joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Héctor Bellerín

Héctor Bellerin Moruno (sündinud 19. märtsil 1995 Barcelonas) on Hispaania jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Real Betis (laenul Arsenalist) ja Hispaania jalgpallikoondises. 

Bellerin alustas jalgpallurikarjääri ründajana tuntud jalgpalliklubi FC Barcelona ridades. 2011. aasta suvel läks ta üle Arsenali ja hakkas seal treenima kaitsemängijana. Tema kiirus, oskuslik palliga liikumine ja täpsus on aidanud tal enda tiimile luua võistlusmängudes mitmeid häid võimalusi. 21. novembril 2016 kirjutas ta alla pikaajalisele lepingule, mis seob teda Londoni Arsenaliga 2023. aastani.

Bellerin on mänginud riikidevahelistes mängudes Hispaania esindusmeeskonna pallurina juba 15. eluaastast. Ta tegi debüüdi Hispaania A-koondises 2016. aastal, pärast mida valiti ta mängima ka 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Klubikarjäär
Bellerin on sündinud Kataloonias Barcelonas. Klubijalgpallikarjääri alustas ta FC Barcelona noorteklubides. Sealt liikus ta 2011. aasta suvel Londoni Arsenali, kus kirjutas alla oma esimesele kutselise jalgpalluri lepingule 2013. aasta juulis. Oma debüüdi tegi ta Arsenaliga 25. septembril 2013 West Bromwich Albioni vastu, mille Arsenal võitis penaltiseeriaga pärast 1:1 viigiseisu. Bellerin sai selles mängus kaasa teha 25 minutit. 

Kaks kuud hiljem liitus ta laenu eesmärgil kaheks kuuks Inglismaa esiliigas mängiva jalgpalliklubi Watfordiga. Debüüdi Watfordis tegi ta kaheksa päeva pärast laenulepingu sõlmimist Yeovil Towni vastu. Laenulepingut pikendati hooaja lõpuni, kuid ta kutsuti tagasi Arsenali 2014. aasta veebruaris.

Meistrite Liiga debüüdi tegi ta 16. septembril 2014 2:0 kaotusega lõppenud mängus Dortmundi Borussia vastu. Esimese värava Arsenali meeskonnas lõi ta 1. veebruaril 2015 5:0 võidumängus Aston Villa vastu.

Esimest korda valiti ta esikoosseisu 2015. aasta FA karikafinaalis 30. mail, aidates enda tiimil võita Aston Villa vastu 4:0 Wembley staadiumil. Ta sõlmis uue pikaajalise lepingu enne 2015/16. hooaja algust. Sel hooajal oli ta kolmas mängija Arsenali hooaja parimate mängijate hääletuses. 21. novembril 2016 sõlmis ta Arsenaliga uue pikaajalise lepingu, mis kehtib kuni 2023. aastani.

Koondisekarjäär
Bellerin mängis Hispaania noortekoondises nii U16, U17, U19 kui ka U21 vanuseklassis, kokku 37 mängus.  U21 noortekoondises tegi ta debüüdi 30. märtsil 2015, kui ta mängis 90 minutit 4:0 võidetud sõpruskohtumises Valgevenega.

29. mail 2016 tegi ta Hispaania A-koondises debüüdi, alustades mängu põhikoosseisus sõpruskohtumises Bosnia ja Hertsegoviina vastu, mille Hispaania võitis 3:1. 2 päeva hiljem valiti ta 2016. aastal toimuvatele jalgpalli Euroopa meistrivõistlustele, kus ta aga mängida ei saanud.

Saavutused 
Arsenal
FA Cup: 2014–15, 2016–17, 2019–20
FA Community Shield: 2015, 2017, 2020

Viited

Välislingid 

Hispaania jalgpallurid
Arsenal FC mängijad
Watford FC jalgpallurid
Real Betise jalgpallurid
Premier League'i mängijad
The Championshipi mängijad
La Liga mängijad
Sündinud 1995
Hervé Renard

Hervé Renard (sündinud 30. septembril 1968 Aix-les-Bains's) on Prantsusmaa jalgpallitreener ja endine mängija.

Tema mängija karjäär kestis aastatel 1983–1998. Ta mängis Prantsusmaa klubides AS Cannes (1983–1990), Stade de Vallauris (1991–1997) ja SC Draguignan (1997–1998). Tema mängijapositsioon oli kaitsja.

Pärast mängijakarjääri lõppu alustas ta treenerikarjääri. 1999–2001 juhendas ta amatöörklubi SC Draguignan, kus ta karjääri viimased aastad mängis. 2004. aastal juhendas ta Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubi Cambridge United ja seejärel Vietnami kõrgliiga klubi Nam Định. Aastatel 2005–2007 oli ta Prantsusmaa klubi AS Cherbourg peatreener.

Aastatel 2008–2010 oli ta Sambia jalgpallikoondise peatreener. 2010. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel jõudis ta koondisega veerandfinaali, mis oli Sambia parim tulemus turniiril 14 aasta jooksul. Pärast seda oli ta 2010. aasta aprillist oktoobrini Angola koondise peatreener.

2011. aastal oli ta Alžeeria klubi USM Alger peatreener. Juba samal aasta naasis ta Sambia koondise peatreeneri kohale. 2012. aastal võitis ta Sambia koondisega Aafrika rahvaste karikavõistlused. 2013. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel langeti aga juba alagrupiturniiril.

Suurema osa hooajast 2013–2014 oli ta Prantsusmaa kõrgliiga klubi Ligue 1 Sochaux-Montbéliard peatreener. Sochaux-Montbéliard jäi liigas 18. ja langes kõrgliigast välja.

2014. aasta juulis määrati ta Elevandiluuranniku jalgpallikoondise peatreeneriks. 2015. aastal võitis ta koondisega Aafrika rahvaste karikavõistlused. Renard sai sellega esimeseks, kes oli võitnud Aafrika rahvaste karikavõistlused kahe erineva koondisega.

2015. aasta mais määrati ta Prantsusmaa kõrgliiga Lille'i peatreeneriks. Ta vallandati aga juba sama aasta novembris, kuna Lille oli 13 liigamänguga kogunud ainult 13 punkti.

2016. aasta veebruaris asus ta juhendama juba kolmandat Aafrika koondist, saades Maroko jalgpallikoondise peatreeneriks. Ta viis 2017. aasta novembris koondise esimest korda pärast 20 aastast vaheaega maailmameistrivõistlustele. Samal kuul pikendati tema lepingut kuni 2022. aastani. 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel langes Maroko konkurentsist kaheksandikfinaalis ning Renard astus pärast seda tagasi.

2019. aasta juulis sai Renard Saudi Araabia jalgpallikoondise peatreeneriks.

Viited 

Prantsusmaa jalgpallurid
Prantsusmaa jalgpallitreenerid
Ligue 1 mängijad
Sündinud 1968
Tite

Adenor Leonardo Bacchi (tuntud enam nime all Tite; sündinud 25. mail 1961 Caxias do Sulis) on Brasiilia jalgpallitreener ja endine mängija. Ta on Brasiilia jalgpallikoondise peatreener.

2014. aasta detsembris määrati ta Brasiilia kõrgliiga klubi Sport Club Corinthians Paulista peatreeneriks. 2015. aasta Brasiilia kõrgliiga hooajal tuli Corinthians kõige suurima ülekaaluga Brasiilia meistriks alates praeguse turniiriformaadi sisse seadmist.

2016. aasta juunis sai ta Brasiilia jalgpallikoondise peatreeneriks. Tema juhendamisel saavutas Brasiilia koondis seitse võitu järjest, millega kvalifitseeruti esimesena koondisena pärast korraldajamaad 2018. aasta maailmameistrivõistlustele.

