joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Gelgaudiškis

Gelgaudiškis () on linn Leedus Šakiai rajoonis. Linn on Gelgaudiškise valla halduskeskus. Asub Panemunė regionaalpargi territooriumil Nemunase jõe kaldal 51 meetri kõrgusel merepinnast.

Linnas kaevandatakse savi. Gelgaudiškises on raamatukogu ja kultuurikeskus, haridust annavad keskkool ja vaimse puudega laste erikool.

Vaatamisväärsused on Gelgaudiškise metsapark, kus on rohkesti põlispuid ja kus kasvas 2009. aastani Leedu jämedaim kuusk; 1868. aastal valminud katoliku kirik ja Gelgaudiškise mõisa hoonetekompleks.

Elanikkond

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Gelgaudiškise elanikest leedulasi 97,95%, valgevenelasi 0,79% ja venelasi 0,62%.

Ajalugu 

XV sajandi alguses kuulus Nemunase teisel kaldal asuv Skirsnemunė mõis Jurgis Gedgaudasele. Nemunase lõunakaldal asus karjamõis, mis hakkas kandma nime Gedigaudiškis. 1504. aastal läks see Sapiehade valdusse. 1578. aastaks oli mõisa juurde tekkinud ka alev, kus asus puust kirik. 1585. aastal sai asulast kohaliku kihelkonna keskus. Gelgaudiškise nime kasutati esimest korda 1599. aastal.

1635. aastal sai alev kaubanduslikud eesõigused. 1655. aastal rüüstasid seda Rootsi väed. XVIII sajandi alguses jagunesid sealsed valdused kaheks karjamõisaks. Kui alev pärast Poola jagamist Preisimaa koosseisu kuuluma hakkas, hakkas see kuuluma Keudellide suguvõsale.

1819. aastal asutati Gelgaudiškises kihelkonnakool. 1864. aastal põles vana kirik maha, uus kirik valmis 1868. aastal. Kuni XX sajandini oli alev eravalduses, 1905. aastal streikisid 400 sealse mõisa töölist. Asula hakkas kasvama 1930. aastatel, mil sinna rajati üks Leedu suuremaid telliselööve. Gelgaudiškisest sai linn 1958. aastal.

Tuntud elanikke 
Hieronim Kajsiewicz – Poola kirjanik
Antanas Andrijonas – Leedu poeet

Viited

Välislingid 

Linna koduleht
Linn portaalis vietoves.Lt

Leedu linnad
Šakiai rajoon
Grigiškės

Grigiškės () (poola Grzegorzewo) on linn Leedus, mis allub Vilniusele, moodustades selle koosseisus Grigiškėse valla. Asub Nerise ja Vokė jõgede kallastel merepinnast 90 meetri kõrgusel ja Vilniuse kesklinnast 17 km kaugusel.

Linna tähtsaim ettevõte on paberitehas AB „Grigiškės“, seal asub ka haigla. Haridust annavad kaks gümnaasiumit, kaks algkooli ja kunstikool.

Ajalugu 

Linn tekkis 1923. aastal rajatud paberivabriku juurde. Piirkond oli siiski varem asustatud, sellest annavad tunnistust Grigiškėse ja Neravai tumulused. Ka asusid linna kohal Kunigiškise, Kauno Vokė ja Salos-Afindevičiuse külad.

Paberivabriku asutas insener Grzegorz Kurec, kelle järgi asula ka oma nime saanud on. Ta valis selleks paiga, kuhu sai vabriku tarbeks puitu parvetada nii mööda Nerist kui ka Vokė jõge. Palgiparvetamise hõlbustamiseks rajas ta linna akvedukti, hiljem valmis ka kanal Merkysi ja Vokė jõgede vahele.

Vabrik arenes eriti teise maailmasõja järgsetel aastatel, mil sinna asus Valgevene aladelt tulnud töölisi, hiljem ka Siberist asumiselt naasnud rahvast, kel ei lubatud Vilniusesse elama asuda. Linnaõigused sai asula 1958 aastal, sel aastal algas ka koolides leedukeelne õpe. 

Aastal 1992 moodustati sinna katoliku kihelkond. Kihelkonna kabel valmis aastal 1995. 21. detsembril 1999. aastal liideti linn ja selle ümbruse vald ametlikult Vilniusega; varem oli piirkond kuulunud Trakai rajooni. Aastal 2016 alustati korjandust kihelkonnale oma kiriku ehitamiseks.

Elanike arv

Viited

Välislingid 

 Linn portaalis vietoves.Lt

Leedu linnad
Vello Viisimaa

Vello Viisimaa (1935. aastani Vello Vismann; 1. jaanuar 1928 Tallinn – 14. veebruar 1991 Tallinn) oli eesti opereti- ja estraadinäitleja.  

Ta töötas aastatel 1944–1980 Estonia teatris: 1944–1949 näitleja ja inspitsiendina ning aastail 1950–1980 operetisolistina. Hiljem tegutses Pajusi rahvamaja juhina. 

Ta mängis tuntud filmides "Mehed ei nuta" ja "Noor pensionär". 

1991. aastal pälvis ta postuumselt Meie Matsi mälestusauhinna.

Isiklikku
Tema isa oli Aarne Viisimaa, abikaasa oli eesti baleriin Teesi Viisimaa.

Kirjandus

Viited

Eesti näitlejad
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 1991
Martela

Martela Oyj on Soome ettevõte, Soome suurim ja Põhjamaade suuruselt kolmas kontorite ja avalike ruumide sisustaja ja kontorimööbli tootja.

Martela on 1945. aastal Tehokaluste Oy nime all asutatud perefirma. Ettevõtte peakorter on Helsingis, tootmisüksused on Soomes Nummelas, Kiteel ja Raisios, Rootsis Bodaforsis ja Poolas Varssavis. Tütarfirmad on lisaks Soomele Rootsis, Norras, Poolas ja Venemaal. 

Martela toodab ka muu hulgas hotelli- ja koolimööblit. Martela mööbel on saanud maailma tunnustatumaid disainiauhindu, sealhulgas mitu IF Design Awardi, Red Dot Awardi ja ADEX Design Awardi.

Ajalugu 

Ettevõtte asutas Matti Martela, kes töötas Riihimäel enese asutatud puidutööstusettevõttes. Tal olid äriringkondades head suhted ja ta teadis, et uue kontorimööbli järele on nõudlus. Seetõttu asutas Martela ettevõtte, mille eesmärk oli välja töötada ja turustada mõistlikult projekteeritud kontorimööblit, mis vastaks kaasaja standarditele.

Esialgu kandis ettevõte Tehokaluste nime. Erinevalt enamikust konkurentidest, ei alustanud ta tootmisega. Alguses püüdis ta keskenduda disainile. Selle eest vastutas sisekunstnik Vladimir Rumjantsev. Kuid juba enne seda, kui ettevõte õieti asutatud oli, saabus Soome valitsuselt esimene tellimus: Soome põllumajandusministeeriumi ümberasujate osakonna direktor Veikko Vennamo tellis 50 kirjutuslauda. Ettevõte ei jõudnud neid veel kättegi toimetada, kui saabus tellimus veel 50 kirjutuslauale. 100 lauda oli alles asutamisel olevale ettevõttele suur tellimus ja see pani aluse Martela ja Tehokaluste headele suhetele. Valitsus oli palju aastaid Tehokaluste suurim klient.
 
Aastal 2010 oli Martela kontserni käive 108,4 miljonit eurot, töötajaid oli 601. Ettevõtte peamised turud on Läänemere piirkonna maad, Norra, Holland, Ukraina, Ungari ja Jaapan. 

Martela aktsiad on alates 1986. aastast noteeritud Helsingi börsil.

Viited

Välislingid
 Koduleht
 Martela 60. aastapäeva väljaanne

Soome ettevõtted
Börsiettevõtted
Artur Tuldava

Artur Tuldava (kuni 29. septembrini 1936. aastani Artur Haman; 11. august 1897 Velise vald, Läänemaa – 16. veebruar 1942 Sanhino, Sverdlovski oblast) oli Eesti diplomaat.

