joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kinnine linn

Kinnine linn on endises Nõukogude Liidus ja praegusel Venemaal asula, kuhu ligipääs on võimalik vaid erilubadega.

Rahvakeeles nimetati nõukogude ajal kinnisteks linnadeks kõiki linnu, kuhu sõitmine nõudis eriluba või oli muul viisil takistatud. Eriti rangelt olid ja on valvatud nn "suletud haldus-territoriaalsed moodustised" (praegune ametlik nimetus vene keeles ЗАТО – закрытое административно-территориальное образование, ZATO – zakrõtoje administrativno-territorialnoje obrazovanije), kuhu välismaalasi üldse ei lubatud. 

Kinnistes linnades toodetakse, säilitatakse või utiliseeritakse massihävitusrelvi ja radioaktiivseid aineid või on seal muud sõjalise tähtsusega objektid. Venemaal on nende asulate (ЗАТО) nimekiri kirjas spetsiaalses seaduses.

Aastal 2002 elas Venemaal kinnistes linnades ja asulates 1,345 miljonit inimest. Kõige rohkem on kinnisi asulaid Murmanski oblastis.

Kinnise linna territooriumi piir ei pruugi kokku langeda teiste haldusüksuste territooriumi piiridega ning ühe linna haldusala võib ulatuda mitme oblasti või vabariigi alale. Näiteks Sarovi linn on ametlikult Nižni Novgorodi oblastis, kuid tegelikult kuulub linna haldusalasse ka Mordva Vabariigi territooriumi.

Venemaal on kinnise linna omavalitsusel piiratud otsustusõigus. Seaduses ettenähtud juhtudel (maa ost ja erastamine, välisinvesteeringud jms) tuleb otsused kooskõlastada Venemaa föderaalvõimuga.

Venemaal on praeguseni alles 44 kinnist linna või asulat. 10 linna on Rosatomi alluvuses. Need on Železnogorsk ja Zelenogorsk Krasnojarski krais, Zaretšnõi Penza oblastis, Lesnoi ja Novouralsk Sverdlovski oblastis, Ozjorsk, Snežinsk ja Trjohgornõi Tšeljabinski oblastis, Sarov Nižni Novgorodi oblastis ning Seversk Tomski oblastis. Ülejäänud kinnised asulad on seotud sõjaväe või kosmonautikaga (näiteks Tähelinn ja Mirnõi). Peale selle näiteks Norilsk ja Dudinka ei kuulu küll kinniste linnade hulka, kuid välismaalased pääsevad sinna üksnes erilubadega. Samuti on piiratud pääs kogu Novaja Zemlja arhipelaagi, kus aastatel 1955–1990 viidi läbi 135 tuumakatsetust ning mis on radioaktiivselt reostatud.

Kinnised linnad Eesti NSV-s 

Paldiski – seoses linnas asunud NSV Liidu mereväe tuumaallveelaevade õppekeskusega;
Sillamäe – seoses Ida-Virumaal leiduva diktüoneemaargilliidi kaevandamisega (Sillamäel kaevandati diktüoneemaargilliiti uraani tootmise eesmärgil aastatel 1949–1952) ning hiljem Tšehhoslovakkiast, Saksa DV-st ja Ungarist sisseveetud uraanimaagist tuumajaamadele vajalike kütusevarraste tootmisega. Sillamäel toodetud uraan moodustas üle 25% Nõukogude Liidu tolleaegsest uraanitoodangust; uraanimaagi töötlemine Sillamäel lõpetati 1989. aastal.

Välislingid 

Venemaa Föderatsiooni seadus kinniste haldus-territoriaalüksuste kohta (vene keeles)
Kaart Venemaa suletud linnade ja asulatega

Haldusüksused
Nõukogude Liit
Nõukogude Liidu sõjandus
Venemaa
Gümnaasium

Gümnaasium on üldhariduskooli  kõrgeim kooliaste, kus asuvad 10.–12. klass. Gümnaasiumi pääsemise eeldus on põhihariduse olemasolu. Gümnaasiumi lõpetamine annab keskhariduse, mis on üks kõrgkooli või kutseõppeasutusse sisseastumise eeldusi. Gümnaasiumis lähtutakse õpetamisel gümnaasiumi riiklikust õppekavast.

Gümnaasiumiks nimetatakse ka õppeasutust, kus asuvad gümnaasiumiastme klassid või klassid kuni gümnaasiumiastme lõpuni. Sellist õppeasutust võidakse nimetada ka keskkooliks. Gümnaasiumi ehk keskkooli lõpetavad küpsuseksamid.

Vaata ka
Kubermangugümnaasium
Riigigümnaasium
Ühisgümnaasium

Välislingid
 Mirko Ojakivi, Kärt Anvelt. Haridusministeerium: gümnaasium olgu vaid kõrgkooli pürgijate jaoks EPL, 29. detsember 2008

Koolid
Põhikool

Põhikool on üldhariduskool Eestis, kus saab omandada põhiharidust. Põhikoolis on 1.–9. klass. 

Põhikool jagatakse kolmeks kooliastmeks:
 kooliaste – 1.–3. klass
 kooliaste – 4.–6. klass
 kooliaste – 7.–9. klass

Põhikool võib tegutseda asutusena, kus antakse haridust ainult ühel või kahel kooliastmel (algkool, progümnaasium). Põhikool võib kolmes või vähemas astmes olla ka liidetud üheks asutuseks lasteaia (lasteaed-põhikool, lasteaed-algkool) või gümnaasiumiga.

Põhikool võib halduslikult olla kas munitsipaal-, riigi- või erakool.

Välislingid
 Põhikooli- ja gümnaasiumiseadus Elektrooniline Riigi Teataja

Koolid
Valjala Martini kogudus

EELK Valjala Martini kogudus on luterlik kogudus Valjalas.

Kogudus kuulub Saarte praostkonda. 

Koguduse õpetaja on Hannes Nelis, organist Tiiu Liventaal. Juhatuse esimees on Aive Mõistlik.

Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 12.00 Valjala kirikus.

Koguduse kantselei asub pastoraadis. Pastoraadihoone teisel korrusel toimuvad talviti jumalateenistused, sellest ka pastoraadihoone teine nimetus – talvekirik. 

Koguduse juures tegutseb pühapäevakool, toimuvad noorteõhtud.

17. detsembril 2000said koguduse liikmed teist korda 20. sajandi jooksul ise õpetajat valida (eelmine valitud õpetaja oli Gustav Kutsar). Õpetajat valis 2000. aastal 42 koguduse hääleõiguslikku liiget, kes andsid Hannes Nelisele oma toetuse ühehäälselt. Kõik teised viimase aastasaja jooksul kogudust teeninud õpetajad (k.a Toomas Paul ja Jaan Tammsalu) on kohale määratud.

Kogudust teeninud vaimulikud

Paulus Lenkener
Jacobus Gralow (Gratow, Grabow)
Nicolaus Alberti
Reinhold Gemmekowen
Hermann Rodewalt
Antonius Arendes
Henricus Böckelmann
Andreas Freigius (Frey)
Michael Preuss
Johannes Rüdiger
Georg Carponai
Georg Martin Bürger
Johan Samuel Schlosshauer
Jonas Angerstädt
Johann Heinrich Schmidt
August Heinrich von Schmidt
Eduard Koch

Bernhard Frank
Elieser Traugott Hahn
Paul Theodor Normann
Alexander Eduard Beater
Eugen Joseph von Blossfeldt
Gustav Pundt
Arnold Voldemar Elken
Adolf Helmut Kaarme
Alfred Tammiko
Rikhold Klaas
Armand Leimann
Juhan Vaher
Toomas Paul
Jaan Tammsalu
Gustav Kutsar
Hannes Nelis

Viited

Välislingid
 Ave Maria Mõistlik: "Valjala koguduse täiskogu valis nõukogu" Meie Maa, 10. veebruar 2009
 Raul Vinni: "Sõbrad Soomest remondivad Valjala pastoraadihoonet" Oma Saar, 19. aprill 2008

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Saarte praostkond
Saaremaa valla kogudused
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Harju-Madise kirik

Harju-Madise Mattiase kirik on kihelkonnakirik Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Madise külas Pakri lahe ääres rannaastangul. Kirik on pühitsetud apostel Mattiasele.

