joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Strusta järv

Strusta järv (valgevene keeles  Возера Струста, vene keeles Струсто (Strusto)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis. Järv asub merepinnast 129 meetri kõrgusel, selle valgala on 223 km². Strusta kuulub Brasłaŭ järvestikku, asudes Brasłaŭ järvestiku rahvuspargi territooriumil.

Kaldajoone pikkus on 27,8 kilomeetrit. Järves asub 7 saart kogupindalaga 2,58 km², neist suurim on Čajčyn pindalaga 1,6 km². Kaldad on madalad. Strusta järv on Brasłaŭ järvestikus kesksel kohal, olles ühenduses paljude teiste seasete järvedega. Enim vett voolab Strusta järve Snudy järvest, mida ühendab Strusta järvega 80 meetrit lai ja 3 meetrit sügav väin. Strusta järve vesi voolab omakorda 40 meetrit laia ja 3-4 meetrit sügava väina kaudu Vojsa järve.

Lõuna ja idakallast palistab  kuni 600 meetri laiune veetaimestiku riba, seal kasvavad harilik pilliroog ja järvkaisel. Kuni kuue meetri sügavuses vees kasvavad  penikeeled, kanada vesikatk, kardhein, samuti ka mändvetikad.

Vee läbipaistvus on 4,8 meetrit.Järves elab 22 liiki kalu, nende seas rääbis, meritint, siig, säinas, linask. Vahemikus 1950-1970 olid tööstusliku tähtsusega kalad veel peipsi siig, latikas ja angerjas. Kalapüük on Strusta järvel tasuline.

Välislingid 

 Järv Valgevene kalapüügiportaalis

Valgevene järved
Brasłaŭ rajoon
Peterburi Jaani kogudus

Peterburi Jaani kogudus on Peterburis Jaani kirikus tegutsev eesti kogudus.

Eestikeelseid jumalateenistusi hakati Peterburis pidama juba 1787. aastal. Iseseisev Jaani kogudus (saksa keeles St Johannis in St Peterburg) loodi 1842. aastal. Aastal 1930 kogudus suleti. 1909. aastal oli kogudusel 24 000 liiget. 

Kogudus alustas taas tegevust 1994. aastal ja 2010. aasta seisuga on kogudusel 50 liiget.

Koguduse väljaanne on Peterburi Teataja.

Kogudust teeninud pastorid
 Jeremias Ludwig Hoffmann (1787–1801), Peterburi Jaani koguduse pastor
 Heinrich Heinemeyer (1801–1803), Peterburi Jaani koguduse pastor
 Friedrich Samuel Seider (1803–1805), Peterburi Jaani koguduse pastor
 Michael Lundberg (1805–1829), Peterburi Jaani koguduse pastor
 Heinrich Köbke (1831–1833), Peterburi Jaani koguduse pastor
 Georg Paul Ernst Reinfeldt (1834–1849), Peterburi Jaani koguduse pastor
 Cornelius Laaland (1849–1877), Peterburi Jaani koguduse pastor
 Konrad Freifeldt (1877–1880), Peterburi Jaani koguduse pastor
 Jakob Hurt (1880–1901), Peterburi Jaani koguduse pastor
 Rudolf Kallas (1901–1913), Peterburi Jaani koguduse pastor
 Jaak Valk (1914–1920), Peterburi Jaani koguduse pastor
Friedrich Stockholm (1914–1918), Peterburi Jaani koguduse abiõpetaja
Jaan Adamson, Peterburi Jaani koguduse abiõpetaja 1906–1913, Teškovo ja Jamburgi eesti koguduse õpetaja 1914–1919

Vaata ka 
Peterburi Jaani koguduse vaimulikud

Viited

Peterburi
Peterburi konsistoriaalringkond
Eesti kultuur Venemaal
Väliseesti kogudused
Mauri stiil

Mauri arhitektuur on arhitektuuristiil, mis valitses keskajal Põhja-Aafrikas ja osal Hispaania ja Portugali aladel (Al-Andalus), mida 711.–1492. aastatel valitsesid maurid.

Parimad säilinud näited mauri arhitektuurist on Córdoba mošee (La Mezquita), Alhambra palee Granadas (1338–1390) ja Giralda Sevillas (1184). Märkimisväärsete näidete hulka kuuluvad veel varemeis linn Medina Azahara (936–1010), endine mošee Toledo San Cristo de la Luzi kirik, Aljafería Saragossas ja supelasutused Rondas ja Alhamas Granadas.

Taust 
Alates 711. aastast (Jerez de la Frontera lahing) kuni Granada langemiseni 1492 kuulus suur osa Hispaaniast araablaste võimu alla. Mauri-islami mõju Õhtumaa traditsioonilisele kristlikule kunstile põhjustas hispaania romaanikas ja gootikas iseloomuliku eriarengu.

Periodiseering 
Romaani ja mauri elementide segunemist (10. ja 11. sajandil) nimetatakse mosaraabia stiiliks, gooti ja mauri elementide segu (õitseaeg 14. ja 15. sajandil) mudéjar-stiiliks. 15. sajandi lõpus lisandub veel platereskne stiil, segu mudéjar-stiilist, hilisgootikast ja itaalia renessansist. Mauride valitsemise algusaastaid iseloomustab tüüpiliste islami arhitektuuri vormide ülevõtmine, nagu avatud õuemošeed, minaretid ja kindlusetornid, hoburaudkaar, stalaktiitvõlv jne. Hiljem arenes välja erakordselt rikkalik ornamentika (seinadekoor värvitud ja ažuursest stukist, azulejo, moreskid) ning kõrgetasemeline kunstkäsitöö. Mauri ilmaliku kunsti kuulsaim näide on Alhambra (araabia keeles 'punane linnus') Granadas, mille ruumid on idamaise kombe kohaselt paigutatud ümber sammastega siseõue.

Viited

Vaata ka 
Uusmauri stiil

Välislingid 

Arhitektuuristiilid
Löwen

Löwen, ka Löwe oli aadlisuguvõsa. 

Suguvõsa kanti Eestimaa rüütelkonda 1746. aastal.

Löweni suguvõsa mõisavaldused
Eestimaa:
Koluvere (Schloß Lode) (1603−1771)
Soome:
Mölby

Välislingid

Eestimaa matrikliaadel
 
Rootsi introdutseeritud aadel
Bistram

Bistram oli Poola päritolu aadlisuguvõsa.

Suguvõsast on teateid 15. sajandi keskpaigast. 

Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Raikküla, Alu mõis.

Välislingid

 
Eestimaa matrikliaadel
Kuramaa matrikliaadel
Messeenia piirkonnaüksus

Messeenia piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Μεσσηνίας) on Kreeka piirkonnaüksus Peloponnesose piirkonna edelaosas. 

Piirkonnaüksuse halduskeskus on Kalamáta.

Haldusjaotus

Messeenia piirkonnaüksus jaguneb 6 vallaks. Need on:
Dytikí Máni vald (2)
Messíni vald (3)
Kalamáta vald (1)
Oichalía vald (4)
Pýlos-Néstorase vald (5)
Trifylía vald (6)

Kreeka piirkonnaüksused
Peloponnesose piirkond
Dryviaty järv

Dryviaty järv ehk Drõvjatõ järv (valgevene keeles  Возера Дрывяты, vene keeles Дривяты (Drivjatõ)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Brasłaŭ rajoonis. Järv asub merepinnast 129 meetri kõrgusel, selle valgala on 459 km². Dryviaty kuulub Brasłaŭ järvestikku, asudes Brasłaŭ järvestiku rahvuspargi territooriumil. Järve kagukaldal asub kaitsealune Belmonti park.

