joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ilmakaared

Ilmakaared on suunad, mille abil saab orienteeruda looduses või kaardil. 

Enamikus maailma keeltes on originaalsed sõnad ainult nelja põhiilmakaare tähistamiseks: põhi, ida, lõuna, lääs, mille vahele jääb hulk liitnimedega vahekaari. Näiteks põhiilmakaared põhi (inglise north või saksa Nord), ida (east või Ost), lõuna (south või Süd), lääs (west või West) ja vaheilmakaared: NE või NO, SE või SO, SW, NW. Erandeiks on näiteks eesti, soome, vepsa, liivi, vadja ja bretooni keel, kus on kasutusel kaheksa erinimelist ilmakaart.

Eesti keeles
Põhi (N)
kirre (NE)
ida (E)
kagu (SE)
lõuna (S)
edel (SW)
lääs (W)
loe (NW)

Teistes keeltes 

Soome: pohjoinen (N), koillinen (NE), itä (E), kaakko (SE), etelä (S), lounas (SW), länsi (W), luode (NW).

Vepsa: pohjoine (N), homendezbok (NE), päivnouzm (E), longibok (SE), suvi (S), ehtbok (SW), päivlaskm (W), öbok (NW).

Liivi: púoi (N), ida (NE), uomug, tuulena maagor (E), lõõnag või lüünag (SE), jedāl (S), lānš või läntš (SW), vest, ka ūdag, tuulena vežgor (W), lúod (NW).

Vadja: põhja (N), cirre (NE), itä (E), kaakko (SE), lõunaz (S), etelä (SW), länsi (W), luvvõ (NW).

Eesti-, soome-, vepsa-, vadja- ja liivikeelsete ilmakaarte nimetuste kõrvutamine lubab saada mõninga ettekujutuse muistse Läänemere ja Vienamere (Valge mere) peamistest laevateedest. 

Praegu kasutatavad eestikeelsed ilmakaarte nimetused on paika pandud Eesti Kirjanduse Seltsi 1910. aastal ilmunud trükises "Maateaduse-sõnad".

Lääne-Euroopas kasutavad tänapäevani muistseid vahekaari bretoonid: Norzh (N), Biz (NE), Reter (E), Gevred (SE), Su (S), Mervent (SW), Kornôg (W), Gwalarn (NW).

Ilmakaarte vasteks võib pidada ka Vahemere maade tuulesuundi, kuna laevanduses on nad vastastikku asendatavad.

Vana-Kreeka: Boreas (N), Kaikias (NE), Euros (E), Apeliotes (SE), Notos (S), Lips (SW), Zephyros (W), Skiron (NW).

Vana-Rooma: Aquilo (N), Caurus (NE), Eurus (E), Volturnus (SE), Auster (S), Africus (SW), Favonius (W), Thrascius (NW).

Navigatsioon

Navigatsioonis kasutatakse 32 traditsioonilist põhi- ja vahekaart: N (Noord), NNNO, NNO, ONNO, NO, NONO, ONO, OONO, O (Oost), OOZO, OZO, ZOZO, ZO, OZZO, ZZO, ZZZO, Z (Zuid), ZZZW, ZZW, WZZW, ZW, ZWZW, WZW, WWZW, W (West), WWWN, WNW, NWNW, NW, WNNW, NNW, NNNW, N, iga jaotise väärtus 11,25 kraadi.

Vaata ka
 Kompass
B4-vitamiin

Koliin ehk B4-vitamiin on bioaktiivne essentsiaalne biomolekul, mis kuulub B-rühma vesilahustuvate vitamiinide hulka ja on ka mikrotoitaine ning on mikrokogustes igapäevaselt vajalik enamiku organismide pea kõikide füsioloogiliste protsesside toimimiseks. Erinevatest vormidest on bioloogiliselt tähtsaim fosfokoliin.

Saamine
Inimene saab seda toiduga soole mikrofloora poolt toodetuna ja sünteesib seda ka ise. Imendub peensooles aktiivse transpordina ja difusioonina. 

Imendumist pärsib liigne alkohol ja kohv, rohke suhkru tarbimine. Teatud osa imendunud B4-vitamiinist fosforüülub enterotsüütide membraanis fosfokoliiniks ja seda kasutatakse organismispetsiifiliste fosfolipiidide sünteesiks.

Neid transpordivad vere lipoproteiinid. Koerakkudesse satub enamasti fosfokoliin.
Peamised allikad: munakollane, kalamari, sardiinid, makrellid, kapsas.

Biofunktsioonid
B4-vitamiini on vaja:
 fosfolipiidide (letsitiin) ja neuromediaatori atsetüülkoliini sünteesiks; 
 müeliini ehituses;
 metioniini resünteesis;
 kolesterooli metabolismis.

Defitsiit
Reeglina ei teki. Kui tarbida liigselt kohvi, alkoholi, musta teed ja ühekülgselt toituda, siis küll.
Defitsiidi tunnused:
 rasva ladestumine maksa;
 hemorraagia;
 vererõhu tõus;
 ateroskleroosi süvenemine.

Manustamine
Ööpäevast vajadust on raske määratleda.
Oskuslik ja adekvaatne manustamine võib ravi ühe komponendina olla efektiivne alkoholismi, hepatiidi, Alzheimeri tõve ja muude haiguste korral.
Teda peab manustama koos tiamiini, riboflaviini, foolhappe, B12-vitamiini, A-vitamiini ja inositooliga.
Toksilist toimet pole täheldatud ka väga suurte annuste korral. Selle kestvate megadooside manustamine võib põhjustada B4-vitamiini defitsiiti.

Ajalugu
1849. aastal avastas Thèodore-Nicolas Golby (1811–1876) munakollasest letsitiini. 
1849. aastal avastas Saksa keemik Adolph Friedrich L. Strecker (1822–1871), et härja aju kuumutamisel muutub letsitiin koliiniks, ning eraldas koliini sapinõrest.

Viited 

Vitamiinid
1990. aasta Slovakkia parlamendivalimised

1990. aasta Slovakkia parlamendivalimised olid Slovakkia esimesed vabad valimised pärast sametrevolutsiooni, need toimusid 8. ja 9. juunil 1990. Sel ajal oli Slovakkia veel Tšehhoslovakkia osa. Valiti Slovaki Rahvusnõukogu. Samal ajal toimusid valimised Tšehhoslovakkia Föderaalkogusse. 

Samas oli mõlemal riigi osapoolel lisaks ühisele kahekojalisele esinduskogule veel omaette parlament, ka parteisüsteemid olid kummaski riigis vägagi erinevad.

Valimissüsteem 
Valimissüsteem oli proportsionaalne – 150 kohta jagati neljas ringkonnas, künniseks üleriigiline 5% (2–3 partei koalitsioonile 7%, enamate liidule 10%). Jagajaks ringkonna mandaatide hulk pluss üks, jagamata mandaadid üleriigilisse kompensatsiooniringi.

Valimiste korraldus
Valimised toimusid 5660 valimisjaoskonnas.

Valimiste tulemused 

16 nimekirjast sai parlamenti seitse. 12 mandaati, mis langesid nimekirjadele, mis ei saanud vajalikku häälte arvu, jaotati nimekirjade vahel, mis kogusid üle 3% hääli. 

8. ja 9. juunil valitud esinduskogu tulemused osutusid järgmisteks:

Hääleõiguslikke 3 622 650
Osalus: 3 455 651; 95,4%
Kehtetud hääled: 77 925; 2,3%
Maksvad hääled: 3 377 726; 97,7%

Slovakkia parlamendivalimisi
2006. aasta Slovakkia parlamendivalimised 
2002. aasta Slovakkia parlamendivalimised 
1998. aasta Slovakkia parlamendivalimised 
1994. aasta Slovakkia parlamendivalimised 
1992. aasta Slovakkia parlamendivalimised 

Slovakkia valimised
1990
Parlamendivalimised
Aleksander Oinas

Aleksander Oinas (28. detsember 1887 Tartu – 3. märts 1942 Ussollag, Permi oblast) oli eesti poliitik ja ühiskonnategelane. Maapäeva, Asutava Kogu, I–V Riigikogu ja Riiginõukogu liige, esimene Eesti vabariigi riigikontrolör.

