joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Walesi jalgpallikoondis

Walesi jalgpallikoondis on Walesi jalgpalluritest koostatud maa esindusmeeskond, mille liikmed valib välja koondise peatreener ning mida haldab Walesi Jalgpalliliit (inglise Football Association of Wales, kõmri Cymdeithas Bêl-droed Cymru). Peamine kodustaadion on Cardiffis asuv Millennium Stadium.

Walesi jalgpalliliit on maailmas vanuselt kolmas, esimene sõpruskohtumine peeti 1876. aastal Šotimaaga.

Koondis on pääsenud korra maailmameistrivõistlustele (1958) ja siis jõuti välja veerandfinaali. Euroopa meistrivõistlustele kvalifitseerusid kõmrid esmakordselt 2016. aastal ning jõudsid välja poolfinaali, kus kaotasid Portugali jalgpallikoondisele 0:2.

2018. aastal määrati koondise peatreeneriks Ryan Giggs, kuid alates 2020. aastat novembrist asendab teda Rob Page.

Saavutused 
Maailmameistrivõistlused
Veerandfinaal (1): 1958
Euroopa meistrivõistlused
Poolfinaal (1): 2016

Mängijad

Praegune koosseis 
Walesi koondis 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

{{nat fs g player|nr=11|pos=RÜ|nimi=Gareth Bale (kapten)|sorteerinimi=Bale, Gareth|vanus=|mänge=91|väravaid=33|klubi=Tottenham Hotspur|klubirah=ENG}}

Rekordinternatsionaalid

Enim väravaid

Peatreenerid
Asetäitjad on kaldkirjas

Walley Barnes (1954–1955)
 Jimmy Murphy (1956–1964)
 Dave Bowen (1964–1974)
 Ron Burgess (1965)
 Mike Smith (1974–1979)
 Mike England (1979–1987)
 David Williams (1988)
 Terry Yorath (1988–1993)
 John Toshack (1994)
 Mike Smith (1994–1995)
 Bobby Gould (1995–1999)
 Neville Southall (1999)
 Mark Hughes (1999–2004)
 John Toshack (2004–2010)
 Brian Flynn (2010)
 Gary Speed (2010–2011)
 Chris Coleman (2012–2017)
 Ryan Giggs (2018–)
 Rob Page'' (2020–)

Mängud Eesti koondise vastu 

Koondis
Euroopa jalgpallikoondised
Mälestusmärk

Mälestusmärk ehk monument (ladinakeelsest sõnast monumentum 'mälestusmärk') on ajaloolise sündmuse või isiku, ka looma, eseme või tegelaskuju mälestuse jäädvustamiseks loodud rajatis. Kitsamas tähenduses on mälestusmärgid ka mälestussambad ja ausambad. 

Tavaliselt koosneb mälestusmärk arhitektuurilisest ja skulpturaalsest osast ning on arhitekti ja skulptori ühislooming. Mälestusmärk võib olla ka abstraktne. 

Mälestusmärgid on ruumi mõtestatud „korrastajad”, sageli täidavad need väljaku või muu avaliku ruumi visuaalse keskme ülesannet. 

Mälestusmärgid võivad olla: skulptuurid, võidukaared, hauatähised, kenotaafid, mälestustahvlid, memoriaalid.

Vaata ka

monumentaalskulptuur
obelisk
staatua
Ela Kogerman-Lepp

Ela Kogerman-Lepp (sündinud Ela Isis Kogerman, 26. juuli 1924 Tartu – 12. november 2014) oli eesti arstiteadlane, anatoom. 

Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna 1952. Ta oli Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlane.

Ta on olnud TRÜ anatoomia kateedri juhataja (1964–1969) ning seejärel anatoomia osakonna juhataja (1969–1989). 

Ta on hoidnud ja arendanud August Rauberi tööd ja traditsiooni.

Teosed
Ela Kogerman-Lepp on raamatu "Inimese anatoomia" (ilmunud kirjastuses Valgus 1974. aastal) üks kaasautoreid.

Isiklikku
Ela Lepa abikaasa Arne Lepp oli samuti arstiteadlane ja anatoom. 
Tema isa oli keemik Paul Kogerman.

Vaata ka
August Rauberi medal

Viited

Välislingid
Ela Lepp 90

Eesti arstiteadlased
Eesti anatoomid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liikmed
Sündinud 1924
Surnud 2014
Alexander von Uexküll

Alexander Rudolf Karl von Uexküll (enamasti lihtsalt Alexander von Uexküll; 1829–1891) oli baltisaksa poliitik ja  Tallinna linnapea, 1878–1883. 

Ta oli 1878–1883 Tallinna linnapea. Talle kuulus Haimre mõis.

Ta on maetud Vana-Vigala mõisa parki.

Pere
Tema poeg oli Jakob von Uexküll.

Kirjandus 
Tiit Rosenberg, 1877. aasta linnaomavalitsuse reform ja Tallinna baltisaksa linnapead 1878–1918, lk 58–61

Tallinna linnapead
Eestimaa maanõunikud
Baltisaksa poliitikud
Alexander Rudolf Karl von Uexküll
Sündinud 1829
Surnud 1891
Eesti taimestik

Eesti taimestik ehk Eesti floora on Eestis kasvavate taimeliikide kogum. 

Eristatakse pärismaist taimestikku ja introdutseeritud taimestikku.

Eestis kasvab pärismaisena ligikaudu 1440 liiki soontaimi ja 583 liiki sammaltaimi. 

Introdutseeritud floora liikide arv pole teada, kuid see ületab pärismaist floorat hulk kordi. Introdutseeritud on peamiselt soontaimi.

Vaata ka
Eesti elustik
Eesti samblad
Eesti sõnajalgtaimede süstemaatiline nimestik
Eesti üheiduleheliste süstemaatiline nimestik
Eesti pärismaised puud
Eesti pärismaised põõsad
koguteos "Eesti NSV floora"

Kirjandus
Seni kõige põhjalikum ülevaade Eesti taimestikust (soontaimede osas) on aastail 1953–1984 ilmunud 11-köiteline "Eesti NSV floora". Uuem ülevaade on esitatud Toomas Kuke 1999. a. ilmunud raamatus.
Kukk, Toomas 1999. Eesti taimestik. Tartu: Teaduste Akadeemia Kirjastus.
Leht, Malle 2010. Eesti taimede määraja. (3. parandatud trükk.) Tartu: EMÜ, Eesti Loodusfoto.
Wilhelm Christian Friebe 1805. Oekonomisch-technische Flora für Liefland, Ehstland und Kurland. Riga: in der Hartmannschen Buchhandlung. Google books
Ingerpuu, Nele; Kalda, Aino; Kannukene, Leiti; Krall, Heljo; Leis, Mare; Vellak, Kai 1998. Eesti sammalde määraja. Tartu: EPMÜ ZBI.
Mstislav Rostropovitš

Mstislav Rostropovitš (vene Мстислав Леопольдович Ростропович, 27. märts 1927 Bakuu – 27. aprill 2007 Moskva) oli vene helilooja, tšellist ja Nõukogude-aegne vabadusvõitleja.  

Rostropovitš oli üks armastatumaid Venemaa kultuuritegelasi, kes pälvis nii kodumaal kui ka mujal tunnustustust Nõukogude ajal kodanikuõiguste eest võitlemisega. Näiteks kaitses ta häälekalt Andrei Sahharovi ja Aleksandr Solženitsõnit. Kui ta 1978. aastal välismaal oli, võtsid võimud temalt "ebapatriootliku tegevuse" eest kodakondsuse. Selle sai ta tagasi 1990. Viimastel aastatel elas Rostropovitš koos abikaasa lauljatar Galina Višnevskajaga vaheldumisi Venemaal, USA-s ja Prantsusmaal.

Elulugu 

16-aastaselt astus ta Moskva konservatooriumi, kus õppis kompositsiooni kuulsate heliloojate Sergei Prokofjevi ja Dmitri Šostakovitši juures. 1945 sai tuntuks tšellistina, võites kuldmedali üleliidulisel muusikute konkursil.

