joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Estonia Muusika Osakonna segakoor

Estonia Muusika Osakonna segakoor oli aastatel 1912–1940 Estonia seltsi Muusika Osakonna juures tegutsenud segakoor. Koori järglane on 1993. aastal asutatud Estonia Seltsi Segakoor.

Segakoori juhatas algul August Topman. 1920ndatel sai segakoor Eesti parimaks. Koori repertuaari olulise osa moodustas Eesti helilooming. Olulised olid nt 1929. aastal Cyrillus Kreegi "Reekviemi" ja 1931. aastal Artur Kapi "Hiiobi" esiettekanne.

Koor esines mitmeid kordi ka välismaal: Soomes, Lätis, Leedus, Poolas ja Ungaris.

Viited 

Eesti koorid
Estonia Seltsi segakoor

Estonia Seltsi Segakoor on aastatel 1993-2022 tegutsenud segakoor. See on 1912–1940 tegutsenud Estonia seltsi Muusika Osakonna segakoori järglane.

Segakooris laulab u 50 inimest.

Vaata ka
Toronto Estonia segakoor

Viited

Välislingid
Segakoori koduleht (vaadatud 05.02.2013)

Eesti koorid
Estonia (selts)

Estonia on aastal 1865 asutatud laulu- ja mänguselts. Aastal 1940 seltsi tegevus lõppes. Selts taasasutati 1990. 

Selts osales I üldlaulupeol, kus seltsi 10 lauljaga meeskoor Eduard Bergmanni juhatusel pälvis lauluvõistlusel I järgu diplomi.

Aastal 1871 loodi seltsi juurde näitetrupp. 

Seltsi eestvedamisel rajati 1906. aastal Estonia teater ja 1913. aastal Estonia teatri- ja kontserdihoone.

Estonia selts korraldas kahasse seltsiga Lootus 1896. aasta VI ja üksinda 1910. aasta VII üldlaulupeo. 1918. aastal tegutses Estonia seltsi esimehena Jaan Linnamägi.

Viited

Kirjandus
 Natuke Eesti lõbuseltsidest, Eesti Postimees ehk Näddalaleht : ma- ja linnarahvale, nr. 33, 15. august 1884, lk. 1
 Aastapidu (20. a. juubel), Eesti Postimees ehk Näddalaleht : ma- ja linnarahvale, nr. 45, 6. november 1885, lk. 2
 "Estonia" minevikust. Ärakirjad "Estonia" prototolliraamatutest. Seltsi asutamine., Päewaleht, nr. 255, 6 november 1913, lk. 5
 Wiiskümmend aastat "Estonia" elust., Päewaleht, nr. 233, 10. oktoober 1915, lk. 5
 "Estoonia seltsi 60-aastase tegewuse juubel, Kaja, nr. 148, 16. juuni 1925 tr. 1, lk. 7
 "Estoonia" esimesed eluaastad. Estoonia kuuskümmend aastat andmetel., Muusikaleht, Nr. 11, November 1925, lk. 166-170
 Joh. Lepa: "Estonia" selts 1865 - 1925. 1.", Postimees, nr. 315, 20. november 1925, lk. 4 
 Joh. Lepa: "Estonia" selts 1865 - 1925. 2.", Postimees, nr. 316, 21. november 1925, lk. 4
 Joh. Lepa: "Estonia" selts 1865 - 1925. 3.", Postimees, nr. 317, 22. november 1925, lk. 2
 Joh. Lepa: "Estonia" selts 1865 - 1925. 4.", Postimees, nr. 319, 24. november 1925, lk. 4 

 Mälestused "Estoonia" algupäevilt. Praegu elusoleva kaasaegse [Peeter Veros (1851-1832)] jutustus., Kaja, nr. 283, 20 november 1925, lk. 5
 "Estoonia seltsi algusaastad", Vaba Maa, 21. november 1925, lk. 6
 "Laulo ja mängo" selts, Päewaleht, nr. 290, 20. oktoober 1935, lk. 6
 "Estonia 70. a. juubeli puhul", Noor-Eesti, eesti kirjanike selts; Tänapäev, kirjastus (Tartu), Tänapäev ; 8 1935-11,  lk. 295

Laulu- ja mänguseltsid
1865. aasta Eestis
19. sajand Tallinnas
ESTO

ESTO ehk ülemaailmsed eesti kultuuripäevad on väliseestlaste algatatud ülemaailmne eestlaste kogunemine, mis toimub iga nelja aasta tagant. Nädala jooksul toimuvad mitmesugused eesti kultuuriga seotud sündmused, väliseesti organisatsioonide kokkutulekud ja õhtuti omavahelisteks kohtumisteks Salakõrts. Traditsiooniliselt on ESTO kavas laulu- ja tantsupidu, rahvuskongress ning jumalateenistus.

ESTO-del on läbi aegade olnud täita ka poliitiline roll – selliste kogunemiste kaudu sai maailm sõnumeid okupeeritud Eesti kohta. Alates 1988. aastal Austraalias Melbourne'is toimunud kultuuripäevadest on ESTO-l osalenud ka Eesti esinejad. Melbourne'is toimunud V ESTO-l käisid näiteks Lennart Meri, Mart Laar, RAMi poistekoor ja Ivo Linna.

Esimesed ülemaailmsed eesti kultuuripäevad toimusid 1972. aastal Torontos. ESTO nime sai festival mõni aasta hiljem, nagu ka ESTO lipu, mis alates 1996. aastast on hoiul Eesti Rahva Muuseumis. XII ülemaailmsed eesti kultuuripäevad ehk ESTO 2019 toimusid 27. juunist 3. juulini esmakordselt järjest kahes riigis – Eestis ja Soomes ning kolmes järjestikuses linnas – Helsingis, Tartus ja Tallinnas.

ESTO-d
I ESTO (Torontos 1972)
II ESTO (Baltimore'is 1976)
III ESTO (Stockholmis 1980)
IV ESTO (Torontos 1984)
V ESTO (Melbourne'is 1988)
VI ESTO (New Yorgis 1992)
VII ESTO (Stockholmis ja Tallinnas 1996)
VIII ESTO (Torontos 2000)
IX ESTO (Riias 2004)
X ESTO (Münsteris 2009)
XI ESTO (San Franciscos 2013)
XII ESTO (Helsingis, Tartus ja Tallinnas 2019)

Viited

Välislingid 
 ESTO 2019
 ESTO 2013
 Ülemaailmne Eesti Kesknõukogu teatab: Viimane ESTO toimub aastal 2019 Helsingis ja Tallinnas
 Rein Sikk: "Viimane ESTO toimub kahe aasta pärast Vaikse ookeani kaldal" Eesti Päevaleht, 29. september 2011
 Ülemaailmsed Eesti Päevad ja ESTO-92 järelkaja

Välis-Eesti
AS Flora

AS Flora on Eesti ettevõte, mis traditsiooniliselt on tegelenud kodu- ja tarbekeemia tootmise ja müügiga, pärast 2006. aastat on firma tegevusvaldkond laienenud.

Aastal 2006 ettevõte reorganiseeriti ja moodustati AS Flora, millel on kolm põhitegevusala:
 kinnisvara, millega tegeleb AS Flora ja selle tütarfirma AS Tehnoflora
 tarbekeemiatooted ja küünlad, millega tegeleb AS Flora ja selle tütarfirma AS Flora Kadrina
 toitlustus, millega tegeleb AS-ile Flora kuuluv kohvik Floriin

Ajalugu 
Ettevõtte ajalugu ulatub aastasse 1889, mil asutati Mayeri Keemiavabrik. Algul toodeti või- ja juustevärve, hiljem tootevalik laienes. 1940. aastal natsionaliseeriti Tallinnas Paldiski maantee 25 territooriumi tegutsenud keemiaettevõtted ja moodustati neist artellid.  