Elulugu
Ta lõpetas aastal 1915 Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. Aastatel 1915–1918 õppis ta Peterburi sõjameditsiini akadeemias ja 1919 (matrikli nr 10) Tartu Ülikooli filosoofia-, 1919–1920 arsti- ja 1920–1923 õigusteaduskonnas (vahepeal, 1923–1924, Pariisi Ülikooli õigusteaduskonnas) ning 1925–1926 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (lõpetas cum laude); Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.

Ta osales Esimeses maailmasõjas, oli aastal 1919 Tapa gümnaasiumi ja aastatel 1919–1920 Tartu Linna tütarlastegümnaasiumi õpetaja, 1923–1925 Eesti Vabariigi Pariisi saatkonna 1. sekretär, 1925 ja 1929–1935 Välisministeeriumi administratiiv-juriidilise büroo juhataja, 1926–1929 Varssavi saatkonna 1. sekretär, 1929–1935 ja 1939–1940 Välisministeeriumi protokolliülem. Aastal 1935 chargé d'affaires Stockholmis, 1935–1939 Kopenhaagenis, 1940 Välisministeeriumi poliitilise osakonna direktor ja Välisministeeriumi kodanliku õhukaitse üldjuht. 

Eesti okupeerimise ja annekteerimise järel vahistati Artur Tuldava Tallinnas 14. juunil 1941 ja suri eeluurimise ajal Nõukogude Liidu vangilaagris.

Isiklikku
Tema abikaasa Elisabeth Tuldava (neiuna Siimo, 1896–1985) oli naistearst. Keeleteadlane ja Nõukogude Liidu luuraja Juhan Tuldava oli nende poeg.

Välislingid
Poliitilised arreteerimised Eestisˮköide 3 Koostanud Leo Õispuu. Tallinn, 2005

Eesti diplomaadid
Eesti kodanliku õhukaitse ametiisikud
Eesti õpetajad
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1897
Surnud 1942
Kazlų Rūda

Kazlų Rūda () (saksa keeles vanasti Koselrode) on linn Leedus Kazlų Rūda omavalitsuses, Kazlų Rūda valla halduskeskuseks. Kazlų Rūdast hargnevad raudteed Kaunase, Kaliningradi ja Šeštokai suunas. Kazlų Rūda asub merepinnast 95 meetri kõrgusel.

Linna ümbrus on metsane; sealsete metsade vahel paiknevad linna läheduses (viis kilomeetrit põhja pool) Kazlų Rūda sõjaväelennuväli ja Kazlų Rūda polügoon.

Linnas on arvukalt metsanduse ja puidutöötlemisega tegelevaid ettevõtteid. On ka tekstiilitööstust ja lihatooteid valmistavaid ettevõtteid. Linnas on raamatukogu.

Haridust annavad gümnaasium, kaks põhikooli ja algkool, lisaks on linnas kool erivajadustega lastele.

Elanikkond

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šakiai elanikest leedulasi 97,51%, venelasi 1,13%, valgevenelasi 0,27% ja ukrainlasi 0,84%.

Ajalugu 

Asulat on esimest korda mainitud 1744. aastal. Toona oli seal kaevurite asula, kus XIX sajandi keskel toodeti 10 tonni rauda aastas.

Aastal 1861 valmis Peterburi–Varssavi raudtee Königsbergi viiv haru, mille äärde rajati Kazlų Rūda raudteejaam, jaama juurde tekkis aga alevik. Aastal 1911 avati seal raudteetööliste lastele venekeelne kool. Aastast 1914 on teada, et alevis toodeti vilti ja seal asus turuplats. Aastal 1915 rajasid Saksa okupatsiooniväed alevi juurde sõjavangide laagri, ühtlasi ehitasid nad alevist kitsarööpmelise raudtee Pavilkijyse asulasse.

Pärast sõja lõppu ehitati alevist Šeštokaisse viiv raudteeharu. Sinna rajati elektrijaam, avati kolm saekaatrit ja kaks veskit. Aastal 1925 valmis sealse katoliku kiriku hoone.

Teise maailmasõja ajal (enne Saksa okupatsioonivägede saabumist) ja järel tegutsesid alevi ümbruses aktiivselt Leedu metsavennad. Veel aastal 1950 oli alevi lähistel kuus metsavendade salka.

Aastal 1950 sai Kazlų Rūda linnaks. Aastail 1950–1962 oli see samanimelise rajooni keskus.

Sõpruslinnad 

  Frombork, Poola
  Lwówek, Poola

  Gussev, Venemaa
  Sondershausen, Saksamaa

Pilte

Tuntud elanikke 
Kazys Grinius – Leedu president
Audrius Brūzga – Leedu diplomaat
Mantas Varaška – Leedu jurist

Viited

Välislingid 

Omavalitsuse koduleht
Linn portaalis vietoves.Lt

Leedu linnad
Kazlų Rūda omavalitsus
Kavarskas

Kavarskas (, poola keeles Kowarsk) on linn Leedus Utena maakonnas Anykščiai rajooni Kavarskase vallas ja on selle valla halduskeskus.

Linn asub merepinnast 82 meetri kõrgusel Šventoji jõe ääres. Jõele rajati aastal 2002 Kavarskase hüdroelektrijaam võimsusega 1,5 MW, selle käigus moodustus jõele Kavarskase paisjärv. Paisjärve varustab Nevėžise jõe veega aastal 1968 rajatud  ja Traupise alevi juurest alguse saav kanal. Linnas asuvad looduskaitsealused Kavarskase tufiallikad.

Linnas on postkontor, keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Kavarskase kirik (ehitatud aastail 1857–1887), mille juures asuvad kolm kellatorni (valminud aastail 1769, 1883 ja 1889), XIX sajandil valminud kabel ja tulpkabel aastast 1929. Ukmergėsse viiva tee ääres asub aastal 1936 püstitatud Leedu kõrgeim rist.

Ajalugu 

XV sajandil asus linna kohal Mažoji Pienionysi mõis. Aastal 1563 püstitati selle  juurde aastal 1463.  Sajandi lõpus oli selle mõisa omanikuks Stanisław Kowarski, kelle järgi sai oma nime ka mõisa juurde kujunev asula.

Asulat on esimest korda mainitud 1538. aastal, mil see sai alevi staatuse. Algselt oli selle nimeks Kovarskas, tänapäevase nime sai see aastal 1960.

Kovarskas kuulus hiljem Astikastele, Ogińskitele, Tyszkiewiczitele ja Siesickitele. Aastal 1797 rajati alevisse kihelkonnakool. Aastal 1842 põles suur osa Kavarskasest maha. Tsaariajal kasutati alevi kohta venekeelset nimekuju Коварскъ.

Aastal 1905 läks linn tsaari valdusesse. Aastal 1914 rajati sinna veski ja saekaater. Esimese maailmasõja päevil rüüstasid sõdurid linna ja põletasid selle maha.

Nõukogude võimud küüditasid 11 Kavarskase elanikku. Teise maailmasõja ajal põles maha alevi keskosa, hävis ka sealne veski. Suvel 1941 hukati sealsed juudid. Sõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli Kavarskas kohaliku kolhoosi keskasulaks. Kavarskas sai linnaks 1956.

Elanikkond

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kavarskase elanikest leedulasi 97,15% ja venelasi 1,5%.

Viited

Välislingid 

Linn Poola geograafilises sõnastikus
Linn portaalis vietoves.Lt

Leedu linnad
Anykščiai rajoon
Arbuusisuhkrus

"Arbuusisuhkrus" ("In Watermelon Sugar") on ameerika kirjaniku Richard Brautigani lühiromaan, mis ilmus 1968. aastal.

Romaan jutustab idüllilist, vägivallatut elu elavast kogukonnast, kes on organiseerunud keskse hoone ümber, mille nimi on iDEATH ("minaSURM"). Paljud asjad selles keskkonnas on valmistatud arbuusisuhkrust, ehkki ehitusmaterjalina tarvitatakse ka männipuitu ja kivi ning kütust valmistatakse forellirasvast. Romaani maastik muutub pidevalt. Päike on iga päev eri värvi, luues eri värvi arbuuse, ning ka keskhoone muutub sageli.

