joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Traffic

Traffic on Eesti bänd, mis alustas tegevust 2006. aastal Tallinnas.

Ajalugu
Trafficu alguseks saab lugeda seda, kui Silver Laas ja Stig Rästa hakkasid koos tegema nendele meelepärast muusikat. Kahele muusikule lisandusid teisedki ning sündiski uus bänd. 

Esiksingel "Kallis, ära küsi" sai 2006. aastal populaarseks raadiohitiks. 2006. aasta R2 Aastahitil pääses laul esikümnesse. Järgmine raadiohitt oli "Vastassuunas". 

2007. aastal lahkus bändist Reigo Ahven ning liitus Ivo Priilinn. Sama aasta alguses sai Kanal 2 uudistesaate "Reporter" tunnusmuusikaks ansambli laul "Vihm". Trafficu laulud on olnud ka teiste telesaadete tunnusmuusikaks. Näiteks saate "Meie kangelane" tunnusmuusikaks oli laul "Teadmatus on hea" ning noortesaate "Mine metsa!" tunnusmuusikaks oli laul "Hääl telefonis". 

2007. aasta märtsis tuli välja bändi kolmas, samuti edukaks kujunenud singel "Meie laul", mida lauldi koos Eesti lauljanna Maarjaga. Laul sai Raadio Uuno aastaedetabelis eesti laulude hulgas 7. koha ja Raadio 2 aastahiti tabelis 8. koha. Kaks kuud hiljem ilmus ka bändi debüütalbum "Traffic". Album osutus edukaks, olles veel mitu nädalat pärast albumi väljaandmist Eesti albumimüügi edetabeli tipus. 

Aprillis 2008 tuli välja bändi neljas singel, mis kannab pealkirja "Sõnad".

Eurovisiooni Eesti eelvoor

Diskograafia

Singlid
 "Kallis, ära küsi" (2006)
 "Vastassuunas" (2006)
 "Meie laul" (feat. Maarja; 2007)
 "Päevast Päeva" (2007)
 "It's Never Too Late" (feat. Luisa Värk; 2008)
 "Sõnad" (2008)
 "Kesköödisko" (2008)
 "Tuul" (2008/2009)
 "See Päev" (Eesti Laul 2009)
 "Elekter" (2010)
 "NASA" (Eesti Laul 2012)
 "Für Elise" (Eesti Laul 2014)
 "Maailmaparandaja"
 "Sekundiga" (2015)
 "Natukene veel" (2016)
 "Varjud" ft. Lenna (2017)
 "Vead" (2018)
 "Ei anna alla" (2018)
"Teisiti ei saa" (2019)
"Üks kord veel" (2019)

Albumid
 "Traffic" (2007)
 "2" (2008)
 "Siirius" (2012)
 "10 live" (2016)

Välislingid
 Ametlik koduleht

 
 
 
 

Eesti ansamblid
Sturmpanzer II Bison

Sturmpanzer II Bison täisnimetusega 15cm sIG33 auf Fahrgestell PzKpfw II (Sf) on Teise maailmasõja ajal Saksamaal toodetud liikursuurtükk, mida toodeti firmas Alkett (Altmaerkische Kettenwerk GmbH) 1941. aasta lõpust kuni 1942. aasta jaanuarini kokku 12 masinat.

Kui tootmisse läks Sturmpanzer I, otsustati Panzer II baasil välja töötada uuem ja parem versioon sellest masinast. Kuigi Panzer II oli 1941. aastaks juba suht vananenud, sobisid need moderniseerimiseks ja ümberehitusteks muude sõjamasinate tarbeks. Esimene uue liikursuurtüki prototüüp saadetigi 13. juunil 1940 Kummersdorfi polügoonile katsetustele. Oktoobris 1940 sai oma esimese prototüübi valmis ka firma Alkett, mis oli ehitatud Panzer II Ausf. B šassiile. Katsetustel selgus, et see masin ei suuda vedada talle plaanitud suurtükiraskust betoonplokki, laskekatsetused aga näitasid, et ka laskmine oli suhteliselt võimatu. 18. veebruaril võeti vastu otsus ehitada Sturmpanzer II modifitseeritud ja ilma tornita Panzer II šassiile/korpusele (pikendatud Panzer II versioon). Juulis-augustis valmis firmas Alkett esimene Sturmpanzer II Bison ning jaanuariks olid valmis kõik esimese seeriana tellitud (rohkem ei tellitudki) 12 masinat (1941. aastal ehitati 7 ja 1942. aastal 5 masinat).

150 mm jalaväesuurtüki sIG 33 L/11,4 äramahutamiseks suurendati korpuse mõõtmeid pikkuses 60 cm ja laiuses 32 cm ning veermikku lisati kuues kanderatas. Arvestades seda, et suurendati nii masina pikkust, kui ka laiust jäi Bison oma siluetilt küllaltki madalaks. Oma järglasest Wespest erines Bison selle poolest, et sellel ei olnud suurtüki ja selle meeskonna kaitsmiseks mõeldud pealt lahtist soomustorni, kaitseks jäi suurtüki enda kilp. Suurtüki laskekaugus oli 4,7 km ja selle tõstenurk oli 0 kuni +75 kraadi. Laskemoonana kasutati mürske GR39H1/A, mis kaalusid 25 kg ja mille algkiirus oli 280 m/s. Enesekaitseks oli masinal üks 7,92 mm kuulipilduja MG34

Tehniliste näitajate poolest sarnanes Bison Panzer II-ga, mille jõuallikas oli kuuesilindriline Maybach HL62TRM, kuigi osa allikaid väidab, et Bisoni mootor oli Buessing-NAG L8V. Maybachi mootori puhul olid tehnilised näitajad järgmised: kiirus maanteel 45 km/h, tegevusraadius 160 km ja mootori võimsus oli 140 hobujõudu. Masinale oli paigaldatud käigukast SSG46, mis tagas masinale 6 edasi- ja 1 tagasikäigu. Raadiosaatjana oli raadiojaam FuG 5. Meeskonda kuulus 4 meest, komandör, kaks laskurit ja juht. Bisoni kaalus 16 tonni.

Kõik masinad olid paigutatud 707. ja 708. raskesuurtükiväe roodu (sIG Kp (Sfl.)), mis veebruarist 
aprillini paiknes Liibüas, Põhja-Aafrikas. 2. detsembril 1942 kaotati kaheksa masinat, millest osa masinaid remonditi ning kuus masinat teenisid kuni 1943. aasta kevadeni DAK (Deutsches Afrika Korps) koosseisus, mil kaotati ka viimane masin.

Mõningad andmed väidavad, et Saksamaa lõplikul kokkuvarisemisel langes kuskil Saksamaa tehases inglaste kätte kuus töökorras Bisonit, ning ka seda, et üks masin osales Egiptuse armee koosseisus 1948. aastal sõjas Iisraeliga.

Välislingid 
  Achtung Panzer ! – Sturmpanzer II Bison

Saksa liikursuurtükid
Liikursuurtükid
Arvo Leibur

Arvo Leibur (sündinud 17. oktoobril 1964) on eesti viiuldaja. 

Ta on õppinud Tartu lastemuusikakoolis, Tallinna Muusikakeskkoolis ja Moskva Konservatooriumis, ning töötanud Kuopio Konservatooriumis ja kammerorkestris New Sinfonietta Amsterdam.

Aastast 1995 on ta orkestri Holland Symfonia ning aastast 2001 ERSO kontsertmeister. Alates 2011. aastast on ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud.

Tunnustus
2005 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia (panuse eest ERSO kõlapildi kujundamisse ja silmapaistva solistitegevuse eest)
2008 Hollandi Kuningriigi Oranje-Nassau orden
2015 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (laiahaardeline tegevus muusikaelus ja kaalukas panus Eesti keelpillikultuuri arendamisse)

Välislingid
Toomas Velmet: "Mul on õpetajatega vedanud. Intervjuu Arvo Leiburiga" Muusika 6/2006

Eesti viiuldajad
Sündinud 1964
Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia laureaadid
Tiiu Levald

Tiiu Levald (sündinud 15. märtsil 1940 Tallinnas) on eesti laulja (sopran), laulupedagoog ja muusikakriitik.