Keemiatooteid tootvate väikeettevõtete baasil moodustati Tallinna Keemiakombinaat 1940 - ndatel muudeti ettevõtte nimi Keemiakombinaadiks Flora. 1947. aastal tsentraliseeriti Eesti tarbekeemiatööstus. 1960.aastal ühendati Tallinna Keemiakombinaadiga Tallinna Lakitööstus ja Vabrik “Flora”. Ühendatud ettevõttele anti nimi Tallinna Keemiakombinaat “Flora". Tallinna Keemiakombinaadi “Flora" neljas tsehhis toodeti tarbekeemiatooteid, kondi- ja nahaliimi, lakke ja värve, parfümeeriat, plastmasstaarat ja pudukaupu. 1960-ndatel tulid välja omaaegsed Tallinna Keemiakombinaadi “Flora" väga tuntud tooted nagu pesuleotusvahend Fermenta, aknapesuvahend Aknool, pesuvalgendi Liilia jt. 

Aastal 1964 moodustati mitme keemiaettevõtte ühinemisel Tarbekeemia Tootmiskoondis Flora. 1964. aasta 1. aprillil liideti Tallinna Keemiakombinaadiga „Flora“ Tartu Keemiakombinaadi tarbekeemiatsehh. Sellest alates kandis ühendettevõte nime Tarbekeemia Tootmiskoondis „Flora“ (TKTK „Flora“). Tootmiskoondisena tegutses ettevõte 1980ndate lõpuni, mil ettevõttest sai riiklik aktsiaselts – RAS Flora. Aastal 1993 ettevõte erastati ja samal aastal moodustati AS Flora Liit.

Viited

Välislingid
Ettevõtte koduleht (vaadatud 05.02.2012)

Eesti keemiatööstusettevõtted
Tallinna ettevõtted
Mary Leakey

Mary Douglas Leakey (neiupõlvenimi Nicol; 6. veebruar 1913 – 9. detsember 1996) oli briti arheoloog ja antropoloog, kes avastas kivistunud Proconsuli kolju. Tegemist oli väljasurnud ahviga, keda tänapäeval peetakse üheks inimese eellastest. Lisaks avastas ta Olduvai jäärakust ühe varase hominiidi Paranthropuse kolju ja Laetoli jalajäljed. Enamiku oma karjäärist töötas ta koos abikaasa Louis Leakeyga Olduvai kuristikus, kaevates välja varaste hominiidide fossiile ja tööriistu. Leitud kivist tööriistade klassifitseerimiseks lõi ta oma süsteemi. Temast sai 1960. aastal Olduvai väljakaevamiste direktor. Peale abikaasa surma 1972. aastal sai temast üks tähtsamaid paleoantropolooge ja oma poja Richard Leakey väljaõpetamisega Leakeyde traditsiooni looja.

Tunnustused
Mary Leakey valiti 1980. aastal Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks.

Välislingid 

 The Leakey Foundation

Arheoloogid
Antropoloogid
Sündinud 1913
Surnud 1988
Tragun

Tragun (prantsuse sõnast dragon) on ratsaväeüksuse liige. Algselt kasutasid tragunid hobuseid vaid transpordiks ja ise liikusid jalgsi, kuid alates 17. sajandist hakkasid nad ratsanikeks. Esimesed traguniväeüksused loodi 16. sajandil Prantsusmaal. Kuni 20. sajandi alguseni leidus traguniüksusi enamikus Euroopa riikides. 

Tragunite vorm ja relvastus (valdavalt tulirelvad ja jalaväemõõk) sarnanevad jalaväe omadega. Venemaal oli Napoleoni sõdade ajal 36 ja Esimese maailmasõja ajal 22 tragunipolku. Tragunite alaliikideks võib lugeda ka karabinjeere (Venemaal kuni 20 polku) ja ratsagrenadere (Venemaal kuni 6 polku).

Viited 

Sõjandus
Ratsavägi
Boris Blinov

Boris Blinov (ka Boris Blinoff; 19. aprill 1909 Tallinn – 4. märts 1982 Tallinn) oli Eesti tantsija ja ballettmeister.

Ta õppis aastani 1926 Tallinna vene gümnaasiumis, tantsu Gerd Neggo tantsustuudios ja Estonia teatri Rahel Olbrei õpperühmas.

Ta oli aastatel 1926–1960 Estonia teatri balletisolist, seadis tantse ooperitele ja operettidele (ka Vanemuises ja Ugalas), oli mitme ballettmeistri (Anna Ekston, Boris Fenster) assistent ning Paul Sepa erateatristuudios ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis liikumisjuht.

Tunnustused 
 1949 Nõukogude Eesti preemia
 1957 Eesti NSV teeneline kunstnik

Kirjandus 
 Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000

Estonia teatri balletitantsijad
Eesti tantsupedagoogid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1909
Surnud 1982
Haapsalu vanamuusikafestival

Haapsalu vanamuusikafestival on aastast 1994 Haapsalus toimuv rahvusvaheline varajase muusika festival.

Aastatel 1996–2009 korraldas festivali kontserdiagentuur Concerto Grosso, aastast 2010 aga Muusikaühing Studio Vocale.

Festivali kunstiline juht on Toomas Siitan.

Viited

Välislingid
Festivali koduleht (vaadatud 06.02.2013)

Haapsalu üritused
Eesti muusikafestivalid
Johannes Bleive

Johannes Bleive (17. september 1909 Tartu – 16. mai 1991 Tartu) oli eesti muusikapedagoog ja -kriitik ning helilooja.

Elulugu
Johannes Bleive õppis aastatel 1928–1931 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis viiulit (Robert Peenemaa klassis) ja aastatel 1931–1938 kompositsiooni (Heino Elleri klassis), lõpetas aastal 1939 eksternina Tallinna Konservatooriumi (Artur Kapi klassis)

Ta oli aastatel 1940–1985 Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli muusikateoreetiliste ainete õppejõud; ta on tegutsenud ka dirigendi ja muusikaarvustajana. Ta oli aastast 1949 Eesti Heliloojate Liidu liige, aastast 1957 juhtis ta liidu Tartu osakonna tööd.

Tema õpilasi: Leo Schotter, Aare Allikvee, Johannes Jürisson, Valdeko Viru, Mare Põldmäe.

Looming
Johannes Bleive heliloomingut iseloomustab värvikas harmoonia ja väljenduse ekspressiivsus. Tema kammerteoseid on esitanud paljud interpreedid, sealhulgas Elsa Avesson, Vaike Vahi, Charles Kipper, Ago Russak, Tiiu Usk, Rein Bleive, Ellen Laidre, Avo Kittask, Kaljo Räästas, Evi Vanamölder, Sigrid Orusaar ja Tõnu Reimann. 
Bleive loodud orkestriteoseid on juhatanud Kirill Raudsepp, Roman Matsov, Valdeko Viru, Endel Nõgene ja teised.

Isiklikku 
Tema isa Mihhail Bleive (1873–1919) oli Rõngu Issanda Taevaminemise koguduse preester ja Tartu Jumalaema Uinumise koguduse esipreester. Mihhail Bleive mõrvasid 14. jaanuaril 1919 kommunistid Tartus Krediidikassa keldris, aastal 2000 kanoniseeriti ta pühakuks.  Ka Johannese vend Theodor Bleive (1901–1979) oli preester. Poeg Rein Bleive (s. 1944) on pianist ja Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli klaveriõpetaja.

Eesti heliloojad
Raadi kalmistule maetud
Sündinud 1909
Surnud 1991
AS Hiiu Kalur

AS Hiiu Kalur on aastal 1991. asutatud Eesti kalatööstusettevõte.

Ettevõte on 1949. aastal asutatud Hiiu Kaluri kalurikolhoosi õigusjärglane. 

Ettevõttes töötab üle 70 inimese.

Ettevõttel on kuus traallaeva, mis püüavad Läänemerest kilu, räime ja turska.

Ettevõttel on neli tehast, millest kolm asuvad Eestis (Saaremaal Läätsal, Pärnumaal Lius ja Audrus) ning üks Soomes. Hiiumaal Kõrgessaares asunud kalatehas on suletud.

Ettevõttel on osalus ka järgmistes ettevõtetes:
AS Läätsa Kalatööstus
AS Kajax Fishexport
Veere sadam
Lehtma sadam

Viited

Välislingid
Ettevõtte koduleht
Ettevõtte taustainfo - Inforegister

Eesti tööstusettevõtted
Kalurikolhoos
Hiiu maakond
Hiiu Leht

Hiiu Leht on Hiiu maakonna leht, mis ilmub 20. juunist 1997. aastast.

