joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tõõrakõrve

Tõõrakõrve on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas.  

Küla läbib Tapa–Lehtse–Jäneda tee (riigi kõrvalmaantee nr 15123).

Küla piirneb põhjas Kaitseväe keskpolügooniga (Harjumaa Kuusalu valla Kolgu küla) ning lõunas Tallinn-Tapa raudteega.

Viited

Tapa vald
Lääne-Viru maakonna külad
Julia Roberts

Julia Fiona Roberts (sündinud 28. oktoobril 1967) on Oscariga pärjatud USA näitleja ja endine modell. 

Ta sai kuulsaks 1990. aastate alguses, kui oli mänginud koos Richard Gere'iga armastuskomöödias "Kaunis naine" (1990). Pärast seda on Robertsist saanud maailma kõige rohkem teeniv näitlejanna: Hollywood Reporteri iga-aastases suurima sissetulekuga staaride nimekirjas hoidis ta esikohta neljal aastal järjest (2002–2005).

Filmid

Viited

Välislingid 
 

Ameerika Ühendriikide modellid
Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1967
Paadenurme

Paadenurme on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.

Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ida-Viru maakonnas Avinurme vallas.

Ajalugu
Paadenurmet on esmakordselt mainitud 18. sajandi lõpul Mellini atlase kaardil (Padenorm). Naaberkülad olid Kiissa (Kisa), Liiva (Liiwa) ja Laurissaare (Laurisaar).

Esimesed andmed hingeloendusest on 1811. aastast.

1977. aastal liideti Paadenurmega Laurissaare küla.

Vaata ka 
Paadenurme looduskaitseala

Viited 

Mustvee vald
Jõgeva maakonna külad
Pootsiku

Pootsiku on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Iisaku valda.

2010. aasta oktoobri seisuga oli külas 18 elanikku.

Esmateated Pootsiku külast pärinevad 1497. aastast. Küla nimi tuleneb tõenäoliselt venekeelsest sõnast бочка, rahvapärimuse järgi elas külas vanasti palju tõrvaajajaid.

19. sajandi keskpaigas kujunesid Pootsiku mõisa ümber kohalikud talud. 1920. aastatel mõisamaa tükeldati ning jagati talupoegade vahel.

1933. aastal nimetati Pootsiku küla ümber Nurme külaks, kuid 1970. aastate lõpus nimetati küla tagasi Pootsiku külaks.

Pootsiku külas on säilinud vana mõisapark. 1979. aastal paigaldati sinna mälestuskivi bakterioloog Karl Happichile, kes sündis Pootsiku mõisa koduõpetaja peres, juhtis 1919–1923 Tartu Veterinaariainstituuti ja muude teadussaavutuste hulgas avastas ka piima kääritamiseks tarviliku piimhappebakteri Lactobacillus acidophilus. 

Pootsiku küla läbib Iisaku–Alajõe tee, mis ühendab küla Jõhvi–Tartu–Valga maantee ja Peipsi põhjarannikuga.

Viited

Alutaguse vald
Ida-Viru maakonna külad
Elena Jončeva

Elena Jončeva (bulgaaria keeles Елена Николова Йончева; sündinud 27. mail 1964 Sofias) on bulgaaria ajakirjanik, endine Bulgaaria Televisiooni korrespondent, alates 2. juulist 2019 Euroopa Parlamendi liige.

Ta on teinud telereportaaže paljudest konfliktipiirkondadest, näiteks Kosovost, Alžeeriast, Tšetšeeniast, Iisraelist, Somaaliast, Afganistanist, Iraagist, Venezuelast ja Colombiast. Ta on teinud dokumentaalfilme ka Antarktikas asuvast Bulgaaria polaarjaamast Ohridi Püha Klimenti baasist, mis asub Lõuna-Shetlandil Livingstoni saarel, ja Loode-Bulgaarias asuva Lomi linna mustlastest. Ühtekokku on tema kaasabil valminud üle 25 dokumentaalfilmi.

1994–2009 oli ta vabaabielus Bulgaaria endise peaministri Sergej Staniševiga. Tal ei ole lapsi. Stanišev sai hiljem lapse teise naisega, kellega seejärel abiellus.

2008 osales Jončeva saatesarja "Tantsud tähtedega" bulgaaria versioonis esimesel hooajal. Saatesari osutus menukaks: seda vaatas keskmiselt 40% nendest, kes sel ajal Bulgaarias telerit vaatasid. Kuid Jončeva langes esimesena välja.

Mais 2019 valti ta Euroopa Parlamendi liikmeks Bulgaaria Sotsialistliku Partei nimekirjas.

Bulgaariast valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Ajakirjanikud
Sündinud 1964
Tärivere

Tärivere on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Iisaku valda.

Täriveret (Therpeneuere) on esmakordselt kirjalikult mainitud 1330. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 42 inimest. Kõik olid eestlased.

Külas asuv Tärivere mägi on 89,3 m üle merepinna ja on kõrguselt teine tipp Ida-Virumaal Uljaste oosi järel. Mäel asub vaatetorn.

Vaata ka
Tärivere mõis

Viited 

Alutaguse vald
Ida-Viru maakonna külad
Vaikla

Vaikla on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Iisaku valda.

Küla on esmakordselt mainitud 1583. aastal nimega Poskobi (Porska). 1837. aastal asutati külas Porskovo kool, mis oli tol ajal ainuke talurahvakool Alutaguse kihelkonnas. 1864. aastal ehitas külarahvas uue koolimaja.

Porskovo külas sündis 1910. aastal Helend Peep.

1933. aastal nimetati Porskovo küla ümber Vaikla külaks.

Vaikla küla läbib Alutaguse–Alajõe tee, mis ühendab küla Jõhvi–Tartu–Valga maantee ja Peipsi põhjarannikuga.

Viited

Välislingid
Eesti Muuseumide Veebivärav. Porskovo e Vaikla koolimaja

Alutaguse vald
Ida-Viru maakonna külad
Kamarna

Kamarna on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Illuka valda.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kamarna külas 4 elanikku, kõik eestlased.

Viited

Alutaguse vald
Ida-Viru maakonna külad
Kuningaküla

Kuningaküla on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Illuka valda.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kuningakülas 22 elanikku, neist eestlasi 3 (13,6%). 

Küla asub Narva jõe kaldal. Pärast 1939. aasta valdade reformi  alustati venepäraste asulanimede eestistamist ja  Knjaz Selo (vene keeles Князь-Село) nimetati Kuningakülaks.

Viited

Alutaguse vald
Ida-Viru maakonna külad
Ongassaare

Ongassaare on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Illuka valda.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ongassaare külas 6 elanikku, neist eestlasi 5 (83,3%).

Seal on sündinud eesti helilooja ja koorijuht Alfred Karindi.

Viited

Alutaguse vald
Ida-Viru maakonna külad
Permisküla

Permisküla on Ida-Virumaal Alutaguse vallas asuv küla. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Illuka valda.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Permiskülas 15 elanikku, sealhulgas mitte ühtegi eestlast.

Ajalugu
Permisküla mõis (saksa keeles Permesküll) oli Pagari mõisa kõrvalmõis Iisaku kihelkonnas, 1891. aastal moodustati Permisküla vald Jõhvi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1891. aastast  23. oktoobrini 1920.

Pärast 1939. aasta valdade reformi alustati ka Narva-taguste alade venepäraste asulanimede eestistamist, ka Verhneje Selo nimetati Permiskülaks.