Kaldajoone pikkus on 37,6 kilomeetrit. Järves asub 6 saart kogupindalaga 0,92 km². Madala veetaseme korral võivad mitmed madalikud kuivale jääda, sellisel juhul kasvab saarte arv Dryviaty järves üheteistkümneni, kõrge veetaseme korral kahaneb järvede arv aga kolmeni. Järve kaldad on üldiselt madalad. Kõrgem on järve kallas põhjas, kus järve kaldal asub Brasłaŭ linn. Seal asub järve läheduses kõrge linnamägi.

Madala veega tsoon ulatub rannast 15-300 meetri kaugusele. Sügavama veega osa põhi on ebatasane, madalamates kohtades liivane, sügavamates kohtades kaetud sapropeeliga. Vesi on puhas, vee läbipaistvus on suvel 3, talvel aga 4,5 meetrit.

Järve madalamas osa kasvab harilik pilliroog. Dryviaty järves kasvab ka haruldasemaid liike, nende seas mitu liiki näkirohtu.

Tähtsamad kalad Dryviaty järves on rääbis, ahven, haug, linask, koha, latikas, säinas ja särg. Leidub ka karpkala, angerjat ja viidikat.

Järv on tähtis puhkekeskus, selle kallastel asuvad sanatoorium ja turismibaas.

Välislingid 

 Järv Valgevene kalapüügiportaalis

Valgevene järved
Brasłaŭ rajoon
Lepieli järv

Lepieli järv ehk Lepeli järv (valgevene keeles  Возера Лепельскае, ka lihtsalt Лепель, vene keeles Лепельское) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Lepieli rajoonis. Järv asub merepinnast 145 meetri kõrgusel, selle valgala on 1279,6 km². Järve kaldal asub Lepieli linn.

Kaldajoone pikkus on 39,65 kilomeetrit. Järve bassein on kolmeosaline, osadel on rahva seas ka oma nimed. Põhjapoolseim kannab Kuscinskaje (Кусцінскае) nime ja selle sügavus on 23 meetrit. Lõunapoolseim kannab Haradskoje (Гарадское) nime ja selle sügavus on 19,5 meetrit. Idapoolne osa kannab Biełaje (Белае) nime, seal asub ka järve sügavaim koht. Järves on 7 saart pindalaga 6,3 hektarit. Kaldad on valdavalt kõrged, kohati 23 meetri kõrgused.

Järve põhi on 7–75 meetri sügavuseni liivane, sügavamal aga kaetud sapropeeliga. Vesi on puhas, vee läbipaistvus on suvel 3, talvel aga 4,5 meetrit.

Veetaimestikuga tsoon ulatub kaldast 3–300 meetri kaugusele. Järve madalamas osa kasvab harilik pilliroog, leidub ka penikeelt, partheina, hundinuia, vesikuuske, kanada vesikatku.

Kaladest elavad Lepieli järves ahven, koha, linask, roosärg, latikas, luts, viidikas ja särg. Tööstuslikku kalapüüki järvel enam ei toimu.

Järvest välja voolavale Uła jõele ehitati aastal 1954 hüdroelektrijaama jaoks tamm, mis tõstis järve veetaset 3 meetri võrra. Hüdroelektrijaam anti käiku aastal 2003.

Välislingid 

 Järv Valgevene kalapüügiportaalis

Valgevene järved
Lepieli rajoon
Tiit Vahemets

Tiit Vahemets (20. oktoober 1942 Tallinn – 22. november 2012) oli eesti kirjanik, kauaaegne Viisu Raamatukogu juhataja.

1944. aasta septembrist kuni 1955. aasta märtsini oli koos vanematega maapaos Lehtses. Alates märtsist 1955 oli Lehtse 7-klassilise kooli IV klassi õpilane. 1960. aasta detsembris võeti Nõukogude Armeesse, deserteerus 1961. aasta juunis. 1962. aastal arreteeriti deserteerumise eest, järgnes 17 kuud vangilaagrit Arhangelski oblastis. 1964–1968 töötas NSV Liidu avarustes.

Lõpetas 1973. aastal Paide kaugõppekeskkooli ja 1986. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ), kus oli õppinud õigusteadust. 1989. aastal õppis TRÜ-s kaugõppes ajakirjandust.

Teosed
 "Lapsena metsas", [Elva]: Lambri Raamat, 2006. ISBN 9789949139057
 "Koer poiss koolis", [Tallinn]: Lambri Raamat, 2007. ISBN 9789949154388
 "Koer poiss koolis. II osa", [Tallinn]: Lambri Raamat, 2008. ISBN 9789949155989
 "Koer poiss koolis. III", [Tallinn]: Lambri Raamat, 2008. ISBN 9789949180134
 "Vene vägi", [Elva]: Lambri Raamat, 2009. ISBN 9789985994535

Ta on kirjutanud oma elust ka "Eesti elulugudes" ning lavastuses "Kured läinud, kurjad ilmad" (mida Eesti Draamateatri laval esitas Jüri Aarma).

Teinud kaastööd ajakirjadele ka Metsakaru nime all.

Tunnustus
 2006 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Eesti kirjanikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1942
Surnud 2012
Surnud 30. juulil

Siin loetletakse 30. juulil surnud tuntud isikuid.

1885 – Louis Leroy, prantsuse ajakirjanik, kunstikriitik, graveerija, maalikunstnik ja näitekirjanik
1898 – Otto von Bismarck, Preisimaa kuningriigi peaminister, Saksa keisririigi esimene kantsler
1927 – Jaan Rink, Eesti sõjaväelane
1935 – Adolf Damaschke, saksa kommunaalpoliitik ja pedagoog
1941 – Hugo Celmiņš, läti poliitik, ühiskonnategelane ja agronoom
1941 – Hugo Rozenšteins, läti kindral
1941 – Ado Anderkopp, eesti poliitik
1941 – Kazys Skučas, Leedu poliitik ja sõjaväelane
1944 – Lembit Raidal, Eesti sõjaväelane
1946 – Nikolai Morozov, vene ajaloolane
1962 – Jaan Schwede, eesti tööstur ja kaupmees
1963 – Boris Punnis, eesti matemaatik
1967 – Bengt Berg, rootsi ornitoloog, kirjanik, fotograaf ja filmitegija
1974 – Stanisław Świeżawski, Poola jurist ja poliitik
1976 – Rudolf Bultmann, saksa teoloog
1976 – Valdo Pant, eesti tele- ja raadioajakirjanik
1980 – Elli Schmidt, saksa poliitik ja Saksa DV riigi- ja ühiskonnategelane
1990 – Ian Gow, Suurbritannia poliitik
1991 – Ahto Valter, eesti purjetaja
1993 – Heino Kask, Eesti orienteeruja ja sporditegelane
1994 – Arnold Kask, eesti keeleteadlane
1994 – Riho Altrov, eesti dirigent
1994 – Ryszard Riedel, poola laulja ja laulukirjutaja
1995 – Vaike Paduri-Kaljuvee, Eesti iluuisutaja, võimlemis- ja iluuisutamistreener
1995 – Mirdza Bendrupe, läti kirjanik
1996 – Claudette Colbert, USA filminäitleja
2002 – Enn Madi, eesti rahvatantsupedagoog
2003 – Sam Phillips, USA muusikaärimees ja diskor
2003 – Juhan Paju, eesti ajakirjanik ja kirjanik
2003 – Ewa Krzyżewska, poola näitleja
2006 – Philip D'Arcy Hart, briti arstiteadlane
2006 – Ferenc Zenthe, ungari näitleja
2006 – Al Balding, kanada golfimängija
2006 – Duygu Asena, türgi kirjanik ja naisõiguslane
2007 – Michelangelo Antonioni, itaalia filmilavastaja, stsenarist, kirjanik ja kunstnik
2007 – Teoctist I (Toader Arăpaşu), Rumeenia õigeusu kiriku patriarh 1986–2007
2007 – Ingmar Bergman, rootsi filmi- ja teatrilavastaja
2007 – Makoto Oda, jaapani kirjanik
2007 – Mati-Ants Biene, eesti aerutaja, suusataja ja laskesuusataja 
2008 – Peter Coke, Suurbritannia näitleja
2008 – Anne Armstrong, USA diplomaat ja poliitik
2008 – Vittorio Fiorucci, Kanada kunstnik
2009 – Peter Zadek, saksa lavastaja ja stsenarist
2009 – Juri Kurnenin, valgevene jalgpallur ja treener
2009 – Mohammed Yusuf, Nigeeria usujuht
2011 – Mario Echandi Jiménez, Costa Rica poliitik
2012 – Niina Aršas, eesti raamatukogundustegelane ja bibliograaf
2012 – Maeve Binchy, iiri kirjanik
2013 – Berthold Beitz, saksa ettevõtja ja tippjuht
2013 – Antoni Ramallets, Hispaania jalgpallur 
2013 – Robert N. Bellah, Ameerika Ühendriikide sotsioloog
2014 – Tiit Koppel, eesti tehnikateadlane, TTÜ professor
2015 – Endel Lippmaa, eesti füüsik ja poliitik
2015 – Nevil Blumberg, Eesti muusik
2015 – Kalju Saks, eesti pedagoogikateadlane
2019 – Aino Kartul-Najar, eesti teatritegelane, laulja (sopran) ja tantsija
2020 – Lee Teng-hui, Hiina Vabariigi (Taiwani) poliitik, Hiina Vabariigi president ja Kuomintangi esimees aastatel 1988–2000 