"Arbuusisuhkrus" on avaldanud olulist mõju muusikale ja kirjandusele, samuti on seda kohandatud teatrilavastusteks. Eestis lavastas "Arbuusisuhkrus" 2009. aastal Tallinna Linnateatris Jaanus Rohumaa. Raamat on Eestis ilmunud Enn Soosaare tõlkes kahes trükis: 1977. aastal Loomingu Raamatukogus ning 2003. aastal kirjastuses Hotger. Raamatu ühe peategelase järgi on saanud lavanime ansamblist Jäääär tuntud eesti muusik InBoil ning tema hilisem ansambel InBoiler.

Viited

Ameerika Ühendriikide kirjandus
Kybartai

Kybartai  () (poola Kibarty, saksa Kibarten) on linn Leedus Vilkaviškise rajoonis. Linn on Kybartai valla halduskeskuseks. Linn asub merepinnast 70 meetri kõrgusel, Kaliningradi oblasti piiri ääres.

Kybartais on piiripunkt.  Linna läbib Peterburi-Berliini raudtee Vilniusest Kaliningradi viiv haru. Kybartais toodetakse naftat.

Linnas on raamatukogu. Haridust annavad gümnaasium ja põhikool, linnas on ka erikool õpiraskustega lastele. Kirikutest on Kybartais aastal1870 ehitatud õigeusu kirik, aastal 1928 ehitatud katoliku kirik ja aastal 2001 ehitatud uusapostellik kirik.

Elanikkond

1923. aasta  rahvaloenduse andmeil oli Kybartai elanikest leedulasi 45,57%,  sakslasi 26,73%, juute 19,22%,   venelasi 5,85% ja poolakaid 0,66%.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kybartai elanikest leedulasi 93,85%, venelasi 2,71%, mustlasi 1,81%, poolakaid 0,33%, sakslasi 0,3%, valgevenelasi 0,26% ja teiste rahvaste esindajaid 0,53%.

Ajalugu 

Legendi kohaselt rajasid asula viis venda-kunstnikku. Kybartai tekkis Bona Sforza ajal, mil koloniseeriti ka ülejäänud Sūduva.

Linnaõigused sai asula aastal 1856. Asula kasvule pani alguse aasta 1861, mil rajati Peterburi-Berliini raudtee Vilniusest Königsbergi viiv haru ja sinna rajati raudteejaam. Aastal 1870 sai Kybartai õigeusu kihelkonna keskuseks. Aastaks 1914 oli linnas 10 000 elanikku.

Linna laastas rängalt Esimene maailmasõda. Sellele vaatamata asutati seal aastal 1919 esimene Leedu jalgpalliklubi (FK Sveikata Kybartai). Teine maailmasõda laastas taas rängalt linna.

10. juulil 1995 linnas sadanud raheterad on ametlikult Leedu suurimad - nende diameeter oli 120 millimeetrit.

Pilte

Tuntud elanikke 

Linnas on sündinud Issaak Levitan.
Abel-Leib Levitan – Vene kunstnik
Emil Młynarski – Poola dirigent
Maria Znamierowska-Prüfferowa – Poola etnograaf
Adolfas Valeška – Leedu kunstnik
Harald Serafin – Austria laulja
Česlovas Kazimieras Blažys – Leedu poliitik
Algimantas Liubinskas – Leedu jalgpallitreener ja poliitik
Ingrida Valinskienė - Leedu laulja ja poliitik
Richard Schweizer - SicherheitsdienstSD juht okupeeritud Leedu aladel

Viited

Välislingid 

Linn portaalis vietoves.Lt
Linna kodulehekülg
Linna ajaloost
Linn Poola geograafilises sõnastikus
Vanad pildid Kybartaist ja Virbalisest

Leedu linnad
Vilkaviškise rajoon
Kudirkos Naumiestis

Kudirkos Naumiestis () on linn Leedus Šakiai rajoonis. Linn on Kudirkos Naumiestise valla halduskeskuseks. Asub Kaliningradi oblasti piiri ääres Šešupe ja Širvinta jõe ühinemispaigas, merepinnast 52 meetri kõrgusel.

Haridust annab gümnaasium. Linnas on raamatukogu.

Gümnaasiumi juures asub muuseum, linnas on ka Vincas Kudirkase muuseum. Vaatamisväärsusteks on veel Pranas Sederevičiuse skulptuuripark, aastal 1783 ehitatud katoliku kirik koos selle juures asuva karmeliitide kloostriga ja õigeusu kabel aastast 1930.

Elanikkond

1897. aasta rahvaloenduse andmeil oli Kudirkos Naumiestise elanikest juute 45,52%, leedulasi 22,3%, sakslasi 8,94%, venelasi 8,77%, poolakaid 7,66% ja ukrainlasi 6%.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kudirkos Naumiestise elanikest leedulasi 98,73% ja venelasi 0,8%.

Ajalugu 

Asulat on esmakordselt mainitud 1561. aastal (Duliebaičiai). Toona kuulus see Duliebaitistele. Aastal 1939 sai see nimeks Vladislavovas (poola keeles Władysławów). Linnaõigused sai asula 1643. aastal. Kui linn pärast Poola jagamist Preisimaa koosseisu kuuluma hakkas, kandis see nime Neustadt-Schirwindt.

Aastal 1900 muudeti linna nimi Naumiestiseks, kuigi see nimi oli rahva seas käibel juba XVIII sajandil. Tänapäevase nime sai linn aastal 1934. Teise maailmasõja ajal hävis suur osa linnast.

Pilte

Tuntud elanikke 
Zev Hirsch Bernstein – USA kirjanik ja ajakirjanik
Lee Shubert – USA teatrilavastaja
Herman Bernstein – USA poeet ja kunstnik
Sam S. Shubert – USA teatritegelane ja lavastaja
Jacob J. Shubert – USA teatritegelane ja lavastaja
Cemach Feldstein – Leedu kirjanik
Abba Hillel Silver – USA rabi
Antoni Hałko – Poola poliitik
Antanas Adomaitis – Leedu vaimulik ja muusikateadlane
Vytautas Bakula – Leedu laulja

Viited

Välislingid 

artikkel endisest karmeliitide kloostrist
Linn portaalis vietoves.Lt

Leedu linnad
Šakiai rajoon
Estravel

Estravel on Eesti ja Baltimaade suurim reisiagentuur, mis on turismiturul tegutsenud alates 1988. aastast. 

Estraveli peakontor asub Tallinnas ja ettevõttel on kokku 16 bürood kuues riigis (Eestis, Lätis, Soomes, Austraalias, USA-s).

Eestis on Estravelil kaheksa esindust kuues Eesti linnas (Tallinn, Tartu, Pärnu, Haapsalu, Kärdla, Kuressaare), 24/7 töötav Tellimiskeskus, esindus Lätis ning tütarfirmad Leedus, Austraalias (Aero Travel Pty Ltd), Soomes (Helin Matkatoimisto OY) ja USAs (Preferred Travel Services LLC). Estravelis töötab kokku üle 200 inimese – Estravel on suurim turismiteenuste vahendamisega tegelev tööandja Eestis. Estravel kuulub sajaprotsendiliselt Eesti kapitalile.

Estravel pakub reisilahendusi nii era- kui ka äriklientidele. Estravel pakub oma klientidele igakülgset tuge alates reisi planeerimisest kuni koju tagasi jõudmiseni. Estraveli reisikonsultandid on klientidele nõu ja jõuga abiks ööpäev läbi.

Estravel müüb või vahendab lennupileteid, reisipakette ja hotellimajutust, aga ka laeva- ja rongipileteid, reisikindlustust ning bussi- ja autorendi teenust. Lisaks Eestist väljuvatele reisidele tegeleb Estravel sissetuleva turismi ja sisereiside vahendamisega, pakkudes nii kohalikele inimestele kui ka väliskülalistele võimalusi ilusa Eestimaa avastamiseks ja siin puhkamiseks. Estravel tegeleb ka konverentside, seminaride ja ürituste korraldamisega.