Elulugu
Aastatel 1907–1915 õppis ta Peterburi Polütehnikumi majandusosakonnas.

Ta lõi kaasa marksistlikus liikumises, kuulus VSDTPsse, mille tõttu oli arreteeritud.

1915–1918 Liivi- ja Eestimaa toitluskomitees. Aastal 1919 ning 1921–1926 oli ta Eesti vabariigi riigikontrolör.

1919. aastal oli ta siseminister Otto Strandmani valitsuses (tema salajased eraviisilised rahuläbirääkimised Viktor Kingissepaga põhjustasid suure skandaali, nn Oinaadi). Teda ei karistatud põrandaaluste kommunistide juhiga läbirääkimise eest.

25. jaanuaril 1921 nimetas Vabariigi Valitsus ta Riigi Statistika Keskbüroo juhatajaks.

Aastatel 1928–1929 rahandus- ning kaubandus-tööstusminister August Rei valitsuses.

Aastal 1931–1932 oli ta teedeminister Konstantin Pätsi kolmandas valitsuses.

Aastast 1937 oli ta Eraettevõtete Ametnikkude Koja esimees. Kuulus ka mitmete organisatsioonide juhatusse, olles näiteks käitise Frankonia direktor.

Kuulus Asutavasse Kokku ning oli I–V Riigikogu ja Riiginõukogu liige.

Nõukogude okupatsiooni tulekul ta arreteeriti NKVD poolt. Mõisteti surma. Suri nõukogude vangilaagris 3. märtsil 1942 juba enne surmaotsuse täideviimist.

Tunnustus
1939 – Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk

Isiklikku 
Aleksander Oinas oli abielus Alma Ostra-Oinasega.

Aleksander Oinase õde Emma Elisabet Oinas oli abielus Friedebert Tuglasega ning on tuntud Elo Tuglase nime all.

Viited

Välislingid 
 
 Tallinna tähtsamate asjade kohtu-uurija süüdistusakt A. Oinas'e ja Alma Anvelt-Ostra-Oinas'e süüdistuse asjus Uue Nuhtluse Seaduse § 108 põhjal V. Kingissepa varjamises

Eesti siseministrid
Eesti riigikontrolörid
Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liikmed
Asutava Kogu liikmed
I Riigikogu liikmed
II Riigikogu liikmed
III Riigikogu liikmed
IV Riigikogu liikmed
V Riigikogu liikmed
I Riiginõukogu liikmed
Eraettevõtete Ametnikkude Koja liikmed
Riigi Majandusnõukogu liikmed
Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei poliitikud
Riigikantselei koosseis
Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1887
Surnud 1942
Blink-182

Blink-182 on Ameerika pop-punkbänd, mille asutasid Mark Hoppus (bass ja vokaal), Tom DeLonge (kitarr ja vokaal) ja Scott Raynor (trummid) 1992. aastal San Diego äärelinnas Poways.

1998. aastal USA tuuril asendas trummar Scott Raynorit Travis Barker, kellest sai hiljem bändi uus trummar. 

Bändi ametlik nimi on Blink-182. Numbrid "182" ei oma nimes tähendust ja said sinna lisatud seetõttu, et Iirimaal oli juba olemas kollektiiv nimega Blink. Vaatamata sellele nimetavad fännid bändi väga tihti lihtsalt Blinkiks.

2005. aasta veebruaris läks bänd enda sõnutsi määramatuks ajaks puhkusele. Hiljem, 2006. aastal, teatasid Hoppus ja Barker muusikakanali MTV intervjuus, et bänd on ametlikult lahku läinud. Grammyde auhinnagalal 2009. aasta jaanuaris teatas bänd, et on taas kokku tulnud ja suvel ilmub uus album. See oli esimene korda nelja aasta jooksul, kui kõik kolm bändiliiget olid koos laval.

2015. aastal lahkus bändist Tom DeLonge ja tema asemele tuli Matt Skiba (kitarr, vokaal).

Blink-182 kõrvalprojektiks oli ansambel Box Car Racer, mille koosseisus oli kitarrist Tom Delonge, trummar Travis Barker ja David Kennedy.

Koosseis
Mark Hoppus - basskitarr ja vokaal
Tom DeLonge - kitarr, vokaal
Travis Barker - trummid

Endised liikmed
Scott Raynor - trummid
Matt Skiba - kitarr ja vokaal

Diskograafia
 "Flyswatter" (1992)
 "Buddha" (1994)
 "Cheshire Cat" (1994)
 "Dude Ranch" (1997)
 "Enema of the State" (1999)
 "The Mark, Tom, and Travis Show: The Enema Strikes Back" (2000)
 "Take off Your Pants and Jacket" (2001)
 "Blink-182" (2003)
 "Greatest Hits" (2005)
 "Neighborhoods" (2011)
 ''California'' (2016)
 Nine (2019)

Seotud bändid
 Box Car Racer
 Transplants
 +44
 Angels and Airwaves
 Expensive Taste
 The Aquabats

Välislingid
 Official MySpace Page
 Blink-182 Official website
 Blink-182 Official RSS Feed
 HiMyNameIsMark.com
 Mark Hoppus's MySpace
 Travis Barker's MySpace
 

Pop-pungi ansamblid
Ameerika Ühendriikide ansamblid
Kõrgustik

Kõrgustik  on positiivne pinnavorm absoluutse kõrgusega 200-500 meetrit, ümbrustest kõrgem lauskmaa osa. Kõrgustikul on tavaliselt ebatasane pinnamood, kus on mitmesuguseid väiksemaid pinnavorme (künkad, jõeorud, nõod jm).

Vaata ka
kõrgustike loend

Geomorfoloogia
Ohukotsu

Ohukotsu on küla  Rapla maakonnas Märjamaa vallas.

Vaata ka
Ohukotsu oja
Ohukotsu mõis 
Ohukotsu küün

Viited

Märjamaa vald
Rapla maakonna külad
Ilmatsalu

Ilmatsalu on alevik Tartu maakonnas Tartu linnas.

Ilmatsalu aleviku keskmes asuvad kunagise Ilmatsalu mõisa hooned.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda.

Pildid

Vaata ka 
Ilmatsalu Turbatööstused
Ilmatsalu Telliskivi Tehased
Vanaaseme Telliskivivabrik

Viited

Eesti alevikud
Tartu linn
Kandiküla

Kandiküla on küla Tartu maakonnas Tartu linnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda.

Viited

Tartu linn
Tartu maakonna külad
Arne Mikk

Arne Mikk (sündinud 18. aprillil 1934 Viljandis) on eesti lavastaja ja teatritegelane.

Elulugu 
Aastal 1952 lõpetas ta Viljandi II Keskkooli ning alustas lauluõpinguid Tallinna Muusikakoolis professor Aleksander Arderi klassis. Aastatel 1956–1961 õppis ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis.

Aastatel 1952–1955 ja 1961–1963 laulis Mikk Rahvusooper Estonia ooperikooris. 1963–1966 oli ta teatri muusika- ja kirjandusala juhataja ning 1966–1970 lavastaja assistent. Sel perioodil esines ta mitmes soolorollis, sealhulgas Mozarti "Võluflöödis", Puccini "Boheemis" jm.

Arne Mikk stažeeris lavastajana 1972. aastal Berliini Komische Operis Walter Felsensteini ja 1974–1975 Moskvas Suures Teatris Boriss Pokrovski käe all.

Aastal 1970 sai Mikust Estonia Rahvusooperi ooperilavastaja, 1977. aastal peanäitejuhi kohusetäitja ning aastatel 1978–1995 tegutses ta peanäitejuhina.