Algul ilmus leht kord nädalas reedeti. Alates 1998. aastast ilmub Hiiu Leht kaks korda nädalas teisipäeviti ja reedeti. Alates 2010. aasta augustist ilmub reedene Hiiu Leht värvilisena. Muudatus oli tingitud konkurendi – värvilise nädalalehe Hiiu Nädala väljaandmise alustamisega.

Hiiu Lehe omanikfirma on osaühing Saaremaa Raadio, mis annab välja ka Saare maakonna ajalehte Meie Maa

Hiiu Lehe esimeseks peatoimetajaks oli Anu Pallas. 1999. aastal sai peatoimetajaks aasta varem tegevtoimetajana tööle asunud Urmas Lauri. Pärast Urmas Lauri siirdumist ajalehte Lääne Elu, võttis 2006. aasta 1. oktoobrist peatoimetaja ülesanded üle seni ajakirjaniku ja toimetajana töötanud Harda Roosna. 

Hiiu Lehel on ilmunud ka lisasid:
aastast 1997 "Saarte Suvenädal"
aastast 2001 "Käina Kuller"; "Pühalepa Teataja".
Enne 2004. aastat ilmus ka teine Hiiu maakonna leht – Hiiumaa, mis aastal 2004. aasta septembris läks pankrotti. Pankrotivara koos kohustustega ostis Hiiu Lehe omanik Arne Pagil.

2010. aasta augustist kuni 2012. aasta juunini ilmus Hiiu maakonnas ka nädalaleht Hiiu Nädal.

Viited

Välislingid
Lehe koduleht

Eesti ajalehed
Rudolf Tobiase Majamuuseum

Rudolf Tobiase Majamuuseum avati 27. mail 1973 Hiiumaa Muuseumi filiaalina. Muuseum asub Selja külas (Hiiu mnt 33), Käina alevikust läänes.

Muuseumihoone on helilooja Rudolf Tobiase sünnikodu, kus ta elas aastani 1885. 

Muuseumi püsiekspositsioon kajastab Rudolf Tobiase elu ja loomingut.

Viited

Välislingid

Majamuuseumist Hiiumaa Muuseumide kodulehel

Hiiu maakonna muuseumid
Hiiumaa vald
Eesti majamuuseumid
Hiiumaa Muuseum

Hiiumaa Muuseum on aastal 1967 Kassari mõisahoones avatud muuseum. Aastast 1998 on muuseumi peamaja Kärdla kalevivabriku direktorite maja (Pikk Maja).

Aastani 1996 kandis muuseum nime Hiiumaa Koduloomuuseum.

Muuseumil on mitu filiaali: nende seas on Rudolf Tobiase Majamuuseum (asutatud 1973), Mihkli Talumuuseum.

Viited

Välislingid
Muuseumi koduleht (vaadatud 06.02.2013)

Hiiu maakonna muuseumid
Hiiumaa vald
Anna Karenina (film)

Anna Karenina (film 1910)
Anna Karenina (film 1911), nimiosas M. Sorohtina
Anna Karenina (film 1914), nimiosas Maria Germanova
Anna Karenina (film 1915), nimiosas Betty Nansen
Anna Karenina (film 1918), nimiosas Irén Varsányi
Anna Karenina (film 1919), nimiosas Lya Mara
Armastus (film 1927) (originaalpealkirjaga "Love"), Anna Karenina osas Greta Garbo
Anna Karenina (film 1935), nimiosas Greta Garbo
Anna Karenina (film 1948), nimiosas Vivien Leigh
Anna Karenina (film 1953), Nimiosas Alla Tarassova
Anna Karenina (film 1961), nimiosas Claire Bloom
Anna Karenina (film 1967), nimiosas Tatjana Samoilova
Anna Karenina (seriaal 1974), nimiosas Lea Massari, 6-osaline miniseriaal
Anna Karenina (film 1976), nimiosas Maia Plissetskaja
Anna Karenina (seriaal 1977), nimiosas Nicola Pagett, 10-osaline miniseriaal
Anna Karenina (film 1985), nimiosas Jacqueline Bisset
Anna Karenina (seriaal 1996), nimiosas Antoinette Taus
Anna Karenina (film 1997), nimiosas Sophie Marceau
Anna Karenina (film 2000), nimiosas Helen McCrory
Anna Karenina (film 2009), nimiosas Tatjana Drubitš
Anna Karenina (film 2012), nimiosas Keira Knightley

Täpsustusleheküljed
Suvelilled

Suvelill on üheaastane taim, kes külvijärgselt samal aastal õitseb, viljub ja annab seemneid ning sügiseks sureb.

Suvelillede hulka arvatakse ka kaheaastased lilled, kes esimesel aastal moodustavad lehekodariku, talvituvad ja järgmisel aastal õitsevad, viljuvad ja annavad seemneid ning surevad. Paljud taimekasvatuses kaheaastastena kasvatatavad lilled on oma olemuselt püsikud, kuid õitsevad rikkalikumalt just teisel kasvuaastal ning seega on majanduslikult mõttekam neid kasvatada vaid kaks esimest aastat.

Meie kliimas kasvatatakse üheaastaste suvelilledena ka mitmeid soojast kliimast pärit liike, kes oma kodumaal on püsikud, kuid meil ei talvitu.

Agrotehnoloogia seisukohalt jagunevad suvelilled laias laastus kaheks: need, mis külvatakse otse kasvukohale ja need, mis vajavad ettekasvatamist ning istutatakse kasvukohale juba noortaimedena. 

Otse kasvukohale külvatavad suvelilled: 
harilik saialill 
rukkilill 
harilik kosmos 
kalifornia läänemagun 
kipslilled 
harilik päevalill 
kivikilbik 
mungalilled  

Ettekasvatamist vajavad suvelilled: 
begoonia 
värdfuksia 
pelargoon
petuunia 
lõvilõug 
keskpäevalill 
pärdiklill 
lemmalts 
aed-raudürt 
lobeelia

Allikas
 M. Laane. Iluaianduse käsiraamat, 2000
Botaanika
Semiootiline Jälg

Semiootiline Jälg on Eesti Semiootika Seltsi väljaantav aastaauhind eelmisel kalendriaastal ilmunud parima semiootikateemalise kirjatöö ja Eesti semiootika edendamise eest.

Laureaadid
2009 – Priit Põhjala (artikkel "Arutlus keelemärgi arbitraarsuse üle")
2010 – Andreas Ventsel ja Peeter Selg (artikkel "An outline for a semiotic theory of hegemony")
2011 – Silver Rattasepp (artiklid "Usk on loodetava tõelisus", "Tormaka teadatahtja uperpallid", "Poeetiline loom paiskab lahti akna", "Darwini Dominikaani jutlus")
2012 – Indrek Ibrus (kogumiku "Crossmedia Innovations: Texts, Markets, Institutions" kaastoimetamine)
2013 – Kadri Rood (mitmekülgne kultuurikriitika)
2014 – Riin Magnus (kõrgetasemelised teadusartiklid), Piret Karro ("Semiootilise salongi" korraldamine)
2015 – Mari-Liis Madisson (teadusartiklid ja viljakas uurimistöö)
2016 – Silvi Salupere
2017 – Tyler Bennett (populariseerimise eest), Merit Rickberg (teadustöö eest)
2018 – Peet Lepik ja Andres Luure
2019 – Aleksandra Miljakina semiootilise visuaalia eest
2020 – Maarja Ojamaa

Viited

Välislingid
Auhinna statuut
Semiootiline Jälg 2009

Eesti auhinnad
Semiootika
Jazzkaar

Jazzkaar on aastast 1990 Tallinnas toimuv rahvusvaheline džässifestival, mis on Baltimaade samalaadsetest suurim.

Festivali peakorraldaja on MTÜ Jazzkaare Sõprade Ühing. Festivali direktor ja kunstiline juht on Anne Erm.

Festivalil on aastate jooksul üles astunud üle 40 riigi džässmuusiku ja -ansambli.

Jazzkaarel osalenud tuntud džässmuusikuid ja -ansambleid
Médéric Collignon
Diane Schuur
Joe Zawinul Syndicate
New York Voices
Courtney Pine

Vaata ka
Tallinna džässifestival

Viited

Välislingid
Festivali koduleht (vaadatud 7.02.2013)

Eesti muusikafestivalid
Džäss
Lea Leppik

Lea Leppik (aastani 1986 Lea Mäeväli; sündinud 16. novembril 1965) on eesti orienteeruja, rogainija ja kabetaja.