Permisküla saare kohal, mis asub Narva jõe keskel, toimusid 1944. aastal Narva kaitselahingud Nõukogude vägede vastu, kes püüdsid üle Narva jõe tungida. Seal võitles 6. Eesti Piirikaitse Rügement. Pärast Nõukogude vägede läbimurret lõunas Tartu suunast anti Narva rindel Saksa vägedele taandumiskäsk, nii oli ka 6. piirikaitse rügement sunnitud taanduma idarindelt ja taganema Avinurme kaudu Kesk-Eesti suunas. 6. piirikaitse rügemendi ülem oli tol ajal endine Eesti armee ohvitser kolonelleitnant Paul Lilleleht.

Viited

Välislingid
Sõjamälestused Permisküla saare juurest - 1944 Kaitselahingud.

Alutaguse vald
Ida-Viru maakonna külad
Åke Lindman

Åke Leonard Lindman (aastani 1948 Järvinen; 11. jaanuar 1928 Helsingi – 3. märts 2009 Espoo) oli Soome filmirežissöör, näitleja ja jalgpallur.

Åke Lindman tegeles nooruses tõsiselt jalgpalliga. Ta mängis ka Soome koondises 1952. aasta suveolümpiamängudel.

Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Lavastatud filmid 
"Kertokaa se hänelle" (1961)
"”Ei se mitään!” sanoi Eemeli" (1962)
"Lapin kullan kimallus" (1999)
"Etulinjan edessä" (2004)
"Tali-Ihantala 1944" (2007)

Välislingid 

Soome filmilavastajad
Hietaniemi kalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 2009
Magirus

Magirus Feuerwehrwerke oli Saksamaal Ulmis asutatud ettevõte, mis hakkas 1866 tootma tuletõrjesõidukeid, 1910. aastatel ka veokeid ja autobusse.

Ettevõtte rajas priitahtlike pritsimeeste üksuse juht Conrad Dietrich Magirus (1924–1995), kes oli pühendunud tuletõrjumise abivahendite leiutamisele. 1866 asutas ta ettevõtte "'Feuerwehr-Requisiten-Fabrik C. D. Magirus'", mis esialgu tootis näiteks voolikuid ja veepritse. Magirus leiutas auto katusel oleva tõstetava ja pikendatava redeli, mis kiiresti levis kõigi tuletõrjemasinate standardvarustusse.

Magiruse logoks oli M-täht, mis oli disainitud meenutama Ulmi katedraali. Logo võeti kasutusele 1925.

Ülemaailmse majanduskriisi ajal 1930-ndate alguses sattus Magirus raskustesse ja selle omandas 1932 pank. 1935 müüs pank ettevõtte Deutz AG-le, mis tootis omanimelisi mootoreid ja kasutas neid ka Magiruse autodel. Seetõttu kasutati sõidukitel sageli nime Magirus Deutz ja 1940–1949 Klöckner-Deutz. Aastal 1936 lõppes liitumine.

1944 leiutas Deutz õhkjahutusmootori, mida alates 1948 Magiruse sõidukitel kasutama hakati. Deutzi mootoreid toodetakse siiamaale kasutamiseks põllumajanduses ja merenduses.

Aastal 1975 ostis ettevõtte IVECO ning jätkas veoautode tootmist, alates 1983 IVECO Magiruse nime all. Siiski loobus IVECO peatselt enamikus maailma maades Magiruse nime kasutamisest. Ainult Saksamaal ja veel mõnes Kesk-Euroopa riigis kasutatakse tänapäeval Magiruse nime. Ettevõtte tootmisüksused asuvad lisaks Saksamaale veel Austrias, Itaalias ja Prantsusmaal. Ettevõtte peakorter asub Ulmis Magiruse tänaval (Magirusstraße).

Välislingid 

http://www.iveco-magirus.de/

Autotootjad
Lutsk

Lutsk on linn Ukrainas, Volõõnia oblasti keskus. Ta asub Stõri jõe ääres.

Ajalugu 
Lutskit Volõõnia vürstiriigis on teadaolevalt esmakordselt mainitud 1095. aastal. Aastal 1240 vallutasid Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi ja linna tatarlased. 

Leedu suurvürst Gediminas liitis 1340 linna Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigiga ning tema poeg Liubartas valitses Vladimiri, Lutski ja Volõõnia vürstiriike. Leedu suurvürsti Vytautase ajal (1388–1430) oli Lutski kindlus tema teine residents Vilniuse järel. 

Alates 1569. aastast kuulus Lutsk Poola kuningriigi krooni alla. 

Kolmanda Poola jagamise järel, 1795. aastal läks linn Venemaa keisririigi koosseisu.

Aastatel 1918–1939 kuulus Lutsk taas Poolale – seda kinnitas 1921. aasta Riia rahu. Lutsk oli siis Volõõnia vojevoodkonna pealinn, vaatamata sellele polnud see vojevoodkonna suurim linn – suurim linn oli Rivne.
 
1938. aastal elas Lutskis 45% juute, 36% poolakaid, 9% ukrainlasi, 6% venelasi ja 4% muid vähemusi.

Pärast 1939. aasta rünnakut Poolale liideti linn NSV Liiduga ja kuulus 1991. aastani NSV Liitu, välja arvatud Saksa okupatsioon aastatel 1941–1944.

Saksa okupatsiooni ajal mõrvasid sakslased linna juudi kogukonna. Poolakad aga tõrjuti Lutskist välja pärast Poola ja NSV Liidu piiride muutmise lepingu allkirjastamist 1945. aastal Poola uuteks piirideks.

Linn kuulub iseseisvale Ukrainale alates 1991. aastast.

Galerii

Arhitektuur

Välislingid 

Lutski koduleht
Ukrainlased võtsid esipioneer Pavlik Morozovilt nimelise tänava, Õhtuleht, 24. august 2007

Ukraina linnad
Volõõnia oblast
Scottish Borders

Scottish Borders ('Šotimaa piirid') on omavalitsus Šotimaa lõunaosas.

Omavalitsus loodi 1975. aastal mitme endise maakonna ja nende osade liitmisel. 1996. aastal muudeti see tervikomavalitsuseks (unitary authority area).

Läbi piirkonna voolab Tweedi jõgi. Piirkonnas pesitseb kolm kalakotkapaari.

Viited

Välislingid 

https://www.scotborders.gov.uk/

Šotimaa geograafia
Kapan

Kapan (Կապան) ehk Ghaphan (Ղափան) on linn Armeenias, Sjunikhi maakonna keskus. Asub 1 km kaugusel Aserbaidžaani piirist.

Armeenia linnad
Sjunikhi maakond
Jan Uuspõld läheb Tartusse

"Jan Uuspõld läheb Tartusse" (rahvusvahelises filmilevis pealkirjaga "186 Kilometers") on 2007. aasta Eesti must komöödia.

Filmi käis kinos vaatamas 64 488 inimest.

Osades

Välislingid 
 "Jan Uuspõld läheb Tartusse" (Kuukulgur Film, 2007). Blogi Eesti filmid, 20. aprill 2007
 Wimberg. Kui Jan Uuspõld läks Tartusse. Sirp, 30. märts 2007

Eesti filmid
2007. aasta filmid
Eesti komöödiafilmid
AK 4

AK 4 (rootsi keeles Automatkarbin 4) on 7,62 mm automaatkarabiin, mida valmistatakse Rootsis, Heckleri & Kochi automaatrelva G3 variant.

