joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
4 × 400 meetri teatejooks

4 × 400 meetri teatejooks ehk pikk teatejooks (võrreldes 4 × 100 m teatejooksuga) on kergejõustiku ala, kus neli jooksjat moodustavad meeskonna ja iga jooksja jookseb korra ringi (400 m) staadionil. 

Tavaliselt joostakse võistlustel esimesed 500 m (üks ring ja veel üks kurv) omal rajal, misjärel siirduvad jooksjad staadioni siserajale. 4 × 400 m teatejooksu stardikoht on erinev 400 m võrreldes just sellepärast, et esimesel 500 m tuleb joosta omal rajal ja läbida kolm täiskurvi. Jooksjatel on 20 m teatevahetusala (tavaliselt märgitud siniste joontega), kus teatepulk tuleb anda edasi järgmisele teatejooksjale.

Maailmarekordite areng

Mehed 

Elektrooniline ajavõtt

Naised

Olümpiamängude medalivõitjad

Mehed 

Algselt võitis finaali USA võistkond (Alvin Harrison, Antonio Pettigrew, Calvin Harrison ja Michael Johnson) ajaga 2.56,35. USA diskvalifitseeriti hiljem, kuna Antonio Pettigrew tunnistas dopingu kasutamist. ROK ei ole otsustanud medalite ümberjagamist.

Naised 

Rahvusvaheline Olümpiakomitee tühistas kõik Marion Jonesi tulemused nii üksikaladel (100 m, 200 m ja kaugushüpe), kui ka teatejooksudes (4 × 100 m ja 4 × 400 m) dopingu kasutamise pärast. Medaleid ei ole ümber jagatud.

Maailmameistrivõistluste medalivõitjad

Mehed 

1999. aasta MM-i finaali võitis algselt USA võistkond (Jerome Davis, Antonio Pettigrew, Angelo Taylor, Michael Johnson) ajaga 2.56,45, kuid nende tulemus tühistati hiljem, kui Pettigrew tunnistas dopingu kasutamist.

Naised

Veel rekordeid

Mehed

Naised

Välislingid 
Meeste 4 × 400 m teatejooksu kõigi aegade edetabel
Naiste 4 × 400 m teatejooksu kõigi aegade edetabel
Meeste 4 × 400 m teatejooksu edetabelid: 2007-2006-2005-2004-2003
Naiste 4 × 400 m teatejooksu edetabelid: 2007-2006-2005-2004-2003

Jooksualad
Inimese evolutsioon

Inimese evolutsioon on rangelt võttes küll perekonna Homo (inimene) evolutsioon, kuid seda uuriv paleoantropoloogia tegeleb ka inimlaste ehk hominiidide sugukonna teiste väljasurnud inimesesarnaste liikide uurimisega. Vastavalt sellele mõistetakse ka inimese evolutsiooni laiemalt.

Perekonna Homo otsesteks eellasteks peetakse perekonda Australopithecus.

Kõik teised liigid perekonnast Homo peale inimese (Homo sapiens; tarkinimene) on välja surnud. Nähtavasti ei ole kõik väljasurnud inimeseliigid tänapäeva inimese otsesed eellased.

Uurijate seas puudub üksmeel, kuidas perekonna Homo teadaolevad fossiilid liikidesse ja alamliikidesse rühmitada. Põhjuseks on mõnel juhul leiumaterjali vähesus, teistel juhtudel fossiilide suur omavaheline sarnasus. Osa fossiilileide (näiteks Piltdowni inimene) on hiljem paljastatud võltsingutena.

Homo habilis
Homo habilis ehk osavinimene elas umbes 2,4 kuni 1,5 miljonit aastat tagasi. Teda peetakse perekonna Homo esimeseks liigiks.

Ta arenes välja Lõuna- ja Ida-Aafrikas 2,5...2 miljonit aastat tagasi, lahknedes perekonnast Australopithecus. Võrreldes viimase esindajatega oli tal väiksemad purihambad ja suurem peaaju. Ta valmistas kivist ja võib-olla luust tööriistu.

"Aafrikast välja" hüpotees

Evolutsiooni tabel

Sinisega on perekond Homo.