Haridus
Lõpetas 1983. aastal Tallinna 46. Keskkooli ja 1988. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna teeninduse ökonoomika ja juhtimise eriala.

Töö
Töötab AS Prike finantsjuhina.

Sporditulemused
Eesti naiste meister 64-ruudulises kabes 1988. ja kirikabes 1985. aastal. Vene kabes on ta meistrikandidaat.

Orienteerumisjooksus on ta veteranide klassides tulnud Eesti meistriks öisel tavarajal aastatel 2002. ja 2003. (klassis N35) ning 2011. ja 2015. (klassis N45), 2007. aastal (klassis N40) pikal rajal, 2013. aastal (klassis N45-50) teatejooksus ja 2015. aastal sprindis (klassis N50). 2002. aastal juhtis ta orienteerumisjooksus N35 klassis EOL-i edetabelit.

2014. aasta rogaini EMil võitis naisveteranide klassis koos Airi Alnekiga hõbemedali (naiskondade arvestuses 5. koht). 2017. aasta rogaini maailmameistrivõistlustel võitis ta naisveteranide klassis koos Airi Alnekiga pronksmedali.

Isiklikku 
Ta on abielus Lauri Leppikuga.

Viited

Välislingid 
 Lea Leppiku sporditulemused 

Eesti kabetajad
Eesti orienteerujad
Sündinud 1965
Kaak (väljaanne)

Kaak oli aastal 1906 Eduard Vilde eestvõtmisel Helsingis ilmunud satiirileht. Toimetus asus Helsingis, Sirkuskatu 1. Vastutavaks toimetajaks oli Otto Tiuppa ja tegevtoimetajaks Eduard Vilde.

Esimene ajaleht ilmus 1. juulil 1906. aastal ja oli 16 lk, ning osaliselt ka värvitrükis. Lehe sisu kirjutas peamiselt Eduard Vilde, joonistused tegid Nikolai Triik (kandis pseudonüümi Waikne), Konrad Mägi ja Karl Alfred Jentson (kandis pseudonüümi Pessimist).

Eduard Vilde avaldas ajalehes artikli ja karikatuuri, mille esimeses osas vedeleb Konstantin Päts laeva kajutis sohval ja teatab - "Ei mõista, mida kapitalismile ette heita. Tema on saanud vaid head – esimese klassi söögid ja raha rahakotti ja selle eest ei ole vaja muud teha, kui kiita ajalehtedes Company maid". Peale seda artiklit Pätsi ja Eduard Vilde (kes oli Pätsi Teataja omaaegne kaastööline) suhted jahenesid pikaks ajaks.

Ajalehte anti välja Soome sotsiaaldemokraatide toel. Ajaleht oli väga riigi- ja ühiskonnakriitiline, et selle esimese kahe numbri levikut takistati ja kolmandast numbrist alates ajaleht keelati ära..

Lehes muu hulgas naeruvääristati keisrivõimu.

Ajalehte trükiti Soomes, Helsingis "Työväen kirjapaino" trükikojas.

1965. aastal anti kirjastuselt "Eesti Raamat" Eduard Vilde 100 juubeliks välja ajalehe faksiimileväljaanne kaanekujundus oli Heino Kersna't, millel oli puugravüür Ernst Kollom Eduard Vildest. Trükiti 1000 eksemplari ja iga raamat oli nummerdatud.

Kaasautorid 
 Karl Alfred Jentson
 Konrad Vilhelm Mägi
 Nikolai Triik
 Eduard Vilde
 Linda Vilde

Välisviited 
 https://www.e-varamu.ee
 Vilde Eduard, toimetatud pilkeleht "Kaak", 1906, nr 3, Esikaas
 Eesti Kirjandusmuuseum - Kreutzwaldi sajand - Satiiriajakiri „Kaak” (1906)

Viited 

Eesti endised ajalehed
Eesti huumoritrükised
Kaseke

Kaseke oli aastatel 1980–1984 tegutsenud Eesti progerokkansambel. 

Ansambli lõid ansambli Propeller liikmed. 

Aastal 1981 võitis ansambel Tartu muusikapäevade peaauhinna. 

Ansambel on teinud muusikat nt muusikafilmile "Nukitsamees". 

Aastal 1983 ilmus ansamblilt heliplaat "Põletus". Albumi salvestamisel osalesid muusikud Priit Kuulberg, Ain Varts, Riho Sibul, Mart Metsala, Peeter Malkov, Andrus Vaht, Tõnu Naissoo, Margus Kappel, Olav Ehala ja Erkki-Sven Tüür.

Viited 

Eesti rock-ansamblid
Runebergi auhind

Runebergi auhind (soome keeles Runeberg-palkinto) on soome kirjandusauhind. Auhind antakse Soome kirjanikule soome- või rootsikeelse teose eest.

Runebergi auhinda annavad välja ajaleht Uusimaa, Porvoo linn, Soome kirjanike liit, Soome kriitikute liit ja Soomerootsi kirjanike liit. Auhinna suurus on 10 000 eurot.

Runebergi auhinna saaja kuulutatakse välja Johan Ludvig Runebergi sünnipäeval 5. veebruaril. Auhinda jagatakse alates 1987. aastast.

Auhinna saanud

Viited

Välislingid
 Auhinnast Porvoo lehel

Auhinnad
Soome kirjandus
Valtteri Bottas

Valtteri Viktor Bottas (sündinud 28. augustil 1989 Nastolas) on soome vormelisõitja.

Alates 2022. aastast sõidab ta Vormel 1 sarjas Alfa Romeo meeskonnas.

Aastatel 2017–2021 sõitis ta Vormel 1 sarjas Mercedese meeskonnas.

Aastatel 2013–2016 sõitis ta Vormel 1 sarjas Williamsi meeskonnas.

Aastatel 2010–2012 oli ta Williamsi testisõitja.

Ta elab Suurbritannias Oxfordis.

Bottas saavutas elu esimese võidu Venemaa GP-s aastal 2017.

Esimene sõita aastal 2013 Austraalia GP. 

Esimene poodium 2014 Austraalia GP.

Tulemused Vormel 1 sarjas

Välislingid

 Valtteri Bottas andmebaasis Driver Database

Soome autosportlased
Soome Vormel 1 piloodid
Sündinud 1989
Kehra Nukk

Kehra Nukk on aastast 1963 Kehras tegutsev nukurahvateater.

Rahvateatri nimetuse sai teater aastal 1968.  

Rahvateater on Lea Sibul'a algatusel korraldanud nukufestivale. Viimane, XV nukufestival, toimus 1994 Kehras. Aastast 1997 korraldab teater nukufestivali "Teater kohvris". 

Teater astub üles peamiselt lasteaedades ja koolides.

Aastast 1999 juhib teatrit Sirje Põlendik.

Viited

Välislingid
Rahvanukuteatrist Anija valla kultuurikeskuse kodulehel (vaadatud 08.02.2013)

Kehra
Eesti harrastusteatrid
Eesti nukuteater
Kistler-Ritso Eesti Sihtasutus

Kistler-Ritso Eesti Sihtasutus (lühend: K-RES) on aastal 1998 asutatud mittetulundusühing, mille eesmärk oli rajada ja rahastada loodavat Eesti Lähimineviku Okupatsioonide Muuseumit. Muuseum ise valmis aastal 2003. 

K-RES on USAs arsti Olga Kistler-Ritso asutatud Kistler-Ritso Foundation'i Eesti haru.

K-RESi patroon oli Lennart Meri.

K-RES on toetanud muu hulgas mitmeid Eesti lähiajalugu puudutavaid teadusprojekte ja selleteemalisi dokumentaalfilme.