Tehnilised andmed

kaliiber – 7,62 mm
padrun – 7,62 × 51 mm 
kuuli algkiirus – 790 m/s (standardse laskemoonaga)
vintraua pikkus – 450 mm
sihikuline laskekaugus – 500 m
efektiivne laskekaugus – 400 m
laadimata relva mass – 4,4 kg
laetud relva mass – 5,3 kg
padruneid salves – 20 tk
üldpikkus 1025 mm
tehniline laskekiirus 600 lasku minutis

Relvaosad 

Peamised relvaosad jaotatakse nelja gruppi: kaba grupp, lukukoja grupp, püstolikäepideme grupp, vintraua-laesääre grupp
 Kaba koos taandurmehhanismiga
 Dioptersihik
 Relvaraam
 Lukukoda
 Salveriiv
 Salve kinnitusava
 Kestaheiteava
 Padrunikesta suunaja
 Vinnastushoob
 Vintraud
 Kirp koos kirbukaitsega
 Laesäär koose toruneediga
 Leegisummuti
 Nugatäägifiksaator
 Päästik
 Päästikukaitse
 Püstolkäepide
 Tuleümberseadur
 Lukuraam
 Lukupea
 Lööknõel
 Lööknõelavedru
 Lukujuhtplaat
 Salv

Kirjeldus 
Relva on lihtne käsitseda ning laskmise ajal on see stabiilne ja täpne. Kuna kasutatakse NATO 7,62 × 51 mm padruneid, on kuul tugeva läbistusvõimega ka pikematel distantsidel ega kaldu kõrvale peenikeste okste ja lehtedega kokku puutudes. Relva puudusteks on tihtipeale toodud salve väike mahutavus ning relva võrdlemisi suur mass ja pikkus, mis muudab relva käsitsemise kitsastes oludes või lühemakasvulisele võitlejale ebamugavaks.
AK 4 eripära on vinnastushoova asukoht relva raua peal asuva vinnastushoova koja vasakul küljel. Enamikku relvi saab vinnastada paremalt lukukoja küljelt. Relv on varustatud dioptersihikuga, mis hõlbustab sihtimist.

AK 4 on kasutusel Rootsi ja Eesti sõjaväes. Varem kasutati AK 4 ka Läti ja Leedu sõjaväes, praeguseks on mõlemad AK 4 välja vahetanud 5,56 mm Heckler & Koch G36K vastu.

Kasutajad

Vaata ka
LMT R20 RAHE

Välislingid

 2009, O. Janson, Swedish military assault rifles 1945 - 1990, Ak4 and Ak 5.
 Avaldati 6. apr 2016, MilTest, AK4 lühitutvustus, youtube.com
 Avaldati 3. mai 2018, Kaitseliit, Väljaõpe - Relva hooldan..., youtube.com

Ründevintpüssid
Eesti jalaväerelvad
Rootsi relvad
Janusz Krężelok

Janusz Adam Krężelok (sündinud 18. detsembril 1974) on Poola murdmaasuusataja.

Saavutused

2007. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused Sapporos 
10. koht klassikasprindis

2006. aasta taliolümpiamängud Torinos 
19. koht sprindis
26. koht 15 km klassikas

Krezelok, Janusz
Krezelok, Janusz
Albert Fuller Ellis

Sir Albert Fuller Ellis (28. august 1869 Roma – 11. juuli 1951 Auckland) oli maavaradeotsija, kes 1900 avastas Nauru ja Banaba saare fosforiidivarud. 

Ta oli  1921–1951 Briti Fosforiidikomisjoni Uus-Meremaa-poolne liige (British Phosphate Commissioner for New Zealand).

Ellis sündis Austraalias Queenslandis Roma linnas. Tema isa oli George C. Ellis. Perekond kolis Uus-Meremaale Aucklandi, mille lähedal isa hakkas farmeriks. Poiss õppis Cambridge'i Ringkonna Keskkoolis (Cambridge District High School). 

Pärast keskkooli lõpetamist võeti Ellis tööle firma John T. Arundell and Co. analüütikuks ja maavarade otsijaks. See kompanii, mille peakorter oli Londonis, kauples Okeaania fosforiidi, kopra ja pärlitega. Kompanii Sydney kontoris töötades leidis Ellis 1899, et Naurult pärit suur kivi, mille abil ust lahti hoiti ning mida peeti kivistunud puiduks, koosneb väga puhtast fosfaadist. Ellis sõitis mais 1900 Banaba saarele (tollal Ocean Island) ning hiljem Naurule ning leidis oma avastusele kinnituse.

Fosforiidi kaevandamine Banaba saarel algas kolme kuu jooksul pärast Ellise avastust. 

Ellis juhtis ka fosforiidivarude kasutuselevõttu Naurul. Kaevandamine algas seal 1906. aastal saare Saksa haldurite korraldatuna. Aastaks 1911 oli ta saarte fosforiiditööstuse direktor, kes töötas Aucklandil, käies saartel vastavalt vajadusele. Pärast Esimest maailmasõda sai Naurust Austraalia, Uus-Meremaa ja Suurbritannia mandaatterritoorium ning 1920 omandasid need riigid ka Nauru fosforiiditööstuse. Riigid nimetasid Nauru fosforiidi kaevandamise ja eksporti juhtimiseks ametisse Briti Fosforiidikomisjoni (British Phosphate Commission, BPC). Selle Uus-Meremaa-poolseks liikmeks määrati Ellis. Sellele ametikohale jäi ta surmani.

Ellis oli Uus-Meremaa esindaja Jaapani alistumise tseremoonial Banaba saarel ja Naurul 1945.

Tunnustused
1924 Püha Miikaeli ja Püha Jüri orden
1938 Knight Bachelor

Publikatsioonid
"Ocean Island and Nauru — their Story" ("Banaba saar ja Nauru — nende lugu"; 1935), raamat nende saarte ajaloost, tema avastusest ning järgnevast fosforiiditööstuse arengust neil saartel

Isiklikku
Aastal 1900 abiellus Ellis Aucklandist pärit Florence Christine Stewartiga, kelle isa oli Andrew Stewart. Esimene abikaasa suri 1903.

Aastal 1909 abiellus Ellis oma esimese abikaasa õe Nellie Isobel Stewartiga. 

Ellisel sündis tütar Joan Izod.

Uus-Meremaa inimesed
Sündinud 1869
Surnud 1951
Eduard Einmann

Eduard Einmann (23. jaanuar 1913 Laukna, Läänemaa – 27. oktoober 1982 Tallinn) oli eesti graafik ja maalikunstnik.

Aastast 1928 õppis ta Riigi Kunsttööstuskoolis ja lõpetas kooli 1934. aastal maali erialal. Aastal 1938 jätkas õpinguid Riigi Kõrgemas Kunstikoolis, lõpetas selle 1941 dekoratsioonimaali erialal. Mobiliseeriti Punaarmeesse. Teise maailmasõja ajal võttis Jaroslavlis osa Eesti Nõukogude Kunstnike Kollektiivi tegevusest ning osales näitustel Moskvas ja Jüriöö ülestõusu 600. aastapäeva juubelinäitusel.

Aastatel 1944–1948 töötas Tartu Riiklikus Kunstiinstituudi õppejõuna, 1948–1951 direktorina. Oli 1950–1956 Eesti NSV Kunstnike Liidu esimees, 1957–1963 juhatuse sekretär. Aastast 1963 vabakunstnik.

Einmann viljeles portreemaali. 1950. aastatel lõi natuuritruid tööliste, talupoegade, teadlaste ja kunstiinimeste portreejoonistusi. Hiljem hakkas kasutama sügavtrükitehnikaid. 1970. aastatel viljeles realistlikku portree- ja maastikumaali. Loomingulistelt reisidelt Armeeniasse, Ukrainasse, Usbekistani, Egiptusse, Itaaliasse ja Tadžikistani tõi kunstnik kaasa hulgaliselt eksootilisi tüüpe kujutavaid joonistusi ja maale.

Tunnustus 

 1951 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Viited

Eesti maalikunstnikud
Eesti graafikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1913
Surnud 1982
Smoky Hill

Smoky Hill on jõgi Põhja-Ameerikas Suurel tasandikul. Voolab valdavalt itta. Ühinedes Republicaniga, moodustab Kansase.

