulust 70%. Teised olulised väljaveoartiklid on nafta, kuld, riis, tuun, kooskospähklid, banaanid ja krevetid. 2010. aastal olid riigi peamised ekspordipartnerid Kanada, Belgia, Araabia Ühendemiraadid, Holland ja Norra. Teeninduses oli 2004. aasta seisuga hõivatud 78% tööjõust, tööstuses 14% ja põllumajanduses 8%.

Ajalugu 
Piirkonna asustasid 3000 eKr indiaanlased. Suurimad rahvad olid aravakid ja kariibid, kes elasid ranniku- ja savannialal. Väiksemad rahvad elasid sisemaa vihmametsades.

Esimeste eurooplastena jõudsid Surinamesse Hollandi kaupmehed. Inglased rajasid sinna asunduse kahel korra, 1630. ja 1650. aastal. Esimene kord läks asumaa pidamine liiga kulukaks ja 20 aastat hiljem rajatud asunduse vallutasid 1667. aastal hollandlased. Aastatel 1799–1816 oli maa taas inglaste käes ja hiljem jälle hollandlaste käes. Orjapidamise, millest inglased sajandi alguses loobunud olid, kaotasid hollandlased 1863. aastal.

Pärast ligi 300 aastat kestnud Hollandi ülemvõimu saavutas Suriname 1975. aastal iseseisvuse. 1980. aastal toimus sõjaväeline riigipööre. Pärast uue põhiseaduse kehtestamist 1987. aastal taastus järk-järgult demokraatlik kord. Holland on tänaseni peamine abiandja.

Vaata ka 
 Suriname madude loend

Viited 

Riigid
Ameerika maad
Lennuõnnetuste loend

See artikkel loetleb lennuõnnetusi aastate lõikes.



1935
Valkla õppevälja lennuõnnetus

1937
Amelia Earharti ümbermaailmalend

1977
Tenerife lennukatastroof (Pan Ami lend 1736 ja KLMi lend 4805)

1979
American Airlinesi lend 191
Erebuse lennuõnnetus

1982
Air Florida lend 90
British Airwaysi lend 9

1983
Air Canada lend 797
Korean Air Linesi lend 007

1985
China Airlinesi lend 006
Japan Airlinesi lend 123
Lend CCCP-65856

1986
Aeroméxico lend 498

1988
Aloha Airlinesi lend 243
Pan Ami lend 103

1989
British Midlandi lend 92
United Airlinesi lend 232
United Airlinesi lend 811

1990
Avianca lend 52
British Airwaysi lend 5390

1991
United Airlinesi lend 585
Scandinavian Airlinesi lend 751

1992
El Ali lend 1862

1994
Aerofloti lend 593
Air France'i lend 8969
USAiri lend 427

1995
American Airlinesi lend 965
Atlantic Southeast Airlinesi lend 529

1996
Aeroperú lend 603
Saudi Arabian Airlinesi lend 763 ja Air Kazakhstani lend 1907
Trans World Airlinesi lend 800
ValuJeti lend 592

1997
Korean Airi lend 801
SilkAiri lend 185

1998
Swissairi lend 111

1999
American Airlinesi lend 1420
EgyptAiri lend 990

2000
Air France'i lend 4590 (Concorde)

2001
American Airlinesi lend 587
Air Transati lend 236
American Airlinesi lend 77

2002
Bashkirian Airlinesi lend 2937 ja DHLi lend 611

2004
 Flash Airlinesi lend FSH604

2005
Copterline'i lennuõnnetus
Air France'i lend 358
Helios Airwaysi lend 522

2006
 Armavia lend 967
 Pulkovo Airlinesi lend 612
 S7 Airlinesi lend 778

2007
 Adam Airi lend 574
 2007. aasta Baladi lennuõnnetus
 Garuda Indonesia lend 200
 Kenya Airwaysi lend 507
 TAM Airlinesi lend 3054

2008
 Aerofloti lend 821
 British Airwaysi lend 38
 Iran Aseman Airlinesi lend 6895
 Spanairi lend 5022

2009
 Air France'i lend 447
 Caspian Airlinesi lend 7908
 Turkish Airlinesi lend 1951
 US Airwaysi lend 1549

2010
Smolenski lennuõnnetus 2010. aastal
Air India Expressi lend 812

2011
RusAiri lend 9605
Jaroslavli lennuõnnetus 2011. aastal

2014
Malaysia Airlinesi lend 370
Malaysia Airlinesi lend 17
AirAsia lend QZ8501

2015
Germanwingsi lend 9525
Kogalõmavia lend 9268

2016
Flydubai lend 981
Turøy helikopteriõnnetus
EgyptAiri lend 804
LaMia lend 2933

2017
Turkish Airlinesi lend 6491

2018
Saratov Airlinesi lend 703

2019
Piper PA-46 Malibu lennuõnnetus

2020
Ukraine International Airlinesi lend 752

2022
Su-34 allakukkumine Jeiskis
Su-30 allakukkumine Irkutskis

 
Lennunduse loendid
Lesotho

Lesotho (ametlikult Lesotho Kuningriik) on merepiirita riik Lõuna-Aafrikas Draakonimägede lõunaosas. See on  enklaavina ümbritsetud Lõuna-Aafrika Vabariigi territooriumist.