Viited

Välislingid 

Brasiilia jalgpallitreenerid
Brasiilia jalgpallurid
Sociedade Esportiva Palmeirase peatreenerid
Sport Club Corinthians Paulista peatreenerid
Sport Club Internacionali peatreenerid
Sündinud 1961
Roodepoort

Roodepoort on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Johannesburgi linnaringkonnas.

1884. aastal leiti piirkonnas kulda ja Roodepoort tekkiski kullakaevandajate asulana. Omavalitsusliku staatuse sai Roodepoort 1903. aastal. Linnaks sai Roodeport 1977. aastal, kui temaga liideti Hamburgi, Florida ja Maraisburgi linnad. Alates 2000. aasta detsembrist ei ole Roodepoort enam iseseisev haldusüksus, vaid kuulub Johannesburgi linnaringkonna koosseisu.

Roodepoortis asub Walter Sisulu Riiklik Botaanikaaed.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Roodepoorti elanikest mustanahalisi aafriklasi 51,42%, valgeid 35,40%, värvilisi 8,23%, India või Aasia päritolu inimesi 4,01% ja teisi 0,94%. Inglise keelt pidas emakeeleks 29,81%, afrikaani keelt 23,97%, suulu keelt 9,02%, tsvana keelt 8,84%, pedi keelt 4,91%, koosa keelt 4,80%, sotho keelt 4,54%, venda keelt 3,92%, tsonga keelt 2,79% ja ndebele keelt 2,52%.

Viited

Gautengi provintsi linnad
Stockholmi Eesti Kabaree Teater

Stockholmi Eesti Kabaree Teater oli rootsieestlaste harrastusteater Stockholmis.

Kabareeteater asutati 1985. aasta kevadel eesmärgiga pakkuda eesti publikule algupäraseid teatrietendusi muusikali-kabaree vormis. Stockholmi Eesti Kabaree Teatri mõtte algataja ja selle etenduste autor oli Hando Kask, kes esines algul Suune Sepiku varjunime all.

Esinemised 
"Kohtumine"

 1985 mai, OTSE pidustused Stockholmis
 1986 märts "Kukerball" Stockholmis
 1986 mais Estival Lundis
 1987 USA, Lakewood
 1987 Kanada, Toronto
 1988 detsember, Göteborg, restoran "Kangaroo"
 1988 ESTO Austraalias Melbourne'is
 1989 Eesti turnee:
 16. juuni Tallinn, Harju tänava varietee Tallinn
 17. juuni Pärnu, restoran Kuldlõvi
 19. juuni Haapsalu, Lääne Kaluri varietee
 20. juuni Haapsalu, Lääne Kaluri varietee
 21. juuni Tartu, Püssirohukelder
 22. juuni Tartu, Püssirohukelder
 25. juuni Pärnu, restoran Kuldlõvi
 26. juuni Tallinn, Harju tänava varietee Tallinn
 27. juuni Tallinn, Harju tänava varietee Tallinn
 28. juuni Tallinn, Harju tänava varietee Tallinn

"Mingem üles mägedelle"

 1989. aasta 18. veebruar – Stockholmis Eesti Vabariigi aastapäeva peoõhtul

"Wii-raltiana"

 2013 Estival Stockholmis

Teatritrupp 
Näitejuht: Hando Kask.

Näitlejad, lauljad: Liisa Aus, Mikaela Bolliger, Ann Jürisoo, Mart Jürisoo, Valdo Kask, Katrin Meerits, Avo Mölder, Piia Paljak, Ivo Parik, Leane Parik, Mikko Pulkkinen, Anne-Pii Saare, Jaan Seim, Jüri Seim, Teet Sirotkin, Toomas Tuulse.

Tehniline meeskond: Jaan Joandi, Eha Laine Kask, Mango Kask, Taavo Kask, Sirje Kirs, Stellan Särlefalk.

Viited 

tea
Väliseesti teatrid
Püstolkuulipildujate loend

Selles loendid on kirjas püstolkuulipildujad

 Agram 2000 
 Bechowiec-1
 Beretta M12
 Beretta M1918
 Beretta Modelo 38
 Beretta OVP
Carl Gustav m/45 ehk M45  
 CZ Scorpion Evo 3 
 Danuvia 43M
 Erma EMP
 FAMAE SAF
 FAMAE SAF-200
 FBP
 FMK-3
 FN P90
 FNAB-43
 Franchi LF-57
 Hafdasa C-4
 Halcón M-1943
 Halcón ML-57
 Halcón ML-63
 KGP-9
 Labora Fontbernat M-1938
 Lmg-Pist 41/44
 Lusa
 M49
 Mendoza HM-3
 MP 18
 MP 40
 MP 41
 Mors
 Orinoco II
 Orița
 RATMIL
 Sa vz. 23
 Steyr MPi 69
 Steyr TMP
 Spectre M4
 Škorpion vz. 61
 Zastava Master FLG
 Tüüp 2
 Tüüp 100
 Vigneron
 Villar-Perosa 

 
Relvade loendid
Boksburg

Boksburg on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Ekurhuleni linnaringkonnas.

Boksburg on asutatud 1887. aastal seoses kullakaevanduste rajamisega ümbruskonnas. Linnaõigused sai Boksburg 1903. aastal.

Alates 2000. aasta detsembrist ei ole Boksburg enam iseseisev haldusüksus, vaid kuulub Ekurhuleni linnaringkonna koosseisu.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Boksburgi elanikest mustanahalisi aafriklasi 56,71%, valgeid 28,38%, värvilisi 11,63%, India või Aasia päritolu inimesi 2,47% ja teisi 0,81%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 28,46% inimesi, inglise keelt 18,63%, suulu keelt 14,83%, pedi keelt 9,09%, koosa keelt 8,21%, sotho keelt 7,41%, tsonga keelt 4,25%, tsvana keelt 1,99%, ndebele keelt 1,45%, venda keelt 1,17%, svaasi keelt 1,17%, viipekeelt 0,30% ja teisi keeli 3,03%.

Galerii

Viited

Gautengi provintsi linnad
Randburg

Randburg on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Johannesburgi linnaringkonnas.

Randburg sai linnaõigused 1959. aastal. Linn on saanud nime Lõuna-Aafrika Vabariigi rahaühiku randi järgi. Alates 2000. aasta detsembrist ei ole Randburg enam iseseisev haldusüksus, vaid kuulub Johannesburgi linnaringkonda.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Randburgi elanikest valgeid 45,66%, mustanahalisi aafriklasi 36,78%, värvilisi 8,59%, India või Aasia päritolu inimesi 7,48% ja teisi 1,50%. Inglise keelt pidas emakeeleks 52,04% inimestest, afrikaani keelt 17,65%, suulu keelt 6,60%, tsvana keelt 4,12%, koosa keelt 2,98%, pedi keelt 2,88%, sotho keelt 2,74%, ndebele keelt 2,21%, tsonga keelt 1,62% ja venda keelt 1,46%.

Galerii

Viited

Gautengi provintsi linnad
Hando Kask

Hando Kask (sündinud 7. jaanuaril 1938 Tallinnas) on Eesti päritolu rootsi arhitekt ja eesti kultuuritegelane Rootsis. Ta tegutses ka näitekirjaniku, lavastaja, luuletaja ja tõlkijana.

Elulugu 

Varajane lapsepõlv möödus Loksal. Põgenes koos ema, 9-aastase õe, 6-kuuse venna ja 78-aastase vanaemaga 1944. aastal Saksamaale. Pikemalt peatusid Geislingeni põgenikelaagris. Isa otsis pere üles Punase Risti kaudu ja üheskoos jõudsid nad 1951. aastal Rootsi.

Kutseline tegevus  
1958. aastal tegi Rootsis insenerieksami ja 1963. aastal arhitektieksami. Alates 1970. aastast on ta Rootsi Arhitektide Liidu liige ja arhitektibüroo Kask Arkitekter AB omanik.