Ta on esinenud kammeransamblitega Camerata Tallinn ja Consortium.

Isiklikku 
Tema isa oli tšellist ja helilooja Martin Levald ja ema näitleja Leida Levald. Ta oli abielus Vardo Rumesseniga.

Eesti lauljad
Eesti muusikapedagoogid
Eesti muusikakriitikud
Sündinud 1940
Ralf Taal

Ralf Taal (sündinud 27. märtsil 1974 Tallinnas) on eesti pianist ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas klaveri erialal 1992. aastal Tallinna Muusikakeskkooli (õpetajad Maigi Pakri, Bruno Lukk) ja 1997. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia (Lauri Väinmaa, Peep Lassmann). Ta on osalenud Kalle Randalu, Arbo Valdma, Petras Geniušase, Boris Bermani ja paljude teiste meistrikursustel.

1989. aastal võitis Taal Rahvusvahelise noorte pianistide konkursi Ústí nad Labemis Tšehhis. 1993. aastal saavutas ta esikoha EMTA ja Norra Saatkonna korraldatud Edvard Griegi 150. sünniaastapäevale pühendatud noorte interpreetide konkursil. 1994. aastal võitis Taal vabariikliku pianistide konkursi ja noorte interpreetide konkursi "Con Brio" ning oli hooajal 1994/95 Eesti Kontserdi stipendiaat. 1995. aastal saavutas ta Franz Schuberti nimelisel rahvusvahelisel pianistide konkursil Dortmundis noorima finalisti eripreemia.

1992. aastal andis ta oma esimese soolokontserdi. Ta on esinenud nii solisti kui ka kammermuusikuna Eestis, Soomes, Rootsis, Norras, Saksamaal ja Lätis.

Ralf Taal töötas aastatel 1993-2021 kontsertmeistrina Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, aastatel 1998-2014 korrepetiitorina Rahvusooperis Estonia. 1998. aastast töötab ta õpetajana Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ja aastatel 2003-2015 töötas ka õppejõuna Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.

Ralf Taal on Eesti Interpreetide Liidu liige.

Tunnustus 

 2011 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (järjekindel loominguline tegevus nii solisti kui ansamblipartnerina)

Eesti pianistid
Eesti muusikapedagoogid
Sündinud 1974
Oma

Oma või OMA võib tähendada mitut asja:
Oma on semiootika mõiste.
Oma oli kindlustuusselts.
OMA on Omaani ROK-i maakood.
OMA ehk Office for Metropolitan Architecture on Hollandi arhitektuuribüroo.
OMA ehk Open Mobile Alliance on mobiiltelefonide standardite organisatsioon.
OMA on Eppley lennuvälja (asub Omahas) IATA lennujaamakood.
OMA on Oman Airi ICAO lennufirmakood.

Vaata ka
Oma Hobu
Oma Keel
Oma Saar
Oma Maa
Mats Estonius

Mats Estonius (sündinud 3. juunil 1960 Rootsis) on eesti arstiteadlane.

1994. aastal kaitses ta Karolinska Instituudis doktorikraadi meditsiinilises biokeemias ja biofüüsikas.

Aastatel 2006–2011 oli ta Tallinna Ülikoolis algul teadus- ja arendusprorektor, hiljem teadusprorektor.

Viited

Välislingid
Eda Post: Mats Estonius – üks kaheksast Estoniusest, Eesti Päevaleht, 3. juuni 2006

Eesti arstiteadlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Sündinud 1960
Ester Tuiksoo

Ester Tuiksoo (sündinud 5. märtsil 1965 Põlvas) on Paldiski Ettevõtjate Liidu tegevjuht.

Haridus 
Ester Tuiksoo on lõpetanud Põlva Keskkooli (praegune Põlva Ühisgümnaasium) 1983 ning Tartu Ülikooli kaubandusökonoomika erialal 1990.

Töökäik ja tegevus ühingutes 
Tuiksoo on töötanud Põlva Tarbijate Ühistus  majatarvete kaupluse juhatajana 1990–1991, kaubamaja naistekaupade osakonna juhatajana 1990–1993 ja toitlustusdirektorina 1993–1996, Põllumajandus-Kaubanduskojas majandusjuhatajana 1996–1997, aseesimehena 1997–2001 ning juhatuse esimehena 2001–2004.

Ta on Põlva Hoiu-Laenuühistu nõukogu liige, Ettevõtlike Naiste Assotsiatsiooni liige, Eesti Rukkiseltsi liige ning liikumise "Ei tubakale!" liige.

Poliitiline tegevus 
Ester Tuiksoo oli põllumajandusminister Juhan Partsi valitsuses ning Andrus Ansipi esimeses valitsuses 2004–2007. Ta oli XI Riigikogu liige ja on XII Riigikogu liige.

Tuiksoo oli Eesti Reformierakonna liige 1994–2000 ning 2004–2010 Eestimaa Rahvaliidu liige. Ta oli erakonna esimehe kohusetäitja 19. märtsist kuni 29. aprillini 2007 ning Rahvaliidu aseesimees. Novembrist 2010 kuulub ta Eesti Keskerakonda. 2011. aasta Riigikogu valimistel kogus ta 971 häält ja osutus valituks.

Autasud 
 Valgetähe III klassi teenetemärk, 2006 (tagastatud 2014. aastal pärast  süüdimõistva kohtuotsuse jõustumist)

Viited

Välislingid 
 Lühitutvustus Riigikogu lehel
 Ester Tuiksoo astus Keskerakonda, Postimees, 12.11.2010

Eesti Keskerakonna poliitikud
Eesti põllumajandusministrid
Eesti Reformierakonna poliitikud
Rahvaliidu poliitikud
XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
Endised riikliku teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1965
Jaan Manitski

Jaan Manitski (sündinud 7. märtsil 1942 Viinistul) on Eesti poliitik, ettevõtja ja kunstikoguja.

Ta põgenes sõja ajal koos ema ja isaga 1943. aasta sügisel Soome ning pärast Soome ja Nõukogude Liidu rahulepingu sõlmimist Rootsi. Ta õppis Göteborgi Ülikoolis majandusteadust (1968) ning töötas seejärel Rootsis mitmes finantsettevõttes.

Eestisse tuli ta esimest korda 1989. aastal. Oli Eesti Kongressi liige.

Pärast Lennart Meri siirdumist suursaadikuks Soome 1992. aastal sai Jaan Manitskist Tiit Vähi esimese valitsuse välisminister.

Seejärel kuulus ta Eesti Erastamisagentuuri nõukokku ning oli selle peadirektor.

2000. aastatel tegutseb Jaan Manitski eraettevõtjana ja kodukoha Viinistu aktiivse arendajana, olles kohaliku kultuurielu elavdaja ja suuremaid tööandjaid Viinistul. Manitskile kuulub üks suuremaid erakunstikogusid Eestis, mida ta eksponeerib endale kuuluvas Viinistu Kunstimuuseumis.

Temast on tehtud portreefilm "Jaan Manitski tagasitulek" (režissöör Rein Raamat, Eesti 2009).

Tunnustus
2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2011 Harju maakonna aukodanik.

Viited

Välislingid
 "Jaan Manitski on Eestisse panustanud ligi 90 mln krooni" Äripäev, 7. juuli 2003 
 "Mees Viinistu rannast" Eesti Päevaleht, 20. detsember 2003
 "Vahel Stockholmis saan ABBA poistega kokku" SL Õhtuleht, 17. aprill 2004 
 “See pole heategevus, vaid privileeg” Kultuur ja Elu

Eesti välisministrid
Eesti Kongressi liikmed
Eesti ettevõtjad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eesti kunstikogujad
Eestlased Rootsis
Sündinud 1942
Punakaart

Punane kaardivägi (vene keeles Красная гвардия) ehk Punakaart oli bolševike partei peamine relvajõud Oktoobrirevolutsiooni ajal ja Vene kodusõja alguses aastatel 1917–1918.