Pindalalt on natuke üle 30 000 km² ja seal elab napilt üle kahe miljoni inimese. Lesotho pealinn on Maseru, mis on ühtlasi ka suurim linn. Umbes 40% elanikest elab allpool vaesuspiiri.

Aastatel 1884–1966 oli Lesotho Basuutomaa (Basutoland) nime all Suurbritannia protektoraat.

Loodus  
Lesotho on absoluutse kõrguse poolest üks maailma kõrgeimal asuvaid riike (80% aladest kõrgemal kui 1800 m). Isegi madalaim punkt maa edelaosas on 1400 meetrit üle merepinna, mis on riikide seas maailma kõrgeim. Idapiiri lähedal paikneb maa kõrgeim tipp Thabana Ntlenyana (3482 m). Maa põhjaosas on Aafrika tuntuim mäesuusakuurort Afri-Ski (3222 m), mis tegutseb juunist augustini.

Tähtsaimad loodusvarad on  vesi ja teemandid. 
Rahvuslinnuks on valitud kiilasiibis (Geronticus calvus).

Riik

Haldusjaotus 

Lesotho on jaotatud kümneks ringkonnaks:
 Berea ringkond
 Butha-Buthe ringkond
 Leribe ringkond
 Mafetengi ringkond
 Maseru ringkond
 Mohale's Hoeki ringkond
 Mokhotlongi ringkond
 Qacha's Neki ringkond
 Quthingi ringkond
 Thaba Tseka ringkond

Rahvastik 
Lesotho rahvaarv on 1 947 701, mis on maailmas 150. kohal.

Inimeste keskmine vanus on 23,8 aastat, keskmine eluiga on 52,9 aastat.

Lesotho suremuse üldkordaja on 14,9 surma 1000 inimese kohta. See on maailma riikide seas kõrgeim näitaja.

Lesothos on HIV-viiruse epideemia. 2016. aasta andmetel oli 26% elanikkonnast nakatunud HIV-viirusega.

Linnad 

27,3% Lesotho elanikest elab linnades.

Majandus 
Väikese, mägise ning täielikult Lõuna-Aafrika Vabariigi poolt piiratud riigina, on Lesothol väga kitsad majanduslikud võimalused. Umbes kolm neljandikku elanikkonnast paikneb maapiirkondades ning tegeleb karjakasvatuse ja põlluharimisega. Samas toodab Lesotho vähem kui 20% vajaminevast toidust. Põhiliselt sõltub Lesotho majanduslikult Lõuna-Aafrika Vabariigist, importides 90% tarbitavatest toiduainetest just sealt. Enamik perekondi sõltub Lõuna-Aafrika kaevandustes või farmides töötavate sugulaste rahaülekannetest.

Lesotho valitsus mängib riigi majanduses suurt rolli. 2014. aastal oli valitsussektoriga seotud kulutuste osakaal SKT-st 37% ning valitsus on Lesotho suurim tööandja. Suurim eratööandja on tekstiili- ja rõivatööstus, kus töötab umbes 36 000 lesotholast, kellest enamik on naised.

Vaata ka 
Lesotho riigipeade loend
Lesotho Vabaduskongress

Viited

Välislingid 

Riigid
Aafrika maad
Rahvaste Ühenduse maad
Sharm el Sheikh

Sharm el Sheikh (ar شرم الشيخ Sharm ash-Shaykh) on linn Egiptuses Siinai poolsaare lõunatipus Punase mere ja Siinai poolsaare vahelisel rannikuribal.

Linna peamine majandusharu on välisturism. Punase mere rahulik ja selge vesi pakub ideaalsed võimalused veespordiks, eriti sukeldumiseks ja hingamistoruga ujumiseks. 

Linnas on palju rahvusvahelisi hotelle ning restorane, samuti golfiradasid ja muid vabaajarajatisi.

Linnas on korraldatud poliitilisi ja majandusalaseid tippkohtumisi.

Sharm el Sheikhist lõunas on Egiptuse mereväebaas.

Vaata ka
Sharm el Sheikhi rahvusvaheline lennujaam

Viited

Välislingid
 Ingliskeelsed kodulehed  
 Sharm ash-Shaykhi 360° vaade
Nahhitševan

Nahhitševan (aserbaidžaani Naxçıvan) on autonoomne vabariik Aserbaidžaani koosseisus. Piirneb Armeenia ja Iraaniga, lühike lõik piiri on Nahhitševanil ka Türgiga. Maismaaühendus Aserbaidžaani põhiterritooriumiga on aga blokeeritud.

Piiriks Iraani ja Türgiga on Araksi jõgi. Vabariigi poolkõrbeline territoorium ulatub Araksi viljakast orust Zangezuri ahelikuni ja on üldiselt väga mägine.

Haldusjaotus 

Halduslikult jaguneb Nahhitševan Naxçıvani linnaks ja seitsmeks rajooniks:
Babəki rajoon (1)
Culfa rajoon (2)
Kəngərli rajoon (3)
Naxçıvan (4)
Ordubadi rajoon (5)
Sədərəki rajoon (6)
Şahbuzi rajoon (7)
Şəruri rajoon (8)

Rahvastik

1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli enamik elanikest aserid, armeenlaste osakaaluks oli umbes 5%.