Hando Kase portfelli kuuluvad Rootsi Suursaatkond Tallinnas, Rootsi Suursaatkond Pekingis ja Kairos, Kuninglik Tehnikainstituut Stockholmis, Vadstena lossi ja Püha Birgitta kiriku restaureerimine Vadstenas.

Poliitiline tegevus 
1989–1992 oli tolleaegse välisministri ja tulevase presidendi Lennart Meri abiline ja tema tegevuse vahendaja Stockholmis.

Ta kuulus REE X Esinduskogu koosseisu, Rahvusliku Koostöö Keskuse rühmitusse.

Loominguline tegevus

Luule 
Oma esimese luuletuse "Lootuste saar" kirjutas Hando Kask 1950. Luulekogu "Mitte ainult leivast" ilmus 2007 ja mida esitleti Tallinnas Rootsi-Mihkli kirikus 2. juulil. Tema luuletusi on viisistanud helilooja Toomas Tuulse. "Imede aias" valiti Pärnu laulupeo nimilauluks.

Tõlked 
Alates 1995. aastast on Hando tõlkinud rootsi luulet eesti keelde ja eesti luulet rootsi keelde. Tema üheks keerukamaks tõlketööks on Hjalmar Gullbergi lüüriline süit "Varjatud Jumal" ("Förklädd Gud"), mida esitas Stockholmi Eesti Segakoor oma 10. aastapäeval koos kammerkooriga Amabile ja Pärnu linnaorkestriga Stockholmis Eric Ericsonhallenis, Pärnu Eliisabeti kirikus ja Tallinna Toomkirikus mais 2012.

Näidendid ja lavastamine 
1985. aastal sündis tema eestvedamisel Stockholmi Eesti Kabaree Teater, kus ta oli ka teatri näitekirjanik ja teatrijuht. Valmisid lüürilis-muusikalised lavastused:

 "Eidekene ketras" (1985) 
 "Kohtumine" (1985) 
 "Mingem üles mägedelle" (1989) 
 Fantaasia "Wiiraltiana". Teistmoodi kohtumine Eduard Wiiraltiga sõnas, pildis ja muusikas (2013)
 Stockholmi Eesti Koolis lavastas laulumängud; "Kevad metsas" (1988), "Kuhu kadus heli?" (1989), Humoristlik draamadokumentär kooli ajaloost (DVD) (2005)
 Stockholmi Eesti Meeskooriga on teinud lüürilis-muusikalise pärastlõuna "Kevadele" (1996) ja kantaadi "Eestimaa Evangeelium" (1997) 

Stockholmi Eesti Segakooriga koostöös valmisid lüürilis-muusikalised lavastused:
 "Kosjasõit" Stockholm, Göteborg, Tartu (2007)
 "Orpheus" Stockholm (2008)
 "Kohver" Liidia Tuulse ja Hando Kask’i luuletuste põhjal, Stockholm (2009)
 2011. aastal esitas Hando oma loominguga lüürilis-muusikalise põimiku "Imelind" Marie Underi elust ja luulest.

Tunnustus 
 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk
 2015 REL kultuuriauhind

Viited

Välislingid 
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=611
 Jutusaade. Hando Kask. Eesti Raadio
 Hando Kase austamisõhtu Eesti Päevaleht, 7. jaanuar 2017

Eesti arhitektid
Rootsi arhitektid
Eesti tõlkijad
Eestlased Rootsis
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1938
Püstolite loend



A
 Astra 300
 Astra 400 aastast 1921
 Astra 600
 Astra A-60
 Astra A-100

B
 Benelli MP 90S .22 LR ja .32 S&W LW
 Benelli MP 95E ehk Benelli MP95 Atlanta .22 LR ja .32 S&W LW
 Beretta 9000
 Bersa BP9CC
 Borchardt C-93

C
 Caracal
 CZ 85 Combat
 CZ P-09
 CZ P-10 C
 Colt M1911 .45 ACP

G
 Glisenti Modelo 1910

H
 Heckler & Koch MK23
 Heckler & Koch P9
 Heckler & Koch P11
 Heckler & Koch USP

I
 INDUMIL Cordova
 Isard

K
 Kevin ZP98

L
 Lahti L35

P
 Parabellum P08
 PSS

R
 Roth-Steyr M1907

S
 Salvator Dormus 
 Schönberger-Laumann 1892
 Schwarzlose Model 1898
 SIG Sauer P239
 SIG-Sauer P220
 SIG-Sauer P228
 SIG-Sauer P230
 Star Modelo 14

T
 Taurus PT 100
 Trejo
 Tüüp 14
 Tüüp 94

V
 Vektor CP1

Püstolid
Relvade loendid
Kaos

Kaos (kreeka keeles χάος, cháos) on täieliku korrastamatuse seisund, vastanduses kosmosele ja universumile. 

Etümoloogiliselt on sõna "kaos" seotud Kreeka tegusõnaga χαίνω (chaino, haigutama), millega peeti silmas haigutavat ruumi, tühjust, lõhet.

Kreeka luuletaja Hesiodose (u 700 eKr) tekstis "Jumalate põlvnemine" ("Theogonia") on kirjutatud kaosest kui maailma algsest olekust: "Tõesti, esmalt oli kaos ja hiljem maa ..." (salm 116). Kosmogoonilises müüdis samastatakse kaost eimiski ja tühjusega. Hesiodosel tekkisid kaosest kaose jumala Chaose lapsed: maajumalanna Gaia, pimeduse- ja ööjumalanna Nyx, allmaailma jumal Erebus, allmaailm kui ühtaegu koht ja isik Tartaros ning armastusejumal Eros.

Piibli esimeses loomisloos (Esimene Moosese raamat 1:2) võiks sõnu "tühi ja paljas" tõlgendada kaosena. Heebreakeelses Piiblis on samas kohas sõnad תֹהוּ וָבֹהוּ (tohu ṿavohu, tohuvabohu).

Kaoseteooria 
Matemaatikas ja füüsikas iseloomustatakse sõnaga "kaos" deterministlike võrranditega kirjeldatavate dünaamilise süsteemide korrapäratut juhusliku protsessiga sarnanevat käitumist ning selle seisundi uurimisega tegeleb kaoseteooria.

Vaata ka 
 Chaos
 loomine eimillestki (creatio ex nihilo)

Matemaatika
Filosoofia
Füüsika
Kempton Park

Kempton Park (afrikaani keeles Kemptonpark) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Ekurhuleni linnaringkonnas.

1886. aastal leiti piirkonnas kulda. Kempton Parki linn on rajatud 1903. aastal.

Alates 2000. aasta detsembrist ei ole Kempton Park enam iseseisev haldusüksus, vaid kuulub Ekurhuleni linnaringkonna koosseisu.

Kempton Parkis asub O. R. Tambo rahvusvaheline lennujaam.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kempton Parki elanikest valgeid 46,85%, mustanahalisi aafriklasi 46,56%, India või Aasia päritolu inimesi 3,32%, värvilisi 2,34% ja teisi 0,93%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 34,96% inimesi, inglise keelt 26,21%, suulu keelt 8,64%, pedi keelt 7,82%, sotho keelt 4,32%, tsvana keelt 3,43%, koosa keelt 3,18%, tsonga keelt 2,42%, venda keelt 1,74% ja ndebele keelt 1,65%.

Galerii

Viited

Gautengi provintsi linnad
Randfontein

Randfontein on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis, West Randi ringkonna halduskeskus.

1889. aastal hakati piirkonnas kulda kaevandama. Randfontein on rajatud 1890. aastal, linnaõigused sai 1929. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Randfonteini elanikest mustanahalisi aafriklasi 44,85%, valgeid 36,12%, värvilisi 17,51%, India või Aasia päritolu inimesi 0,68% ja teisi 0,83%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 52,14%, tsvana keelt 18,38%, inglise keelt 7,60%, sotho keelt 5,12%, koosa keelt 4,54%, suulu keelt 4,14%, pedi keelt 2,54% ja tsonga keelt 1,95%.