Kiriku ehitusaeg jääb 15.–18. sajandisse. Kantsel on valminud 1784. aastal ja selle kõlaräästa tipus on päikeseratas, mida on peetud laeva tüürirattaks.

Harju-Madise pastori Johann Haquinus Forseliuse poja Bengt Gottfried Forseliuse mälestuskivi on kirikuaia kõrval.

Kiriku kõrval asub Madise juga.

Kirik meremärgina
Meri asub kirikust 500 meetri kaugusel. Kiriku kellatornis on majakatuli, mis moodustab liitsihi Madise alumise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 599 meetrit ja sihi asimuut on 140°.

Kiriku kõrgus maapinnast on 35 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 33 meetrit.

Kirik rahvapärimuses
Vanarahvalt kogutud legendide põhjal olla ümberkaudsed surnud mõisnikud kiriku altari ees öösiti kaarte mängimas käinud. Seda märganud õpetaja, kes läinud salamisi kirikusse ning hoolimata mõisnike lahkest kutsest keeldunud kaardilauda istumast, tõstes käe ning hüüdes: "Tagane, saadan!" Sestsaadik olevat Harju-Madise kirikus öösiti rahu ja vaikus valitsenud.

Välislingid 

 Harju-Madise kiriku EELK koduleheküljel
 
 

Harju maakonna kirikud
Lääne-Harju vald
Eesti tulepaagid
Harju-Madise kihelkond
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Kandalakša

Kandalakša (soome Kantalahti) on linn Venemaal Murmanski oblastis, Kandalakša rajooni keskus. Asub Kandalakša lahe kaldal.

Kandalakša küla asutati 1526. aastal ja seal asus õigeusu klooster. 1938. aastal sai küla linnaõigused.
Kuulus Karjala ANSV-sse, aastatel 1940–1956 Karjala-Soome NSV-sse.

Tänapäeval on valdav osa linnaelanikest venelased, kuid veel 20. sajandi alguses elas seal palju karjalasi ja soomlasi.

1918. aastal avati linna läbiv Murmanski–Moskva raudtee.

Loodus

Kliima
Kandalakšas on üleminekukliima paraskliimalt lähisarktilisele. Juuli keskmine õhutemperatuur on 14,6 °C ning jaanuari ja veebruari keskmine õhutemperatuur on –12,0 °C. Aasta keskmine õhutemperatuur on +0,3 °C ja sademete hulk 413,3 mm. Kandalakšas ei esine polaarööd, kuid juunis esineb polaarpäev.

Viited

Murmanski oblasti linnad
Äksi kirik

Äksi Andrease kirik on kirik Tartu maakonnas Tartu vallas Voldi külas.

Kirikukihelkonda on kirjalikes allikates esmamainitud 1443. aastal. Samas asukohas on olnud mitu puust kirikut, mis on aga sõdades hävinud. Praegune kirikuhoone on tõenäoliselt ehitatud 1770. aastal, vanimad osad umbes 1500. aastast. Kirik rekonstrueeriti põhjalikult uusgooti stiilis 1887.–1889. aastal Reinhold Guleke projekti järgi, kes kavandas ka samas stiilis sisekujunduse. Kiriku altarimaali maalis Julie Wilhelmine Hagen-Schwarz.

Kirikuaias on mälestuskivi 1815–1832 Äksis pastoriks olnud Otto Wilhelm Masingule (1763-1832).

Kirikus on pastorina töötanud ka Eesti kultuuritegelane August Wilhelm Hupel, juhuluuletaja Carl Gustav von Staden, aastatel 1834–1855 koolielu arendaja, eesti-saksa sõnaraamatu koostaja ja esimene Goethe eesti keelde tõlkija Franz von Ackermann (1801–1855).

Äksi kiriku kaitsepühak on püha Andreas. Kirikus tegutseb EELK Äksi Andrease kogudus.

Vaata ka
Äksi Andrease kogudus

Välislingid 

Tartu maakonna kirikud
Äksi kihelkond
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Tartu vald
Tartu maakonna kultuurimälestised
Uusgooti ehitised Eestis
Milano Internazionale

Football Club Internazionale Milano (tuntud nime all Milano Inter) on Itaalias Milanos asuv jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas Serie A.

Klubi loodi 1908. aastal, kui ta läks lahku 1899. aastal loodud Milan Cricket and Football Clubist (praegu AC Milan), et ka välismaalased saaksid klubis mängida. Sellest tulebki klubi nimi. Ka tänapäeval kemplevad klubid omavahel.

Poliitilise surve tagajärjel sai 1928. aastal klubi nimeks Ambrosiana, kuna fašistlikule režiimile ei meeldinud rahvusvahelisusele viitav nimi. Et aga fännid jätkasid klubi nimetamist Interiks, siis 1931. aastal muudeti see ära Associazione Sportiva Ambrosiana-Interiks. Pärast Teise maailmasõja lõppu taastati klubi algne nimi.

2006. aastal tunnistati Internazionale Itaalia meistriks pärast Torino Juventuse diskvalifitseerimist kokkuleppemängude tõttu.

Internazionale on ainus Itaalia klubi, mis pole kunagi riigi kõrgliigast välja langenud. Klubi on tulnud 19 korral Itaalia meistriks, võitnud seitsmel korral karika ja viiel korral superkarika. Klubi võitnud Meistrite Liiga või Euroopa karika kolmel korral, viimati 2010. aastal. Lisaks on klubi võitnud kolmel korral UEFA karika, kahel korral Intercontinental Cupi ja ühel korral FIFA Maailma klubide karika.

Klubi kodustaadion San Siro, mida jagatakse AC Milaniga. Internazionale peamine rivaal on AC Milan. Nende kohtumisi nimetatakse derby della Madonnina (ka derby di Milano). Madonnina on Milano toomkiriku tipus olev neitsi Maarja kuju.

Praegune meeskond
Seisuga 5. oktoober 2020

Saavutused

Itaalia
 Serie A meister (19 korda):
1909–10, 1919–20, 1929–30, 1937–38, 1939–40, 1952–53, 1953–54, 1962–63, 1964–65, 1965–66, 1970–71, 1979–80, 1988–89, 2005–06, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2009–10, 2020–2021
 Coppa Italia võit (7 korda):
1939, 1978, 1982, 2005, 2006, 2010, 2011
 Supercoppa Italiana võit (5 korda):
1989, 2005, 2006, 2008, 2010

Euroopa
 Euroopa karika/UEFA Meistrite Liiga võit (3 korda):
1964, 1965, 2010
 UEFA karika võit (3 korda):
1991, 1994, 1998

Peatreenerid 

...
 Alberto Zaccheroni (2003–2004)
 Roberto Mancini (2004–2008)
 José Mourinho (2008–2010)
 Rafael Benítez (2010)
 Leonardo (2010–2011)
 Gian Piero Gasperini (2011)
 Claudio Ranieri (2011–2012)
 Andrea Stramaccioni (2012–2013)

 Walter Mazzarri (2013–2014)
 Roberto Mancini (2014–2016)
 Frank de Boer (2016)
 Stefano Vecchi (2016)
 Stefano Pioli (2016–2017)
 Stefano Vecchi (2017)
 Luciano Spalletti (2017–2019)
 Antonio Conte (2019–2021)
 Simone Inzaghi (2021–)

Viited

Välislingid 
Koduleht
Inter Soccer Forum

 
Itaalia jalgpalliklubid
Serie A klubid
Milano
Kozmodemjansk

Kozmodemjansk ehk Tsikmä (mäemari Цикмä) on linn Venemaal Mari Eli Vabariigis. Tegemist on nii mäemari rahva kui ka Mäemari rajooni keskusega. Linn asub Volga (Tšeboksarõ veehoidla) parempoolsel kaldal.

