joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hope

Hope, linn Arkansases
Hope, asula Georgias
Hope, programmeerimiskeel 
"Hope" ("Lootus"), George Frederic Wattsi maal
"Hope", Stefan Airapetjani laul

Vaata ka
HOPE
Endel Are

Endel Are (kuni 1935 Endel Davidov; 16. august 1910 – 23. juuli 1987 Homestead, Florida, USA) oli eesti raadio- ja jalgrattatööstur. 

Ta oli ettevõtte Elektrotehnika Tehased A./S. "ARE" asutaja ja omanik.

Teise maailmasõja lõpus emigreerus ta Rootsi ja edasi USAsse, kus elas kuni surmani.

Viited

Välislingid
Geni
RaadioTuba
Jalgrattamuuseum

Eesti ettevõtjad
Perekonnanimede kaitseregister
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1910
Surnud 1987
Haapsalu Kultuurikeskus

Haapsalu Kultuurikeskus on Haapsalus aadressil Posti tänav 3 asuv kultuurikeskus.

Keskuse direktor on Gülnar Murumägi.

Keskuses asub muu hulgas Haapsalu Linnagalerii.

Viited

Välislingid
Kultuurikeskuse koduleht

 

Eesti kultuurikeskused
Haapsalu
Lauamõis

Lauamõis (ka elatismõis) (saksa keeles Tafelgut) oli mõis, mille sissetulekud läksid teatud isikute (valitseja, komandant, piiskop) või institutsioonide (klooster, toomkapiitel, rüütelkond) ülalpidamiseks.

Lauamõisad Eesti alal  
Eesti alal tekkisid lauamõisad varakult. Näiteks kuulus keskajal Tartu piiskopile Sangaste mõis. Lauamõisaid oli nii Saare-Lääne piiskopil (Keskvere mõis Läänemaal) kui Tallinna piiskopil (Porkuni mõis Virumaal). Oma lauamõisad olid Kärkna kloostril. 

1643. aastast oli Viimsi mõis Eestimaa kindralkuberneri lauamõis.

1651. aastal doneeriti Eestimaa rüütelkonnale Nabala, Kuimetsa ja Kaiu mõisad, mille tuludest peeti kuni võõrandamiseni ülal Maanõunike Kolleegiumi. 

Pärast Liivi- ja Eestimaa liitmist Vene riigiga anti mitmed valdused lauamõisatena kasutada ametiisikutele. Taebla oli Tallinna ülemkomandandi, Jaama Narva komandandi (kuni 1863) ja Sindi Pärnu komandandi (kuni 1835) lauamõis.

Viited 

Mõisad
Eestimaa rüütelkond
Ungari lennukite loend



I
 Weiss WM-21 Sólyom

R
 MÁVAG Héja
 Repülőgépgyár Levente II
Ungari loendid
Lennukite loendid
Saksamaa lennukite loend

Saksamaa lennukite loend loetleb Saksamaa lennukeid erinevatest ajaperioodidest. Sõjalennukid on loetletud ka Saksamaa sõjalennukite loendis.  

Siia nimekirja palume kanda lennuktüüpe ja nende variatsioone.



A
 Albatros D.III
 Arado Ar 66
 Arado Ar 95
 Arado Ar 234

B
 Blohm & Voss BV 40

D
 DFW C.V

 Dornier Do 335

F
 Fokker Dr.I
 Focke-Wulf Fw 190
 Friedrichshafen FF.41

G
 Gotha G.IV

H
 Halberstadt CL.II
 Hansa-Brandenburg G.I
 Heinkel He 50
 Heinkel He 60
 Heinkel He 162
 Henschel Hs 126

J
 Junkers G 38
 Junkers Ju 52
 Junkers Ju 87

M
 Messerschmitt M23
 Messerschmitt Bf 109
 Messerschmitt Bf 110E-2/N
 Messerschmitt Me 262
 Messerschmitt Me 410

T
 Transall C-160

Saksamaa lennukid
Lennukite loendid
Saksamaa sõjalennukite loend

Saksamaa sõjalennukite loend loetleb Saksamaa sõjalennukeid erinevatest ajaperioodidest (sh Kolmas Reich).

Siia nimekirja palume kanda sõjalennukitüüpe ja nende variatsioone.



F
Fokker A.I
Fokker E.I
Fokker E.II
Fokker E.III
Fokker E.IV
Fokker E.IV
Fokker M.5

M
Messerschmitt Bf 109
Messerschmitt Bf 110
Messerschmitt Bf 110E-2/N (raadikood VJ+0Q, tehasenumber 3869)
Messerschmitt Me 163 
Messerschmitt Me 210
Messerschmitt Me 262/Avia S-92
Messerschmitt Me 263
Messerschmitt Me 309
Messerschmitt Me 310
Messerschmitt Me 410

Saksa sõjalennukid
Lennukite loendid
Ülo Needo

Ülo Needo (sündinud 6. detsembril 1950) on eesti omavalitsustegelane.

1975. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstus- ja tsiviilehituse eriala ehitusinsenerina.

Aastatel 1996–2017 oli ta Mooste vallavanem.

2011. aastast on ta Eesti Reformierakonna liige.

Tunnustused
2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2009 Põlvamaa teenetemärk
2009 Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind

Viited

Eesti vallavanemad
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1950
Hollandi Suursaatkond Tallinnas

Hollandi Suursaatkond Tallinnas on Tallinnas aadressil Rahukohtu tänav 4 asuv Hollandi suursaatkond.

Suursaatkonna hoone on arvele võetud kultuurimälestisena.

Saatkonnas resideerib Hollandi suursaadik Eestis, kelleks on alates 2020. aastast Özlem Canel.

Viited

Holland
Suursaatkonnad Eestis
Leedu Suursaatkond Tallinnas

Leedu Suursaatkond Tallinnas on Tallinnas aadressil Uus tänav 15 asuv Leedu suursaatkond. Suursaatkonna hoone on arvele võetud kultuurimälestisena.

Aastast 2017 on Leedu suursaadik Eestis Giedrius Apuokas.

Enne teist maailmasõda asus Leedu saatkond Tallinnas Kiriku tänav 6 ja Valli tänav 4.

Viited

Välislingid
Suursaatkonna koduleht

Eesti-Leedu suhted
Suursaatkonnad Eestis
Eesti-Kosovo suhted

Eesti-Kosovo suhted on bilateraalsed suhted Eesti ja Kosovo vahel. 

Eesti tunnustas Kosovo iseseisvust 21. veebruaril 2008. Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted sõlmiti 24. aprillil 2008 Tallinnas.

Eesti suursaadik Kosovos on Eve-Külli Kala, kes sai selleks 29. märtsil 2011. Ta resideerib Viinis.

Viited

Eesti kahepoolsed suhted
Kosovo
Sachiko Kokubu

Sachiko Kokubu (jaapani keeles 国分佐智子 (Kokubu Sachiko); sündinud 1976) on jaapani näitleja ja modell.

Jaapani näitlejad
Jaapani modellid
Sündinud 1976
Skin on Skin

"Skin on Skin" on Saksa laulja ja laulukirjutaja Sarah Connori esitatud laul. Laulu autoriteks on Rob Tyger ja Kay Denar.

"Skin on Skin" anti välja 4. novembril 2002  tema teise stuudioalbumi "Unbelievable" (2002) teise singlina.