Viited

Gautengi provintsi linnad
Brakpan

Brakpan on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Ekurhuleni linnaringkonnas.

Brakpan rajati 1888. aastal, kuid ümbruskonnas leiti kivisütt ja alustati selle kaevandamist. 1905. aastal leiti piirkonnast kulda. Linnaõigused sai Brakpan 1919. aastal.

Alates 2000. aasta detsembrist ei ole Brakpan enam iseseisev haldusüksus, vaid kuulub Ekurhuleni linnaringkonna koosseisu.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Brakpani elanikest valgeid 53,31%, mustanahalisi aafriklasi 39,67%, India või Aasia päritolu inimesi 4,14%, värvilisi 2,46% ja teisi 0,42%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 47,20% inimesi, inglise keelt 16,54%, suulu keelt 14,26%, sotho keelt 4,84%, pedi keelt 3,95%, tsonga keelt 2,56%, koosa keelt 2,51%, tsvana keelt 2,01% ja ndebele keelt 1,45%.

Viited

Gautengi provintsi linnad
Ermelo (LAV)

Ermelo on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis, Gert Sibande ringkonna ja Msukaligwa valla halduskeskus.

Ermelo on asutatud 1880. aastal. Linn on saanud nime Hollandis asuva Ermelo järgi.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ermelo elanikest mustanahalisi aafriklasi 82,63%, valgeid 14,54%, India või Aasia päritolu inimesi 1,76%, värvilisi 0,69% ja teisi 0,38%. Suulu keelt pidas emakeeleks 70,79% inimesi, afrikaani keelt 14,28%, inglise keelt 4,78%, svaasi keelt 4,14% ja ndebele keelt 1,18%.

Viited

Mpumalanga provintsi linnad
Moorreesburg

Moorreesburg on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis, West Coasti ringkonna halduskeskus.

Moorreesburg on rajatud 1882. aastal, linnaõigused omandas 1909. aastal. Linn on saanud nime reformeeritud kiriku vaimuliku J. C. Le Febre Moorrees'i järgi.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Moorreesburgi elanikest värvilisi 70,1%, valgeid 22,5%, mustanahalisi aafriklasi 6,7%, India või Aasia päritolu inimesi 0,2% ja teisi 0,4%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 92,0%, koosa keelt 3,5%, inglise keelt 2,2% ja teisi keeli 2,3%.

Viited

Lääne-Kapimaa provintsi linnad
Malmesbury (LAV)

Malmesbury on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis West Coasti ringkonnas, Swartlandi valla halduskeskus.

Asula on rajatud 1745. aastal. Omavalitsusliku staatuse sai Malmesbury 1860. aastal ja linnaõigused 1896. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Malmesbury elanikest värvilisi 55,3%, mustanahalisi aafriklasi 24,9%, valgeid 18,4%, India või Aasia päritolu inimesi 0,5% ja teisi 0,9%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 73,9% inimesi, koosa keelt 16,3%, inglise keelt 3,8%, sotho keelt 3,1% ja teisi keeli 2,8%.

Galerii

Viited

Lääne-Kapimaa provintsi linnad
Paternoster (LAV)

Paternoster on küla Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis West Coasti ringkonnas Atlandi ookeani rannikul.

Paternoster on üks vanemaid kalurikülasid Lõuna-Aafrika Vabariigi läänerannikul.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Paternosteri elanikest värvilisi 71,54%, mustanahalisi aafriklasi 16,03%, valgeid 11,62%, India või Aasia päritolu inimesi 0,25% ja teisi 0,61%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 82,57%, koosa keelt 9,12% ja inglise keelt 5,74%.

Galerii

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Porterville (LAV)

Porterville on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis West Coasti ringkonnas Bergrivieri vallas.

Porterville rajati 1863. aastal. Asula sai nime Kapi koloonia riigitegelase William Porteri järgi. Linnaõigused omandas Porterville 1903. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Porterville'i elanikest värvilisi 76,43%, valgeid 21,04%, mustanahalisi aafriklasi 1,59%, India või Aasia päritolu inimesi 0,38% ja teisi 0,57%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 95,99% inimestest ja inglise keelt 1,94%.

Viited

Lääne-Kapimaa provintsi linnad
Prince Albert (LAV)

Prince Albert (afrikaani keeles Prins Albert) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Kesk-Karoo ringkonnas.

Esimesed eurooplastest asunikud saabusid piirkonda 1762. aastal. 1845. aastal sai Prince Albert linnaõigused. Linn sai nime kuninganna Victoria abikaasa prints Alberti järgi. 1891. aastal leiti linna lähedal kulda.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Prince Alberti elanikest värvilisi 85,71%, valgeid 11,27%, mustanahalisi aafriklasi 2,23%, India või Aasia päritolu inimesi 0,17% ja teisi 0,64%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 91,75% inimesi, inglise keelt 4,66% ja tsvana keelt 0,91%.

Galerii

Viited

Lääne-Kapimaa provintsi linnad
Uniondale (LAV)

Uniondale on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Garden Route'i ringkonnas.

Uniondale on moodustatud 1856. aastal, kui ühendati kaks väikest asulat Hopedale ja Lyon.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Uniondale'i elanikest värvilisi 80,88%, valgeid 8,93%, mustanahalisi aafriklasi 8,53%, India või Aasia päritolu inimesi 0,15% ja teisi 1,48%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 95,03%, inglise keelt 1,86% ja koosa keelt 1,15%.

Galerii

Viited

Lääne-Kapimaa provintsi linnad
Maremma

Maremma on geograafiline piirkond Itaalias Toscana edela- ja Lazio põhjaosas. Umbes Arno jõe suudmest Napoli laheni asuv Maremma piirneb läänes Türreeni merega. 

Kuni XX sajandi alguseni oli Maremma valdavalt padurannik, kus esines sageli malaariat. Osa piirkonnast muudeti elamiskõlblikumaks 1928. aastal Benito Mussolini algatatud lahingu maa eest käigus.

Piirkonnas asub 1992. aastal Euroopa kaitsealade diplomi pälvinud Maremma looduspark (linnuala), paljude erinevate linnuliikide pesitsuskoht.

Piirkond hõlmab Pisa, Livorno, Grosseto, Viterbo provintsis ning  città metropolitana di Roma Capitales järgmiste valdade ala: Bibbona, Campiglia Marittima, Canino, Capalbio, Casale Marittimo, Castagneto Carducci, Castellina Marittima, Castiglione della Pescaia, Cecina, Civitavecchia, Follonica, Gavorrano, Grosseto, Guardistallo, Magliano in Toscana, Manciano, Massa Marittima, Montalto di Castro, Monte Argentario, Montescudaio, Monteverdi Marittimo, Orbetello, Piombino, Riparbella, Roccastrada, Rosignano Marittimo, San Vincenzo, Santa Marinella, Scansano, Scarlino, Suvereto, Tarquinia, Tuscania.

Piirkonna olulisemad jõed on Cecina, Cornia, Pecora, Bruna, Ombrone, Albegna, Chiarone, Fiora, Marta jõgi.

Maremma pindala on umbes 5000 km².

Viited

Kirjandus 
 Aldo Mazzolai. Guida della Maremma. Percorsi tra arte e natura. Firenze, Le Lettere, 1997.
 Folco Giusti (a cura di). La storia naturale della Toscana meridionale. Milano, Amilcare Pizzi Editore, 1993.
 Leone Becci, Marema storica e leggendaria, Grosseto, Tipolito La Commerciale
 Paolo Bellucci, I Lorena in Toscana, Firenze, La Medicea, 1984
 Zeffiro Ciuffoletti (a cura di). Tiburzi e suoi antenati. Grossetto, Effigi Edizioni, 2006
 Del Prete, Ticky, Tosi. Le Orchidee spontanee della maremma grossetana. Edizioni Massimi

Välislingid 

 Il Maremma (itaalia keeles)
 Maremma reisijuht (inglise keeles)

Itaalia geograafia
Toscana
Lazio
Jegor Rotšev

Jegor Rotšev (Егор Васильевич Рочев; 7. mai 1937 – 9. oktoober 2012) oli komi kirjanik.