Liikide loend
Loend on ajalises järjestuses perekondade kaupa:
Sahelanthropus
Sahelanthropus tchadensis
Orrorin
Orrorin tugenensis
Ardipithecus
Ardipithecus kadabba
Ardipithecus ramidus
Australopithecus
Australopithecus anamensis
Australopithecus afarensis
Australopithecus bahrelghazali
Australopithecus africanus
Australopithecus garhi
Paranthropus
Paranthropus aethiopicus
Paranthropus boisei
Paranthropus robustus
Kenyanthropus
Kenyanthropus platyops
Homo
Homo habilis
Homo rudolfensis
Homo ergaster   
Homo georgicus
Homo erectus
Homo cepranensis
Homo antecessor
Homo heidelbergensis
Homo rhodesiensis
Homo neanderthalensis
Homo sapiens idaltu
Kromanjoonlane
Homo sapiens
Homo floresiensis

Vaata ka
Paleoantropoloogia

Välislingid
Inimese evolutsioon
Inimese evolutsiooni esitlus
"Eestlased määrasid Austraalia aborigeenide põlvnemise" Eesti Päevaleht, 17. mai 2007
"Inimkond pärineb kahest erinevast Aafrika väljarändest" ERR Novaator, 21. september 2016

Esikloomalised
Paleontoloogia
Jorge Batlle

Jorge Luis Batlle Ibáñez (25. oktoober 1927 Montevideo – 24. oktoober 2016 Montevideo) oli Uruguay poliitik. 

Aastatel 2000–2005 oli ta Uruguay president.

Ta oli valitseva Colorado Partei liige.

Teda valiti korduvalt parlamenti (nii alamkotta kui ka senaatoriks).

Esimest korda kandideeris ta presidendiks 1966. aasta valimistel.  

1980. ja 1990. aastatel oli ta Uruguay alaline esindaja ÜRO juures. 

Novembris 1999 võitis ta presidendivalimised ning astus ametisse 1. märtsil 2000. 

Presidendina püüdis ta välja selgitada 1970. ja 1980. aastate sõjaväelise diktatuuri ajal kaduma läinud teisitimõtlejate saatust. Hiljem on ta sellest loobunud ning paljude arvates püüdis ta valitsuse huvides teisitimõtlejate kallal toime pandud kuritegusid varjata.   

Aastal 2004 valiti tema järglaseks vasakpoolne Tabaré Vázquez, kes astus ametisse  1. märtsil 2005.

Uruguay presidendid
Advokaadid
Sündinud 1927
Surnud 2016
Marián Čalfa

Marián Čalfa [m'ariaan tš'alfa] (sündinud 7. mail 1946 Trebišovis praeguses Slovakkias) oli Tšehhoslovakkia peaminister 1989–1992 ja ajutine riigipea 1989, Václav Haveli ametisse astumiseni.

Välislingid 

 Tšehhikeelne biograafia

Tšehhoslovakkia peaministrid
Tšehhoslovakkia poliitikud
Sündinud 1946
Julio María Sanguinetti

Julio María Sanguinetti Coirolo (sündinud 6. jaanuaril 1936 Montevideos) on Uruguay poliitik, oli riigi president aastail 1995–2000.

Uruguay presidendid
Sündinud 1936
Advokaadid
Tšehhi kirjandus

Tšehhi kirjandus on tšehhi keeles kirjutatud kirjandus.

Tšehhi kirjanikke
Ludvik Aškenazy
Karel Čapek
Václav Čtvrtek
Jakub Deml
Jan Drda
Viktor Dyk
Jiří Gruša
Vítězslav Hálek
Václav Havel
Jaroslav Hašek
Karel Houba
Bohumil Hrabal
Zdeněk Jirotka
Milan Kundera
Arnošt Lustig
Vladimír Macura
Jiří Mahen
Božena Němcová
Jan Neruda
Vítězslav Nezval
Jan Otčenášek
Patrik Ouředník
Vladimír Páral
Zdeněk Pluhař
Bohumil Říha
Jaroslav Seifert
Miloslav Stingl
Jan Trefulka
Hermann Ungar

Välislingid 
 Leopold Silberstein, Kolm viimast aastat tšehhoslovakkia kirjanduses, Looming nr 2 / 1938

 Tšehhi kirjandus
Buhhaara emiraat

Buhhaara emiraat oli riik Zarafšoni alamjooksu ja Amudarja keskjooksu oaasides.

Tähtsamad linnad olid Buxoro (Buhhaara) ja Samarqand (Samarkand).

Praegu jaguneb kunagise Buhhaara riigi ala Usbekistani ja Türkmenistani vahel.