2002. aasta sügishooajast sai temast Estonia loominguline juht. Alates 2008. aastast on ta olnud Saaremaa Ooperipäevade kunstiline juht.

2016–2020 oli ta Rahvusooper Estonia nõukogu esimees. 

Õppejõuna asus 1976. aastal lavastajana tööle Eesti Muusikaakadeemia ooperistuudiosse.

Külalisena on ta lavastanud Moskvas Suures Teatris ja Kammerooperis, Buenos Airese Teatro Colónis, Schwerinis, Krasnojarskis, Tamperes, Lahtis, Helsingis ning Turus.

Lavastused 
Giuseppe Verdi "Aida", "Attila", "Luisa Miller", "Traviata", "Nabucco", "Macbeth" ja "Ernani";
Modest Mussorgski "Boriss Godunov" ja "Boito Mefistofeles";
Eduard Tubina "Reigi õpetaja" ja "Barbara von Tisenhusen";
Giacomo Puccini "Boheem" ja Händeli "Alcina";
Richard Wagneri "Lendav hollandlane";
Dmitri Šostakovitši "Katerina Izmailova";
Benjamin Britteni "Me teeme ooperit" ja "Väike korstnapühkija";
Gaetano Donizetti "Rügemendi tütar" ja "Lucia di Lammermoor".

Tunnustus
1979 Eesti NSV teeneline kunstitegelane 
1985 Eesti NSV rahvakunstnik 
1994 Eesti Vabariigi kultuuripreemia
2001 Valgetähe III klassi teenetemärk 
2002 Aasta isa
2006 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö auhind
2008 Kaitseliidu Meredivisjoni teenetemärk 
2010 Harjumaa teatripreemia
2013 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali elutööpreemia (suurejooneline ja mitmekülgne tegevus Eesti muusikakultuuri edendamisel)
2015 Eesti Teatriliidu muusikaauhind
2017 Kuressaare linna aukodanik

Viited

Välislingid

 Heili Vaus-Tamm. Isalik lavastaja Arne Mikk Sirp, 16. aprill 2004
 Sakarias Leppik. Maskide langemise aeg Sirp, 12. veebruar 2009

Eesti lavastajad
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Eesti vabamüürlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1934
Carl Philip

Carl Philip, Värmlandi hertsog (Carl Philip Edmund Bertil; sündinud 13. mail 1979 Stockholmis) on Rootsi prints ja kuulub Bernadotte'i dünastiasse. Ta on kuningas Carl XVI Gustafi ja kuninganna Silvia teine laps ning ainus poeg. Ta sündis troonipärija ja kroonprintsina, kuid tiitel läks üle ta vanemale õele Victoriale 1. jaanuaril 1980, kuna muudeti troonipärimisseadust. Sellest ajast peale oli Carl Philip troonipärimisjärjekorras oma õe järel teisel kohal ja pärast õetütre printsess Estelle ja õepoja prints Oscari sündi on ta troonipärimisjärjekorras neljandal kohal.

Sünd

Carl Philip sündis 13. mail 1979 Stockholmis Rootsi kuninga Carl XVI Gustafi ja kuninganna Silvia teise lapse ning esimese pojana. Ta ristiti 31. augustil 1979 Storkyrkani toomkirikus ning tema ristivanemad on Hallandi hertsog prints Bertil, Baieri prints Leopold, Taani kuninganna Margrethe II ja Rootsi printsess Birgitta.

Haridus
Aastatel 1984–1986 õppis Carl Philip Västerledi algkoolis. 1986. aastal alustas ta õpinguid Brommas Smedslätti koolis ning jätkas Ålsteni koolis. 1992 suundus ta keskkooliõpinguteks Stockholmi Enskilda gümnaasiumi, millele 1994 järgnes kaks aastat õpinguid Kent Schoolis Connecticutis. Seejärel jätkas ta oma haridusteed Lundsbergsi keskkoolis, mille lõpetas 1999.

Vaba aja tegevused
Prints Carl Philip on tegelenud skautlusega ning naudib tegevusi värskes õhus. Ta on ka huvitatud spordist, eriti jalgpallist, ujumisest ja suusatamisest. 2003 osales ta Vasaloppeti suusamaratonil, mis on maailma pikim suusatamisvõistlus. Carl Philipi kireks on autovõidusõidud ning tal on ka luba nendest osa võtta.

Sõjaväelised kohustused
Carl Philip täitis oma sõjaväekohustuse Vaxholmi rannikukaitse rügemendis 2000. aasta sügisel. 2002. aasta detsembris sai temast fänrik (lipnik) ja 2004 Rootsi Kuningliku Mereväe leitnant.

Isiklikku
Carl Philip oli üheksa aastat koos jõuka Rootsi ärimehe tütre Emma Pernaldiga. Paar elas Stockholmis. Räägiti, et noored plaanisid abielluda, kuid Carl Philip tahtis oodata, kuni tema troonipärijast vanem õde abiellub. Carl Philip ja Emma Pernald lõpetasid oma suhte 2009. aastal. 27. juunil 2014 kihlus Carl Philip Sofia Hellqvistiga. Laulatus toimus 13. juunil 2015 Stockholmi kuningapalee kuninglikus kabelis. Carl Philipil ja Sofial on 3 poega: Alexander
sündis 19. aprillil 2016, Gabriel 31. augustil 2017 ja Julian, 26. märtsil 2021.

Tunnustusi

2011. aastal andis president Toomas Hendrik Ilves Carl Philipile Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi.

Viited

Välislingid
 Carl Philipist Rootsi kuningliku õukonna kodulehel (inglise keeles)

Rootsi kuningliku perekonna liikmed
Bernadotte'id
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1979
Vaimõisa

Vaimõisa on küla  Rapla maakonnas Märjamaa vallas Tallinna–Pärnu maantee ääres. Asustus moodustab kolm tuumikut: 

 Tallinn-Pärnu maantee äärde jääv osa, kus on muuhulgas bussipeatus, endise kaupluse ja postkontori hooned ja veel mitmeid talusid; 
 Sellest 1 km Lümandu poole (läände) jääv küla osa (säilinud enamus omaaegsetest taludest Mihkli, Matsu, Paali, Reediku, Vanakupja, Musaka);
 Küla suurima osana 1,5...2 km Lümandu poole jääva Vaimõisa mõisakompleksi ümbruse talud - nn Mõisaküla.

Vaimõisa mõisakompleksist on hästi säilinud varaklassitsistlikus stiilis, 1819 valminud peahoone. Mõisahoones töötas aastatel 1945 - 1970 Vaimõisa Põhikool. Mõisahoone on täna eravalduses.

Mõisakompleksi kuuluvad majandushooned (laudad, valitsejamaja, sepikoda), tall-tõllakuur (varemetes) ja ait-kuivati. Lümandu poole mineva tee ääres on ainulaadne uusgooti stiilis magasiait 19. sajandi lõpust ning mõisa kivist tuuleveski (varemetes).

Mõisahooneid seob kompleksi korrastatud park. Mõisa ümbruses olnud paljudest hiiekohtadest on tänaseni säilinud nn Hiielepik.

Varasem külakool paiknes enne Teist Maailmasõda küla keskosas, Musaka talu maadel. Koolihoone on hävinenud.

Vaata ka
Vaimõisa kraav
Vaimõisa mõis

Viited

Märjamaa vald
Rapla maakonna külad
Neeme Ruus

Neeme Ruus (11. detsember 1911 Vologda kubermang – 2. juuni 1942 Tallinn) oli Eesti poliitik.