Ajalugu 
1551. aastal maabus maride kindluse Tšikma juures Ivan Julm pärast Kaasani vallutamist. Pärast maride alistamist venelaste poolt 1583. aastal rajati Kozmodemjansk kindlusena samale kohale. Linn on nime saanud pühakute Kuzma ja Demjanini järgi, sest nende nimepäeval oli Ivan Tšikma alla saabunud.

Volga ääres paiknevast Kozmodemjanskist kujunes arvestatav kaubanduskeskus ning linn sai linnaõigused 1781. aastal. Sealt läks läbi Moskva–Pekingi kaasaegne kaubatee ja toimusid suured kaubalaadad. 1858. aastaks elas linnas viis tuhat elanikku ja linn oli kogu 19. sajandi jooksul puidukaubanduse keskus. Esimene haigla asutati 1868. aastal, pank 1875. aastal, raamatukogu 1882. aastal ja trükikoda 1891. aastal.

1989. aastal elas seal 24 400 elanikku, kellest 29% moodustasid marid.

Vaatamisväärsused 
Tänapäeval Kozmodemjansk kaubalinnana ei toimi ja linn areneb nagu tüüpiline Kesk-Venemaa linn. Hästi ja kompleksselt on linna madalamas osas säilinud 19. sajandil ehitatud puunikerdustega majad, mäel asuvad peaasjalikult nõukogudeaegsed majad. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel võib linna elanikkonna laias laastus jagada venelasteks (2/3) ja marideks (1/3), loomulikult on vähesel määral esindatud ka teised rahvused.

Mari esimese suure kunstniku, ühiskonnategelase ja akadeemiku Aleksandr Grigorjevi nime kandev kunsti ja koduloomuuseum asub Kozmodemjanskis. Muuseumi allkorrusel asub ajalooline väljapanek, üleval kunst.

Kõrgel Volga jõe kaldal tegutseb mäemari vabaõhumuuseum, mis avati 1983. aastal Kozmodemjanski linna 400. aastapäevaks. Selle rajamisel ühendasid oma jõud Mäemari rajoonivalitsus ning kohalikud kolhoosid-sovhoosid. Muuseumis on üle 60 hoone. Kunagi oli muuseum teinud koostööd ka Eesti vabaõhumuuseumiga.

Viited

Välislingid 

http://pages.marsu.ru/kuzma/ 

Venemaa linnad
Marimaa
Mart Ummelas

Mart Ummelas (20. august 1953 – 13. märts 2020) oli eesti ajakirjanik.

Hariduskäik
Ta lõpetas 1972. aastal Tallinna 46. Keskkooli ja 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.

Töökäik
1977–1981 ja 1995–2000 Eesti Raadios (juhatuse liige, Vikerraadio direktor, 1997–2000 programminõukogu esimees)
1981–1989 Eesti Nõukogude Entsüklopeedia teadustoimetaja
1989–1991 Kultuuriministeerium (sealhulgas ministri asetäitja)
1991–1993 Soome Instituudi Eestis tegevdirektor
1993–1995 Raadio Kuku uudistetoimetaja
1995 VIII Riigikogu
2000 Tallinna Tehnikaülikooli (TTÜ) kommunikatsiooniosakond
2004 TTÜ pressi- ja trükiste talituse juhataja ning ajalehe Mente et Manu peatoimetaja, aastast 2006–2013 turundus- ja kommunikatsiooniosakonna lepinguline töötaja, ajalehe tegevtoimetaja ja reporter
1. septembrist 2006 Eesti Raadio vastutav toimetaja
juunist 2007 Eesti Rahvusringhäälingu programmi Vikerraadio vastutav toimetaja: saated "Mnemoturniir", "Huvitaja" (2009–2011), "Keelesõnum", "Kogu ja tegu" (2011)
23. maist 2011 Tallinna Televisiooni peatoimetaja ja septembrist 2012 juhatuse liige
septembris 2015 lahkus Tallinna Televisiooni peatoimetaja ja juhatuse liikme ametikohalt, jäädes toimetajaks

Poliitiline tegevus
Ta oli aastatel 1994–1996 Keskerakonna ja 1996–1997 Arengupartei liige.

1995. aasta Riigikogu valimistel sai ta 805 häält ja pääses kompensatsioonimandaadiga riigikokku, kuid loobus mandaadist.

16. veebruaril 2016 astus Mart Ummelas uuesti Keskerakonna liikmeks.

Tunnustus
2002 Valgetähe V klassi teenetemärk
2009 aasta ajakirjanik
2009 aasta muuseumisõber

Kriminaalasjas kahtlusalusena
Detsembris 2016 pidas keskkriminaalpolitsei Mart Ummelase kinni koos omastamises kahtlustatava Tallinna TV juhi Toomas Lepaga. "Küsimus on mingites kummalistes skeemides, milles ma olevat olnud osaline, mida ma eitan täiel määral," kinnitas Ummelas pärast vabastamist ERR-ile. 14. mail 2018 lõpetas Põhja ringkonnaprokuratuur kriminaalasja Ummelase vähese süü ja avaliku menetlushuvi puudumise tõttu. Prokuratuur kohustas Ummelast tasuma kriminaalmenetlusega seotud kulud ning tegema 130 tundi üldkasulikku tööd.

Isiklikku
Mart Ummelas ei olnud abielus. Tema vennapoeg on ajakirjanik Ott Ummelas.

Viited

Välislingid
Tallinna TV peatoimetaja kuulutas lehtedele sõja: teile antud armuaeg on läbi!. Delfi.ee, 29. oktoober 2011
"Keskkriminaalpolitsei pidas kinni Toomas Lepa ja Mart Ummelase". ERR, 7. detsember 2016

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
VIII Riigikogu liikmed
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1953
Surnud 2020
Qom

Qom  on linn Iraani keskosas, Qomi provintsi keskus. Asub Qomi jõe kaldal, umbes 150 km Teheranist lõunas.

Qom on šiiitide püha linn, sest seal asub 8. sajandil ehitatud Fatimah Ma'sumah hauamošee.

Qomi islamikoolis õpetas islami õigust ja filosoofiat ajatolla Rūḩollāh Khomeynī.

Qomi lähedal asuvad maagaasi- ja naftaväljad.

Iraani linnad
Masqaţ

Masqaţ (varem eesti keeles Maskat) on Omaani pealinn. Asub Araabia mere Omaani lahe kaldal. Masqaţ on ka Masqaţi kubernerkonna halduskeskus.

Ajalugu 

Esimese eurooplasena külastas linna Vasco da Gama. 1507. aastal vallutasid linna portugallased, kuid aeti sealt välja 1650. aastal. 1808. aastast on Masqaţ Omaani sultanite residents.

Transport 

Masqaţi Seebi rahvusvaheline lennuväli asub 30 km kaugusel linnast.

Omaani linnad
Pealinnad
Sadamalinnad
Jalta

Jalta on kuurortlinn Ukrainas Krimmi lõunarannikul. Pärast Krimmi annekteerimist märtsis 2014 kuulub de facto Krimmi Vabariigi koosseisus Venemaale.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Jalta elanikest venelasi 65,5%, ukrainlasi 27,6%, valgevenelasi 1,6%, krimmitatarlasi 1,3%, armeenlasi 0,6%, tatarlasi 0,3%, juute 0,3%, asereid 0,3% ja poolakaid 0,2%.

Jaltas toimus 1945. aasta veebruaris Jalta konverents.

Viited

Välislingid 

http://www.yalta.com.ua/
http://www.jalita.com/

Krimmi linnad
Through My Window

"Through My Window" oli Eesti riiki esindav laul 2006. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Laulu esitas rootslanna Sandra. Sandraga oli laval 5 taustalauljat, nende seas eesti lauljad Jelena Juzvik ja Dagmar Oja.

Loo sõnad on kirjutanud Jana Hallas ning viisi Pearu Paulus, Ilmar Laisaar ja Alar Kotkas.

Laul saavutas poolfinaalis 18. koha ning finaali ei pääsenud.

