joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bertha von Suttner

Bertha Felicitas Sophie von Suttner (paruness Bertha von Suttner; sündinud krahvinna Kinsky von Chinic und Tettau; 9. juuni 1843 Praha (tollal Austria keisririik) – 21. juuni 1914 Viin (tollal Austria-Ungari keisririik)) oli austria kirjanik ja rahuliikumise tegelane. 1905. aastal pälvis ta Nobeli rahuauhinna ja oli sellega esimene Nobeli auhinna saanud naine.

Elukäik 
Suttner sündis vaesunud Austria feldmarssali krahv Franz-Josef Kinsky von Wchinitzi und Tettau (1768–1843) ja tema abikaasa Sophie Korneri (1815–1884) peres. Vanemad olid abiellunud 26. juulil 1834. Suttneril oli vanem vend krahv Arthur Franz Kinsky von Wchinitz und Tettau (1837–1906), kes suri vanapoisina. 

Suttner kihlus inseneri ja kirjaniku Arthur Gundaccar von Suttneri (suri 1902), kuid perekond oli abielu vastu. Seetõttu vastas Bertha Alfred Nobeli kuulutusele 1876. aastal, kus Nobel otsis sekretäri-majahoidjat oma Pariisi elamusse. Suttner sai töökoha, kuid juba nädala pärast pöördus tagasi Viini ja abiellus salaja 12. juunil 1876 Arthuriga. 

Aastatel 1876–1885 töötas ta Gruusias.

Pärast oma romaani "Sõjariistad maha!" (saksa "Die Waffen nieder!") avaldamist 1889. aastal tõusis ta rahuliikumise juhtivaks figuuriks, rajades 1891. aastal Austria patsifistliku organisatsiooni. Ta saavutas rahvusvahelise tunnustuse üldtuntud rahuajakirja Die Waffen Nieder! toimetajana. Ajakiri sai nime Suttneri raamatult ja ilmus aastail 1892–1899. Suttneri patsifism oli mõjutatud H. T. Buckle, Herbert Spenceri ja Charles Darwini kirjutistest. Ehkki tema isiklik kontakt Alfred Nobeliga oli lühike, kestis kirjavahetus viimase surmani 1896. aastal. Arvatakse, et Suttner mängis peamist rolli Alfred Nobeli otsuses jagada ka rahuauhindu, mis hiljem oli kirjutatud Alfredi testamenti. 1905. aastal pälvis Suttner Nobeli rahuauhinna.

Mälestuse jäädvustamine 
Suttnerit on kujutatud Austria kaheeurosel mündil. Enne seda oli teda kujutatud Austria šillingi 1966. aasta väljaande 1000-šillingisel rahatähel.

Looming

Romaanid 
1884 "Üks käsikiri"
1886 "Üksildane ja vaene"
1889 "Sõjariistad maha!"
1900 "Haagi rahukonverentsi päevik"

Kirjandus
 Claus Bernet. Bertha von Suttner. – Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon, 24, 2005, 1435–1471.

  

Austria kirjanikud
Austria inimesed
Nobeli rahuauhinna laureaadid
Sündinud 1834
Surnud 1914
Antarktiline kliimavööde

Antarktiline kliimavööde on lõunapoolkeral asuv põhikliimavööde, kus aasta läbi valitseb antarktiline õhumass. Sellele kliimavöötmele on iseloomulikud väga madalad õhutemperatuurid (21. juulil 1983 registreeriti  Antarktise polaarjaamas Vostok maailma madalaim õhutemperatuur –89,2 °C) ja väga väike sademete hulk. Aasta läbi puhuvad pooluse piirkonnast lähtuvad tugevad (kuni 320 km/h) kagutuuled. Esineb polaaröö ja polaarpäev.

Antarktiline kliimavööde hõlmab suurema osa Antarktikast. Selle põhjapiiriks loetakse juuli keskmise temperatuuri +5 °C samatemperatuurijoont.

Kliimadiagrammid

Vaata ka
Kliimavööde

Kliimavöötmed
Kuldre

Kuldre ehk Kuldri on küla Võru maakonnas Antsla vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Urvaste valla halduskeskus.

Külas asub looduskaitse all olnud Jakobi tamm.

Külas tegutsevad Kuldre Kool ja Kuldre raamatukogu.

Vaata ka
Jakapi järv

Viited

Võru maakonna külad
Antsla vald
Uhtjärve

Uhtjärve on küla Võru maakonnas Antsla vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Urvaste valda.

Küla põhjapiiril asub Uhtjärve järv, mille kaitseks on moodustatud Uhtjärve hoiuala.

Küla lõunapiiri märgib Võru–Kuigatsi–Tõrva maantee ja läänepiiri Antsla–Kanepi tee.

Viited

Võru maakonna külad
Antsla vald
Uue-Antsla

Uue-Antsla (kohalik hääldus Vahtsõ-Antsla) on küla Võru maakonnas Antsla vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Urvaste valda.

Vaata ka
Uue-Antsla vald
Kuldre kolhoos

Viited

Võru maakonna külad
Antsla vald
Vaabina

Vaabina on küla Võru maakonnas Antsla vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Urvaste valda.

Küla on nime saanud Vaabina vasallilinnuse (Ülzen) omaniku Fabian von Tiesenhauseni eesnime järgi, kes suri 1559. aastal Vene-Liivi sõja ajal. Linnus põles Liivi sõjas ja hävis varsti peale seda lõplikult. Hiljem asus sama koha peal Vaabina mõis. 1967 lammutati lõplikult vana Vaabina mõisa härrastemaja varemed, kuna selle koha pealt tõmmati otse läbi linnuseala ja mõisapargi uus Võru–Antsla maantee.

Küla läbib Antsla–Vaabina maantee. Küla põhjapiir jookseb mööda Võru–Kuigatsi–Tõrva maanteed. Küla lõunapiiril asub Valga–Koidula raudteelõik, kus asus kuni 2001. aastani ka Vaabina raudteepeatus ja liiklesid reisirongid.

Vaabinast jooksevad läbi Antsla jõgi ja Lambahanna oja. Küla piiresse jäävad Tobra järv ja Toku järv. Antsla jõel asub ka küla keskosas väike Mõisajärv. Küla kirdenurk ulatub Lõõdla järveni.

Külas on tegutsenud piiritusevabrik. Hiljem asus samas hoones meierei.

Vaabina pargis kasvab kaitsealune põlispuude grupp.

Pilte

Vaata ka
Vaabina raudteepeatus
Vaabina mõis
Vaabina vald

Viited

Võru maakonna külad
Antsla vald
Gerli Parmas

Gerli Parmas (sünninimi Gerli Padar; sündinud 6. novembril 1979 Uhtnas) on eesti laulja ja ansambli Glive solist.

Elukäik 
Ta sündis muusikute peres. Kooliteed alustas maakoolis Uhtnas. Juba lapsena tekkis tal huvi näitlemise ja laulmise vastu.

Gerli Padari esimene kaalukam saavutus oli 1994. aasta võit Eesti Televisiooni laste laulusaates "Laulukarussell". Järgmisel aastal osales Padar ETV laulusaates "Kaks takti ette". 1995. aastal võitu ei saabunud, kuid 1997. aastal osales Padar uuesti ning võitis, kui oli saanud kõigilt žüriiliikmetelt peale Koit Toome maksimumpunktid.

Ta on õppinud muusikakoolis klaverit. Muusikat on ta õppinud ka Rootsis Gävles.

Gerli Padar on osalenud sooloprojektides ning olnud Soome ansambli Rock Elements solist.

Ta on tuntud ka muusikalinäitlejana. Ta on kaasa teinud muusikalides "Chess", "Cabaret", "Sugar ehk Džässis ainult tüdrukud" ja lastelavastuses "Detektiiv Lotte".

2005. aastal asutati Gerli Padari eestvedamisel ansambel Glive, mille solist on Padar ise.