Ajalugu
Buhhaara emiraat loodi ametlikult aastal 1785, esimeseks juhiks sai Šahh Murad. Buhhaara oli üks vähestest Kesk-Aasia riikidest, mida ei juhtinud Tšingis-khaani järeltulijad, Buhhaara kasutas riigi vundamendina Tšingis-khaani pärivuse asemel islami põhimõtteid. Riigijuht ei olnud mitte khaan vaid emiir. Mõlema Buhhaara naabri, Hiiva ja Kokandi khaaniriigi valitsejad olid Mongoolia khaanide järeltulijad; Buhhaara emiraadile eelnenud Buhhaara khaaniriiki valitsesid samuti Tšingise järeltulijad. 18. sajandi jooksul olid tulevased emiirid endale Buhhaara khaaniriigis teatava mõjuvõimu kogunud, täites ataliq'i (khaani laste õpetaja) kohustusi. Aastaks 1740, kui khaaniriigi vallutas Iraani väepealik Nadir-šahh, oli selge, et emiiridel oli riigis tegelik võim. Pärast Nadiri surma aastal 1747, tappis ataliq Muhammad Rahim Bi Abulfayz khaani ja tema poja; sellega lõppes janiidide dünastia. Pärast seda jätkasid khaanid riigi valitsemist, kuid de facto oli võim juba emiiride käes. Selline kord lõppes, kui Abu l-Ghazi Khan suri ning Šahh Murad esimese emiirina troonile tõusis.

Venemaa impeeriumis
Alates 1860. aastate teisest poolest kuulus Buhhaara emiraat vasallriigina Venemaa keisririigi koosseisu, selle viimane emiir oli Alim Khan.

Nõukogude periood
Septembris 1920 emiir kukutati ning 14. septembril 1920 kuulutati välja Buhhaara Nõukogude Rahvavabariik. See nõukogude riik oli Vene SFNV-ga "lepingulistes suhetes".

19. septembril 1924 nimetati Buhhaara NRV ümber Buhhaara NSV-ks.

Buhhaara riik likvideeriti lõplikult 27. oktoobril 1924, mil tema territoorium jagati Kesk-Aasias rahvuslike liiduvabariikide moodustamise käigus Usbeki NSV ja Turkmeeni NSV vahel.

Vaata ka
Buhhaara khaaniriik – Buhhaara emiraat
Buhhaara NRV – Buhhaara NSV
Buhhaara riigipeade loend
Usbeki NSV
Turkmeeni NSV

Viited

Aasia ajaloolised riigid
Turgi rahvad
Usbekistani ajalugu
François Duvalier

François Duvalier tuntud ka kui "Papa Doc" (14. aprill 1907 – 21. aprill 1971) oli Haiti president alates 1957. aastast ja diktaator aastast 1964 kuni oma surmani.

Tema valitsemisaeg paistis silma brutaalsuse, korruptsiooni ja majanduse allakäigu poolest. Duvalier' "epohhiloov" teos "Œuvres essentielles", mis koondas tsitaate tema kirjutistest, esinemistest ja kõnedest, muutus kõikjal kohustuslikuks kirjanduseks, ülikoolide lõputöödes pidi kommenteerima ja diskuteerima Duvalier' seisukohti.

Tema surma järel võttis võimu tema poeg Jean-Claude Duvalier (kelle ta isa oli lasknud oma poliitiliseks pärijaks määrata "referendumi" alusel, kus 100% oli poolt hääletanud).

Haiti presidendid
Sündinud 1907
Surnud 1971
Lääne-Saksamaa

Lääne-Saksamaa on nimi, mida kasutati Saksamaa Liitvabariigi (1983. aastani eesti keeles Saksa Föderatiivne Vabariik (lühend Saksa FV)) kohta ajal, kui ta eksisteeris kõrvuti Saksa DV ehk Ida-Saksamaaga. 

Nime "Lääne-Saksamaa" saab kasutada Saksamaa LV kohta ajavahemikul Saksamaa LV moodustamisest Ameerika Ühendriikide, Suurbritannia ja Prantsusmaa okupatsioonitsoonis 23. mail 1949 kuni Lääne- ja Ida-Saksamaa ühendamiseni 3. oktoobril 1990.

1952. aastal liideti endine USA okupatsioonitsoonis moodustatud Württemberg-Badeni liidumaa koos Prantsusmaa okupatsioonitsoonis moodustatud Württemberg-Hohenzollerni ja Lõuna-Badeni liidumaadega ühtseks Baden-Württembergi liidumaaks. 1955. aastal korraldati Saarimaal, mis toona oli Prantsusmaa protektoraat, rahvahääletus iseseisvuse küsimuses, kuid see lükati tagasi, ning 1957. aastal sai Saarimaast Lääne-Saksamaa osa.