Punakaart koosnes töölisvabatahtlike võitlussalkadest, mida juhtisid bolševikud. Petrogradis oli oktoobripöörde eel 32 000 punakaartlast.

Punakaart Eestis 
Eestis oli Saksa vägede sissetungi ajal 1918. aasta veebruaris ja märtsis umbes 5000 punakaartlast, põhilisteks formeerimiskohtadeks olid tööstuslinnad Tallinn, Narva ja Tartu. Enamik punakaartlasi astus 1918. aasta märtsis Punaarmeesse.

Vaata ka 
Eesti kütiväed

Vene kodusõda
20. sajand Venemaal‎
Bolševikud

Bolševikud ehk enamlased (vene keeles большевики) olid Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei radikaalse tiiva esindajad. VSDTP II Kongressil 1903. aastal said radikaalsed sotsiaaldemokraadid, keda juhtis Vladimir Lenin, partei keskorgani valmisel häälteenamuse. Sellest tulebki nimetus "enamlased". Vähemusse jäänud vastaseid hakati nimetama menševikeks ehk vähemlasteks.

Sotsiaaldemokraadid hindasid aastatel 1905–1907 alanud revolutsioonilist liikumist kui kodanlik-demokraatlikku revolutsiooni, mis oli suunatud tsaari isevalitsuse nõrgestamisele, mitte aga klassivõitlusest lähtuvat proletariaadi diktatuuri kehtestamisele. Bolševike arvates pidi antud revolutsiooniline liikumine üle kasvama sotsialistlikuks, menševikud aga arvasid, et Venemaa peab enne sotsialismi läbima rea reforme. Samuti olid bolševikud ja menševikud eriarvamusel VSDTP organisatsioonilise ülesehituse suhtes: bolševikud ja Lenin arvasid, et partei peab olema rangelt tsentraliseeritud, sõjaväetüüpi organisatsioon, mis võimaldaks saavutada peale taktikaliste eesmärkide ka strateegilisi eesmärke (proletariaadi maailmarevolutsioon jne). 

Menševike juht oli Georgi Plehhanov.

Bolševikud pidasid erinevalt menševikest revolutsioonilise liikumise peajõuks töölisklassi, proletariaadi diktatuuri võimu aluseks ja sotsialismi ehitamise põhitingimuseks pidasid nad töölisklassi ja talurahva liitu. 

Bolševike võitlus vähemlaste vastu lõppes VSDTP VI Kongressil 1912. aastal sellega, et vähemlased heideti parteist välja.

Vaata ka
Anarhistid
Menševikud ehk vähemlased
NLKP

20. sajand Venemaal‎
Kommunism

cs:Komunistická strana Sovětského svazu#Vznik strany bolševiků
VSDTP II kongress

VSDTP II kongress oli Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei kongress, mis toimus 1903. aasta juulis ja augustis Brüsselis ja Londonis. Kongressil said revolutsioonilised marksistid, keda juhtis Vladimir Lenin, partei keskorgani valmisel häälteenamuse.

1903
NLKP kongressid
Erik Puura

Erik Puura (sündinud 14. mail 1964 Tartus) on eesti geoloog (keskkonnageoloogia ja hüdrogeokeemia valdkonnas) ja keskkonnateadlane.

Ta lõpetas 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia erialal. Keskkonnakaitse MSc 1993, kaitstud Manchesteri Ülikoolis, tehnikadoktor (Ph.D 1999 keemiatehnika erialal, kaitstud Stockholmi Kuninglikus Tehnikaülikoolis). 

2007. aastast on Puura olnud Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudi direktor, 2009. aastast Tartu ülikooli ettevõtlussuhete ja innovatsiooni juht. Alates 1. septembrist 2012 kuni 31. maini 2022 oli ta Tartu Ülikooli arendusprorektor.

Alates 1. juunist 2022 kuni 30. aprillini 2024 töötab Puura prorektori ameti järgse erialase enesetäiendamise raamesTartu Ülikooli tehnoloogiainstituudis külalisteadurina, uurides Ida-Virumaa tahkete jäätmete kasutusvõimalusi ja keskkonnamõjusid ning arendades ülikoolideülest rohetehnoloogiate virtuaalkeskust.

Teadustegevus 
Uurinud Eesti põlevkivitööstuse tahkete jäätmete mineraloogiat ja geokeemiat, isesüttimis- ja leostumisprotsesse Maardu fosforiidikarjääri puistangutes, põhjavee hüdrogeokeemiat, tahkete jäätmete matmisel toimuvaid protsesse.

Ta on SA Tartu Teaduspark nõukogu liige ja Eesti Geoloogiateenistuse nõukogu liige.

2007–2012 kirjutas blogi "Keskkonnaabi".

Isiklikku 
Erik Puura on geoloog Väino Puura poeg ja geoloog Ivar Puura vend.

Välislingid 

Erik Puura blogi "Keskkonnaabi"

Eesti geoloogid
Eesti looduskaitsjad
Eesti keskkonnateadlased
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1964
Valgevaal

Valgevaal (ka beluuga ja beluhha; Delphinapterus leucas) on üks kahest narvallaste sugukonda (teine on narval) kuuluvast suurest veeimetajast. 

Valgevaal on levinud Arktika ja Lähis-Arktika meredes. Valgevaala on kohatud ka Läänemeres, arvatavalt näiteks 1986. aastal Käsmu poolsaare ligidal.

Valgevaalade tüvepikkus ulatub kuni 5 meetrini. Täiskasvanud isendid on valged, juveniilsed aga hallikad. Nende peaosa on melonikujuline.

Viited

Hammasvaalalised
Andrei Illarionov

Andrei Nikolajevitš Illarionov (vene keeles Андрей Николаевич Илларионов; sündinud 16. septembril 1961 Leningradis) on vene majandusteadlane.

Illarionov lõpetas Leningradi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna 1983 ja kaitses 1987 majandusteaduses kandidaadikraadi. 1983–1984 ja 1988–1990 töötas ta Leningradi Riikliku Ülikooli rahvusvaheliste majandussuhete osakonna õppejõuna. 1990–1992 oli ta selle ülikooli (alates 1991 Peterburi Riiklik Ülikool) teaduslik vanemkaastööline ning majandus- ja rahandusteaduskonna piirkondlike majandusraskuste laboratooriumi sektorijuhataja.

1992. aasta aprillist alates oli ta Venemaa Föderatsiooni valitsuse juures asuva majandusreformide keskuse direktori esimene asetäitja. 26. aprillil 1993 nimetati ta peaministri Viktor Tšernomõrdini valitsuse plaaniosakonna juhatajaks. 1994. aasta veebruaris laskis Tšernomõrdin ta distsipliini rikkumise tõttu töölt lahti.

1994–2000 oli ta majandusinstituudi direktor. Ta pooldas Vene rubla devalveerimist ja ennustas ette majanduskriisi, mis saabus Venemaale 1998. aasta augustis.

12. aprillist 2000 kuni 27. detsembrini 2005 oli ta presidendi Vladimir Putini majandusnõunik. Ühtlasi oli ta 2000. aasta maist 2005. aasta jaanuarini Putini esindaja suhetes G7 ja nende liidritega.

Illarionov on tuntud avatud ühiskonna ja demokraatliku kapitalismi propageerija ning Kyōto protokolli kriitikuna.

Alates 2006. aasta oktoobrist on Illarionovi tööandjaks Washingtonis asuv Cato instituut.

14. aprillist kuni 9. juunini 2007 osales ta mittenõustujate marssides, mida Moskvas ja Peterburis organiseeris ühendus Teistsugune Venemaa.

10. märtsil 2010 kirjutas ta alla Venemaa opositsiooni pöördumisele "Putin peab lahkuma". Ise on ta nimetanud end selle pöördumise teksti koostajaks.