Formaadid ja track listings
Saksamaa CD singel
"Skin on Skin" (raadio versioon) – 4:02
"Skin on Skin" (US College'i raadio versioon) – 4:02

Euroopa CD singel
"Skin on Skin" (raadio versioon) – 4:02
"Skin on Skin" (Kayrob'i Dance remiks) – 4:03

Euroopa CD maxi singel
"Skin on Skin" (raadio versioon) – 4:02
"Skin on Skin" (US College'i raadio versioon) – 4:02
"Skin on Skin" (albumi versioon) – 4:44
"Skin on Skin" (Kayrob'i Dance remiks) – 4:03
"En Mi Piel" (Hispaania raadio versioon) – 4:02
"Skin on Skin" (video) – 4:02

Saksamaa promo CD singel
"Skin on Skin" (raadio versioon) – 4:02
"Skin on Skin" (US College'i raadio versioon) – 4:02
"Skin on Skin" (albumi versioon) – 4:44

"Sarah Connor (album)" (2004)

"Skin on Skin" ilmus ka Sarah Connori Sarah Connori kogumikalbumil, mis anti välja 9. märtsil 2004.

Veebiallikad
YouTube'i muusikavideo: "Skin on Skin"

2002. aasta laulud
2002. aasta singlid
2002. aasta muusikas
Eesti suursaadik Belgias

Eesti suursaadik Belgias on Eesti volitatud suursaadik Belgias. Ta juhib Eesti suursaatkonda Brüsselis.

Suursaadikud 

 1921 – 1932 Karl Robert Pusta (algul ajutise asjurina, hiljem suursaadikuna, resideeris Pariisis)
1933 – 1939 Otto Strandmann (resideeris Pariisis)
1992 – 1996 Clyde Kull
1996 – 1999 Jüri Luik
1999 – 2003 Sulev Kannike
2003 – 2008 Malle Talvet-Mustonen
2008 – 2010 Karin Jaani 
2010 – 2011 Mariin Ratnik
2012 – 2016 Gert Antsu
2017 – 2018 Lembit Uibo
2018– Toomas Tirs

Viited

Eesti suursaadikud
Belgia
Hero (Enrique Iglesiase laul)

"Hero" on Hispaania laulja ja laulukirjutaja  
Enrique Iglesiase esitatud ja kirjutatud (kaasautorina) laul. Laulu autoriteks on Enrique Iglesias, Paul Barry ja Mark Taylor. 

Peale 11. septembri terrorirünnakuid New Yorgi Maailma Kaubanduskeskuse kaksiktornidele oli "Hero" raadiodiskorite poolt valitud lauluks, mida edastati politsei, tuletõrje ja inimeste ja poliitikute teadete vahele.

"Hero" anti algselt välja  singlina, hiljem on laulu esitatud  erinevatel kontsertidel, raadios ja Spotify's jm.

"Hero" muusikavideo 

"Hero" muusikavideo kujutab Iglesiast kriminaalina keda vaenlased, ühte neist kehastab Mickey Rourke, taga ajavad ja tema armsamat mängib Jennifer Love Hewitt.

"Hero" muusikavideot on vaadatud-kuulatud YouTube'is 25. oktoobri 2017 aasta seisuga 274234414 korral.

Track listing
 ÜK CD1
 "Hero" (albumi versioon) – 4:24
 "Hero" (Metro Mix'i – ingliskeelne versioon) – 3:28
 "Bailamos" (albumi versioon) – 3:37
 "Hero" (video) – 4:24

 ÜK CD2 – The Remixes
 "Hero" (Metro Mix'i – ingliskeelne versioon) – 4:19
 "Hero" (Ventura & Colombo remiks) – 3:43
 "Hero" (Metro Mix'i – hispaaniakeelne versioon) – 4:19
 "Hero" (Thunderpuss'i raadio versioon) – 3:18

 Saksamaa CD singel
 "Hero" (raadio versioon) – 4:11
 "Be With You" (Thunderpuss'i raadio miks) – 3:56
 "Hero" (Metro Mix'i – hispaaniakeelne versioon) – 4:19

 Jaapani CD singel
 "Hero" (raadio versioon) – 4:11
 "Be With You" (Thunderpuss'i 2000 remiks) – 7:46
 "Hero" (Metro Mix'i – hispaaniakeelne versioon) – 3:28

 Jaapani "Hero/Escape" maxi singel
 "Hero" (Album Version) – 4:27
 "Escape" (albumi versioon) – 3:30
 "Hero" (instrumentaal versioon) – 4:23

Viited

Välislingid 
MetroLyrics "Hero" laulu sõnad
"Hero" YouTube'i muusikavideo

2001. aasta laulud
2001. aasta singlid
2001. aasta muusikas
Rodeneck

Lombardia linna kohta vaata Rodengo-Saiano.

Rodeneck (itaalia: Rodengo) on vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias.

Geograafia 

Rodeneck külgneb järgmiste valdadega: Kiens, Lüsen, Mühlbach, Natz-Schabs, St. Lorenzen ja Vintl.

Ajalugu

Päritolu 

Mittekohalike ränikivi- ja kvartsileidude olemaolu näitab, et keskmisel kiviajal (5000 eKr) asustasid ala kütid. Keskmise pronksiaja linnuste avastamine dateerib püsiasustuse vähemalt 1500 eKr.

Kogukonda on esmakordselt nimega mainitud 1050. aasta dokumendis Actum Rotungun kohana, mis tegi annetusi piiskopile. Järgnenud sajanditel esines nimi erinevates vormides. 1140. ja 1147. aasta vahel tegi Brixeni piiskop Hartmann linnast alloodi ja annetas selle oma ministeriaalile Friedrich II-le ja selle naisele Gerbirgile, kes ehitasid siia lossi.

19. sajandi alguses muutus Rodeneck iseseisvaks omavalitsuseks, 1822. aastast haldas seda oma meer. 1926. aastal kaotas omavalitsus autonoomia ja sai Mühlbachi osaks, kuid võitis 1955. aastal pärast pikka võitlust oma iseseisvuse tagasi.

Kogukond

Keeleline jaotus 

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 99.65% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 0.26% itaalia keelt ja 0.09% ladiini keelt.

Välislingid 

 Ametlik veebileht (saksa ja itaalia keeles)

Bolzano provintsi vallad
Otepää Kultuurikeskus

Otepää Kultuurikeskus on kultuurikeskus Otepääl. Keskuse juhataja on Sirje Ginter. Keskuse põhimääruse järgi on selle eesmärkide seas edendada kohalikku seltsi- ja kultuurielu, korraldada kohalikke ja maakondlikke kultuuriüritusi.

Viited

Välislingid
Keskusest Otepää valla kodulehel

Eesti kultuurikeskused
Otepää
Enno Mõts

Enno Mõts (sündinud 14. oktoobril 1974 Tartus) on Eesti kaitseväelane.