Lääne-Saksamaa pindala oli 248 171 km², rahvaarv (1980) 59 000 000 ja pealinn Bonn.

Vaata ka
Lääne-Berliin
Saksa DV
Saksamaa

Viited
Veebruar 1904

Veebruar 1904, sündmuste kroonika

5. veebruar (vkj 23. jaanuar) 
Jaapan katkestas igasugused läbirääkimised Venemaaga.

7. veebruar
USA-s Marylandi osariigis põles suurem osa Baltimore'i linnast maatasa. 30 tunniga hävis 1500 hoonet. Hukkus palju inimesi. Ainelist kahju hinnatakse 50 miljonile dollarile.

9. veebruar (vkj 27. jaanuar)
Toimus Port-Arturi lahing. Öösel ründasid Jaapani torpeedokaatrid ootamatult Vene eskaadrit Port Arturi (praegu Lüshun) reidil ja vigastasid tõsiselt nelja laeva.  See oli Vene-Jaapani sõja faktiline algus. 
Jaapan võttis Koreas võimu enda kätte.

10. veebruar (vkj 28. jaanuar) 
Jaapan kuulutas ametlikult Venemaale sõja  (Vene-Jaapani sõda).

17. veebruar
Milanos esietendus ilma erilise menuta Giacomo Puccini ooper "Madame Butterfly".

23. veebruar
USA sai 10 miljoni dollari eest kontrolli Panama kanali tsooni üle.  
Korea ja Jaapan sõlmisid liidu.

24. veebruar (vkj 11. veebruar) 
Suurbritannia teatas oma neutraliteedist Kaug-Idas toimuvas sõjas (Vene-Jaapani sõda).

 1904-02
Euboia

Euboia (kreeka keeles Εύβοια (Évvoia)) on saar Egeuse meres, Kreeta järel pindalalt teine Kreeka saar, teisel kohal ka elanike arvult – 198 130 (2001).

Geograafia

Euboia on 150 km pikk ja 6–50 km lai. Saare pindala on 3684,8 km².

Euboia on Chalkída uue silla kohal eraldatud mandrist kõigest 160 m laiuse Euripose väinaga. Lõunas olevast Atikast eraldab Euboiat väin, mida nimetatakse Petalióni laheks. Edelas olevast Boiootiast eraldab Euboiat väin, mida nimetatakse Põhja-Euboia laheks. Läänes asuvad Fthiótida ja Óthryse mäed, loodes asuvast Magneesiast eraldab Euboiat Pagasitikóse laht. Kirdes asuvad Põhja-Sporaadid. Kagus asuvad Küklaadid, mille suurimast ja ühtlasi lähimast saarest Ándrosest eraldab Euboiat Kafiréa väin.

Euboia olulisimad neemed on Artemísio neem põhjas, Kými neem kirdes ja Kafiréa neem kagus.

Euboia on mägine. Kõrgeimad tipud on 1745 m kõrgune Dírfys saare keskosas ja 1398 m kõrgune Óchi saare kagutipus.

Euboia suurim linn on edelarannikul asuv Chalkída, mis asub kohas, kus saare kaugus mandrist on kõige väiksem (ca 35 m). Suuremad asulad on veel Loutrá Aidipsoú looderannikul, Istiaía põhjarannikul, Kými kirderannikul, lõunarannikul olev Kárystos ja edelarannikul olev Alivéri. Linnadel on omavaheline maanteeühendus.

Juba antiikajal ehitati 30 m pikkune ujuksild, mis viis mandrilt Euboiale..

Ajalugu 

Vana-Kreekas elasid Euboial peamiselt joonlased. Sel ajal peeti Euboiat viljakaks piirkonnaks.

Euboia tähtsaimad linnad Chalkis (tänapäeva Chalkída) ja Eretria kujunesid 8. sajandil eKr ärikeskusteks. Neil oli kolooniaid Sitsiilias, Itaalias ja Chalkidikel. 7. sajandi esimesel poolel toimus nende linnade vahel sõda Lelantoni tasandiku pärast, mis oli esimene ülekreekaline koalitsioonisõda.