Tema esituses kõlas kogu tšellomuusika repertuaar ja mitmed heliteosed kirjutati ka spetsiaalselt talle. Ta esitas esmaettekandes 117 heliteost tšellole ja tema dirigeerimisel kanti ette 70 orkestriteose esmaesitust.
Kammermuusikuna on ta esinenud koos kuulsate pianistide Svjatoslav Richteri ja Emil Gilelsi ning viiuldaja Leonid Koganiga, pianistina on ta musitseerinud koos oma naise sopran Galina Višnevskajaga.

Alates 1969. aastast toetas ta põlu alla sattunud kirjanikku Solženitsõnit, lubades tal elada oma Moskva-lähedases suvilas ja kirjutades tema kaitseks avaliku kirja Leonid Brežnevile. Viimasele järgnes kontsertide ja ringreiside ärakeelamine ning salvestuste katkestamine. 

Pärast NSV Liidust lahkumist 1974. aastal sai temast üks juhtivaid Lääne dirigente. 17 hooaja jooksul juhatas ta Washingtoni, Bostoni ja Londoni riiklikku sümfooniaorkestrit ning Berliini ja Londoni filharmoonia sümfooniaorkestrit.

Ta on maetud Moskva Novodevitšje kalmistule, kuhu on maetud ka Venemaa president Boriss Jeltsin, kellega kõrvuti astus ta vastu 1991. aasta putšile.

Autasud ja -nimetused 

Rostropovitšit on tunnustatud 29 riigi autasudega. Ta on 50 ülikooli audoktor, 40 organisatsiooni auliige, 28 linna aukodanik. Ta on viiekordne Grammy auhinna laureaat (1970, 1977, 1980, 1983, 2003).

 Orden "Teenete eest Isamaa ees" 1. järk – 2007, 2. järk – 1997.
 Stalini preemia (1951)
 Lenini preemia (1964)
 Vene NFSV riiklik preemia (1991)
 Vene Föderatsiooni riiklik preemia (1995)
 Vene NFSV teeneline kunstnik (1955)
 Vene NFSV rahvakunstnik (1964)
 NSV Liidu rahvakunstnik (1966)
 Léonie Sonningi muusikaauhind (1981)
 Briti Impeeriumi Ordu rüütel (1987)

Välislingid 

 
 
 Huvitavaid fakte Rostropovitšist

Dirigendid
Tšellistid
Nõukogude Liidu rahvakunstnikud
Venemaa heliloojad
Vabadusvõitlejad
Novodevitšje kalmistule maetud
Sündinud 1927
Surnud 2007
Jaak Varik

Jaak Varik (19. august 1882 Tarvastu kihelkond – 9. juuli 1941 Jõhvi) oli eesti vaimulik. 

Ta oli Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja aastail 1922–1941 ja Narva-Alutaguse praost aastail 1923–1941. 

Alates 1931. aastast oli Jaak Varik ka Eesti Kiriku peatoimetaja. 1939. aastal oli ta Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku hooldaja. 

1941. suvel varjas ta end Jõhvi lähedal asuvas talus, sest teda süüdistati salakuulamises sakslaste kasuks. Ta perekond, abikaasa ja tütar arreteeriti. J. Varik andis end vabatahtlikult üles ja ta hukati 1941. aastal suvel hävituspataljonlaste poolt.

Jaak Varik koos pojaga, Jaak Varik jun. maeti Rakvere Kolmainu kalmistule 22.08.1941.a. Jaak Varikule (seenior) on paigaldatud mälestustähis ja -pink Jõhvi kirikusse.

Tunnustus
 1940 – Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk

Isiklikku
Jaak Varik oli abielus Gertrud Veronika Raamiga. Nende poeg Jaan Varik oli samuti kirikuõpetaja. Teine poeg Jaak (1916–1941) hukati 1941. aastal suvel Nõukogude repressiivorganite poolt. Jaak Varik jun. rühmaülem 1. suurtükiväegrupis Narvas ja hiljem Punaarmee 627. kergesuurtükiväepolgus korraldas Saksa-Vene sõja algupäevi metsavendade grupi rünnaku Kiviõli raudteejaamale ja langes 7. juulil 1941 Kiviõli piirkonnas haavatuna punaste kätte ning tapeti. 

Tütar Gertrud (6. oktoober 1914 Tartu – 29. aprill 1982) oli Jaan Kiivit seeniori abikaasa. Teise tütre Irene abikaasa Ferdinand Veike oli Eesti Riikliku Nukuteatri rajaja ning esimene ja pikaaegne peanäitejuht. Kolmas tütar Veronika (Holz) põgenes sõja ajal kodumaalt ja suri Austraalias.

Viited

Kirjandus
 Ev.-luteri usu kirikule määrati hooldaja. Uus Eesti, 15. september 1939, nr 251, lk 1 
 Hooldaja õp. J. Varik võttis üle ev-luteri usu kiriku juhtimise. Uus Eesti, 16. september 1939, nr 252, lk 1 
 Kiriku hooldaja juure nõukogu. Päevaleht, 17. september 1939, nr 252, lk 3
 Jõhvi hirmupäevad. Praost Varik oli sunnitud end ise bolševike kätte andma, Virumaa Teataja, 25. oktoober 1941, nr 33, lk 3

Jõhvi Mihkli koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Rakvere linnakalmistule maetud
Sündinud 1882
Surnud 1941
Enn Veldi

Enn Veldi (sündinud 20. oktoobril 1955) on eesti keeleteadlane, leksikograaf.

Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli ning täiendanud end Indiana Ülikoolis (Albert Valdmani juures).

Ta on mitme sõnaraamatu autor. Töötab inglise filoloogia õppejõuna.

Välislingid

Keelesaade. Oxfordi sõnaraamat. Vikerraadio, ERR (Enn Veldi räägib saates sellest, kuidas Oxfordi sõnaraamatut tegema hakati, mis tähtsus ja tähendus on Oxfordi sõnaraamatul kaasajal)

Eesti leksikograafid
Sündinud 1955
Nikolai von Bünting

Nikolai von Bünting (vene Николай Георгиевич фон Бюнтинг; 15. juuli 1861 Peterburi – 2. märts 1917 Tver) oli Venemaa keisririigi riigitegelane. 

Ta oli keiser Nikolai II aegne tseremooniameister (1896), Kurski asekuberner 26. septembrist 1897 kuni 15. veebruarini 1903, kammerjunkur (1898), tõeline salanõunik (1902), Arhangelski kuberner 10. maist 1904 kuni 8. novembrini 1905, Eestimaa kuberner 8. novembrist 1905 kuni 21. jaanuarini 1906 ning viimane Venemaa Keisririigi Tveri kubermangu tsiviilkuberner 15. aprillist 1906 kuni mõrvamiseni veebruarirevolutsiooni esimestel päevadel Tveris 1917. aastal. 

Talle kuulus Petserimaal Irboska juures asunud Halahhalnja (Усадьба "Халахальня") mõis.

Autasud
Püha Anna ordeni 1. järk
Püha Stanislavi ordeni 1. järk
Püha Vladimiri ordeni 2, 3 ja 4 järk.

Perekond
Tema vanemad olid Preisimaalt pärit kindralmajor parun Georg Wilhelm von Bünting (vene Георг-Вильгельм Карлович фон Бюнтинг; 1826–1877) ja Kuramaa päritolu paruness Marie (von Medem (1836–1907).
Tema õde Marie von Bünting (1871–1913) oli abielus Muhumaa Võlla mõisnik Konstantin von Buxhoevedeniga (1863–1930).