Haridus 
 1989 Pühajärve põhikool
 1992 Puka Keskkool
 1996 Eesti Riigikaitse Akadeemia
 2011 Tartu Ülikool

Teenistus 
 2004–2005 Suurtükiväegrupi ülem 
 2007–2012 Taktika õppetooli ülem (Kaitseväe Ühendatud Õppeasutused) 
 2012–2014 Kirde Kaitseringkonna ülem
 2014 Lõuna Kaitseringkonna ülem
 2014–2015 2. jalaväebrigaadi ülem 
 2015–2016 Kaitseväe peastaabi nõunik doktriinide alal 
 2016–2021 Kaitseväe Akadeemia (endine Kaitseväe Ühendatud Õppeasutused) ülem/rektor 
 2021– Kaitseväe peastaabi ülem

Auastmed

Tunnustus 
 Kuperjanovi jalaväepataljoni rinnamärk (endine teenete rist), 1997
 Rahvusvahelistes sõjalistes operatsioonides osalenu medal, 2001
 NATO medal, rahuvalve endise Jugoslaavia aladel, 2001
 Mälestusmedal "10 aastat taastatud kaitseväge", 2002
 Suurtükiväepataljoni teenetemärk, 2003
 Kaitseväe teenetemärk kaitsealaste teenete eest, 2004
 Kaitseliidu Kooli teeneterist, 2007
 Kaitseväe teeneterist eeskujuliku teenistuse eest (endine Kaitseväe eeskujuliku teenistuse rist), 2008
 Kaitseväe teeneterist riigikaitseliste teenete eest (endine eriteenete rist), 2009
 Kaitseliidu teenetemedali eriklass, 2010
 Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste rinnamärk, 2012
 2. jalaväebrigaadi teenetemärk, 2018
 Kaitseväe pikaajalise teenistuse medal, 2018
 Kotkaristi III klassi teenetemärk, 2019
 Balti Kaitsekolledži teenetemärk (pronks), 2019

Avaldatud artiklid (välislingid) 
 "Uudiseid Vana-Hiina sõjaseadustest", Enno Mõts, Sõdur nr 1, 2003
 "Süvakunst või kaika painutamine?", Enno Mõts, Sporditäht nr 10, dets 2003
 "Kes võidavad sõdu- sõdurid või arvutid?", Enno Mõts, Eesti Ekspress, 27.02.2013
 "Aitäh kultuuri eest!", Enno Mõts, Sõdur nr 5, 2013
 "Luulelend", Enno Mõts, Sõdur nr 6, 2013
 "Termiidid ja sipelgad", Enno Mõts, Sõdur nr 2, 2014
 "Mõtestatus", Enno Mõts, Sõdur nr 3, 2014
 "Visualiseerimise jõud", Enno Mõts, Sõdur nr 4, 2014
 "Teadus kuulub kaitseväe hariduse juurde", Enno Mõts, Postimehe Riigikaitse lisa, dets.2016 
 "Millist mõju sõjajõududele avaldab tärkav tehnoloogia 10 aasta perspektiivis", Enno Mõts, Riigikogu Toimetised nr 36, dets 2017
 "Sõjateaduse määratlus ja selle programm", Enno Mõts, Sõdur nr 3, 2018
 "Sõjaväeliste juhtide võimestamine hariduse kaudu", Enno Mõts, EKV aastaraamat 2019
 "Ülesandekeskne juhtimine", Enno Mõts, Sõdur, strateegilise kommunikatsiooni keskuse erinumber (infoSõdur), 2021
 "Juhil on vaid üks eesmärk", Enno Mõts, Sõdur nr 3 (125), 2022
 "Tippjuhi infomull", Enno Mõts, Academia Militaris nr 3, juuni 2022

Viited 

Eesti brigaadikindralid
Tartu Ülikooli sotsiaal- ja haridusteaduskonna vilistlased
Kaitseväe teenetemärgi kavalerid
Kaitseväe teeneteristi kavalerid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1974
Music is the Key

"Music Is the Key" on Saksa laulja ja laulukirjutaja Sarah Connori ja ameerika a cappella rühma Naturally 7'i esitatud ballaad. Laulu autoriteks on Rob Tyger ja Kay Denar. 

"Music Is the Key" anti välja 3. novembril 2003 Sarah kolmanda stuudioalbumi Key to My Soul (2003) singlina.

Track listings
Euroopa CD singel
"Music Is the Key" (video versioon) – 4:04
"Music Is the Key" (albumi versioon) – 4:37

Euroopa CD maxi singel
"Music Is the Key" (video versioon) – 4:04
"Music Is the Key" (albumi versioon) – 4:37
"Music Is the Key" (a cappella versioon) – 4:04
"Music Is the Key" (video - Director's Cut) – 4:37

Aastalõpu edetabelites

Sertifikatsioonid

"Sarah Connor (album)" (2004)

"Music Is the Key" ilmus ka Sarah Connori kogumikalbumil "Sarah Connor", mis anti välja 9. märtsil 2004.

Viited

Veebiallikad
YouTube'i muusikavideo: "Music Is the Key"

2003. aasta laulud
2003. aasta singlid
2003. aasta muusikas
Humanitaarharidus

Humanitaarharidus on projektipõhine õpe lastele ja noortele, mis aitab neil tõlgendada olukordi inimlikust seisukohast ja annab neile võimaluse lahendada probleeme ning võtta meetmeid organisatsioonide Punane Rist ja Punane Poolkuu aluspõhimõtteid ja humanistlikke väärtusi silmas pidades. Humanitaarhariduse initsiatiiviks on propageerida kõrgema kvaliteediga haridust, rõhudes igapäevaelus vajaminevatele oskustele ning personaalsele ja kogukonna paindlikkusele hädaolukorras. Taolise hariduse toetajaskond seisab selle eest, et humanistlik perspektiiv jõuaks ka hariduspoliitikasse, -strateegiasse ja õppekavasse ametlikes ja mitteametlikes koolides. Selliste teadmistega on indiviid valmis tegutsema, et vabatahtliku töö või muu projekti kaudu elustada inimlikud põhimõtted ja väärtused.

Humanistlik perpektiiv
Punase Risti Red Crescent liikumise arvates peaks humanistlik perspektiiv olema osa teadmiste tuumast, oskustest, arusaamast ja väärtustest, mis lastel ja noortel kujuneb. Selline haridus on oluline, kuna see parendab olukorda nii individuaalsel kui ühiskondlikul tasemel. Sellise väljavaate propageerimine ärgitab enamat inimesi saama oskaks Punase Risti liikumisest, mis omakorda aitab kanda edasi ideed sellest, milliseid väärtusi koolis õpetada ning selgitada lisaks hariduse olulisusele ka harituse tähtsust.

Eesmärgid
 Harida, julgustada ja panna tegutsema lapsi, noori ja ka vanemaid generatsioone humanistlikel eesmärkidel
 Koostöös välja töötada erinevaid humanitaarprojekte (üle kuuekümne projekti on juba esitatud)
 Indiviidide ja erinevate inimgruppide valmisolek aidata kriisiolukorras nii end kui ka teisi
 Parandada abivajavate kogukondade olukorda

Humanitaarhariduse erilisus
Humanitaarharidust aetakse tihtipeale segamini kestliku arengu hariduse, globaalhariduse või lihtsalt esmaabi või valitsusväliste organisatsioonide (inglise keeles Non-governmental organization, NGO) tutvustamisega. Humanitaarhariduse pooldajad rõhutavad ka seda, et taoline haridus on nii filosoofias kui praktikas inimõigusteharidusest kardinaalselt erinev, kuna humanitaarhariduse humanistlik ajend on rajatud pigem vajadustele, mitte õigustele või õiguspärasusele.