Jegor Rotšev sündis Bolšezemelskaja tundras põhjapõdrakasvataja perekonnas, ajal, mil põdrakari oli teel Põhja-Jäämere poole. Ta lõpetas 8. klassi Ust-Ussinski keskkoolis, töötas Uhta mehaanikatehases, õppis õhtukoolis, teenis aega Nõukogude Armees. 1971. aastal lõpetas ta Maksim Gorki nimelise Kirjandusinstituudi. Instituudi lõpetamise järel töötas ta ajakirjanikuna ajalehes Jugõd Tui ja televisioonis. Aastatel 1977–1993 töötas ta ajakirja Voivõv Kodzuv toimetuses, olles mõnda aega ka peatoimetaja.,

Jegor Rotševi esimene jutustus avaldati ajakirjas Voivõv Kodzuv 1962. aastal. 1971. aastal ilmus Rotševi esimene raamat "Батьлöн ордым" ('Isa rada')., Tema tuntuimate teoste hulka kuulub romaanidiloogia "Лӧз тундра" ('Helesinine tundra').

Eesti keeles on 1980. aastal ilmunud Jegor Rotševi lasteraamat "Väike Mitruk ja suur tundra". 2011. aastal avaldatud kogumikus "Seal kaugel-kaugel : valik komi proosat : 30 lugu 27-lt autorilt aastatest 1924–2010." on ilmunud katkend Rotševi jutustusest "Põdrast kiiremini" pealkirja "Mitruk püüab kuud" all.

Viited

Komi kirjanikud
Sündinud 1937
Surnud 2012
Alice (LAV)

Alice on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Amathole ringkonnas, Raymond Mhlaba valla halduskeskus.

Asula sai alguse misjonijaamast, mis asutati 1824. aastal. Alice sai linnaõigused 1852. aastal.

Aastatel 1981–1994 kuulus Alice Ciskei bantustani koosseisu.

Alice'is asub Fort Hare Ülikooli peakampus.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Alice'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 93,05%, värvilisi 5,58%, valgeid 0,57%, India või Aasia päritolu inimesi 0,33% ja teisi 0,48%. Koosa keelt pidas emakeeleks 84,00%, afrikaani keelt 7,27% ja inglise keelt 3,52%.

Galerii

Viited

Ida-Kapimaa provintsi linnad
Soeginina pank

Soeginina pank on pank Saare maakonnas Saaremaa vallas Atla külas. Pank jääb Vilsandi rahvuspargi piiridesse. Pank on tunnistatud ürglooduse objektiks.

Pangal paljanduvad Rootsiküla lademe Soeginina ja Vesiku kihid. Soeginina kihtidele on see stratotüüpne paljand, ka on need kihid pangalt oma nime saanud. 

Kõige alumise osa moodustab 80 cm savikat Vesiku kihtide dolomiiti, mille ülemises osas on püriiti sisaldav katkestuspind. Selle peal on 1,8 cm kollakaspruuni püriiti sisaldavat dolomiiti, mille ülemises otsas on katkestuspind. Seejärel tulevad 20 cm ulatuses Soeginina kihtide dolomiidistunud pruunikashallid {{lubjakivi[[d, selle peal 30 cm helepruuni teralist või purdset dolomiiti, mille alumises osas on veeristest konglomeraat. Kõrgemal on 20-50 cm helepruuni massiivset ja fossiilidevaest dolomiiti, millel lasub 0,3-1 meetri ulatuses heledat pruunikashalli õhukesekihilist purdset dolomiiti. Selle kohal on katkestuspind, panga ülemise osa moodustab aga tumepruun kavernoosne dolomiit, milles leidub väiksemaid helehalli dolomiidi tükke ja ooide.

Viited

Välislingid

Eesti pangad (geograafia)
Saaremaa vald
Jaagarahu sadam

Jaagarahu sadam oli sadam Saaremaa lääneosas Kihelkonna lahe juures Jaagarahul. Tänapäeval tahetakse sadamat taastada.

Sadam rajati 1920. aastatel. 1929 lõpetati sadamas sillapikendustööd, mille järel said sadamas randuda ka suuremad laevad. Sadama kaudu viidi välismaale kohalikust paemurrust saadud paekivi. Sadamat ja paemurdu ühendas nelja kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee. 1941 ja 1949 küüditati sadama kaudu saarlasi. Sadama järgi on oma nime saanud siluri Jaagarahu lade ja selle Jaagarahu kihistu.

Sadam hävis 1969 pärast tormi.

Viited

Välislingid
http://www.saaremaanaturetourism.eu/Jaagarahu-sadam

Eesti sadamad
Saare maakond
August Sarapuu

August Sarapuu VR I/3 (7. aprill 1891 Mõniste vald, Hargla kihelkond, Võrumaa – 27. mai 1957 Kohtla-Järve) oli sõjaväelane Venemaal (lipnik) ja Eestis (kapten).

Ta lõpetas õpetajate pedagoogilised kursused Taali ministeeriumikooli juures ja maamõõtjate kursused Peterburis. 

Ta võttis osa Esimesest maailmasõjast. Lõpetas alalisväe ohvitseride kursused. 

Ta teenis alates 1918. aasta lõpust Eesti rahvaväes. Formeeris omanimelise kaitsepataljoni, hilisema Võru kaitsepataljoni. Osales lahingutes Koiva-Mustajõe rindel, Riia–Pihkva kiviteel ja Porhovi linna all.

Arvati 1. jaanuarist 1934 reservi. Elas Tartus.

Sarapuu vahistati 21. novembril 1945, mõisteti 5. veebruaril 1946 VNFSV KrK §58-1a järgi süüdi ja saadeti vangilaagrisse. Naasis 1953. aastal Eestisse. Määrati elama Kohtla-Järvele, kus töötas linna kommunaalosakonnas.

Tunnustused
1920 – tasuta maa normaaltalu mõõdus
1925 – Vabadusristi I liigi 3. järk

Viited

Kirjandus
"Eesti Vabadusristi kavalerid". Koostajad August Traksmann, Voldemar Päts ja Artur Laats. Välis-Eesti & EMP. Stockholm 1984. Lk 284

Välislingid
August Sarapuu andmekogus Eesti ohvitserid 1918-1940
Ants Sild. "Meenutades kuulsat kaptenit August Sarapuud". Kultuur ja Elu, 2/2002

Eesti soomusronglased
Venemaa keisririigi sõjaväelased
Esimese maailmasõja veteranid Eestis
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Pauluse kalmistule maetud
Sündinud 1891
Surnud 1957
Hawker Hurricane

Hawker Hurricane oli Briti ühekohaline hävituslennuk, mis võeti Suurbritannia kuninglikus lennuväes (Royal Air Force, RAF) kasutusele 1937. aastal. Lennuki konstrueeris ja ehitas ettevõte Hawker Aircraft. 

Kuigi Hurricane on tuntuselt jäänud teise Briti hävituslennuki – Supermarine Spitfirei varju, on tähelepanuväärne, et teise maailmasõja õhulahingutes tekitati selle lennukiga 55% kõikidest Luftwaffe lennukite kaotustest 1940. aastal võitluses Inglismaa pärast. Hurricane'e kasutati kõigil suurematel teise maailmasõja rinnetel.

Saamise ajalugu 
Hurricane'i loomisele panid aluse arutelud RAF-i ametnike ja Briti lennukikonstruktori Sydney Cammi vahel. Algselt ei olnud ametnikud vaimustuses monoplaani projektist, mis asendaks Hawker Fury biplaani. Hoolimata sellest, et ministeerium eelistas biplaane, tundmata huvi uue hävitaja vastu, otsustas Hawker Aircraft oma monoplaani eraviisiliselt arendada. Tänu sellele oli aega rakendada mitmeid uusi innovaatilisi ideid, nagu sissetõmmatav maandumistelik ning võimsam mootor Rolls-Royce Merlin.  