Välislingid 

 Andrei Illarionovist Cato Instituudi koduleheküljel (inglise keeles)
 From Competition to Collaboration: Strengthening the U.S.-Russia Relationship @cato.org, 25. veebruar 2009.
 Pilte Illarionovist Von Krahli Akadeemias 2. novembril 2008
 Igor Taro: Andrei Illarionov: gaasinuga Euroopa kõril võib olla ühel päeval nüri, Postimees, 8. november 2008
 Andrei Illarionov: Jõuriigi mudel, Postimees, 16. aprill 2007
 Andrei Illarionov: Teistsugune Venemaa, Postimees, 07. aprill 2006
 Ksenia Repson: Putini endine nõunik materdab Venemaad, Postimees, 27. mai 2006 
 "Laari asemel võib Saakašvili majandusnõunikuks saada Putini endine nõunik", Postimees, 30. oktoober 2006
 Kas on elu pärast kapitalismi? (15.11.2008 16:10), ETV saadete arhiiv
 После войны России придется вернуть не только Крым, - эксперт. Infovastupanu. 22. oktoober 2014. (vene keeles)
Teet Korsten "Putini eksnõunik: Minski lepingu jõustumine tapaks Ukraina", Põhjarannik, 20. mai 2017

Venemaa majandusteadlased
Sündinud 1961
Elvira Nabiullina

Elvira Sahhipzadovna Nabiullina (vene keeles Эльвира Сахипзадовна Набиуллина; tatari keeles Elvira Səxipzadə qızı Nəbiullina; sündinud 29. oktoobril 1963 Ufas) on tatarlasest Venemaa majandus- ja riigitegelane, alates 24. juunist 2013 Venemaa Föderatsiooni Keskpanga juht. 

2002. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik. 

2008–2012 oli Nabiullina majandusarengu minister ja 2012–2013 Venemaa presidendi abi.

Haridus
Ta lõpetas 1986 Moskva Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. Ta õppis aspirantuuris rahvamajanduse ajaloo ja majandusteaduste kateedris.

Töökäik
1991 sai Nabiullina NSV Liidu Teaduslik-Tööstusliku Liidu juhatuse alalise komitee direktoraadi peaspetsialist majandusreformi alal. 1992 nimetati see liit ümber Venemaa Tootjate ja Ettevõtjate Liiduks ning Nabiullinast sai selle direktoraadi peaspetsialist ja konsultant majanduspoliitika alal ning 1994 sama liidu ekspertinstituudi nõunik.

1994 sai temast Venemaa majandusministeeriumi majanduse reguleerimise riikliku valitsuse ülem ja majandusreformi osakonna juhataja asetäitja, 1995 Venemaa majandusministeeriumi majandusreformi osakonna ülema asetäitja, 1996 sama osakonna ülem ning majandusministeeriumi kolleegiumi liige. 1997 sai temast majandusministri asetäitja, 1998 Promtorgbanki juhatuse eesistuja asetäitja, 1999 lühikeseks ajaks Euraasia reitinguteenistuse tegevdirektor, samal aastal fondi Strateegiliste Uuringute Keskus asepresident (president oli German Gref). 2000 sai ta majandusarengu ja kaubanduse ministri esimeseks asetäitjaks (minister oli German Gref), 2003 Strateegiliste Uuringute Keskuse presidendiks. 2008 sai Venemaa G8 eesistujamaaks ja Nabiullina juhatas selle ettevalmistamise organiseerimiskomitee eksperdinõukogu.

24. septembril 2007 sai Elvira Nabiullina Venemaa majandusarengu ja kaubanduse ministriks. 12. mail 2008 nimetati see ministeerium ümber Venemaa majandusarenguministeeriumiks. 11. jaanuaril 2010 sai ta majandusarengu ja integratsiooni valitsuskomisjoni liikmeks.

Aastail 2012–2013 oli ta Venemaa presidendi Vladimir Putini abi. Alates 24. juunist 2013 on Nabiullina Venemaa Föderatsiooni Keskpanga juht olles esimene naine sel ametikohal.

10. märtsil 2022 kirjutas ajaleht Kommersant, et Nabiullina on väidetavalt esitanud lahkumisavalduse, kuid president Putin on selle tagasi lükanud. 18. märtsil esitas Putin Vene keskpanga juhi Elvira Nabiullina kolmandaks ametiajaks parlamendile kinnitamiseks, Venemaa Riigiduuma arutab Nabiullina kandidatuuri 20. aprillil.

Tunnustus
 2002 orden "Teenete eest Isamaa ees" II klass
 2006 orden "Teenete eest Isamaa ees" I klass
 2011 Sõpruse orden
 2012 orden "Teenete eest Isamaa ees" IV klass
 2018 Austuse orden - suure panuse eest panganduse arendamisel ja kindlustamisel

Isiklikku
Ta on abielus Jaroslav Kuzminoviga, kes on Venemaa Kõrgema Majanduskooli rektor, neil on poeg.

Venemaa poliitikud
Venemaa ministrid
Moskva Riikliku Ülikooli vilistlased
Sündinud 1963
Tatjana Muravjova

Tatjana Muravjova (sündinud 13. jaanuaril 1949 Tallinnas) on Eesti poliitik.

Haridus 
Tatjana Muravjova on lõpetanud Tallinna 23. Keskkooli 1966  ning Venemaa G. V. Plehhanovi nimelise Majandusakadeemia majanduse erialal 1970.

Töökäik ja tegevus ühingutes 
Muravjova on töötanud Riikliku Plaanikomitee Arvutuskeskuse osakonnajuhatajana 1970–1987, Eesti Hoiupanga juhatuse liikmena 1987–1993, RASi Eesti Loto personalidirektorina 1993–1997 ning Balti Kindlustuse ASis projektijuhina 1997–1999.

Ta on E-Arsenali nõukogu liige, ASi Tallinna Lennujaam nõukogu liige, Eesti Tagatisfondi nõukogu liige ning naisteklubi AGORA liige.

Poliitiline tegevus 
Tatjana Muravjova oli Tallinna Haabersti linnaosa vanem 1999–2004 ning Tallinna abilinnapea 2004–2005. Ta oli Tallinna Linnavolikogu liige 1993–1996, X Riigikogu liige (2005–2007) ning XI Riigikogu liige (2007–2011). Muravjova on Eesti Reformierakonna liige alates 2002, ta on Reformierakonna juhatuse liige.

Välislingid 
 LühitutvustusRiigikogu lehel

Eesti Reformierakonna poliitikud
X Riigikogu liikmed
XI Riigikogu liikmed
Haabersti linnaosavanemad
Sündinud 1949
Riikide loend rahvastiku tiheduse järgi



Viited 

Riikide loendid
Karl Ruut

Karl Ruut (25. veebruar 1862 Koorküla – 23. märts 1929 Tõrva) oli Eesti kooliõpetaja, rahvaluulekoguja ja kodu-uurija.

Karl Ruut oli aastatel 1881–1884 Helme kihelkonnakoolis ja 1884–1929 Koorküla algkoolis õpetaja.

Ta on avaldanud kirjutisi ajakirjanduses ja komponeerinud mõned laulud. Tema teeneks tuleb lugeda ka eesti rahvakooli ajaloo uurimise algatamist.

Eesti õpetajad
Eesti koduloolased
Sündinud 1862
Surnud 1929
Lucia

Lucia sündis 3. sajandil. Ta kasvas üles rikkas Sitsiilia peres. Pärast seda, kui talle ilmutas end Sitsiilia märter Agatha, otsustas tüdruk end pühendada kristlusele ja neitsilikule elule. Legendi järgi olevat Lucia oma silmad välja torganud ja saatnud need kandikul ühele oma austajatest, kellele tema silmade ilu oli lummavalt mõjunud. Tüdruku vankumatu usk rabas austajat niivõrd, et ta astus ka ise ristiusku. Lucia sai aga silmanägemise palvetamise ajal imekombel tagasi.