Ateena riigimees Solon võttis 6. sajandil eKr Ateenas Aigina rahaühiku asemel kasutusele Euboia rahaühiku, mis oli kergem ja juba ennegi laialt käibel. See kiirendas nii Atika kui Euboia majanduse arengut.

506 eKr vallutas Ateena Chalkise ja 490 eKr hävitas Pärsia Eretria. Ateena I mereliitu kuulus tosinkond Euboia linna ja nende lahkulöömiskatse surus Perikles 446 eKr maha. 411 eKr said Chalkis ja Eretria jälle iseseisvaiks.

Hellenismi ajal oli Chalkis tugev kindlus.

Antiikajal kaevandati Euboialt mitmesuguse värvusega peeneteralist Karystose marmorit ja ehedat väävlit. Kaevandati ka vaske, aga juba 3. sajandiks eKr olid sealsed varud ammendunud.

Rahvastik
2001. aasta rahvaloenduse andmetel elas saarel 198 130 inimest.

Viited

Välislingid
 Euboia sait

Kreeka saared
Egeuse mere saared
Kesk-Kreeka piirkond
Erik XIV

Erik XIV (13. detsember 1533 Stockholm – 26. veebruar 1577 Örbyhus) oli Rootsi kuningas 1560–1568.

Erik XIV oli Gustav I Vasa ja Katharina von Sachsen-Lauenburgi vanim poeg, Johan III ja Karl IX vend.

Tema järjekorranumber ei tähenda õigupoolest seda, et ta oleks olnud Rootsi 14. Eriku-nimeline kuningas. Johannes Magnus kirjutas Rootsi ajaloo, mille tarbeks ta leiutas Rootsi müütiliste kuningate nimistusse 6 Karli enne Karl Sverkerssoni ja 5 Erikut enne Erik Võidukat. Need kuningad, keda on kujutatud eranditult positiivselt, on välja mõeldud arvatavasti Rootsi printside Eriku ja Johani peale mõeldes, kellele see raamat oligi pühendatud. Kui Erik ja Johan kuningaks said, siis võtsid nad Johannes Magnuse pakutud nummerduse omaks.

Oma kroonimisel 1560 asutas Erik krahvi ja vabahärra seisused – varem Rootsi aadlikel tiitleid ei olnud. Ta sekkus 1561 Liivi sõtta, võttes juunis vastu Eestimaa aadlike ustavusvande.

Erik umbusaldas oma vendi, eriti Soome hertsogit Johanit, ja piiras alates 1561. aastast nende õigusi. 1563 alustas ta Johani vastu sõda, vallutas viimase pealinna Turu ja vangistas Johani koos abikaasaga. Eriku umbusaldas ei piirdunud oma vendadega, vaid laienes teistelegi kõrgaadlikele, näiteks Sturedele. Mitu neist lasi ta hukata.

1563 viis ta Rootsi sõtta Taani, Poola ja Lübecki vastu, alustades Põhjamaade seitsmeaastast sõda.

Kosinud edutult Inglismaa kuninganna Elizabeth I, abiellus Erik 1568 soome lihtsõduri Maunu tütre Kaarinaga (rootsipäraselt Karin Mansdotter). 

Samal aastal kukutati ta vendade Johani ja Karli poolt ning vangistati. Vennad hoidsid teda 9 aastat vangis, muuhulgas Turu ja Kastellholmi kindlustes, kus Erik oli kunagi ise vangis hoidnud oma venda Johanit. 1577 lasi kuningas Johan III oma vanema venna hernesupiga mürgitada.

Perekond
Erik XIV isa oli Gustav I Vasa ja ema oli Katharina von Sachsen-Lauenburg.

Erik abiellus 1568 Karin Mansdotteriga. Sellest abielust sündisid
 poeg Gustaf Eriksson (1568–1607)
 poeg Henrik Eriksson (1570–1574)
 poeg Arnold Eriksson (1572–1573)
 tütar Sigrid Eriksdotter (1566–1633)

Erikul oli ka lapsi väljaspool abielu. Kõigi nende laste ema oli Agda Persdotter.
 tütar Virginia Eriksdotter (1559-1633)
 tütar Constantia Eriksdotter (1560–1649)
 tütar Lucretia Eriksdotter (1564–1590)

Rootsi monarhid
Vasad
Sündinud 1533
Surnud 1577
1559

1559. aasta (MDLIX) oli 16. sajandi 59. aasta.

Sündmused maailmas
15. jaanuar – Elizabeth I krooniti Inglismaa kuningannaks.
10. juuli – François II sai Prantsusmaa kuningaks.