Sandra tunnistas intervjuudes eesti meediale, et kuigi Eestit esindada on talle suur au, esindab ta võistlusel siiski ka ennast kui artisti. "Through My Window" edetabelikohad jäid tagasihoidlikuks. Hilisemas intervjuus Põhjamaade meediale teatas Sandra, et ei näe erilist põhjust Eestit külastada.

Sandra töötab Norras ettekandjana.

Välislingid
Laulu sõnad

Eesti eurovisioonilaulud
2006. aasta muusikas
Karol Kuntsel

Karol Kuntsel (sündinud 21. augustil 1979 Tallinnas) on eesti näitleja.  

Ta lõpetas 1994. aastal Orissaare Keskkoolis põhikooli; 1997. aastal Kuressaare Gümnaasiumi ja 2002. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli.

Ta oli aastatel 2002–2008 Ugala teatri näitleja, 2008–2010 oli vabakutseline, alates 2010. aastast on ta Vanemuise näitleja.

Rollid Ugala lavastustes
2002–03
Deemon ja ingel (Avigdor)
Onu Vanja (Telegin)
Niskamäe kired (Aarne)
Ullike ootamatuste saarelt (Kantshin)
Koturnijad (Suctitis; ori)
Toomas Nipernaadi (Taavet Vaigupalu)
2003–04
Thijl Ulenspiegel (gööside peamees; vaim; hispaania sõdur)
Lõika maha ja lase jalga (doktor Boxclever)
80 päevaga ümber maailma (Jean Passepartout)
Vend Aljosa (Smurov)
2004–05
Aarete saar (George Merry)
Kaevame vanaema üles! (Oskar)
Suvi (Joosep Toots)
2005–06
Õnnetunne (Paul)
Püha Susanna ehk Meistrite kool (inspitsient)
Libahunt (osaline)
Väike Tjorven Soolavareselt (Pelle)
Kolm klaasikest kirsiviina (erinevad rollid)
2006–07
Keisri hull (Georg von Bock)
Marilyn (John F. Kennedy)
Opera Comique (Hector Vigneron)
Börs ja börsitar (Jasper Kõlu)
Naabri Mari (Veli)
2007–08
Runar & Kylikki (Runar Karlsson)

Rollid filmides
 Martinson ("Nimed marmortahvlil" 2002)
 Ivar ("Stiilipidu" 2005)
 Kaval ("Kuraditõestus" 2008)
Lõvi Alex ("Madagaskar") (hääl)

Rollid lastesaadetes
 koer Artemon (ETV lastesari "Buratino tegutseb jälle" 2002–2005)
 Jake (hääl) (BBC lastesari "Tweenie põngerjad")
 Tom (ETV lasteekraan "Saame kokku Tomi juures" 2006–2008)

Rollid telesarjades
 Leitnant Mäger (TV3 seriaal "Vabad mehed" 2015)

Tunnustus

 Draama 2003 laureaat – täpse ja intensiivse kohaloleku eest
 2004 Ugala kolleegipreemia – Parim näitleja 
 2005 Ugala publikupreemia “Kuldõun” laureaat (Joosep Tootsi roll lavastuses “Suvi”)
 Parim näitleja “Banaanikala” festivalil (Artemoni roll lavastuses “Burattino”)
 2007 ETV kolleegipreemia – Parim näitetrupp 
 2011 Vanemuise loomenõukogu draama aastaauhind 
 2014 Teater Vanemuine – Aasta vanemuislane 
 2019 Vanemuise draamatrupi kolleegipreemia – parim meespeaosa (Arnolphe lavastuses “Naiste kool”) 
 2020 Eesti Teatriliidu meespeaosatäitja auhind – Arnolphe lavastuses “Naiste kool”
 2021 Vanemuise draamatrupi kolleegipreemia – parim kolleeg

Viited

Välislingid
Rita Loel, "Karol Kuntsel: Eesti riigi iseseisvus on tegelikult suur ime", Oma Saar, 21. juuni 2008
Liis Auväärt, "Vastutustundlik boheemlane", Eesti Naine, 10. detsember 2008

Ugala näitlejad
Vanemuise näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1979
Ristumine peateega

"Ristumine peateega" on Eesti film aastast 1999. Režissöör Arko Okk

Filmi süžee põhineb Jaan Tätte näidendil "Ristumine peateega ehk muinasjutt kuldsest kalakesest". Filmi võtted toimusid juulis-augustis 1998. aastal enne Linnateatri esietendust.

Film esilinastus 19. märtsil 1999.

Film sai 1999. aastal Stockholmi filmifestivalil Rahvusvahelise Filmikriitikute Ühingu FIPRESCI žürii auhinna ja 2000. aastal Montevideo rahvusvahelisel filmifestivalil parima režiidebüüdi auhinna Opera Prima.

Osades 
 Andrus Vaarik – Osvald
 Piret Kalda – Laura
 Jaan Tätte – Roland
 Emil Urbel – kuldkalake
 Andres Tarand – kuldkalakese hääl

Viited

Välislingid 

 https://www.lr21.com.uy/cultura/9661-un-filme-finlandes-y-uno-japones
 https://epl.delfi.ee/kultuur/raha-parast-kirjutatud-loo-film-kujutas-ajastut?id=65405296
 https://www.ohtuleht.ee/53929/usu-uskumatut-nae-nahtamatut
 https://www.ohtuleht.ee/82217/jaan-tatte-menunaidend-ekraanil
 https://www.youtube.com/watch?v=vm5h9AbpU_k 
 https://www.youtube.com/watch?v=YWtgMCMyYEk&t=1s

Eesti filmid
1999. aasta filmid
Somnambuul

"Somnambuul" on Eesti ja Soome filmitegijate koostööna 2003. aastal valminud mängufilm.

Filmi süžee põhineb Madis Kõivu ja Sulev Keeduse originaalkäsikirjal.

Film esilinastus 19. septembril 2003.

Mängufilm "Somnambuul" võitis Pariisis 2004. aastal toimunud rahvusvahelisel filmifestivalil "Baltic-o-Balcan" peapreemia.

Osades
Evald Aavik – majakavaht Gottfried 
Katariina Lauk – Gottfriedi tütar Eetla
Ivo Uukkivi – sõjapõgenik Kasper
Jan Uuspõld – vene sõdur Ivan

Välislingid

Eesti filmid
2003. aasta filmid
Karl Jaanus

Karl Jaanus VR II/3 (10. november 1899 Räsna – 6. oktoober 2000 Esku) oli Vabadussõja veteran, viimasena elus olnud Vabadusristi kavaler. 

Karl Jaanus sündis Vana-Põltsamaa vallas, Räsna külas, Suuroja talus. 19-aastasena astus ta vabatahtlikult Kaitseliitu ja kaitseväkke. 1919. aasta jaanuaris läks ta 3. jalaväepolgu koosseisus reamehena rindele punaarmee vastu. Jaanus osales lahingutes Viljandimaal, Valga all, Võrumaal ja Petseri kandis. Vabadusristi sai ta Landeswehri sõjas Võnnu lahingus Ikšķile (Üksküla) juures 29. juunil 1919 luurelkäigul üles näidatud vapruse eest.

Pärast Vabadussõda pidas Karl Jaanus talu. 1941. aastal oli ta metsavend, Saksa okupatsiooni ajal abivallavanem ja Omakaitse liige. 1945. aastal viidi ta Siberisse. 1956. aastal, pool aastat enne karistuse lõppu, anti talle amnestia. Seejärel, kuni 84. eluaastani oli Karl Jaanus kolhoosis karjak.

28. novembril 1978 ülendas Peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis Tõnis Kint Karl Jaanuse lipnikuks. 

Sajandal sünnipäeval anti talle üle uus Vabadusrist, mille ta sai enne küüditamist peidetud ning hiljem kadunuks jäänud Vabadusristi asemele. 
23. juunil 2000 avati Karl Jaanuse sünnitalus tema auks juubelikivi.