Estravelil on Eesti Olümpiakomiteega koostööleping, mille alusel on Estravel ainus olümpiamängude piletite ametlik edasimüüja Eestis.

Estravel on aastaid kuulunud Eesti töötaja- ja peresõbralike ettevõtete paremikku ajalehe Äripäev ning ajakirja Pere ja Kodu konkursi tulemusel. Lisaks on Estravel mitmel korral kuulunud Eesti ihaldusväärseimate tööandjate hulka.

Välislingid
 Estraveli koduleht

Eesti turismiettevõtted
Druskininkai omavalitsus

Druskininkai omavalitsus on 1. järgu haldusüksus Leedus. Kuulub Alytuse maakonda. Piirneb lõunas Valgevenega.

Selle pindala on 454 km2 ja elanike arv oli 2017. aastal 20 059 inimest.

Omavalitsus moodustati 2000. aastal. Selles on 1 linn (Druskininkai), 2 alevit (Leipalingis ja Viečiūnai) ning 62 küla. Halduslikult jaguneb Druskininkai linnaks ja 2 vallaks (seniūnija): Leipalingise ja Viečiūnai vald.

2011. aasta seisuga olid elanikest 91,10% leedulased, 3,46% poolakad, 2,72% venelased, 1,24% valgevenelased, 0,38% ukrainlased ja 1,07% oli teistest rahvustest.

Omavalitsuse suurimaks jõeks on Nemunas ja selle lisajõed Baltoji Ančia ning Ratnyčia. Omavalitsuses on 49 järve, neist suuremad on Aviris, Bilsas Juodajis, Bilsas Baltajis, Grūtas, Latežeris ja Vilkas. Selle territoorium jääb osaliselt Dzūkija rahvusparki.

Välislingid 

Druskininkai omavalitsuse koduleht

Leedu omavalitsused
Varėna rajoon

Varėna rajoon on 1. järgu haldusüksus (omavalitsus) Leedus endise Alytuse maakonna aladel. Piirneb lõunas Valgevenega.

Rajooni pindala on 2218 km². 2017. aasta seisuga elas seal 22 455 inimest.

Rajoon moodustati 1950. aastal, tänapäevastes piiridest on aastast 1999, mil osa sellest eraldati Druskininkai omavalitsuse moodustamiseks. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Jakėnai, Kaniava, Marcinkonysi, Matuizosi, Merkinė, Valkininkai, Varėna ja Vydeniai vald. 

Halduskeskus on Varėna linn. Tähtsamad asulad on veel Merkinė ja Valkininkai alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 98,1% leedulased, 0,34% poolakad, 1,2% venelased, 0,93% valgevenelased ja 0,16% ukrainlased, 0,83% oli teistest rahvustest.

Rajooni suurimad jõed on selle idaosas voolav Nemunas, selle lisajõed Merkys ning Merkysi lisajõgi Ūla. Rajoonist algab ka Kotra jõgi. Seal on 144 järve, millest suurimad on Lavysas, Ilgis, Nedzingis ja Glėbas. 

Osa rajoonist asub Dzūkija rahvuspargi territooriumil. Rajooni jääb ka Čepkeliai looduskaitseala.

Välislingid 

Varėna rajooni omavalitsuse koduleht

Leedu omavalitsused
 
Varėna rajoon
August Meriloo

August Meriloo (kuni 1936. aastani August Madisson; 24. juuli 1902 Helme vald, Viljandimaa – 2. august 1966) oli Eesti sõjaväelane (kapten).

Teenistuskäik 
24. august 1927 – kadett, ülendatud nooremleitnandiks
19. veebruar 1934 – teenis Kaitseliidu Lääne malevas, ülendatud leitnandiks
16. veebruar 1940 – ülendatud kapteniks

August Meriloo arreteeriti NKVD poolt 25. jaanuaril 1948 ja tema üle mõistis kohut erinõupidamine 19. veebruaril 1949.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

9. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Kaitseliidu Lääne maleva liikmed
Korporatsioon Sakala liikmed
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1902
Surnud 1966
Pierre Boulle

Pierre Boulle (20. veebruar 1912 – 30. jaanuar 1994) oli prantsuse kirjanik, kes on tuntud eelkõige romaanide "Sild üle Kwai jõe" ja "Ahvide planeet" autorina.

Looming 
 "Sild üle Kwai jõe" – "Le Pont de la rivière Kwaï", 1952; eesti keeles: Eesti Raamat, Tallinn 1969, tõlkinud Heiti Kaarde; järelsõna: Leili-Maria Kask
 "Absurdilood" – "Contes de l’absurde", 1953, Prantsuse Akadeemia suur novelliauhind
 "Le Bourreau", 1954
 "E = mc2", 1957, novellikogu
 "Ahvide planeet" – "La Planète des singes", 1963; eesti keeles: Eesti Raamat 1973 sarjas "Mirabilia", tõlkinud Lennart Meri; järelsõna autor Leili-Maria Kask
 "Ahvide planeet". 2. trükk. Sari "Eesti Päevalehe romaaniklassika", nr 68. Eesti Päevaleht 2008; ISBN 9788498199697
 "Ligimesearmastuse lood" – "Histoires charitables", 1965; sellest novellikogust on eesti keeles ilmunud novell "Mees, kes vihkas masinaid" ("L'Homme qui haïssait les machines") – kogumikus "Prantsuse novell", Eesti Raamat, Tallinn 1973, lk 98–144, tõlkinud Henno Rajandi
 "Keiser Friedrich II kummaline ristisõda" – "L'Étrange croisade de l'empereur Frédéric II", 1968
 "Quia absurdum", 1970, novellikogu
 "Džungli kõrvad" – "Les Oreilles de jungle", 1972, käsitleb Vietnami sõda 
 "Les Vertus de l’enfer", 1974 
 "Le Bon Léviathan", 1978
 "Miroitements", 1982 
 "La Baleine des Malovines", 1983
 "Pour l’amour de l’art", 1985
 "Le Professeur Mortimer", 1988
 "L’Îlon", 1991
 "À nous deux, Satan!", 1992

Välislingid 
 Jüri Talvet, Pierre Boulle "Ahvide planeet" – Eesti Päevaleht, 27. juuni 2008, lk 24
 Pierre Boulle (1912–1994). Kirjasto.sci.fi (soome keeles)

Prantsuse kirjanikud
Prantsuse ulmekirjanikud
Sündinud 1912
Surnud 1994
Tundrakaur

Tundrakaur (Gavia adamsii) on kaurlaste sugukonda kauri perekonda kuuluv veelind.

Eestis on tundrakaur peaaegu iga-aastane haruldane läbirändaja.

Taksonoomia 

Esimesena kirjeldas tundrakauri teaduslikult George Robert Gray 1859. aastal Alaskalt kogutud isendi põhjal. Tema perekonnanimi Gavia tähendab ladina keeles merikajakat ja esines juba Plinius vanema teostes. Liiginimi adamsii on pandud briti mereväekirurgi ja loodusteadlase Edward Adamsi (1824–56) auks, kes joonistas ja kogus Arktikas palju linnuliike ning oli 3 aastat varem Sierra Leones tüüfusesse surnud. Just tema oligi hankinud selle isendi, mille põhjal Gray tundrakauri uue liigina kirjeldas.

Tundrakaur on monotüüpne liik ehk teisisõnu tal ei eristata alamliike, kuigi ta on levinud suurel alal kogu Holarktises.

Tundrakaur on lähedalt sugulane jääkauriga. Nad sarnanevad nii sulestiku kui ka käitumise poolest ja mõnikord ühendatakse nad samasse ülemliiki. Mõlemad arvatakse pärinevat järvekauri asurkondadest, mis kaotasid läbikäimise teiste asurkondadega ja seejärel koloniseerisid kogu Arktika.