Juuli, 30.
Surnud 31. juulil

Siin loetletakse 31. juulil surnud tuntud isikuid.

 1750 – João V, Portugali kuningas
 1784 – Denis Diderot, prantsuse filosoof ja kirjanik
 1849 – Sándor Petőfi, ungari luuletaja
 1886 – Ferenc Liszt, ungari helilooja ja pianist
 1913 – John Milne, Suurbritannia geoloog ja mäeinsener
 1914 – Jean Jaurès, prantsuse poliitik
 1927 – Jefim Babuškin, vene revolutsionäär
 1941 – Maksim Unt, eesti töölisliikumise tegelane ja poliitik
 1944 – Antoine de Saint-Exupéry, prantsuse kirjanik ja lendur
 1944 – Sulo Rossi, soome poksija
 1945 – Friedrich Kurg, Eesti sõjaväelane
 1966 – Bud Powell, Ameerika Ühendriikide džässpianist ning -helilooja,
 1973 – Villem Tamm, eesti sportlane ja politseiametnik
 1976 – Sulev Saarup, eesti näitleja
 1978 – Aleksei Viilup, eesti maali- ja kujunduskunstnik
 1980 – Peeter Matsov, eesti poksija ja sporditegelane
 1986 – Chiune Sugihara, Jaapani diplomaat
 1986 – Lea Davidova-Medene, läti skulptor
 1987 – August Okas, eesti arst
 1990 – Hilda Ottenson, eesti pedagoog
 1994 – Olev Kivioja, Eesti sõjaväelane
 1997 – Bao Dai, endine Vietnami keiser
 1999 – Leo Päi, eesti terapeut
 2001 – Poul Anderson, ameerika ulmekirjanik
 2003 – Ella Külv, eesti nahakunstnik
 2004 – Laura Betti, itaalia näitleja
 2004 – Absamat Masalijev, Nõukogude Liidu ja Kõrgõzstani partei- ja riigitegelane
 2005 – Wim Duisenburg, Hollandi pankur ja poliitik
 2006 – Frederick Kilgour, USA raamatukogundustegelane, OCLC teenuse looja
 2006 – Hans Lachmann, saksa fotograaf
 2006 – Rufus Harley, USA torupillimängija
 2006 – Jānis Āboltiņš, läti ökonomist ja poliitik
 2007 – Giuseppe Baldo, itaalia endine jalgpallur, olümpiavõitja aastal 1936
 2008 – Paul Kees, eesti kasvatusteadlane
 2008 – Athos Bulcão, Brasiilia maalikunstnik ja kujur
 2008 – Heinz Hunger, Saksamaa poliitik
 2008 – Lee Cheong-joon, Lõuna-Korea kirjanik
 2008 – Alfonso Dantés, Mehhiko maadleja
 2008 – Leif Pettersen, Kanada jalgpallur
 2009 – Harry Alan Towers, Briti filmiprodutsent ja stsenarist
 2009 – Jean-Paul Roussillon, prantsuse näitleja
 2009 – Sir Bobby Robson, Briti jalgpallur
 2009 – Lou Younkin, USA spordipublitsist
 2009 – Ilona Christen, saksa teleajakirjanik
 2009 – Baatin, USA räppar
 2012 – Jevgeni Pasternak, vene-juudi kirjandusteadlane, kirjanik Boriss Pasternaki poeg
 2012 – Gore Vidal, Ameerika Ühendriikide kirjanik ja poliitikakommentaator
 2012 – Tony Sly, USA laulja ja kitarrist
 2013 – Michael Ansara, süüria päritolu USA filminäitleja
 2013 – Robert Neelly Bellah, USA sotsioloog
 2016 – Godo Lieberg, baltisaksa päritolu Saksamaa klassikaline filoloog
 2017 – Jeanne Moreau, prantsuse näitleja, laulja, režissöör ja stsenarist
 2019 – Ülo Kesker, eesti kabetaja ja spordiajakirjanik
 2020 – Alan Parker, Briti filmilavastaja, produtsent ja stsenarist
 2022 – Bill Russell, Ameerika Ühendriikide elukutseline korvpallur ja korvpallitreener

Juuli, 31.
63 (Tallinna bussiliin)

63 on Tallinna bussiliin, mis ühendab Priisle asumit Lasnamäel Kompassi asumiga Kesklinnas mõlemal suunal. Tänapäeval teenindab seda liini Tallinna Linnatranspordi AS Lasnamäe osakond (). Liin on käigus tööpäevadel ja laupäeviti ning alates 01.09.21 pühapäevati.

Liin avati 1. septembril 1988 ekspressina, kui Vormsi ja Kihnu tänaval ehitati tolle aja kohta luksuslikud merevaatega kortermajad. Pärast Eesti taasiseseisvumist muudeti bussiliin 63 ekspressist tavaliiniks, kuid 2005. aastani ei peatunud buss Kadriorus. Tööpäeviti sõidavad liinil lõõtsbussid, millest vähemalt kaks on madala sisenemisega sõidukid; laupäeviti sõidavad lühikesed bussid ja madala sisenemisega on neist ainult üks.

Marsruut

Priisle–Maneeži 
Buss nr 63 alustab marsruuti Priisle asumis Kärberi tänava lõpust. Sealt pöörab buss Ussimäe teele ja peatub samanimelises peatuses. Järgmiseks pöörab ta vasakule Priisle tänavale ning liigub mööda teetõusu Narva maantee ristmikule. Esimene peatus Narva maanteel sellel suunal on Kelluka tee, kus on võimalik ümber istuda bussidele 5, 6, 29 ja 31. Marsruut jätkub mööda Narva maanteed V. Reinmanni tänava ristmikuni, kust algab ümberpööramisring.