Oma varanduse jagas Lucia vaestele ning keeldus abiellumast. Solvunud peigmees andis oma pruudi Rooma võimudele üles ja kaebas, et Lucia on kristlane. Karistuseks saadeti tüdruk lõbumajja. Sinna tuli ta tirida härgadega, kuna Lucia keeldus kategooriliselt ise käimast. Ime läbi jäi ta bordellis puhtaks ja puutumatuks. Seejärel püüti Luciat põletada, kuid leegid ei hakanud talle külge. Ka keev õli ei teinud neiule viga. Lõpuks kisti tal hambad suust, lõigati ära rinnad (nagu Pühal Agathalgi) ja mõõgaga torgati läbi tema kõri. Püha Lucia suri imperaator Diocletianuse ajal märtrina Sürakuusas aastal 304.

Lucia nimi tuleneb ladinakeelsest sõnast lux, mis tähendab "valgus". Piltlikult öelduna tähendab nimi Lucia "valgusekandjat" või ka "päevavalgel sündinut". Oma "valgusekandja" rolli täitis märterneitsi Lucia eelkõige sellega, et temast sai kristlane, hiljem pimedate ning silmahaiguste käes kannatavate inimeste kaitsepühak. Lucia kultus oli keskajal laialt levinud. Praegu on 13. detsembril tähistatav luutsinapäev ehk Lucia mälestuspäev tuntuim Itaalias ja Rootsis.

Pühakud
Sündinud 280. aastatel
Surnud 304
Erik Salumäe

Erik Salumäe (sündinud 5. mail 1970 Kuressaares) on Eesti jurist ja poliitik, endine Riigikogu ja Reformierakonna liige.

Haridus 
Erik Salumäe on lõpetanud kuldmedaliga Viljandi 4. Keskkooli 1988 ja Tartu Ülikooli õigusteaduskonna 1994.

Töökäik ja tegevus ühingutes 
Salumäe on töötanud Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Konsistooriumis juristina, kantseleiülemana 1991–1992 ja kantslerina 1993–1995, Riigikogu põhiseaduskomisjoni nõunik-sekretariaadi juhatajana 1995–1999, OÜ Infobüroo Firmus juhatuse liikmena 2002–2003, rahvastikuministri nõunikuna 2003–2005 ja justiitsministri nõunikuna 1999–2002, 2005–2007.

Salumäe oli Eesti Muinsuskaitse Seltsi Asutava Kogu liige 1987. Ta on SA Eesti Draamateater nõukogu liige, Taustainfo OÜ juhatuse liige, OÜ Infobüroo Firmus osanik, SA Hooliv Eesti juhatuse liige, Õismäe Humanitaargümnaasiumi SA nõukogu liige, Rooma-Katoliku Kiriku Tallinna Peeter-Pauli koguduse liige, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige ja Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi liige.

Poliitiline tegevus 
Erik Salumäe oli Eesti Kongressi liige 1990–1992, Tallinna Linnavolikogu liige 2001–2002 ja XI Riigikogu (2007–2011) liige. Ta oli Eesti Liberaaldemokraatliku Partei liige 1990–1992 ja 1997–2017 Eesti Reformierakonna liige.

Erik Salumäed on korduvalt segi aetud Erika Salumäega. Tegelikult pole nad sugulased ega kuulu ka samasse erakonda.

Isiklikku 

Tema ema Anne-Mai Salumäe on koorijuht, isa Ivar-Jaak Salumäe on kirikuõpetaja, õde Ene Salumäe on kirikumuusik, organist ja koorijuht. Vaimulikud olid ka tema vanaisa Eduard Salumäe, tädimees Endel Kuulpak ja on onud piiskop Tiit Salumäe, Mart Salumäe ja tädipoeg Peeter Paenurm.

Viited

Välislingid 
 Lühitutvustus Riigikogu lehel
 Tutvustus Reformierakonna lehel

Eesti juristid
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
XI Riigikogu liikmed
Eesti Kongressi liikmed
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eesti Reformierakonna poliitikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1970
Sõjakommunism

Sõjakommunism oli Nõukogude riigi majanduspoliitika kodusõja ajal 1918–1921. Kõigi töötasu peaaegu võrdustati, välja arvatud juhtivatel töötajatel. Talupojad pidid kogu vilja, mida nad valitsuse arvates ei vajanud, ära andma. Pärast kodusõja lõppu asendati sõjakommunism uue majanduspoliitika NEP'ga.

Nõukogude Liidu majandus
Uus majanduspoliitika

Uus majanduspoliitika (ka NEP – lühend venekeelsest väljendist новая экономическая политика) oli Nõukogude Venemaa ja Nõukogude Liidu majanduspoliitika, mille pakkusid 1921. aastal välja Lenin ja Trotski. Et bolševikud ja Venemaa kodusõda olid Venemaa majanduse hävitanud, pidi Nõukogude Venemaa tegema majanduspoliitikas reformi; otsustati minna üle NEP-ile. 

Uue poliitika eesmärk oli tugevdada töölisklassi ja talurahva liitu ning suurendada töötajate huvi majanduse edendamise vastu. Selle saavutamiseks asendati toiduainete loovutamise kohustus toitlusmaksuga ning lubati ajutiselt erakaubandust.

NEP-i meetmed 

Mindi tagasi rahalis-kaubanduslikele suhetele 
talupoegade toiduainete andmise kohustus asendati toitlusmaksuga, talupoeg võis ülejääke vabalt turustada 
taastati eraettevõtlus (peamiselt loodi väikeettevõtteid ja kooperatiive) 
kasutati ka riigikapitalismi vorme (sündikaadid – isemajandavad ettevõtted) 
väliskapitali kaasamine ettevõtlusesse (Saksa, Ameerika ja Inglise kapital, kuid poliitilistel põhjustel jäi väliskapitali osakaal väga väikeseks) 
rahareform (uus raha tšervoonets seoti kullastandardiga, see lõi eeldused sotsiaalsete olude ja majanduse stabiliseerimiseks)

NEP-i lõpp 

Aastal 1925, pärast Lenini surma, oli NEP-i peamine toetaja Nikolai Buhharin. Nepi lõpetas 1929. aastal Jossif Stalin, kes algselt oli NEP-i toetanud, et vastanduda Lev Trotskile. Selle asemel pöörati peatähelepanu kollektiviseerimisele, kuna oli suur teraviljakriis ja industraliseerimine vajas viisaastakuplaani täitmiseks ressursse. Stalin väitis, et viljakriis oli tingitud NEP-ist, kus inimesed müüsid oma saaki kõrge hinnaga. Teine põhjendus viljakriisile oli pigem tuntud läänes ja põhjendas seda rasketööstuse eelisarendamisega, mis tekitas tarbekaupade kriisi ja inimesed, kel polnud võimalik neid osta, paigutasid oma raha viljatagavaradesse. 

Nepi vastaseks oli ka bolševike vasakpoolne opositsioon, kes leidis, et NEP on kapitalismi detailidega ja vähendab riigi kontrolli võimalusi. Nad leidsid, et NEP on kommunismi põhimõtete reetmine ja omab pikaajalist majanduslikku negatiivset efekti tulevikus. Kommunistid pidasid NEP-iga tekkinud kaubitsejaid tööliste klassivaenlasteks. 

Et Lenin pooldas NEP-i, siis on arvatud, et kui ta poleks surnud, oleks NEP jätkunud ja kollektiviseerimine ära jäänud või oleks seda teistmoodi tehtud. Lenin on ka NEP-i kohta öelnud: "Me teeme ühe sammu tagasi selleks, et pärast teha kaks sammu edasi", mis tähendas, et NEP oleks võinud muutuda ka millekski muuks, kui majandusolukord on paranenud. 