Tunnustus
 Vabadusristi II liigi 3. järk
 Kaitseväe Teeneterist
 Kaitseliidu Valgeristi II klass

Välislingid 
 Antti Oolo. "Eakas luuraja sai taas talle antud autasu Vabadusristi". Eesti Päevaleht. 11. november 1999
 Urmo Kübar. "Vana mees tunneb siirast rõõmu kätte võideldud vabadusest". Eesti Päevaleht. 23. veebruar 1999
 Vaike Käosaar. "Homme avatakse juubelikivi Karl Jaanusele". Vooremaa 22. juuni 2000
 Malle Elvet. "Karl Jaanus: tsaar ei meeldinud. Läksin Eesti vabaduse eest sõtta". Tartu Postimees, 23. veebruar 1998 

3. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Kaitseliidu Sakala maleva liikmed
Eesti tuletõrjujad
Eesti metsavennad
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eesti represseeritud isikud
Eesti üle 100-aastased
Pilistvere kalmistule maetud
Sündinud 1899
Surnud 2000
Lee Trei

Lee Trei (sündinud 15. augustil 1981 Kuressaares) on eesti näitleja. 

Ta on lõpetanud 2000. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja 2004. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli. 

2004–2021 oli ta Eesti Nukuteatri/Noorsooteatri näitleja. Juulis 2021 asus ta tegutsema Kuressaare Teatris.

Rollid Eesti Noorsooteatris
 Iti (Andres Dvinjaninov, "Nukitsamees" 2004)
 Toru-Loru (Ain Prosa, "Timbu-Limbu ja lumemöldrid" 2004)
 Daam (Reeda Toots, "Naksitrallid" 2005)
 Inetu Pardipoeg (Ain Prosa "Muinasjutumees" 2005)
Trollimoor, I vanaeit, kass, öökull, tuli  : S. Lagerlöf – G. Tunström "Troll-Poiss" (lav. F. Poulsen) 2005 
Mammagena, daam Leida, Preester, Monostatos  : W. A. Mozart – R. Laasi “Võluflööt” (lav. V. Keller) 2005 
Juuni  : H. Nordberg – K. Kivitar "Paar" (lav. K. Kivitar) 2006 
Televiisor  : A. Noormets "Appi!" (lav. L. Rei) 2006 
Roosa  : W. Shakespeare – E. Liitmaa – J.Kreem – A. Dvinjaninov "Romeo ja Julia" (lav. A. Dvinjaninov) 2006 
Lepatriinu Mia  : J. Põldma "Lepatriinude jõulud" (lav. J. Põldma / H. Ernits) 2006 
Daša  : M. Lado "Väga lihtne lugu" (lav. J. Ibragimov) 2007 
Anna  : A. Lindgren "Bullerby lapsed" (lav. V. Keller) 2007 
Hobune, rebane  : I. Šauoh "Vanamees ja emahunt" (lav. I. Šauoh) 2007 
Anna  : A. Lindgren – V. Keller "Bullerby jõulud" (lav. A. Dvinjaninov) 2007

Rolle väljaspool Eesti Noorsooteatrit 
Naaber : film "Naaber" (rež. M. Keerdo, Parunid ja Vonid, TPÜ, 2004)  
Mänginud EMA Kõrgema Lavakunstikooli XXI lennu diplomilavastustes: 

A. Kitzberg "Kosjasõit", Eesti Draamateater, 2002; 

F. Molnar "Liilia", Eesti Draamateater, 2002; 

M. Unt "Kärbeste saar", Vanalinnastuudio, 2003; 

J. Karu, A. Kivirähk, T. Ojasoo "Asjade seis", Eesti Draamateater, 2004; 

G. B. Shaw "Tagasi Metuusala juurde", 2004; 

A. Pepeljajev "Kolm õde – visioonid Tšehhovi ainetel", 2004; 

A. Türnpu "Valge laev ja taevakäijad", 2004, Albu mõis 

Birgit : telesari "Helena" (TV3; 2006) 
Kaisu : A. Kivirähki "Limpa ja mereröövlid" kontsert-etendus (lav. A. Dvinjaninov) 2007
Mänginud ka telesarjades "Ohtlik lend" (ETV 2007) ning "Papad ja mammad" (TV3 2018).

Viited

Välislingid 
Nukuteatri koduleht
Noorsooteatri koduleht

Piltide lisamist ootavad
Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1981
Port Moresby

Port Moresby (tok-pisini keeles Pot Mosbi või Mosbi) on Paapua Uus-Guinea pealinn. Linn moodustab ühtaegu omaette 1. järgu haldusüksuse (ringkond).

Port Moresby asub Uus-Guinea saare kagurannikul Paapua lahe ääres.

Linna asukoht oli juba enne eurooplaste saabumist tähtis kauplemiskoht.

20. veebruaril 1873 heiskas kapten John Moresby selles asulas Suurbritannia lipu ja kuulutas selle paiga Suurbritannia osaks. Ta nimetas selle oma isa, admirali Fairfax Moresby järgi.

Eurooplaste tegelik kolonisatsioon algas kümmekond aastat hiljem. Asulast sai Briti Uus-Guinea pealinn. 1906 läks Briti Uus-Guinea Austraalia haldusse, 1918 lisandus sellele endine Saksa Uus-Guinea. Esimene lihapood ja esimene vürtspood avati 1909. Elekter saabus linna 1925 ja kanalisatsioon 1941. 1975. aastal sai ta iseseisvunud riigi pealinnaks.

Port Moresby on üks kõige kiiremini kasvavaid linnu Australaasias. Aastas suureneb linna elanike arv kuni 4%. Näiteks 1980 oli linnas 120 tuhat ja 1990. aastal 195 tuhat elanikku.

Linna teenindab Jacksoni lennujaam. See on Paapua Uus-Guinea suurim lennujaam. Lennuühendus on Paapua Uus-Guinea jaoks väga tähtis, sest raudtee riigis puudub ja maanteevõrk ei ole pidev. Seetõttu ei ole paljudesse asulatesse võimalik jõuda muul moel kui meritsi ja õhutsi. Jacksonist toimuvad regulaarlennud Brisbane'i, Cairnsi, Honiarasse, Hongkongi, Kuala Lumpurisse, Manilasse, Nadisse, Naritasse, Singapuri ja Sydneysse.

Port Moresby sõpruslinnad on Jayapura (Indoneesia), Jinan (Hiina, alates 1988) ja Townsville (Austraalia, alates 1983).

Linnas on väga kõrge kuritegevuse tase. Ajakiri Economist nimetas Port Moresby 2004 maailma kõige halvema elukvaliteediga pealinnaks. Linnas toimub väga palju vägistamisi, rööve ja mõrvu. Suurt osa linnast kontrollivad kuritegelikud jõugud. Töötus jääb 60% ja 90% vahele ning mõrvu toimub 3 korda sagedamini kui Moskvas ja 23 korda sagedamini kui Londonis.

Port Moresby on sageli kaetud suitsulooriga. Seda tekitavad arvukad järelevalveta jäetud lõkked teede ääres ja jäätmaadel, mis vahel tulekahjudeks muutuvad. Tuletõrje nendega üldiselt ei tegele, kui just olulised hooned tuleohtu ei satu.

Kliima 

Port Moresbys on lähisekvatoriaalne kliima. Aasta läbi on ühtlaselt palav, kuid eksisteerivad kuiv ja märg aastaaeg.

Kõige kõrgem õhutemperatuur, 37 °C, on mõõdetud jaanuaris, kuid igas kuus on mõõdetud sooja üle 30 °C. Kõige madalam temperatuur on 18 °C, mis on mõõdetud aprillis ja juunis.

Aastane keskmine sademete hulk on 1012 mm. Kõige sademeterohkemad kuud on veebruar (198 mm) ja jaanuar (178 mm). Kõige sademetevaesemad kuud on august (18 mm) ja september (25 mm).

Välislingid 

Paapua Uus-Guinea linnad
Pealinnad
Šairi hobune

Šairi hobune on pärit Inglismaalt. Seda tõugu arvestatakse tagasi nende hobusteni, mis William Vallutaja 1066 Inglismaale tõi.