Elukäik
Neeme Ruus sündis Venemaal, Vologda kubermangu Oparino asunduses, Eestimaalt väljarännanud kingsepa perekonnas. Pärast Eesti iseseisvumist ja Eesti Vabadussõda opteerus Neeme Ruus vanematega 1920. aastail tagasi Eestisse, kus õppis Elva ja Võru algkoolis ning Valga ja Pärnu gümnaasiumis, kus ta pidi samaaegselt ka ise ülalpidamist teenima. Gümnaasiumis õppimise ajal astus ta Eesti Noorsotsialistlikku Liitu ja gümnaasiumi lõpetamise järel ka illegaalsesse Eestimaa Kommunistlikku Parteisse.

1930. aastal asus ta tööle raamatupidajana kirjastusühingus Rahva Sõna ja astus ka kontoriteenistujate ametiühingusse.

1931. aastast kuulus Neeme Ruus Noorsotsialistliku Liidu juhatusse.

1931. aastal suundus ta Rootsi, kus töötas aasta esperanto keele õpetajana Rootsi Esperanto Instituudis. Skandinaavlaste toetusel sooritas ta õppereise Norrasse, Taani, Belgiasse, Prantsusmaale, Šveitsi. Pikemat aega viibis rootslaste stipendiaadina Genfis.
Naasis Eestisse 1932. aastal ja 1933 asus ta tööle Eesti Haridusliidu konsultandina. Alates 1936. aastast oli ta Tallinna Rahvaülikooli abijuhataja. Töötas ka Äri- ja Kontoriteenijate Ametiühingus, Tallinna Rahvaülikooli Seltsis, Eraettevõtete Ametnikkude Kojas, kultuuritegelaste pensionikassas, esperanto seltsis Espero, spordiseltsis Rünnak. Ta oli kultuurühingu Idee aseesimees ja täitis pärast esimees Aleksander Abeni sunnitööle minekut esimehe ülesandeid kuni ühingu sulgemiseni Sisekaitseülema poolt 20. märtsil 1940. Neeme Ruus oli I Riigivolikogu ja Tallinna linnavolikogu liige.

21. juunil 1940 määrati Neeme Ruus Johannes Varese valitsusse sotsiaalministriks.

12. juulil 1940 astus Neeme Ruus EK(b)P liikmeks.

1940. aasta juuli lõpus määrati Neeme Ruus EK(b)P KK propagandasekretäriks, 23. juunil 1941 Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimehe Johannes Lauristini asetäitjaks.

1941. aasta juulis jäeti Neeme Ruus Saksamaa pealetungi ajal Eestisse põrandaalusele parteitööle. Põrandaaluseks tööks varustati ta raadiojaama ja trükitehnikaga, konspiratiivkorter asus 60 kilomeetrit Tallinnast, Hirvli külas Paju talus. Peagi tema tegevus avastati ning sakslased vahistasid ja hukkasid ta. Konspiratiivkorteri asukoht oli teada Eestisse nn põrandaalust tööd juhtima jäetud EK(b)P KK I sekretärile Karl Särele.

Teosed
Ruus, Neeme 1935. Haridusolud Taanis. Eesti Haridusliit. 98 lk.
Ruus, Neeme 1935. Raamatukogu kultuuritegurina. Autori kirjastus, Tallinn. 36 lk.

Isiklikku
Neeme Ruus oli Ingrid Rüütli isa, tütar sündis abielust Karin Ruusiga.

Viited

Välislingid 
 Meie oleme Eesti Vabariigi sõjamehed! Kes sina selline oled!?
 Neeme Ruus - reetur ja reedetu 
 

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Hukatud Eesti poliitikud
Eesti esperantistid
I Riigivolikogu liikmed
Eesti NSV I Ülemnõukogu liikmed
Sündinud 1911
Surnud 1942
Orest Kärm

Orest Kärm (13. mai 1902 Pärsama – september 1944 Haapsalu) oli eesti poliitik ja majandustegelane.

Sõjaeelse Eesti Vabariigi iseseisvuse aastatel omandas Kärm kõrghariduse mullateaduste alal.

Töötas AS "Eesti Tööstused" insenerina, kui talle anti ülesandeks leida sobiv toormebaas turbatööstusele ja ühtlasi määrata briketivabriku rajamise koht. AS "Eesti Turbatööstused" põhibaasiks kujunes Ellamaa, kus Orest Kärm organiseeris 1936 esimesed freesturba katsetootmised ja teostas turba briketeerimise katseid. Freesimise juures tehtavaid teaduslikke uurimisi ja mõõtmisi juhatas Orest Kärm ning rappa oli ehitatud väike laboratoorium. Kuna Ellamaa raba oli väike, läks Kärm uurima Tootsi jaama lähistel asuvat Pööravere turbasood ja 1937. aasta 21. juulil otsustati AS "Eesti Turbatööstused" erakorralisel peakoosolekul heaks kiita juhatuse ettepanek Pööravere briketitehase rajamiseks..

1940. aastal Tallinna turbatööstuse juht. Johannes Varese valitsuse teedeministriks sai ta 21. juuni 1940 ilmselt Aleksander Jõeääre kaudu, kes teda Nigol Andresenile soovitas.
1940. aasta lõpul sai temast tänu tema tehnilistele teadmistele Johannes Lauristini valitsuses Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu kommunaalmajanduse rahvakomissar alates 25. augustist 1940 kuni aprillini 1941, mil ta asendati tööga toimetulematuse pärast Algus Raadikuga.
 
Orest Kärm hukati Saksa okupatsioonivõimude poolt 1944. aastal.

Viited 

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Hukatud Eesti poliitikud
Sündinud 1902
Surnud 1942
Tõnis Rotberg

Tõnis Rotberg VR I/2 (9. september 1882 Viljandi vald, Viljandimaa Liivimaa – 24. juuli 1953 Irkutski oblast NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane, kindralmajor.

Elulugu
Tõnis Rotberg lõpetas 1906 Vilno sõjakooli, teenistust jätkas alamporutšikuna 4. Soome kütipolgus, jätkas õpingud 1914. aastal Intendandiakadeemias Peterburis, võitles nii Esimeses maailmasõjas kui ka Vabadussõjas. Vabadussõjas teenis ta algselt 2. Diviisi staabis ja seejärel oli 1. Diviisi varustusülema asetäitja ja intendant.

Vabadussõjas osutatud teenete eest sai ta Vabadusristi I liigi 2. järgu ning Kotkaristi I ja II klassi teenetemärgid. 

1920. aastal oli sõjaväe varustusvalitsuse ülem, 1928 sõjaministri abi. 1938–1940 oli Rotberg sõjaministri abi. Ta oli ka Raudteede Talituse Nõukogu liige.

Pärast Juunipööret 1940. aastal määrati Johannes Varese valitsuses sõjaministriks ja hiljem kaitse rahvakomissariks .

Tõenäoliselt oli tegu täiesti apoliitilise sõjaväelasega, kes püüdis sellel ametikohal teenida lõppevat Eesti Vabariiki nii hästi kui vähegi võimalik, hoides näiteks ära verevalamise 21. juunil 1940 Sidepataljoni juures. Kaitseminister Tõnis Rotberg sobis valitsusse seetõttu, et ta ei olnud Nõukogude saatkonna arvates kuigi tark.

Teises maailmasõjas võitles Punaarmees. Langes 1941. aasta juulis lahingutes Porhovi all sakslaste kätte vangi. Vabanemise järel (1942) elas Viljandimaal oma talus. 1944 septembris vangistati NKVD poolt. Rotberg suri Irkutski oblastis vangilaagris.