1919. aastal hinnati armeenlaste osakaaluks ligi 50%.

Ajalugu
1990. aasta jaanuaris deklareeris Nahhitševani ANSV Ülemnõukogu Nahhitševani kavatsusest Nõukogude Liidust välja astuda. Seega oli Nahhitševan esimene Nõukogude Liidust eraldumist kuulutanud piirkond.

Vaata ka
Eksklaav
Lõuna-Aserbaidžaan
Suur-Armeenia

Välislingid
Nahhitševani Autonoomse Vabariigi veebiportaal

Aserbaidžaan
Turgi rahvad
Ivonka Surviłła

Ivonka Surviłła (valgevene keeles Івонка Сурвілла, sünninimi Ivonka Šymaniec; sündinud 11. aprillil 1936 Stoŭbcys Minski lähedal Poolas) on 1918. aastal välja kuulutatud Valgevene Rahvavabariigi president eksiilis.

Ta sündis inseneri Uladzimier Šymanieci ja tema naise Evelina Šymanieci (sündinud Paškievic) tütrena ajaloolisel valgevenelaste asualal, mis tollal kuulus Poolale. Kui pärast NSV Liidu kallaletungi Poolale inkorporeeriti Lääne-Valgevene Nõukogude Liitu, siis isa vahistati ja mõisteti 5 aastaks koonduslaagrisse. Teise maailmasõja puhkemise tõttu ei jõutud isa Siberisse saata ega hukata, vaid Saksa väed vabastasid ta.

1944 põgenes perekond pealetungiva Punaarmee eest algul Ida-Preisimaale ja siis Taani, kus nad elasid mitu aastat põgenike laagris. Tee peal suri Ivonka noorem õde.

1948 jõudis perekond Prantsusmaale ja asus elama Pariisi. Seal oli perekond aktiivne välisvalgevenelaste ringkonnas.

Ivonka õppis aasta aega kunstikoolis ja seejärel Sorbonne'is filoloogiat. 1959 abiellus ta valgevene rahvusliku tegelase ja raadiotöötaja Janka Surviłłaga. Nad kolisid Hispaaniasse Madridi, kus juhatasid valgevenekeelset raadiojaama, mis tegutses Hispaania valitsuse toel. Raadiojaam suleti 1965. 1969 kolisid Surviłład Kanadasse, kus Ivonka hakkas töötama tõlgina föderaalvalitsuses. Lõpuks tõusis ta riikliku tervishoiuorganisatsiooni Health Canada osakonnajuhatajaks. 1974–1984 oli ta Ottawas Valgevene Teaduse ja Kunsti Instituudi esimees. 

Koos mehega asutas ta 1986 Valgevene Tšornobõli ohvrite abifondi Kanadas.

1997. aastal valiti ta Valgevene eksiilpresidendiks pärast seda, kui eelmine president, 80-aastane Jazep Sažyč ametist tagasi astus. Ta on seni Valgevene ainus naispresident ja ainus president, kes valitud pärast Valgevene iseseisvumist.

Kunstnikuna on Ivonka Surviłła osalenud enam kui 30 näitusel. Tal on 2 tütart. Vanem tütar Paulina on muusikaajaloolane. Janka Surviłła suri 1997.

Vaata ka 
Valgevene valitsejad

Välislingid 
Ivonka Survilla (inglise keeles)
Valgevene Demokraatliku Vabariigi ametlik veebisait (inglise ja valgevene keeles)

Survilla, Ivonka
Survilla, Ivonka
Valgevene Rahvavabariik

Valgevene Rahvavabariik (valgevene keeles Беларуская Народная Рэспубліка (БНР)) oli Minskis 25. märtsil 1918 välja kuulutatud ja 5. jaanuaril 1919. aastal de facto olemasolu lõpetanud riik. Valgevene Rahvavabariik pidi hõlmama valgevenelaste asualad, tema piire lõplikult kindlaks ei määratud.

Riik saavutas tunnustuse Ukraina Rahvavabariigilt, Eestilt, Lätilt, Leedult, Soomelt, Tšehhoslovakkialt, Türgilt, Gruusialt, Abhaasialt, Saksamaalt ja Bulgaarialt. 1920–1925 tegutses Tallinnas kindralleitnant Ałeh Vasilkoŭski juhtimisel Valgevene Rahvavabariigi Sõjalis-Diplomaatiline Missioon.

Riigi tunnused ei jõudnud välja kujuneda. Väljakuulutamine toimus Saksa okupatsiooni tingimustes. Okupatsioonivõimud tegid ridamisi takistusi riikluse rajamisel, näiteks oma relvaüksusi moodustada ei õnnestunud). Pärast Saksamaa lüüasaamist Esimeses maailmasõjas moodustasid bolševikud 1. jaanuaril 1919 Smolenskis nende kontrolli all oleva sotsialistliku Valgevene NSV, mis 1922. aastal liideti NSV Liiduga.