Šairi hobune on maailma suurim hobune turjakõrgusega 198 cm ja massiga 1 tonn. Nad on enamasti mustjaskõrvid ja kõrvid, nende otsmikul on valge lai lauk. Tihedakarvalistel jalgadel on sokid ja sukad.

Kõige suurem šairi hobune oli Sampson, kelle turjakõrgus 4-aastasena 1846 oli 216 cm ja mass poolteist tonni. Sel aastal nimetati ta ümber Mammothiks. Guinnessi rekordite raamatusse pääses šairi hobune Goliath, kelle turjakõrgus oli 198 cm. Goliath suri 2001. aastal.

Šairi hobuseid kasutatakse tõuaretuses, et järglased suuremad tuleksid.

Ajalooliselt veeti šairi hobustega õlut pruulikodadest kõrtsidesse. Mõned inglise pruulikojad teevad nii tänapäevani.

Hobusetõud
Oskar von Ekesparre

Oskar Arkadius Otto von Ekesparre (vene keeles Оскар Рейнгольдович фон Экеспарре; 2. august 1839 Kangruselja – 27. detsember 1925 Kuressaare) oli eelviimane Saaremaa maamarssal aastail 1876–1906 ja Saaremaa Üldkasuliku Ühingu president 1920. aastat kuni surmani.

Ta oli ka Vene kaardiväe leitnant, raudtee peainsener, 1871. aastast Harkovi-Nikolajevski raudtee direktor, tõeline riiginõunik (1890), Riiginõukogu liige, kammerhärra (1905) ja õuemeister (1912).

Ta oli Olbrüki mõisa  (saksa k. Olbrück) omanik, mis koosnes 19. sajandi teisel poolel ning 20. sajandi algul kolmest eraldi mõisast, mille ta oli tükkhaaval kokku ostnud – Sääre (saksa k. Zerell), Mõntu (saksa k. Mento) ja Koltse (saksa k. Koltze). Elamiseks ehitas ta esinduslikuna välja Mõntu mõisasüdame, ülejäänud olid tal de facto majandusmõisateks.

Tema sõjaväelastest vennad Eugen (1845–1917) ja Alfred (1847–1936), ning sillakohtu adjunkt Guido (1852–1904) olid samuti insenerid.

Perekond
22. augustil 1878 abiellus Oskar von Ekesparre Kuressaares Kuivastu mõisast pärit paruness Bertha von Buxhoevedeniga (1859–1880), kellega tal oli kaks last:
Elisabeth von Ekesparre (1879 Mõntu – 1930 Kuressaare), abiellus 1900 Kuressaares Tumala ja Orissaare mõisniku vabahärra Matthias Stackelbergiga 
Harry von Ekesparre (1880 Mõntu – 1916 Kungur), mõisnik Vjatka kubermangus

Esivanemad

Viited

Ekesparred
Saaremaa maamarssalid
Saaremaa mõisnikud
Eesti insenerid
Sündinud 1839
Surnud 1925
Valjala

Valjala alevik asub Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli alevik Valjala valla halduskeskus.

Seal asub põhikool, lasteaed, (sihtnumber 9430), vallavalitsus, Eesti Vabadussõjas langenute mälestussammas, kirik (Eesti vanim kivikirik),  Tööpada ja 8 eraettevõtet. Valjalas on ka Valjala kalmistu ja Valjala vana kalmistu; mõlemad on arvele võetud kultuurimälestistena.

Aadressikohad

Ajalugu
1795. aastani kandis see koht Pappi-Allewe nime. 
Kirikukülana kuulus koht Valjala kihelkonda, seal oli Valjala kirikumõis. 1977. aastal nimetati Kirikuküla ümber Valjala alevikuks.

Vaata ka
Valjala maalinn
Valjala kirik
Eesti alevike loend
Viktor Kingissepa nimeline kolhoos

Viited

Välislingid
 "Andresepäeval Valjalas", Oma Saar, 7. detsember 2007
 Valjala väljakaevamised on toonud päevavalgele 15 hauda, Postimees, 12. august 2010

Eesti alevikud
Elion

Elion Ettevõtted AS (varasem nimi AS Eesti Telefon) oli aastatel 1993–2014 tegutsenud Eesti suurim telekommunikatsiooni ettevõte.

Ettevõte osutas andmesideteenuseid ja kõnelahendusi nii eraisikutele kui ka ettevõtetele. See alustas tegevust 1. jaanuaril 1993.
Põhiliselt jõuab lõppkasutajani internetiteenus ADSL-ühendusena, telefoniliini pidi.

Elion Ettevõtted AS kuulus aktsiaseltsile Eesti Telekom. 1. septembril 2014 ühendati Elion Ettevõtted AS oma emafirmaga. Eesti Telekom jätkab kaubamärgi Elion kasutamist telefoni-, andmeside- ja televisiooniteenuste osutamisel.

Ajalugu 
Elion Ettevõtted AS, tol ajal veel Eesti Telefon, alustas tegevust 1. jaanuaril 1993. Kuna tol ajal valitses Eestis telefonside koha pealt kaos, seadis riik ettevõttele ülesandeks leevendada Eestimaal valitsevat telefonipõuda ja ehitada välja korralik üleriigiline telefonivõrk koos rahvusvaheliste sidekanalitega. Kõik see määratleti 16. detsembril 1992 Eesti Vabariigi Valitsuse ja Eesti Telefoni vahel sõlmitud kontsessioonilepinguga, mis lõpetati 29. detsembril 2000.

1996. aastal toodi turule NETI-nimeline otsingusüsteem, mis sisaldas ka temaatilist infokataloogi.

1999. aastal loodi Atlase kaubamärk, mille all ettevõte jõudis turuliidri positsioonile nii Interneti sissehelistamisteenuste, püsiühenduste kui ka andmesidelahenduste osas. Peatselt hakati osutama Hoti-nimelist e-posti teenust, millest on tänapäevaks saanud üks populaarsemaid internetiportaale.

2001. aasta 1. jaanuaril avanes Eesti telekommunikatsiooniturg esimesena Kesk- ja Ida-Euroopas täielikult konkurentsile. Ettevõte investeeris ligi 100 miljonit krooni konkurentsi võimaldamiseks, viies sidevõrgu valmisolekusse teiste teenusepakkujate turuletulekuks. Enamik turule tulnud uusi telefonifirmasid leidis, et neil pole vaja rajada oma võrku, sest kasulikum on osutada teenust Elioni võrgu vahendusel.

2003. aastal otsustas ettevõte võtta nimeks Elion, koondades selle nime alla ka senised Hallo müügiesindused. Enamik ettevõtte senised kaubamärgid kadusid kasutusest. Nimemuutuse põhjuseks oli see, et Elion ei olnud enam pelgalt telefonifirma, sest internet, andmeside ja infotehnoloogia olid ettevõtte kõige kiiremini arenevad ärivaldkonnad. Lisaks ei olnud ettevõte enam monopoolses seisus.

2011. aastal ühtlustas TeliaSonera tütarfirmade logod, mistõttu sellest ajast on Elionil ja EMT-l kogu TeliaSonera kontserniga sama logo ja visuaalne identiteet.

2012. aastal toodi koostöös Samsungiga turule IPTV-rakendus, mis lubab Elioni nutiTV-d vaadata ilma digiboksita.

Viited

Välislingid 
 Koduleht

Eesti telekommunikatsiooniettevõtted
Eesti endised ettevõtted
Biisk

Biisk on linn Venemaal Altai krais, Biiski rajooni halduskeskus. Asub Bija jõe kaldal, 140 km Barnaulist kagus.

Biisk asutati 1709. aastal sõjaväelise kindlusena, kuid põletati peagi kohalike hõimude poolt maha. Kindlus taastati 1718. aastal. Linnaõigused sai 1782. aastal.

Tähtsamad tööstusharud on masinatööstus, puidu- ja keemiatööstus.