Ameerika Ühendriikide jõed
Mississippi jõgikond
Dietrich von Grüningen

Dietrich von Grüningen (1210 – 3. september 1259) oli Liivi ordumeister 1239–1240 ja 1242–1246. Pärines Tüüringist ministeriaalide suguvõsast. 

1237. aastal nimetas Saksa ordu kõrgmeister Hermann von Salza ta Liivi ordu meistriks, aga kuna ta oli noor ja vähekogenud, muudeti see otsus ja meistriks sai Hermann Balke. 

1237. aastal purjetas koos Balkega Liivimaale. 

1238. aastal määrati Liivi ordu asemeistriks ja 1239 ordumeistriks. Lahkus kevadel 1240 Saksamaale ja andis ameti üle asemeister Andreas von Felbenile. 

1242 naasis Liivimaale. 1244. aasta alistas Kuramaa. Andis 1246. aastal Liivi ordu maameistri ameti üle Heinrich von Heimburgile.

1249. aastast oli ta Preisimaal ordumeister. 1254. aastast oli ta Saksa ordu kõrgmeistri asemiku kohustustes.

1254. aasta lõpul tegutses ta vahekohtunikuna Liivi ordu ja Riia peapiiskopi vahelises tülis.

Vaata ka
 Liivi ordu maameistrite loend

Kirjandus
 Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 329 (lk 277–279).

Liivi ordumeistrid
Surnud 1259
Sartre-Gymnasium

Sartre-gümnaasium Berliinis on suur gümnaasium Hellersdorfi linnaosas Marzahn-Hellersdorfis. Seal õpivad umbes 1400 õpilast klassiastmetes 7-13, keda 80 õpetajat õpetavad.

Kool avati 1. augustil 1991 tollaaegse 3. Hellersdorfi keskkoolina. Aastal 1995 sai ta oma nimeks kuulsa prantsuse filosoofilt nime: Jean-Paul Sartre.

Tõusva õpilaste arvu tõttu lisati koolile järgnevatel aastatel kolm paneelmaja konstruktsiooniga lisaehitist. Aastal 1999 alustati uue koolimaja ehitamist, kuhu kõik õpilased ja õpetajad mahtuma pidid.

16. juulil 2001 kolis kool sinna uude, modernsesse ehitisse, mis nüüd aadressil Kyritzer Straße 103 asub. Alguses 477st õpilasest koolis on nüüd ka mitte ainult "Mies-van-der-Rohe-gümnaasiumi" liitumise tõttu Sartre-gümnaasiumiga saanud 1400 õpilast.

Välislingid
Kooli koduleht

Berliini koolid
Portsmouth

Portsmouth on sadamalinn Inglismaal Hampshire'i krahvkonnas. Asub La Manche'i ääres Portsea saarel.

Linn on tähtis laevastikutugipunkt. 

Seal asuvad laevaehitusmuuseum ja Normandia dessandi muuseum.

Linna jalgpalliklubi Portsmouth FC mängib FA Premier League'is.

Viited

Välislingid 

Linna koduleht

 
Inglismaa tervikomavalitsused
Sadamalinnad
Admiral Pitka

Admiral Pitka (pardatähis A230) oli Eesti mereväe Beskytteren klassi staabi- ja toetuslaev. 

On veeväljasurvelt suurim Eesti mereväe käsutuses olnud sõjalaev läbi aegade. Oli mereväe lipulaev.

Ajalugu

Taani teenistuses 

Admiral Pitka on ehitatud Taanis Aalborgi laevatehases. Laev ehitati Taanis Põhja-Atlandi ja Gröönimaa vetes sõiduks. Seetõttu on laeval ka jääklass. 27. mail 1975 pandi laevale nimeks Beskytteren ('kaitsja'), pardatähiseks sai F340. Vettelaskmine toimus kaks päeva hiljem, sest nimepäeval oli Limfjordis tormi tõttu liiga madal veetase. Beskyttereni üleandmine Taani kuninglikule mereväele toimus 15. detsembril 1975. Taani mereväega liideti Beskytteren 27. veebruaril 1976.

Eesti teenistuses 

Alates 2000. aastast kuulus Eesti mereväele. 21. novembril 2000 heisati laeval Eesti lipp ja laev nimetati Admiral Pitkaks Johan Pitka järgi. Admiral Pitka oli mereväe lipulaev. Laev kuulus Miinilaevadivisjoni. 2005.–2006. aastal oli Admiral Pitka NATO reageerimisjõudude 1. miinitõrjeeskaadri (inglise keeles: Standing NRF Mine Countermeasures Group 1 - SNMCMG1) lipulaev. 

Hoolduseks vajaliku raha puudusel seisis laev 2008. aastast kasutamata. 2013. aastal arvati Admiral Pitka teenistusest välja ning 2014. aasta märtsis lammutas BLRT laeva. Mõningaid seadmeid kasutati hiljem õppevahenditena.

Admiral Pitka vöörisuurtükki eksponeeritakse Eesti Sõjamuuseumis.

Laeva komandöre Eesti Mereväes 
Leitnant Indrek Vinkel
Vanemleitnant Jüri Saska
Vanemleitnant Peep Laanisto
Vanemleitnant Annes Vainamäe
Leitnant Argo Grasmann

Vaata ka 

Lindormen-klassi toetuslaev-miiniveeskja
Lennuk (miiniristleja)

Viited

Välislingid

Eesti sõjalaevad
Taani sõjalaevad
Ehitis

Ehitiseks nimetatakse tavaliselt teadliku ekspluateerimise eesmärgiga ehitustegevuse tulemust. 

Ehitiste hulka kuuluvad hooned ning inseneri-tehnilised rajatised nagu näiteks sillad, tunnelid ja tammid. Ehitisi, mis ei ole hooned, nimetatakse rajatisteks.

Eestis kehtiv ehitusseadustik (§3 lg 1 ja 2) määratleb ehitise nii: "Ehitis on inimtegevuse tulemusel loodud ja aluspinnasega ühendatud või sellele toetuv asi, mille kasutamise otstarve, eesmärk, kasutamise viis või kestvus võimaldab seda eristada teistest asjadest. Ehitis on hoone või rajatis. Hoone on väliskeskkonnast katuse ja teiste välispiiretega eraldatud siseruumiga ehitis. Rajatis on ehitis, mis ei ole hoone."

Vaata ka
Ehitiste loendid riigiti
arhitektuur
ehitus
ehitise laiendamine
hhitustarind

Viited

Välislingid 
 Ehitusseadustik
 Ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse rakendamise seadus

 
Arhitektuur
Ehitus
Planeerimine
Nicolae Văcăroiu

Nicolae Văcăroiu  (sündinud 5. detsembril 1943 Cetatea Albăs (praegu Bilgorod-Dnistrovski) Ukrainas) on Rumeenia poliitik, 4. novembrist 1992 kuni 12. detsembrini 1996 peaminister ja 20. aprillist 23. maini 2007 presidendi kohusetäitja.

Nicolae Văcăroiu on Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Aastast 2000 on ta Rumeenia Senati (parlamendi ülemkoja) esimees. Sellele ametikohale valiti ta teiseks ametiajaks tagasi 20. detsembril 2004.

19. aprillil 2007 peatas parlament president Traian Băsescu volitused ja nimetas Văcăroiu presidendi kohusetäitjaks. Tema volitused jõustusid järgmisel päeval, kui konstitutsioonikohus oli tunnistanud parlamendi tegevuse presidendi volituste peatamisel seaduslikuks. 

Văcăroiu andis ameti uuesti Băsescule üle pärast 19. mail toimunud rahvahääletust, mis taastas endise presidendi volitused.