2006. aastal juhtis Padar koos Marko Reikopiga saadet "Eurolaul 2006". Samal aastal juhtis ta koos Mikk Sarvega õuesõppimise saadet "Õpiõu" ja osales tantsusaates "Tantsud tähtedega", kus Gerli Padari partneriks oli tantsija Martin Parmas. Paar saavutas võistlusel teise koha.

Paralleelselt tantsusaatega valmistus Gerli Padar osalemiseks lauluvõistlusel "Eurolaul 2007".

2008. aastal juhtis ta koos Mart Sanderiga telesaadet "Tantsud tähtedega".

2010. aastast juhtis ta koos Jüri Aarmaga Eesti Televisiooni laulusaadet "Lauluga maale".

Eurovisioon

Gerli Padar on osalenud "Eurolaulu" võistlusel neli korda:
 1999. aastal lauluga "Aeg kord täidab soovid". Laul sai 34 punkti ja jäi viimaseks. 
 2002. aastal lauluga "Need A Little Nothing". Laul saavutas kolmanda koha.
 2007. aastal esitas ta Hendrik Sal-Salleri viisi ja Berit Veiberi sõnadele kirjutatud loo "Partners In Crime" ja tantsis laval koos Martin Parmasega. Laul võitis võistluse telefonihääletusel saadud 72 175 häälega ning pääses Eestit esindama 2007. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusele. Seal laul aga poolfinaalist edasi ei pääsenud, sest sai 33 punktiga 22. koha.
 Võistlusel "Eesti laul 2018" osales ta koos Eliis Pärnaga, lauldes laulu "Sky". Laul pääses finaali, kuid jäi seal viimaseks.

Isiklikku
Gerli Padar abiellus 2001. aastal soomlase Aki Harjannega. Detsembris 2004 sündis neil tütar Amanda Rebecca. Paar läks lahku 2006. aasta suvel.

2006. aastast on Gerli suhtes endise võistlustantsija ja praeguse tantsutreeneri Martin Parmasega, kellega ta tutvus Kanal 2 tantsusaates "Tantsud tähtedega". Neil sündis 25. augustil 2014 tütar Camilla Miranda. Gerli ja Martin abiellusid 4. novembril 2022. 

Martin Parmase käe all treeniv tütar Amanda on noore võistlustantsijana olnud väga edukas. 

Gerli Parmase vend on poplaulja, 2001. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse võitja Tanel Padar.

Viited

Välislingid

Eesti lauljad
Eesti esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Sündinud 1979
Ülo Vihma

Ülo Vihma (sündinud 28. septembril 1958) on eesti juhtimiskonsultant, endine näitleja ja telesaatejuht.

Ta lõpetas aastal 1977 Tallinna 7. Keskkooli. Aastatel 1977–1980 õppis ta Tartu Ülikoolis inglise filoloogiat; aastal 1984 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Isiklikku
Ta on Helgi Vihma poeg.

Välislingid
Made Laas. Ülo Vihma: elu on suurem kui teater. Postimees, 1. august 1998
Peeter Sauter. Mehed ei nuta. Eesti Ekspress, 14. september 2000

Eesti saatejuhid
Eesti näitlejad
Eesti inimesed
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1958
Mainland (Shetland)

Mainland on saar Atlandi ookeanis, üks Shetlandi saartest. Pindala 968,8 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 450 meetrit. Kuulub Suurbritanniale.

Mainlandil asub Shetlandi saarte halduskeskus Lerwick. Saarel elab 17 550 inimest (2001).

Atlandi ookeani saared
Briti saarestiku saared
Šotimaa saared
Shetlandi saared
Vostok (polaarjaam)

Vostok on endine Nõukogude Liidu ning praegune Venemaa teaduslik polaarjaam Antarktises. Polaarjaam rajati 16. detsembril 1957 Antarktise mandri keskele umbkaudu 1000 kilomeetri kaugusele lõunapoolusest. 

Jaama nimi tuleb purjelaevalt Vostok, mis oli üks kahest Bellingshauseni 1819.–1821. aasta ümbermaailmareisi laevast.

Jaama asukoht 

Vostok asub umbes 1500 kilomeetri kaugusel mererannikust. Talvel on jaamani jõuda peaaegu võimatu, mis tähendab, et jaamas asuvatel teadlastel on väga keeruline vajadusel välist abi saada.

Polaarjaama geograafilised koordinaadid on .

Kliima

Kliimatingimused on maailmas raskeimad. Valitseb karm pakane. 

Polaarjaama piirkonnas on väga madalad õhutemperatuurid aasta läbi. Siin registreeriti maailma madalaim õhutemperatuur −89,2 °C (1983). Kõrgeimad õhutemperatuurid suvel on kuni −21 °С. Piirkonda nimetatakse Maa külmapooluseks.

Õhk on peaaegu täiesti kuiv. 

Aasta keskmine tuule kiirus on umbes 5 m/s, suurim on 27 m/s.
 
Vostok polaarjaam asub 3488 m kõrgusel merepinnast. 

Viiel kuul aastas kestab seal polaaröö.

Nendes tingimustes kestab aklimatisatsioon ühest nädalast ühe-kahe kuuni. Võib tekkida peapööritus, valu kõrvades, verejooks ninast, lämbumistunne, vererõhk võib suureneda. Tekib unetus ja langeb isu, tekib pööritus ja oksendus, inimene kaotab 3–5 (maksimaalselt 12) kg kaalust.

Polaarjaamas Vostok toimuv teadustegevus 

Venemaa teadlased korraldavad polaarjaamas süsivesiniku- ja mineraaltooraine ning magevee varude uurimist; viivad läbi aero-meteoroloogilisi, aktinomeetrilisi, geofüüsilisi ja glatsioloogilisi vaatlusi ning spetsiaalseid arstiteaduslikke uurimisi. Nad uurivad kliimamuutusi, osoonikihi õhenemist jms.

Vostokis leiti 1990. aastate keskel Antarktise suurim jääalune järv – reliktne Vostoki järv. Praegu toimub jää puurimine järve kohal. Järve veeni on jäänud veel mõnisada meetrit.

1981-1983 talvitas Vostokis koos ekspeditsiooniga Vello Park. Aprillis 1982 elati üle ränk tulekahju ning pärast seda talvituti 8 kuud peaaegu pimeduses ja külmas.

Viited

Välislingid 
 Vostok polaarjaam Arktika ja Antarktika teadusliku uurimisinstituudi kodulehel (vene keeles. 
 Venemaa polaarjaamad Antarktise kaardil

Antarktika polaarjaamad
Russofoobia

Russofoobia on hirm või viha Venemaa, venelaste, vene kultuuri või Venemaa poliitika suhtes.

Mõnikord on seda väljendit kasutatud ka etniliste konfliktide kontekstis ja rahvusvahelises poliitikas, kus on tegevad venelased või Venemaa.

Tänapäeval on rahvusvahelises poliitikas kasutatud väljendit "russofoobia" ka külma sõja kirjeldamisel.

2004. aastal International Gallupi poolt paljudes maailma riikides läbi viidud küsitluses selgitati eri riikide elanike suhtumist G8 riikidesse. Kõige negatiivsemaks osutus suhtumine Venemaasse. Kõige negatiivsem suhtumine Venemaasse oli Soome elanikel – 62% neist suhtus Venemaasse negatiivselt, järgnesid Tšehhi ja Šveits 42%-ga ning Saksamaa 37%-ga. Eesti elanikest suhtus Venemaasse negatiivselt 23%.

Vaata ka 
Antisemitism
Ksenofoobia
Rassism

Ksenofoobia
Danny DeVito

Daniel Michael DeVito Jr. (kasutatud ka nimekuju Danny De Vito; sündinud 17. novembril 1944 Asbury Parkis New Jerseys Ameerika Ühendriikides) on ameerika näitleja. 

Tema abikaasa on näitlejanna Rhea Perlman ja neil on kolm last.

Filmid
 "Kaksikud" (1988) 
 "Batmani tagasitulek" (1992) 
 "Junior" (1994)
 "Tooge Jupats" (1995) 
 "Surm Smoochyle" (2002)
 "Suur kala" (2003) 
 "Ole lahe" (2005)

Danny De Vito osales ka poistebändi One Direction laulu  
"Steal My Girl" (2014) muusikavideos.