Rahvavabariigi presidendid (Старшыня Рады БНР) 
 Jan Sierada (Ян Серада), 28.–31. detsember 1917, Valgevene Raada esimees;
 (Раман Аляксандравіч Скірмунт), 20. veebruar – 12. märts 1918;
(Язэп Лёсік), 13. märts 1918 – 4. jaanuar 1919;
(Антон Луцкевіч), 5. jaanuar 1919 – 12. jaanuar 1920.
  1918 (teave kontrollimata!)
  1918 – 10. detsember 1918 (teave kontrollimata!)
Valitsuse esimees
(Язэп Якаўлевіч Варонка) Rahvusliku sekretariaadi esimees 21. veebruar – 12. märts 1918,
(Антон Луцкевіч), 27. märts – 17. aprill 1918,
(Раман Аляксандравіч Скірмунт) 17. aprill 1918 – jaanuar 1919, 
(Іван Серада) jaanuar – juuli 1919
(Уладзімер Юр’евіч Ластоўскі) 12. detsember 1919 – 10. juuli 1920

1919. aasta augustist 1920. aasta juulikuuni, Vene-Poola sõja käigus Poola okupatsioon
Stanisław Bułak-Bałachowicz (Pihkvas 15. mai – 23. august 1919), Valgevene riigipea Mazyris septembris – oktoobris 1920. aastal.

Eksiilis:
 Piotra Krečeŭski (Пётра Крэчэўскi) 1919–1928
 Vasil Zacharka (Васiль Захарка) 1928–1943
 Mikoła Abramčyk (Мiкола Абрамчык) 1944–1970
 Vincent Žuk-Hryškievič (Вiнцэнт Жук-Грышкевiч) 1970–1982
 Jazep Sažyč (Язэп Сажыч) 1982–1997
 Ivonka Surviłła (Iвонка Сурвiла) 1997–

Vabariigi pealinn oli formaalselt Minsk, kuid asus 1919. aasta jaanuarist Grodnos, 1919. aasta detsembrist 1920. aasta juulikuuni Minskis ja juulikuust 1920. aastal Varssavis

Vaata ka 
Valgevene valitsejad

Välislingid
Valgevene Rahvavabariigi veebileht (valgevene ja inglise keeles)
Valgevene Rahvavabariigi lipust

Euroopa ajaloolised riigid
20. sajand Valgevenes
Armeenia vapp

Armeenia vapp on Armeenia Vabariigi ametlik vapp.

Armeenia praegune vapp kehtis 1918–21 ning on uuesti kasutusel alates 1992. aastast.

Vapikilpi hoidvad kotkas ja lõvi sümboliseerivad tarkust, uhkust, kannatlikkust ja suursugusust. Vapikilbi keskel on Ararati mägi, mille tipus on Noa laev. Vapi neli välja tähistavad nelja sõltumatut Armeenia kuningriiki: Aršakiidide, Reubeniidide, Artašesiidide ja Bagratiidide oma (päripäeva). Vapi värvid kordavad Armeenia Demokraatliku Vabariigi lipuvärve.

Vaata ka 
Armeenia lipp
Armeenia hümn

Viited

Armeenia sümboolika
Vapid riigiti
Gruusia vapp

Gruusia vapp on Gruusia riigivapp.

Praegune vapp
26. mail 2004 teatati Gruusia uuest vapist ning deviisist "ძალა ერთობაშია" (Dzala Ertobashia, "Jõud on ühtsuses"). Vapi autor on Mamuka Gongadze, deviisi autoreiks Valeri Bahtadze ja Tamaz Naniašvili.

Gruusia uue vapi esialgsel kavandil oli vapikilp jagatud neljaks väljaks. 1. ja 4. väljal oli Gruusia kuningadünastia Bagratiidide vapp – lohet tappev püha Jüri valgel ratsul. 2. väljal oli Kharthli vapp (kahest noolest läbistatud tulemägi) ning 3. väljal Imerethi vapp (Kuldvillak). Välju lahutas üle kilbi ulatuv kuldne rist, mille keskel asus väike kilp Kristuse surilina kujutisega. Vapikilbi kohal oli kuningakroon ning teda toetasid mõlemalt poolt sammuvad lõvid.

1. oktoobril samal aastal kinnitas parlament uue vapi muudetud kujul – vapikilp on jagamata ja sellel on kujutatud Bagratiidide vappi, lohet tapvat püha Jüri. Vapil on kaks kuju – suur ja väike vapp. Väike vapp koosneb vapikilbist ja kuningakroonist selle kohal.

Vanad vapid
Gruusia eelmine vapp oli kasutusel aastatel 1918–1922 ja 1991–2004. Vapi aluseks oli võetud Gruusia kuningriigi-aegne (Bagrationi dünastia) vapp. Vapi ümmargusel gruusia kilbil on kujutatud püha Jüri (Terti Giorgi) valgel ratsul. Püha Jüri paremas käes on oda ja vasakus kilp. Kilbi allosas on näha mäeharja.

Juurde lisati päikese, kuu ja kaheksaharuliste tähtede kujutised. See on seotud gruusia folklooris levinud taevakehade kultusega. Paganlikus Gruusias kandsid nädalapäevad taevakehade nimesid. Megreli keeles on pühapäev siiani pühendatud päikesele (žašha), esmaspäev kuule (tutašha) ning neljapäev taevale (tsašha).