Vacaroiu, Nicolae
Vacaroiu, Nicolae
Alusteadused

Alusteadused ehk fundamentaalteadused ehk baasteadused (inglise keeles basic research, fundamental research, pure research) on teadusliku uurimistöö suunad, mille peamiseks eesmärgiks on saada uusi teadmisi nähtuste ja vaadeldavate faktide põhialuste kohta ilma otsese praktilise rakenduse eesmärgita (erinevalt rakendusteadustest). Kuna ühe teadusharu raames tehtav uurimistöö võib olla orienteeritud nii alusteadmiste avardamisele kui teadmiste rakendamisele, kasutatakse tänapäeval pigem mõisteid alusuuringud ja rakendusuuringud. 

Alusteaduste mõistet kasutatakse ka nende teadusharude tähistamiseks, mis on aluseks teistele teadusharudele. Näiteks matemaatika on arvutiteaduse alusteadus.

Vaata ka 
Teadus- ja arendustegevus
Teadus
Teadusfilosoofia
Alusuuringud
Auguste Comte

Välislingid 
Eesti keele seletav sõnaraamat
OECD Frascati käsiraamat 2015, 2. peatükk (eesti keeles)
OECD Frascati Manual 2015

Teadus
Teadused
Petre Roman

Petre Roman  (sündinud 22. juulil 1946 Bukarestis) on Rumeenia insener ja poliitik. 

Ta oli Rumeenia peaminister 26. detsembrist 1989 kuni 1. oktoobrini 1991.

Petre Roman oli 27. novembrist 1996 kuni 1. veebruarini 2000 Rumeenia Senati president ja 22. detsembrist 1999 kuni 28. detsembrini 2000 Rumeenia välisminister.

Viited

Rumeenia peaministrid
Välisministrid
Sündinud 1946
Muru

Muru on tihe ja madal heintaimedest koosnev ja sageli niidetav ühtlane taimkate. Muru on üks aedade ja parkide levinumaid haljastuselemente. Muru kasutatakse ka mitmesuguste spordiväljakute kattena.

Muru võib olla kas külvatud või poollooduslik. Viimane kujuneb looduslikult levinud rohustu regulaarsel (kord kuus või sagedamini) niitmisel.

Eestis levinumad külvatud murudel kasutatavad liigid on valge kastehein, erinevad nurmikad ja aruheinad, karjamaa-raihein (varasema nimetusega inglise raihein) ning valge ristik.

Subtroopilistel ja troopilistel aladel kasutatakse murutaimena tihti näiteks longus pühvliheina.

Vaata ka
kunstmuru
lillemuru
rohumaa

Välislingid

Muru hooldamine: kasta, niida, õhusta ja väeta
 Hanneli Rudi: "Muru madalaks pügamine läheb moest" ERR, 15. mai 2021

Aiandus
Maastikuarhitektuur
Tanel Tein

Tanel Tein (sündinud 10. jaanuaril 1978 Tartus) on endine eesti elukutseline korvpallur, kes on 2019. aastast Rocki korvpalliklubi juhatuse liige.

Tein on Eesti üks tuntumaid korvpallureid, kes on mänginud mitu hooaega Euroliigas ja Eesti parimates klubides. Ta on olnud aastatel 1997–2009 Eesti korvpallikoondise liige ja tulnud viiekordseks Eesti korvpallimeistriks. 2008. aastal valiti Tein Eesti aasta parimaks korvpalluriks.

Haridustee 
Ta lõpetas 1996. aastal Tartu Karlova Gümnaasiumi ja 2003. aastal Tartu Ülikooli, kus õppis kehakultuuriteaduskonnas.

Korvpallikarjäär

Klubiga
Tanel Tein alustas korvpallitreeninguid treener Tõnu Lusti käe all. Juba 16-aastaselt jõudis ta Tartu esindusmeeskonna koosseisu ning hakkas mängima Eesti meistriliigas, kus tõusis kiiresti meeskonna liidriks.

2000. aastal Tartu Ülikool/Delta meeskonna liidrina mängis ta olulist rolli Eesti meistritiitli Tartusse tagasitoomisel üle 22 aasta. Eesti meistriks on ta tulnud Tartu klubiga ka aastatel 2001, 2007, 2008 ja 2010. 

Lisaks Tartu esindusmeeskonnale on Tanel Tein mänginud mitmes välisklubis Ameerika Ühendriikides, Poolas ja Saksamaal, sealhulgas on ta Poola ja Saksamaa klubidega osalenud Euroliigas.

Koondisega 
Tanel Tein on aastatel 1997–2009 mänginud ka Eesti korvpallikoondises, kellega saavutas 2001. aasta Euroopa meistrivõistlustel 14. koha.

Ühe edukaima mängu Eesti koondises tegi Tein 2003. aasta jaanuaris Läti koondise vastu, kus viskas 29 punkti, sealhulgas viis tema vise seitse sekundit enne kohtumise lõppu koondise võidule. Pärast seda mängu on Eesti üks parimaid korvpallureid Martin Müürsepp nimetanud Teini Eesti kõige mitmekülgsemaks korvpalluriks.

Tein lõpetas korvpallurikarjääri 2010. aasta mais.

Saavutused

Klubiga 
 5-kordne Eesti meister (2000, 2001, 2007, 2008, 2010)
 3-kordne Eesti karika võitja (2000–2002)
 Poola karika võitja (2004)
 Balti liiga 3. koht

Individuaalselt 
 Eesti aasta parim korvpallur (2008)
 3-kordne Korvpalli Meistriliiga kõige väärtuslikum mängija (2001, 2002, 2006)
 Korvpalli Meistriliiga väljalangemismängude kõige väärtuslikum mängija (2000)
 Korvpalli Meistriliiga finaalseeria kõige väärtuslikum mängija (2007)

Hilisem tegevus 

Pärast karjääri lõpetamist on Tein olnud korvpalliga seotud korvpallikommentaatorina.

Tein tegutseb 2010. aastast reklaamiagentuuri Imid OÜ juhina.

Tein on 2019. aastast Rocki korvpalliklubi juhatuse liige ning Tartusse kavandatava spordi- ja konverentsikeskuse Arena Tartu projekti üks eestvedajatest. 

Tein on olnud aastatel 2002–2003 ja aastast 2017 Tartu Linnavolikogu liige.

Isiklikku 
Tein abiellus 23. juunil 2006. Abikaasa Triin Tein töötab notarina.

Teini isa on spordiarst ja endine korvpallur Toomas Tein ning ema Reet Tein.

Viited

Välislingid 
 Profiil Eesti Korvpalliliidu kodulehel
 

Eesti korvpallurid
Sündinud 1978
Stalker (film)

"Stalker" (vene keeles "Сталкер") on Andrei Tarkovski (NSV Liit) film aastast 1979. Filmi süžee põhineb vendade Arkadi ja Boriss Strugatski jutustuse "Väljasõit rohelisse" ainetel. 

Osa filmist on filmitud Tallinnas Rotermanni kvartalis ja Jägala jõe ääres.

Osades 
 Aleksandr Kaidanovski – Stalker
 Nikolai Grinko – Professor
 Anatoli Solonitsõn – Kirjanik
 Faime Jürno – Kirjaniku kaasvestleja (daam autorooli taga)
 Oleg Fjodorov
 Alissa Freindlihh – Stalkeri naine
 Nataša Abramova – Stalkeri tütar

jt.