Välislingid

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1944
Pingelang

Pingelang on elektriallika ja elektritarbijate vahele jääva elektriliini ehk elektriahela mingile osale langeva pinge erinevus elektriallika pingest. 

Pingelangu mõiste võttis kasutusele 1827. aastal Georg Simon Ohm.

Pinge elektriahela osas on: 
alalisvoolu korral võrdne ahela voolu (I) ja ahelaosa aktiivtakistuse (R) korrutisega;
vahelduvvoolu korral elektriahela voolu (I) ja näivtakistuse (Z) korrutisega.
 
Elektriallika ja elektriahela mingi punkti või elektriahela erinevate punktide vahelist pingete aritmeetilist vahet (erinevust) nimetatakse vahel ka pingekaoks.

Alalisvoolu korral on pingekadu võrdne pingelanguga. 

Vahelduvvoolu korral aktiiv- ja reaktiivtakisusest tulenevate faasinihete tõttu võib pinge ahela mingis punktis olla nii väiksem, kui suurem võrreldes elektriallika väljundpingega. 

Pingelangu arvestades ja elektritarbijatele nimipinge tagamiseks on elektriallika väljundpinge tavaliselt mõne protsendi võrra suurem elektritarbijate nimipingest.

Vaata ka
Ohmi seadus

Elektrotehnika
Metanaal

Metanaal ehk formaldehüüd on lihtsaim aldehüüd.

Metanaali keemiline valem on HCHO. Tema molaarmass on 30,03 g/cm³. Ta esineb ka tsüklilise trimeeri trioksaanina C3H6O3 ja polümeeri paraformaldehüüdina HO(CH2O)nH.

Metanaal on värvitu gaas. Tema tihedus on 1,38 g/cm³, sulamistemperatuur on –92 °C ja keemistemperatuur on –21 °C. Tema leekpunkt on +64 °C ja isesüttimistemperatuur on +430 °C.

Metanaali vesilahus on formaliin. Küllastunud vesilahust, mis sisaldab 37 massiprotsenti ehk 40 mahuprotsenti metanaali, nimetatakse ka 100%-liseks formaliiniks. Formaliinis reageerib metanaal veega, moodustades metaandiooli ehk metüleenglükooli H2(OH)2. See diool esineb ka tasakaaluolekus mitmesuguste oligomeeride ehk lühikeste polümeeridega. See tasakaal oleneb kontsentratsioonist ja temperatuurist.

Formaliinis kipub metanaal oksüdeeruma ja polümeriseeruma, mistõttu selle vältimiseks lisatakse formaliinile stabilisaatorit, näiteks metanooli. Tavaliselt kaubeldakse niisuguse formaliiniga, mis sisaldab 10–12% metanooli ja lisaks mitmesuguseid metallilisandeid.

Metanaal esineb looduslikult keskkonnas, mis koosneb süsinikust, vesinikust ja hapnikust. Maa atmosfääri ülakihtides toimuvates looduslikes protsessides võib olla tekkinud kuni 90% Maal leiduvast metanaalist. Metanaal on metaani ja teiste süsinikuühendite oksüdeerumise ehk põlemise vahesaadus ning seda leidub näiteks metsatulekahju suitsus, auto heitgaasis ja tubakasuitsus. Metanaal võib tekkida ka päikesekiirguse ja hapniku mõjul atmosfäärimetaanist ja teistest süsivesinikest ja saada osaks sudust.

Esimesena sünteesis metanaali vene keemik Aleksandr Butlerov ja esimesena määras selle kindlaks August Wilhelm von Hofmann.

Aldehüüdid
Aleksei Tolstoi

Aleksei Nikolajevitš Tolstoi (hüüdnimi Seltsimees Krahv; 10. jaanuar 1883 (vkj. 29. detsember 1882) – 23. veebruar 1945) oli vene kirjanik, ajalooliste romaanide autor.

Tema isa oli erruläinud husaar ja maaomanik ning ema lastekirjanik. Kui Tolstoi ema oli kaks kuud rase, põgenes ta koos oma armukese Aleksei Apollonovitš Bostromiga kodust. Vastsündinud Aleksei kirjutas ta samuti Bostromi nimele. 13-aastasena sai Aleksei Tolstoi teada, et ta bioloogiline isa on hoopis krahv Nikolai Aleksandrovitš Tolstoi, kuid sellest hoolimata jätkas ta elamist teda üles kasvatanud isa juures. Kuid Nikolai Tolstoi jättis oma pojale pärast surma 30 000 rubla ja väärika perekonnanime.

Kummaliseks peetakse Aleksei Tolstoi suhtumist pärandusse: ta täitis oma toa seinad portreedega ja väitis, et need kuuluvad ta esivanematele ning jutustas piltidest imelugusid. Hiljem aga rääkis ta sõpradele, et ta oli need muretsenud naabruses asuvast kasutatud asjade poest.

1917. aasta Oktoobrirevolutsiooni ajal emigreerus ta Saksamaale ja hiljem Prantsusmaale. 1923. aastal naasis ta kodumaale, leppides ühtlasi ka kommunismiga. Tema tööd tasustati kolme Stalini preemiaga.

Tema sulest on ilmunud palju kuulsaid romaane, teiste seas ka "Insener Garini hüperboloid", “Aeliita” ja lastejutt "Kuldvõtmeke ehk Buratino seiklused", Carlo Collodi Pinocchio töötlus. 
Oma mahukate ajalooromaanidega "Kannatuste rada" ja "Peeter Esimene" üritas heakskiitvalt mõtestada ja õigustada bolševismi.

Välislingid 

 Vaapo Vaher, "Kalamari kirjaniku lõtvadel huultel" – Sirp 7. märts 2003, lk 7

Vene kirjanikud
Venemaa ajaloolased
Venemaa ulmekirjanikud
Novodevitšje kalmistule maetud
Sündinud 1883
Surnud 1945
Sandra (laulja)

Sandra Lauer (sünninimega Sandra Ann Lauer, hiljem Sandra Cretu ja Sandra Menges; sündinud 18. mail 1962 Saarbrückenis Saksamaal) on populaarne saksa lauljatar ja laulukirjutaja, kes praegu elab Eivissal (Hispaanias). Pärast mõningast edu esilauljana diskotrios Arabesque alustas Sandra 1984. aastal oma soolokarjääri. Teda võib müstilise naishäälena laulmas kuulda tollase abikaasa Michael Cretu loodud ansamblis Enigma.

Tema meeskonnaliikmeteks on veel Hubert Kemmler (laulja ja laulukirjutaja), Markus Löhr, Klaus Hirschburger, Armand Volker, Frank Peterson, Andy Jonas (laulja) ja Jens Gad (laulukirjutaja, kaasprodutsent).

2. augustil 2014 esines Sandra Pärnu Vallikäärus.

Hittlood ja videod

Välislingid
Ametlik koduleht (en)
 Management (en)
 The general information website (All languages, All links)

Sündinud 1962
Saksamaa lauljad
Ballett

Ballett (itaalia keelest ballo, 'tantsin') on Euroopa tantsukunsti klassikaline vorm.

Ballett on ka sellises klassikalises vormis lavateos.

Balletiteos põhineb koreograafial, selle sisu väljendatakse balleti reeglitele vastava tantsu ja muusika abil. Balletist võib leida ka pantomiimi elemente.

Balleti aluseks on libreto, mille järgi kirjutatakse muusika, seejärel seatakse tantsud, valmistatakse lavakujundus ja kostüümid.

Ballett algab avamänguga, järgnevad tantsunumbrid.

Esimesed balletietendused toimusid 16. sajandil Itaalias ja Prantsusmaal. Algul olid tantsunumbrite vahel laulud ja luuletused. 

Balleti esitaja on balletitantsija, naistantsijat nimetatakse baleriiniks.