Tunnustus

Venemaa keisririik
Püha Stanislavi ordeni 3. järk
Püha Stanislavi ordeni 2. järk
Püha Anna orden

Eesti vabariik
Vabadusristi I liigi 2. järk, 1920
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk, 1921
Kotkaristi II klassi teenetemärk, 1934
Kotkaristi I klassi teenetemärk, 1938

Poola
Taassünni 4. klassi orden

Viited

Kirjandus 
 Kindralmajor T. Rotberg 50-aastane. // Postimees, 09. september 1932, lk. 3.
 Kindralmajor Tõnis Rotberg VR I/2 30 aastat ohvitser. // Sõdur 1936, nr 12-13, lk. 289.
 Mati Õun, Eesti Vabariigi kindralid ja admiralid. 2., parand. ja täiend. trükk. Tallinn: Tammiskilp, 2001
 Jaak Pihlak, "Viljandi kihelkond ja Vabaduse Risti vennad" Viljandi Muuseumi aastaraamat, 2008, lk 240-242

Välislingid 
 Eesti riigi hävitamine / Ohvitserkonna likvideerimine.
 Русская армия в Великой войне: Картотека проекта. Ротберг Тенис Юрьевич
 Tõnis Rotbergi foto ja biograafilised andmed saidil generals.dk

Eesti kindralmajorid
Sõjaministeeriumi koosseis
Riigikaitse Nõukogu liikmed
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi I liigi 2. järgu kavalerid
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi II klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1882
Surnud 1953
Heimar Ilves

Heimar Ilves (15. september 1914 Domnino, Orjoli kubermang,  Venemaa – 5. veebruar 2002 Tallinn) oli eesti helilooja ja muusikapedagoog.

Elukäik 

Ilves on õppinud Tallinna Konservatooriumis klaverit ja kompositsiooni ning olnud aastail 1944–1945 ja 1950–1965 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis muusikateoreetiliste ainete õppejõud. Siis vallandati ta usulistel ja poliitilistel põhjustel ja ta tegutses vabakutselisena, saades sõbralikku tuge Roman Matsovilt, kes on siiani olnud Ilvese sümfooniate ainus dirigent.

Ilves oli aastail 1945–1948 Uuralis Molotovi oblastis asumisel ja töötas seal metsatöölisena.

Looming 

Ta on loonud mitu sümfooniat ja intrumentaalkammermuusikat. Ilvese teosed on sageli kristlik-filosoofilise kallakuga.

Üks Ilvese loomingu tähelepanuväärsemaid vilju on "Teine sümfoonia", mille ainulaadsus tuleb ilmsiks harmoonia ja tonaalsuse suhte kaudu, mis mängivad tema sümfoonias suuremat rolli kui see 20. sajandi muusikale iseloomulik oli. Üks pidevalt korduv rütmifiguur ühendab selles kogu muusikalise ainese; eriti iseloomulik on mitmete tonaalsuste üheaegne kasutus ja ökonoomne orkestratsioon, samas kui iga instrumendi võimalused on ära kasutatud. Tutvunud teosega, ütles Dmitri Šostakovitš, et tegu on unikaalse ja muusikaliselt kõrgväärtusliku panusega kaasaegsesse muusikasse. Teos räägib stalinismi ohvreist ja neile oli teos ka pühendatud. "Teine sümfoonia" valmis aastal 1959, tähistades autori Siberist naasmise 10. aastapäeva. Esiettekanne oli 27. novembril 1964.

Teoseid
 12 variatsiooni klaverile (1937)
 Kontsertvalss sümfooniaorkestrile (1939)
 Klaverisonaat (1940)
 Klaveritrio (1941)
 1. keelpillikvartett (1948)
 Kontsertiino klaverile ja sümfooniaorkestrile (1949)
 2. keelpillikvartett (1958)
 1. sümfoonia (1959)
 2. sümfoonia (1959)
 3. sümfoonia (1967)
 4. sümfoonia (1967)
 5. sümfoonia (1971)
 6. sümfoonia (1975)

Viited

Välislingid 

MI: Guru – Heimar Ilves
Eesti heliloojad: Heimar Ilves

Eesti heliloojad
Eesti muusikapedagoogid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1914
Surnud 2002
Malta saar

Malta (malta ja inglise Malta) on saar Vahemeres. 

Pindala 246 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 246 meetrit. 

Kuulub Maltale.

Malta saared
Vahemere saared
Trundholmi vanker

Trundholmi päikesevanker (taani keeles Solvognen) on pronksiajast pärinev Päikest vedava hobuse kujutis, mis on leitud Taanist, Trundholmi soost Sjællandil. Päikesevanker on valmistatud pronksist ja kullast. Ornamendi põhjal arvatakse, et vanker on valmistatud vanemal pronksiajal, umbes 1350 eKr.

Päikesevankri tükid leidis 1902. aastal kohalik talumees Frederik Willumsen, kes kuivendatud sood esimest korda kündis.  Ta arvas, et tegu on vana mänguasjaga ja andis hobuse oma lastele.  Hiljem anti leid üle Rahvusmuuseumile (Nationalmuseet) Kopenhaagenis. Aastal 1998 leiti metallidetektoriga vankri leiukohast veel mõned rataste katked ja väikseid kullatükke.

Arvatavasti sattus päikesevanker sohu pronksiaegse ohvriannina. Tõenäoliselt lõhuti see tükkideks juba tollal.

Päikeseketta parem külg on kaetud kullaga.  Vasakult paremale liikudes sümboliseeris see Päikese teekonda üle taeva. Vasak külg kullaga kaetud ei olnud, võib-olla kujutas see Päikese öist, nähtamatut liikumist.

Pronksiaegses religioonis oli päikesekultusel oluline koht. Päikest kujutatakse sageli ka pronksiaegsetel kaljujoonistel ja mitmesugustel esemetel. Lisaks Päikest vedavale hobusele olid levinumad sümbolid laevad, tseremoniaalsed kirved, kalad, maod, akrobaadid.

Vankrit kasutati Taanis juba 3. aastatuhandel eKr. Kuigi nii Trundholmi hobune kui päikeseketas on paigutatud ratastele, ei ole vanker ise siin arvatavasti sümboliks. Tõenäoliselt olid rattad vajalikud hobuse ja päikeseketta liigutamiseks usutseremooniate käigus.  Leitud on veel ühe sarnase pronksiaegse ratta katked (Tobølist Lõuna-Jüütimaalt) ning suurte tseremooniavankrite detaile.

Praegu asub Trundholmi päikesevanker Kopenhaagenis Rahvusmuuseumis (Nationalmuseet) ja kuulub Taani kultuurikaanonisse

Välislingid
 Trundholmi vankri koopia valmistamisest
 Nationalmuseet'i koduleht

Taani ajalugu
Muistised
Louisenlundi loss

Louisenlundi loss (Schloß Louisenlund) on klassitsistlik loss Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Rendsburg-Eckernförde kreisis Schlei-Ostsee maakonnas Güby vallas Ahrensberg-Louisenlundis Schlei Große Breite ääres suures inglise pargis, Louisenlundi mõisa härrastemaja. 

Mõis kandis algul Tegeilhave mõisa nime. Selle pindala oli 600 ha. Aastani 1530 oli selle omanik Schak Seestede, aastast 1530 Gottorfi hertsog Adolf I.  

Aastal 1770 kinkis Taani kuningas Christian VI mõisa oma õele printsess Louisele, Karl von Hessen-Kasseli abikaasale. Loss ehitati 1772–1776 nende suveresidentsiks ja sai nime printsess Louise järgi. 

Arhitekt Hermann von Motz laiendas seda 1790. aasta paiku tunduvalt ning ehitas juurde muuhulgas kasvuhoone. Praeguse väljanägemise sai loss Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburgi hertsogite ajal.

Loss on tsementkrohviga ja kiltkivikatusega telliskivihoone, mis paikneb Schlei kaldal. Suures pargis on pärnaallee. Aastal 1790 rajas Karl parki suure "vabamüürlaste torni", milles peeti koosolekuid ja korraldati alkeemiakatseid.  

Puukabelisse on maetud hertsog Friedrich Ferdinand ja tema abikaasa, viimase Saksa keisrinna õde.   

Loss kuulub hertsog Friedrich zu Schleswig-Holsteinile, kes laskis sinna rajada internaatkooli Stiftung Louisenlund, mis asutati 1949 riiklikult tunnustatud gümnaasiumina. Sealt pärineb tuntud purjetajaid. Seal õpib umbes 350 õpilast. See on üks suuremaid Saksamaa internaatkoole. 