Filmigrupp 
 Stsenaariumi autorid: Arkadi ja Boriss Strugatski
 Režissöör: Andrei Tarkovski
 Operaator: Aleksandr Knjažinski
 Kunstnik-lavastaja: Andrei Tarkovski
 Helilooja: Eduard Artemjev
 Helioperaator: Vladlen Zarun
 Мontaaž: Ljudmila Feiginova
 Luuletajad: Fjodor Tjuttšev ja Arseni Tarkovski

Auhinnad
 1980 – žürii eripreemia, INTERFILM preemia XXVIII rahvusvahelisel filmifestivalil Cannes'is
 1980 – Luchino Visconti preemia Itaalias
 1981 – Rahvusvahelise Filmikriitikute Ühingu auhind II rahvusvahelisel filmifestivalil Madridis
 1981 – kriitikute preemia I festivalifilmide festivalil Triestes Itaalias

Andrei Tarkovski filmist "Stalker"
"Selles filmis on mulle oluline just see eriliselt inimlik lahustamatu tervik, mis kristalliseerub igaühe hinges ja moodustab tema väärtuse..."

Olev Remsu "Filmidraamatehnikas" leidub "Stalkeri" analüüs.

Viited

1979. aasta filmid
Nõukogude Liidu filmid
Ulmefilmid
Tônlé Sab

Tônlé Sab on järv Kambodžas. 

Tônlé Sab on Kagu-Aasia suurim looduslik järv ja üks maailma tähtsamaid siseveekogusid kalanduse seisukohalt.

Tônlé Sabi järve pindala kuival aastaajal on 2600 km2, vihmaperioodil aga kuni 13 000 km2.

Hooajaline veetaseme muutumine 

Tônlé Sab omab olulist rolli Mekongi jõe üleujutuste reguleerimisel.

Mussoonvihmade tõttu suureneb Mekongi jõe vooluhulk Phnom Penhi kohal 39 995 m3-ni sekundis, mis põhjustab seitse kuud kestva üleujutuse. Mekongi jõe veetaseme tõustes hakkab aga Tônlé Sabi järve Mekongiga ühendav 120 km pikkune Tônlé Sabi jõgi tagurpidi voolama. Jõgi, mis muidu järvest vett välja viib, tõstab tagurpidi voolates järve pindala neli kuni viis korda. 

Pärast mussoonvihmade lõppemist taastub Tônlé Sabi jõe voolusuund.

Selline järve hooajaline veetaseme muutumine avaldab suurt mõju kogu Mekongi jõe deltaalale, kus kuival aastaajal (kui Tônlé Sab toidab Mekongi alamjooksu) väheneb soolase vee sissetung Mekongi jõe deltasse.

Vaata ka 

 Tônlé Sabi jõgi
 Mekongi jõgi

Kambodža geograafia
Aasia järved
Haamer

Haamer on tööriist mida kasutatakse löögijõu edastamiseks, mis tekib kokkupõrkel esemega. Enamus haamreid on käsitööriistad ja neid kasutatakse naelte sisselöömiseks, osade paigutamiseks, metalli muljumiseks ja asjade purustamiseks. Haamreid on eri kuju, suuruse ja struktuuriga olenevalt sellest, milleks see täpselt mõeldud on.

Tänapäeva haamripea on valmistatud enamasti terasest, mis on kõvaks kuumutatud. Käepide on tehtud puidust või plastmassist. Mõiste ,,haamer’’ kehtib ka mingi mehhanismi osale, mis tekitab lööke, näiteks klaverihaamrid.

Maailmas on rohkem kui 40 tüüpi haamreid, millel on palju erinevaid kasutusviise.

Ajalugu

Esimesed lihtsad haamrid tulid kasutusele umbes 3,3 miljonit aastat tagasi 2012. aastal Sonya Harmandi ja Jason Lewise Stony Brooki ülikoolist tehtud leiuga. Nad avastasid Keenias Turkana järve juures väljakaevamisel suure hulga erikujulisi kive, mis olid seotud pulkade külge ning neid kasutati löökriistadena. Käepidemed pärinesid 30000 eKr kiviajast. Haamri arheoloogiline uuring näitab, et see võib olla vanim tööriist, mille kohta on ka tõendeid varasest eksisteerimisest.

Tööriistad
Linnamõis

Linnamõis (saksa keeles Stadtgut) oli linnale kuuluv mõis.

Linnamõisaid kas majandati otse linnavõimu (rae) poolt või anti rendile ja saadi renditulu. Nad olid linnadele oluliseks tuluallikaks. 

Eesti aladel tekkisid linnamõisad põhiliselt 16. sajandi teisel poolel pärast Liivi sõda. Linnamõisad kas saadi kingitusena riigilt või linnade jõukamaks saamisel osteti. Linnad omandasid (ostsid) mõisaid kuni 18. sajandi teise pooleni.

Linnamõisaid oli kahte liiki. Otse linnavalitsusele allunud mõisaid nimetati patrimoniaalmõisateks. Sellised mõisad ei pidanud tingimata asuma linna läheduses. Patrimoniaalmõisa staatus oli Tartu linnamõisatel. Haabersti oli Tallinna patrimoniaalmõis. Ülejäänud linnamõisad oli õiguste poolest rüütlimõisad. Neil võisid olla majanduslikult iseseisvad allüksused, nõndanimetatud kõrvalmõisad (Beigut) ja karjamõisad (Hoflage) kui kaugemad eraldiasuvad majapidamised.

1919. aasta maareform linnamõisaid ei puudutanud. 1926. aastal anti rentnikele ja teistele väikemaapidajatele õigus nõuda oma käes olevate maade sundvõõrandamist. Mõned linnamõisad eksisteerisid mõisamajapidamistena kuni 1940. aastani.

Eesti ala linnamõisad

Kuressaare
Lõmala mõis (alates 1653)
Tingiste mõis (XIX sajand)

Narva
Päite mõis (1645). Anti Narva Jaani kiriku käsutusse.
Arumäe mõis ehk Samokrassi mõis (1655)
Pähklimäe mõis (1655)
Kudruküla mõis (1655)

Pärnu
Kastna mõis (1565)
Reiu mõis (1263)
Sauga mõis (1561)
Viluvere mõis (1628)
Rääma mõis (1876)

Tallinn
Haabersti mõis (XVI-XVII sajand)
Väo mõis (1402). Tallinna hospidalimõis.
Rae mõis (XVI sajand), Jaani seegi mõis.
Mõigu mõis. Alates 1692 Tallinna toomkiriku hospidalimõis.
Kautjala mõis (XVIII sajand)
Koitjärve mõis (1733)
Nehatu mõis (1733)
Kurna mõis
Lehmja mõis

Tartu
Sootaga mõis (1626)
Saduküla mõis (1634)
Jaama mõis (1601–1639 ja alates 1733)
Ropka mõis (läänistati 1609, oli 1614–1632)
Haage mõis (1617). Tartu Jaani kiriku mõis.
Väägvere mõis

Valga
Kapsta mõis
Laatsi mõis
Oosoli mõis
Vidriku mõis

Viljandi
Viiratsi mõis (1789)

Läti ala linnamõisaid

Riia
Lemsalu mõis
Üksküla mõis
Salaspilsi mõis
Ādaži mõis
Viļķene mõis
Gerķise mõis
Lāde mõis 
Rēza mõis

Valmiera

Jānūparksi mõis

Vaata ka
Eesti mõisate loend
Karjamõis
Kirikumõis
Kloostrimõis
Mõis
Poolmõis
Riigimõis
Rüütlimõis
Suvemõis

Mõisad
Sandra Bullock

Sandra Annette Bullock (sündinud 26. juulil 1964 Arlingtonis) on USA filminäitleja.

Ta hakkas näitlema 1987, aga oma elu esimesed kümmekond rolli olid tal tähtsusetutes filmides. Ta sai kuulsaks pärast osatäitmisi filmides "Demolition Man" ("Purustaja"; 1993), "Speed" ("Kiirus"; 1994) ja "While You Were Sleeping" ("Unine eksitus"; 1995).