Humanitaarhariduse visioon tulevikuks
2020. aastaks on kõigil humanitaarharidusele ligipääs. Sellest saab osa koolide õppekavas, ka mitteametlikes haridusasutustes, keskendudes enim lastele 5.–11. eluaastani.

Humanitaarharidus Tuftsi ülikoolis
Feinstein International Center ning Tuftsi ülikool pakuvad õpilastele ja teemast huvitujatele projektide näol võimalusi oma oskuste arendamiseks ning teadmiste praktiseerimiseks humanitaarabi ning sellega seotud teemade vallas. Nende õpetajaskond annab kursusi sellistes koolides nagu Fletcher School of Law and Diplomacy ning Friedman School of Nutrition Science and Policy. Mõned Tuftsis pakutavad humanitaarhariduse kursused on "Sundmigratsioon", "Konflikt Aafrikas" ja "Rahuoperatsioonid".

Viited

Välislingid
 Briti Punase Risti veebileht

Ühiskond
Haridus
Brenti mõis

Brenti mõis (saksa keeles Kokenberg, varem Kimpen ja Ermeshof, läti keeles Brentes muiža, ka Brentu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Valka piirkonnas Ērģeme vallas Härgmäel.

Ajalugu 

Brenti mõis kuulus orduperioodil Ermeste suguvõsale.  1597. aasta 22. märtsil läänistas Poola kuningas Zygmunt III Waza valduse Caspar Ermesele. Gustav II Adolf läänistas tema pojale ka Vīganti mõisa. Aastal 1749 müüs Johann Arendt von Ermes Brenti koos selle kõrvalmõisa Vīgantiga Hedwig Agnetha von Hinkeldenile. Mõis jäi tema tütrele Johana Justinale. 

Aastal 1805 omandas mõisa 20 000 taalri eest Johanna poeg Reinhold Palmstrauch, tema surma järel aastal 1809 läks mõis 29 000 taalri eest Johanna teise poja Carl  Gotthard von Palmstrauchi valdusesse. Aastal 1827 omandas mõisa 13 600 rubla eest Paul Reinhold von Rennenkampf. Aastal 1828 pantis ta mõisa 18 500 rubla eest Carl Dolengale. Too sai aastal 1838 ka mõisa pärisomanikuks. Hiljem kehtestas keiser mõisa kasutamisele rüütelkonna nõudmisel Dolenga võlgate tõttu kasutamispiirangud.  Aastal 1858 omandasid mõisa Carli lesk Dorothea ja nende lapsed Julius ning Catharina. Sama aasta detsembris võttis Dorothea mõisa 25 000 rubla eest teistelt pärijatelt üle.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/8 adramaad, sellele allus 62 mees- ja 81 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Vīganti mõisaga) 6 ja 1/2 adramaad. Aastail 1688 ja 1734 oli adramaid 3 ja 5/8, aastal 1758 aga 3 ja 7/8 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 3 ja 17/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 3 ja 19/20, aastal 1881 oli neid aga 1 ja 76/80, lisaks allus mõisale neli adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
Mõisa koosseisus oli mitu karjamõisa: Annakalns (Annekaln), Apši (Apsch) ja Lībieši (Lihbet).

Viited

Valka piirkonna mõisad
Härgmäe kihelkond
Pedele mõis

Pedele mõis, ka Pedeli mõis (saksa keeles Peddeln, läti keeles Pedeles muiža), oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Mõisasüda jääb tänapäevase haldusjaotuse kohaselt Valka piirkonda Valka valda Pedele külla.

Ajalugu 

Sealsed valdused olid osaks Härgmäe ordulinnuse linnuseläänist. Härgmäe mõisast eraldati see koos Annase mõisaga, kui Hans Conrad Wilhelm Ungern-Sternberg need Johann Dietrich Hornile pantis. Too loovutas aastal 1821 oma pandiõigused 17 400 taalri ja 23 000 rubla eest Otto Eduard Ernst Maydellile.  

Otto Eduard Ernst Maydell pantis mõisad 69 500 rubla eest koos Paju mõisaga aastal 1827 kreisisaadik Gustav Eduard von Richterile. Richter loovutas 27 500 rubla eest õigused Pedele ja Annase mõisadele aastal 1835 Friedrich von Grochowskyle Too sai ka aastal 1839 mõisade pärisomanikuks ja müüs need siis  aastal 1850 August Robert von Voigtile, saades nende eest 44 000 rubla.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/2 adramaad, sellele allus 63 mees- ja 102 naishinge.  Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Härgmäe, Annase ja Hoomuli mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus 3 ja 1/2 adramaad, aastal 1823 aga 3 ja 1/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 5 ja 63/80, lisaks allus mõisale 6 ja 49/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Karjamõis
Pedele mõisal oli üks karjamõis, mis asus Bērzis (Charlottenthal).

Viited

Valka piirkonna mõisad
Härgmäe kihelkond
Valka piirkond
Maydellide mõisad
Vīganti mõis

Vīganti mõis (saksa keeles Wiegandshof, läti keeles Vīgantu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi paikneb Lätis Valka piirkonna Härgmäe vallas.

Ajalugu 

Gustav II Adolf läänistas mõisa aastal 1682 Johann Caspar Ermesele, kellele kuulus ka Brenti mõisa. Edasi kujunes see Brenti kõrvalmõisaks. Aastal 1749 müüs Johann Arendt von Ermes mõisad Hedwig Agnetha von Hinkeldenile. Mõis jäi tema tütrele Agneta Elisabethile. 

Too suri aastal 1838, jättes mõisa oma tütrele Caroline Schitikowile ja oma lastelastele. Alexander von Schrippen võttis siis mõisa 12 000 rubla eest teistelt pärijatelt üle. Tema pärandi jagamise järel aastal 1856 omandas mõisa 18 000 rubla eest teine Alexander von Schrippen.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 adramaad, sellele allus 49 mees- ja 62 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Brenti mõisaga) 6 ja 1/2 adramaad. Aastal 1688 oli adramaid 4 ja 1/4. Aastal 1734 oli mõisa suurus 3 ja 5/8 adramaad, aastal 1758 aga 4 ja 1/4 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 2 ja 4/5 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 8/80, lisaks allus mõisale 2 ja 64/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Viited

Valka piirkonna mõisad
Härgmäe kihelkond
Maydellide mõisad
Veckārķi mõis

Veckārķi mõis (saksa keeles Alt-Karkell, läti keeles Veckārķu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valka piirkonnas Kārķi vallas Veckārķis.

Ajalugu 

Sealsed valdused olid varem osa Härgmäe ordulinnuse linnuseläänist. Pärast mõisate reduktsiooni läksid need valdused Rootsi riigile, ent hiljem taastati Barrede õigused sellele alale ja lään jagati eelmise omaniku Anton de la Barre poegade vahel. Robert Friedrich de la Barrel oli kolm tütart, kelle vahel tema pärandiosa jagunes. Neist Ulrica Eleanora oli aiellunud Friedrich Wilhelm von Patkulliga ja nende valdusesse läkski Veckārķi mõis. Nende poja Robert Friedrich von Patkulli surma järel aastal 1801 puhkenud enampakkumisel omandas valduse 27 000 taalri eest George Carl von Jarmerstedt. 