Lenini järeltulija Stalin tutvustas täielikku plaanimajandust, kogu majanduse renatsionaliseerimist ja 1920. aastate lõpus kiire industrialiseerimise poliitikat. Põllumajanduse kollektiviseerimine oli Stalini tuntuim ja hävitavaim osa lõplikus eemaldumises NEP-ist. On arutatud, kas industrialiseerimine oleks olnud ka ilma selleta võimalik, kui oleks rohkem makse küsitud. Nagu tehti Jaapanis Meiji ajal, Bismarcki Saksamaal ja pärast Teist maailmasõda Lõuna-Koreas ja Taiwanil.

Nõukogude Liidu majandus
Venemaa poliitilised sündmused
Majanduspoliitika
Juko-Mart Kõlar

Juko-Mart Kõlar (sündinud 5. augustil 1983) on eesti koolijuht ja loovettevõtja.

Ta on septembrist 2020 Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia direktor.

Haridus 
 2002 Tallinna Reaalkool
 2007 Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituut, BA (sotsioloogia)
 2010 Sibeliuse Akadeemia, MA (kultuurikorraldus)
 2019 Estonian Business School, PhD (juhtimisteadus)

Ta õppis vahetusõpilasena Dublini keskkoolis Ameerika Ühendriikides (2000), Helsingi ülikoolis Soomes (2007), Sorbonne’i ülikoolis Prantsusmaal (2012) ja õppinud dirigeerimist Eesti Muusikaakadeemias (2001–2002).

Töökohad 
 2007–... Muusikamaailm OÜ, juhatuse liige
 2013–2018 Kultuuriministeerium, muusikanõunik
 2016–2018 Fanvestory OÜ, juhatuse liige
 2019 Kultuuriministeerium, kultuuriekspordi nõunik
 2019–2020 Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia, kultuurhariduse osakonna juhataja, juhtimise ja ettevõtluse lektor
 2020–... Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia direktor

Muud ametid 
 2014–2019 SA Eesti Riiklik Sümfooniaorkester, nõukogu esimees
 2017–... Eesti Autorite Ühing, juhatuse liige
 2015–2019 SA Eesti Pillifond, nõukogu liige
 2015–2019 SA Eesti Filharmoonia Kammerkoor, nõukogu esimees

Isiklikku 
Juko-Mart Kõlari vanemad on helilooja Margo Kõlar ja muusikateadlane Anu Kõlar. Ta on abielus Maarja Kõlariga, peres on neli last.

Viited

Eesti koolijuhid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Sündinud 1983
Henry Kõrvits

Henry Kõrvits (esinejanimed Genka ja Oleg Kosjugin; sündinud 30. detsembril 1974) on Eesti räppar.

Räppimist alustas Genka 1996. aastal. DJ ameti võttis enda peale Paul Oja. Varsti liitus ansambliga Revo, kellega nad moodustasid bändi Toe Tag. Esimene kontsert anti juba 1996. aasta oktoobris, mitmes linnas esineti hiphopiüritustel.

1997. aastal anti kolmekesi välja plaat "The Real Kuhnja Homophobes". Järgmisel aastal liitusid Revo ja Genka teise Eesti hiphopibändiga A-Rühm, kuhu kuulusid veel Cool D, Kozy ja DJ Critikal. Toe Tagi tegevus jäi pooleli. 2001. aastal räppis Genka koos Droopyga sisse Eesti hiphophiti "Tallinn", mida mängiti paljudes raadiokanalites ja muusikasaadetes. Samal aastal toimus Toe Tagi tagasitulek ning korraldati Eestis ringreis.

2004. aastal andis Toe Tag välja albumi "Legendaarne". Sellel on 18 lugu, millest hittideks said "Deja Vu", "Legendaarne" ja "Pankrot". Lugu "Legendaarne" sai 2004. aasta Raadio 2 Aastahiti valimisel 2. koha, kus kaotas Nexuse laulule "Hingetuna". Üritusel andis G-Enka sellepärast peksa Nexuse mänedžerile Peter Rossile.

2005. aastal jõudis Genka, Revo ja Paul Oja lugu "Pankrot" Eesti muusikaedetabelitesse, seda mängiti isegi Euroopa MTV-s.

2006. aastal andis A-Rühm välja oma albumi "Leegion", kus on 23 lugu. Lisaks A-Rühma lugudele tegi G-Enka plaadil mitu soololugu. A-Rühma plaadilt jõudis lugu "Palmisaar" Raadio 2 aastahiti valimisel kolmandaks. "Palmisaarele" filmiti video Indias ja "Tugitooligangsterile" Inglismaal.

Genka ja Paul Oja asutasid plaadifirma Legendaarne Records. Selle plaadifirma all on oma tuntumad lood välja andnud näiteks Metsakutsu, s'Poom, Põhjamaade Hirm, Winny Puhh.

A-Rühm soojendas 30. juulil 2007 Tallinna laululaval räppar 50 Centi.

Hooajal 2011/2012 juhtis Kõrvits TV3-s saadet "See pole lastesaade". Kõrvits on mänginud filmitriloogias "Klassikokkutulek" (2016, 2018 ja 2019).

Henry Kõrvits oli aastatel 2012–2013 Raadio 2 peatoimetaja. Ta on töötanud 6 aastat ka Saku Õlletehase turundusosakonnas (Saku Rock tootejuhina).

Pere
Henry Kõrvitsa isa on muusik ja näitleja Harry Kõrvits ning vanaisa oli helilooja ja muusikateadlane Harri Kõrvits.

Tal on Maris Kõrvitsaga tütar Tuule Teele (sündinud 4. juulil 2010) ja poeg Karl Villem ning Georg Aksel. Maris ja Henry abiellusid 10. juulil 2015.

Diskograafia 
 Oleg Kosjugini Lugu (2010)
 Genka / Paul Oja (2014)
 Oleg (2021)
 Oleg Kosjugin X (2021)

Välislingid 
 
 MySpace
 Toe Tag
 A-Rühm
 Legendaarne plaadifirma

Sündinud 1974
Eesti räpparid
Eesti heliloojad
Eesti näitlejad
Eesti lauljad
2008. aasta ujumise lühiraja maailmameistrivõistlused

2008. aasta ujumise lühiraja maailmameistrivõistlused olid 9.maailmameistrivõistlused lühiraja ujumises, mis toimusid 9.–13. aprillini Manchesteris Suurbritannias.

Eestlaste osalemine 

Lühiraja MM-võistlustel Manchesteris tegi kaasa ka Eesti koondis 11 ujujaga. Meestest oli 25-meetrises basseinis võistlemas Herol Marjak, Kaspar Raigla, Andres Olvik, Andrei Motasnjov, Hanno Ahonen ja Johan Rohtla ning naistest Natalia Hissamutdinova, Jana Kolukanova, Anastassia Šteinmiller, Kätlin Sepp ja Maris Visse.

Tulemused

50 m vabalt

100 m vabalt

200 m vabalt

400 m vabalt

1500 m vabalt/800 m vabalt

50 m selili

100 m selili

200 m selili

50 m rinnuli 

</div>

100 m rinnuli

200 m rinnuli

50 m liblikat

100 m liblikat

200 m liblikat

100 m kompleksi

200 m kompleksi

400 m kompleksi

4x100 m vabalt

4x200 m vabalt

4x100 m kombineeritult

Eestlaste kohad

Mehed 

 Andrei Motašnjov
 100 m vabalt 52,71 56. koht
 200 m vabalt 1.55,61 52. koht
 400 m vabalt 4.00,33 31. koht
 1500 m vabalt 16.20,82 19. koht
 400 m kompleksi 4.34.55 27. koht
 Andres Olvik
 1500 m vabalt 16.20,82 19. koht
 50 m selili 25,92 31. koht
 100 m selili 54,77 25. koht
 200 m selili 1.57,47 14. koht
 Herol Marjak
 200 m vabalt 1.51,93 37. koht
 100 m liblikat 56,63 42. koht
 100 m kompleksi 59,32 38. koht
 200 m kompleksi 2.08.23 31. koht
 Kaspar Raigla
 50 m vabalt 23,93-ga 50. koht
 50 m selili 26,06 32. koht
 100 m selili 56,63 34. koht
 100 m komplelksi 57,95 32. koht
 Johan Rohtla
 200 m selili 2.03,99 28. koht
 200 m kompleksi 2.09,68 32. koht
 Hanno Ahonen
 100 m vabalt 52,18 54. koht
 400 m vabalt 4.02,81 34. koht