Sündmused Eestis
25. juuli – Riias toimus Liivimaa maapäev, kus otsustati kehtestada erakorraline sõjamaks ja Vana-Liivimaal taastada üldine talupoegade sõjaväekohustus.
...

Sündinud
Nurhaci, mandžu väepealik
Sofia Gyllenhielm, Rootsi kuninga Johan III tütar

Surnud
1. jaanuar – Christian III (Kristian III), Taani ja Norra kuningas
25. jaanuar – Christian II (Kristian II), Taani, Norra ja Rootsi kuningas
30. märts – Adam Ries, saksa arvutusmeister
10. juuli – Henri II, prantsuse kuningas
18. august – Paulus IV (Gian Pietro Carafa), paavst 1555–1559

Viited
Jeju saar

Jeju (korea 제주, McCune-Reischaueri süsteemis Cheju) on Lõuna-Koreale kuuluv saar Korea poolsaarest lõunas Ida-Hiina meres. 

Saare pindala on 1950 km². 2018. aastal elas saarel 692 032 inimest.

Saar on mägine ja subtroopilise kliimaga. 

Saare ja Jeju provintsi keskus on Jeju.

Lõuna-Korea saared
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Lõuna-Koreas
Elba

Elba (ladina keeles Ilva, etruski keeles 'raud') on Itaaliale kuuluv saar Toscana ranniku lähedal, Korsikast idas.

Elba on jäänuk kunagisest maismaasillast, mis ühendas Korsikat mandriga. Elbast põhja jääb Liguuria meri ja lõunasse Türreeni meri. Saarest idas on Piombino väin, mis eraldab teda mandrist, läänes on Korsika väin, mis eraldab teda Korsikast. Teisel pool Piombino väina asub Piombino linn, kus on elanikke umbes sama palju kui Elbal.

Elba on väga mägine. Kuigi tema pindala on 244 km², ulatub tema kõrgeim tipp 1018 meetrini üle merepinna. Elbalt on näha nii mandrit (Piombino väin on kümmekonna kilomeetri laiune) kui Korsikat (Korsika väin on küll 50 km lai, kuid kummalgi saarel on väina ääres enam kui kilomeetri kõrgused mäed).

Elbal elab 1. jaanuari 2008 seisuga 31 572 inimest. Suurimas linnas Portoferraios elas 12 013 inimest. Saarel on 9 valda (kommuuni).

Hoolimata sellest, et elanike tihedus saarel on üle 100 inimese ruutkilomeetri kohta ja saarel käib palju turiste, elab saarel ikkagi palju loomaliike, sealhulgas muflon ja metssiga.

Elbal valitseb vahemereline kliima. Aastane keskmine sademete hulk on 595 mm. Kõige sajusemad kuud on november (86 mm) ja oktoober (82 mm). Kõige kuivemad kuud on juuli (13 mm) ja juuni (24 mm).

Ajalugu 
Saarel leidub rauamaaki. Sellega oli Elba tuntud juba antiikajal. Umbes 1000 eKr asustasid Elba etruskid, kes kaevandasid rauamaaki ning töötlesid seda Elba vastas mandril paiknevais Populonias ja Arretiumis. Rauamaagi töötlemise kõrge tase soodustas etruski kultuuri õitsengut. 

Alates 300 eKr kuulus Elba roomlastele. Pärast Hispaania vallutamist lõpetati Elbal rauamaagi kaevandamine, muuhulgas puidu puudumise tõttu. 

Pärast Rooma riigi langust rüüstasid saart barbarid ja saratseenid. 11. sajandi alguses läks ta Pisa vabariigi koosseisu. Kui viimane müüdi 1398 Viscontidele Milanost, omandas saare Appiani suguvõsa, Piombino isandad. 1546 omandas saare Cosimo de' Medici, kes kindlustas Portoferraio ja nimetas selle Cosmopoliks. 1577 tagastati ülejäänud saar Appianidele. 1596 vallutas Hispaania kuningas Felipe II Porto Azzurro ja rajas sinna kaks kindlust. 1802 vallutas saare Prantsusmaa ja saare majandus elavnes.