Ümberpööramisring  
Ümberpööramiseks kasutatakse 2003. aastast alates vastupäevasuunalist ringi, mille moodustavad V. Reinmanni, Gonsiori ja A. Laikmaa tänav. Enne 2003. aastat kulges liin mööda Maneeži tänavat, kuid bussidel läks sageli katki püsikiiruseühendus (vanades bussides oli teine mehaaniline süsteem, viimane Tallinnas sõitev Ikarus 280 lõpetas töö 2003. aasta alguses). Tänu Hobujaama peatusele on sõitjatel mugav ümber istuda trammidele.

Maneeži–Priisle 
 kulgeb liin mööda Narva maanteed kuni ristumiseni Priisle teega ja pöörab seejärel paremale Ussimäe tee suunas. Priisle-Ussimäe tee ristmikust kulgeb bussiliin Kärberi tänaval asuvasse lõpp-peatusse.

Tähtsad asutused 
Bussiliiniga 63 on võimalik sõita näiteks Lauluväljakule ja Tallinna Ülikooli.

Välislingid 
 Bussi nr 63 sõiduplaan

Tallinna bussiliinid
Vihmas ja päikeses

"Vihmas ja päikeses" on 1960. aastal valminud Tallinna Kinostuudio mängufilm.

Sisukirjeldus
Film käsitleb noorte elu ühe soojuselektrijaama ehitusel. Noor töömees Jaak saabub tööle uude kollektiivi. Jaak on raske iseloomuga, kinnine, trotslik, äge ja kibestunud. Ent soojuselektrijaama ehitusel kohtab ta kommunistlikke noori, kes tema ägedust küll heaks ei kiida, kuid ei mõista teda ka hukka ja on valmis teda abistama. Pikkamööda avaneb tema loomuse teine pool.

Osatäitjad
Jaan Saul – Jaak Riit
Ieva Mūrniece – (tiitrites Eva Mūrniece) – Anne-Mai
Larissa Lužina – Lissi
Jaanus Orgulas – Andrei
Mikk Mikiver – Viktor
Rein Olmaru – Raul
Nikolai Slitšenko – Roman
Maila Rästas – Külliki
Lembit Anton – Artur
Hugo Malmsten – töödejuhataja
Ruts Bauman – vanamees hoiukassas
Aksel Orav – miilitsaülem
Eva Tihane – kontorineiu
Katrin Välbe – komandant
Mati Klooren – noormees restoranis
Ines Aru – tütarlaps kaupluses
Aarne Üksküla – noormees restoranis
Olev Eek – noormees restoranis

Filmi retseptsioon
Film leidis oma vaataja, kuna kõneles kaasajast. Kriitikute arvamused filmi kohta olid vastukäivad. Rohkem oli neid, kes leidsid, et film on kõvasti alla jäänud Ranneti stsenaariumile. Filmi nimetati isegi keskpäraseks. Kiideti aga Jaan Sauli ja eriti Larissa Lužina osatäitmisi. Leiti, et Jaan Saul mängib küll mitmepalgelist karakterit, kuid peentest psühholoogilistest nüanssidest jääb ta mängus puudu. Kiitvalt mainiti ka Jaanus Orgulase ja Nikolai Slitšenko mängu filmis. Anne-Mai tegelaskuju oli arvustajate meelest juba autori poolt antud üheplaanilisena ning Eva Mūrniece esituses jäi ta kuidagi leigeks ja ilmetuks. Kriitikutele jäi mulje, et noortele näitlejatele ei ole antud küllalt lavastajapoolset abi.

Viited

Eesti filmid
1960. aasta filmid
Stenbock

Stenbock oli Rootsist pärit aadlisuguvõsa. 

Suguvõsa esiisa oli Olof Arvidsson. Tema poeg riiginõunik (saksa Reichsrat) Gustaf Olofson sai Rootsi kuningalt Erik XIV vabahärratiitli.

Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Tsitre, Kolga mõis.

Välislingid

Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Rootsi introdutseeritud aadel
Oettingen

Oettingen oli Vestfaalist pärit aadlisuguvõsa. 

Suguvõsa liin algas 1548. aastal Ewert Otting'uga, kes oli Riia Suurgildi oldermann, raehärra ja hiljem ka Riia bürgermeister.

Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Kuremaa, Koppelmaa mõis.

Suguvõsa liikmeid
Alexander von Oettingen (1798–1846), Liivimaa maamarssal, Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi president (1846), ning Visusti ja Luua, Kuremaa, Vaimastvere ja Ripuka mõisnik
 Eduard Reinhold von Oettingen (1829–1919),  Võrumaa kreisisaadik (1872–77), Liivimaa maanõunik (1877–1899), Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi president (1882–1900), Kuremaa mõisnik
Erich August Arthur von Oettingen (1862–1928), Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi president (1906–1927), Liivimaa maanõunik
 August Georg Friedrich von Oettingen (1823–1908), Liivimaa tsiviilkuberner (1862–1868), Riia linnapea aastatel 1889–1897, Kalkūni mõisnik Daugavpilsi kihelkonnas Ilūkste kreisis Kuramaa kubermangus
 Georg Philipp von Oettingen  (1824–1916), Tartu Ülikooli professor, rektor 1868–1876 ja Tartu linnapea 1878–1891
 Nicolai Conrad von Oettingen (1826–1876), Riidaja mõis, Luua mõisnik ja Liivimaa maamarssal (1870–1872), Liivimaa talurahvapanga direktor
Alexander Georg Maximillian von Oettingen (1856–1911)
Alexander Arved von Oettingen (1857–1943), Liivimaa maanõunik, Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi president (1902–1903), Luua mõisnik
Georg Alexander Richard von Oettingen (1869–1945), Visusti mõisnik
 Alexander Konstantin von Oettingen (1827–1905), Tartu Ülikooli õppejõud kuni 1918. aastani
 Arthur Joachim von Oettingen (1836–1920), Tartu Ülikooli professor 1866–1893, Leipzigi Ülikooli professor

Viited

Välislingid

 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, 1: Livland, Görlitz, 1929 

Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Kuramaa matrikliaadel
Liivimaa aadlisuguvõsad
Talli vald

Tal(l)i vald oli vald Saarde kihelkonnas Pärnumaal.Vallamaja asus Talli külas.

Vald asutati 1866. aastal.

Ajalugu
Põhjasõja tulemusena kuulusid Eesti- ja Liivimaa Vene impeeriumile. 1724. aasta adramaarevisjoni materjalidest võib lugeda, et Tali on hajatalu.  (teistel andmetel riigimõis) eraldati 1724. ja 1731. aasta vahel Kilingi mõisast ning see hakkas tegutsema iseseisva mõisana. 1731. aasta revisjonis on mõisa omanikuks märgitud Carl Ernst Wolffeldt, kes oli ka Voltveti mõisa omanik. 1752 Laiksaare riigistati ning renditi välja aja jooksul vahetunud eraisikutele.

1862. aastal hakkas tegutsema Tali vallakohus, mille eesistuja oli Tiit Kartau ning kaasistujad Mats Teearu ja Peet Kartau. 1866. aasta vallaseadus suurendas tunduvalt talurahva omavalitsust.

1863. aastal asutati Talile rahvakool.

1909. aastal asutati Tali Ühispank, millel oli juhatuses 3 liiget, 6-liikmeline nõukogu ja 3-liikmeline revisjonikomisjon. 1911. aastal asutati Talli piimaühing.

1918. aastal kuulutati välja Eesti Vabariik. Lõplikul piiriajamisel Lätiga 1924 sai Tali vald Valmiera maakonnast juurde Sandre (Rose) ja Baumanni talud.