Aastal 1834 pantis George Carl von Jarmerstedt mõisa 55 000 rubla eest parun Richard Friedrich Ungern-Sternbergile. Too loovutas pandiõigused aastal 1836 Riia raehärrale David von Wieckenile, saades 65 000 rubla. Aastal 1843 sai David von Wiecken ka mõisa pärisomanikuks. Tema pärandi jagamisel aastal 1853 ostis Andreas August von Wiecken mõisa 75 000 rubla eest teistelt pärijatelt välja. Andreas Augusti surma järel aastal 1880 päris mõisa tema vend David von Wiecken.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 1/2 adramaad, sellele allus 113 mees- ja 145 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Jaunkārķi ja Turna mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus 8 ja 5/8 adramaad, aastal 1823 aga 9 ja 1/3 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 5 ja 16/80, lisaks allus mõisale 11 ja 19/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
Mõisa koosseisu kuulus kolm karjamõisa: Ārņi (Ahrne), Platzberg ja Saliņas (Salle).

Viited

Valka piirkonna mõisad
Härgmäe kihelkond
Jaunkārķi mõis

Jaunkārķi mõis (saksa keeles Neu-Karkell, läti keeles Jaunkārķu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valka piirkonnas Kārķi vallas Kārķis.

Ajalugu 

Sealsed valdused olid varem osa Härgmäe ordulinnuse linnuseläänist. Pärast mõisate reduktsiooni läksid need valdused Rootsi riigile, ent hiljem taastati Barrede õigused sellele alale ja lään jagati eelmise omaniku Anton de la Barre poegade vahel. Robert Friedrich de la Barrel oli kolm tütart, kelle vahel tema pärandiosa jagunes. Neist Anna Elisabeth oli aiellunud Gustav Jacob von Kirchneriga. Nende valdusesse läkski Jaunkārķi mõis. Nad surid aga lastetult ja mõisa päris nende õepoeg  Robert Friedrich von Patkull, makstes teistele võimalikele pärijatele 62 00 rubla. Tegelikult leppisid pärijad küll kokku, et mõisa omandab 32 000 taalri eest tema poeg Friedrich George Carl Reinhold von Patkul, kel seda summat aga asudaei olnud. Nii korraldas ta oktsioni, kus mõisa omandanuks krahv Louis Oliveira, ent sellega ei olnud teised pärijad nõus. Robert Friedrichi surma järel aastal 1801 puhkenud enampakkumisel omandas valduse 25 300 rubla eest Gustav George  von Krüdener. 

Aastal 1843 Gustav George suri, pärandades mõisa oma lastele ja tütar Luise Caroline abikaasale Gustav Krüdenerile. Too ostis siis mõisa 54 000 rubla eest teistelt pärijatelt välja.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 7/8 adramaad, sellele allus 247 mees- ja 264 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Veckārķi ja Turna mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus 7 ja 7/8 adramaad, aastal 1823 aga 7 ja 3/5 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 8 ja 78/80, lisaks allus mõisale 9 ja 54/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Viited

Valka piirkonna mõisad
Härgmäe kihelkond
Härgmäe mõis

Härgmäe mõis ehk Ērģeme mõis (saksa keeles Ermes) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi paikneb Lätis Valka piirkonnas Härgmäe vallas Härgmäel.

Ajalugu

Mõis kasvas välja Härgmäe ordulinnuse linnuseläänist. 1625. aasta 10. septembril andis Rootsi kuningas Gustav II Adolf kogu linnuselääni kindralmajor Wilhelm (Robbert) de la Barrele, kes pärandas selle oma pojale major Anton de la Barrele, kellelt see 1695 reduktsiooniga tagasi võeti. Anton de la Barre elas veel linnuses, kuid oli asunud juba uut mõisakompleksi rajama. Aastal 1722 taastati Barrede õigused sellele valdusele ja linnuselään jagati majori poegade vahel. Härgmäe lossi koos Härgmäe-Uuemõisa (Neuhof), Pedeli (Peddeln) ja Helme linnuseläänis asuva Hoomuli (Homeln) mõisakohtadega sai omale ooberst ja maanõunik Wilhelm Friedrich de la Barre. Pärast tema surma pärisid need neli mõisa tema kaks tütart, kes olid abielus Ungern-Sternbergidega ja tõid need valdused sellesse suguvõsasse kaasa. 

Aastal 1795 ostis mõisa 100 000 rubla eest Hermann Campenhausen. Aastal 1797 sai mõisa omanikuks Gustav Adolph von Rosenkampf, kes selle aga aastal 1802 oma vennale Caspar Heinrichile loovutas. Too pantis 20. märtsil 1808 mõisa Hermann von Campenhausenile, sama aasta 12. juulil ostis mõisa 62 000 taalri ja 20 000 rubla eest Magnus Johann von Lilienfeld. Aastal 1828 ostis mõisa 29 000 rubla eest Sophie Plessen. Aastal 1835 pantis ta mõisa 57 000 rubla eest Rudolph von Frenmannile. Rudolph pantis aastal 1844 mõisa 81 000 rubla eest Friedrich Wolffile, kes selsamal aastal ka mõisa pärisomanikuks sai. Aastal 1850 müüs ta mõisa 90 000 rubla eest Franz von Kreutzerile kes selle aastal 1858 Piers Uso von Walterile 136 000 rubla eest edasi müüs. Mais 1862 müüs ta 13 100 rubla eest mõisale allunud talumaad Margaretha von Wrangellile, tingimusel, et need koos mõisaga edasi läheks. Aastal 1863 kandis Piers Uso mõisa 107 000 rubla eest oma poja Eduard Walteri nimele üle. Aastal 1871 ostis mõisa 50 000 rubla eest Jacob Anton Fren, ent tehingusse ei olnud arvatud mõisal alluvad talud, mille väljaostult Eduard pidi saama 117 600 rubla tulu.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 16 ja 1/4 adramaad, sellele allus 254 mees- ja 292 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 35 adramaad, aastal 1688 oli adramaid 48 ja 7/8. Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Annase, Hoomuli ja Pedele mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus 16 ja 1/4 adramaad, aastal 1823 aga 13 ja 3/18 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 13 ja 1/10, aastal 1881 oli neid aga 5 ja 13/80, lisaks allus mõisale 8 ja 42/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
Mõisa koosseisus oli mitu karjamõisa: Aistiltiņi (Aistiltin), Kusene (Kusen), Labarti (Labarrenhof), Meschjahn, Pakuls (Pakul) ja Skrūvesmuiža (Skruwesmuisch).

Vaata ka
Härgmäe ordulinnus

Viited

Valka piirkonna mõisad
Härgmäe kihelkond
Ungern-Sternbergide mõisad
Burga mõis

Burga mõis (saksa keeles Borrishof, läti keeles Burgas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Luke kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Valka piirkonnas Valka vallas Luke asulas.

Ajalugu

Sealsed valdused olid algselt von der Borgide omad; ka algne saksakeelne nimekuju oli mõisal Borgshof. Aastal 1632 Jättis Margaretha Lode (sünd. von der Borg) mõisa oma pojale Gustav Lodele. Nende tütar abiellus Rosenschildide perre. Tema poeg Gustav suri järglasi jätmata ja reduktsioonikomisjon otsustas, et pärijaks võib olla ka tütar Kaisa Rosenschild, kelle valdusesse see läks aastal 1723. Tolle kaudu sai mõisa haldajaks kapten Christer von Brand, kes sai järgmisel aastal loa mõisa müügiks, ostja pidi olema Johann von Schrader. Aastaks 1738 oli mõisa omanikuks saanudki von Schrader. Aastal 1816 pantis Friedrich von Schrader mõisa 24 500 rubla eest Johann Carl von der Seebeckile. Aastal 1826 võttis too mõisa oma kasutütre Natalie Dorothea von der Seebecki nimel vastu. 