Viited

Välislingid 
Biiski koduleht (vene ja inglise keeles)

Tomski kubermang
Altai krai
Venemaa linnad
Elina Reinold

Elina Reinold (sündinud 28. detsembril 1971 Tallinnas) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 1994. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli XVI lennu. Aastatel 1993–2007 töötas ta Eesti Draamateatris. Pärast seda on olnud vabakutseline näitleja.

Rollid

Teatrites 
 1993 Bertha – August Strindberg "Isa"
 1993 Nataša – Anton Tšehhov "Kolm õde"
 1993 Mamma – Madis Kõiv / Aivo Lõhmus "Põud ja vihm Põlva kihelkonnan nelätõistkümnendäma aasta suvõl"'
 1994 vürstinna Dolgorukaja – Jaan Kross "Doktor Karelli raske öö"
 1994 Susanna – Andrus Kivirähk "Jalutuskäik vikerkaarel"

Filmides 
 1999 Evelin Timmer – "Lurjus"
 2001 põetaja – "Head käed"
 2008 Saara – "Soovide puu"
 2012 Viivi Kägu – "Seenelkäik"
 2018 nõid – "Tuliliilia"

Televisioonis 
1995 - 1996 V.E.R.I
 1995 Maila – "Wikmani poisid"
 1994–1996 Kristi – "Õnne 13"
 2007 Kärt – "Kelgukoerad"
 2007 Brigitta – "Brigaad 3"
 2010 Mailis – "Kättemaksukontor"
 2013– Freya Narvik – "Kättemaksukontor"

Tunnustus
 1992 – Voldemar Panso nimeline auhind
 1996 – Lensi Römmer-Kuusi stipendium
 2011 – parima naisnäitleja preemia 29. Fajri Rahvusvahelisel Teatrifestivalil
 2012 – Marrakechi filmifestivali parima naisnäitleja auhind rolli eest filmis "Seenelkäik"
 2020 – Eesti Teatriliidu naiskõrvalosatäitja auhind

Isiklikku 
Elina Reinold elas kuus aastat koos näitleja Mait Malmsteniga. Tal on suhtest Ando Kivibergiga tütar Emma Lotta. Aastal 2002 abiellus ta näitleja Enn Nõmmikuga, neil on kaks ühist poega.

Välislingid 
 Elina Reinold: "Ju me polnud Maiduga õiged kaaslased, et luua oma pere" Õhtuleht, 19. jaanuar 2008
 Uus osaline teada – Frida asemele Freya ehk Elina Reinold! Delfi, 6. august 2013

Eesti näitlejad
Eesti filminäitlejad
Sündinud 1971
Žovkva

Žovkva (poola Żółkiew) on linn Ukraina Lvivi oblastis Lvivi rajoonis. Kuni 2020. aastani oli linn Žovkva rajooni halduskeskus. 1951–1992 kandis nime Nesterov. Žovkva asub Lvivist umbes 25 km põhjas.

Linn on asutatud 1597. aastal, linnaõigused sai 1603. Linn kujunes tunnustatud käsitöökeskuseks. 17. sajandil oli Poola kuninga Jan III Sobieski residentslinn. 

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Žovkva elanikest ukrainlasi 97,50%, venelasi 1,98%, poolakaid 0,17% ja valgevenelasi 0,16.

Viited 

Ukraina linnad
Lvivi oblast
Müüsleri

Müüsleri on küla Mäeküla–Koeru maantee ääres Järva vallas Järva maakonnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kareda valda.

Müüsleri ühendab selliseid suuri maanteid nagu Tallinna–Tartu maantee (Mäekülast ära pöörata) ja Piibe maantee (Kapu ristist Koeru poole pöörata). Müüsleri kaugus kummastki maanteest on pisut üle 10 km.

2000. aastal elas külas 141 inimest. Müüsleri küla kohta esimesed teated pärinevad 1564. aastast, mil küla kandis nime Seinall. 17. sajandi esimesel poolel rajatud mõis kandis Seinigali nime. Eestikeelne nimi Müüsleri tekkis 17. sajandi teisel poolel.

Küla piires on Müüsleri lahingu mälestussammas, park, Kilplala ja neli kivikalmet. 1999. aastast tegutseb Müüsleri Küla Selts.

Müüsleri vald asus Peetri kihelkonnas Järvamaal Eestimaa kubermangus.

Vaata ka
Müüsleri mõis
Neeva kanal

Viited

Järva valla külad
Kahtla Lasteaed-Põhikool

Kahtla Lasteaed-Põhikool on lasteaia ja põhikooli ühisasutus Saaremaa vallas Kahtla külas Orissaare-Kuressaare maantee 20. kilomeetril. 

Kooli ajalugu loetakse alates 1836. aastast. Juba teist sajandit on kooli asukohaks Laimjala Vassilius Suure kiriku kõrval olev maa-ala. 1924. aastast töötas kool 6-klassilisena ning sai aastate jooksul klasse juurde, kuni 1988. aastal avati 9. klass ning 1992. aastal sai kooli nimeks Kahtla Põhikool. Lasteaiaga ühendati kool 2006. aastal.

2000. aastal õppis koolis 138 õpilast, 2010. aastal aga vaid 37.

Koolis tegutsevad kodutütarde ja noorkotkaste klubi.

Vilistlasi 
 Henno Käo
 Debora Vaarandi
 Selma Teesalu
 Jaan Õispuu

Viited

Välislingid 
Ametlik koduleht

Saaremaa vald
Saare maakonna koolid
Eesti lasteaiad
Kapitoolium (Washington)

Ameerika Ühendriikide Kapitoolium (inglise keeles United States Capitol) on kõige peamine USA kapitoolium, kus käivad koos istungitel nii USA Senat kui ka Esindajatekoda. Selles parlamendihoones on töökabinet USA asepresidendil, kes juhib Senati ja ka Kongressi (mõlema koja ühisistungi) tööd. Samuti on seal kabinet Enamuse liidril (Majority Leader) ehk isikul, kelle partei saab enamuse Esindajatekojas ning määratakse või valitakse partei poolt Esindajatekoja esimeheks. 

Hoone on ajaloolise väärtusega ja on kaitse all ajaloomälestiste kaitse seaduse alusel. Kunagi asus seal ka kongressi raamatukogu, mis tänapäeval asub kolmes eraldi hoones Kapitooliumi idaosas. Kapitooliumi hoone on avatud külastajatele, kes võivad jälgida avatud istungeid ning tutvuda hoones olevate kunstiväärtustega.

Kapitoolium on ka koondnimetus Kongressi kompleksi kohta, mis sisaldab 7 põhihoonet (1 Kongressi, 3 Senati ja 3 Esindajatekoja hoonet), Ülemkohtu hoone, 3 raamatukoguhoonet, botaanikaaia hoone ja hulgaliselt abihooneid. Enamik asub Kapitooliumi künkal, osa vahetus läheduses, kuid osa abi-hoonetest asub ka väljaspool Washingtoni.

Kapitoolium või Kapitooliumi küngas on ka eraldi piiritletud ala Washingtonis, kus asuvad Kongressi 7 põhihoonet. Neid hooneid seob metroo, avariitunnelid ning kütte- ja elektrisüsteem ekstreemolukordadeks. Samuti asuvad neis hoonetes kohvikud, restoranid ja külalistetoad, mis võimaldavad töötajatel majast mitte lahkuda mitme ööpäeva jooksul.

Kapitooliumi künka hooned
Supreme Court Building – Ülemkohtu hoone
Judiciary Building – Ülemkohtu abihoone, arhiivid ja lisateenindus
Jefferson Building – Kongressi raamatukogu
Adams Building – Kongressi raamatukogu
Madison Building – Kongressi raamatukogu
O'Neill Building – Kongressi abihoone (tehnilised abiteenistused, kontorid)
Ford Building – Kongressi abihoone (trükikoda, abiteenistused)
Capitol Police Building – Kapitooliumi politseiüksuse hoone
Botanic Garden Conservatory (2 hoonet) – Kapitooliumi aednik, väliskujundus

Külastuskeskus 
Külastuskeskus ehk Visitor Center on aastatel 2000–2008 ehitatud maa-alune turistidele ja külastajatele mõeldud kompleks Kapitooliumi hoone idapoolses pargis. Kompleksis on muuseum, mis kajastab Kapitooliumi ja USA rahvaesinduse ajalugu, ning ruumid, mis tagavad külastajate turvakontrolli enne Kapitooliumi kompleksi sisenemist. Samuti on seal kohvikud ja muud tarberuumid külastajatele ja teenindavale personalile.