1926 asutati Majandusühisuse otsusega Talile harukauplus, mis alustas tegevust 1. augustil 1927. Harukaupluse kaubaartikliteks olid rohuniitjad, loorehad, põllutööriistad, tarbekaup, piiritus ja viin. Kilingi-Nõmme Majandusühistu kauplusena töötab pood ka praegu.

Haridusministeerium tunnistas 1938 õppetaluks ja 1939 õppekoduks Lanksaare talu, mille peremeheks-perenaiseks olid Kaarel ja Emma Leesment.

1939. aasta vallareformiga läks valla maa-ala, koos Jäärja, Kilingi ja Pati vallaga täielikult uue Tali valla koosseisu.

Viited 

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Pärnu maakonna endised vallad
Čarscviaty järv

Čarscviaty järv ehk Tšarstsvjatõ järv (valgevene keeles  Возера Чарсцвяцкае, ka Чарсцвяты, vene keeles Черствятское (Tšerstvjatskoje)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Ušačy rajoonis. Järv asub merepinnast 129,3 meetri kõrgusel Ušačy järvestikus, selle valgala on 152 km². Järvest voolab välja Harbacica oja, mis suubub Pavułle järve.

Kaldajoone pikkus on 19,2 kilomeetrit. Järves on 8 saart kogupindalaga 0,8 km². Järv on termokarstilise tekkega, see asub 5-10 meetri sügavuses orus, mille kaldad on lõunas ja läänes kohati ka 18 meetri kõrgused. Kaldad on madalad, kohati soostunud.

Põhi on kalda lähedal liivane, sügavamal kui 1 meeter aga kaetud sapropeeliga. Čarscviaty on eutroofne järv, vee läbipaistvus on 0,8 meetrit. Järves on makrofüütide kasvuks soodsad tingimused, soodsail aastail katavad nad enam kui poole järve pinnast. Taimestikus on valdavad harilik pilliroog, kõrkjas, hundinui, parthein, sügavamas vees penikeeled.

Kaladest elavad järves linask, haug, koger, säinas, latikas, angerjas ja särg.

Välislingid 
 Järv Valgevene kalapüügiportaalis

Valgevene järved
Iivo Niskanen

Iivo Henrik Niskanen (sündinud 12. jaanuaril 1992 Oulus) on Soome murdmaasuusataja, kolmekordne olümpiavõitja ja maailmameister.

2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta sprinditeates koos Sami Jauhojärviga kulla.

2014. aastal võitis ta kuldmedali kuni 23-aastaste maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes 15 km klassikas.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis võitis ta 15 km klassikas kuldmedali.

2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis tuli ta olümpiavõitjaks 50 km klassikastiilis.

2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis võitis ta 15 km klassikasõidus kulla ja sprinditeates hõbemedali ning suusavahetusega sõidus pronksmedali. 

Esimest korda osales ta maailmakarikavõistluste etapil 2011. aasta 12. märtsil 20 km suusavahetusega sõidus, kuid kaotas esimesele ringiga. Järgmisel päeval saavutas ta klassikasprindis 66. koha. Esimest korda jõudis ta punktikohale 1. veebruaril 2014 Toblachis, kui oli 15 km klassikasõidus kaheksas. Esimest korda jõudis ta poodiumile sama aasta 30. novembril, kui võitis Kuusamo 15 km klassikatehnikasõidu. Samal etapil võidutses ta ka kaks aastat hiljem. MK-sarjas on võidutsenud kokku seitsmel etapil, neist kõigil kordadel 15 km klassikatehnikas eraldistardist. Vabatehnikas on ainsal korral poodiumile pääsenud 18. jaanuaril 2020, kui oli Nové Městos 15 km distantsil kolmas. Tour de Skil on tema parimaks tulemuseks kolmas koht hooajal 2021–2022.

2014. aastal valiti ta koos Sami Jauhojärviga Soome aasta sportlaseks. Hiljem on Niskanen Soome aasta sportlaseks valitud veel 2017. ja 2018. aastal.

Ka tema õde Kerttu on tuntud murdmaasuusataja ja olümpiamedalist.

Saavutused

Olümpiamängudel 
 2014  Sotšis
  olümpiavõitja sprinditeates
 2018  Pyeongchangis
  olümpiavõitja 50 km klassikas
 2022  Pekingis
  olümpiavõitja 15 km klassikas
  hõbemedal sprinditeates
  pronksmedal suusavahetusega sõidus

Maailmameistrivõistlustel 
 2017  Lahtis
  maailmameister 15 km klassikas
  pronksmedal sprinditeates
 2019  Seefeldis
  pronksmedal 15 km klassikas

Maailmakarikavõistlustel 
Iivo Niskanen on individuaalarvestuses osalenud (<small>seisuga 6. veebruar 2022</small>) 114 maailma karikavõistluste etapil ja jõudnud esikolmikusse 18 korral, neist võitnud seitsmel korral.

Maailma karika etappide võidud

Viited

Välislingid 
 Iivo Niskanen FIS-i koduleheküljel (fis-ski.com)

Soome murdmaasuusatajad
Sündinud 1992
Liège'i vabariik

Liège'i vabariik (prantsuse République liégeoise) oli lühiealine riik Liège'i linna ümber tänapäeva Belgias. Vabariik loodi augustis 1789 pärast Liège'i revolutsiooni, mis viis varasema territooriumit kontrollinud kirikuriigi, Liège'i piiskopkonna hävitamiseni. See eksisteeris koos isegi palju lühiealisema revolutsioonilise riigiga, Belgia Ühendriikidega, mis loodi põhjas 1789. aasta Brabanti revolutsiooniga. Aastaks 1791 võideti vabariigi vägesid Preisimaa ja Austria vägede poolt ning vürstlik piiskop taastati.

Revolutsioon 

18. augustil 1789 saabusid Jean-Nicolas Bassenge ja teised demokraadid Liège'i raekotta. Nad nõudsid ametisolevate raehärrade vallandamist kahe populaarse bürgermeistri Jacques-Joseph Fabry ja Jean-Remy de Chestret' kasuks. Sainte-Walburge kindlus langes mässajate kätte. Vürstlik piiskop César-Constantin-François de Hoensbroeck toodi tagasi tema suveresidentsist Seraingis, et ta ratifitseeriks uute ametnike nimetamise ja kaotaks ebapopulaarse Règlement de 1684. Mõned päevad hiljem põgenes vürstlik piiskop Trieri tänapäeva Saksamaal. Saksa-Rooma riik mõistis Liège'i revolutsiooni hukka ja nõudis Ancien Régime taastamist vürstlikus piiskopkonnas.

Radikaalsed meeleolud Liège'is viisid vabariigi väljakuulutamiseni, kaks aastat enne Prantsusmaad.

Vabariik 

Üks esimesi akte vabariigis oli "Franchimont'i inimese ja kodaniku õiguste deklaratsiooni" väljakuulutamine 16. septembril 1789. Dokument oli tugevasti mõjutatud augustis 1789 väljakuulutatud Prantsuse Inimese ja Kodaniku Õiguste Deklaratsioonist, kuid sisaldas mitmeid olulisi erinevusi:

Artikkel 3: Suveräniteet elab inimestes [ja mitte rahvuses]
Artikkel 10: Igal kodanikul on mõtte- ja arvamusvabadus [ilma piiranguteta]
Artikkel 17 Prantsuse deklaratsioonis vara kohta jäeti ära, kuna Liège'i vara puudutavad õigused kehtisid aastast 1196.

Belgia ajalugu
Riia Tehnikaülikool

Riia Tehnikaülikool (läti keeles Rīgas Tehniskā universitāte) on Riias asuv avalik-õiguslik tehnikaülikool. 

Ülikool asutati 14. oktoobril 1862. See on vanim Baltimaade tehnikaülikool.