Alates 3. maist 1814 kuni 27. veebruarini 1815 oli Elbal pagenduses Napoleon I. Ta valitses seda saart keisrina ja tal lubati alles jätta oma isiklik väeüksus, mis koosnes 600 mehest. Napoleon korraldas saarel majanduslikke ja sotsiaalseid reforme: osalt igavuse peletamiseks, osalt siirast soovist saarlaste elukvaliteeti parandada. Elba saarel viibis ta täpselt kolmsada päeva, seejärel lahkus ta Prantsusmaale, kus valitses veel sada päeva, ja pagendati teist korda, seekord Saint Helena saarele. Viini kongress andis saare Toscana suurhertsogiriigile ja 1860 sai see osaks Itaalia kuningriigist.

Prantsuse väed vallutasid Elba uuesti 17. juunil 1944, vabastades selle sakslastest. Vigased luureandmed ja sakslaste tugev kaitse tegid lahingu oodatust raskemaks.

Viited

Välislingid 
Lipp

Itaalia saared
Toscana
Türreeni mere saared
Tarjei Vesaas

Tarjei Vesaas (20. august 1897 Vinje – 15. märts 1970 Oslo) oli Norra kirjanik.

Alustanud ilukirjanduslikku kirjutamist 1923. aastal, saavutas ta suurema edu sümbolistlike romaanidega "Det store spelet" ("Suur mäng"; 1934) ja "Kvinner ropar heim" (1935).

Tema poliitilist ja sotsiaalset ärkamist märgib teos "Kimen" ("Seeme"; 1940).

1964. aastal sai ta Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna 1963. aastal ilmunud romaani "Is-slottet" ("Jääloss") eest.

Raamatud
 "Menneskebonn", 1923
 "Sendeman Huskuld", 1924
 "Guds Bustader", 1925
 "Grindegard: Morgonen", 1925
 "Grindekveld; Eller, den gode engelen", 1926
 "Dei svarte hestane", 1928
 "Klokka i haugen", 1929
 "Fars reise", 1930
 "Sigrid Stallbrok", 1931
 "Dei Ukjende Mennene", 1932
 "Sandeltret", 1933
 "Ultimatum", 1934
 "Det store Spelet" ("Suur mäng"), 1934 
 "Kvinnor ropar heim", 1935 
 "Leiret og hulet", 1936
 "Hjarta høyrer sine heimlandsronar", 1938
 "Kimen", 1940 
 "Huset i mørkret" ("Maja pimedas"), 1945)
 "Vindane" ("Tuuled"), (1952, eesti keeles osaliselt pealkirja "Imelik tunne" all 1961)
 "Fuglane" (1957)
 "Is-slottet" ("Jääloss"), (1963, eesti keeles 1966, 1979 Henrik Sepamaa tõlkes) 

Norra kirjanikud
Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1897
Surnud 1970
Arne Friedrich

Arne Friedrich (sündinud 29. mail 1979 Bad Oeynhausenis) on endine Saksamaa jalgpallur, kaitsja.

Klubikarjäär
Kuni 2012. aastani mängis mitmes Saksamaa klubis.

Chicago Fire
2012. aasta märtsis sõlmis lepingu MLS klubiga Chicago Fire. Debüüdi uues klubis tegi 16. aprillil 2012 kohtumises Houston Dynamo vastu. Esimese värava lõi 12. augustil 2012 mängus Philadelphia Unioni vasu.

Koondisekarjäär
Friedrich debüteeris Saksamaa rahvuskoondises 21. augustil 2002, kui Sofias mängiti Bulgaariaga 2:2 viiki. Karjääri jooksul esindas Saksamaad kokku 82 mängus ning lõi ühe värava.

Viited

Saksamaa jalgpallurid
Bielefeldi Arminia jalgpallurid
Hertha BSC jalgpallurid
VfL Wolfsburgi mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1979
Rudi Völler

Rudolf Völler (tuntud kui Rudi Völler; sündinud 13. aprillil 1960 Hanaus) on Saksamaa jalgpallikoondise endine peatreener ja endine mängija. 24. juunil 2004 teatas ta koondise peatreeneri kohalt tagasiastumisest, mille põhjuseks oli koondise ebaõnnestunud esinemine 2004. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistlustel. 

Ta mängis koondises 90 mängus ja lõi 47 väravat. Alates 2. juulist 2000 on Völler Saksamaa koondise peatreener.

Mänginud klubides
TSV 1860 Hanau
Kickers Offenbach
TSV 1860 München
Werder Bremen
AS Roma
Olympique Marseille
Bayer Leverkusen

Saavutused mängijana
1983 Saksamaa parim jalgpallur
1986 MM hõbe
1990 Maailmameister
1991 Itaalia karika võitja (AS Roma)
1992 EM hõbe
1993 Euroopa karikas (Olympique Marseille)

Välislingid
Saksakeelne tutvustav lehekülg

Saksamaa jalgpallurid
Saksamaa jalgpallitreenerid
Sündinud 1960
Fulda

Fulda on linn Saksamaal Hesseni liidumaal. 