Levila 

Tundrakaur pesitseb Põhja-Jäämeres kuni 78. põhjalaiuseni, näiteks Venemaal, Kanadas ja USA-s.

Ta talvitub peamiselt Vaikse ookeani ja Norra varjulistel rannikutel tavaliselt kuni 50. põhjalaiuskraadini, aga Jaapanis kuni 35. põhjalaiuseni. Eksikülalisena on teda kohatud paarikümnes riigis, sealhulgas isegi Hispaanias ja Mehhikos.

Pesitseda eelistab tundrakaur mageveetiikidel ja -järvedel, kuid võib seda teha ka jõekaldal, deltas või mererannikul. Metsa ta väldib.

Välimus 

Tundrakaur on 76–97 cm pikk ja 4–6,4 kg raske. Tema tiibade siruulatus on 135–160 cm. Niisuguste näitajate poolest on ta kauride perekonna suurim liik.

Pulmasulestikus täiskasvanud linnud on musta peaga. Keha alapool on valge ja ülapool musta-valgekirju. Muul ajal on sulesti kahvatu, lõug ja kaela eesosa valged.

Tundrakaur erineb jääkaurist peamiselt pikema ja õlgkollase noka poolest. Nokk tundub olevat kergelt ülespoole suunatud.

Eluviis 

Tema põhiliseks toiduks on kalad. Kuid ta sööb ka koorikloomi, molluskeid ja rõngusse. Toitu jälitades suudab ta sukelduda.

Tundrakaur asub pesitsema juuni alguses, aga see sõltub sellest, kas lumi on selleks ajaks juba sulanud. Nagu teisedki kaurid, ehitab ta pesa taimsest materjalist veele väga lähedale. Emaslind muneb sinna 2 muna.

2010. aastas muutis Rahvusvaheline Looduskaitseliit tundrakauri seisundi ohulähedaseks, arvestades seda, et tema arvukus kahaneb "mõõdukalt kiiresti". Peamiseks ohuks nimetas looduskaitseliit pesarüüstamist inimeste poolt.

Viited

Välislingid

 
Tundrakaur YouTube'is

Kaurlased
Eesti linnud
Madeira tormilind

Madeira tormilind (Pterodroma madeira) on linnuliik tormilindlaste sugukonnast.

Linnu üldpikkus on 32–33 cm, tiibade siruulatus 78–83 cm.

Madeira tormilind on Gongon-tormilinnu väga lähedane sugulasliik. Looduses on nad teineteisest raskesti eristatavad, kuigi madeira tormilind on umbes ühe kolmandiku võrra kergem ja 5–10% lühem. Samuti on madeira tormilinnu nokk tunduvalt peenem, kiird ja laup heledamad.

Madeira tormilind on eriti ohustatud liik, kes pesitseb umbes 30 paarina üksnes Madeira peasaare Madeira saare mägedes umbes 1600 m kõrgusel.

Viited 

Tormilindlased
Dezső Kosztolányi

Dezső Kosztolányi [d'äžöö k'ostolaanji] (29. märts 1885 Szabadka, tänapäeva Subotica Serbias – 3. november 1936 Budapest) oli ungari kirjanik, ajakirjanik ja tõlkija.

Elu
Kosztolányi sündis Austria-Ungari riigis Szabadkas (praegu Subotica Serbias). Tema isa Árpád Kosztolányi (1859–1926) oli gümnaasiumi matemaatika-füüsikaõpetaja ja hiljem direktor, ema oli prantsuse päritolu Eulália Brenner (1886–1948), kes põlvnes apteekriperekonnast.

Ta käis koolis oma sünnilinnas, ent konfliktide tõttu õpetajaga visati ta koolist välja ning ta lõpetas õpingud eraõpetaja juures.

1903. aastal asus ta õppima Budapesti Ülikooli filosoofiateaduskonna ungari-saksa eriharus. Pärast esimest aastat jätkas ta õpinguid Viinis, kuid naasis mõne kuu pärast pettunult Szabadkasse ja hakkas ajalehe Báckai Hírlap kaastööliseks. 1905. aastal naasis ta Budapesti, kus tutvus mitme hiljem tuntud kirjaniku ja luuletajaga (Mihály Babits, Gyula Juhász, Frigyes Karinthy, Milán Füst). Õpingud ülikoolis jäid siiski lõpetamata, temast sai Budapesti ajalehe Budapesti Napló kaastöötaja.

1913. aastal abiellus ta näitlejanna Ilona Harmosiga, 1915. aastal sündis neil poeg Ádám.

1920. aasta Trianoni rahulepingu tulemusel ei olnud tema sünnilinn enam Ungari territooriumil ning ta oli lahutatud oma vanemaist.

1931. aastal sai ta Ungari PEN-klubi esimeseks presidendiks.

Kosztolányi suri 1936. aastal suulaevähki.

Looming
Kosztolányi oli väga viljakas kirjanik. Ta tegutses ka inglise, saksa ja prantsuse keelest ungari keelde tõlkijana.

Eesti keeles ilmunud teoseid
 "Nero, verine luuletaja" ("Nero, a véres költő", tõlkinud Edvin Hiedel), Varrak 2000, ISBN 9985302176
 "Häälitsev loodus. Sulejoonistused" (tõlkinud Ene Asu-Õunas ja Kaur Mägi), Loomingu Raamatukogu 16–17, 2002, ISBN 9985853113
 "Kornél Esti paljastamine" (tõlkinud Edvin Hiedel), Varrak 2004, ISBN 9985309006
 "Anna Édes" (tõlkinud Reet Klettenberg, Loomingu Raamatukogu 16–19, 2014, ISBN 9789949514571

Viited

Välislingid
 Dezső Kosztolányi (info ungari keeles)
 "Nero, a véres költő" ("Nero, verine luuletaja", ungarikeelne täistekst)

Ungari kirjanikud
Ungari ajakirjanikud
Vojvodina inimesed
Sündinud 1885
Surnud 1936
Sergei Maljutin

Sergei Vassiljevitš Maljutin (Сергей Васильевич Малютин; 4. oktoober 1859 Moskva – 6. detsember 1937 Moskva) oli vene maalikunstnik ja arhitekt.

Ta õppis aastatel 1883–1886 Moskva maalikunsti-, skulptuuri ja arhitektuurikoolis, teiste seas ka Illarion Prjanišnikovi ja Vladimir Makovski käe all.

Maljutin maalis esimese matrjoška, mille 1890. aastal treis välja Vassili Zvjozdotškin.

Pildid

Välislingid

МАЛЮТИН Сергей Васильевич

Venemaa kunstnikud
Venemaa arhitektid
NSV Liidu arhitektid
Sündinud 1859
Surnud 1937
Liivimaa karikas

Liivimaa karikas on jalgpallivõistlus, kus omavahel mängivad Eesti ja Läti meistriliiga võitjad.

Võistluse Liivimaa karikale algatas Eesti Jalgpalli Liit 2002. aastal. 

Eesti jalgpallivõistlused
Läti jalgpall
Jalgpallikarikavõistlused
Tõnissoni plats

Tõnissoni plats on väike plats Tartus, Ülikooli tänava ja Gildi tänava nurgal. Tõnissoni nime kannab plats, kuna selle vastas asus pikka aega ajalehe Postimees toimetus, endine poliitik ja ajakirjanik Jaan Tõnisson oli aga Postimehe kauaaegne omanik ja toimetaja.

Platsil on istmed ja kasvab paar puud. Seal asub ka Jaan Tõnissoni monument.

Tartu väljakud
Kesklinn (Tartu)
Gildi tänav

Gildi tänav (saksa keeles Gildenstraße) on tänav Tartu kesklinnas. 

Tänav on 230 meetrit pikk. Tänav ühendab Ülikooli tänavat ja Vabaduse puiesteed ning ristub Rüütli tänava ja Kompanii tänavaga.

Gildi tänaval asub Tartu linna polikliinik, samuti paiknevad seal Tõnissoni plats ja Peeter Põllu plats, tänava lõpus – teisel pool Vabaduse puiesteed – Vabaduse puiestik ja Friedrich Reinhold Kreutzwaldi mälestusmärk.  