Ajalugu
1862–1896 – Riia Polütehnikum
1896–1919 – Riia Polütehniline Instituut (sh 1915–1919 evakuatsioonis Moskvas ja Ivanovo-Voznessenskis)
1918 – Riia Polütehnilise Instituudi baasil asutati Ivanovo-Voznessenski Polütehniline Instituut
1919–1958 – Läti Ülikooli tehnikateaduskond
1958–1990 – Riia Polütehniline Instituut (1983–1989 kandis ametlikult Arvīds Pelše nime)
1990 – Riia Tehnikaülikool

Vaata ka
Korporatsioon Vironia
Riia Tehnikaülikooli maleturniir 

Läti ülikoolid
Helsingi tehnikaülikool

Helsingi tehnikaülikool (soome: Teknillinen korkeakoulu, rootsi:Tekniska högskolan) oli aastatel 1849–2011 Soomes tegutsenud tehnikaülikool. 

Helsingi tehniline reaalkool loodi 1849. aastal ja see sai kõrgkooli õigused 1908. aastal Soome Tehnikakõrgkooli nime all. 

1948. aastal otsustati viia kool Helsingi kesklinnast eemale. Jaanuaris 1949 osteti esimesed kinnistud Helsingist läänes asuva Otanieme mõisa maa-alal. 1952. aastal kasutati Tehnikakõrgkooli äsjaehitatud üliõpilaste ühiselamute kompleksi (hiljem soome keeles tuntud kui Teekkarinkylä) Helsingi olümpiamängude olümpiakülana. 1955. aastast alates kolisid kõrgkooli üksused Helsingist Otaniemele Espoos, mis linnaõiguse sai alles 1972. aastal.

Ülikool liideti 2010. aastal Aalto Ülikooliga ja see kandis ajutiselt nime Aalto teadus- ja tehnikaülikool. 2011. aastal jagati kool varasemate teaduskondade põhjal neljaks eraldi kooliks. Kokku kuulub Aalto Ülikooli alla kuus kõrgkooli.

Suur osa ülikooli Otaniemi linnakust projekteeris soome arhitekt ja disainer Alvar Aalto.

Helsingi
Tehnikaülikoolid
Lenfilm

Lenfilm (vene keeles Ленфильм) on Venemaa filmitööstusettevõte, millel on oma filmistuudio, mis asub Peterburis (varasema nimega Leningrad). 

Aastast 2012 on ettevõtte peadirektor Eduard Pitšugin.

Vaata ka
Mosfilm

Viited

Peterburi
Venemaa filmistuudiod
Olaf Imelik

Märt-Olaf Imelik (12. märts 1923 Tartu – 27. november 2014) oli eesti spordifüsioloog, publitsist ja luuletaja.

Ta lõpetas aastal 1941 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1947 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Lisaks õppis ta 2 aastat Leningradis Lesgafti-nimelises Kehakultuuri Instituudis. Ta oli Korporatsioon Ugala vilistlane. Aastal 1955 kaitses ta meditsiinikandidaadi väitekirja teemal "Hingamise muutused füüsilise töö puhul pneumo-tahhograafilise uurimise alusel".

Ta töötas aastatel 1946–1960 Tartu Riikliku Ülikooli füsioloogiakateedris vanemlaborandina, assistendina ja vanemõpetajana. Aastatel 1960–1975 töötas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi loodusteaduste ja kehalise kasvatuse kateedris vanemõpetajana, dotsendina ja professori kohusetäitjana; aastatel 1975–1995 oli ta Tartu Ülikooli füsioloogiainstituudi (aastani 1993 kateeder) dotsent.

Ta õpetas kehakultuuriüliõpilastele ligi 30 aastat füsioloogiat ja spordifüsioloogiat ning juhendas nende teadustööd.

Tunnustus
 1995 Henrik Visnapuu preemia (publitsistika)
 2000 Henrik Visnapuu preemia ("Pimesikumäng")

Isiklikku
Tema isa Johannes Imelik (1889–1957) oli arst, samuti oli arst tema emapoolne vanaisa Mihkel Ostrov (1863–1940); tema onu Mihkel Ostrov-Laid oli kirikuõpetaja ja sõjaväelane. Õde Helga Jõerüüt (1925–2011) oli kunstnik.

Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli tuberkuloosiarst Lille Imelik (neiuna Nukk, 1928–2012), nende poeg oli arst Hillar Imelik (1951–2008). Tema teine abikaasa oli korvpallur ja sporditegelane Maaja Imelik (1937–2001).

Viited

Välislingid
Biograafia ESBL-is
Haud Tartu Maarja kalmistul

Eesti spordifüsioloogid
Eesti publitsistid
Eesti luuletajad
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Ugala liikmed
Maarja kalmistule maetud
Sündinud 1923
Surnud 2014
Domikaalvõlv

Domikaalvõlv  on nelinurkse põhiplaaniga kuplitaoline ristvõlv. 

Võlvikivid ristuvad üksnes all nurkades (võlvikandades), kuid põhiosas on laotud kontsentriliste ringidena, mille tõttu servjooned on jälgitavad ka ainult nurkades (võlvikandades). Sageli on domikaalvõlv dekoratiivsete roietega. Kujunes 12. sajandil Lääne-Prantsusmaal ja levis sealt itta ja põhja, ka Eestisse (Kesk-Eesti ja Saare-Lääne kirikud).

Viited 

Gooti arhitektuur
Võlvitüübid
Juuru vald (Juuru kihelkond)

Juuru vald (saksa keeles Jörden) oli vald Juuru kihelkonnas 1866-1939.

Valla pindala oli 205 km² ja elanikke 2990 (1922. a seisuga). Vallamaja asus Juuru külas.

Vallas sündisid Eduard Riisna, Kaljo Kivi, Aleksander Arro, Hans Vanaveski, Helmut Vaag, Lennart Maurer.

1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Juuru valla koosseisu, välja arvatud Röa küla, mis läks Kohila valda, ja Purila-Ülejõe küla, mis läks Rapla valda.

Viited

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Juuru kihelkond
Harju maakonna endised vallad
Rubene

Rubene on Lätis Valmiera piirkonnas Kocēni vallas asuv küla (vidējciems).

Külas on põhikool, raamatukogu ja postkontor, seal asub ka luteri kirik. Rubene on Rubene kihelkonna keskuseks. Külas on Rubenes skola ja Rubene bussipeatused. 

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Rubene kirik, kiriku kantsel ja selle maalingud, kohaliku kaitse all on Rubene kihelkonnakooli hoone.

Looduskaitse all on Rubene rahn. Osa külast jääb Gauja rahvusparki.

Ümera alade ristimisel esimene lätlaste aladele ehitatud kirik just Rubenesse ja üks sealse koguduse vaimulikke oli Läti Henrik. Asula ehitati nõukogude perioodil välja kui Kocēni külanõukogu halduskeskus ja kolhoosi Kopsolis keskasula. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.

Aastal 2006 oli Rubenes 452 elanikku. Aastal 2015 oli külas 414 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 412.

Viited

Valmiera piirkonna külad
Saara Pius

Saara Pius (neiupõlvenimega Saara Kadak; sündinud 20. septembril 1990 Tallinnas) on eesti näitleja.

Ta on alates 2013. aastast Rakvere Teatri näitleja.

Haridustee 
Saara Pius on lõpetanud Tallinna 32. Keskkooli (õppis teatriklassis) 2009. aastal ja Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia etenduskunstide osakonna teatrikunsti erialal 2013. aastal.