Tuntumaid ballette (sulgudes helilooja)
"Coppélia" (Leo Delibes)
"Giselle" (Adolphe Adam)
"Kevadpühitsus" (Igor Stravinski)
"Luikede järv" (Pjotr Tšaikovski)
"Pähklipureja" (Pjotr Tšaikovski)
"Romeo ja Julia" (Sergei Prokofjev)
"Sülfiid" (Jean-Madeleine Schneitzhoeffer)
"Uinuv kaunitar" (Pjotr Tšaikovski)

Vaata ka
Balletisammud
Tallinna Balletikool
Noor Ballett Fouetté
Vera Poska-Grünthal

Vera Poska-Grünthal, ka Veera Poska-Grünthal (25. märts 1898 Tallinn – 29. jaanuar 1986 Stockholm) oli eesti õigusteadlane, naisõiguslane ja ajakirjanik, Eesti riigimehe Jaan Poska tütar.

Lõpetanud Tallinna Gümnaasiumi, alustas ta 1915 õigusteaduse õpinguid Peterburis ja astus 1917 EÜS Põhjala liikmeks. Sõja ja revolutsioonilise tegevuse tõttu katkenud õpinguid jätkas ta Tartu Ülikoolis, lõpetades õigusteaduskonna 1925. Ta kaitses magistrikraadi õigusteaduses 1938.

Tema algatusel kutsuti ellu Tartu Emadekaitse Ühing ja ulualuseta emadele mõeldud Emadekoda. Ta osales mitme rahvusvahelise naisorganisatsiooni tegevuses, sealhulgas Rahvusvahelise Naisliidu korraldatud I sotsiaaltöö kongressil Pariisis 1928, kus tema ettepanekul asutati Rahvusvaheline Naisjuristide Organisatsioon. Vera Poska-Grünthali eestvedamisel asutati naisteajakiri Triinu ja ta oli pikka aega selle toimetaja. 

1944 põgenes Poska-Grünthal perega Rootsi. Ta töötas kuni pensionile minekuni arhiivis, mis oli Rootsis pagulastest haritlaste tavaline saatus.

Tunnustus
 1940 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk

Teosed
 "Naine ja naisliikumine", 1935
 Naisteajakiri Triinu, 1952

Paguluses avaldatud mälestusteosed
 "Jaan Poska tütar jutustab", 1969
 "See oli Eestis", 1975
 "Elu jätkub võõrsil", 1985

Isiklikku

Vera Poska-Grünthal oli vandeadvokaat Jaan Poska tütar. Tema abikaasa oli jurist Timotheus Grünthal. Neil oli tütar Constancia Grünthal (ka Tanni Kents; jurist, 22. juuli 1920 – 17. jaanuar 2005), poeg Ivar Grünthal (kirjanik ja pagulaspoliitik, 8. juuni 1924 Tartu – 14. veebruar 1996 Göteborg), tütar Vera Grünthal (1925–2018) ja poeg Timotheus Grünthal noorem (1. juuli 1930 – 6. jaanuar 2008). Tema lapselaps (Timotheus noorema poeg) Raoul Grünthal (sünd. 1966) on töötanud Põhjamaade suurima meediakontserni Schibstedi heaks, olles 15 aastat Schibstedi Rootsi haru peadirektor.

Eesti ajakirjanikud
Eesti õigusteadlased
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eestlased Rootsis
EÜS Põhjala liikmed
Sündinud 1898
Surnud 1986
Pete Sampras

Pete Sampras (sündinud 12. augustil 1971 Washingtonis) on USA tennisist.

Pete Sampras alustas oma tennisekarjääri väga noorelt, kõigest kolmeaastaselt. Oma esimese reketi leidis poiss garaažist ja otsustas proovida palli vastu garaaži seina lüües. Kui Pete Sampras oli garaaži ukse auke täis peksnud, leidsid vanemad, et poiss tuleks treeneri käe alla anda. Pete armastas tennist väga.  

1990. aastal võitis Pete Sampras 19-aastasena USA lahtised meistrivõistlused, hiljem aga seitse Wimbledoni turniiri, neljad USA lahtised meistrivõistlused ja kahed Austraalia lahtised meistrivõistlused.

Samprase mängustiil
Pete'il on väga võimsad servid ja väga hea võrgumäng. Pete läheb igat mängu võitma. Ta on igaks mänguks valmis ja teda ei sega ümbritsev suur rahvamass. Ta on võisteldes "mullis, kus saab mõelda ainult mängule" – nii on ta end ise kirjeldanud.

Iseloom on Pete'il väga rahulik, kannatlik. Ta ei märatse väljakul kunagi, ei näita vastasele oma emotsioone.

Isiklikku
 Vanemad: Sam ja Gergia Sampras
 Elukoht: Los Angeles
 Pikkus: 1,85 m
 Kaal: 80 kg

Ameerika Ühendriikide tennisistid
Sündinud 1971
Sally Stuudio

Sally Stuudio on lastele ja täiskasvanutele kunstikursusi pakkuv mittetulundusühing. 1991. aastal loodud stuudio korraldab huvialakooli lastele ja noortele, kunstikursusi täiskasvanutele, õpetajate täiendkoolitust ja Kunstiteadlikkuse Keskust.

Nime sai Sally Stuudio dogi Sally (1991–2002) järgi.
 
Sally Stuudio korraldab mitmesuguseid projekte ja näitusi, sh temaatilisi aastanäitusi, mis uurivad eri kultuuri- ja eluvaldkondade seoseid: "Lapsed ja moodne kunst" (1995–1997), "Tallinna Punane Raamat" (2000), "Eesti märk" (2001), "Kingitused tulevikku" (2003). Rahvusvaheliselt kõige tuntum projekt on koolinoorte kaasaegse kunsti triennaal "Eksperimenta!", mis toimus esmakordselt Tallinnas 2011. aastal ja pälvis 2014. aastal Kultuuri Koja ja Kultuuriministeeriumi Kultuuri Teo auhinna. Järgmine Eksperimenta! toimus 2017. aasta sügisel Tallinna Kunstihoones. 

Alates 2005. aastast tegutseb stuudio juures laste ja noorte Kunstiteadlikkuse Keskus, mis korraldab näitusi, avatud töötube, keskkonna- ja ühiskonnatundlikke projekte ning koolitusi, samuti teabevahendust. 2001. aastal avati ka kunstiharidusportaal Kunstikeskus.ee.

Tunnustus

 2007 – Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Vano Allsaluga, Eesti jooksvat kunstielu kajastava veebikeskkonna kunstikeskus.ee realiseerimine)

Välislingid
 Koduleht

Eesti mittetulundusühingud
Stuudiod
Eesti kunstikoolid
Marat Safin

Marat Safin (tatari Марат Мөбин улы Сафин, Marat Möbin ulı Safin, vene Марат Мубинович Сафин; sündinud 27. jaanuaril 1980 Moskvas) on tatarlasest Venemaa tennisist, Venemaa teeneline meistersportlane.

Marati ema Rauza Islanova oli Nõukogude Liidu paremikku kuuluv tennisist. Marat treenis ema käe all seitse aastat, misjärel sai ta kutse USA Tenniseakadeemiasse.

Ta oli maailma esireket kaks nädalat 20. novembrist 3. detsembrini 2000.

ATP Touri võidud (16)

Üksikmängu võite (15)

Paarismängu võite (1)

ATP Tour runner-ups (15)

Üksikmängu finaalid (11)

Paarismängu finaalid (4)

Üksikmängu turniiride tabel

Tunnustus
2000 – Venemaa teeneline meistersportlane

Isiklikku 

Elukoht: Monte-Carlo

Pikkus: 193 cm

Kaal: 91 kg

Perekonnaseis: vallaline

Keeled: inglise ja hispaania

Mängustiil: paremakäeline

Hobid: jalgpall ja hoki

Venemaa tennisistid
Heidy Purga

Heidy Purga (sündinud 18. märtsil 1975) on eesti ajakirjanik ja poliitik, XIII ja XIV Riigikogu liige.