Alates 1940. aastast asus Gildi 1 hoones ajalehe Postimees toimetus, mis koliti 1998. aastal Tallinna. Gildi 1 hoones tegutses edasi Postimehe lisalehe Tartu Postimees toimetus, mis asus 2016. aastal ümber Ülikooli tänavale. 

Tänavat on nimetatud veel platea Companiæ maioris, Großengildestuben strasse, Große Gildenstrasse, Nikolai Pirogovi tänav (1949–1989).

Kesklinn (Tartu)
Tartu tänavad
Gianni Vattimo

Gianteresio Vattimo (ka Gianni Vattimo; sündinud 4. jaanuaril 1936 Torinos) on Itaalia filosoof ja poliitik.

1999–2004 oli ta Euroopa Parlamendi liige.

Teosed eesti keeles

Raamat 
 "Modernsuse lõpp". Tõlkinud Maarja Kangro ja Maarja Kaplinski; järelsõna: Maarja Kangro. Sari Avatud Eesti Raamat, Eesti Keele Sihtasutus, Tallinn 2013, 228 lk

Artiklid 
 "Nihilismi apoloogia". Tõlkinud Maarja Kaplinski – Akadeemia 1995, nr 7, lk 1434–44
 "Nihilism ja postmodernsus filosoofias". Tõlkinud Maarja Kaplinski – samas, lk 1445–60
 "Vastu languse ontoloogiale". Tõlkinud Külli Kressa ja Leo Luks – Akadeemia 2003, nr 7, lk 1445–63
 "Nihilism: reaktiivne ja aktiivne". Tõlkinud Leo Luks – Akadeemia 2014, nr 10, lk 1796–1807; ISBN 9789985795521

Kirjandus 
 Guido Albertelli, "Gianni Vattimo nihilismi-apoloogia". Tõlkinud Eduard Parhomenko – Akadeemia 1995, nr 7, lk 1461–82
 Leo Luks, "Nihilismi "hea uus ilm". Gianni Vattimo filosoofia kriitiline vaatlus" – Akadeemia 2003, nr 7, lk 1464-84
 "20. sajandi mõttevoolud", Tallinn-Tartu 2009, lk 453–467, peatüki autor Leo Luks
 Leo Luks, "Teejuht Vattimo labürinti" (raamatu "Modernsuse lõpp" arvustus) – Akadeemia 2014, nr 7, lk 1306–21 

Itaalia filosoofid
Itaalia poliitikud
Itaaliast valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Sündinud 1936
Umberto I

Umberto I (ehk Humbert I, Umberto Ranieri Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio di Savoia; 14. märts 1844 – 29. juuli 1900), oli Itaalia kuningas 9. jaanuarist 1878 kuni oma surmani.

Vaata ka
Itaalia kuningriik (1861–1946)
Umberto II

Itaalia monarhid
Savoiad
Musta Kotka ordeni kavalerid
Sündinud 1844
Surnud 1900
Rapla rajoon

Rapla rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s.

Rajoon moodustati 1950. aastal tollase Harjumaa lõunaosast. 1959. aastal liideti juurde osa Türi rajoonist, 1962. aastal osa Vändra rajoonist ja peaaegu kogu Märjamaa rajoon.

1. jaanuarist 1990 moodustati olemasoleva Rapla rajooni halduspiirides Rapla maakond.

Administratiivne jaotus
Rapla rajooni administratiivne jaotus aastal 1975:

Järvakandi alev (1945)
Kohila alev (1945)
Märjamaa alev (1945)
Rapla alev (1945)
Juuru külanõukogu (1945)
Kehtna külanõukogu (1945)
Kohila külanõukogu (1945)
Käru külanõukogu (1945)
Lelle (kuni 1972 Eidapere) külanõukogu (1945)
Loodna külanõukogu (1960)
Märjamaa külanõukogu (1945)
Raikküla külanõukogu (1945)
Rapla külanõukogu (1945)
Velise külanõukogu (1945)
Vigala külanõukogu (1945)

Viited

Välislingid
Karl Õunapuu: "Väikerajoonidest Rapla rajooniks" Raplamaa raamat

Eesti NSV rajoonid
Rapla maakonna ajalugu
Jõgeva rajoon

Jõgeva rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950-1989.

Jõgeva rajoon moodustati 1950. aastal Jõgevamaa keskosast ning Tartumaa Kudina ja Saadjärve vallast.

1959. aastal liideti rajooniga suurem osa Mustvee rajoonist, 1962. aastal Põltsamaa rajooni kesk- ja idaosa ning Tartu rajooni Pala külanõukogu. Samal aastal eraldati Jõgeva rajoonist nüüdsed Avinurme ja Lohusuu vald.

1. jaanuaril 1990 nimetati Jõgeva rajoon ümber Jõgeva maakonnaks.

Viited

Eesti NSV rajoonid
Jõgeva maakonna ajalugu
Paide rajoon

Paide rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1989.

Rajooni keskus oli Paide. 1959. aastal elas rajoonis 30 100 inimest.

Külanõukogud
Abaja külanõukogu (1945–1954)
Albu külanõukogu (1962–1991)
Ambla külanõukogu (1962–1991)
Aravete külanõukogu (1962–1963)
Esna külanõukogu (1945–1991)
Imavere külanõukogu (1963–1991)
Järva-Jaani külanõukogu (1945–1991)
Kapu külanõukogu (1945–1954)
Karinu külanõukogu (1945–1954)
Koeru külanõukogu (1954–1991)
Koigi külanõukogu (1945–1991)
Laupa külanõukogu (1959–1960)
Lehtse külanõukogu (1962–1991)
Lõõla külanõukogu (1945–1954)
Mäe külanõukogu (1945–1954)
Oisu külanõukogu (1959–1969)
Oisu külanõukogu (1959–1991)
Ollepa külanõukogu (1945–1991)
Paide külanõukogu (1945–1991)
Peetri külanõukogu (1945–1954)
Purdi külanõukogu (1945–1963)
Roosna-Alliku külanõukogu (1945–1954)
Sargvere külanõukogu (1945–1954)
Sõrandu külanõukogu (1945–1954)
Türi külanõukogu (1959–1991)
Vao külanõukogu (1945–1960)
Viisu külanõukogu (1945–1954)
Villevere külanõukogu (1945–1954)
Väinjärve külanõukogu (1945–1954)
Väätsa külanõukogu (1945–1991)

Kirjandus
Helmut Joonuks, "Paide rajoon" Eesti Raamat, 1973 (matkajuht sarjast "Siin ja sealpool maanteed")

Eesti NSV rajoonid
Järva maakonna ajalugu
Põlva rajoon

Põlva rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1989.

Rajoon moodustati 1. oktoobril 1950 Ahja ja Kiidjärve vallast tolleaegselt Tartumaalt ning Kanepi, Kõlleste, Laheda, Mooste ja Põlva vallast Võrumaalt. Rajoonikeskus oli Põlva alev.

Algne Põlva rajoon
Rajoon koosnes algselt kahekümnest külanõukogust: Ahja, Akste-Kärsa, Laane, Kiidjärve, Vastse-Kuuste, Erastvere, Kanepi, Põlgaste, Häätaru, Karaski, Mustajõe, Vardja, Kauksi, Mooste, Himmaste, Kioma, Peri, Põlva, Vanaküla ja Rasina.

See n-ö Väike-Põlva rajoon hõlmas praeguse Põlva maakonna keskosa. Ida poole jäi Räpina rajoon ning lääne poole Otepää rajoon. 3. maist 1952 kuni 25. aprillini 1953 kuulus Põlva rajoon Tartu oblasti koosseisu.

Kolhooside ühinemise tõttu mitmed külanõukogud liideti. 1954. aastal jäi rajooni neid vaid üheksa.