Filmograafia

Filmirollid
 2007 mängufilm "Klass" – Liisa 
 2010 telesari "Klass: elu pärast" – Liisa
 2011 telesari "Kättemaksukontor" – Leevi Taum
 2012 telesari "Alpimaja" – Tuuliki Lepikson
 2014 lühifilm "Mai" – Mai
 2014–2015 telesari "Viimane võmm" – Arabella
 2014 telesari "Alpimaja" – Tuuliki Lepikson
 2014 telesari "Nähka tuleb külla" – Mirjam
 2014 telesari "Mustat Lesket" (Soome) – Jelena
 2014 mängufilm "Nullpunkt" – Bianka 
 2014 telesari "Nullpunkt" – Bianka
 2015 telesari "Vabad mehed" – Dea
 2015 telesari "Restart" – Eva
 2016–2018 telesari "Siberi võmm" – Arabella Kotkas
 2018 mängufilm "Lõbus perekond" – Ingrid 
 2018 tudengifilm "Tuhk ja tolm" – klassiõde 
 2019 "Koridor bessmertija" (Venemaa) / "Surematuse koridor" – Katja

Televisioon
2015. aasta sügisel osales ta TV3 telesaates „Su nägu kõlab tuttavalt”, mille finaalis saavutas ta teise koha. 2018. aastal sügisel osales uuesti näosaates, saavutades esikoha.

Rollid teatris

Rakvere teatris

Mujal

Diskograafia
Albumid
2010 „Taevamenüü”
Singlid

 2009 „Südame hääl”
 2010 „Saara unenägu”
 2010 „Taevamenüü”
 2016 „Ma koju läen” koos Kõrsikutega
 2016 „Jolene” koos Kõrsikutega

Tunnustus
2014 Rakvere Teatri kolleegipreemia  
2015, 2016 Rakvere Teatri publiku preemia, parim naisnäitleja

Isiklikku
Ta on alates 9. juunist 2019 abielus näitleja Märt Piusiga. 25. märtsil 2017 sündis neil tütar Susanna. 31. mail 2020 sündis neil poeg Mihkel.

Viited

Välislingid
Saara Pius Rakvere Teatri kodulehel
Modellirollis Saara Kadak......, Õhtuleht 22. september 2017
Saara Kadak: "Millal ma viimati... Eesti Päevaleht 17. oktoober 2015
Näitleja Saara Kadak: "Kui sa ikka midagi väga suurelt unistad.... Õhtuleht 17. juuni 2014

Eesti näitlejad
Rakvere Teatri näitlejad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1990
Douglas

Douglas oli Šotimaalt pärit aadlisuguvõsa.

Suguvõsa esisia oli arvatavasti Theobaldus Flammatius (Theobald der Flemming), keda mainitakse 1147. aastal.

Suguvõsa Rootsi liin kanti 1715. aastal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Härgla, Ontika mõis.

Suguvõsa liikmeid 
vabahärra Robert Douglas (1611–1662), Rootsi  sõjaväelane, Rootsi vägede ülemjuhataja Liivimaal
krahv Gustav Otto Douglas (1687–1771), Venemaa keisririigi sõjaväelane ning riigitegelane, 1738–1740 Eestimaa kuberner

Vaata ka
Eesti šotlased

Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Rootsi introdutseeritud aadel
Fahrensbach

Fahrensbach (Varresbeck, Varensbach, Farensbach, Францбеков) oli Reinimaalt pärit baltisaksa aadlisuguvõsa. 

Reinimaalt liikus Wilhelm I Varresbecki jõe juurest Saaremaale. Mõni aeg hiljem Reinimaal suguvõsa liin katkes. Saaremaalt liikusid suguvõsa esindajad muu hulgas Liivimaale, Kuramaale, Venemaale.

Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Vaimõisa mõis.

Vaata ka
Müller (Kunda)
 
  
Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Osten

Osten oli Pommerist pärit vana aadlisuguvõsa. Balti aadlisuguvõsana kandis see nime Osten-Sacken.

Ostenite suguvõsa esindajaid liikusid 13. sajandil Baltikumi. 

Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Kirna, Kõljala mõis, Saaremaal Randvere mõis, Kuramaa aladel Saka vasallilinnus, Jaunbrenguļi mõis, Dreiliņi mõis, Āstere mõis, Ungurpilsi mõis jt.

Saaremaa Osten-Sackenid 
Osten-Sackenid olid kantud Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse 1741. aasta	nr  78/79 all.
Alexander von der Osten-Sackeni (1590–1654), Kaunispe mõisnik
Georg von der Osten-Sacken  (1617–1690) Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane (Saaremaa kuberner (1678–1690), Saaremaa ülemmaakohtu president ja Saaremaa konsistooriumi direktor), Saaremaa Kaunispe, Kõljala ja Siiksaare (Siksaar) ning Eestimaa Eivere mõisaomanik.

Eestimaa Osten-Sackenid 
Osten-Sackenid olid kantud Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse  1800. aasta 9. märtsist nr 263 all ning Kaunispe Osten-Sackenid 1846. aastast.

Kuramaa Osten-Sackenid 
Kuramaa Osten-Sackenid olid kantud Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse 1620. aasta 17. oktoobris nr 
6, 207, 275, 287, 281 all.

parun Wilhelm Ferdinand von der Osten-Sacken (u 1700–1754) 
Vürst Fabian Gottlieb von der Osten-Sacken a. d. H. Rothof (1752–1837) Venemaa keisririigi väejuht (kindralfeldmarssal)

Parun Friedrich Theodor Paul von der Osten-Sacken (1880–1934), Eesti baltisaksa ajaloolane, arhivist ja pedagoog

Osten-Sackenite suguvõsa vapid

Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Püha Rooma keisririigi aadel
Saaremaa aadlisuguvõsad
Saaremaa matrikliaadel
Kuramaa aadlisuguvõsad
Kuramaa matrikliaadel
Osten-Sackenid
Venemaa vürstisuguvõsad
Baer

Baer (Baehr, Bähr, Baer või Bär) on mitme saksa kultuuriruumis oleva aadlisuguvõsa nimi:
Baehr, Liivimaa aadlisuguvõsa
Baer Edle von Huthorn, Eestimaa aadlisuguvõsa
Baerid Ida-Preisimaalt

Isikud
 Karl Ernst von Baer

Vaata ka
 Baeri saar
 Baeri tänav

Aadlisuguvõsad
Berg

Berg on mitme aadlisuguvõsa nimi:
Berg (Eestimaa aadlisuguvõsa)
Berg a. d. H. Carmel, Clausholm und Müllershof
Berg a. d. H. Kandel (Kärla kihelkonnas Saaremaal asunud Kandla mõisa järgi)
Berg a. d. H. Kattentack (Kullamaa kihelkonnas Läänemaal asunud Päri mõisa järgi)
Berg (Liivimaa aadlisuguvõsa)
Berg (Saaremaa aadlisuguvõsa)
Berg (Reinimaa)

Berg on endine riik.

Bergid
Tüves

Tüves on samba keskmine osa, mis jääb baasi ja kapiteeli vahele. Tüves võib olla nii sile kui ka kannelüüridega kaunistatud. Tüves võib olla kogu pikkuses sama läbimõõduga, entaasiga või ülevalt või alt ahenenud.

Orderi osad
Kaire Nurk

Kaire Nurk (sündinud 1979) on Eesti muusik. 

Ta mängib klahvpille ansamblis Loits (ansambel). 

Ta on trummar Simo Atso ema.

Eesti muusikud
Sündinud 1979
Eesti klahvpillimängijad
Veesüliti

Veesüliti on kivist või metallist vihmaveerenni sageli dekoreeritud eenduv lõpposa.