Hoolimata arvukatest ümberehitustest on ka siseruumides säilinud eripärasid, nagu näiteks krohvlaed härrastemajas.

Saksamaa lossid
Schleswig-Holstein
Dimitrovgrad

Dimitrovgrad on linn Venemaal Uljanovski oblastis, Melekessi rajooni keskus. Asub Kuibõševi veehoidla ääres, Uljanovskist 100 km kagus. Rahvaarvult Uljanovski oblasti teine linn.

Ajalugu 

Linn asutati 1698. aastal. Linnaõigused sai 1926. aastal ja 1972. aastani kandis nime Melekess, siis sai Bulgaaria kommunisti Georgi Dimitrovi järgi oma praeguse nime.

Dimitrovgradis asub tuumauuringute keskus ja autodetailide tehas.

Linnas on 6 kõrgkooli.

Viited

Välislingid 
Linna ametlik koduleht
Tuumauuringute keskuse koduleht

Venemaa linnad
Uljanovski oblast
Helsingi metroo

Helsingi metroo (soome keeles Helsingin metro, rootsi keeles Helsingfors metro) on Soome ainuke metroo. 

See avati Helsingis pärast 27 aastat kestnud planeerimistöid 2. augustil 1982. Tegu on maailma põhjapoolseima metrooga.

Helsingi metroo koosneb kahest liinist, millel on kokku 25 jaama. Liin hargneb Itäkeskuses Vuosaari ja Mellunmäki haruks. Metroo kogupikkus on 35 km.

Kasutusel on M100- M200- ja M300 tüüpi metroorongid.

Helsingi metrooga tehti 2015. aastal üle 62 miljoni sõidu.

Metrooliinid töötavad kella 5.10–23.40.

Ajalugu 

Helsingi metrood hakati kavandama aastal 1955. Aastal 1963 valmis põhiplaan, kus oli 86,5 km metrooliine, mis ulatusid kaugele naabervaldadesse 108 jaamaga. Lõpuks otsustati piirduda vaid ühe liiniga. Otsus metroo ehitamise kohta tehti 1969. aastal ja eesmärk oli esimene osa valmis saada 1977. aastaks. 1971. aastal valmis esimene, 2,8 km pikk proovilõik. Esimesed proovisõidud Hakaniemi ja Itäkeskuse jaamade vahel tehti 1. juunil 1982, ametlikult avati metroo 2. augustil 1982.

Espoo suuna katmiseks metrooga kiideti 2006. aastal heaks teise liini rajamine – Läänemetroo Ruoholahtist ja Matinkylässe. Ehitus algas 2009 ja esimene lõik (14 km) avati novembris 2017. 2020. aastal loodetakse käiku anda liini järgmine lõik – Kivenlahtini.

Jaamade loend

Galerii

Välislingid 

 Helsingi ühistranspordi koduleht (soome, rootsi ja inglise keeles)

Helsingi
 
Metroo
Ringuta

Ringuta on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.

Viited

Rapla maakonna külad
Märjamaa vald
Membraan

Membraan on mitmetähenduslik sõna:
 membraan on tsütoloogias rakku ja organoide ümbritsev valgulis-lipiidne kaksikkiht. 
 membraan on anatoomias elundeid ümbritsev või elundi osi eraldav kile, näiteks kõrvas asuv trummikile. 
 membraan on tehnilise või laboratoorse seadme osa, kile või õhuke painduv plaadike, mille ülesandeks on kas ainete valikuline läbilaskmine või reageerimine vedeliku või õhurõhu muutustele või nende muutuste tekitamine.
 membraan on keemias kaht vedelikku või gaasi teineteisest eraldav ja aineosakesi (näiteks ioone või kolloidosakesi) valikuliselt läbilaskev poorne vahesein (näiteks veresoonesein, tseoliit, keraamika).
 membraan on muusikas membranofoni osa, mille võnkumisel tekib heli.
Mitoos

Mitoos (varasemas eesti keeles karüokinees) on eukarüootse raku jagunemine, mille puhul kromosoomid jaotuvad tütarrakkude vahel võrdselt.

Hulkraksetel organismidel järgneb nii sugulisele kui ka mittesugulisele paljunemisele rakkude jagunemine, mis tagabki organismi kasvamise ja arengu. Lisaks sellele on rakkude jagunemine vajalik organismi hukkunud rakkude asendumiseks ja vigastuste parandamiseks. Uusi rakke tekib pidevalt juurde ning hävitatakse vanu. Igas sekundis tekib juurde umbes sada tuhat rakku ning loomulikult sama palju neid ka sureb.
Uued rakud saavad alguse lähteraku jagunemisest. Sel viisil moodustunud rakke nimetatakse tütarrakkudeks. Tüvirakud saavad jaguneda mitoosi abil järk-järgult kõikideks erinevateks organismi rakkudeks. Vastassuunalist protsessi - diferentseerunud raku tüvirakuks muutumist organismis ei toimu, kuigi seda saab kunstlikult esile kutsuda.
Noore inimese rakud saavad jaguneda ligikaudu 50 korda, 80-aastase vanainimese rakud aga ligikaudu 30 korda. DNA molekulid, mis iga jagunemise käigus identselt tütarrakkudese kopeeritakse, omavad molekuli otstes telomeere. Tervete rakkude puhul on nii, et iga kord, kui rakk jaguneb, jääb DNA molekuli otsaosa lühemaks, kuni lõpuks rakk käivitab loomuliku surma raja apoptoosi. Vähirakkudes aga, kus on raku loomulik elutsükkel moondunud, on ka telomeeride kestmine tagatud vastavate valkude ebatavalise aktiviseerimisega (ensüüm telomeraas taastab lühenenud telomeerid). See ei lase DNA otsaosasid loomulikult kahaneda. Selline olukord on üks põhjustest, miks vähirakud saavad ebanormaalselt kaua elus püsida, mitoosi aina jätkates. Selline surematu vohamine vähkkasvaja näol toob aga ravi puudumise korral kaasa kogu organismi surma.

Enamik organismi rakkudest uueneb pidevalt mitoosi abil, kuid on ka n-ö asendamatuid rakke, mis moodustuvad vaid kord elus kogu organismi eluajaks ja mitoosi abil ei uuene. Samuti osadel rakkudel, nagu näiteks punased verelibled, kaob raku tuum ja selline tuumata rakk muidugi kuidagi jaguneda ei saa.

Vaata ka 
Amitoos
Meioos
Rakutsükkel

Viited

Välislingid 
 Mitoosist

Rakubioloogia
Paljunemine
Histoloogia

Histoloogia ehk koeõpetus on mikroanatoomia, botaanika, bioloogia, zooloogia ja meditsiiniteaduse allharu, mis uurib hulkraksete organismide rakkude ja kudede struktuuri, ehitust, arenemist ja talitlust ning patoloogiat. Histoloogia eriteadlane on histoloog.

Histoloogia on tihedalt seotud anatoomia allharudega, nagu süstemaatiline anatoomia, funktsionaalne anatoomia, embrüoloogia, ealine anatoomia, rakendusanatoomia ehk kliiniline anatoomia, patoanatoomia jt.

Histoloogiaga on tänapäeval seotud paljud teadusharud, nagu bioloogia, dermatoloogia, endokrinoloogia, farmakoloogia, geneetika, hematoloogia, histopatoloogia, kardioloogia, onkoloogia, pulmonoloogia, tsütoloogia jne.

Eri riikide teadus- ning meditsiinisüsteemides võivad histoloogia klassifikatsioonid, diagnostilised meetodid (laboratoorne diagnostika), õpetusteooriad ja teraapilised meetmed ning bioloogilised ja meditsiinilised terminid erineda.