2009 võitis ta filmiga "The Blind Side" ("Varjukülg") Oscari parima naisnäitleja kategoorias.

Ta on Kuldgloobuse kandidaadiks nimetatud neli korda: parima muusikali- või komöödianaisnäitleja kategoorias filmidega "Unine eksitus", "Miss Congeniality" ("Miss Eriagent"; 2001) ja "The Proposal" ("Ettepanek"; 2009) ning parima draamanaisnäitleja kategoorias filmiga "Varjukülg". Ta võitis neist viimase filmiga.

Filmiga "Kiirus" võitis ta parima ulmefilmi auhinna Saturn parima naisnäitleja kategoorias. Ta jagas seda auhinda Jamie Lee Curtisega (rolli eest filmis "True Lies" – "Ausad valed") ja see on läbi aegade ainus kord, mil Saturni auhind parima naisnäitleja kategoorias on jagamisele läinud.

Filmiga "All About Steve" ("Jaht ideaalmehele") võitis Bullock 2009. aastal kõige halvema filmi auhinna Kuldne Vaarikas kahes kategoorias: halvim naisnäitleja ja halvim paar. Ta võttis auhinna isiklikult vastu – harilikult ei tule autasustatud Kuldset Vaarikat kätte saama. Bullock on läbi ajaloo esimene inimene, kes võitnud samal aastal nii Oscari kui ka Kuldse Vaarika.

Sandra Bullock oli 2006–2010 abielus monstrumautode ehitamise telesaate "Monster Garage" saatejuhi Jesse Jamesiga, kellele see oli kolmas abielu. Sellest abielust ei sündinud lapsi.

2014 kandideeris ta filmiga "Gravitatsioon" Oscarile parima naisnäitleja kategoorias.

Osaline filmograafia

Välislingid

 

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1964
Cameron Diaz

Cameron Michelle Diaz (sündinud 30. augustil 1972 San Diegos) on USA filminäitleja.

Cameron on pärit Californiast. Tema isa töötas üle kahekümne aasta naftakompaniis välimõõtjana ja torujuhtmete osakonnas, tema ema töötas impordi-ekspordi vahendajana. Tal on vanem õde Chimene Diaz. Cameron õppis Long Beachi polütehnikumis.

Ta sai tuntuks rollidega filmides "Mask", "Südamesõbra pulmad" ja "Kõiges on süüdi Mary". Samuti esines ta filmides "Charlie inglid", "Shrek", "Vanilla Sky - ava oma silmad", "New Yorgi jõugud" ja "Mis juhtub Vegases".

Karjäär

Modellina
16-aastaselt hakkas ta moemodelliks. Ta asus tööle agentuuri Elite Model Management. Pärast keskkooli lõpetamist läks ta tööle Jaapanisse, kus tutvus videorežissöör Carlos de la Torrega, kellega tal oli pärast kodumaale tagasipöördumist kuni 21-aastaseks saamiseni viieaastane suhe. 1990. aasta juulis oli ta ajakirja Seventeen esikaanel.

Näitlejana
Ta kandideeris 21-aastasena eelneva näitlemiskogemuseta filmi "Mask" naispeaossa, sest tema modelliagentuur oli teda sinna soovitanud.

Diazit pole kunagi nimetatud Oscari kandidaadiks. Küll on ta neli korda nimetatud Kuldgloobuse kandidaadiks: peaosa eest filmis "Kõiges on süüdi Mary" (1999) ning kõrvalosade eest filmides "Olles John Malkovich" (2000), "Vanilla Sky - ava oma silmad" (2002) ja "New Yorgi jõugud" (2003). Ta ei võitnud neist ühtegi.

22. juunil 2009 sai Diaz oma tähe Hollywoodis kuulsuste kõnniteel.

Osatäitmised filmides

Viited

Välislingid

Cameron Diaz – People.com
Lisateave filmiveeb.ee-s

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide modellid
Sündinud 1972
Claudia Schiffer

Claudia Schiffer (sündinud 25. augustil 1970 Rheinbergis Saksamaal) on saksa supermodell ja näitleja, kelle populaarsuse kõrgaeg oli 1990. aastatel.

Biograafia 
Modellitööd alustas ta 1987. aastal, mil sai töökoha Düsseldorfi ööklubis. Mõni nädal hiljem poseeris ta ajakirjas ELLE ning pärast seda sai tööd Chaneli moemajas. 1990ndate alguses osales ta Põhja-Ameerikas Guess? teksade reklaamis. 

Ta on mänginud ka mõnes filmis ja muusikavideos. Näiteks ansambli Westlife muusikavideos, mis tehti Billy Joeli laulu "Uptown Girl" kaverile, mängis ta vallatut uptown girl'i 'äärelinna tüdrukut'. Ta osales ka Bon Jovi videos "Thank You for Loving Me". Aastal 1993 mängis koguperefilmis "Richie Rich".

Schiffer oli 6 kuud kihlatud mustkunstnik David Copperfieldiga, kuni 1999. aastal tutvus Tim Jefferiesiga. Ajakiri Paris Match kirjutas, et kihlus võis olla lepinguline, kuid hiljem on Prantsuse kohus leidnud, et see väide on küsitav. 

25. mail 2002 abiellus ta filmiprodutsent Matthew Vaughniga. Neil on 2 last: poeg Caspar Matthew (30. jaanuar 2003) ja tütar Clementine (11. november 2004). Paar elab Londonis.

Meedias 
Ta on supermodelli nimetuse kohta öelnud: "Supermodelle, nagu me kunagi olime, ei ole enam." Tema arvates vastab ainult Gisele Bündchen supermodelli nimetusele.

Isiklikku 
Schiffer on 180 cm pikk ja kaalub 58 kg. Ta on sinised silmad ja blondid juuksed.

Filmid

Viited

Välislingid
 Claudia Schiffer Fashion Model Directory lehel (inglise keeles)
 Claudia Schiffer

Saksamaa modellid
Sündinud 1970
Frank Sinatra

Frank Sinatra (sünninimega Francis Albert Sinatra; 12. detsember 1915 Hoboken, New Jersey osariik – 14. mai 1998 Los Angeles California osariik) oli USA laulja ja Oscari võitnud näitleja, keda on tihti nimetatud 20. sajandi USA parimaks meessoost poplauljaks. 

Sinatra mõlemad vanemad olid itaalia immigrandid: isa Anthony (Saverio Antonino Martino Sinatra) oli pärit Lercara Friddist Sitsiilias ja ema Dolly (Natalina Maria Vittoria Garaventa) oli Lumarzost Liguurias. Dolly vanemad ei kiitnud tütre abielu sitsiillasega heaks, mispeale nad abiellusid salaja 14. veebruaril 1914. 

Läbi seitsme kümnendi kestnud karjääri jooksul salvestas Sinatra suure hulga klassikalisi albumeid nagu "In the Wee Small Hours", "Songs For Swingin' Lovers", "Come Fly With Me", "Only the Lonely" ja "September of My Years" koos mitmete tuntud lauludega nagu "My Way", "New York, New York", "Strangers in the Night" ja "It Was a Very Good Year". 

Tema plaate on müüdud rohkem kui 250 miljonit; Sinatra ja tema muusika on jätkuvalt populaarsed ka praegu.

Näitlejana muutus ta kõrgelt hinnatuks oma esinemistega filmides nagu "From Here to Eternity" ("Siit igavikku"; 1953), "The Man with the Golden Arm", "Suddenly", "Pal Joey", "Ocean's Eleven", ja "The Manchurian Candidate".

Aastal 1965 pälvis ta Grammy elutööauhinna ja aastal 1971 anti talle Cecil B. DeMille'i nimeline elutööauhind.