On kasutusel olnud antiikajast alates. Erinevalt renessansis kasutusele tulnud vihmaveetorust ei jookse vesi mööda seda allapoole, vaid "sülitatakse" katuselt ühtse joana otse alla. Eriti rikkalikult on dekoreeritud keskaegsed veesülitid. Esineb fantastilisi loomi, groteskseid inimesi kujutavaid veesüliteid.

Viited 

Arhitektuurielemendid
Arhitektuursed kaunistused
Staal

Staal, varem Stahl ja Stahlen oli aadlisuguvõsa.

Ajalugu
Suguvõsa esiisa oli Tallinna patriits Henrich Staal, keda on mainitud 1524. aastal.

Suguvõsa liikmeid

Stahl
Heinrich Stahl (u 1600−1657), filosoofiamagister, Järva-Peetri, Järva-Madise, Kadrina ja Tallinna Toomkoguduse pastor, Järva, Lääne-Harju ja Ida-Harju praostkonna praost, Eestimaa konsistooriumi assessor, Narva, Ingerimaa, Karjala ja Alutaguse superintendent, mõisaomanik

Staal
Georg Johann von Staal (1777–1862), Venemaa keisririigi sõjaväelane,  Raikküla, Kergu ja Kõnnu mõisnik
Parun Georg Friedrich Karl von Staal (Егор Егорович фон Сталь; 1822 Raikküla mõis – 1907 Pariis), Venemaa Keisririigi diplomaat, saadik Londonis ja poliitik
Nikolai Alexander von Staal (1828–1906), Venemaa Keisririigi  sõjaväelane (kindralmajor)
Parun Karl Rudolf von Staal (1842–1925), Ingliste mõisnik

Staali suguvõsa mõisavaldused
Eestimaa:
Hõreda, Ingliste (Haehl) (1724−1919, aastast 1856 fideikomiss), Järvakandi, Kalina (Kallina) (1640ndad−1660ndad), Keava (Kedenpäh) (1724−1797), Laekvere (Ladigfer) (1648−1653 pandi-, 1653−1690ndad pärusvaldus), Lellapere, Linnape (Linnapäh) (1690ndad−1765), Lõusa (Lausa) (1667−1669, pandivaldus), Nehatu (Nehat) (u 1661−1664 pandi-, 1664−enne 1691 pärusvaldus), Pae (Payel) (1724−1815), Pruuna (Tois) (1653−1690ndad), Raikküla (Rayküll) (1791−1809 pandi-, 1809−1833 pärusvaldus), Vahakõnnu, Valgu (Walck) (1768−1806), Vana-Varudi (Alt-Wardes) (1639−u 1642)

Vaata ka
Ingliste mõisa kalmistu

Välislingid
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Eestimaa matrikliaadel
Priit Kärsna

Priit Kärsna (sündinud 31. jaanuaril 1969) on Eesti munitsipaalpoliitik.

2002–2017 aastast oli ta Vigala valla vallavanem.

Viited

Eesti poliitikud
Eesti vallavanemad
Vigala inimesed
Sündinud 1969
Kiitsharakad

Folklooriselts Kiitsharakad on folkloorirühm Vana-Vigala külas Märjamaa vallas. 
Seltsi tegevuse eesmärkideks on
Eesti rahvuskultuuri igakülgne säilitamine, edendamine ja vahendamine;
koostöö edendamine eesti rahvuskultuurist huvitatud füüsiliste ja juriidiliste isikutega nii kodu- kui välismaal;
rahvatantsu ja rahvamuusika viljelemine;
rahvusliku käsitöö väärtustamine;
paikkondliku vaimuvara kogumine, tutvustamine ja talletamine
ja seltsi liikmete vaba aja kultuuriline sisustamine. 

17. jaanuaril 2015 korraldas selts Vana-Vigalas VIII Rapla maakonna rahvatantsurühmade talipäeva, mille käigul toimusid koolitusi Henn Tiiveli ja Sille Kapperi juhendustel.

Välislingid 
 Koduleht

Viited 

Eesti folkloor
Eesti seltsid
Sindi Gümnaasium

Sindi Gümnaasium on Sindis aadressil Kooli 9 asuv kool (gümnaasium). 

Koolil on oma laul, lipp, logo ja oma ajaleht (Sindi Sahistaja).

1887–1917 tegutses kool ministeeriumikoolina. 1921 sai kooli nimeks Sindi alevi 6-klassiline Algkool. 1938 sai kooli nimeks Sindi linna 6-klassiline Algkool. 1958 sai kooli nimeks Sindi Keskkool. Aastast 1997 kannab kool Sindi Gümnaasiumi nime.

Kool tegutseb 1901. aastal valminud kolmekorruselises punastest tellistest koolimajas, mis jagas valmimise järgselt ruume lasteaia ja luteriusu kirikuga. 2006. aastal arvati hoone riiklikuks ehitismälestiseks nime alla Kool-kiriku hoone Sindis Kooli t. 9.

Viited

Välislingid
Kooli koduleht

Sindi
Pärnu maakonna koolid
Vana-Virtsu mõisa kalmistu

Vana-Virtsu mõisa kalmistu on kalmistu endises Hanila kihelkonnas Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Virtsu alevikus Lääneranna vallas Pärnu maakonnas. Kalmistu jääb Puhtu poolsaarele, Vana-Virtsu mõisa südamest linnulennult umbes 2,8 km kaugusele lõunakagusse.

Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Helwigid arvatavasti 1780. aastatel, kui Puhtulaiust kujundati inglise stiilis park. Võimalik ka, et kalmistu rajati parki alles 1810. aastal, kui suri mõisa tollane omanik ja pargi rajaja Karl Thure von Helwig.

Kalmistule maetute üldarv pole teada, praegu on see jäetud maha ning seda rüüstati põhjalikult juba 1917. aastal.

Kalmistule maetuid
1810 - Karl Thure von Helwig (29. jaanuar (vkj) 1741 - 10. september (vkj) 1810)
1826 - tema noorim tütar Dorothea Augusta von Helwig (20. juuli (vkj) 1781 - 6. detsember (vkj) 1826)
1845 - tema keskmine tütar Anna Christina von Rosen (sündinud von Helwig; 13. detsember (vkj) 1780 - 3. mai (vkj) 1845)
1914 - Anna Christina tütretütar Elisabeth von Uexküll (1. juuni (vkj) 1831 - 30. detsember (vkj) 1914)

Viited

Käsikirjad
Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002

Kirjandus
Ants Hein. Virtsu ja Puhtu. Pilk minevikku. - Puhtu ajalugu ja loodus. Estonia Maritima 8. Tallinn 2010. Lk 21 ja 27
Puhtu ajalugu ja loodus. Estonia Maritima 8. Tallinn 2010. Lk 226, 231 ja 277
Ants Hein. "Vaev üürike, kuid rõõm on igavene!". Puhtu maastikest ja monumentidest. - Acta Architecturae Naturalis (Maastikuarhitektuurseid uurimusi) 3. TTÜ Tartu Kolledž. Tartu 2013. Lk 17, 28-29 ja 34

Välislingid
Puhtu poolsaar, sh ka Vana-Virtsu mõisa kalmistu Virtsu Harrastusmuuseumi kodulehel 

Hanila kihelkonna kalmistud
Lääneranna vald
Lääne maakonna kalmistud
Eesti mõisakalmistud
Rubeņi

Rubeņi (vananenud kirjanduses ka Rubbene, Rubene ja Rubini) on Lätis Jēkabpilsi piirkonnas Rubene vallas asuv küla. Rubeņis asub valla halduskeskus. Aastal 2009 oli seal 266 elanikku.

Külas asub endise Rubine mõisa (Rubinen) keskus. Rubeņis on põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu, ka asub seal aastal 1893 valminud katoliku kirik.

Viited

Läti külad