1934. aasta lõpus andis Briti lennundusministeerium tellimuse ühe Hawkeri monoplaani ehitamiseks. 6. novembril 1935 tegi Hurricane'i prototüüp, tähisega K5083, esmalennu.

Juunis 1936 andis ministeerium tellimuse Hurricane'i seeriatootmiseks ning detsembris 1937 jõudis esimene lennuk eskadrilli lennuväljale. Lennuki konveieril ehitamine ja järgnev hooldamine oli lihtsustatud tänu varasemale tavapärasele ehitusviisile, mis võimaldas eskadrillides teha suuri lennukiremonte välise abita.

Teine maailmasõda 
Hurricane'e ehitati kiire tempoga enne teise maailmasõja puhkemist septembris 1939 – selleks ajaks oli neid juba lennuväe 18 eskadrillil. Hurricane'e kasutati Inglismaa kaitses mitut tüüpi Saksa sõjalennukite vastu, kaasa arvatud lähivõitluses Messerschmitt Bf 109-ga mitmel rindel.

Hurricane'i täiustati jätkuvalt ning see hakkas täitma nii ründe-, kergpommitaja-, hävitus- kui ka maaväe toetuslennuki ülesandeid. Mereväe jaoks kohandatud lennukid on tuntud Sea Hurricane'i nime all – need olid modifitseeritud nii, et võimaldada opereerimist lennukikandjatel laevadel. Mõned lennukid muudeti nii, et neid sai sõjalaevalt katapulteerida õhku merekonvoi laevade kaitseks. 

Viimane Hurricane ehitati juulis 1944. Selleks ajaks oli Suurbritannias ja Kanadas tehtud 14 487 Hurricane'i.

Lennutehnilised andmed (Hurricane Mk.IIC) 
 Pikkus: 9,8 m
 Tiivaulatus: 12,2 m
 Tiiva pinnakoormus: 122 kg/m²
 Kõrgus: 4,0 m
 Tiiva pindala: 23,9 m²
 Tühikaal: 2605 kg
 Suurim lennukaal: 3950 kg
 Tippkiirus (horisontaallennul): 547 km/h (kõrgusel 6400 m)
 Praktiline lennulagi: 11 000 m
 Mootor: Rolls-Royce Merlin XX vedelikjahutusega V-12, 883 kW (1185 hj)
 Relvastus: 4 x 20 mm Hispano Mk II automaatkahurit ja 2 x 230 kg pommi.

Viited 

Hävituslennukid
Suurbritannia lennukid
Hirving Lozano

Hirving Rodrigo Lozano Bahena (sündinud 30. juulil 1995 Méxicos) on Mehhiko jalgpallur, kes mängib ründajana Itaalia kõrgliiga klubis Napoli.

Lozano alustas klubikarjääri kodumaa klubis Pachuca. Hooajal 2015–2016 tuli ta klubiga Mehhiko liiga Clausura meistriks. Järgmisel hooajal võideti CONCACAF-i Meistrite Liiga.

2017. aasta juunis sõlmis ta lepingu Hollandi kõrgliiga klubiga PSV Eindhoven. Kohe esimesel hooajal tuli ta klubiga Hollandi meistriks ning ta oli 17 väravaga sel hooajal kõrgliigas klubi suurim väravakütt.

Koondisekarjäär 
2015. aastal tuli ta Mehhiko noortekoondisega Põhja- ja Kesk-Ameerika alla 20-aastaste meistriks. Lozano oli turniiril viie väravaga üks kahest suurimast väravakütist.

Debüüdi Mehhiko rahvuskoondises tegi ta debüüdi 10. veebruaril 2016 sõprusmängus Senegali vastu. Esimese värava koondise särgis lõi ta 25. märtsil 2016 MM-i valikmängus Kanada vastu.

2016. aasta suveolümpiamängude olümpiaturniiril kuulus ta Mehhiko olümpiakoondisse. Ta kuulus koosseisu kõigis kolmes alagrupimängus. Mehhiko jäi oma alagrupis kolmandaks ja langes välja.

2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri viimases alagrupimängus 24. juunil lõi ta värava Venemaa vastu.

2018. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus 17. juunil lõi ta värava valitseva maailmameistri Saksamaa vastu, tuues Mehhikole minimaalse 1:0 võidu.

Viited

Saavutused 
Pachuca
Liga MX: Clausura 2016
CONCACAF-i Meistrite Liiga: 2016–17
PSV Eindhoven
Eredivisie: 2017–18
Napoli
Coppa Italia: 2019–20

Mehhiko jalgpallurid
CF Pachuca mängijad
PSV Eindhoveni mängijad
SSC Napoli mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1995
Emlichheim

Emlichheim (alamsaksa Emmelkamp) on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Grafschaft Bentheimi kreisis.

Vald asub umbes 20 km Emmenist lõunas ja 25 km Nordhornist loodes ja selle pindala on 48,52 km². 31. detsembril 2015 elas seal 7393 inimest.

Emlichheim asub otse Saksa-Hollandi piiril. Vald külgneb lõunas Vechte jõega ja põhjas Coevorden-Piccardie kanaliga. See on Samtgemeinde Emlichheimi halduskeskus, mille liikmed on ka Hoogstede, Laar ja Ringe. Viimastel aastatel on küla elanike arv märkimisväärselt kasvanud Hollandi kodanike sissevoolu tõttu.

Ajalugu 

Emlichheim oli olemas vähemalt Karl Suure ajal. 1312. aasta dokumendis on valla nimeks Emminchem.

Vanades Hollandi dokumentides (16. kuni 19. sajand) ja isegi tänapäeval alamsaksa murretes kutsutakse Emlichheimi Emmelkamp.

Poliitika

Volikogu 

Volikogu koosseis (19 kohta kokku):

 CDU – 8 kohta
 SPD – 7 kohta
 FDP – 2 kohta
 Grafschafter Bürger Forum (gbf) – 2 kohta

(kohalikud valimised toimusid 11. septembril 2011)

Partnervallad 

 Genemuiden, Holland, umbes 1975. aastast
 Grabów nad Prosną, Poola, 2006. aastast

Majandus 

Emlichheimis asuv ettevõte Emsland-Stärke on suur tärklisetootja. Igal aastal töödeldakse siin üle miljoni tonni kartulit, mis tarnitud umbes 150 km raadiusega piirkonnast, mis teeb Emsland-Stärkest valla suurima tööandja.

Umbes 8 km Emlichheimist läänes, Laari vallas Saksamaal ja Coevordeni vallas Hollandis asub piiriülene tööstuspark, mida tuntakse nime all EUROPARK. Siia peaks Hollandi erainvestor ehitama prügipõletusjaama Müllverbrennungsanlage Emlichheim ja sellest on kujunenud terava vaidluse objekt.

Veel üks Samtgemeinde Emlichheimi majanduslik tegur on plastide töötlemise tööstus. Nende ettevõtete hulgas on Synco ja BekuPlast Ringes ning Ringoplast Ringe-Neugnadenfeldis.

Haridus 

Emlichheimis on algkool, Hauptschule-Realschule, gümnaasium ja erikool. Need koolid tagavad põhihariduse vajaduse, kuid täiendavaid vajadusi tuleb otsida kas Neuenhausist (Lise-Meitner-Gymnasium) või Nordhornist. Nordhornis on õpilaste käsutuses peaaegu kõik võimalused (üldharidusgümnaasium, erigümnaasium, kutsehariduskoolid, jne).