Nikolai von Bünting abiellus 2. aprillil 1897 vabapreili Sophie von Medemiga (1876–1948), kes oli tõelise salanõuniku parun Michael von Medemi tütar. Abielust sündisid:
Marie (1898)
Catherine (1900)
Regina (1905)
Margarita (1907)
Sophie (1912), abiellus vürst Nikolai Apraksiniga

Viited

Baltisakslased
Tõelised salanõunikud
Venemaa keisririigi poliitikud
Vene Eestimaa kubernerid
Tapetud poliitikud
Sündinud 1861
Surnud 1917
Pjotr Bašilov

Pjotr Petrovitš Bašilov (vene Пётр Петрович Башилов; 1857 – 1919) oli Venemaa keisririigi riigitegelane. 

Ta oli keiser Nikolai II aegne tõeline riiginõunik, Eestimaa tsiviilkuberner 21. jaanuarist 1906 kuni 11. juulini 1907, Novgorodi tsiviilkuberner 13. juulist 1907 kuni 28. veebruarini 1911 ja viimane Venemaa Keisririigi Ufaa kubermangu tsiviilkuberner 28. veebruarist 1911 kuni 1917.

Perekond
Ta oli abielus Jekaterina Pavlovnaga.

Viited

Venemaa keisririigi poliitikud
Vene Eestimaa kubernerid
Sündinud 1857
Surnud 1919
Kalev Saar

Kalev Saar (sündinud 27. mail 1969) on eesti muusik, ansambli Lehmakommionud laulja ning trummar.

Ansamblite- ja püromuusikafestivali "Tuleristsete" korraldaja.

Viited

Eesti muusikud
Sündinud 1969
Izmail Korostovets

Izmail Vladimirovitš Korostovets (vene keeles Измаил Владимирович Коростовец) (1. (ukj 13. juuli)  1863 – 19. märts 1933 Poznań) oli Venemaa sõjaväelane (kindralleitnant) ja riigitegelane. Aastatel 1907−1915 oli ta Eestimaa kuberner.

Elulugu
Ta lõpetas 1884 paažikorpuse Peterburis ja asus 1885 ohvitserina teenima Preobraženski polku. 1904. aastast polkovnik (hiljem kindralmajor), Kuramaa kubermangu asekuberner 20. septembrist 1903 kuni 27. juulini 1907, Eestimaa tsiviilkuberner 11. juulist 1907 kuni 1915 ja senaator.

Esimese maailmasõja puhkemise järel hakati Venemaa keisririigis saksapäraseid kohanimesid asendama venepärastega, nt Peterburi nimetati ümber Petrogradiks. 7. oktoobril 1914 otsustas Tallinna Linnavolikogu kuberner Izmail Korostovetsi pealekäimisel muuta linna senine ametlik nimi Revel vanade vene leetopisside järgi Kolõvaniks .

Tema abikaasa Maria Karlovna oli pärit Bockide suguvõsast Liivimaa kubermangust. 

Pärast 1917. aasta revolutsioone asus ta ümber Poolasse.

Auastmed

Autasud

Venemaa autasud
 Püha Stanislavi ordeni III klass (6. detsember 1895)
 Püha Anna ordeni II klass (1906)
 Püha Vladimiri ordeni IV klass (6. detsember 1908)
 Püha Vladimiri ordeni III klass (28. september 1910)
 Püha Stanislavi ordeni I klass (6. juuli 1912)
 Püha Anna ordeni I klass (14. aprill 1915)
Aleksander II ja Nikolai II nimetähed

Välismaa autasud
Preisimaa Punase Kotka orden IV järk
Taani Dannebrogi ordu autäht
Pärsia Lõvi ja päikese 2. klassi orden
Prantsuse Auleegioni orden
Suurbritannia Kuningliku Victoria Ordu rüütel-komandör (auliige), 10. juuni 1908

Viited

Välislingid
Arciszewski, N. Maruvenestaja-kuberner peab end heategijaks. Tallinna Korostovets elab Poznanis ja jutustab oma mälestusi. On usus, et jättis eestlastele häid mälestusi., Postimees nr.5, 7. jaanuar 1933, lk 1.
Korostovetsi teenistuskäik saidil grwar.ru
Mineviku varjud: Kuberner Korostovets, Lääne Sõna, 6. jaanuar 1944

Punase Kotka IV klassi ordeni kavalerid
Venemaa keisririigi poliitikud
Venemaa keisririigi senaatorid
Venemaa keisririigi sõjaväelased
Vene Eestimaa kubernerid
Sündinud 1863
Surnud 1933
Vilno sõjakool

Vilno sõjakool (kuni 1910 Vilno Jalaväe Junkrukool; vene keeles Виленское военное училище) oli aastatel 1864–1917 tegutsenud Venemaa Keisririigi sõjaväeline õppeasutus, mis andis militaarharidust jalaväe allohvitseridele ja nooremohvitseridele. 

Sõjakoolid Vilnos ja Moskvas asutati 29. oktoobril 1864 keiser Aleksander II käsul. Vilno sõjakool hakkas tööle Aleksandri kadetikorpuse varasemates ruumides, vastavalt sõjakooli vajadustele neid laiendati. 

Algul oli sõjakoolis 200 junkrukohta, 1874. aastal suurendati õppekohtade arv 300-ni. Õppetöö toimus nooremas ja vanemas astmes. 

1901. aastal reorganiseeriti kool kolmeaastase õppeajaga kooliks ning koolilõpetajad said alamporutšiku auastme. Aastail 1904–1905 suurendati sõjakooli õppurite arvu 400-ni, kes olid jagatud 4 roodu. 1906. aastal võimaldati kooli astuda ka podporutšikutel ja praporštšikel, kes olid ülendatud sellele auastmele isikliku vapruse eest sõjategevuses. 

Pärast Esimese maailmasõja algust hakkasid koolis toimuma neljakuulised kiirendatud kursused ja kooli isikkoosseis suurendati 500-lt kuni 900 junkruni.
Sõjategevuse käigus evakueeriti sõjakool 1915. aastal Poltavasse, ametlikult lõpetas kool tegevuse 2. jaanuaril 1918.

Lõpetajaid

Välislingid
Regiment
Виленское пехотное юнкерское военное училище
Vilniuse sõjakooli rinnamärkidest leedu keeles,inglise keeles

 
Sõjakoolid
August Vaigo

August Vaigo (kuni 1935. aastani August Vassil, 16. oktoober 1908 Jõgeva mõis, Tartumaa – 21. jaanuar 1988 Bingley) oli eesti jurist.

Õppis 1931–1932 ja 1940–1941 Tartu Ülikooli põllumajandus- ja 1932–1936 (lõpetas cum laude) õigusteaduskonnas, mag. jur. 1939 (Eesti põllutööliskonna tööõnnetus- ja haigusvastane kindlustus), D. Soc. Sc. 1964 (Leedsi ülikool; The Organization and Control of Public Enterprise in Scandinavia), EÜS Põhjala vilistlane.

1932–1935 töötas Belgia asekonsulaadis Tartus, 1935–1936 Teedeministeeriumis, alates 1936. aastast Maatööliste ja Väikemaapidajate Koja peasekretär ja Tariifinõukogu liige.

Põgenes 1944 Saksamaale, 1947 siirdus Inglismaale.

Kirjandus
Enn Saluveer, 1988. Dr. August Vaigo In memoriam. Eesti Hääl (London), nr 1876, 5. veebruar. Lk 4

Eesti juristid
Eesti õigusteadlased
Eesti pedagoogid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
EÜS Põhjala liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Eestlased Suurbritannias
Sündinud 1908
Surnud 1988
Valdeko Aalperk

Valdeko Aalperk (aastani 1929 Valdeko Alberg, aastani 1936 Valdeku Aalberg, 22. märts 1907 Sauevälja küla, Vao vald, Virumaa – 9. juuli 1944 Taišetlag, Taišet, Irkutski oblast) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).

Valdeko Aalperk sündis küla sepa Jüri Aalbergi pojana.

Haridus- ja teenistuskäik
Teenis Eesti sõjaväes aastail 1928–1940, lõpetas aastal 1929 Sõjakooli aspirantide kursused. Lõpetas aastal 1931 ohvitseride klassi nooremleitnandina suurtükiväe erialal.