Kilpi ümbritsev seitsmeharuline täht oli Kharthli riigi sümbol aga juba 1. sajandist saati. Mõne allika andmeil oli vapp 1918–1920 ilma seitsmeharulise täheta.

Välislingid
Gruusia riigivapi seadus 1. oktoobrist 2004
Aserbaidžaani vapp

Aserbaidžaani vapp on Aserbaidžaani riigi ametlik vapp.

Vaata ka 
Aserbaidžaani lipp
Aserbaidžaani hümn

Aserbaidžaani sümboolika
Vapid riigiti
Valgevene vapp

Valgevene vapp on Valgevene Vabariigi ametlik riigivapp. Praegune versioon vapist on kasutuses 2020. aastast.

Valgevene Vabariigi vapid 
Pärast taasiseseisvumist 1991. aastal kuni 1995. aastani oli Valgevene Vabariigi riigivapp Pahonia (mõnikord kirjutatud ka kui Pogonja; valgevene keeles Пагоня, tähendab "tagaajamist" või "jahti"). Pahonia tehti ametlikult riigivapiks 19. septembril 1991. Sellel on punane taust, millel on valge ratsanik (mõne allika kohaselt Püha Jüri, Valgevene pühak) valge hobuse ja mõõgaga. Mõõk on üles tõstetud ning ratsanik on valmis vaenlast taga ajama. Vapp on üle võetud Leedu suurvürstiriigist, kus Pahonia oli kasutusel 13.–18. sajandini. Pahonia vapp oli kasutusel ka aastatel 1918–1919, mil Valgevene Rahvavabariik oli iseseisev ning on üks esimesi Valgevene iseseisva riikluse sümboleid. Nõukogude Valgevenes seda sümbolit ei kasutatud, kuni Valgevene Rahvarinne 1980. aastate lõpus Pahonia uuesti kasutusele võttis. Sarnase ajaloo tõttu sarnaneb Pahonia väga Leedu vapi Výtisega.

1995. aasta 14. mail algatas Valgevene president Aleksandr Lukašenka rahvahääletuse, milles küsis, kas Valgevene elanikud soovivad vahetada välja riigisümboolika. Ametlikult hääletas üle 75% hääletanutest sümboolika, sh vapi vahetamise poolt. Seega otsustas Valgevene riigivõim loobuda Pahonia kasutusest ning võtta kasutusse kohandatud versioon Valgevene Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi 1956. aasta vapist. Riigivapi autor oli presidendi administratsiooni toonane ülem Leonid Sinitsõn. Tagasi toodi kuldsed rukkipead koos lina ja ristikuõitega, mis ümbritsesid Valgevene kontuuri vapil. Valgevene kohal on punane täht, Valgevenest all asub päike, mis üle Valgevene särab ning maakera. Rukkipärja ümber on rullitud punane lint, millel on valgevene keeles kirjas "Valgevene Vabariik" (Рэспубліка Беларусь). Peamised muutused võrreldes Nõukogude-aegse vapiga on sirbi ja vasara ja Nõukogude deviisi puudumine uuelt vapilt.

2012. ja 2020. aastal muudeti Valgevene vappi mõnevõrra. 2012. aastal muudeti vapil linaõite arvu ning 2020. aastal keerati maakera lääne poole Euraasiast ära Euroopa poole. Valgevene võimud on eitanud muutuste taga poliitilisi sihte.

Ka tänapäeval on Pahonia vapp mitteametlikult kasutusel Valgevenes Lukašenka-vastase opositsiooni sümbolina. Vapp oli kasutuses 2020. aasta Valgevene rahutustes demokraatliku opositsiooni sümbolina. Lukašenka režiim on meedias tekitanud meelega seost Pahonia ja Natsionaalsotsialistliku Saksamaaga koostööd teinud kollaborantide vahel, ignoreerides vapi ülejäänud ajalugu.

Kasutus 
Valgevene riigivapp on kasutusel avalike asutuste ja enamiku riigiasutuste hoonetel. Sellele lisaks peab vapp olema nähtavalt asutuste juhtivate isikute kabinettides ja asutuste pitsatitel. Riigivapp on kasutusel Valgevene müntidel ja vabariigi passides. Erinevalt riigilipust ei tohi riigi kodanikud kasutada riigivappi niisama, näiteks valitsusväliste töötajate visiitkaartidel.

Galerii

Vaata ka
Valgevene NSV vapp
Leedu vapp
Valgevene lipp

Viited
Moldova vapp

Moldova vapp on Moldova Vabariigi ametlik vapp.

Vapp võeti kasutusele 1990. aastal.

Vapil on kotkas, kelle nokas rist ning küüniste vahel skepter ja oliivipuuoks. Kotka rinna ees on puna-sinine kilp, millel on kuldne tarva pea, tarva sarvede vahel päike ning kilbi alaosas viie õielehega lill ja kuusirp.

Vapp on Moldova riigilipu keskne element.

Vaata ka 
Moldova lipp
Usbekistani vapp

Usbekistani vapp on Usbekistani riigivapp. Praegune vapp võeti kasutusele 2. juulil 1992.