Kuulsad inimesed 
 Dr. Frank Schindelhauer, meditsiinilise korpuse brigaadikomandör

Viited

Välislingid 

 www.emlichheim.de

Alam-Saksi vallad
Grafschaft Bentheimi kreis
Setsessioon (kunst)

Setsessioon (ladina keeles secessio, eraldumine, segregatsioon) on kujutavas kunstis teatud kunstnike rühma eraldumine nende meelest iganenuna tunduvast kunstivoolust.

Kuna esimeseks setsessiooniks võib pidada juugendit, siis näiteks Austrias ja Ungaris oli sõna "setsessioon" juugendi sünonüümiks.

Saksamaal olid esimesteks setsessioonideks kaks riigi toetust saavat institutsiooni: Üldine saksa kunstnike ühing (Allgemeine Deutsche Kunstgenossenschaft) ja Weimari kunstikool (Weimarer Kunstschule).

Tuntumate setsessioonide hulka kuuluvad: 
 Müncheni setsessioon (Münchner Sezession, alates 1892), asutatud enne Chicago maailmanäitust (World’s Columbian Exposition), mille kataloog ilmus 15. juulil 1893 ja millest võtsid osa ka berliini kunstnikud Adolf Brütt, Max Kruse, Walter Leistikow, Reinhold Lepsius, Lesser Ury ja Max Liebermann
 Viini Setsessioon (Wiener Secession, alates 1897)
 Berliini setsessioon (Berliner Secession, 1898–1933 kuni järkjärgulise hääbumiseni 1936) loodud enne Pariisi maailmanäitust 1900 
Stuttgardi setsessioon (Stuttgarter Sezession, 1923–1937)
 Saksa kunstnike liit (Deutscher Künstlerbund, alates 1903), loodud Weimaris Saksamaa setsessioonide katusorganisatsioonina enne maailmanäitust (Louisiana Purchase Exposition) 1904 Saint Louises.
 Sinine ratsanik (Der Blaue Reiter, 1911–1914), kasvas välja Müncheni uuest kunstnike ühendusest (Neue Künstlervereinigung München, N.K.V.M.). 
 Badeni setsessioon (Badische Secession, 1927–1936)
 Darmstadti setsessioon (Darmstädter Sezession, loodud 1919, Kolmanda riigi ajal tegevus katkes, taasaustati 1945)
Dresdeni setsessioon (Dresdner Sezession Gruppe ehk Dresdner Sezession), asutatud 1919, pärast seda mitu taasasutamist)
 Vaba setsessioon (Freie Secession, 1914–1924)
 Grazi setsessioon (Grazer Sezession, alates 1923)
 Hamburgi setsessioon (Hamburgische Sezession, 1919–1933)
 Kasseli setsessioon (Kasseler Sezession, 1927–1930)
 Müncheni uus setsessioon (Münchener Neue Secession, 1913–1937)
 Uus setsessioon (Neue Secession, 1910–1914)
 Frankfurt-Cronbergi kunstnike liit (Frankfurt-Cronberger-Künstlerbund), mis ei kandnud küll setsessiooni nimetust, kuid on sellena käsitletav.
 Praha setsessioon (Prager Secession, 1928–1937)
 Reinimaa setsessioon (Das Junge Rheinland ehk Rheinische Sezession, 1928–1938, 1946–?)
 Sindelfingeri setsessioon (Sindelfinger Sezession), 1958–1970)
Stuttgardi uus setsessioon (Stuttgarter Neue Sezession, 1929–1933)
 Weimari setsessioon (Weimarer Secession, 1932–?), mille asutajateks olid Walther Klemm, Oswald Baer, Otto Herbig, Karl Pietschmann ja Alexander von Szpinger
 Hesseni setsessioon (Hessische Sezession, 1946–1948)

Viited

Kirjandus 
 August Macke und Franz Marc: Briefwechsel, hrsg. von Wolfgang Macke, Köln 1964
 Annegret Hoberg: Wassily Kandinsky und Gabriele Münter in Murnau und Kochel 1902–1914, Briefe und Erinnerungen, München 1994
 Bernd Fäthke, Jawlensky und seine Weggefährten in neuem Licht, München 2004
 Hans-Ulrich Simon: Sezessionismus. Kunstgewerbe in literarischer und bildender Kunst, J. B. Metzlersche Verlagsbuchhandlung, Stuttgart 1976, ISBN 3-476-00289-6
Sanctuary Wildlife Photography Awards

Sanctuary Wildlife Photography Awards on Indias peetav iga-aastane rahvusvaheline metsiku looduse fotokonkurss. 

Tegemist on India vanima ja prestiižseima fotokonkursiga, millele laekub tuhandeid töid paljudest Aasia riikidest. 2017. aasta konkursile saadeti hindamiseks üle 5000 foto. Konkursi korraldab Sanctuary Nature Foundation koostöös fondidega Urvi Ashok Piramal Foundation ja M. R. Morarka Foundation.

Konkursi žüriisse kuuluvad teiste seas National Geographicu loodusfotograaf Steve Winter, loodusfotograaf ja filmilooja Kalyan Varma ning loodusfotograaf ja Wildlife Conservation Trusti president Anish Andheria.

Wildlife Photographer Of The Year
2017 – Biplab Hazra (foto "Põrgu on siin")

Auhinna laureaate

Esimese auhinna saanuid
2011 – Aditya Singh (foto tiigrist ja huulkaru kohtumisest)
2012 – Suudhir Shivram (foto "Leopardi uinak")
2013 – Lalith Ekanayake (foto "Nature in the Raw")
2014 – Daanish Shastri (foto "Curtain Call")
2015 – Thomas Rajan (foto "Jungle Blur")
2016 – Biju Boro (foto "Inimese türannia")

Teise auhinna saanuid
2011 – Gobind Sagar Bhardwaj (foto mägikärbist)
2012 – VinaYak Parmar (foto "Mirrored Drongo")
2014 – Keerthana Balaaji (foto "Mammuti heitlus")
2015 – Shubham Kamlakar Alave (foto "Anurani pärl")
2016 – Pinal Patel ja Shaurya Shukla (foto "Koerte sõda")

Kolmanda auhinna saanuid
2013 – Baiju Patil (foto "Poeesia tiibades")

Kategooriavõitjaid
2017 – Milinda Wattegedar, kategoorias "Creatures Great and Small" (foto "Surm on möödapääsmatu")

Muid tunnustusi
2011 – Shivang Mehta, äramärgitud töö (foto tsikaadilisest tirdiliste alamseltsist)

Viited

Välislingid
Photography Awards loodusajakirja Sanctuary Asia kodulehel. sanctuaryasia.com
Sanctuary Wildlife Photography Awards 2017. sanctuaryasia.com

Loodusfotokonkursid
India kultuur
Annase mõis

Annase mõis, ka Jaunāmuiža mõis (saksa keeles Ermes-Neuhof, varem Niehoff ja Peddeln-Neuhof, läti keeles Jaunāmuiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Mõisasüda jääb tänapäevase haldusjaotuse kohaselt Valka piirkonda Valka valda Pedele külla.

Ajalugu

De la Barred ja Ungern-Sternbergid

Hilisema Annase mõisa maad olid algul osa Härgmäe ordulinnuse linnuseläänist. 1625. aasta 10. septembril annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf kogu valduse kindralmajor Wilhelm de la Barrele (suri 1650), kes pärandas selle oma pojale major Antonius (Anton) de la Barrele (suri 1711). Viimaselt võeti Härgmäe 1695. aastal reduktsiooniga riigile tagasi. XVIII sajandi alguseks oli Annasesse tekkinud karjamõis. Aastal 1722 restitueeriti Barredele nende valdused ja jagati peagi majori poegade vahel ära. Peamõis Härgmäe koos Annase (Neuhof), Pedele (Peddeln) ja Helme linnuseläänis asuva Hoomuli (Homeln) mõisakohtadega sai omale ooberst ja Liivimaa maanõunik Wilhelm Friedrich de la Barre (1680−1753). Pärast tema surma pärisid need neli mõisa tema kaks tütart, kes olid abielus Ungern-Sternbergidega ja tõid need valdused sellesse suguvõsasse kaasa. Vabahärra Hans Conrad Friedrich von Ungern-Sternberg, kes oli Hoomuli mõisa müünud 1808. aastal, pantis Annasi ja Pedele mõisad ära 1818. aastal. Mõlemal mõisal olid ühised omanikud XIX sajandi lõpuni.