Histoloogiat saab liigitada uuritavate ning õpetusse kuuluvate hulkraksete organismide järgi: 
taime histoloogia
veterinaarhistoloogia 
inimese histoloogia

Histolooge
Richard Altmann
Santiago Ramón y Cajal
Aleksandr Dostojevski
Hans Christian Gram
Camillo Golgi
Harry Andreas Kull (1886–1933)
Rudolf Albert Kölliker
Louis Ranvier
Theodor Schwann

Ajaloolist
1819. aastal kasutas Mayer esmakordselt sõna 'histoloogia'.

Histoloogia arendamisse on panustanud paljude eri valdkondade teadlased, nagu Robert Hooke, Marie François Xavier Bichat, mitmed anatoomid Meckeli suguvõsast, patoloog Thomas Hodgkin (1798–1866), Johannes Evangelist Purkinje, Friedrich Gustav Jakob Henle, Filippo Pacini jpt.

Etümoloogia
Histoloogia nimetus tuleneb kreeka sõnadest  (histos) 'kude' ja λογος (logos) 'õpetus, sõna'.

Vaata ka
Histoloogialabor
Nomina Histologica

Viited

Välislingid

Nobelprize.org. Physiology or Medicine 1906 - Presentation Speech.,  , Veebiversioon (vaadatud 26.aprill 2013)
Tehver, Julius 1962. Loomade histoloogia. 2. parand. tr. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus.
Bracegirdle,B.,The History of Histology: A Brief Survey of Sources, History of Science, Vol. 15, p. 77-101, Bibliographic Code: 1977HisSc..15...77B, Veebiversioon (vaadatud 03.11.2013) (inglise keeles)
Elizabeth Aughey, Frederik L. Frye,"Comparative Veterinary Histology: with Clinical Correlates", Manson Publishing, 2001, ISBN 1-874545-66-9. Google'i raamatu osaline veebiversioon (vaadatud 03.06.2013)  
 Medical Histology Learning System., Meditsiinilise histoloogia veebipõhine õppesüsteem saidil (vaadatud 25.05.2013)
Enn Ernits, Esta Nahkur,  Koduloomade anatoomia, Eesti Maaülikool, Tartu, Halo Kirjastus, 2013, ISBN 978-9949-426-28-8.
 Põhjalik You tube´i kanal histoloogia teemal: https://www.youtube.com/channel/UCHxw6vH2_3Mduq8XLqqDRLA
Kimberley Anne Scott

Kim Mathers (õieti Kimberley Anne Scott; sündinud 9. jaanuaril 1975 Warrenis Michiganis) oli Ameerika räppari Eminemi (kodanikunimega Marshall Bruce Mathers III) endine abikaasa. 

Nad abiellusid 14. juunil 1999 ning lahutasid 7. augustil 2000; uuesti abielluti 14. jaanuaril 2006 ja lahutati 5. aprillil 2006. 

Kimil on kaksikõde Dawn Scott. 

Kim ja Marshall kohtusid väga varakult koolis. Nende suhtes oli nii sügavat armastust kui ka vihkamist. 1995. aasta detsembris sündis nende tütar Hailie Jade ja 1999. aasta suvel nad abiellusid. Nende abielu läks lõhki 4. juulil 2000, kui Marshall nägi Kimi parklas suudlemas teise mehega (John Guerraga). Marshall läks nende juurde ja tabas meest püssiga. Politsei arreteeris Marshalli ja selles kirjutati pressis. Kim oli meeleheitel ja natuke aega hiljem lõikas ta veenid läbi ja see oli esimene kord, kui Marshall tahtis lahutust. Aga nad leppisid ära ja üritasid oma abielu päästa. Kim tahtis lahutust märtsis 2001. Kim sai 475 000 dollarit, et osta uus maja, ja nad jagasid Hailie hooldusõigust.

Mathers, Kim
Mathers, Kim

en:Kim Mathers
fr:Kimberley Scott
Laane

Laane on mitme Eesti küla nimi:
Laane, küla Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas
Laane, küla Harju maakonnas Kose vallas
Laane, küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas
Laane, küla Tartu maakonnas Kambja vallas
Laane, endine küla Valga maakonnas Puka vallas
Laane, endine küla Simuna kihelkonnas
Laane, endine küla Tartumaal Rasina vallas

Laane on ka perekonnanimi.

Aastatel 1945–1954 eksisteeris Laane külanõukogu.

Lisaks kannab Laane nime endine raudteepeatus Tartu-Petseri raudtee ääres
Uhti

Uhti on küla Tartu maakonnas Kambja vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ülenurme valda.

Küla mainiti teadaolevalt esmakordselt 1299. aastal (Huchten). 

Külas asub Uhti raudteepeatus.

Uhti kõrtsihoones tegutseb Uhti Avatud Ateljee. Hoone on arvatud ehitismälestiseks.

Küla idaosas voolab Porijõgi ja kagunurgas ka esimesega liituv Tatra jõgi.

Küla läänepiir jookseb mööda Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maanteed. Küla läbib Põlva–Reola maantee.

Vaata ka
Uhti mõis

Viited

Kambja vald
Tartu maakonna külad
Ülenurme

Ülenurme on alevik Tartu maakonnas Kambja vallas, Kambja valla halduskeskus.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli alevik Ülenurme valla halduskeskus.

Alevikus asuvad Ülenurme Gümnaasium, Ülenurme Muusikakool, Ülenurme lasteaed, Ülenurme Raamatukogu, Eesti Põllumajandusmuuseum, Ülenurme staadion ja Ülenurme raudteepeatus.

Ülenurme alevik ja vald on saanud nime 17. sajandi alguses rajatud Ülenurme mõisalt (Uellenorm). Sõjajärgsel ajal (kuni 1968. aastani) asus alevikus Ülenurme sovhoosi keskus ja hiljem Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppemajand Ülenurme õppe-katsemajand.

1930. aastatel ilmus Tallinnas T. Mutsu kirjastusel H. Kleesi operett kolmes vaatuses "Ülenurme minia".

Viited

Kirjandus
 "Matsi talust lennuakadeemiani" (Ülenurme: Ülenurme Gümnaasium, 2016), kogumik Ülenurme valla haridusajaloost

Välislingid 

 Ülenurme valla koduleht
 Ülenurme Gümnaasiumi koduleht

Eesti alevikud
Syd Barrett

Syd Barrett [siid b'äret] või [b'ärit] (õieti Roger Keith Barrett; 6. jaanuar 1946 Cambridge – 7. juuli 2006 Cambridge) oli Briti laulja ja muusik.

Ta oli ansambli Pink Floyd esimene kitarrist, kuid vahetati 1968. aastal välja tema probleemide tõttu narkootikumidega (LSD).

Pink Floydi esimest perioodi koos Barrettiga peetakse Pink Floydi psühhedeelia perioodiks, ning pärast tema lahkumist grupist tegi Pink Floyd Syd Barretti auks loo "Shine on You Crazy Diamond". Ka albumi "Wish You Were Here" pealkiri on viide Syd Barrettile.

Sooloalbumid
"The Madcap Laughs" (1970)
"Barrett" (1970)
"Opel" (1988)

Välislingid
http://www.sydbarrett.org/

Suurbritannia muusikud
Suurbritannia lauljad
Sündinud 1946
Surnud 2006
Pärnu linn (haldusüksus)

Pärnu linn on omavalitsusüksus Pärnu maakonnas.

Omavalitsusüksus moodustati 1. novembril 2017, kui jõustus Audru valla, Paikuse valla, Pärnu linna ja Tõstamaa valla ühinemine. Tõstamaa Vallavolikogu ei nõustunud vabatahtlikult Pärnu linnaga liituma ja vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.

Haldusreformi käigus moodustatud omavalitsuse pindala on 858,07 km² ja sellega on see pindalalt suurim "linn" Eestis. Pärnu linna koosseisus on moodustatud Audru osavald, Paikuse osavald ja Tõstamaa osavald.