Algul teenis 1. suurtükiväerügemendis rühmaülemana. Hiljem, aastail 1936–1938 oli Lahingukooli õppejõud Tondil.

Lõpetas Kõrgema Sõjakooli juunis 1940. Määrati praktikale Sõjavägede staabi 2. (luure) osakonda. Aalbergi viimane Eesti auaste oli leitnant.

Septembris 1940 viidi Aalperk üle Punaarmee 22. Eesti korpuse 180. laskurdiviisi Väike-Maarjas asunud 627. suurtükiväepolgu patareikomandöriks vanemleitnandi auastmes.

Represseerimine ja surm
Aalperk vangistati 12. juunil 1941 Värska suvelaagris ning küüditati Petserist ja viidi vangina Norillagi. Süüdistuse esitas Valdeko Aalperkile uurija Bõkov 27. septembril 1941. Süüdistuse kohaselt oli ta nõukogudevastaselt meelestatud, suhtus eitavalt nõukogude korra kehtestamisse Eestis ja levitas kaotusmeeleolusid enne, kui sõda oli veel alanud. 

Erinõupidamine mõistis Aalperkile 5. septembril 1942 kaheksa aastat laagrit. Aalperk viidi Norillagist 1943. aastal Taišetlagi, kus ta suri.

Viited

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

1. Suurtükiväegrupi koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1907
Surnud 1944
Słubice

Słubice (saksa keeles Dammvorstadt) on linn Poolas Lubuszi vojevoodkonnas, Słubice maakonna ja Słubice valla keskus. Linn asub Oderi (Odra) jõe vasakkaldal.

Kuulub alates 1999. aastast Lubuszi vojevoodkonda, aastatel 1975–1998 kuulus Gorzów Wielkopolski vojevoodkonda. 

30. juunil 2011 oli linnas 18 148 elanikku. 

2014. aasta oktoobris püstitati Słubices maailma esimene mälestusmärk Wikipediale (Wikipedia mälestusmärk).

Viited

Välislingid 

Słubice kodulehekülg (poola keeles)
slubice24.pl

Lubuszi vojevoodkonna linnad
Aleksander Eisenschmidt

Aleksander Jakob Peeter Eisenschmidt (14. august 1876 Käärdi talu, Uderna vald – 6. august 1914 Tartu lähedal) oli eesti põllumajandusteadlane ja ajakirjanik, üks esimesi eesti soost doktorikraadiga põllumehi.

Töötas aastatel 1899–1902 Kiidjärve mõisavalitsejana.

Eisenschmidt õppis 1903–1905 Königsbergi ülikoolis, kus 1911. aastal kaitses doktoriväitekirja väikepõllupidamisest Tartu maakonnas. Asutas 1906. aastal nädalalehe Põllutööleht, mille vastutav toimetaja ta oli kuni 1910. Aastatel 1907–1910 ka kuukirja Aiatööleht vastutav toimetaja.

Ühtlasi kutsuti ta sama aasta 1. septembrist Tartu Eesti Põllumeeste seltsi (TEPS) kaubandusosakonna asjaajajaks ja tegevjuhiks. Siin hakkas ta looma otseseid ühendusi paremate välismaa vabrikutega, tellides põllutöö-tarbeaineid otseteed välismaistelt tootjatelt.

Suvel 1907 otsustas TEPS koosolek kutsuda ellu vastastikuse vastutuse alusel töötava ostu-müügi ühisuse. 31. augustil 1908 kinnitati uue ühisuse – Tartu Eesti Majanduse-Ühisuse – põhikiri ja 1. jaanuarist 1909 läks kaubandusosakonna tegevus uue ühisuse kätte, mille direktoriks valiti A. Eisenschmidt. Tema juhatusel kujunes Tartu Eesti MÜ paari aastaga Eesti kõige elujõulisemaks põllutöötarbeainete müügikohaks. Ta tegi maailma paremate vabrikute saadused ilma vahetalitajateta põllumeestele kättesaadavaks, seadis sisse teadusliku kontrolli kunstsõnnikute ja seemnete alal, korraldas kindla kava järele aastate jooksul väärtuskatseid tegevpõllumeeste juures; tutvustas uusi maaharimisriistu, seadis sisse ühispiimatalitusi maal jne.

1907 asutas Eisenschmidt Tartus Aiavilja-Ühisuse, mis pidi tulevikus välja arenema suureks aedviljakonservide ja alkoholita jookide valmistamise tööstuseks Eestis.

Eisenschmidt tegi kodumaal algust ka tindivalmistamisega, asutades nn Ronga Ühisuse ja võttis korduvalt sõna postiolude parandamiseks maal.

Eisenschmidt abiellus 1909. aasta sügisel Ülenurme mõisa rentniku Lehnbaumi tütre Margot Luisega. 1910. aasta 12. juunil sündis neil poeg Uno ja 1914. aasta kevadel tütar.

6. augustil 1914 hukkusid Tartus oma kodu lähedal liivakarjääris liivavaringus Aleksander Eisenschmidt, tema isa ja 4-aastane poeg.

Isiklikku 
Tema isa onupoeg Wilhelm Gottfried Eisenschmidt oli Tartu Peetri koguduse õpetaja.

Tema vanaonu pojapoja pojapoeg Jaan Einasto on eesti astrofüüsik.

Viited

Kirjandus
1924. Dr phil Aleksander Eisenschmidti elulugu ja tegevus. Tartu.
Heino Kiik 1969. Aleksander Eisenschmidt.
Vello Lään 2008. Ühenduses on jõud: 100 aastat kaubandust Tartumaal. Tartu Tarbijate Kooperatiiv.

Välislingid 
 
 Dr. phil. Aleksander Eisenschmidt'i elulugu ja tegewus : tema kümne-aastase surmapäewa mälestamiseks. Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR

Eesti põllumajandusteadlased
Eesti ajakirjanikud
Königsbergi ülikooli vilistlased
Vana-Peetri kalmistule maetud
Sündinud 1876
Surnud 1914
Zooloog

Zooloog on teadlane, kes tegeleb loomade uurimise ehk zooloogiaga.

Vaata ka
Zooloogide loend

Elukutsed
Lvivi Karpatõ

Lvivi Karpatõ (ametlikult ФК «Карпати» Львів) on 1963 asutatud Ukraina jalgpalliklubi, mille kodulinn on Lviv ja -väljak Ukraina staadion.

Esindusmeeskond mängib Ukraina jalgpalli kõrgliigas.

1969 võitis NSV Liidu karika.

Saavutused 
NSV Liidu karikas
Võitja (1): 1969

Eesti ja eestlased

Eesti mängijad 
Sergei Zenjov (2007–2014)
Tarmo Kink (2012)

Vaata ka 
 UEFA kõrgliigaklubide loend

Välislingid 

 Klubi ametlik veebileht
 FCKarpaty.Com.Ua

Ukraina jalgpalliklubid
Lviv
Jakob Sõnajalg

Jakob Sõnajalg (3. november 1887 Mäo vald – 4. mai 1947 Paide) oli Eesti poliitik. 

Jakob Sõnajalg õppis Paide linnakoolis ja H. Treffneri eragümnaasiumis. 1909. aastast sai Jakob Sõnajalg kodukülas kooliõpetaja koha. 1917. aastal oli ta Järva maakonna miilitsakomitee abiesimees ja esimeste omavalitsuste valimiste järele Järva maakonnanõukogu liige ning maakonnavalitsuse sekretär. 1918 aasta algul oli ta enamlaste käes vangis, algul Naissaarel, pärast Krestõ vanglas Petrogradis. Vabaks sai Bresti rahulepingu põhjal ja Eestisse pääses 1918. aasta aprillikuus. 

1918. aastal asus tööle Järva maakonnavalitsuses. Sõjaminister Konstantin Pätsi erilisel volitusel organiseeris Järvamaa kaitsepataljoni ja võttis osa pataljoni esimestest lahingutest enamlastega.