Vaata ka
 Sinatra doktriin

Ameerika Ühendriikide lauljad
Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide džässmuusikud
Sündinud 1915
Surnud 1998
Arktiline kliimavööde

Arktiline kliimavööde on põhjapoolkeral asuv põhikliimavööde, kus aasta läbi valitseb arktiline õhumass. Sellele kliimavöötmele on iseloomulikud madalad õhutemperatuurid ja väike sademete hulk. Aasta läbi puhuvad pooluse piirkonnast lähtuvad kirdetuuled. Esineb polaaröö ja polaarpäev.

Arktiline kliimavööde hõlmab Arktika piirkonna. Selle lõunapiiriks loetakse juuli keskmise temperatuuri +5 °C samatemperatuurijoont.

Arktilisele kliimavöötmele on iseloomulik arktiline kliima.

Aasta läbi valitsevad siin arktilised õhumassid, mis põhjustavad madalaid õhutemperatuure. Seda põhjustab ka päikesekiirte väike langemisnurk, kuni poolaastani kestav polaaröö ja valge jää ja lumega kaetud pinnase tõttu suur albeedo ehk peegelduva kiirguse osa.

Arktilise kliimaga piirkondadel on madalad õhutemperatuurid nii talvel (kuni −40 °C) kui ka suvel (juuli keskmine õhutemperatuur kuni +5 °C). Polaarpäeva jooksul otsekiirguse hulk on suur, aga on ka pilvine ilm ududega. Aastane sademetehulk 100–200 mm. Lähisarktilise kliimale üleminekul areneb tsüklonaalne tegevus ja sademete hulk suureneb kuni 400 mm aastas.

Köppeni kliimaklassifikatsiooni järgi vastab arktilisele kliimatüübile E polaarkliima kõige soojema kuu keskmise temperatuuriga alla +10 °C, kus eristatakse kahte kliimatüüpi: ET – tundrakliima kõige soojema kuu keskmise temperatuuriga vahemikus 0...+10 °C ja EF – külmakõrbe kliima, kus mitte ühegi kuu keskmine temperatuur ei ületa 0 °C.

Vaata ka
Kliimavööde

Kliimavöötmed
Paul Himma

Paul Himma (sündinud 19. juunil 1953 Tartus) on eesti muusik ja kultuurikorraldaja.

Paul Himma on Himma Music Management OÜ kaasasutaja ja juhatuse kaasliige, samuti on ta Eesti Vabamüürlaste Seltsi ja Tallinna Rotary Klubi liige.

Hariduskäik
 1960–1968 Miina Härma nimeline Tartu 2. Keskkool
 1968–1970 Tartu Muusikakool
 1970–1972 Tallinna Muusikakool
 1972–1980 Tallinna Konservatoorium, vioola eriala, orkestrisolist ja pedagoog

Töökohad
 1972–1974 Estonia teatri sümfooniaorkestri artist
 1974–1976 ERSO artist
 1978–1981 Eesti Raadio Kammerorkestri korraldaja-direktor
 1978–1979 ERSO artist
 1979–1982 Eesti Raadio estraadiorkestri vioolarühma kontsertmeister
 1982–1984 Eesti Raadio estraadiorkestri direktor
 1984–1992 Eesti Raadio muusikasaadete peatoimetaja 
 1989–1991 Euroopa Ringhäälingute Liidu (EBU) süvamuusika töökomisjoni valitud liige
 1992–1994 Eesti Raadio peadirektori asetäitja ja muusikajuht
 1994–2009 Rahvusooperi Estonia peadirektor
 2009–2011 Vene Teatri juhatuse liige
 2011–2013 OÜ Stagecraft Management juhatuse liige
 jaanuarist 2013 Kuusalu Kunstide Kooli direktor

Muu tegevus
 Tallinna Rotary Klubi liige 1996. aastast
 Eesti Vabamüürlaste Seltsi asutajaliige 
 Kaberneeme Klubi liige

Isiklikku
Tema isa oli baptistlik vaimulik Paul Himma, vend oli tõlkija Tiito Himma (1942–2017), abikaasa on koorijuht ja Jõelähtme Kultuurikeskuse direktor Elle Himma.

Tunnustus
 2005 Valgetähe III klassi teenetemärgi kavaler
 2007 Piiskop Platoni III järgu ordeni kavaler

Viited

Välislingid
 "Rahvusteater kui iseolemise sümbol" – ajakiri Elukiri, 12/2006

Eesti vioolamängijad
Eesti kultuurikorraldajad
Eesti vabamüürlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Püha Piiskop Platoni ordeni kavalerid
Sündinud 1953
Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituut

Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituut (lühend KBFI; inglise keeles National Institute of Chemical Physics and Biophysics, lühendatult NICPB) on Eesti avalik-õiguslik juriidiline isik, mis teeb alusuuringuid ja rakendusuuringuid. Instituut asub Tallinnas aadressil Akadeemia tee 23.

Ajalugu
KBFI loodi 11. novembril 1979, kui ühise rühma lõid Füüsika Instituudi molekulaarbioloogia rühm ja ENSV TA Küberneetika Instituudi füüsika ja biokeemia sektor. Reaalselt asus KBFI tööle Teaduste Akadeemia instituudina 1980. aastal. Rahvasuus nimetati seda Lippmaa instituudiks, sest selle rajaja ja esimene direktor (1982–2001) oli Endel Lippmaa. 

Aastatel 2001–2006 oli instituudi direktor Ago Samoson ja aastatel 2006–2016 Raivo Stern. 2016. aastast on KBFI direktor Urmas Nagel.

Kui Eesti Teaduste Akadeemia instituudid liideti enamasti 1990. aastatel ülikoolidega, siis ühena vähestest jäi KBFI riiklikuks avalik-õiguslikuks uurimisinstituudiks, millise staatuse tagas aastal 1998 Riigikogus vastu võetud Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi seadus.

Tegevus
KBFI teadusliku tegevuse põhirõhk on suunatud moodsate füüsikaliste meetodite rakendamisele füüsikas, keemias ja biokeemias:
 madalatemperatuurne füüsika
 keemiline füüsika
 kõrge energia füüsika
 molekulaarne neurobioloogia
 vähibioloogia molekulaarsed mehhanismid
 molekulaardiagnostika
 taimede geenitehnoloogia
 taimede viroloogia
 raku energeetiline metabolism ja regulatsioon
 immunoloogia
 biomakromolekulide struktuuri analüüs

KBFI tegeleb geeni- ja biotehnoloogia, keskkonnatehnoloogia ja informaatika uusimate teadussuundade alal.

KBFI laboratooriumid:
Keemilise füüsika laboratoorium
Keskkonnatoksikoloogia laboratoorium
Bioorgaanilise keemia laboratoorium (kõrge energia ja arvutusfüüsika laboratoorium)
Keemilise bioloogia laboratoorium (endine bioenergeetika laboratoorium)

Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis asus (2001–2007):
Analüütilise spektromeetria tippkeskus

John Ellise uurimisrühm
Tuntud teadlane Londoni Kuningliku Seltsi liige John Ellis kutsuti 2017. aastal KBFI-isse oma uurimisrühma looma. Ellis nõustus ja asus teadusprojekti "Beyond the Standard Model of Particle Physics" ('elementaarosakeste standardmudeli edasiarendused'; 2017–2022) vastatavaks täitjaks. Projekti uurimistoetuse kogusumma on 0,75 miljonit eurot. Projekti on kaasatud 11 KBFI teadlast.

Viited

Välislingid 
 Asutuse koduleht.
 Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi seadus. Riigi Teataja (RT I 1998, 101, 1664). Vastu võetud 29.10.1998

Eesti teadusasutused
Tallinna Tehnikaülikool
Mustamäe linnaosa ehitised