Haridus
Purga õppis Elva Keskkoolis, mille lõpetas 1994. aastal koos Sigrid Tappo, Margus Kiisi ja Piret Simsoniga. Koolis osales ta luuleteatris. Samuti tegeles ta laskesuusatamisega, milles võitis ka Eesti noorte meistrivõistlustel medaleid.

Aastatel 1994–1996 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Ülikoolis näitejuhtimise eriala. 2002. aastal lõpetas ta Concordia Ülikooli meediateaduskonna.

Meediakarjäär
Meediakarjääri alustas ta Eesti Raadio programmis Raadio 2. Aastatel 2004–2012 oli ta Raadio 2 peatoimetaja, teiste seas saadete "Must mesi" ja "Pleier" saatejuht ja toimetaja.

2005. aasta aprillis sai ta ajakirja Nädal lugejaküsitlusel 2004. aasta Eesti populaarseima naisraadiohääle valimisel kolmanda koha Kirsti Timmeri ja Romi Erlachi järel. Purga sai 374 häält ja kokku anti hääli 53 naissaatejuhile. 2007. aasta aprillis sai ta Nädala lugejaküsitlusel 2006. aasta Eesti populaarseima naisraadiohääle valimisel kolmanda koha Pille Minevi ja Kirsti Timmeri järel 

Ta on juhtinud mitut telesaadet Eesti Televisioonis, TV1-s ja TV3-s, näiteks "Club TV", "Mill", "Hype", "Filter", "ZTV" ja "Tähelaev". Aastatel 2007–2008 oli ta koos Mihkel Raua ja Rein Rannapiga TV3 sarisaate "Eesti otsib superstaari" kohtunik.

Purga sai 2008. aasta lõpus Juhan Paadami järel Eurovisiooni lauluvõistluse produtsendiks Eestis, muutis Eesti esinduslaulu valimise protseduuri, lõpetades saate "Eurolaul" tootmise. Ta oli 2008–2015 uuendusliku formaadiga esinduslaulu valimise saate "Eesti laul" produtsent.

Muusika
Aastatel 2005–2014 juhtis ta raadiosaadet "Must mesi" ning sellenimelist klubiürituste sarja.

Poliitikuna
Alates oktoobrist 2014 kuulub ta Eesti Reformierakonda.

Aastast 2014 kuulub ta Eesti Rahvusringhäälingu nõukokku.

Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 1 Reformierakonna nimekirjas, kogus 3283 häält ning osutus valituks ringkonnamandaadiga. Ta osaleb Riigikogu kultuuri- ja halduskomisjoni töös.

Isiklikku
Heidy Purga elukaaslane on lavastaja ja kultuurikorraldaja Jaanus Rohumaa. Nende poeg Villiam Rohumaa on sündinud 2012. aastal.

Viited

Välislingid

Heidy Purga ametlik koduleht 
Heidy Purga twitter
Heidy Purga soundcloud
Heidy Purga tutvustus Riigikogu kodulehel
Tulemused laskesuusatamises
Heidy Purga: kellele pärandada Tanel Padar?. Delfi 21. detsember 2014
Heidy Purga: mis saab muusika-aastast? Postimees, 23. oktoober 2014 
Heidy Purga: Tahaksin, et Elva oleks palju vitaalsem. Elva24, 30. aprill 2014 (veebiarhiivis)
Margit Kilumets. "Täiuslik torm". Eesti Naine, 10. jaanuar 2009 (veebiarhiivis)
Priit Pullerits. "Heidy Purga näeb kasinuses ja askeetlikkuses kergendust". Elu24, 7. märts 2009

Eesti saatejuhid
Eesti otsib superstaari
Eesti laskesuusatajad
Eesti Reformierakonna poliitikud
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Sündinud 1975
Annika Lall

Annika Lall (sündinud 19. juulil 1962) on kriminalist ja eesti kergejõustiklane. 

Lõpetas 1981. aastal Tallinna Spordiinternaatkooli ja 1989 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 

Tema treeneriteks on olnud Tiiu Jurkatamm ja Toomas Merila. 

Töötas 1983–1991 militsionääri ja politseinikuna (kriminalistikaeksperdina), aastast 1997 politsei juhtivinspektorina. Aastatel 1991–2008 oli Kohtuekspertiisi ja Kriminalistika Keskuse komissari ja Põhja Politseiprefektuuri kriminalistikatalituse vanemkomissar. 2008–2009 oli Sisekaitseakadeemia kriminoloogia ja kriminalistika õppetooli juhataja, dotsent, 2010–2011 Sisekaitseakadeemia Politsei- ja Piirivalvekolledži kriminoloogia ja kriminalistika õppetooli juhataja, dotsent ning aastast 2012 süüteomenetluse õppetooli dotsent (politseikolonelleitnant).

Aastatel 1978–1981 võitis Nõukogude Liidu noorte ja juunioride meistrivõistlustel 5 medalit, sealhulgas 2 kulda. Eesti meistrivõistlustel on võitnud 7 medalit (1985. aastal kulla). Isiklik rekord odaviskes – 56.08 – on püstitatud 1985. aastal. Alates 1993. aastast on mitmel korral tulnud seenioride maailmameistriks politseinike ja tuletõrjujate maailmamängudel.

Viited

Välislingid 
 

Eesti odaviskajad
Sündinud 1962
Pärnu Koidula Gümnaasium

Pärnu Koidula Gümnaasium on riigigümnaasium Pärnus.

Pärnu Koidula Gümnaasium asutati 1918. aastal eestikeelse tütarlaste koolina Pärnumaa Rahvahariduse Seltsi poolt. Kooli eelkäijaks oli Pärnu Tütarlaste Gümnaasium, mille ajalugu ulatub aastasse 1733.

Kool on nime saanud luuletaja Lydia Koidula järgi, kes õppis aastatel 1854–1861 Pärnu Linna Kõrgemas Tütarlastekoolis.

Kooli ümbernimetamised
1918 Pärnu Eesti Kõrgem Tütarlaste Kool
1919 Pärnu Linna Tütarlaste Keskkool
1920 Pärnu Linna Tütarlaste Reaalgümnaasium
1923 Pärnu Linna Tütarlaste Gümnaasium
1937 Pärnu II Gümnaasium
1940 Pärnu II Keskkool
1941 Pärnu II Gümnaasium
1944 Pärnu Lydia Koidula nimeline II Keskkool
1961 Lydia Koidula nimeline Pärnu 2. Keskkool
1995 Pärnu Koidula Gümnaasium

Ajalugu 

Pärnu Tütarlaste Gümnaasium evakueeriti sügisel 1916 Venemaale Tveri linna ja aastatel 1916–1917 koolitöö Pärnus seisis. Aastatel 1917–1918 töötas venekeelne tütarlaste gümnaasium linnavalitsuse eraalgatusel. Saksa okupatsiooni ajal 1918. aastal töötas Pärnus saksakeelne tütarlaste lütseum.

Eestikeelne tütarlastekool asutati 9. novembril 1918 Pärnumaa Rahvahariduse Seltsi poolt, esimene koolipäev oli 11. novembril 1918. Algul töötas kool Rüütli tänaval kohalikus Kooliseltsi majas. Detsembris 1918 koliti Aadressil Nikolai 26 asunud tütarlaste gümnaasiumi hoonesse. Juunis 1919 andis Pärnumaa Rahvahariduse Selts kooli Pärnu linna omavalitsusele üle.

1940. aastal nimetati Pärnu II Gümnaasium Pärnu II Keskkooliks. 19. augustist 1940 vabastati  Pärnu I Gümnaasiumi direktori ametikohalt Georg Köösel. Esimene ettepanek anda koolile Lydia Koidula nimi tehti 1943. aastal. Koidula nimi anti koolile 26. detsembril 1944 ENSV Rahvakomissaride Nõukogu määrusega.

1951. aastal alustas koolis tööd üks I klass ja 1. septembril 1952 muudeti kool segakooliks.

1966. aastal avati koolis matemaatikakallakuga klass, 1969. aastal asendati see matemaatika-füüsika eriklassiga.