Ta oli 1919–1935 Järva maakonnavalitsuse ja maavalitsuse esimees, Asutava Kogu liige Eesti Tööerakonna rühma liikmena  ning alates 2. augustist 1936 Konstantin Koniku asemel V Riigikogu liige. 

1934. aastal valiti ta Paide linnavolinikuks. 29. jaanuaril 1934 teatas Uudisleht, et Järva Maavalitsuse esimees Jakob Sõnajalg olevat end oma kabinetis üles poonud. Teade ei vastanud tõele.

1936. aastal valiti ta Paide põllumeeste konvendi liikmeks.

16. mail 1938 määras Rakvere ringkonnakohus talle karistuseks omastamise, raiskamise ja võltsimise eest 8 aastat sunnitööd.

Viited

Välislingid 
Jakob Sõnajalg 50-aastane

Asutava Kogu liikmed
V Riigikogu liikmed
Järva maavanemad
Paide linnavolikogu liikmed
Põllumeeste konventide liikmed
Eesti Tööerakonna poliitikud
Eesti õpetajad
Paide Sillaotsa kalmistule maetud
Sündinud 1887
Surnud 1947
Aleksandr Manjos

Aleksandr Aleksejevitš Manjos (vene Александр Алексеевич Манжос) oli Venemaa riigitegelane. 

Ta oli keiser Aleksander II ja Aleksander III aegne kammerhärra, riiginõunik, Eestimaa kubermangu asekuberner 11. aprillist 1875 kuni 28. märtsini 1885, tõeline riiginõunik ja Kuramaa kubermangu asekuberner 28. märtsist 1885 kuni 20. aprillini 1890.

Viited

Venemaa keisririigi poliitikud
Vene Eestimaa kubermangu koosseis
Sünniaeg puudub
Kalle Käsper

Kalle Käsper (sündinud 1952 Tallinnas) on eesti kirjanik.  

Kalle Käsperi tuntumad teosed on epopöa "Buridanid" ja "Taani prints Hamlet, nuhk". Käsper on avaldanud kultuuri- ja ühiskonnaeluartikleid ajakirjanduses.

Teoseid
"Üksindus on hommikuti hell: Trdat See-ja-See-jani elu" (1997)
"Vennad Luiged" (2002)
"Alliksandriine" (2003)
"Taani prints Hamlet, nuhk" (2004)
"Buridanid" I–VIII (romaanisari, 2005–2014)

Tunnustus
2013 Tammsaare romaaniauhind ("Buridanid")

Isiklikku 
Kalle Käsper oli abielus kirjanik Gohar Markosjan-Käsperiga.

Eesti kirjanikud
Sündinud 1952
Rohland

Rohland (vene keeles Роланд) on Liivimaa kaupmehe- ja aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad Rohlandid Saksamaal.

Ajalugu
Suguvõsa päritolu on teadmata. Esimesi teateid nende kohta on aastast 1768 Eestimaalt, mil suguvõsa esiisa Simon Rohlandi (suri pärast 1879) on mainitud Koeru kihelkonnas Kapu mõisavalitsejana. Hiljem oli ta kõrtsmik Kapus ja mõisavalitseja Vaimastvere mõisas. Tema poeg Ernst Johann Rohland (1775−1853) võeti 1797. aastal Tartu kodanikuks ja tõusis 1811. aastal raehärraks. Tema järeltulijate hulgas oli mitmeid literaate. Leo Theodor von Rohland (1842−1877) sai 1862. aastal Venemaa aadlikuks ja ta võeti 1872. aasta 20. aprillil (vkj) Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse, tema pojad Leo Ernst von Rohland (1842−1911) ja Tartu ülikooli professor Woldemar Eduard von Rohland (1850−1936) immatrikuleeriti 1889. aasta 20. oktoobril (vkj) Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Professor von Rohland lahkus venestamise tõttu 1893. aastal Tartust Saksamaale, kus tema järeltulijad elavad tänaseni.

Suguvõsa liikmeid
Ernst Johann Rohland (1775−1853), Tartu raehärra, kaupmees
Carl Ernst Rohland (1802−1865), Kaarma pastor
Robert Julius Rohland (1808−1890), meditsiinidoktor, tõeline riiginõunik
Otto Woldemar Rohland (1815−1892), titulaarnõunik, Tartu raehärra ja sündik
Leo Theodor von Rohland (1842−1877), meditsiinidoktor, mõisaomanik
Woldemar Eduard von Rohland (1850−1936), õigusteaduse doktor, salanõunik, Tartu ja Freiburgi ülikooli õigusteaduse professor, mõisaomanik
Hans-Friedrich Woldemar von Rohland (sündinud 1959), põllumajanduse- ja sotsiaalteaduse doktor
Fridolf Hans Woldemar von Rohland (1893−1976), õigusteaduse doktor, advokaat

Rohlandi suguvõsa mõisavaldused

Liivimaa eesti distrikt:
Aakre (Ayakar) (1853−1862 pandi-, 1862−1919 pärusvaldus), Jõgeveste (Beckhof) (1869−1906), Uniküla (Unniküll) (1901−1906)
Liivimaa läti distrikt:
Vaidava (Waidau) (1851−1853, pandivaldus)
Vitebski kubermang:
Gorodnja (XIX sajandil)

Viited

Kirjandus
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 406.
Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Livland. Bd I. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1929. Lk 274−275 .
Genealogisches Handbuch des Adels. Adelige Häuser B. Bd XXI. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1995. Lk 472−475.
Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd XI. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 2000. Lk 507.

Välislingid
Rohlandi suguvõsa aadlivapp saidil gerbovnik.ru
Rohlandi suguvõsa genealoogia saidil geni.com
Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Aadlisuguvõsad
Liivimaa aadlisuguvõsad
Liivimaa matrikliaadel
Leo Theodor von Rohland

Leo Theodor von Rohland (10/22. veebruar 1811 Tartu – 1. september 1877 Aakre) oli Riia arst (Dr. med.) ja alates 1862. aastast Aakre mõisnik.

Ta oli Tartu raehärra Ernst Johann Rohlandi poeg.

13/25. aprillil 1863 tõsteti ta aadliseisusse. Tema pojad Leo Ernst von Rohland ja Woldemar von Rohland immatrikuleeriti pärast tema surma, 1889. aastal, Liivimaa rüütelkonda.

Välislingid 
Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Aakre mõisnikud
Rohlandid
Sündinud 1811
Surnud 1877
Kuramaa kuberneride loend

Kuramaa kuberneride loend on loetelu Kuramaa Põhjasõja-aegsetest kuberneridest ning Venemaa keisririigi Kuramaa kubermangu kindral-, tsiviil- ja viitsekuberneridest.

Põhjasõja-aegsed Kuramaa kubernerid

Rootsi kuningriik

Venemaa tsaaririik

Rootsi kuningriik

Venemaa keisririik 1795−1915/1917

Kindralkubernerid

Kuramaa ja Piltene kindralkuberner 1795−1796

Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkubernerid 1800−1808

Liivi- ja Kuramaa kindralkubernerid 1810−1819

Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkubernerid 1819−1876

Liivi- ja Kuramaa ajutine kindralkuberner 1905

Liivi- ja Kuramaa ajutised kindralkubernerid 1905−1909

Tsiviilkubernerid

Krahv Pjotr Hendrikov, kolleegiuminõunik 1915–1917 (mai 1916–detsember 1916) (eksiilis Tartus) (Гендриков гр. Петр Васильевич)
Tatišev, mai 1915– mai 1916 (eksiilis Tartus)
Strakhov, detsember 1916–1917 (eksiilis Tartus)