Kehtival vapil on sarnasusi eelmise, Usbeki NSV vapiga.

Vapp on ümmargune ning peamiselt rahvusvärvides (helesinine, valge, roheline). Vasakul kaardub puuvillapõõsa oks ja paremal nisupead. Need on riigi kaks peamist põllumajandussaadust. Ülal on islami sümbol kaheksanurkne täht kuusirbi ja viisnurkse tähekesega. Keskel on õnne ja vabaduse sümboli, mütoloogilise paradiisilinnu kujutis, mille taustal tõusev päike. Linnu taustal on veel kahe jõe lindid, need on Amudarja ja Sõrdarja.

Vapp
Vapid riigiti
Türkmenistani vapp

Türkmenistani vapp on Türkmenistani riigivapp.

Türkmenistani sümboolika
Vapid riigiti
Tadžikistani vapp

Tadžikistani vapp on Tadžikistani Vabariigi riigivapp. Vapp on modifitseeritud Tadžiki NSV vapp.

Tadžikistani sümboolika
Vapid riigiti
Kõrgõzstani vapp

Kõrgõzstani vapp on Kirgiisi Vabariigi vapp.

Vapp võeti kasutusele pärast Nõukogude Liidu lagunemist 2. juunil 1992.

Vapp on ümmargune ja peamiselt sinist tooni. Helesinine on Kõrgõzstanis julguse ja suuremeelsuse värv. Vasakul ja paremal kaarduvad puuvillapõõsa oksad (allpool) ja nisupead (ülalpool). Ülal ja all on riigi nimi "Кыргыз / Республикасы". Keskel kujutatakse Tian Shani mäestikku, mille taga tõuseb päike ja ees sirutab tiibu pistrik.

Vaata ka 
Kõrgõzstani lipp
Kirgiisi NSV vapp

Kõrgõzstani sümboolika
Vapid riigiti
Kasahstani vapp

Kasahstani vapp on Kasahstani riigivapp, kasutusele võetud 4. juunil 1992.

Välislingid 
http://kazakhstan.awd.kz/symb/gerb.html

Kasahstani sümboolika
Vapid riigiti
Austria vapp

Austria vapp on Austria Vabariigi vapp.

Vaata ka 
Austria lipp

Austria sümboolika
Vapid riigiti
Bulgaaria vapp

Bulgaaria vapp on Bulgaaria riigivapp.

Vapil on näha punasel vapikilbil olev kuldne ründav lõvi. Kilbi kohal on Bulgaaria ajalooline kroon ja kilpi toetavad kaks kroonitud kuldset ründavat lõvi. Vapikilbi all on kaks kuldsete tõrudega rohelist tammeoksa ning valgel lindil moto "Съединението прави силата" ('ühtsusest tuleb tugevus').

1991. aastal vastu võetud uus põhiseadus sätestas vapi kujunduseks "kuldne ründav lõvi punasel vapikilbil". Vapi täpne väljanägemine oli aga aastaid vaidluste objektiks. 1997. aastast pärinev kujundus seadustati detailselt 4. augustil 1998. Praegune vapp on kergelt muudetud variant Bulgaaria vapist aastatel 1927–1946.

Bulgaaria sümboolika
Vapid riigiti
Tšehhi vapp

Tšehhi vapp on Tšehhi Vabariigi riigivapp.

Vapi esimesel ja neljandal väljal on Čechy vapp, teisel väljal Morava ning kolmandal väljal Sileesia vapp.

Tšehhi sümboolika
Vapid riigiti
Andorra vapp

Andorra vapp on Andorra Vürstiriigi vapp. 

Andorra vapp võeti kasutusele 1969. aastal.

Vaata ka 
Andorra lipp

Andorra  sümboolika
Vapid riigiti
Bosnia ja Hertsegoviina vapp

Bosnia ja Hertsegoviina vapp on Bosnia ja Hertsegoviina ametlik vapp, mis võeti kasutusele 1998. aastal.

Vaata ka 
Bosnia ja Hertsegoviina lipp

Bosnia ja Hertsegoviina sümboolika
Vapid riigiti
Suurbritannia vapp

Suurbritannia vapp on Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi riigivapp.  

Vapil esindatud Ühendkuningriigi erinevad osad. Vapikilbi esimesel ja neljandal väljal asuvad Inglismaa kolm leopardi. Teisel väljal on Šoti lõvi ja kolmandal väljal Iirimaa harf.
Vasakult toetab vapikilpi krooniga inglise lõvi ja paremalt šoti ükssarvik.

Tekst vapikilbi ümber on Sukapaela ordeni deviis prantsuse keeles Honi soit qui mal y pense: "Häbi sellele, kes seda halvaks peab." Tekst vapikilbi all on prantsuse keeles Dieu et mon droit: "Jumal ja minu õigus", mis on Briti monarhia deviis.

Praegune kuju on vapil 1837. aastast, mil eraldus Hannoveri kuningriik.
Kreeka vapp

Kreeka vapp (kreeka Εθνόσημο της Ελλάδας) on Kreeka riigivapp. See on praegusel kujul kasutuses 7. juunist 1975.