Hilisem Põlva rajoon
1959. aastal liideti Põlva rajooniga endise Otepää rajooni idaosa (Kooraste, Valgjärve ja Veski külanõukogu) ning 1961. aastal endise Räpina rajooni kesk- ja lõunaosa (Alaküla, Leevi, Linte, Mikitamäe, Satserinna, Suuremetsa, Veriora, Võõpsu ja Värska külanõukogu). Selleks ajaks olid Põlva rajooni piirid ja suurus võrreldavad tänapäeva maakonnaga.

1963. aastal lisati väike piirkond Suuremetsa külanõukogu haldusalasse rajooni lõunaosas Võru rajooni Lasva külanõukogu maadest. 1964. aastal anti osa Kanepi külanõukogu maadest üle Valga rajooni Otepää külanõukogule.

1972. aastast oli rajoonis 13 külanõukogu: Ahja, Alaküla, Ihamaru, Kanepi, Mikitamäe, Mooste, Mustajõe, Põlva, Suuremetsa, Valgjärve, Vastse-Kuuste, Veriora ja Värska.

Põlva rajoonis ei olnud ühtegi linna. Suuremad asulad olid 2 alevit (Põlva ja Räpina) ja 7 alevikku: Ahja, Mooste, Kanepi, Vastse-Kuuste, Veriora, Võõpsu ja Värska.

Rajooni pindala 1989. aasta seisuga oli 2158 km². Rajooni elanike arv 1986. aasta seisuga oli veidi üle 35 000.

1. jaanuaril 1990 nimetati Põlva rajoon ümber Põlva maakonnaks.

Viited

Kirjandus
"Põlva rajoonis". Eesti NSV Teaduste Akadeemia kodu-uurimise komisjon. Tallinn 1978
Jaan Kappo. "Põlva rajoon". // Siin- ja sealpool maanteed. Eesti Raamat. Tallinn 1989
 
Põlva maakonna ajalugu
Eesti NSV rajoonid
Viljandi rajoon

Viljandi rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1989.

Külanõukogud
Abja külanõukogu (1963–1991)
Arjandi külanõukogu (1959–1960)
Asu külanõukogu (1945–1954)
Halliste külanõukogu (1963–1991)
Heimtali külanõukogu (1945–1954)
Holstre külanõukogu (1945–1973)
Kalmetu külanõukogu (1945–1960)
Kariste külanõukogu (1963–1973)
Karksi külanõukogu (1963–1973)
Koidu külanõukogu (1959–1969)
Kolga-Jaani külanõukogu (1963–1991)
Kõo külanõukogu (1963–1991)
Kõpu (kuni 1951 Tässa) külanõukogu (1945–1991)
Kärstna külanõukogu (1959–1976)
Lalsi külanõukogu (1963–1976)
Loodi külanõukogu (1945–1954)
Mõnnaste külanõukogu (1945–1954)
Olustvere (kuni 1960 Tääksi) külanõukogu (1959–1991)
Paistu külanõukogu (1954–1991)
Parastuma külanõukogu (1945–1954)
Pinska külanõukogu (1945–1954)
Polli külanõukogu (1963–1991)
Puiatu külanõukogu (1945–1954)
Pärsti külanõukogu (1945–1991)
Raasilla külanõukogu (1945–1954)
Rajangu külanõukogu (1963–1973)
Raudna külanõukogu (1954–1976)
Saarepeedi külanõukogu (1945–1991)
Suislepa (kuni 1960 Vooru) külanõukogu (1959–1975)
Sultsi külanõukogu (1945–1954)
Suure-Jaani külanõukogu (1960–1991)
Tarvastu (kuni 1975 Koidu) külanõukogu (1945–1991)
Tipu külanõukogu (1945–1954)
Tobra-Selja külanõukogu (1945–1954)
Tänassilma külanõukogu (1960–1973)
Valma külanõukogu (1945–1960)
Vastsemõisa külanõukogu (1959–1991)
Verilaske külanõukogu (1945–1954)
Viiratsi (kuni 1977 Uusna) külanõukogu (1945–1991)

Kirjandus
Reinhold Joost "Viljandi rajoon" (Eesti Raamat 1973)
 
Eesti NSV rajoonid
Viljandi maakonna ajalugu
Võru rajoon

Võru rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1989.

Võru rajoon moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s".

Rajooni moodustamisel 1950. aastal arvati selle koosseisu Võru linn kui rajoonilise alluvusega linn ja järgmised külanõukogud: 
Haanja külanõukogu
Kergatsi külanõukogu 
Koke külanõukogu 
Nursi külanõukogu
Uue-Kasaritsa külanõukogu
Vana-Kasaritsa külanõukogu 
Lasva külanõukogu 
Loosi külanõukogu
Rõuge külanõukogu 
Sänna külanõukogu 
Viitina külanõukogu 
Sulbi külanõukogu
Sõmerpalu külanõukogu 
Kääpa külanõukogu
Loosu-Navi külanõukogu 
Väimela külanõukogu.

Viited

Kirjandus
Vaino Kenk ja Elmo Ploom: "Võru rajoon" (sarjast "Siin ja sealpool maanteed", Eesti Raamat 1972)
Elmo Ploom ja Karl Veri: "Võru rajoon" (sarjast "Siin ja sealpool maanteed", Eesti Raamat 1980)
Kustav Kuuskvere

Kustav Kuuskvere (ka Gustav; kuni 1936. aastani Kustav Kuuskmann; 14. jaanuar 1901 Alavere vald, Harjumaa – 28. aprill 1982 New Brunswick, New Jersey osariik, USA) oli Eesti kohtunik.

Ta õppis aastail 1923–1927 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Rotalia vilistlane.

Kustav Kuuskvere osales Vabadussõjas, oli 1920–1921 Kohtupalati kantseleiametnik, 1921–1923 ETK nooremraamatupidaja, 1923–1926 kantseleiametnik kohtu-uurijate juures Tallinnas, 1927–1930 Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1930–1934 ja 1938 Mustvee jaoskonnakohtunik, 1934–1937 Lihula jaoskonnakohtunik, 1937 Tartu 4. jaoskonnakohtunik, hiljem Rakvere Ringkonnakohtu liige. 

1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1949. aastal USA-sse.

Rakvere Ringkonnakohtu liikmed
Eesti jaoskonnakohtunikud
Vabadussõja veteranid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Rotalia liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1901
Surnud 1982
Enn Aarend

Enn Aarend (kuni 1937. aastani Edgar Edmund Adler; 6. märts 1899 Tähtvere vald, Tartumaa – 18. mai 1979 Hamilton, Ontario provints, Kanada) oli Eesti kohtunik.

Haridus
Ta lõpetas 1922. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1922–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, korporatsiooni Ugala vilistlane.

Teenistuskäik
Enn Aarend osales Vabadussõjas. Ta oli 1927–1935 Rakvere-Paide rahukogu, 1935 Viljandi ja 1936–1937 Tallinna Ringkonnakohtu kohtuameti kandidaat. 1937. aastal oli ta Hiiumaa, 1937–1939 Haapsalu ja alates 1939. aastast Tallinna 8. jaoskonnakohtunik. 

1944. aastal põgenes ta Saksamaale, siirdudes sealt Taani ja edasi Kanadasse.

Eesti jaoskonnakohtunikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Ugala liikmed
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Kanadas
Sündinud 1899
Surnud 1979
Kuntsevo rajoon

Kuntsevo on rajoon (munitsipaalringkond) Moskvas, mis kuulub Lääne haldusringkonda. 

5. sajandil eKr asus Kuntsevo kohal soomeugrilaste asula, 15. sajandi allikates on mainitud Moskva jõe paremal kaldal asunud Kuntsevo küla. 19. sajandil kujunes küla moskvalaste suvilarajooniks. 1926. aastal nimetati asula linnaks, mis liideti 1960. aastal Moskva linnaga. 1991. aasta haldusreformiga lahutati endisest Kuntsevo linna alast Možaiski, Filjovski Parki ja Fili-Davõdkovo rajoon. 

Rajoonil oli 2012. aastani Moskva oblastis 2 eksklaavi: Rubljovo ja Mjakinino.