Selle koosseisu kuuluvad Pärnu linn, Lavassaare ja Paikuse alev, Audru ja Tõstamaa alevik ning 49 küla: Ahaste, Alu, Aruvälja, Eassalu, Ermistu, Jõõpre, Kabriste, Kastna, Kavaru, Kihlepa, Kiraste, Kõima, Kõpu, Kärbu, Lao, Lemmetsa, Liiva, Lindi, Liu, Lõuka, Malda, Manija, Marksa, Männikuste, Oara, Papsaare, Peerni, Pootsi, Põhara, Põldeotsa, Põlendmaa, Päraküla, Rammuka, Ranniku, Ridalepa, Saari, Saulepa, Seliste, Seljametsa, Silla, Soeva, Soomra, Tammuru, Tuuraste, Tõhela, Tõlli, Valgeranna, Vaskrääma, Värati.

Linnavalitsemine ja haldusorganid 
Pärnu linna kohaliku omavalitsuse esinduskogu on Pärnu linnavolikogu, mille juht on linnavolikogu esimees. Täitevvõim on Pärnu linnavalitsus, mille juht on Pärnu linnapea.

Pärnu linnapea on 2015. aastast Romek Kosenkranius, Pärnu Linnavolikogu esimees on Andrei Korobeinik.

Sõpruslinnad 
Sõpruslinnad on:

Viited

Välislingid 
 omavalitsuste ühendamisest Pärnu omavalitsuse veebis

Eesti omavalitsuslikud linnad
Milan Kňažko

Milan Kňažko [m'ilan knj'aško] (sündinud 28. augustil 1945 Horné Plachtinces) on slovaki näitleja, Slovakkia poliitik ning televisioonijuht.

Elulugu 
Ta lõpetas ehitusalase ametikooli ja Muusikakunstide Kõrgkooli (VŠMU) Bratislavas. Aastatel 1968–1970 õppis ta stipendiaadina Prantsusmaal Nancys Rahvusvahelises Teatriakadeemias. 

Aastatel 1970–1971 töötas ta näitlejana teatris Divadlo na Korze, 1971–1985 teatris Nová scéna ja 1985–1989 Slovaki Rahvusteatris. 

Jaanuarist juunini 1990 oli ta Muusikakunstide Kõrgkooli Teatriteaduskonna dekaan. 

Novembris 2002 sai ta Bratislava rahvusvahelise filmifestivali presidendiks.

Jaanuarist 2003 on ta telejaama TV JOJ peadirektor.

Poliitiline tegevus 
Oktoobris 1989 loobus ta ainsana Tšehhoslovakkia Sotsialistlikus Vabariigis teenelise kunstniku aunimetusest, väljendades mittenõustumist tollase režiimiga. 

Novembris 1989 alustas ta poliitilist tegevust.

Ta oli Tšehhi ja Slovaki Föderatiivne Vabariigi presidendi nõunik Prahas ja ühtlasi Tšehhi ja Slovaki Föderatiivne Vabariigi Föderaalkogu Rahvakoja saadik.  

Juunist 1990 28. augustini 1990 oli ta Slovaki Vabariigi rahvusvaheliste suhete minister ning aastatel 1992–1993 Slovaki Vabariigi valitsuse esimehe asetäitja ning välisminister. 

Ta oli sametrevolutsiooniaegsete tribüünimiitingute kaaskorraldaja ja moderaator.

Ta osales parteide Avalikkus Vägivalla Vastu (1989), Liikumine Demokraatliku Slovakkia Eest (1991), Demokraatlik Liit ja Slovaki Demokraatlik ja Kristlik Liit (2000) asutamises.

Filmirollid 
 1965: "Šerif za mrežami" (Ivan)
 1968: "Niet inej cesty" (Jurát I)
 1971: "Nevesta hôľ" (metsnik)
 1972: "Zajtra bude neskoro" (Ján)
 1974: "Deň, ktorý neumrie" (Podhorec)
 1975: "Nevěsta s nejkrásnějšíma očima" (Pišta)
 1975: "Život na úteku" (Kukorelli)
 1977: "Rusalka" (prints)
 1979: "Choď a nelúč sa" (Kukorelli)
 1980: "Hodiny" (Hever)
 1980: "Nevěsta k zulíbání" (Karol Molnár)
 1983: "Zánik samoty Berhof" (leitnant)
 1984: "Návrat Jána Petru" (Ján Petro)
 1984: "O sláve a tráve" (Richter)
 1985: "…nebo být zabit" (Ernest)
 1986: "Kohút nezaspieva" (õpetaja Tomko)
 1986: "Papilio" (Hrabě)
 1987: "Devět kruhů pekla" (Tomáš)
 1987: "Svět nic neví" (Křemen)
 1988: "Dobři holubi se vracejí" (Miloš Lexa)
 1990: "Jen o rodinných záležitostech" (major)
 1990: "Poslední motýl" (Gruber)
 1990: "Svědek umírajícího času" (timukas Mydlář)

Tunnustused
teeneline kunstnik

Isiklikku
Ta on kolmandat korda abielus ja tal on kolm last.

Slovakkia poliitikud
Slovakkia näitlejad
Tšehhoslovakkia näitlejad
Sündinud 1945
Evely Ventsli

Evely Ventsli (sündinud 5. augustil 1985) on eesti telesaatejuht ja modell.

Evely Ventsli on olnud noortesaate "ZTV" ja tõsielusaate "Kaunitar ja geenius" saatejuht.

Modellitööd alustas ta 13-aastaselt. Praegu ta enam modellindusega ei tegele.

Haridus
2004 Tallinna Mustamäe Gümnaasium 
2007 Tallinna Ülikool – reklaam ja imagoloogia
2011 Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituut - kommunikatsioonijuhtimine

Välislingid 
Ilona Talumets: Evely Ventsli punub oma pesa, Kroonika.ee, 13.jaanuar 2009

Eesti saatejuhid
Eesti modellid
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1985
Haeska mõis

Haeska mõis (saksa keeles Hasik) oli rüütlimõis Martna kihelkonnas, praeguse Haapsalu linna territooriumil Läänemaal.

Haeska mõisa on esmakordselt mainitud 1560. aastal. Mõis kuulus siis Haapsalu toomkirikule, hiljem Kursellide ja Wrangellide suguvõsadele. Haeska mõisa viimane omanik enne võõrandamist 1919. aastal oli Hans von Grünewaldt.

Mõisa 1805. aastal valminud peahoone asub Haeska küla lõunaosas. 1981. aastal hoone renoveeriti ning Matsalu looduskaitseala rajas sinna väikese haneliste rännet tutvustava väljapaneku. Praegu on Haeska mõisa peahoone eravalduses.

Vaata ka 
Eesti mõisate loend

Välislingid
Haeska mõisa ajalugu
Haeska 360° aeropanoraam / aerofoto

Läänemaa mõisad
Haapsalu linn
Martna kihelkond
Haeska mõis (Valjala)

Haeska mõis (saksa keeles Hasik) oli rüütlimõis Valjala kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal asuvad mõisa maad Saare maakonnas Saaremaa ja Saaremaa vallas.

Mõis tekkis 1450. aastal kolmest vakusest (Konde, Metzküll ja Hauist) läänistatud maadest.

Aastail 1632–1791 kuulus mõis Nolckenitele, 1919 parun Erich Nolckenile.

1914. aastal kuulus mõisale 948,52 hektarit mõisamaad, 1013,63 ha talumaad. 1909. aastal kuulus mõis Kogula valda, 1939. aastal kuulus endine mõisasüda Valjala valda.

Mõisa peahoone on hävinud. Varemete põhjal on järeldatud, et see oli ühekorruseline puithoone võlvitud keldritega. Kõrvalhooned on enamikus hävinud või varemetes. Peahoone ees asus lihtne lehtpuupark.

Viited

Saaremaa mõisad
Saaremaa vald
Valjala kihelkond