Viited

Välislingid
Mittetulundusühingust Okupatsioonide Muuseumi kodulehel (vaadatud 08.02.2013)

Eesti mittetulundusühingud
DNB Pank

DNB Pank (ametlik nimi AS DNB Pank; varasema nimega DnB NORD Bank) on pank, mis on keskendunud liisingu- ja äriklientide teenindamisele. Pank tegutseb Eestis alates 2006. aastast. DNB Pank on Eestis nii liisingu- kui ka ettevõtete laenuportfelli mahult turul neljandal kohal. M&A International Baltics paigutas DNB Panga 2014. aastal Eesti väärtuslikemate ettevõtete edetabelis 34. kohale.

DNB Pank kuulub Norra suurimasse finantsgruppi DNB ASA, mis tegutseb kokku 18 riigis üle maailma, sealhulgas kõigis Balti- ja Põhjamaades.
Alates 11. novembrist 2011 tegutseb kogu DnB NOR grupp, ka DnB NORD, ühtse DNB nime all.

DNB on Põhjamaade üks suuremaid finantsgruppe ja Norra turuliider, pakkudes laia valikut finantstooteid nii era- kui ka äriklientidele. Grupi varade maht 2014. aasta kolmanda kvartali lõpus oli 2691 miljardit Norra krooni. DNB on üks maailma paremini kapitaliseeritud pankasid. DNB aktsiad on noteeritud Oslo börsil ja 34% aktsiatest kuulub Norra riigile.


Areng 

 2006. aasta kevadel alustas pank äriklientide teenindamist DNB Banka Eesti filiaalina.
 2006. aasta detsembris avati pank ka eraklientidele ja toodi turule DNB Liising.
 2008. aasta jaanuarist tegutses DNB Taani filiaalina juriidilise nimega Bank DNB A/S Eesti filiaal.
 2009. aasta sügisel alustas tegevust DNB Kindlustusmaakler.
 Alates 2010. aasta detsembrist kuulub DNB 100%-liselt Norra suurimasse finantsgruppi DNB Bank ASA.
 Alates 2011. aasta 11. novembrist võeti kogu grupis kasutusele ühtne DNB nimi ja logo.
 Alates 2012. aasta 1. septembrist jätkati tegevust kohaliku krediidiasutusena AS DNB Pank, mille alla on koondatud nii panga- kui liisinguteenused.
 2013. aastal nimetas Briti majandusajakiri InterContinental Finance Magazine DNB parimaks ettevõtete pangaks Eestis.
 2014. aasta alguses avanes DNB modernne internetipank.
 Alates 2014. aasta novembrist pakub DNB Pank Eestis uudset liisingukindlustuse teenust, mille abil liisija saab kaitsta end töötusest või töövõime kaotusest tulenevate makseraskuste eest.
 2015. aasta kevadel teatas pank keskendumisest äri- ja liisinguklientide teenindamisele.

DNB grupi reitingud
 Standard & Poor's A+ (aprill 2014)
 Moody's A-1 (mai 2014)

Viited

Välislingid 
 DNB Pank
 DNB Pank Facebookis
 DNB Pank Twitteris
 DNB internetipank
 DNB internetipanga responsiivset disaini tutvustav video 
 Pikemalt DNB internetipangast
 Pikemalt DNB Panga liisingust
 Pikemalt DNB Panga kodulaenust
 Pikemalt DNB ASA-st norrakeelses Wikipedias
 DnB Nord taanikeelses Wikipedias

Pangad
Norra ettevõtted
Eesti pangad
AS Silvano Fashion Group

AS Silvano Fashion Group on rõivatootmise ja -müügiga tegelev ettevõte.

Ajalugu
Ettevõtte ajalugu ulatub 1944. aastasse, mil loodi õmblusartell Osta. (Mõned allikad peavad ettevõtte eelkäijaks aastal 1932 loodud ketramis- ja kudumisvabrikut Eestisiid.)
Aastal 1950 loodi õmblusartelli Osta alusel V. Klementi nimeline Õmblusvabrik. Aastal 1971 sai see nimeks V. Klementi nimeline Õmblustootmiskoondis. Aastal 1992 asutati õmblustootmiskoondise alusel riiklik aktsiaselts Klementi. 1990ndate alguses algas ettevõte erastamine, mille tulemusel sai aastal 1996 ettevõtte nimeks AS Klementi.

Aastal 2006 nimetati AS Klementi ümber AS-iks PTA Grupp.
Aastal 2006 ühines AS PTA Grupp AS-iga Silvano Fashion Group. Aastal 2011 algas AS-i PTA Grupp pankrotimenetlus.

Viited

Välislingid
Ettevõtte koduleht

Eesti tööstusettevõtted
Rõivatootjad
Eesti tekstiilitööstusettevõtted
Tallinna börsil noteeritud ettevõtted
Kodakondsus- ja Migratsiooniamet

Kodakondsus- ja Migratsiooniamet (lühend KMA) oli Eesti Siseministeeriumi halduses töötanud asutus.  KMA administratiivhoone asus Tallinnas, Endla tänav 13.

Aastal 2010 liideti viis eraldi asutust – Politseiamet, Keskkriminaalpolitsei, Julgestuspolitsei, Piirivalveamet ning Kodakondsus- ja Migratsiooniamet – ühiseks Politsei- ja Piirivalveametiks.

Ajalugu

Migratsiooniamet 
KMA ajalugu ulatub 1990. aastasse, mil asutati Eesti NSV Riiklik Migratsiooniamet.

Kodakondsusamet 
1991. aastal moodustati Migratsiooniametist, Eesti Vabariigi Riiklik Kodakondsusamet.

1992. aastal eraldati Kodakondsusametist ja moodustati Eesti Vabariigi siseministri valitsemisalas Eesti Vabariigi Riikliku Kodakondsusameti ja Eesti Vabariigi Riikliku Politseiameti Passibüroo baasil Eesti Vabariigi Passiamet

Kodakondsus- ja Migratsiooniamet 
Aastal 1993 liitis Siseministeerium Migratsiooniameti ja Kodakondsusameti ühiseks Kodakondsus- ja Migratsiooniametiks.

KMA peadirektorid olid Andres Kollist (1990–1994, 1995–2000), Mari Pedak (2000–2008) ja Ene Rebane (2008–2010).

Viited 

Eesti endised riigiametid
Siseministeerium
Albert Tamm

Albert Tamm (1. veebruar 1897 Viira küla, Võrumaal – 6. jaanuar 1978) oli Mooste vallavanem.

Ta oli talunik ja muusik. Aastatel 1930–1936 oli ta Mooste vallavanem. Lisaks oli ta Põlva Maarja koguduse organist.

Albert Tamm oli Põlva põllumeeste konvendi liige.

Ta on maetud Põlva kalmistule.

Isiklikku 
Ta oli viie lapse isa.

Viited 

Eesti vallavanemad
Sündinud 1897
Surnud 1978
Oskar Feltsman

Oskar Feltsman (18. veebruar 1921 Odessa – 3. veebruar 2013 Moskva) oli vene ja nõukogude helilooja, Vene NFSV rahvakunstnik (1989).

5-aastasena hakkas ta õppima viiuli- ja peagi ka klaverimängu. Oma esimese klaveripala kirjutas ta 6-aastasena.

Feltsman on õppinud kompositsiooni Moskva Riiklikus Konservatooriumis. 
Teise maailmasõja ajal evakueeriti ta Novosibirskisse, kus ta sai 20-aastaselt Siberi Heliloojate Liidu vastutavaks sekretäriks.
Sel ajal kirjutas ta muusika operetile, mille aluseks oli Valentin Katajevi teos "Sinine rätik", mis sai ajalehes Pravda hävitava hinnangu.

Moskvasse naasis ta 1945. aastal ning 1948 esietendus Moskva Akadeemilises Operetiteatris Feltsmani muusikaline komöödia "Õhuloss".
1950. aastatel kirjutas ta veel mitu operetti ning hakkas looma muusikat estraadi-, tsirkuse- ja lastelavastustele.

Feltsman tegi koostööd selliste poeetidega nagu Andrei Voznessenski, Rassul Hamzatov, Jevgeni Dolmatovski, Mihhail Matussovski, Lev Ošanin, Robert Roždestvenski, Mihhail Tanitš ja paljud teised.

Tema tuntuimaks lauluks kujunes "Maikellukesed" (vk "Ландыши").