Viitsekubernerid
Jossif Gurko-Romeiko (surn.1811), riiginõunik 14. veebruar 1797–14. detsember 1799 (Гурко-Ромейко Иосиф Иосифович)
Nikolai Arsenjev, riiginõunik 14. detsember 1799–20. oktoober 1800 (Арсеньев Николай Иванович)
Jakob Maximilian von Brieskorn, tõeline riiginõunik 20. oktoober 1800–2. oktoober 1811 ( Брискорн фон Яков Максимилианович)
Emanuel von Stanecke, riiginõunik 2. oktoober 1811–4. veebruar 1816  (Станеке фон Эммануил Яковлевич)
Martin von Bataille, riiginõunik 12. veebruar 1816–28. veebruar 1825 (Баталье фон Мартин Яковлевич)
Georg Gustav Daniel von Maydell (1791–1876), kolleegiuminõunik (tõeline riiginõunik) 28. veebruar 1825–1. juuli 1852 (Майдель фон Георгий Федорович)
Aleksandr Beklemišev, tõeline riiginõunik 20. juuli 1852–26. november 1857 (Беклемишев Александр Петрович)
Julius von Cube (1815–1888), riiginõunik 28. detsember 1857–13. mai 1858 
Parun Alfons von Heyking, salanõunik 22. mai 1858–28. märts 1885 (Гейкинг фон бар. Альфонс Петрович)
Aleksandr Manjos, tõeline riiginõunik 28. märts 1885–20. aprill 1890 
Jossif Dunin-Barkovski, riiginõunik 13. mai 1890–20. detsember 1894 (Дунин-Барковский Иосиф Яковлевич)
Aleksandr Muravjov, riiginõunik, kammerjunker 20. detsember 1894–15. aprill 1902 (Муравьев Александр Валерианович)
Konstantin Starõnkevitš (1858–1906), polkovnik 16. juuni 1902–20. september 1903 (Старынкевич Константин Сократович)
Izmail Korostovets (1863–1933), alampolkovnik (polkovnik) 20. september 1903–27. juuli 1907 
Vürst Nikolai Kropotkin (1872–1937), kolleegiuminõunik (riiginõunik) 27. juuli 1907–16. mai 1912
Boriss Kanšin (1867–1938), riiginõunik 16. mai 1912–1914 (Каншин Борис Анатольевич)
Boriss Hitrovo (1878–1931), kolleegiuminõunik 1914–1917 (Хитрово Борис Николаевич)

Vaata ka
Eestimaa kuberneride loend
Kuramaa asehaldurkond
Kuramaa kubermang
Liivimaa kuberneride loend

Viited

Kirjandus
Verzeichniss des Generalgouverneure, Civi- und Vicegouverneure von Curland, seit der Unterwerfung dieser Provinz im J. 1795. − Das Inland. Nr 29. 18. Juli 1844. Veerg 453-456.
Губернии Российской империи. История и руководители 1708−1917. Москва: Объединенная МВД России, 2003. Lk 26-28, 147, 149-150, 422   .

Kuramaa kubermang
 
Biograafiate loendid
Pjotr Nekljudov

Pjotr Petrovitš Nekljudov (vene Пётр Петрович Неклюдов) oli Venemaa riigitegelane. 

Ta oli tõeline riiginõunik, Kaunase asekuberner 21. juunist 1890 kuni 13. juulini 1902 ja Liivimaa asekuberner 13. juulist 1902 kuni 27. juunini 1905.

Liivimaa viitsekubernerid
Venemaa keisririigi poliitikud
Bruno Berg

Bruno Berg (kodanikunimi Oskar Brunberg; 1863 – 25. september 1907 Ülemiste) oli eesti näitekirjanik, ajakirjanik ja tõlkija.

Viited

Välislingid 
 

Eesti näitekirjanikud
Eesti ajakirjanikud
Eesti tõlkijad
Sündinud 1863
Surnud 1907
Vallo Ehasalu

Vallo Ehasalu (sündinud 10. jaanuaril 1973 Elvas) on eesti vaimulik ja teoloog.

Ta lõpetas aastal 1991 Elva Keskkooli ja 1999. aastal Tartu Ülikooli usuteaduskonna teoloogia magistrina ning täiendas end Saksamaal Tübingeni Eberhard Karli Ülikooli evangeelses usuteaduskonnas, 1999/2000 EELK Usuteaduse Instituudi pastoraalseminaris. Ordineeriti 19. mail 1999 diakoniks, 29. augustil 2000 õpetajaks. Praegu kirjutab Tartu Ülikooli usuteaduskonnas doktoritööd, mille teema on Clemensi kiri korintlastele.

Ehasalu oli aastatel 2003–2008 EELK Valga praostkonna praosti kohusetäitja, 2008–2017 praost ja aastast 2017 abipraost , EELK Elva koguduse õpetaja ning Tartu Teoloogia Akadeemia õppejõud. Ta on ka Hargla, Karula, Puhja, Otepää ja Valga koguduse hooldajaõpetaja. Lisaks on ta hooldanud Rannu ja Rõngu kogudust.

Alates aprillist 2006 on ta Martin Lutheri Ühingu esimees.

Isiklikku
Vallo Ehasalu on abielus soomlanna Mirja Kaarina Ehasaluga. Neil on kolm poega.

Vallo Ehasalu vanaisa onupoeg oli vaimulik ja professor Arthur Võõbus.

Viited

Välislingid
Vallo Ehasalu EELK kodulehel

Elva koguduse vaimulikud
Hargla koguduse vaimulikud
Rõngu Mihkli koguduse vaimulikud
Valga praostid
Eesti teoloogid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Usuteaduse Instituudi vilistlased
Sündinud 1973
Veis

Koduveis on loomaliik (Bos taurus) või alamliik (Bos primigenius taurus) veise perekonnast; üks levinumaid koduloomi.

Kodustamine 
Veis kodustati umbes 5000 aastat eKr nii Euroopas kui ka Ees- ja Kesk-Aasias. Eesti alale on veis toodud Lõuna-Euroopast.

Emakeelne sõnavara 
Isast veist kutsutakse pulliks, kohilooma – suguvõimetuks lõigatud ehk kastreeritud veist – härjaks ja emast veist lehmaks. Sündinud veist kutsutakse vasikaks, noorveist mullikaks, õhvaks, värsiks, (tiine) mullika kohta ütleb rahvasuu õhvik. Kasvueas noorloom on kasvik. 

Rasedusest veiste kontekstis ei räägita, küll aga tiinusest. Mittetiinestuv lehm on aher lehm.

Bioloogia 
Koduveis saab suguküpseks umbes ühe aasta vanuselt. Lehm sünnitab (poegib) harilikult ühe, harvemini 2 või rohkem vasikat. 

Tavaliselt on veise piimatoodang kõige suurem pärast kolmandat või neljandat tiinust.

Töönduslik tähtsus 
Veiselt saadakse piima ja liha (veiseliha ehk loomaliha); nahka, sarvi, karvu ja konte kasutavad kerge- ja keemiatööstus.

Vaata ka
Aberdeeni-anguse veis
Eesti maatõugu veis
Eesti punane veis
Hecki veis
Herefordi veis
lihaveis
lüpsilehm
nuumveis
Šoti mägiveis
Veisekasvatuse Edendamise Fond

Välislingid 

Veislased
Koduloomad
Erzjan Mastor

Erzjan Mastor (ersa keeles Эрзянь Мастор, 'Ersamaa') on ersa- ja venekeelne ajaleht, mida annab välja Ersa Keele Päästmise Fond.

Ajaleht ilmub Venemaa föderatsioonis Mordva vabariigi pealinnas Saranskis alates 1994. aasta septembrist.

30. juunil 2009 otsustas Mordva vabariigi riigikohus jätta rahuldamata vabariigi prokuröri taotlus lõpetada sõltumatu ajalehe Erzjan Mastor väljaandmine. Ajalehe sulgemiskatse kohtuprotsess kestis peaaegu kaks aastat, alates 23. juulist 2007.

Viited

Välislingid 

Erzjan Mastori kodulehekülg

Ajalehed
Venemaa ajalehed
Mordva
Soome-ugri maailm
Walter Breuning

Walter Breuning (21. september 1896 Melrose, Minnesota – 14. aprill 2011 Great Falls, Montana) oli Ameerika Ühendriikide ülipikaealine. Ta oli 114 aastat vana ning pärast Henry Allinghami surma teadaolevalt vanim mees maailmas. Ta kuulus läbi aegade 10 vanima mehe hulka, kelle sünnipäev on tõestatud.