Aastal 1833 pantis Natalie Burga 25 000 rubla eest George Bernhard Heinrich Morsile. Too loovutas 40 000 rubla eest pandiõigused aastal 1842 Adolph von Hemmelmannile, kes neli päeva hiljem ka mõisa pärisomanikuks sai. Too pantis mõisa Joachim Friedrich Erdellile, ent aastal 1856 müüs ta selle Viktor von Strykile. Aastal 1876 ostis mõisa 36 000 rubla eest Volmari elanik Paul Schmidt.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3,25 adramaad, sellele allus 66 mees- ja 93 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 2 ja 1/4 adramaad. Aastail 1688 ja 1734 oli adramaid kolm, aastal 1758 aga 3 ja 1/4 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 3 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 3 ja 8/10, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 62/80, lisaks allus mõisale 4 ja 23/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Viited

Valka piirkonna mõisad
Luke kihelkond
Blome mõis

Blome mõis (saksa keeles Blumenhof, varem Stammer) oli rüütlimõis, hiljem riigimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Blome vallas Blomes. Peahoone asub aadressil Dzirnavu iela 2.

Ajalugu
Mõisa omanikuks oli XIV sajandi lõpus Theodor von Rop ja aastal 1400 läänistas Riia peapiiskop Johann von Wallenrode selle oma vasallidele Stammeritele. Edasi ostis mõisa Heinrih Krüdener. Tänapäevase nime sai mõis pärast aastat 1428, mil selle omanikeks said vennad Blumid. Blumide valdusse jäi mõis aastani 1599. Seejärel andis Gustav Adolf mõisa Arel Lillia valdusesse. Aastal 1620 kujunes mõis reduktsiooni käigus riigimõisaks.

Mõisa juurde kuulus aastal 1640 veel valdus nimega Lasseburg. Kuningas Sigismund III andis selle aastal 1595 Jacob Wlasziborskyle. Tema pojad Nicolaus ja Jacob said veel lisaks samast kihelkonnast osa mõisast nimega Sterbeckershof, mis ka hiljem Blome mõisa koosseisu läks.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 19 ja 3/4 adramaad, sellele allus 544 mees- ja 561 naishinge.

Aastal 1641 oli mõisa suurus 10 adramaad, aastal 1688 oli selle suurus 18 adramaad. Aastal 1734 kuulus mõisale 17 ja 3/8 adramaad maad. Aastal 1758 kuulus mõisale 18 ja 1/8 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 19 ja 1/14. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 19 ja 1/20, aastal 1881 allus mõisale 14 ja 20/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Aastal 1920, mil mõisad likvideeriti, kuulus Blome mõisale 2021 hektarit maad.

Karjamõisad
Mõisa koosseisus oli aastal 1816 kaks karjamõisa: Jurken ja Stulbe.

Viited

Kirjandus
Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 118.

Smiltene piirkonna mõisad
Smiltene kihelkond
Ikšele mõis

Ikšele mõis (saksa keeles Uexküllshof, varem Ninigal ja Ninigallshof) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Blome vallas.

Ajalugu

Zygmunt II August läänistas selle Johann Masskowitzile. Aastal 1595 müüs ta oma valduse 9750 marga eest Otto Rosenile. Aastal 1596 kinnistas Zygmunt III Waza mõisa tema valduseks. Aastal 1640 oli mõisa omanikuks Reinhold Rosen, edasi läks mõis Catharina Elisabeth Rosenile, kes abiellus Jacob Uexkülliga, ja nende tütrele, kes oli abielus Otto Zögega. See Otto müüs siis aastal 1668 mõisa 5500 taalri eest Swante Bannerile. Edasi kujunes Cērtene mõisast ja Ikšele mõisast ühtne valdus.

Need mõisad päris krahv Moritz Wellingk, kes need siis 4000 taalri eest Johann Westhosile pantis. Aastal 1724 müüs ta tmõisad 2000 taalri eest pandiomaniku tütre praostiproua Dietzi vahendusel Christian Gottfried Matthesiusele, kelle tütar oli abielus kapten von Pahleniga. Hiljem päris mõisa tema tütrepoeg Christian Gottfried von Pahlen.

Aastal 1802 vahetas ta Cērtene ja Ikšele mõisad ning Zeltiņi mõisa pandiõigused 59 000 taalri eest major Bernhard Ernst von Bergiga Palsmane mõisa ja Vizla mõisa vastu. Aastal 1805 ostis need 48 000 taalri eest Carl Woldemar Budberg, kes need aastal 1807 müüs 50 000 taalri eest Heinrich Philipp Hyronimusele. Aastal 1808 olid need taas major von Bergi omandis, kes need siis aastal 1809 George Reinhold von Lestenile pantis. Edasi omandas need 27 065 taalri ja 30 kopika eest Georg von Tiesenhausen, kes andis need aastal 1827 oma emale Charlotte Helene von Tiesenhausenile. Aastal 1830 pantis see Zeltiņi mõisa 5400 rubla eest Magnus Dorfeile. Cērtene ja Ikšele pantis ta 37 000 hõberubla eest aastal 1836 Johann Samuel Bandaule. See loovutas mõisa pandiõigused juulis 1844 sama summa eest Burchardt von Lantingule, kes sama aasta augustis ka mõisade pärisomanikuks sai. Aastal 1855 pantis too mõisad 40 000 hõberubla eest taas Johann Samuel Bandaule, aastal 1867 müüs ta aga need mõisad Johann Samuelile sama summa eest lõplikult maha. Aastal 1870 päris mõisa Johann Samueli lesk Emily Constantia, kes loovutas need siis eluaegse elamisõiguse ja ülalpidamise eest Smiltene mõisale.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli Ikšele mõisa ja Cērtene mõisa kogusuurus 1816. aastal seitse adramaad, neile allusid 185 mees- ja 220 naishinge.

Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Cērtene mõisaga ja Zeltiņi mõisaga) 6 ja 5/8 adramaad, aastal 1734 kuulus mõisadele 5 ja 1/8 adramaad. Aastail 1758 oli mõisade pindala kaheksa adramaad,  aastal 1823 aga 6 ja 7/17 adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid 6 ja 7/19. Aastal 1881 kuulus Cērtene ja Ikšele mõisadele 2 ja 34/80adramaad, lisaks allus mõisadele 6 ja 2/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Aastal 1920, mil mõisad likvideeriti, kuulus Ikšele mõisale 237 hektarit maad Blome vallas ja 317 hektarit maad Smiltene vallas.

Viited

Smiltene piirkonna mõisad
Smiltene kihelkond
Jaunbilska mõis

Jaunbilska mõis (saksa keeles Neu-Bilskenhof) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Smiltene kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Smiltene piirkonnas Bilska vallas.