1979. aastal valmis uus koolihoone Pärnu äärelinnas Metsa tänaval. Kooliga liideti Pärnu VIII 8-klassiline kool, mille tõttu suurenes õpilaste ja õpetajate arv oluliselt.

Esimene bioloogia-keemia klass moodustati 1989. aastal ja 2005. aastal alustas tööd esimene reaalklass.

2014. aastal toimus Pärnu linnas koolide ümberkorraldus, mille käigus eraldati põhikoolid gümnaasiumiastmest. Seetõttu jätkas kool ilma põhikooliastmeta. 2015. aastal sai koolist riigigümnaasium ja sellega seoses renoveeriti täielikult Metsa tänava koolimaja.

Direktorid 
 Johann Eschstamm (1918–1922) 
 Georg Köösel (1922–1940)
 Johannes Tavast (1940–1941)
 Mihkel Linnolt (1941–1944)
 Jüri Erm (1944–1953)
 Linda Soovik (1953–1969)
 Armas Kuldsepp (1969–1980)
 Rein Eglon (1980–2011)
 Indrek Kaldo (2011– )

Viited

Välislingid
 *Kooli koduleht

Lydia Koidula
Pärnu koolid
Eesti riigigümnaasiumid
Meie isade lipud

"Meie isade lipud" on filmiauhinnale Oscar nomineeritud 2006. aasta USA sõjafilm.

Filmi lavastas Clint Eastwood. Stsenaarium, mille kirjutasid William Broyles, Jr. ja Paul Haggis, põhineb samanimelisel raamatul, mille autorid on James Bradley ja Ron Powers. 

Film räägib Iwo Jima lahingust ja ajalugu teinud fotost, millel kuus meest püstitavad mäetippu USA lippu. Kolme ellujäänut – John Bradleyt (Ryan Phillippe), Ira Hayesi (Adam Beach) ja Rene Gagnoni (Jesse Bradford) – kasutati kodumaale jõudes propagandavahendina ja moraalitõstjatena, aga sisimas ei suutnud nad sõjakoledusi unustada ning tundsid, et osa nende hingest jäi maha Iwo Jima pinnale.

Eastwood lavastas ka Iwo Jima lahingut jaapanlaste vaatenurgast kajastava filmi "Kirjad Iwo Jimalt".

Välislingid 
"Flags of Our Fathers" ametlik koduleht
"Flags of our Fathers" trailer ja arvustused
"Flags of Our Fathers Reviews" at Metacritic.com

Ameerika Ühendriikide filmid
2006. aasta filmid
Filmid Teisest maailmasõjast
Sõjafilmid
Kirjad Iwo Jimalt

"Kirjad Iwo Jimalt" (jaapani keeles 硫黄島からの手紙) on filmiauhindadega Oscar ja Kuldgloobus pärjatud USA sõjafilm, mille lavastas Clint Eastwood.

Film räägib Iwo Jima lahingust USA ja Jaapani vahel Teise maailmasõja ajal ja vaatab seda kahe jaapani sõjaväelase vaatenurgast, kes peavad abitult pealt vaatama, kuidas nende kaasvõitlejad üksteise järel lahingus hukuvad.

Välislingid
Jaapani trailer.

Letters from Iwo Jima  ametlik koduleht
Letters From Iwo Jima Reviews at RottenTomatoes
Letter From Iwo Jima Reviews at Metacritic

Ameerika Ühendriikide filmid
2006. aasta filmid
Draamafilmid
Eepilised filmid‎
Filmid Teisest maailmasõjast
Sõjafilmid
Mandy Moore

Amanda Leigh "Mandy" Moore (sündinud 10. aprillil 1984 Nashuas New Hampshire'is) on Ameerika Ühendriikide poplaulja ja näitleja.

Elulugu 
Ta kasvas üles Florida osariigis. Ta pälvis tähelepanu 2000. aastate algupoolel teismelistele orienteeritud popmuusikaalbumitega "So Real", "I Wanna Be With You", "Mandy Moore" ja "Coverage". 

2002. aastal mängis ta populaarses noortefilmis "A Walk to Remember", hiljem on ta kaasa teinud vähem tuntud filmides. Filmides "American Dreamz" ja "Saved!" mängib ta võrreldes eelmiste rollidega pahatahtlikumaid tegelaskujusid. 

2007. aastal ilmus Moore'i album "Wild Hope".

Alates 2016. aastast mängib Mandy Moore NBC draamasarjas "This is Us"  ("Meie elu,,) Rebecca Pearsoni.    

2019. aastal sai ta omanimelise tähe Hollywoodi kuulsuste alleel.

Filmograafia

Isiklikku 
Moore'i sõprussuhted tennisemängija Andy Roddicki, näitleja Wilmer Valderrama ja Zach Braffiga on meedias palju kõneainet pakkunud.

18.novembril 2018 abiellus ta Taylor Goldsmith'iga. Veebruaris 2021 sündis neil poeg.

Välislingid

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1984
John McEnroe

John Patrick McEnroe Jr. (sündinud 16. veebruaril 1959 Wiesbadenis Saksamaal) on USA endine tennisist. Ta oli maailma esinumbriks nii üksik- kui ka paarismängus.

Elulugu 
Ta kasvas üles Queensis New Yorgis. Tema nooremast vennast Patrick McEnroest sai samuti elukutseline tennisist.

Juba 18-aastaselt jõudis John Wimbledoni poolfinaali.

Ta oli tugev nii üksik- kui paarismängus. Karjääri lõpetas ta 104 turniirivõiduga üksikmängus (neist 77 ATP turniirid) ja 71 võiduga paarismängus (viimastest 51 koos Peter Flemingiga). Sealjuures oli Fleming oma rolli suhtes tagasihoidlik. "Maailma parim meespaar on John McEnroe ja keegi teine," ütles ta.

Suure slämmi turniiridel jõudis McEnroe üksikmängus 11 korda finaali ja võitis neist 7. Meespaarismängus on ta jõudnud finaali 12 korda ja võitnud neist 9. Korra, 18-aastasena on ta finaali pääsenud ka segapaarismängus ja selle võitnud.

McEnroe ja Stefan Edberg on ainsad tennisemängijad, kes on saanud maailma esinumbriks nii üksik- kui paarismängus. McEnroe on kõige kauem (257 nädalat) paarismängus maailma esinumbriks olnud tennisist. Maailma esinumber on ta olnud 14 korda ja kokku 170 nädalat, millega on maailmas läbi aegade 5. kohal.

McEnroe parimaks hooajaks jäi 1984. Ta alustas seda 42 järjestikuse võiduga, mis on tänapäevani maailmarekord, ja kaotas kogu hooaja jooksul üksnes 3 mängu – võiduprotsent 96,5% (82 võidu juures) on samuti tänini maailmarekord.

Tennisest loobus McEnroe sportlasena 1992, kuid jäi endiselt tennisega seotuks. 1999–2000 oli ta 14 kuu jooksul USA Davise karika meeskonna kapten, aga astus tagasi pärast 3:2 võite Zimbabwe ja Tšehhimaa üle ning 0:5 kaotust Hispaaniale. Kapteni koha võttis üle noorem vend Patrick.

2006 naasis McEnroe tennisesse mängijana ja osales rootslase Jonas Björkmaniga kahel paaristurniiril, millest ta ühe võitis. Ta on ainus, kes võitnud ATP turniiri neljal aastakümnel.

2017. aastal valmis film tema ja Björn Borgi ajaloolisest duellist 1980. aasta Wimbledoni turniiril.

Suure slämmi turniiride finaalid üksikmängus

7 võitu

4 finaali

Suure slämmi turniiride kokkuvõtted

John McEnroe teenis karjääri jooksul 12 539 622 dollarit auhinnaraha.

Viited 

Ameerika Ühendriikide tennisistid 
Sündinud 1959
Will Smith

Will Smith (pärisnimega Willard Christopher Smith juunior; sündinud 25. septembril 1968 Philadelphias Pennsylvanias) on filmiauhinnaga Oscar tunnustatud USA filminäitleja ja mitmel korral Grammy auhinnaga pärjatud hiphoplaulja (räpparina kasutas ta nime The Fresh Prince). 