Breuning sündis Minnesotas John ja Cora Breuningi lapsena. Tema enda sõnul mäletab ta USA presidendi William McKinley mõrvamist 1901, sest sel päeval olevat tal esimest korda juukseid lõigatud. Samal aastal kolis pere Lõuna-Dakotasse, kus poiss käis 9 aastat koolis. 1910, kui Walter oli 14-aastane, tema pere lagunes, Walter langes koolist välja ja läks esialgu pagaritöökotta panne puhtaks kraapima, teenides 2,5 USA dollarit nädalas.

Breuning töötas alates 1913 viiskümmend aastat raudteetöölisena, saades esimestel aastatel palka 2,5 dollarit nädalas. Esialgu pidi ta ennast raudteeomaniku James Hilli eest peitma, sest Hill ei soovinud oma raudteedel näha alla 18-aastasi töötajaid, aga Breuning oli 17-aastane. Raudtee-ettevõte BNSF Railway nimetas 2. septembril 2009 tema järgi ühe raudteesõlme Montanas Broadview' lähedal nimega Walter Junction ja Breuning oli selle raudteesõlme sisseõnnistamise juures.

Kui puhkes Esimene maailmasõda, andis Breuning end sõjaväkke üles, kuid teenistusse teda ei kutsutud. Teise maailmasõja ajal oli ta sõduriks liiga vana.

Breuning abiellus 1922. Abielu kestis kuni naise surmani 1957. Teist korda Breuning ei abiellunud. Tema sõnul kordusabielud ei tööta ja tänapäeval ei tööta enam ka esmaabielud. Lapsi tal ei ole.

Breuning oli hea tervise juures. Ta suutis kõndida, sõi 2 korda päevas ning kandis alati ülikonda ja lipsu. Ta ei võtnud mingeid ravimeid peale ühe tableti lastele mõeldud aspiriini päevas. Alates 2007. aasta novembrist kasutas ta kuuldeaparaati.

Välislingid
 "Maailma vanim mees: ärge sööge liiga palju", Elu24.ee, 21. juuli 2009

Ülipikaealised
Ameerika Ühendriikide üle 100-aastased
Sündinud 1896
Surnud 2011
Mihkel Koppel

Mihkel Koppel (sündinud 15. septembril 1983) on eesti arhitekt ja muusik.

Ta lõpetas 2009. aastal Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri eriala magistrikraadiga.

Töötanud Muinsuskaitseameti Saaremaa vaneminspektori asetäitjana.

Ta töötab büroos Koppel Koppel Arhitektid OÜ.

Mängis ansamblis Cosmoskva kontrabassi.

Viited

Eesti arhitektid
Eesti muinsuskaitsjad
Eesti muusikud
Kontrabassimängijad
Sündinud 1983
Felix Oinas

Felix Johannes Oinas (6. märts 1911 Tartu – 25. september 2004 Bloomington, Indiana) oli eesti folklorist ja keeleteadlane.

Ta lõpetas Tartu Ülikooli 1938. aastal. Õppis Budapesti Péter Pázmányi Ülikoolis aastatel 1935–1936 ja oli samas eesti keele õppejõud 1938–1940. Õppis 1950–1951 Indiana Ülikoolis ja oli Indiana Ülikoolis Bloomingtonis õppejõud alates 1951. aastast (alates 1965 professor).

Ta on uurinud eesti, soome-ugri (eriti ungari) ja slaavi rahvaluulet ja keeli, oli ka üks suuremaid Kalevala lugude asjatundjaid.


Tunnustus
1997 – Riigivapi II klassi teenetemärk
1999 – Tartu Ülikooli audoktor

Isiklikku
 Valdar Oinas on Felix Oina poeg.

Teosed 
 "Petőfi: vabaduse ja armastuse laulik". Värsid tõlkinud Karl Eduard Sööt ja August Sang. Sari Suurmeeste elulood, nr 51, Eesti Kirjanduse Selts, Tartu 1939, 164 lk
 "Kalevipoeg kütkeis ja muid esseid rahvaluulest, mütoloogiast ja kirjandusest". Toronto, 1979
 "Vargamäe tõde ja õigus". Stockholm, 1984
 "Surematu Kalevipoeg". Järelsõna: Jaan Undusk. Tallinn, 1994
 "Tuul heidab magama". Järelsõna "Kuidas tsentreerida lõpmatust: mõtisklus Felix Oinase raamatu serval": Jaan Undusk. Tallinn, 1999, 276 lk

Viited

Kirjandus 
 Jaan Undusk, "Felix Oinas 80" – Looming 1991, nr 3, lk 421–423
 Barbi Pilvre, "Eesti Kalevipoeg – slaavi geenidega kosmopoliit" (raamatu "Surematu Kalevipoeg" arvustus) – Looming 1994, nr 12, lk 1706–08
 Felix Oinas, "Eluloolisi märkmeid ja mälestusi" – Keel ja Kirjandus 1995, nr 2, lk 120–128
 Toomas Liiv, "Kas Kreutzwald või Helle?" (raamatu "Surematu Kalevipoeg" arvustus) – Vikerkaar 1995, nr 4, lk 85–87 
 Ülo Tedre, "Kalevipoeg või "Kalevipoeg"" (raamatu "Surematu Kalevipoeg" arvustus) – Keel ja Kirjandus 1995, nr 4, lk 279–283. Vastukaja: Felix Oinas, "Vastuseks dr. Ülo Tedrele" – Keel ja Kirjandus 1995, nr 6, lk 429–431
 Mall Hiiemäe, "Tuul ilmamere kohal" (raamatu "Tuul heidab magama" arvustus) – Keel ja Kirjandus 1999, nr 10, lk 723–724
 Marju Kõivupuu, "Tuul toob sõnumid (Väike-Maarja)" (raamatu "Tuul heidab magama" arvustus) – Looming 2000, nr 2, lk 314–316
 Liina Sillaots, "Felix Oinas ja Ungari" – Keel ja Kirjandus 2000, nr 6, lk 419–424
 Felix Johannes Oinas 6. III 1911 – 25. IX 2004 – Looming 2004, nr 11, lk 1755–56
 Jaan Undusk, "Lahkus Felix Oinas (6. III 1911 Kambja – 25. IX 2004 Bloomington)" – Keel ja Kirjandus 2005, nr 1, lk 77–80

Välislingid 
 
 Felix J. Oinas papers, 1949-2005 Indiana University Libraries University Archives

Eesti folkloristid
Eesti keeleteadlased
Balti Ülikooli õppejõud
Eesti õpetajad
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna õppejõud
Korporatsioon Ugala liikmed
Tartu ülikooli audoktorid
Riigivapi II klassi teenetemärgi kavalerid
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1911
Surnud 2004
Elizabeth Gilbert

Elizabeth M. Gilbert (sündinud 18. juulil 1969 Waterburys, Connecticutis) on USA kirjanik.

Teosed eesti keeles 
"Söö, palveta, armasta". Tõlkinud Anne Kahk. Varrak 2007; 2 trükk 2010
"Abielutõotus". Tõlkinud Anne Kahk. Varrak 2010

Muud 
Aastal 2010 valmis Elizabeth Gilberti romaani "Söö, palveta, armasta" põhjal film "Söö, palveta, armasta" ("Eat Pray Love"). Filmi lavastas Ryan Murphy, peaosades olid Julia Roberts ja Javier Bardem.

Välislingid 
Elizabeth Gilberti koduleht

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1969
Küttejõu

Küttejõu on linnaosa Kiviõli kaguosas.

1925. aastal alustas Kiviõli lõunaservas tööd põlevkivikarjäär, mis kaevandusaktsiaseltsi "Kütte-Jõud" järgi nimetati Küttejõu karjääriks. Karjääri juurde rajati kümmekonna majaga asula, mis sai sama nime.