Ajalugu
Mõis  moodustas algselt Vecbilska mõisaga ühtse valduse. Mõis kuulus algselt Höwelnitele ja kandis nime Höwelshof. Poola võimu ajal sai selle omanikuks Theodor Bilsky; see tõi kaasa ka mõisa nime muutuse. Gustav Adolf andis mõisa aastal 1626 lipnik Peter Cornelise omandisse. Too suri ilmselt järglasteta, sest aastal 1644 andis Kristiina mõisa Johann Rokenile. Aadliseisusesse tõustes  sai Johanni uueks nimeks Johann von Roken-Grünbladt. Tema poeg müüs aastal 1670 mõisa 5000 taalri eest Swante Bannerile. Aastal 1684 konfiskeeriti mõis Grünbladtide pärijatelt, mis tähendas, et nad pidid ostusumma tagasi maksma, kuid nende valduses oli toona ainult 2450 taalrit. Vene võimud omakorda tagastasid konfiskeeritud mõisa, mis tähendas, et nad said tagasi üksnes osa mõisa maid elik Vecbilska mõisa, Bannerite osa jäi aga Jaunbilska mõisana riigimõisaks.

Aastal 1797 andis Paul I mõisa major Blankennagelile. Kui see suri, päris mõisa Alexander von Stiernhielm. Too pantis aastal 1837 mõisa 50000 rubla eest üheksaks aastaks Adam Florile. Too loovutas 26. jaanuaril 1844 pandiõigused 67 000 rubla eest Carl Adam Thomas Adolph von Stankiewiczile, kes sama aasta märtsis ka mõisa pärisomanikuks sai. Too pantis aastal 1859 mõisa Carl Georg Jacobile, müüs aga sama aasta aprillis mõisa 92 157 rubla eest Leo Loudonile. See pantis aastal 1865 mõisa 100 000 rubla eest Hermann von zur Mühlenile. Too ostis mõisa aastal 1868 vabaks, et see siis järgmisel aastal uuesti 14 500 rubla Hermannile pantida. Hermann suri aastal 1877, järgmisel aastal ostsid tema pärijad Johann Eduard, Emilie Minna, Carl Hermann, Marie Anna ja Michael Hugo von zur Mühlenid mõisa 48 100 rubla eest omale pärisomandiks.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 3/8 adramaad, sellele allus 291 mees- ja 310 naishinge.

Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Vecbilska mõisaga) 2 ja 38 adramaad, aastal 1688 oli mõisade suurus 9 ja 1/2 adramaad. Aastal 1734 kuulus mõisale 8 ja 1/4 adramaad maad. Aastal 1758 kuulus mõisale 8 ja 3/4 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 8 ja 1/10. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 8 ja 9/10, aastal 1881 oli neid aga 4 ja 67/80, lisaks allus mõisale 3 ja 61/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Agraarreformi ajal oli mõisa pindala 538 hektarit.

Karjamõisad
Mõisa koosseisus oli aastal 1816 Seehofi karjamõis.

Viited

Smiltene piirkonna mõisad
Smiltene kihelkond
Pakri vana tuletorn

Pakri vana tuletorni varemed asuvad Harjumaal Pakri poolsaare tipus Pakri pangal. Tuletorni varemed on arvele võetud kultuurimälestisena.

Tuletorn püstitati Peeter I käsul. Esimene tulealus valmis 1724. aastal, ent varsti lagunes. Uus torn ehitati 1760. aastal, sellele paigaldati uus valgustus 1808. aastal. Varisev pangaserv jõudis aga aja jooksul tuletornile liiga lähedale (tänaseks ongi vana torni alus merre varisemas) ja seetõttu valmis 1889. aastal uus tuletorn (Pakri tuletorn), mis on kasutuses tänapäevani. Vana tuletorn lammutati kuni esimese korruseni, allesjäänud osale tehti katus peale ja kasutati petrooliumiaidana.

Välislingid

Viited 

Eesti tuletornid
Paldiski
Harju maakonna kultuurimälestised
Tallinnamadala tuletorn

Tallinnamadala tuletorn on tuletorn Soome lahes Tallinna madalal.

Tuletorni geograafilised koordinaadid on

Viited

Välislingid
http://nma.vta.ee/aton/aton_2466.html

Eesti tuletornid
Valter Nõges

Valter Nõges (8. juuni 1905 Samarino mõis, Borovitši maakond, Novgorodi kubermang – 4. november 1941 Turinsk, Sverdlovski oblast) oli eesti õigusteadlane.

Ta õppis 1923–1929 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mag. jur. 1939.

1924–1929 Tartu linna tööstus- ja majandusõpilaste kooli asjaajaja, 1926–1929 ja 1930–1931 samas õpetaja. 1927–1929 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna seminariraamatukogu korraldaja ja 1931–1935 abijõud, 1932–1937 Tartu Ühistegevuse Instituudi lektor. Alates 1935 Kohtuministeeriumi kodifikatsiooniosakonna liige (ministeeriumi nõunik), alates 1937 laevasõiduõigustesse puutuvate seaduste väljatöötamise komisjoni esimees. 

Arreteeriti NKVD poolt, suri vangistuses Venemaal.

Tunnustused
Valgetähe III klassi teenetemärk, 21. veebruar 1940.

Välislingid
Geni

Eesti õigusteadlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Perekonnanimede kaitseregister
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1905
Surnud 1941
Mālmuiža mõis

Mālmuiža mõis (saksa keeles Mahlenhof) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Velēna kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas Mālmuiža külas.

Ajalugu
Mālmuiža oli varem koos Sinole mõisaga Riia peapiiskopi valdus. Peapiiskop Henning Scharpenberg läänistas need maad 1429. aastal Peter von Tiesenhausenile. Aastal 1510 sai need mõisad endale Kersten von Rosen. George von Roseni surma järel abiellus tema lesk Fromhold Patkuliga, kes aastal 1627 mõisad Hans Brinckenile pantis. Mõisade reduktsiooni käigus läksid need riigi valdusesse.  George von Rosenil oli aga kaks last, poeg Reinhold ja tütar Gertrude. Reinhold oli end sidunud Vigala mõisiku Otto Uexkülliga, nii läänistati mõisad aastal 1678 Gertrude abikaasale Gustav von Mengdenile. 

Sinole mõisaga jäi Mālmuiža seotuks 1803. aastani, mil see viimasest eraldati ja varajagamislepinguga vabahärra Ernst Reinhold von Mengdenile siirdus. Viimane pantis mõisa 1818. aastal Bergidele, kes selle kahe aasta pärast päriseks said. 1863. aastal ostis mõisa Magnus von Bergi tütar Pauline Ceumern. Ceumernid olid mõisa omanikud 1906. aastani. Viimane omanik oli aastatel 1906−1920 krahv Paul Karl Georg Sievers (1872−1945) Vara mõisast, kellelt see maareformi käigus võõrandati.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 15/16 adramaad, sellele allus 208 mees- ja 255 naishinge.

Aastal 1640 oli mõisa suurus (koos Sinole mõisaga) 3 ja 1/4 adramaad. Aastail 1688 ja 1734 oli mõisade suurus kuus adramaad. Aastal 1757 oli mõisa suurus 3 ja 15/16 adramaad, aastal 1823  aga kuus adramaad. Ka aastal 1832 oli adramaid kuus, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 43/80, lisaks allus mõisale 3 ja 31/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: Magazinshof ja Sikšņi (Webershof, hiljem Vaucluse). Viimane jäi Koivaliina kihelkonna aladele. Hiljem oli see iseseisev rüütlimõis.

Mõisaansambel

Mõisa hooned (ait, häärber) on arhitektuurimälestistena kaitse all.