Tema tuntuimad rollid on filmides "Mehed mustas", "Mehed mustas 2", "Ali", "Iseseisvuspäev", "Õnne otsinguil", "Ma olen legend" ja King Richard: kasvatades tšempioneid, mille eest ta võitis 2022. aastal parima meespeaosatäitja Oscari. Lisaks on ta tuntud teleseriaalist "Bel Airi prints".

Eraelu 
Will Smith oli aastail 1992–1995 abielus Sheree Zampinoga. Neil on poeg Trey Smith (õieti Willard Carroll Smith III, sündinud 1992), kes on kaasa teinud isa muusikavideos "Just the Two of Us".

1997. aastal abiellus Will Smith näitleja Jada Koren Pinkettiga. Abielust on neil poeg Jaden Smith (sündinud 1998) ja tütar Willow Smith (sündinud 2000). Nad mõlemad tegelevad samuti näitlemise ja muusikaga.

Diskograafia 

 "Big Willie Style" (1997)
 "Willennium" (1999)
 "Born to Reign" (2002)
 "Lost and Found" (2005)

Filmograafia

Filmid

Televisioon

Välislingid 

 Ametlik koduleht
 
 

Ameerika Ühendriikide lauljad
Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide filmilavastajad
Ameerika Ühendriikide televisiooninäitlejad
Ameerika Ühendriikide muusikaprodutsendid
Sündinud 1968
David Arquette

David James Arquette (sündinud 8. septembril 1971 Winchesteris Virginias) on USA filminäitleja ja produtsent.

David on eelkõige tuntud õudusfilmitetraloogiast "Karje", kus kehastas Dwight Rileyt. Ta kehastab telesarjas "In Case of Emergency" Jason Ventressi.

Osaline filmograafia

Näitlejana

Filmid

Telerollid
"Blossom" (1992)
"Beverly Hills 90210" (1992)
"Sõbrad" (1996)
"In Case of Emergency" (2007)

Produtsendina
"Happy Here and Now" (2002)
"A Foreign Affair" (2003)
"Mix It Up" (2003) 
"Talk Show Diaries" (2005)
"Daisy Does America" (2005)
"The Tripper" (2006)
"Dirt" (2007)

Eraelu
Arquette on alates 1999. aastast abielus näitleja Courteney Coxiga, kellega tutvus filmi "Karje" võtetel. Neil sündis 2004. aastal tütar Coco Riley Arquette.

Välislingid

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1971
Bernd Freytag von Loringhoven

Bernd Freytag von Loringhoven (6. veebruar 1914 Kuressaare – 27. veebruar 2007 München) oli Wehrmachti staabiohvitser ja Hitleri kaaskondlane, kes ei jaganud natsistlikke vaateid.

Ta oli 5-aastane, kui perekond Eestist lahkus. 

Ta oli üks viimaseid isikuid, kes lahkus 1945. aastal Hitleri punkrist enne füüreri enesetappu.

Kahasse François d'Alançoniga ilmus 2005. aastal "Dans le bunker de Hitler".

Isiklikku
Tema isa Burchard Freytag von Loringhoven oli aurahukohtunik; ema Oda von Moeller oli Kaali ja Võrsna mõisniku, maalikunstnik Otto von Moelleri tütar.

Poeg Arndt Freytag von Loringhoven töötab Saksamaa välisministeeriumi ja OSCE heaks.

Välislingid
 Urmas Kiili artikkel Viimane pealtnägija – Bernd Freytag von Loringhoven (1914 – 2007) Oma Saares 5. aprillil 2007
Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust 
Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust 

Freytag von Loringhovenid
Loringhoven, Bernd Freytag von
Loringhoven, Bernd Freytag von
Loringhoven, Bernd Freytag von
Loringhoven, Bernd Freytag von
Kuressaare inimesed
Ülo Matjus

Ülo Matjus (sündinud 18. juunil 1942 Tartus) on eesti filosoof ja literaat. Ta on Tartu Ülikooli eesti filosoofia ajaloo erakorraline professor.

Matjus on lõpetanud Tartu ülikooli cum laude filoloogi kvalifikatsiooniga eesti keele ja kirjanduse erialal 1966. aastal, aspirantuur esteetika alal 1970. aastal. Filosoofiakandidaat filosoofia ajaloo alal teemal "Проблема интенциональности в эстетике Романа Ингардена" Läti Riiklikust Ülikoolist 1975. aastal. Ta on õpetanud Tartu Ülikoolis esmajoones marksistlik-leninlikku filosoofiat ja Martin Heideggeri filosoofiat.

Ülo Matjus on avaldanud ajakirjanduses hulgaliselt artikleid. Aastail 1969–1982 sisustas ta ajakirja Looming bibliofiiliarubriiki "Index librorum", mille kaudu jõudis avalikkuseni teave olulistest raamatutest.

Matjus on Eesti Kirjanduse Seltsi ja Tartu Bibliofiilide Klubi liige.

Õpilased 
Ülo Matjuse juhendamisel on kaitsnud doktoriväitekirjad Roomet Jakapi, Margit Sutrop ja Jaanus Sooväli, magistriväitekirjad Toomas Lott, Leo Luks, Anne Kokkov, Roomet Jakapi ja Margit Sutrop

Teosed
 "Eesti mõttelugu 1995–2004. Kataloog", Tartu: Ilmamaa, 2004, sisaldab sarja esimese 60 raamatu bibliograafilised andmed ja lühiiseloomustused
 "Kõrb kasvab" (artiklite kogumik). Sari Eesti mõttelugu, nr 54, Tartu: Ilmamaa, 2004, 568 lk
 "Raamat on raamat. Artikleid ja ettekandeid aastaist 1953-2017" Tartu: Ilmamaa, 2018, 336 lk

Viited

Kirjandus
Leonid Stolovitš, "Väitekiri esteetika alalt" – Keel ja Kirjandus 1975, nr 6, lk 380
Peeter Tulviste, "Sünnipäevakõnelus Ülo Matjusega" – Eesti bibliofiilia ja raamatuloo almanahh "Raamat on..." III, koostanud Eerik Teder, Tallinn 2003, lk 241–248, resümee saksa keeles
Valle-Sten Maiste, "Aastatega kogunenud ääremärkusi eestikeelset heideggeriaanat silmas pidades (Ülo Matjus. Kõrb kasvab. Eesti mõttelugu 54)" -- Keel ja Kirjandus 2004, nr 8, lk 625-629
Leo Luks, "Sõber on Matjus, kuid veel suurem sõber eimiski: Riieldes olemisajaloolise mõtlemisega" -- Akadeemia 2017, nr 12, lk 2170-2200

Välislingid
 
 Leo Luks, Ülo Matjus teel kunsti algupära poole -- Sirp, 28.05.2004 (Pidukõne Ülo Matjuse 60. sünnipäeva ning Martin Heideggeri "Kunstiteose algupära" eestikeelse tõlke ilmumise pühitsemise üritusel 2002. aasta juunis Tartu Kirjanduse Majas)
 Eduard Parhomenko, Kui põletada raamat -- Sirp, 28.05.2004 (arvustus Ülo Matjuse raamatule  "Kõrb kasvab" (Eesti mõttelugu 54))
 Aivar Kull Professori aardelaegas ERR, 06.11.2018 (arvustus Matjuse raamatule "Raamat on raamat")

Eesti filosoofid
Eesti bibliofiilid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Tartu Ülikooli filosoofiakateedri õppejõud
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Sündinud 1942
Raissa Kõvamees

Raissa Kõvamees (aastani 1933 Raissa Kesküla; 4. märts 1907 Linnuse, Muhu – 18. aprill 1989 Vancouver) oli Kanada eesti kirjanik.

Koolitee algas Piiri ministeeriumikoolis, Liiva algkoolis. Mandril täiendas ta end Kunda rahvaülikoolis.

Töötas Kadrinas ja Muhus Piiri kaupluses. Pärast abiellumist rajas ta kodusaarele Mõisakülla Lumiste kaupluse. 