1940. aastate alguses oli Küttejõu Virumaa Erra vallas asuv alevik.

1945 detsembris muudeti Küttejõu alevik töölisaleviks. Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ja maarajoonide moodustamisega arvati Küttejõu alev 1950 septembrist Kiviõli rajooni koosseisu. 

1957 detsembris liideti Küttejõu alev Kiviõli linnaga.

Viited

Kiviõli
Eesti põlevkivitööstus
Virumaa ajalugu
Vladislav Listjev

Vladislav Nikolajevitš Listjev (Владислав Николаевич Листьев) (10. mai 1956 Moskva – 1. märts 1995 Moskva) oli vene teleajakirjanik, ärimees, telekanali ORT esimene peadirektor.

Ta on lõpetanud Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjanduse kateedri.

Alates 1982. aastast töötas Listjev NSVL Riikliku Teleraadiokomitee propagandasaadete toimetuses, 1987. aastal läks ta üle noortesaadete toimetusse ja temast sai ülipopulaarse saate "Vzgljad" (ek - Pilk) üks saatejuhtidest.

1991. aastal sai Listjev telekompanii "VID" peaprodutsendiks ja 1993. aastal presidendiks.

Listjev juhtis ka selliseid populaarseid telesaateid nagu "Imede põld" (vk Поле чудес), "Teema" (vk Тема) ja "Tipptund" (vk Час пик).

1995. aasta jaanuaris lahkus Listjev telekompaniist "VID"" ja ta sai uue, Boriss Berezovskile kuulunud telekompanii "ORT" peadirektoriks. 

1. märtsil 1995, olles teel töölt koju, tapeti Listjev oma kodumaja hoovis Moskvas Novokuznetski tänaval. Listjevil kaasas olnud suur rahasumma jäeti puutumata, millest uurijad järeldasid, et mõrv oli seotud tema äri- või poliitilise tegevusega.

Listjev on maetud Moskvas Vagankovo kalmistul.

2010. aastal asutati Vlad Listjevi nimeline preemia teenete eest Vene televisiooni arengus, esimesena sai selle tuntud ajakirjanik ja telesaatejuht Leonid Parfjonov.

Välislingid
 NEWSru.com :: Досье / Криминал / Листьев, Владислав
 Владислав Листьев на сайте Memorium
 Сюжет Рен-ТВ о программе "Взгляд"
 Компромат. Ру: Четыре версии убийства Листьева
  Крёстный отец Кремля Борис Березовский, или история разграбления России. Глава пятая: Убийство Листьева.
 Ъ — Хроника событий
 Аргументы и Факты — Владислав Листьев. Смерть ходила за ним по пятам
 Видео «Владислав Листьев. Убийство»
 Сообщество Владислава Листьева

Venemaa ajakirjanikud
Vene saatejuhid
Venemaa ettevõtjad
Teleajakirjanikud
Vagankovo kalmistule maetud
Sündinud 1956
Surnud 1995
Richter

Richter on Sileesia päritolu Poola, Liivimaa, Eestimaa, Kuramaa ja Saaremaa aadlisuguvõsa.

Esimene teadaolev suguvõsa esindaja oli Sileesiast pärit Poola-Liivimaa asehaldur Chodkiewiczi sekretär, ning Vidzeme Suntaži (Sunzel) kihelkonnas asunud Sidgunda (hiljem Riktere, Siggund) ja Vatrāne (Wattram) mõisnik Christoph Richter, kes kuningas Zygmunt II Augusti poolt 1569. aastal aadeldati. 

Suguvõsa immatrikuleeriti 1746. a Eestimaa (Nr.116) , 1747. a Liivimaa (Nr.60), Kuramaa (Nr.219) ja Saaremaa (Nr.74) rüütelkonda.

Mõisad
1601 aastal pantis kuningas Karl IX Hans Richterile 1 700 riigitaalri eest Suure-Lähtru küla 10 adramaad, mille aga Gustav II Adolf 1624 aastal 1000 riigitaalri eest välja ostis ja Menshik Baranoffile läänistas.

Richteritele kuulusid Liivimaa Eesti alal Kavastu, Kaiavere, Vaiatu, Valgjärve, Saverna, Vastse-Kuuste, Väimela, Saarejärve, Pindi ja Lõve, ning Eestimaal Haapsalu juures asunud Uuemõisa ja Paslepa mõis.

Suguvõsa esindajad 
Christoph Richter, Liivimaa asehaldur Chodkiewiczi sekretär
Christoph II Richter, Rootsi leitnant, Liivimaa maanõunik
Engelbrecht von Richter, Rootsi ooberstleitnant
Otto Adam von Richter (1655–1732), Rootsi kapten, abiellus šoti päritolu Katharina Maria Forbes af Lundiga.
Christoph Adam von Richter (1694–1758), Liivimaa rüütelkonna sekretär, Eestimaa maanõunik, Uuemõisa ja Sutlepa mõisnik Eestimaal
Adam von Richter (1630–1710), Rootsi ooberstleitnant, Liivimaa maanõunik
Otto Christoph von Richter (1678–1729), Liivimaa maamarssal 1717–1721
Christoph von Richter (1713–1762), Liivimaa rüütelkonna sekretär ja õuekohtu assessor; Riktere ja Kuuste-Väimela haru esivanem

Riktere haru
 Christoph Adam von Richter (1751–1815), Venemaa riigitegelane, Liivimaa tsiviilkuberner 
 Georg Leonhard Christoph von Richter (1778–1823), kindralmajor, Riia komandant
 Alexander von Richteri (1803–1864), tõeline riiginõunik ja kirjanik
Parun Theodor von Richteri (1852–1925), Liivimaa maanõunik ja rüütelkonna sekretär 1899–1902, 16. augustist 1912 parun
 Otto Johann Engelbrecht von Richter (1779–1833), riiginõunik, kammerhärra
 Burchard Adam von Richter (1782–1832; ru), kindralleitnant, kindraladjutant; jalaväekindral
 Otto von Richter (1830–1908; ru), Venemaa jalaväekindral, kindraladjutant
Parun Otto Theodor von Richter (1871–1920; ru), Venemaa kontradmiral, 13. märtsist 1908 parun

Kuuste-Väimela haru
 Otto Johann Magnus von Richter (1755–1826), Liivimaa maanõunik ja maamarssali kt. 1797 ja 1822–24
 Eduard von Richter (1790–1847), Liivimaa maanõunik ja maamarssal 1836–1839
 Arthur von Richter (1824–1892), Liivimaa rüütelkonna sekretär ja maanõunik.
 Otto Friedrich von Richter (1791–1816; de), orientalist ja kirjanik

Vaata ka
Väimela mõisa Richterite kalmistu
Svjatoslav Richter (1915–1997), pianist

Viited

Eestimaa aadlisuguvõsad
Liivimaa aadlisuguvõsad
Kuramaa aadlisuguvõsad
Kuramaa matrikliaadel
Piltene aadlisuguvõsad
Piltene matrikliaadel
 
Saaremaa aadlisuguvõsad
Saaremaa matrikliaadel
Evald Taidur

Evald Taidur (kuni 1935. aastani Evald Zahkna, 28. november 1903 Võrumaa – 22. mai 1940 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).

Teenistuskäik 
 1. september 1925 – 16. september 1928 õppis Sõjakoolis
 16. september 1928 – 1. veebruar 1931 rühmaülem 7. Jalaväerügemedis
 12. september 1928 – ülendatud nooremleitnandiks
 1. veebruar 1931 – 8. veebruar 1936 instruktor Kaitseliidu Lääne Malevas
 24. veebruar 1935 ülendatud leitnandiks (käskkiri 20. veebruaril 1935)
 8. veebruar 1936 – 22. mai 1940 rühmaülem Scouts Üksikus Jalaväepataljonis

7. Jalaväerügemendi koosseis
Kaitseliidu Lääne maleva liikmed
Scouts Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1903
Surnud 1940