Annase mõis 1818−1920
Mõlema mõisa pandivaldajaks sai Valga kaupmees Johann Diedrich Horn (u 1775−1862), kes need juba kolme aasta pärast Otto Ernst Eduard von Maydellile (1790−1862) loovutas. Viimane sai need samal aastal pärusomandiks ja pantis mõlemad mõisad 1827. aastal Gustav Christoph Eduard von Richterile (1790−1847), kes loovutas need 1834. aastal Friedrich Wilhelm von Grochowskile; 1839. aastal muudeti pandileping ostumüügilepinguks. 1850. aastal ostis mõisad temalt August Robert von Voigt (1826−1894). Alates aastast 1905 oli Annase mõisnikuks Kuramaalt pärit Johann Thalberg (1844−?).

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal kolm adramaad, sellele allus 26 mees- ja 46 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Härgmäe, Hoomuli ja Pedele mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus kolm adramaad, aastal 1823 aga 1 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 1 ja 1/3, aastal 1881 oli neid aga kaks, lisaks allus mõisale 1 ja 41/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Viited

Kirjandus
Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885.

Valka piirkonna mõisad
Härgmäe kihelkond
Hoogstede

Hoogstede on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Grafschaft Bentheimi kreisis.

Valla pindala on 49,77 km². 31. detsembril 2015 elas seal 2881 inimest.

Asukoht 

Hoogstede asub Nordhornist loodes Saksa-Hollandi piiril. Vechte voolab läbi linna ja selle lisajõgi Lee suubub siin sellesse. Vald kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Emlichheim.

Osad 

Valla seitse keskust on Hoogstede, Kalle, Tinholt, Arkel, Bathorn, Scheerhorn ja Berge.

Ajalugu 

Hoogstede ajalugu algas 1821. aastal, kui kalvinistliku kihelkonna kabel viidi Arkelist Hoogstedesse. 1859. aastal ehitati katoliku kirik ja peagi rahvaarv kasvas. 1953. aastal ehitati kalvinistlik kirik ja 1961. aastal luterlik kirik.

Viited

Välislingid 

 www.hoogstede.de

Alam-Saksi vallad
Grafschaft Bentheimi kreis
Liivika Simmul

Liivika Simmul (sündinud 20. septembril 1970) on eesti haridustegelane, Püha Johannese Kooli asutaja ja direktor.

Haridus 
 1986–1988	Tartu Kivilinna Gümnaasium
 1989–1995	Tallinna Pedagoogiline Instituut, koolieelne pedagoogika ja psühholoogia
 1993–1995	EELK Usuteaduse Instituut, religioonipedagoogika ja üldine teoloogia
 1995–1997	Tartu Ülikooli psühholoogia osakond, koolipsühholoogia eriala
 2000–2002	Tallinna Ülikooli Haapsalu Kolledž, mentorõpetaja 
 2001–2003	Tallinna Ülikooli Täienduskoolituskeskus, klassiõpetaja eriala
 2000, 2002	Hea Algus, metoodika põhikursus
 2012–2013	Tallinna Ülikooli Täiendõppekeskus, koolijuhi kvalifikatsioonikursus
2019- 2020	Innove, haridusinnovatsiooni meistriklass
2020- 2021	Fontes, mentorite väljaõppeprogramm

Töökäik 
 1988–1991 Tartu 35. Lastepäevakodu kasvataja
 1994–1996 Hugo Treffneri Gümnaasiumi religiooniõpetuse õpetaja
 1999–2000 Rocca al Mare Kooli käivitusmeeskonna liige
 2000–2004 Rocca al Mare eelkooli, Veskimöldre Lasteaia ja Rocca al Mare koolituskeskuse käivitusmeeskonna liige; Rocca al Mare Kooli noorema kooliosa juhataja, eelkooliõpetaja, klassiõpetaja
 2005–Rocca al Mare Kooli Vodja individuaalõppekeskuse juhataja
 2010–2013 Rocca al Mare Kooli kultuuriteaduste õppetooli juhataja, eelkooliõpetaja
 2012–2013 Vanalinna Hariduskolleegiumi Püha Miikaeli Kooli klassiõpetaja ning usuõpetuse õpetaja
 Alates 2013 Püha Johannese Kooli õpetaja, direktor; Püha Johannese Kooli SA juhatuse liige

Väljaannete projektijuht ja toimetaja 

Eesti Vabariik 90 juubeliraamat „Meie inimesed“, kirjastus Pilgrim
 Rocca al Mare Kooli juubeliraamat „Kümme talve“
 Eelkooli tööraamat „Aastaringmäng“, kirjastus Pilgrim
 Kriisikäsiraamat „Olla olemas“, Rocca al Mare Kool
 Raamat idakristlikust pedagoogikast “Mõtisklusi haridusest õigeusu valgel”, Püha Johannese Kooli SA
 “Üks öö pühal Athose mäel”, autor metropoliit Hierotheos Vlachos, Püha Johannese Kooli SA
 "Õigeusu vaimsus", autor metropoliit Hierotheos Vlachos, Püha Johannese Kooli SA
 “Üles kasvamine. Idakristluse põhimõtted laste kasvatamisel”, autor Philip Mamalakis, Püha Johannese Kooli SA

Liikmesus
 Püha Johannese Kooli Sihtasutuse juhatuse liige
 Maarjamaa Haridusseltsi juhatuse liige
 Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku esindaja Eesti Kirikute Nõukogu hariduse ümarlauas
 Arvo Pärdi Keskuse nõukogu liige
Tervikliku Hariduse Fondi juhatuse liige
Koolikoda OÜ juhatuse liige
Tallinna Koolijuhtide Ühenduse liige
Eesti Mentorite Koja liige

Isiklikku 
Alates 1990 abielus näitleja Rain Simmuliga. Neil on kaks tütart ja kaks poega.

Välislingid 
 http://opleht.ee/2017/06/headus-on-vajalik-igas-koolis/

Eesti koolijuhid
Eesti pedagoogid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetajad
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1970
Mário Figueira Fernandes

Mário Figueira Fernandes (sündinud 19. septembril 1990 São Caetano do Sulis) on Brasiilia päritoluga Venemaa jalgpallur. 2012. aastast mängib Mário Fernandes Moskva CSKAs kaitsja positsioonil.

Aastatel 2009–2012 mängis ta Grêmios.

Koondisekarjäär 
Mário Fernandes osales Brasiilia koondise sõpruskohtumises Jaapaniga 2014. aastal. Hiljem sai ta Venemaa kodakondsuse ja oli kutsutud esindama Venemaad. Debüüdi Venemaa rahvuskoondises tegi Mário Fernandes 7. oktoobril 2017 sõprusmängus Lõuna-Koreaga.

Ta valiti Venemaa koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlusteks. Veerandfinaalis Horvaatia vastu lõi ta lisaajal 2:2 viigivärava. Järgnenud penaltiseerias oli Fernandes aga üks kahest Venemaa mängijast, kes penaltil eksis ja Venemaa kaotas penaltiseerias Horvaatiale lõpuks 3:4.

Saavutused 
Grêmio
Campeonato Gaúcho: 2010
Moskva CSKA
Premjer Liga: 2012–13, 2013–14, 2015–16
Venemaa karikas: 2012–13
Venemaa superkarikas: 2014

Viited

Välislingid 

Brasiilia jalgpallurid
Venemaa jalgpallurid
Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense mängijad
Moskva CSKA mängijad
Sündinud 1990