Feltsmani loodud laule on esitanud paljud kuulsad vene lauljad, nagu Leonid Utjossov, Mark Berness, Vladimir Trošin, Edita Pjehha, Valentina Tolkunova, Jossif Kobzon, Muslim Magomajev, Eduard Hill, Juri Guljajev, Lev Leštšenko, Sofia Rotaru, Anna German, samuti Georg Ots.

Oskar Feltsmani poeg on tuntud ameerika pianist Vladimir Feltsman.

Autasud ja -nimetused 
 2011 orden – Teenete eest Isamaa ees, 2. järk

 2006 orden – Teenete eest Isamaa ees, 3. järk 

 2001 orden – Teenete eest Isamaa ees, 4. järk

 1996 Sõpruse orden

 1989 Vene NFSV rahvakunstnik 

 1972 Vene NFSV teeneline kunstitegelane

Venemaa heliloojad
Sündinud 1921
Surnud 2013
Lydia Koidula Memoriaalmuuseum

Lydia Koidula Memoriaalmuuseum (ka: Koidula Muuseum) on aastal 1945 avatud muuseum; Pärnu Muuseumi filiaal.

Muuseum asub aastal 1850 ehitatud endises Pärnu Ülejõe koolimajas; maja on kantud ajaloomälestiste registrisse. Aastatel 1850–1863 oli maja Johann Voldemar Jannseni ja tema tütre Lydia Koidula kodu. 

Muuseumi püsiekspositsioon tutvustab Lydia Koidula ja tema isa elulugu seondatult eesti ärkamisajaga.

Viited

Välislingid
Muuseumist Pärnu Muuseumid kodulehel (vaadatud 08.02.2013)

Pärnu maakonna muuseumid
Pärnu
Karl Err

Karl Err (12. aprill 1891 – 25. juuli 1920) oli Eesti meremees ja sõjaväelane.

Ta oli pärit Saaremaalt Abruka vallast. Ta lõpetas Kuressaare ja Narva merekooli. Sõjalise väljaõppe sai ta Arhangelskis, kus sooritas 14. juunil 1917 lipniku eksamid.

Eesti Vabadussõjas
21. septembril 1919 ülendati ta mitšmanist leitnandi auastmesse suurtükilaeval Meeme. 
29. juunil 1919 määrati ta merejõudude juhataja admiral Johan Pitka käsutusse. 
17. novembril 1919 määrati ta miiniristleja Vambola nooremaks suurtükiohvitseriks. 
1. juulil 1920 vabastati ta teenistusest.

Vene kodusõja ja Vabadussõja ajal kuulus ta ka Slavo British Legion Regiment No: 1585 koosseisu.

Autasud
 Medaille d'honneur (Prantsusmaa ) (1922)
 Võidu medal (Suurbritannia) (1922)
 Silver Warmedal (Suurbritannia) (1922)

Allikad
http://www.ra.ee/dgs/browser.php?tid=68&iid=110702595876&img=era0495_013_0000057_01833_t.jpg&tbn=1&pgn=92&prc=40&ctr=0&dgr=0&lst=2&hash=61ea085b7552fddf3ebe535a62a56013

Viited

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

Miiniristleja Vambola meeskonnaliikmed
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1891
Surnud 1920
Saaremaa inimesed
Matrix: Revolutsioon

Matrix: Revolutsioon on 2003. aasta USA ulmefilm ja Matrixi filmitriloogia kolmas film.

Sisu

Neo jääb Matrixi ja Masinate linna vahele kinni. Ta avastab ennast Metroojaamast, mis on vahelüliks Matrixi ja Masinate linna vahel ning mida kontrollib Rongimees, kes keeldub teda väljalaskmast. Kui Neo lõpuks välja pääseb, avastab ta, et Matrix on hävingu äärel. Oraakel hoiatab Neod, et programm Smith plaanib hävitada nii Matrixi kui ka pärismaailma ja ta ei allu enam kellelegi. Samal ajal ründavad masinad viimast inimeste linna Zioni. Neo otsustab, et Zioni ja Matrixi päästmiseks on ainult üks võimalus ja ta läheb masinate linna, et teha masinatele pakkumine: masinad sõlmivad rahu inimestega ja tema hävitab vastutasuks Smithi.

Osatäitjad

 Keanu Reeves  Neo
 Laurence Fishburne - Morpheus
 Carrie-Anne Moss - Trinity
 Hugo Weaving - Smith
 Nathaniel Lees - Kapten Mifune
 Jada Pinkett Smith - Niobe
 Harry J. Lennix - Komandör Lock
 Harold Perrineau - Link
 Mary Alice - Oraakel
 Helmut Bakaitis - Arhitekt
 Lambert Wilson - Meroving
 Monica Bellucci - Persephone
 Tanveer K. Atwal - Sati
 Collin Chou - Seraph
 Nona Gaye - Zee
 Ian Bliss - Bane
 Gina Torres - Cas
 Cornel West -  West
 Bernard White - Rama-Kandra
 Anthony Wong - Ghost
 Anthony Zerbe -  Hamann
 Bruce Spence - Rongimees
 Tharini Mudaliar - Kamala

Ulmefilmid
2003. aasta filmid
Ameerika Ühendriikide filmid
Kreutzwaldi Memoriaalmuuseum

Kreutzwaldi Memoriaalmuuseum on aastal 1941 Võrus avatud muuseum. 

Muuseum asub 1793. aastal ehitatud majas, kus Friedrich Reinhold Kreutzwald elas aastatel 1833–1877. Hoone aadressil Fr. R. Kreutzwaldi tänav 31 on tunnistatud ehitismälestiseks.

Muuseumi loomisel mängisid olulist rolli Friedrich Reinhold Kreutzwaldi Mälestuse Jäädvustamise Selts. Seltsi kogutud materjalid moodustavad ka olulise osa muuseumi püsiekspositsioonist. 

Alates 2015. aastast kuulub Võru Instituudi muuseumiosakonda.

Viited

Välislingid
Muuseumi koduleht (vaadatud 29.05.2013)

Võru maakonna muuseumid
Võru
Friedrich Reinhold Kreutzwald
Acta Slavica Estonica

"Acta Slavica Estonica" on Tartu Ülikooli slaavi filoloogia osakonna rahvusvaheline sariväljaanne, milles avaldatakse nii keele- kui ka kirjandus- ja kultuuriteaduslikke töid, keskendudes vene ja slaavi kirjandus- ja keeleteaduse aktuaalsetele probleemidele.

Sari asutati 2012. aastal ning see jätkab pikaajalist Tartu slavistika-alaste väljaannete traditsiooni, mis sai alguse 19. sajandil ning uue hoo 1958. aastal Juri Lotmani initsiatiivil. Selle otsesteks eelkäijateks on 2006–2011 ilmunud kolm sarja: "Humaniora: Litterae Russicae", "Humaniora: Lingua Russica" ning "Humaniora: Slavica Tartuensia". Sarja väljaanded on peamiselt vene keeles, kokkuvõtetega eesti keeles; kirjandusteaduse vallas avaldatake ka ingliskeelseid köiteid.

Sarja "Acta Slavica Estonica" annab välja Tartu Ülikooli Kirjastus.