Viited

Gulbene piirkonna mõisad
Velēna kihelkond
Sinole mõis

Sinole mõis (saksa keeles Sinohlen, läti keeles Sinoles muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Velēna kihelkonnas. Mõisa hooned (vesiveski, ait) on arhitektuurimälestistena kaitse all. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas Sinole külas.

Ajalugu
Sinole oli varem koos Mālmuiža mõisaga Riia peapiiskopi valdus. Peapiiskop Henning Scharpenberg läänistas need maad 1429. aastal Peter von Tiesenhausenile. Aastal 1510 sai need mõisad endale Kersten von Rosen. George von Roseni surma järel abiellus tema lesk Fromhold Patkuliga, kes aastal 1627 mõisad Hans Brinckenile pantis. Mõisade reduktsiooni käigus läksid need riigi valdusesse.  George von Rosenil oli aga kaks last, poeg Reinhold ja tütar Gertrude. Reinhold oli end sidunud Vigala mõisiku Otto Uexkülliga, nii läänistati mõisad aastal 1678 Gertrude abikaasale Gustav von Mengdenile.

Mālmuiža mõisaga jäi Sinole seotuks 1803. aastani, mil see viimasest eraldati ja varajagamislepinguga vabahärra Ernst Reinhold von Mengdenile siirdus. Viimane pantis mõisa 1818. aastal Bergidele, sellal kui Ferdinand Magnus von Mengdenile kuulunud Sinole edasi Mengdenite valduseks jäi. Veel XIX sajandi lõpus kuulus mõis Mengdenitele.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 7/8 adramaad, sellele allus 199 mees- ja 277 naishinge.

Aastal 1640 oli mõisa suurus (koos Mālmuiža mõisaga) 3 ja 1/4 adramaad. Aastail 1688 ja 1734 oli mõisade suurus kuus adramaad. Aastal 1757 oli mõisa suurus 3 ja 15/16 adramaad, aastal 1823  aga 6 ja 3/4 adramaad. Aastal 1832 oli adramaid 6 ja 1/3, aastal 1881 oli neid aga 4 ja 14/80, lisaks allus mõisale 7 ja 43/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale Stubesi (Stubbenhofi) karjamõis.

Viited

Gulbene piirkonna mõisad
Velēna kihelkond
Cempi mõis

Cempi mõis (saksa keeles Zempen, läti keeles Cempu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Beverīna piirkonnas Brenguļi vallas Cempmuiža külas.

Ajalugu 

Keisrinna Anna Ivanovna andis selle mõisa aastal 1737 koos Kauguri mõisaga Burchard Christoph von Münnichile. Seejärel oli mõis sisuliselt Kauguri kõrvalmõis, kuni Alexander Mengden aastal 1861 selle 57 000 rubla eest Victor von Transehele müüs. Sellest saati kuulus mõis Jaunbrenguļi mõisa omanikele.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 viis adramaad, sellele allus 80 mees- ja 97 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus viis adramaad. Aastal 1734 oli mõisal 3 ja 5/8 adramaad, aastal 1758 aga viis adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 4 ja 3/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 3/10, aastal 1881 oli neid aga 1 ja 48/80, lisaks allus mõisale 4 ja 27/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited

Beverīna piirkonna mõisad
Trikāta kihelkond
Dutka mõis

Dutka mõis (saksa keeles Dutkenshof, läti keeles Dutkas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Beverīna piirkonnas Trikāta vallas Dutka külas.

Ajalugu
Mõis rajati XVII sajandil. See on nime saanud Vāle mõisale kuulunud Dutka talu järgi, mis kuulus kuninglikule trompetimängijale Valentin Vešavale. Aastal 1682 sai ta ka varem Trikāta mõisa osaks olnud Dutka mõisa maade omanikuks ja mõis sai siis nime talle varem kuulunud majapidamise järgi.

Aastal 1798 kinkis keiser Paul I mõisa paruness Aleksandra Petrovna Möller-Zakomelskajale (sündinud Rezvaja) (1768−1814). Pärijad müüsid selle aastal 1807 Alexander von Transehele (1749−1828). Pärast viimase surma said mõisa valdajateks tema pärijad ja 1829. aastal langes see tütrele Charlotte Alexandra von Transehele (sündinud von Transehe) (1783−1868). Aastal 1860 sai selle omanikuks tema tütar Charlotte Alexandra von Hansen (sündinud von Transehe) (1825−1893), kes oli abielus kindralleitnant Wilhelm Heinrich von Hanseniga. Viimaseks omanikuks oli aastatel 1894−1920 nende poeg Karl Friedrich Arthur von Hansen (1864-1943).

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 seitse adramaad, sellele allus 110 mees- ja 132 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 6 ja 1/2 adramaad. Aastal 1734 oli mõisal samuti 6 ja 1/2 adramaad, aastal 1758 aga seitse adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 11/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 5 ja 11/20, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 6/80, lisaks allus mõisale 6 ja 22/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited

Beverīna piirkonna mõisad
Trikāta kihelkond
Jaunbrenguļi mõis

Jaunbrenguļi mõis (saksa keeles Neu-Wrangelshof, läti keeles Jaunbrenguļu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Beverīna piirkonnas Brenguļi vallas Brenguļi külas.

Ajalugu

Osten-Sackenid ja Krüdenerid 1788−1817
1788. aastal eraldas keisrinna Katariina II kaks aastat varem riigi kätte langenud Vecbrenguļi mõisast 10 adramaad ja doneeris need kapten Christoph Adolph von der Osten gen. Sackenile; sellest valdusest kujunes Jaunbrenguļi eramõis. Peagi omandas viimase kapten Anton von der Osten gen. Sacken, kes selle juba 1791. aastal ära pantis. 

Mõisa omandas major Woldemar Heinrich von Krüdener (1747−1815). 1806. aastal pantis kindralmajor Alexander Gottlieb von der Osten gen. Sacken selle Krüdeneri abikaasale Eleonore Katharinale (sündinud von Schroeders) (1768−1814). 1811. aastal valdas seda taas Woldemar Heinrich von Krüdener. Pärast tema surma läks mõis 1817. aastal aga oksjonile ja selle omandasid Transehed.

Transehed 1817−1920
Mõisa uueks omanikuks sai kapten, hilisem Liivimaa maanõunik Nikolaus Johann von Transehe (1779−1858); tema käes oli rendil ka Vecbrenguļi mõis. Pärast tema surma oli mõis 1860. aastani pärijate valduses, seejärel omandas selle vanem poeg kaardiväeporutšik Alexander Johann Viktor von Transehe (1813−1870). Pärijad jagasid 1871. aastal pärandi ära ja mõisa omanikuks sai ornitoloog Nikolai Karl Michael Viktor von Transehe (1842−1919), kes mõrvati bolševike poolt. 1920. aastal võõrandati mõis tema pärijatelt.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 8 ja 3/4 adramaad, sellele allus 165 mees- ja 170 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Vecbrenguļi mõisaga) 19 ja 1/2 adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale kümme adramaad, aastal 1823 oli adramaid 7 ja 1/4. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 7 ja 1/4, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 46/80, lisaks allus mõisale 7 ja 63/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
Mõisale allus  Pulke karjamõis. Lisaks kuulus sellele Volmari kihelkonda jäänud Kenge karjamõis.

Viited

Kirjandus
Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 67.

Beverīna piirkonna mõisad
Trikāta kihelkond