Ülemkohus

Ameerika Ühendriikide Ülemkohus on kõrgeim õigusinstants, kuhu riigi kodanikud võivad pöörduda. Aastatel 1879–1935 asus ülemkohus Kongressi hoones ehk Kapitooliumi hoones. Alates 1935. aastast on Ülemkohtul oma hoone Kapitooliumi künkal. Ülemkohus koosneb 9 kohtunikust: 1 ülemkohtunik (Chief Justice) ja 8 lisakohtunikku (Associated Justices). Alates 2005. aastast on USA ülemkohtunik John G. Roberts Jr.

Vaata ka
 Ameerika Ühendriikide Kongress
 Ameerika Ühendriikide osariikide kapitooliumid

Välislingid 

Kapitooliumi hoonest The Architect of the Capitoli kodulehel (inglise keeles)
Kongressi Botaanikum
Kongressi metroo
USA Kapitooliumi skeem

Washingtoni ehitised
Metroo

Kiirraudtee, tuntud ka kui metroo või allmaaraudtee, on tavaliselt linnapiirkondades kasutatav suure veovõimega ühistransport. Erinevalt bussidest või trammidest on kiirraudteesüsteemid elektriraudteed, mis sõidavad ainuõigusega sõiduteel, kuhu ei pääse jalakäijad ega muud sõidukid. Metrooliinid on rajatud maa-alustesse tunnelitesse või tänavate kohale estakaadidele. Paljudes linnades on metroo kesklinnast kaugemal ka maa peal, kuid sel juhul samatasandiliste ristumisteta muu transpordiga. 

Maailma esimene kiirraudteesüsteem oli osaliselt maa-alune Metropolitan Railway, mis avati tavapärase raudteena 1863. aastal ja nüüd on see osa Londoni metroost. 1868. aastal avas New York kõrgendatud West Side'i ja Yonkersi Patent Railway, mis oli esialgu kaabli abil veetav liin, kus kasutati staatilisi aurumasinaid. Hiinas on kõige rohkem kiirraudteesüsteeme - kokku 31, ning üle 4500 km raudteeliine. Hiina vastutab suurema osa kiirraudtee laienemise eest viimase kümne aasta jooksul. 
 
Maailma pikim ühe käitajaga kiirraudteesüsteem marsruudi pikkuse järgi on Shanghai metroo (743 km). Maailma vanim metroo on Londoni metroo (avati 1890), vanuselt teine on Budapesti metroo (avati 1896); järgnesid Glasgow (1896), Chicago (1897), Pariis (1900), Boston (1901), Berliin (1902), Ateena (1904), New York (1904) jne.

Ajalugu

Londonis asuva Metropolitan Railway avamine 1863. aastal oli kiirraudteesüsteemide alguseks. Esimesed kogemused aurumasinatega olid ebameedlivad hoolimata olemasolevast ventilatsioonist. Ka katsed pneumaatiliste raudteedega nurjusid, kui linnad neid laiemalt kasutusele võtsid. Elektriline veojõud oli tõhusam, kiirem ja puhtam kui aur ja osutuks paremaks valikuks tunnelites sõitvate rongide ja teenuste jaoks.
1890. aastal oli City & South Londoni raudtee esimene elektritranspordiga kiirraudtee, mis asus täielikult maa all.  Enne avamist kandis liin nime "City and South London Subway", tuues sellega raudtee terminoloogiasse mõiste subway. Mõlemad raudteed koos teiste raudteedega liideti lõpuks Londoni metrooga. </ref> Both railways, alongside others, were eventually merged into London Underground. The 1893 Liverpool Overhead Railway was designed to use electric traction from the outset.

Alates 1960. aastast võeti Euroopas, Aasias ja Ladina- Ameerikas kasutusele palju uusi süsteeme. 21. sajandil asub enamik uuemaid laiendusi ja süsteeme Aasias, tehes Hiina maailma metrooliikluse liidriks -  60 linna, milles ehitatakse või kavandatakse kiirraudteesüsteeme.

Galerii

Vaata ka
Ühistransport
Metroode loend
Metroo rööpmelaius

Viited

Metroo
Tunnel

Tunnel on maa- või veealune läbikäik, mis on täielikult suletud, välja arvatud sisse- ja väljapääsud, mis tavaliselt asuvad tunneli otstes.

Tunnel võib olla mõeldud jalakäijatele, autotranspordile, raudteetranspordile või kanalitele. Mõned tunnelid on akveduktid, mille kaudu voolab vesi hüdroelektrijaamadesse või tarvitamiseks joogiveena. Samuti võidakse tunnelit kasutada kanalisatsioonina, heitvee transpordiks. Tunneleid ehitatakse elektri- või sidekaablite tarbeks, kuid ka loomade läbipääsuks maanteede või raudteede alt.

Salakäigud võimaldavad mingisse piirkonda ohu korral märkamatult sisse või sealt välja pääseda, nagu Củ Chi tunnelid Vietnamis Ho Chi Minhis või salakaubavedajate tunnelid Gaza tsoonist Egiptusse. Mõned tunnelid on rajatud kaitseotstarbel, näiteks teise maailmasõja ajal Saksamaal ehitatud Mittelwerk ja Cheyenne'i mäe alune juhtimiskeskus USA-s. Tunnelisüsteeme, millesse inimesi maetakse, nimetatakse katakombideks; neid leidub paljude vanemate linnade all, kus linnasisesed surnuaiad on täitunud.

Tunnelid võivad olla transpordi seisukohalt elutähtsad. Suurlinnades paiknevad eraldi tunnelisüsteemides metrood, kus maa-aluste rongidega sõidavad iga päev sajad tuhanded inimesed. Mägistes riikides nagu Šveits võib tunnelitest aga sõltuda terve riigi transpordisüsteem.

Tunneliehituseks on kolm põhilist meetodit:
 kaevata kraav ja see pealt katta;
 puurida tunnel selle kohal asuvat maapinda eemaldamata;
 viia tunneli osad veekogu põhja, seal ühendada ja hiljem kogu tunnel veest tühjaks pumbata.
Meetodi valik sõltub tunneli eesmärgist, pinnasest ja muudest asjaoludest. Üldjuhul on tunnelid märgatavalt kallimad kui näiteks sillad, tunneliehituses on ülekulud tavalised.

Oletatavasti on maailma vanim veealune tunnel Terelek kaya tüneli Türgis Kızıli jõe all, Boyabati ja Duragani linnast lõunas. Selle vanuseks on hinnatud 2000–5000 aastat, tõenäoliselt oli see kaitseotstarbeline.

Kuna tunnelid on üldjuhul piiratud väljapääsuga suletud ruumid, millesse õhk pääseb vaid kitsaste kanalite kaudu, on põlengud tunneleis eriti ohtlikud. Ka abi pääsemist tunnelitesse on raske korraldada. Seetõttu on pikkades tunnelites ka autoõnnetused vahel märksa suurema ohvrite arvuga kui sama suurusega liiklusõnnetused maanteel.

Pikimad tunnelid

Delaware Aqueduct New Yorgis USAs, 137 km pikk.
Seikan Tunnel Jaapanis on maailma pikim raudteetunnel, 53,9 km.
Channel Tunnel, mis ühendab Inglismaad ja Prantsusmaad La Manche'i väina merepõhja alt, 50 km, millest 39 km asub merepõhja all.
Lötschbergi Baastunnel Šveitsis, raudteetunnel, 34,5 km.
Lærdal Tunnel Norras, 24,5 km.

Vaata ka
ökodukt