Sarjas ilmunud raamatud
 1. "Очерки по истории и культуре староверов Эстонии III". Toimetaja Irina Külmoja, 2012. ISBN 9789949321520
 2. "Jaan Kross and Russian Culture". Toimetaja Lea Pild, 2012. ISBN 9789949322015
 3. "Славистика в Эстонии и за ее пределами". Toimetaja Aleksandr Dulitšenko, 2013. ISBN 9789949323586
 4. "Хрестоматийные тексты: русская педагогическая практика XIX в. и поэтический канон". Toimetajad Aleksei Vdovin, Roman Leibov, 2013. ISBN 9789949324750
 5. "Антропоцентризм в языке и речи. Памяти Михаила Алексеевича Шелякина". Toimetaja Irina Külmoja, 2014. ISBN 9789949327355
 6. "Russian National Myth in Transition". Toimetaja Ljubov Kisseljova, 2014. ISBN 9789949327478
 7. "Александр Блок и русская литература Серебряного века". Toimetaja Lea Pild, 2015. ISBN 9789949770267
 8. "Свое – чужое в языке и речи". Toimetaja Irina Külmoja, 2016. ISBN  9789949773404
 9. "Стратегии перевода и государственный контроль. Translation Strategies and State Control". Toimetaja Lea Pild, 2017. ISBN 9789949776818
 10. "Серебряный век в русской литературе и культуре конца XIX – первой половины XX вв. К 90-летию со дня рождения З. Г. Минц. Silver Age in Russian Literature and Culture in the Late 19th Century and the First Half of the 20th Century. On the 90th Birth Anniversary of Zara Minz". Toimetajad Lea Pild, Tatjana Stepaništševa, 2018. ISBN 9789949779857
 11. "Пушкин в кругу современников = Pushkin among his contemporaries". Toimetajad Roman Leibov, Nikita Ohhotin, 2019. ISBN 9789949032433
 12. "Пушкинская эпоха = Pushkin’s Era". Toimetajad Roman Leibov, Nikita Ohhotin, 2020. ISBN 9789949034758
 13. [Ilmumata]
 14. "К 100-летию Ю. М. Лотмана. To the centenary of Yuri Lotman". Toimetajad Ljubov Kisseljova, Tatjana Stepaništševa, 2022. ISBN 9789949037964

Viited

Välislingid
"Acta Slavica Estonica" Tartu Ülikooli Kirjastuse lehel

Raamatusarjad
Kirjandusteadus
Keeleteadus
AS Küttejõud

AS Küttejõud (ka: AS Kütte-Jõud) oli aastatel 1920–1940 Kiviõlis tegutsenud kaevandusettevõte.

Ettevõte oli Põhja Paberi- ja Puupapivabrikute Aktsiaühingu tütarühing.

1920. aastal anti Põhja Paberi- ja Puupapivabrikule loa alustada maardlauuringuteks Sonda ja Püssi raudteejaama vahelisel maa-alal. Aastal 1922 sai ettevõte loa Püssis põlevkivikaevanduse rajamiseks ja 1920ndail aastail alustas tööd Küttejõu karjäär.

1922. aastal andis Põhja Paberi- ja Puupapivabrik kõik õigused ja kohustused üle aktsiaseltsile Eesti Kiviõli, mis rajas Erra-Sala küla maadele Kiviõli põlevkivikaevanduse, kus alustas põlevkivi avakaevandamisega. AS “Kütte-Jõud” oli arvestatav põlevkivi tootja. Erakaevanduste hulgas oli ta pikka aega konkurentsitult esimene ning ületas 1920-ndate lõpul oma umbkaudu saja tuhande tonnise aastatoodanguga enamikku riigikaevandusigi. Üks edu aluseid oli kindlasti toonaste karjääride moodsaim tehnika.

1924. aastal alustas Eesti Kiviõli põlevkivi termilise töötlemisega. 1927. aastal ehitati esimene katseline tunnelahi võimsusega 75 tonni põlevkivi ööpäevas. 1928. aastal hakati tööstuse läheduses jõudsalt kasvanud asulat nimetama Kiviõliks.  Aastal 1939 oli ettevõtte toodang 132 000 tonni. Ettevõttes töötas 200–250 inimest.

Viited 

Eesti põlevkivitööstus
Eesti energeetikaettevõtted
Eesti endised ettevõtted
Kaevandusettevõtted
Viru maakond
Kiviõli
Elfriede Lenderi Eragümnaasium

Elfriede Lenderi Eragümnaasium oli aastatel 1907–1940 Tallinnas töötanud tütarlastegümnaasium.

Kooli asutaja ja ühtlasi juhataja oli eesti haridustegelane ja õpetaja Elfriede Lender. Elfriede Lenderi tütarlaste eragümnaasiumi  avaaktus peeti 9. septembril 1907. Koolis, Suur-Karja 13, alustas õppimist 81 tüdrukut, kellest enamik oli kehvadest oludest pärit eesti tütarlapsed. Kuni 1918. aastani toimus õpe Lenderi gümnaasiumis vene keeles, sest tsaaririigis oli tütarlastel töö leidmiseks vene keele oskus hädavajalik. 1917. aastal õppis Lenderi koolis juba 461 tütarlast. 1918. aastal läks kool üle eestikeelsele õppele. Lenderi gümnaasiumi õpetajate hulgas olid Ernst Peterson-Särgava ja Marta Sillaots.

Aastal 1935 sai kool endale uue maja, mis asus Kreutzwaldi tänav 25 (praegune Tallinna Kesklinna Vene Gümnaasiumi hoone).
Varem tegutseti Maakri tänava hoonetes, millest alles on vaid tänavapoolne osa. Ülejäänud hooned on lammutatud.  

Aastatel 1935–1940 oli kooli juures lasteaed. 1936–1937 toimusid koolis Elfriede Lenderi Lastekasvatajate Kursused ja 1937–1940 tegutses Elfriede Lenderi Lasteaiakasvatajate Eraseminar.

Õppeasutus tegutses kuni 1940. aasta juunipöördeni. 1. augustist 1940 E. Lenderi tütarlaste eragümnaasium likvideeriti ja 1940. aastal moodustati tütarlastegümnaasiumi ja Tallinna Erakolledži osalise ühinemise tulemusena Tallinna 8. Keskkool. Valdav osa Lenderi nooremate klasside õpilasi jätkas õpinguid Tallinna 8. ja 7. keskkoolis.

Viited

Kirjandus
 E. Lender. Minu lastele. Stockholm, 1967, Tallinn, 22000, 32010
 ELG. Raamat meie kunagisest koolist, selle asutajast-juhatajast, õpetajaist ja meist endist. Uppsala, 1979
 V. Villandi. Teine Eesti tütarlaste gümnaasium. – Looming 1987, 10
 Elfriede Lenderi Gümnaasium. Tallinn, 2000

Tallinna endised koolid
Inimõiguste Instituut

Inimõiguste Instituut (inglise keeles Estonian Institute of Human Rights; lühend EIHR) on inimõiguste kaitse küsimustega tegelev Eesti mittetulundusühing, Eesti vanim ja pikaajalisim sellealane organisatsioon.

Instituut tegeleb inimõigustealase olukorra jälgimisega ja inimõigustealase teavitustööga Eestis ja mujal. Inimõiguste instituudi eesmärk on koguda, süstematiseerida, analüüsida ja edastada inimõigusi käsitlevat teavet, suurendada ühiskonna teadlikkust selles valdkonnas ning teha ettepanekuid selle kohta, kuidas inimõigusi nii Eestis kui ka mujal maailmas paremini kaitsta. Selleks teeb instituut koostööd vabaühenduste, ülikoolide ja riiklike institutsioonidega, korraldab koolitusi ja konverentse, avaldab artikleid ja aruandeid ning osaleb rahvusvahelistes võrgustikes.

Instituudi põhifookused jagunevad nelja valdkonda: haridus, uuringud, rahvusvaheline koostöö ja inimõigustega seotud üritused. Nendes valdkondades tehakse inimõigustealaseid uuringuid, rahvusvahelisi ja haridusliku suunaga projekte ning koostööd paljude kodumaiste ja rahvusvaheliste organisatsioonidega.

Igal aasta detsembris toimub instituudi eestvedamisel rahvusvaheline inimõiguste aastakonverents. Aastakonverentsi patroon on Eesti Vabariigi president Kersti Kaljulaid.

Inimõiguste instituut loodi 10. detsembril 1992, rahvusvahelisel inimõiguste päeval. Instituudi asutamise algataja ja esimene patroon oli Eesti president Lennart Meri.

2012. aasta oktoobrist juhib inimõiguste instituuti Vootele Hansen, kes vahetas sel kohal välja Mart Nuti. Instituut tegutseb aadressil Tallinn, Villardi tänav 22.

Inimõiguste instituut on Arengukoostöö Ümarlaua, Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu, avatud valitsemise partnerluse, Euroopa Liidu Põhiõiguste Agentuuri põhiõiguste platvormi, organisatsiooni European Grassroots Antiracist Movement, organisatsiooni Kogu Me Lugu ja Inimõiguste Ümarlaua liige.

Vaata ka
 Eesti Inimõiguste Keskus

Viited

Välislingid
 Inimõiguste Instituudi koduleht
 Inimõiguste Instituudi aastakonverentsi koduleht
 Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu liikmete nimekiri

Eesti mittetulundusühingud
Inimõigused Eestis
Eesti Inimõiguste Keskus

SA Eesti Inimõiguste Keskus (EIK) on inimõiguste kaitse küsimustega tegelev Eesti sihtasutus.

