Vladimir Heinrichsen

Vladimir Heinrichsen (4. jaanuar 1929 Tallinn – 29. jaanuar 2009 Tallinn) oli eesti raadioinsener ja tehnikateadlane.

Haridus
Õppinud  Nõmme 10. Keskkoolis 1942–1944, Tallinna Elektromehaanika Tehnikumis raadiotehnika erialal  1944–1948. Lõpetas TPI mehaanikateaduskonna mehaanika erialal 1954; Leningradi Elektrotehnilise Sideinstituudi raadiotehnika, raadioside ja raadiolevi erialal 1957; aspirantuur automaatika-telemehaanika erialal TPIs 1959–1962.

Teaduskraad ja kutse
Tehnikateaduste kandidaat (Leningradi Elektrotehniline Sideinstituut) 1966; vanemõpetaja 1962;  dotsent 1969;  erakorraline professor 1993.

Täiendusõpe
NSV Liidu Keskne Side Uurimisinstituut; Tallinna Raadioelektroonika konstrueerimise büroo ja elektritööstuse planeerimise ja juhtimissüsteemide teadusliku uurimise ja projekteerimise tehnoloogiline instituut 1971–1972; Marksismi-Leninismi Ülikool EKP Tallinna linnakomitee juures 1975; Eesti NSV TA Küberneetika Instituudi Arvutustehnika EKB 1981; Moskva Elektrooniline Sideinstituut 1882; Moskva, Leningradi, Minski ja Taganrogi raadio- ja sidetehnilised instituudid; tutvumiskülastused Budapesti, Helsingi, Stockholmi, Göteborgi, Londoni, Edinburghi, Pariisi, Grenoble’i, Lyoni, Milano, Riia, Kaunase ja NSV Liidu raadio- ja sidetehnilistesse instituutidesse ning laboritesse.

Teenistus
Eesti NSV Ministrite Nõukogu Raadiokomitee raadiotehnik 1948–1950; raadiojaamas RV 1951–1952; Eesti Vabariikliku Raadiokeskuse vanemtehnik, insener 1953–1954, 1957–1959; töötanud Eesti Projektis, Eesti Tööstusprojektis 1954–1961;  RPI Estonprojekti vaneminsener  1958.
TTÜs 1962–2009: automaatika ja telemehaanika kateedri vanemõpetaja 1962–1966; raadiotehnika kateedri dotsent 1966–1993;  kateedrijuhataja 1966–1976; katsekoja osakonnajuhataja; raadio- ja sidetehnika instituudi sidetehnika õppetooli erakorraline professor 1993–1999, õppetooli juhataja 1993–1998; sidetehnika õppetooli hoidja, projektijuht 1999–2000; katsekoja sidetehnika seadmete labori juhataja 2000–2004; raadio- ja sidetehnika instituudi insener 2004–2009; emeriitdotsent 2006.

Teadustöö põhisuunad
Signaalide töötlemise meetodite ja vahendite rakendamine hüdroakustiliste ja kõnesignaalide spektri analüsaatorites ning automaatsetes mõõtekompleksides. Avaldanud üle 100 teaduspublikatsiooni, 9 õpikut jm õppevahendit, omab 2 autoritunnistust.

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
Üleliidulise Raadiotehnilise Teaduslik-metoodilise nõukogu liige 1968–90; TPI nõukogu liige 1966–76; NSV Liidu Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi raadiotehnika teaduslik-metoodilise nõukogu liige a-st 1968; automaatika nõukogu liige; signaalitöötlemisalase uurimissuuna juhendaja TPIs. Eesti Elektroonikaühingu juhatuse liige; Eesti Elektriinseneride Liidu juhatuse liige; Eesti Elektrotehnika Komitee juhatuse liige; A. S. Popovi nim Raadiotehnika ja Elektriside Teaduslik-tehnilise ühingu (RESTÜ) juhatuse liige; RESTÜ raadioelektroonika sektsiooni aseesimees; kuulunud vabariikliku raadiotehnika ja pooljuhttööstuse ning põllumajanduse automatiseerimise komiteedesse. Raadioelektroonika Tehnikaprogressi rahvaülikooli ühiskondlik rektor (8 aastat).

Tunnustus
 NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedal 1961 ja kuldmedal 1987
 rinnamärk ”NSV Liidu auradist” erialase tegevuse eest 1959, 1975
 TTÜ tänukiri ja teenetemedal "Mente et manu" 1999.

Viited

Eesti tehnikateadlased
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1929
Surnud 2009