Välislingid 

http://kuncevo.zao.mos.ru/
http://www.kuntsevo.org/

Moskva rajoonid
Deltasete

Deltasete (inglise deltaic sediment, deltaic deposit) on deltas kuhjunud sete.

Deltasetted on deltatasandiku jõesängides valdavalt jämedateralised, jõesängide vahel aga peeneteralised; leidub ka järvesetteid ja turvast. Delta nõlvu katavad peeneteralised setted.

Vaata ka
Jõesetted

Viited

Kasutatud kirjandus
EE 3. köide, 1988.

Sedimentoloogia
Potamoloogia

en:River delta#Sedimentary structure
Kaadõr-ool Bitšeldei

Kaadõr-ool Bitšeldei (vene keeles Каадыр-оол Алексеевич Бичелдей, tõva keeles Каадыр-оол Алексей оглу Бичелдей; sündinud 2. jaanuaril 1950) on Venemaa poliitik, Tuva Ülemnõukogu esimees (1991–1993).

On sündinud Pestunovka alevis Ulug-Hemi kožuunis tööliste perekonnas, rahvuselt tõvalane.

1968. aastal lõpetas keskkooli. 1968–1970 õppis Kõzõli riikliku pedagoogilise instituudi filoloogiateaduskonnas. 1975. aastal lõpetas Mongoolia riikliku ülikooli idamaade asjatundja ja filoloogi erialal, filoloogia kandidaat. 

1975–1990 oli Tõva keele, kirjanduse ja ajaloo teadusinstituudis teadlane.

1990. aastal valiti ta Tõva Vabariigi ja Venemaa Föderatsiooni deputaadiks, Venemaa Föderatsiooni Ülemnõukogu liikmeks.

1991–1993 oli Tuva ANSV Ülemnõukogu esimees. 1993. aasta detsembris valiti ta Tõva Vabariigi Ülemnõukogu deputaadiks, alates 6. jaanuarist 1994 kuni 29. juunini 1998 oli ta Tõva Vabariigi Ülemnõukogu esimees. 1996–1998 oli Venemaa Föderatsiooninõukogu liige.

1999. aastal valiti ta Venemaa Riigiduumasse.

Kaadõr-ool Bitšeldei on 5. klassi tõva keele õpiku, sõnastiku ja venelaste jaoks koostatud tõva keele õpiku autor. Tal on ilmunud üle 40 artiklit tõva keele, kultuuri, religiooni ja filosoofia kohta.

On abielus, tal on kolm last.

Venemaa poliitikud
Tõva
Sündinud 1950
Kumulatiivlaeng

Kumulatiivlaeng on silindriliselt metall(vask, uraan, tantaal jne.)koonus(sfääri)tühemiku taha paigaldatud tavalõhkelaeng, mille plahvatuse puhul ca. 50% plahvatuse energiast on koonuse teljest kitsalt fokuseeritult eemale suunatud. Kasutatakse sellise ilmingu läbistamisefekti. Laengu plahvatuse tulemusena moodustub koonuse(sfääri) metalsest materjalist sulametallijuga. Selliseid laenguid kasutatakse paksude terasplaatide (soomuse), betoonkonstruktsioonide jm läbistamiseks/lõikamiseks.

Kõige suurem purustusefektiivsus saavutatakse siis, kui purustatav/lõigatav materjal paikneb lõhkekohast fookuskaugusel, sest sellel momendil on joa pikkus optimaalne.

Vaata ka 

 Franz von Baader (Benedikt Franz Xaver Baader)

Viited

Välislingid 
 Kumulatiivlaeng ja selle toimimise põhimõte (vene sait)
 Kumulatiivefekt lõhkekehade hävitamisel. Sisekaitseakadeemia
Lõhkamine
Elektridetonaator

Elektridetonaator on elektrisütikut sisaldav kapseldetonaator, mida kasutatakse lõhkelaengute elektrivooluga initsieerimiseks.

Toimeaja alusel liigitatakse elektridetonaatorid hetk-, lühiviit- ja viittegevusega detonaatoriteks. Kui hetkdetonaator annab elektriimpulsi otse primaarlaengule, mis kutsub ette kohese plahvatuse, siis lühiviit- ja viittegevusega elektridetonaatoritel on elektrisüüturite hõõgniidi ja primaarlaengu vahel viiteelement. See tagab oma põlemiskestusega ettenähtud pikkusega viivituse impulsi saamise järgselt enne kui süütab detonaatori primaarlaengu ja kutsub sellega esile sekundaarlaengu ning seeläbi ka detonaatori enese plahvatuse. Viitekestus lühiviittegevusega detonaatoritel on 15–300 millisekundit ja viittegevusega detonaatoritel 0,5–100 sekundit.

Elektridetonaator koosneb tavaliselt seda ümbritsevast detonaatori kestast, kaitsekapslist, juhtmetest (mis sisenevad kaitsekapsli kaudu detonaatorisse ja on kinnitatud hõõgsilla ehk süütepea külge), primaarlaengust ja sekundaarlaengust ning vajadusel ka viiteelemendist.

Elektrilõhkamise kasutamisel peab elektridetonaatoreid ja teisi elektrilõhkevõrgu komponente hoidma ohutul kaugusel elektriülekandeliinidest ning raadio- ja televisioonisaatjatest, et vältida elektridetonaatorite iseeneslikku rakendumist elektriülekandeliinide tekitatava madalsagedusliku elektromagnetvälja mõjul.

Elektridetonaatorite kasutamine on vajalik, kui soovitakse üheaegselt lõhata mitu lõhkelaengut.

Vaata ka 
 Elektrilõhkevõrk
 Kapseldetonaator

Viited

Välislingid 
 "Detonaator tõi mehele kaela rahalise karistuse" Delfi, 3. november 2010

Lõhkamine
Mõrv golfiväljakul

"Mõrv golfiväljakul" on Agatha Christie 1923. aastal avaldatud kriminaalromaan, milles astuvad üles Hercule Poirot ja Arthur Hastings.

Jutustuse sündmused toimuvad Prantsusmaal ja siin kohtab kapten Hastings oma tulevast abikaasat Dulcie Duveeni.

Tegelaskujud 
 Hercule Poirot
 Kapteni Hastings

Villa Geneviève elanikud 
 Paul Renauld – endise nimega Georges Conneau
 Eloise Renauld – tema naine
 Jack Renauld – nende poeg
 Françoise Arrichet – villa eakas teener
 Léonie Oulard – majas elutsev noor neiu
 Denise Oulard – Léonie Oulardi õde
 Auguste – villa aednik
 Gabriel Stonor – Eloise Renauldi sekretär

Villa Marguerite elanikud 
 Madame Daubreuil – Paul Renauldi naaber, varem Madame Jeanne Beroldy
 Marthe Daubreuil – tema tütar

Merlinville-sur-Mer ja Pariisi politseiametnikud 
 Lucien Bex – kohalik komissar
 Monsieur Hautet – eeluurimiskohtunik
 Dr Durand – kohalik arst Merlinville'is
 Monsieur Giraud – salapolitseinik Sûreté Nationale'is

Teisi tegelasi 
 Joseph Aarons – Briti teatri agent
 Bella Duveen – Jack Renauldi kihlatu, näitlejanna
 Dulcie Duveen – Bella Duveen õde Bella
 Maître Grosier – Jack Renauldi kaitsja

Eestikeelsed väljaanded 
 1937 – "Mõrv golfiväljakul", sarjas "Kriminaalromaan" nr. 11; kirjastus Loodus. 192-leheküljeline pehmes köites. Inglise keelest tõlkinud Irene Liiv.
 2004 – "Mõrv golfiväljakul" sarjas "Hercule Poirot' lood"; kirjastus Varrak. 239-leheküljeline taskuformaadis ja pehmes köites. Inglise keelest tõlkinud Liina Tordik.

Viited

Välislingid 
The Murder on the Links. Stories. Agatha Christie koduleht.

Agatha Christie teosed
Hercule Poirot' raamatud 
Inglise romaanid
1923. aasta kirjandusteosed