Naised 

 Jana Kolukanova
 50 m vabalt 24,97 10. koht
 Kätlin Sepp
 50 m selili 30,10 25. koht
 100m selili 1.03,27 31. koht
 200 m selili 2.18,38 18. koht
 Natalia Hissamutdinova
 50 m rinnuli 32,53 22. koht
 200 m rinnuli 2.33,00 20. koht
 100 m kompleksi 1.04,19 23. koht
 200 m kompleksi 2.19,42 25. koht
 Anastassia Šteinmiller
 50 m liblikat 28,82 33. koht
 100 m liblikat 1.04,01 34. koht
 100 m kompleksi 1.06,49 30. koht
 200 m kpmpleksi 2.22,47 30 koht
 Maris Visse
 50 m liblikat 29,12 34. koht
 100 m liblikat 1.05,49 37. koht
 200 m liblikat 2.23,79 19. koht
 400 m kompleksi 5.10,37 21. koht

Medalid 

<div style="float:left;text-align:left;padding-right:5px">

Välislingid 
MM-i kodulehekülg
Tulemused swimrankings.net koduleheküljel

Ujumise lühiraja maailmameistrivõistlused
Maailmameistrivõistlused, 2008. aasta ujumise lühiraja
Manchester
Butõrka

Butõrka vangla, praegune Butõrka eeluurimisisolaator (Moskva eeluurimisisolaator nr. 2), on kinnipidamisasutus Moskvas.

Butõrka on üks tuntumaid ning vanemaid vanglaid Venemaal. Nime on ta saanud lähedalasuva Butõrski värava järgi.

Vangla ehitati 18. sajandil, kavandatuna algselt Butõrski husaaripolgu kasarmuks.

Revolutsiooni eelsest ajast NKVD päevini pruugiti Butõrkat juurdluse läbiteinute transiitvanglana.

Tuntumate Butõrka vangide hulgas on olnud Feliks Dzeržinski, Vladimir Gussinski, Vladimir Majakovski, Jemeljan Pugatšov, Aleksandr Solženitsõn, Johan Laidoner ja Georg Meri.

Viited

Välislingid 

Venemaa vanglad
Moskva ehitised
Astuuria lipp

Astuuria lipp on Hispaania autonoomse piirkonna Astuuria lipp. 

Astuuria autonoomiastatuut (3.1) ütleb: "Astuuria Vürstiriigi lipp on traditsiooniline nelinurkne lipp kollase Võiduristiga sinisel põhjal." Lipul on sinine (Pantone 109) põhi. Keskmest masti pool on kollane (kuldne; Pantone 829) rist, mille põikiharude all on tähed alfa ja oomega (alfa ja oomega, algus ja ots). Alfa on suurtäht, oomega on väiketäht. Oomega on kujutatud väiketähena, järgides kõige vanemaid maale (näiteks Oviedo kirikus San Julián de los Prados). Proportsioonid on 2:3. 

Sinine on neitsi Maarja värv. Võidurist on vana Astuuria sümbol.

Eriti pidulikel puhkudel kasutatakse siidlippu kullast ja vääriskividega võiduristiga. Tavalistel puhkudel kasutatakse tugevast peenvillast või sünteetilisest riidest lippu, millele võidurist on trükitud või peale pandud. Lipuversioonil, mida kasutatakse siseruumides, on rist keskel.

Lipp pärineb Hispaania iseseisvussõja ajast, mil Astuuria Vürstiriigi Üldkogu kuulutas välja suveräänsuse ja lõi sõjaväe sissetungijate vastu. 

Lipu kohta käiv seadus 4/1990 võeti vastu 19. detsembril 1990.

Vaata ka
Asturina

Välislingid
Ley 4/1990, de 19 de diciembre, de la Bandera del Principado de Asturias (hispaania keeles)
Astuuria lipust
Astuuria ajaloolised lipud (hispaania keeles)
Astuuria lipu ajalugu ja faktid
Hispaania lipud
Astuuria
Peet Sauer

Peet Sauer (15. november 1857 Hiiessaare, Hiiumaa – 1924) oli ühe 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse Eesti usuliikumise, priilaste, juhte. 

Oli priilaste liikumise rajaja Hiiumaal 1881. aastal. Hiljem võtsid tema töö osaliselt üle baptistid, kes heitsid ta Haapsalu baptistide juhi Adam Reinhold Schiewe otsusega endi keskelt 1884. aastal välja. Kogudusest lahkunud eesotsas Saueriga moodustasid uue koguduse, mille järeletulija on tänaseni töötav Palade Priikogudus. 

1897. aastal jõudis liikumine tema eestvedamisel Saaremaale. 

1906. aastal hankis Sauer tsaarivõimudelt ametliku tegutsemisloa. 

Eesti Vabariigi loomise järel moodustasid priikogudused Eesti Jeesuse Kristuse Evangeeliumi Koguduste Ühenduse, mis 1936. aastal nimetati ümber Evangeeliumi Priiusuühingute Liiduks.

Eesti inimesed
Usujuhid
Sündinud 1857
Surnud 1924
Priit Kolsar

Priit Kolsar (räpparinimega Cool D; sündinud 23. oktoobril 1976 Tartus) on Eesti räppar ja muusik.

Tal tekkis lähem huvi hiphopi vastu, kui ta töötas Tartu Raadios, kus ta mängis räpilugusid ja edastas räpiuudiseid. Vahepeal mängis trumme Rocki bändis. Huvi hiphopi vastu oli aga endine ja varsti tekkis tal juba soov ise midagi kirjutama hakata. Esimese albumi, "O`Culo", andis Cool D välja 1995. aastal. Kogumik oli esimene hiphopi esindaja Eestis.

1998. loodi koos DJ Critikali, Kozy, G-Enka ja Revoga uus Eesti räpparite bänd A-Rühm. Esimeselt A-Rühma plaadilt sai väga tuntuks lugu "Popmuusik".

Cool D on välja andnud kokku 9 albumit, viimane aastast 2012. Lisaks oma soolokarjäärile on Cool D teinud lugusid koos G-Enka ja paljude teiste eesti räpparitega. Cool D lugudele "Pole sinu asi" ja "Eestlased" on filmitud ka videod.

A-Rühma kolmas album "Leegion" anti välja samuti 2006. aastal. Selle albumi kahele loole tehti välismaal ka video. "Palmisaar" filmiti Indias ja "Tugitooli gangsteri" video Inglismaal.

30. juulil 2007, kui Tallinnas esines Ameerika Ühendriikide tuntud räppar 50 Cent, oli A-Rühm selle soojendaja.

Diskograafia 

 1995 – "O'culo"
 1996 – "Sõnumid pimedusest" 
 1998 – "Saaga läheb edasi"
 1999 – "Pahade planeet"
 2001 – "Räpased riimid"
 2004 – "Seenioride vabakava"
 2005 – "Tütar üksi kodus"
 2009 – "Cool FM"
 2012 – "Tumeaine"

Singlid 
 2004 – "Pole sinu asi"
 2005 – "Eestlased"
 2005 – "Tasa"
 2005 – "Tütar üksi kodus osa 6 (sextrett)"
 2006 – "Aitäh elu eest"
 2006 – "Tahan sind hetkeks"
 2006 – "Ma olen räpane"
 2007 – "Juua täis peaga"
 2009 – "Suveläpatis"
 2012 – "Pessimistlik"
 2020 – "Äkilised vanad pässid"
 2021 – "Eesti Despacito"
 2022 – "Üks veel" - A-RÜHM
 2022 – "Reede" - A-RÜHM

DVD 
 2006 – "Legaalselt eetris"

Välislingid 

 Cool D
Kolsar, Priit
Ott Lumi

Ott Lumi (sündinud 1. detsembril 1978 Tallinnas) on endine Eesti poliitik. Nüüdne valitsussuhete nõustaja ja politoloog.