1944. aasta sügisel lahkus Raissa Kõvamees Rootsi, sealt edasi 1951. aastal Kanadasse, kus ta elas kuni oma surmani Vancouveris.

Romaanid
 "Kahe väina vahel" (1956) – see teos sai Torontos Orto kirjastuse romaanivõistlusel 2. koha. 
 "On lindudel pesad" (1960) on eelmise järg
 "Randlased" (1962). 
 "Teela" (1965). 
 "Pärisosa" (1969). 
 "Sõja lapsed" (1967) jutustab Rootsi ja sealt hiljem Kanadasse siirdunud eestlaste käekäigust.
 "Tütarlaps kaugelt neemelt" (postuumselt 1998)

Näidendid
 "Piiga rannateel"
 "Ärtu kuningas" 
 "Vana saun"

Välislingid 
 Helgi Alliku artikkel "Raissa Kõvamees – 100" 9. märtsil 2007 Oma Saares
 

Eesti kirjanikud
Eestlased Kanadas
Sündinud 1907
Surnud 1989
Vigdís Finnbogadóttir

Vigdís Finnbogadóttir (sündinud 15. aprillil 1930 Reykjavíkis) on Islandi poliitik, kes oli neljas Islandi president (aastail 1980–1996). Ta oli maailma esimene demokraatlikult valitud naisriigipea.

Elukäik 
Finnbogadóttir õppis prantsuse keelt ja kirjandust Grenoble'i ja Sorbonne'i ülikoolis aastatel 1949–1953. Kopenhaageni ülikoolis õppis ta teatriajalugu ning omandas prantsuse ja inglise keeles bakalaureusekraadi. Ta on õppinud ka Islandi ülikoolis. 

Praegu on Finnbogadóttir UNESCO hea tahte saadik.

Islandi presidendid
Sündinud 1930
Põllu alev

Põllu alev (lühend PÕ) on asum Kuressaare Kesklinn linnaosas.

Põllu alev kujunes põhiliselt välja 19. sajandil toonastest Kuressaare linna piiridest väljapoole jäävatele, endisele linlaste kasutuses olnud põllulappide alale. Tegu oli Kuressaare mõistes keskklassi asumiga, mida ilmestavad eeskätt suvitajate majutamise võimalust arvestava planeeringuga ehitatud eramud. 

Kuressaare linnaga liideti Põllu alev alles 1929. aastal. 

Põllu alevi alale jäävad tänapäevased Uus, Pärna, Transvaali tänav, Lydia Koidula ning osa August Kitzbergi ja Kungla tänavatest. 

Põllu alevi vahetus läheduses, kuid Kuressaare vanalinna piires asub muinsuskaitse all olev Põlluvahi maja. 

Linnaosast kagu poole jääb Kelmiküla, lõunasse Roomassaare linnajagu. Loode pool külgneb Põllu alev Kuressaare vanalinnaga.

Kuressaare linnaosad
Uiakatsi järv

Uiakatsi järv (ka Hiuakatsi järv, Väike Kooraste järv, Valgejärv) on järv Põlvamaal Kanepi vallas, Kooraste küla vahetus läheduses Kooraste Suurjärvest 200 m edela pool.

Kirjeldus
Uiakatsi järv on kirde-edela suunas piklik järv pindalaga on 17,3 ha, suurimaks sügavuseks 19,7 m ja keskmine sügavus 6 m. Kaldad on kagus järsud ja kruusased, mujal laugemad ja mudased. Järve ümbritseb loodes põllumaa, kagust mets ja mujal enamasti soine niit.

Järv on nõrga läbivooluga.

Vaata ka 
Eesti järvede loend

Välislingid
Uiakatsi järv eestikiid lehel

Kanepi valla järved
Judi Dench

Judith Dench (sündinud 9. detsembril 1934) on Oscari, Kuldgloobuse, Briti Akadeemia ning Tony auhinnaga pärjatud briti näitleja.

Tema tuntuimate filmirollide hulka kuuluvad osatäitmised filmides "Armunud Shakespeare", "Mrs Brown", "Iris", "Mrs Henderson esitleb" ja "Ühe skandaali märkmed". Lisaks on ta alates 1995. aastast kehastanud Briti salateenistuse juhti nimega M James Bondi filmides "007 ja Kuldsilm" (1995), "007 ja igavene homne" (1997), "007 ja liiga kitsas maailm" (1999), "007 ja surra veel üks päev" (2002), "Casino Royale" (2006), "James Bond: Veidi lohutust" (2008) ja "007 Skyfall" (2012),

Välislingid

As Time Goes By veebileht

Suurbritannia filminäitlejad
Sündinud 1934
Elephant's Memory

The Elephant's Memory on tehiskeel, mis sisaldab 156 piltkirjamärki (piktogrammi), mida on võimalik omavahel kombineerida.

Keele leiutas Timothee Ingeen-Housz. Keel sai oma nime vihjena elevantide võimele kõike meeles pidada. Autor lootis, et tema loodud piktogrammid on "unustamatud kõigile, kes on neid näinud". 

Keele väljatöötamine algas 1993. aastal ja jätkub endiselt.

Keel on suunatud peamiselt lastele.

Viited

Kirjandus
Lin Ting-Ju. A preliminary study of learnable pictogram languages

Välislingid
The Elephant's Memory koduleht 

Tehiskeeled
Orivesi linn

Orivesi on linnaks nimetatav  omavalitsusüksus Soomes Pirkanmaa maakonnas Tamperest umbes 40 km põhja pool.

Linna pindala on 961 km², millest 161 km² on veekogud. Linnas elab 31. märtsi 2016 seisuga 9359 inimest, mis teeb rahvastiku tiheduseks 11,71 inimest/km². Linna alale jääb üle 220 järve, millest suurim on Längelmävesi.

Linna elanikkond on valdavalt soomekeelne. Soome keeles tähendab sõna "orivesi" täku vett. Linna vapil on kujutatud veest kerkivat punast täkku.

Orivesit on kohanimena esmakordselt mainitud 1540. aastal. Orivesi vald asutati 1865, 1973 liideti Eräjärvi vald ja 1986. aastal nimetati vald linnaks.

1900. aastatel asutati Orivesi vanadesse sõjaväekasarmutesse leprosoorium. See suleti 1953.

2007. aasta alguses liideti osa Längelmäki vallast (27 küla) Orivesi vallaga. Kokku jaguneb linn 56 külaks.

Linn on tuntud eelkõige kunstikooli Oriveden Opisto ja kunstimuuseumi Pumu järgi.

Linnal on hea autobussi- ja rongiühendus paljude Soome linnadega. Raudteejaam asub 5 km kaugusel linnasüdamest ja rongisõit Tamperre kestab 24 minutit. Bussijaam asub südalinnas.

Viited

Välislingid 
 Orivesi koduleht (soome ja inglise keeles)

Soome linnad
Pirkanmaa maakonna vallad
Araabia

Araabia ehk Araabia poolsaar on Edela-Aasias asuv poolsaar. Poolsaart piiravad läänes Punane meri, idas Araabia meri, põhjas Omaani laht ja Pärsia laht, lõunas Adeni laht. Siinai poolsaart ja Mesopotaamiat, st nn viljaka poolkuu alasid Araabia osaks ei loeta. Looduslikku piiri põhjas pole, kokkuleppeliseks piiriks peetakse ligikaudu 30. põhjalaiust. Pindala on ligikaudu 3 miljonit km².

Araabiast suurema osa hõlmab Saudi Araabia. Araabia maadeks loetakse ka Jeemenit, Omaani, Araabia Ühendemiraate, Katari ja Kuveiti ning Pärsia lahe riiki Bahreini. Araabiasse kuuluvad ka Jordaania ja Iraagi kõrbealad Jordaania ida- ja Iraagi lõunaosas. 

Ligi 95% Araabiast on kõrb. Poolsaarel on mitmeid suuri liivakõrbeid. Viimastest suurim on Ar-Rub' al-Khālī.

Aasia poolsaared