Helesinisel vapikilbil on Kreeka lipult tuntud valge rist. Vapikilpi ümbritseb loorberipärg. Vapi sümboolika määrati kindlaks 1822. aastal, kuid ajaloo jooksul on kujundust korduvalt muudetud.

Kreeka sümboolika
Vapid riigiti
Taani vapp

Taani vapil on kujutatud kolme sinist sammuvat lõvi ümbritsetud südametega (tegelikult vesiroosi lehtedega).

Traditsiooni järgi andis Taani kuningas Tallinna linnale ja Eestimaa rüütelkonnale õiguse kasutada Taani vappi, millest kujunes välja Eesti vapp.

Vaata ka
Taani lipp

Välislingid 
 Royaume de Danemark, heraldique-europeenne.org
 

Taani sümboolika
Vapid riigiti
Iirimaa vapp

Iirimaa vapp on Iiri Vabariigi vapp, mis on kasutusel alates 1945. aastast.

Vapil on kujutatud sinisel vapikilbil kuldset harfi.

Iirimaa sümboolika
Vapid riigiti
Itaalia embleem

Itaalia embleem (itaalia emblema della Repubblica Italiana) on Itaalia Vabariigi kasutatav embleem. Tihtipeale nimetatakse seda küll vapiks, aga kuna see ei vasta heraldika reeglitele, siis on tegemist embleemiga. 

Embleem võeti kasutusele 5. mail 1948. 

Embleemi keskmes on punasega ääristatud valge viisnurk (Itaalia täht), taustaks hammasratas, vasakul pool ääristab embleemi oliivioks, paremal tammeoks. Oksad on all köidetud punase lindiga, millel on valgete tähtedega kiri "REPVBBLICA ITALIANA" (Itaalia Vabariik).

Valge täht sümboliseerib Itaalia ühtsust. Hammasratas viitab Itaalia konstitutsiooni artiklile, mis ütleb, et "Itaalia on tööl põhinev demokraatlik riik". Oliivioks sümboliseerib rahu ja esindab Lõuna-Itaaliat. Tammeoks sümboliseerib tugevust ja väärikust ning esindab Põhja-Itaaliat.

Ajalugu 

Alcide de Gasperi valitsus otsustas oktoobris 1946 pärast vabariigi väljakuulutamist kehtestada uue vapi. Kuulutati välja avalik konkurss tingimustel, et erakondade sümbolite kasutamine on keelatud ja kavand peab sisaldama Itaalia tähte. Viis võitjat said uued tingimused ja nad parandasid omi kavandeid. Nende seast kuulutati veebruaris 1947 võitjaks Paolo Paschetto.

Avalikkusele see kavand ei meeldinud. Niisiis korraldati uus konkurss. Ka selle võitis Paolo Paschetto. Veebruaris 1948 esitati uus kavand konstitutsioonilisele assambleele ja 5. mail kuulutas president Enrico de Nicola embleemi ametlikult välja.

Välislingid
L'Emblema veebileht itaalia keeles

Itaalia vapid
Põhja-Makedoonia vapp

Põhja-Makedoonia vapp on Põhja-Makedoonia riigivapp.

Praeguse kujundusega vapp on kasutusel alates 16. novembrist 2009, mil eemaldati vapikilbi kohal olnud punane täht. Tähega vapp oli kasutusel alates aastast 1946.

Vapikilpi ääristavad rahvusliku mustriga lindiga kokku seotud nisu-, tubaka- ja moonivihud. Kilbi keskel on Ohridi järv ja Šar Planina mäed.

Vaata ka
 Põhja-Makedoonia lipp

Põhja-Makedoonia sümboolika
Vapid riigiti
Malta vapp

Malta vapp on Malta Vabariigi ametlik vapp.

Vapp koosneb Malta lipu kujundusega kilbist, viie torniga parapettkroonist selle kohal ja oliivipuu- ning palmioksast külgedel. Alloleval lindil on Malta riigi ametlik nimi malta keeles (Repubblika ta' Malta).

Vapp võeti kasutusele 1988. aastal.

Vaata ka 
Malta lipp

Malta sümboolika
Vapid riigiti
Portugali vapp

Portugali vapp võeti kasutusele 30. juunil 1911 koos Portugali vabariigi lipuga. See põhineb keskajast kasutusel olnud Portugali kuningriigi vapil.

Välislingid
Rumeenia vapp

Rumeenia vapp on Rumeenia Vabariigi riigivapp.

Vapp kinnitati 10. septembril 1992.

See põhineb Rumeenia Kuningriigi väikesel vapil, mis oli kasutusel aastatel 1922–1947.

Vapi keskne element on kuldne kotkas, kes hoiab nokas kuldristi ning küüniste vahel sõjanuia ja mõõka. Vapi põhivärvid on punane, sinine ja kollane, mis on ka Rumeenia lipu värvid.

Kotka ees asuv vapikilp on jaotatud viieks osaks vastavalt Rumeenia viiele ajaloolisele piirkonnale.  

Rumeenia sümboolika
Vapid riigiti
Horvaatia vapp

Horvaatia vapp on Horvaatia riigivapp. Vapp on kasutusel alates 21. detsembrist 1990.