Keskus tegeleb Eesti inimõiguste olukorra seire ja inimõiguste alase teavitustööga, korraldab avalikke arutelusid, nõustamist, huvikaitset ning strateegilist hagelemist.

Eesti Inimõiguste Keskusel on kaks temaatilist programmi: võrdse kohtlemise ja mittediskrimineerimise programm ning pagulasprogramm. Keskus annab välja iga-aastast aruannet "Inimõigused Eestis".

EIK on Arengukoostöö Ümarlaua, Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu, Euroopa Liidu Põhiõiguste Agentuuri põhiõiguste platvormi ja Inimõiguste ümarlaua liige.

2013. aasta alguse seisuga on keskuse juhataja Kari Käsper.

Vaata ka
 Inimõiguste Instituut
 Inimõiguste Teabekeskus

Viited

Välislingid
 Eesti Inimõiguste Keskuse koduleht
 Linda Pärn "Eesti inimõiguste keskus: sündinud lapsel on õigus elule" Postimees, 2. märts 2012
 Merike Teder "Raport: inimõiguste rikkumise lõpetamiseks pole poliitilist tahet" Postimees, 11. aprill 2012
 "Ilmub järjekordne aastaaruanne inimõigustest Eestis" ERR, 11. aprill 2012
 "Inimõiguste aastaaruanne: Eesti hooldusraviasutustes võib esineda piinamist" Delfi, 11. aprill 2012
 Heidi Ojamaa, Teelemari Loonet "Inimõiguste keskus: Eestil oleks võimekust rohkem pagulasi vastu võtta" Postimees, 20. november 2012
 "Inimõiguste keskus: piiripunktides tuleb kindlustada erapooletu monitooring" Delfi, 27. november 2012

Eesti sihtasutused
Inimõigused Eestis
Liivi Muuseum

Liivi Muuseum asub Peipsiääre valla Rupsi küla Oja talus .

Muuseum asub kirjanike Juhan ja Jakob Liivi kodutalus. Muuseumis on avatud püsiekspositsioon nende kahe kirjaniku elust ja loometööst. 

Muuseum sai alguse Eesti Kirjandusmuuseumi Juhan ja Jakob Liivile pühendatud ekspositsioonist. 1962. aastal avas kirjandusmuuseum Oja talus nurgatoas, kus viimati elas Juhan Liiv, Juhan ja Jakob Liivi elust ja loomingust memoriaalnäituse ja majaseinale kinnitati mälestustahvel. Muuseumistaatuse sai see aastal 1988, kui see sai Eesti Põllumajandusmuuseumi filiaaliks. Aastast 2002 oli muuseum Alatskivi valla allasutus. 

Muuseum osaleb Juhan Liivi luuleauhinna väljaandmises ja korraldab alates 2010. aastast augustis kirjandusfestivali Eesti Kirjanik, mille raames pärjatakse aasta kirjaniku tiitliga üks proosakirjanik. Koostöös Peipsiääre vallavalitsuse ja Juhan Liivi nim Alatskivi Kooliga osaleb muuseum Juhan Liivi luuleauhinna väljaandmisel. Igal kevadel toimub Liivide ja liiviliku luule etluskonkurss koolinoortele .

Lisaks püsinäitusele "Oleksin ma luuletaja", saab muuseumis tutvuda Kodavere kihelkonna ajalugu ja etnilisi gruppe tutvustava püsinäitusega “Kodavere – hää mürakas kihelkonda”.

Viited

Välislingid
Muuseumi koduleht (vaadatud 09.02.2013)

Tartu maakonna muuseumid
Peipsiääre vald
Juhan Liiv
Lindforsi pärijad

Lindforsi pärijad (varasemas eesti keeles ka: Lindworsi pärijad) oli Tallinnas tegutsenud trükikoda.

18. ja 19. sajandil kandis trükikoda paljusid nimesid. Aastatel 1829–1917 oli see Tallinna gümnaasiumi trükikoda. 1920ndatel omandas trükikoja inventari kirjastus Ühiselu.

Trükikojas nägid ilmavalgust paljud raamatud, sh eestikeelsed kirikuraamatud ja kalendrid. Trükikojas trükiti muu hulgas ajalehti Revalsche Wöchentliche Nachrichten, Revalsche Zeitung, Tallinna Sõber.

Viited 

Eesti trükikojad
Tallinna endised ettevõtted
Lõuna-Eesti Teater

Lõuna-Eesti Teater oli aastatel 1948–1951 tegutsenud teater. Teater loodi Võru teatri Kannel ja Valga teatri Säde liitmisel.

Esimesel aastal tegutses teater Valgas, aga teatri tegevus ei olnud eriti edukas ja saalid jäid tihtipeale tühjaks. 28. septembril 1948 põles Valga teatrimaja maha. Keerulise olukorra tõttu jõuti Valgas tegutseda vaid 1949. aasta sügiseni, misjärel viidi teater üle Võrru ja formeeriti uus trupp, mille tuumikuks sai Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi esimene lend. Võrru tulnud noorte seas olid Jüri Järvet, Gunnar Kilgas, Heikki Haravee, Ellen Alaküla, Lembit Anton, Valdur Himbek, Ellen Kaarma, Paul Kannuluik, Heino Kulvere, Priit Ratas, Johannes Rebane, Maret Simmo, Inge Urmi ja Maimu Pohlak. Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi lõpetajad pidid juba 25. augustil 1949 oma diplomilavastusega “Kauka jumal” ringreisile minema. Nüüd sai see Lõuna-Eesti Teatri värske trupi esimeseks lavastuseks.

Teater lõpetas tegevuse 1951. aastal ja selle varadega pandi alus Tallinnas 1952. aastal loodud Eesti NSV Riiklikule Nukuteatrile.

Viited

Valga ajalugu
Võru teatrid
Eesti teatrid
Eduard Blossfeldt

Eduard (Edgar) Blossfeldt (27. november 1919 Tallinn – 2. märts 2012 Saksamaa) oli eesti jalgpallur, võrkpallur, treener, kohtunik ja sporditegelane.

Ta lõpetas aastal 1938 Tallinna saksa poeglaste reaalgümnaasiumi ja aastal 1963 Kölni spordiülikooli juures võrkpalli erialal kehakultuurikursused.

Teda tõi spordi juurde aastal 1933 võimlemise õpetaja Ago Rooseste. Ta mängis mitmes meeskonnas jalgpalli, tulles meeskonna "Estonia" väravavahina kolmekordseks Eesti meistriks. Võrkpallis tuli ta Tallinna ÜENÜTO võrkpallimeeskonnas Eesti meistriks. Ta mängis ka Tallinna Kalevi meeskonnas jäähokit ja Tallinna Spordiklubi meeskonnas korvpalli.

Ta lahkus märtsis 1941 Saksamaale; aastal 1942 mängis ta korvpalli sealses rahvusmeeskonnas. Aastal 1943 naasis ta Eestisse, kuid aastal 1944 lahkus lõplikult Saksamaale. Sõja lõppedes elas ta Geislingeni põgenikelaagris. Aastal 1947 osales ta Augsburgis peetud Balti olümpial, kuuludes Eesti jalgpallimeeskonda.

Aastatel 1958–1985 töötas ta Saksamaa LV Võrkpalliliidu treenerina, teda on ristitud Saksamaa võrkpalli isaks. Müncheni suveolümpiamängude ajal oli ta võrkpalliturniiri tegevdirektor. Pärast aastat 1985 oli tehniline koordinaator võrkpalliliidus; ta on olnud Saksamaa LV võrkpalli rahvusmeeskonna treener. Ta tegutses spordikohtunikuna, saades aastal 1963 võrkpallis rahvusvahelise kategooria kohtunikuks. Ta kirjutas aastal 1971 võrkpalliõpiku, millest on ilmunud 7 trükki ja mis on tõlgitud saksa keelest ka soome, rootsi ja norra keelde.

Isiklikku 
Tema vennatütar on Marika Blossfeldt.

Välislingid 
 

Eesti võrkpallurid
Sündinud 1919
Surnud 2012