Haridus 
Ott Lumi on lõpetanud Tallinna Ülikooli haldusjuhtimise erialal ja on kaitsnud Tallinna Ülikoolis doktoritöö teemal "Eesti demokraatlike institutsioonide jätkusuutlikkuse allikad ja võimalikud kriisifaktorid – tõlgendused järeldemokraatia ja institutsionalismi teooriate prisma läbi". Sellega omistati talle filosoofiadoktori kraad riigi- ja poliitikateadustes.

Töökäik 
Ott Lumi tegutses suhtekorraldajana 1990ndel aastatel, kuid 2001. aastal asus ette valmistama erakonna Res Publica asutamist. Ta oli erakonna poliitiline sekretär 2002–2003. Töötas peaministri sisenõunikuna 2003. aastal. Oli Res Publica peasekretär 2003–2005 ja Isamaa ja Res Publica Liidu kaaspeasekretär 2006–2007. Ta valiti XI Riigikogu koosseisu, kuid lahkus parlamendist ja päevapoliitikast ja ka IRL-ist 2009. aastal, suundudes ettevõtlusesse. Lumi tegutseb partnerina valitsussuhete ettevõttes Meta Advisory Group. 

Lumi töödanud aastaid avaliku poliitika lektorina Tallinna Ülikoolis. Teda on pärjatud Tallinna Ülikooli sajandi vilistlase tiitliga. Ta kuulunud Eesti Turunduskommunikatsiooni Agentuuride Liidu juhatusse, olnud Eesti Korvpalliliidu juhatuse liige, Tallinna Ülikooli Kuratooriumi liige,Tallinna Ülikooli nõukogu ja valitsuse liige, juhtinud Tallinna Ülikooli Arengufondi nõukogu. Hetkel on ta Tallinna Ülikooli kirjastuse Biblioteca Poliitika teadusnõukogu liige.

Välislingid 
 Meta Advisory koduleht

Eesti ettevõtjad
Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud
Tallinna Ülikooli õppejõud
Sündinud 1978
XI Riigikogu liikmed
Emumäe maastikukaitseala

Emumäe maastikukaitseala on kaitseala Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas Pandivere kõrgustiku lõunaserval. Selle pindala on 536 hektarit.

Maastikukaitseala moodustati 1978. aastal, kaitsmaks Pandivere kõrgustiku servamoodustisi.

Kaitseala territooriumile jääb Emumäe kõrgeim tipp.

Välislingid 
Maastikukaitseala kaitse-eeskiri

Eesti maastikukaitsealad
Väike-Maarja vald
Tiina Oraste

Tiina Oraste (sündinud 2. oktoobri 1962 Abja-Paluojal) on Eesti poliitik, 2009–2014 Järva maavanem.

Haridus 
Tiina Oraste on lõpetanud Nuia Keskkooli 1981 ning E. Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi pedagoogika ja algõpetuse metoodika erialal 1986.

Töökäik ja tegevus ühingutes 
Oraste on töötanud Paide 3. Keskkoolis algklasside õpetajana 1986–1995, Järvamaa Omavalitsuste Liidu tegevdirektorina 1995–2003, ASi Kalev bürooteeninduse juhatajana 2006 ning Järva Maavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonna juhatajana 2006–2007. Alates 1. oktoobrist 2009 kuni 31. oktoobrini 2014 oli ta Järva maavanem. 

Ta on olnud Riigi Metsamajandamise Keskuse nõukogu liige, Paide Elamuhoolduse nõukogu liige ning Kesk-Eesti Noortekeskuse SA nõukogu liige.

Poliitiline tegevus 
Tiina Oraste oli Paide Linnavolikogu liige 2002–2007, Riigikogu Kantselei Res Publica fraktsiooni nõunik-sekretariaadijuhataja 2003–2006 ning XI Riigikogu liige 2006–2009. Ta on Isamaa ja Res Publica Liidu liige alates 2001.

Välislingid 
 Lühitutvustus Riigikogu lehel
 Tiina Oraste blogi

XI Riigikogu liikmed
Järva maavanemad
Sündinud 1962
Tauriin

Tauriin (keemiline valem C2H7NSO3) on paljude loomade (sealhulgas inimese) organismis leiduv orgaaniline hape. Aine eraldati esimest korda 1827. aastal härja sapist ning on selle looma järgi (ladina keeles taurus) saanud ka nimetuse. Tauriin on ainuke teadaolev looduslikult esinev sulfoonhape. Puhas tauriin on peaaegu värvitu kristalne aine.

Tauriin on väävlit sisaldav aminohape, mis moodustub metioniinist. Tauriini leidub loomsetes valkudes, kuid see puudub täielikult taimses toidus. Tauriini sisaldavad muuhulgas merekarbid, kala ja linnuliha ning seda lisatakse laste valmistoitudele. Vabadest aminohapetest on just tauriini rinnapiimas kõige rohkem. Vereplasmas on seda ühendit 0,2–0,8 mg.

See hape on organismile tingimuslikult oluline, mis tähendab, et näiteks tugeva stressi või füüsilise kurnatuse korral hakkab organism eraldama tauriini, sest selle taastootmine organismis on nendel tingimustel võimatu. Tauriin osaleb sapphapete sünteesis, südamelöökide regulatsioonis, aju neuronite ja kesknärvisüsteemi tegevuses, membraanide stabiilsuse säilitamises ja nägemises. Tauriin on antioksüdant ja soodustab kahjulike ainete eemaldumist organismist.

Tauriin loomadel 

Kassid ei suuda ise tauriini toota ja seetõttu on kassisöödas seda palju. Tauriini puudusel kahjustub kassidel silma võrkkest, mis vähendab nägemisteravust ja põhjustab müdriaasi ning võib lõpuks pimedaks muuta. Tauriinipuudus põhjustab ka dilatatiivset kardiomüopaatiat.

Aminohapped
Crux (ansambel)

Crux on Eesti pop-rock ansambel, mis asutati 2002. aastal Lääne-Nigulas.

Cruxi muusikat iseloomustavad sügavamõttelised laulutekstid ja liikmete gospelmuusika juured. Tuntuimad lood on "Hetk" ja "Päikselisem pool". Esimene neist valiti raadio Elmar kõigi aegade soovilugude Top 1000-s 150-kohale.

Bänd alustas tegevust 2002. aastal Lääne-Nigula koguduse juures, kus hakati koos noorteõhtutel musitseerima. 2003. aastal ilmus ansambli esimene plaat "Oma tee" ja aasta hiljem teine plaat "Hetk". 2006. aastal ilmus kolmas plaat "Everything Under the Sun" koostöös norralasest laulva kirikuõpetaja Bard Norheim’iga (Reverend B). Neljandat ja seni viimast täispikka stuudioalbumit "Nähtamatu" esitleti 2009. aasta kevadel.

Koosseis
 Joel Reinaru, laul ja kitarr
 Jaanus Kõuts, basskitarr
 Peeter Rahuvarm, klahvpillid ja taustalaul
 Ranno Seppel, rütmipillid
 Daniel Reinaru, trummid ja taustalaul

Albumid
 2003 – Oma tee
 2005 – Hetk
 2007 – Everything under the sun
 2009 – Nähtamatu

Tuntumad palad
 Oma tee
 See ongi elu
 I belive
 Maailm on imesid täis
 Messias
 Film
 Kristlase tee
 Hetk
 Sõnad
 Meile on sündinud Päästja
 Tuhat head ideed
 Elupilt
 Päikselisem pool
 Varandus
 Kes kõnnib su kõrval?
 Killuke maailmast
 Nähtamatu
 Puhas leht
 Aednik
 Teine käsi
 Täna

Välislingid
Kodulehekülg

Eesti ansamblid