Vapp koosneb ühest suurest vapikilbist ja viiest väiksest kilbist, mis moodustavad krooni suure kilbi kohal. Suurel kilbil on punavalge malelauamuster. Väiksed kilbid esindavad viit ajaloolist Horvaatia piirkonda.

Punavalge malelaud on vapimustrina Horvaatia sümbol juba 13. sajandist.

Horvaatia sümboolika
Vapid riigiti
Vatikani vapp

Vatikani vapp on Vatikani riigivapp.

Vapil kujutatakse ristatud kuldset ja hõbedast võtit ning paavstitiaarat. Need on ka Püha Tooli embleemil. Vapikilp on punane.

Vapp võeti linnriigi vapina kasutusele 7. juunil 1929.

Vatikani sümboolika
Vapid riigiti
Bahreini vapp

Bahreini vapp on Bahreini ametlik vapp.

Vapi algse variandi kujundas 1932. aastal britt Charles Belgrave, kes oli aastatel 1926–1957 Bahreini valitsejate nõunik. Vappi on pärast seda paaril korral muudetud.

Vaata ka 
Bahreini lipp

Bahreini sümboolika
Vapid riigiti
Iisraeli vapp

Iisraeli vapp on Iisraeli riigivapp. Sellel on kujutatud sinisel taustal kaheastmelisel poodiumil seisvat menoraad, mida piiravad kahelt poolt oliivioksad. Vapi alaosas on heebrea kirjas sõna "Iisrael".

Vapp võeti kasutusele pärast 1948. aastal toimunud vapikujunduskonkurssi.

Iisraeli sümboolika
Vapid riigiti
Iraani vapp

Iraani vapp on Iraani riigivapp, mis on kasutusel alates 1980. aastast.

Vapp koosneb 4 poolkuust ja mõõgast, mille kohal on araabia kirja märk tašdid.

Iraani sümboolika
Vapid riigiti
San Marino vapp

San Marino vapp on San Marino riigivapp.

Vapp hakkas arvatavasti kujunema juba 14. sajandil. Ametlikult kinnitati see 6. aprillil 1862, mil lisati vapile ka kroon.

Uus vapp
2011. aastal lihtsustati veidi vapi kujundust. Uue vapi ümber olevad oksad ei harune, tornid on nelinurkse põhiplaaniga ümmarguse asemel ning torniaknad on suunatud paremale poole.

vapp
Vapid riigiti
Liibanoni vapp

Liibanoni vapp on Liibanoni Vabariigi vapp. Seda ei ole ametlikult sisse seatud, kuid kasutatakse vajaduse korral alates 1920. aastatest. Vapi sümbolid on samad mis Liibanoni lipul.

Liibanoni sümboolika
Vapid riigiti
Pakistani vapp

Pakistani vapp on Pakistani Islamivabariigi riigivapp.

Vapp võeti kasutusele 1954. aastal. Keskel oleval vapikilbil on kujutatud 4 vapi vastuvõtmise ajal tähtsaimat põllukultuuri: puuvill, džuut, teepõõsas ja nisu.

Vapi all oleval ribal on urdukeelne kiri "Iman, Ittehad, Nazm" ('Usk, ühtsus, kord').

Vaata ka
 Pakistani lipp

Pakistani sümboolika
Vapid riigiti
Türgi vapp

Türgil ametlikku riigivappi ei ole, de facto kasutatakse embleemina Türgi lipult pärit viisnurkse tähe ja kuusirbi kujutist. See on muu hulgas trükitud Türgi passidele ja isikutunnistustele.

Vapikonkurss

1925. aastal toimus konkurss Türgile riigivapi leidmiseks. Konkursi võitis kunstniku Namık İsmaili töö, kuid seda ei võetud siiski vapina kasutusele.

Vapp
Vapid riigiti
Nepali vapp

Nepali vapp on Nepali riigivapp. See võeti kasutusele 30. detsembril 2006, pärast Nepali kodusõda.

Vapil on Nepali lipp, Džomolungma, rohelised künkad, naise ja mehe käepigistus (sümboliseerib soolist võrdsust) ja rahvuslille rododendroni vanikud. Kollane värv ja viljapead vapi alaosas sümboliseerivad Nepali viljakaid piirkondi.

Vana vapp
Vana vapi keskel on maastik Himaalaja jalamil, kus on näha rododendroniõied (Nepali rahvuslill, valge lehm (Nepali rahvusloom), roheline läikfaasan (Nepali rahvuslind). Kummalgi pool seisab gurkha sõdur. Vasakpoolne kannab kukrit ning vibu ja noolt, parempoolne püssi. Himaalaja tippudest vasakul on hinduistlike kastimärkidega kuu, paremal päike. Himaalaja tippude kohal on ristatud Nepali lipud ja kukrid, kõrgemal gurkhade kaitsejumaluse Goraknathi või Višnu) jalajäljed ja veel kõrgemal Nepali kuninga peakate.     

All on punane kirjarull, millel on sanskritikeelne Nepali deviis जननी जन्मभूिमश्च स्वर्गादिप गरीयसी 'Nii ema kui ka sünnimaa on taevast kallimad'. 

Nepali sümboolika
Vapid riigiti