Asub Fulda jõe ääres, Rhöni ja Vogelsbergi mägede vahel.

744. aastal hakkas benediktiini munk Sturmius selles kohas rajama kloostrit. Samas hakkasid tegutsema kool ja misjonikeskus. See kool sai keskaja Euroopa üheks silmapaistvamaks, kui tema juhiks sai Hrabanus Maurus.

Fuldat mainiti esmakordselt 1114. aastal. Linnaõigused sai see 1208. aastal.

Elanike arv oli 2005. aastal 63 800.

Vaata ka
Fulda koridor
Fulda Püha Miikaeli kirik

Viited

Välislingid
Fulda koduleht
Hesseni linnad
Thomas Brdarić

Thomas Brdarić (sündinud 23. jaanuaril 1975 Nürtingenis) on Saksamaae jalgpallitreener ja endine mängija (ründaja).

Saksamaa jalgpallikoondiss tegi Brdarić debüüdi märtsis 2002, kui Rostockis mängiti USA-ga ja võideti 4:2. Saksamaa eest mängis ta aastatel 2002–2004 8 kohtumist ja lõi ühe värava. 

Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina. Alates 2018. aastast on ta Rot-Weiß Erfurti peatreener.

Klubid 
VfB Neffen 
FV Nürtingen 
Stuttgarter Kickers 
VfL Kirchheim 
VfB Stuttgart 
Fortuna Düsseldorf 
Fortuna Köln (1996–1999)
Bayer Leverkusen
Hannover 96 
VfL Wolfsburg

Isiklikku 
Thomas Brdarić on 185 cm pikk.

Välislingid 

kodulehekülg
Leverkusen who's who

Saksamaa jalgpallurid
Saksamaa jalgpallitreenerid
VfB Stuttgardi mängijad
Leverkuseni Bayeri mängijad
Hannover 96 jalgpallurid‎
VfL Wolfsburgi mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1975
Horvaatia jalgpallikoondis

Horvaatia jalgpallikoondis on Horvaatia jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Horvaatiat rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.

1998. aasta MMil Prantsusmaal saavutas koondis 3. koha, kui poolfinaalis kaotati Prantsusmaale, aga pronksimängus võideti Hollandit. 2018. aasta MMil Venemaal saavutati 2. koht jäädes finaalis alla Prantsusmaa koondisele.

Ajalugu 

Inglise töölised tõid jalgpalli Horvaatia sadamalinna Rijekasse juba 1873. aastal, Horvaatia jalgpalliliit asutati 1912. aastal . Pärast Esimest maailmasõda liideti lühikest aega iseseisev olnud Horvaatia Jugoslaavia koosseisu ning selle mängijatel oli liitriigi koondises alati kindel koht. 1930. aasta MM-il osalenud Jugoslaavia meeskonna 24 mängijast 12 olid Splitist pärit horvaadid ning kauges Uruguays jõudis lõunaslaavlaste esindus poolfinaali.

Teise maailmasõja puhkedes kuulutas Horvaatia end taas iseseisvaks ning 2. mail 1940 toimus esimene maavõistlus – Budapestis võideti Ungari 1:0. Iseolemise aeg jäi aga lühikeseks, sest peatselt okupeeris riigi Saksamaa ja seejärel sattus piirkond taas Jugoslaavia kontrolli alla.

1987. aastal tuli Jugoslaavia meeskond juunioride maailmameistriks ning selle meeskonna horvaatidest liikmetest tõusid tähtedeks Zvonimir Boban, Robert Prosinečki, Davor Šuker ja Robert Jarni.

1991. aasta juunis sai Horvaatia taas iseseisvaks ning 1992. aastal astuti FIFA liikmeks. 1998. aasta MM-il Prantsusmaal, võitsid horvaadid veerandfinaalis Saksamaad 3:0, poolfinaalis jäädi alla Prantsusmaale 1:2, kuid pronksimängus võideti Hollandit 2:1. MM-turniiri edukaimaks väravakütiks tõusis Davor Šuker kuue tabamusega.

Horvaatia rahvusvahelistel suurturniiridel

Jalgpalli maailmameistrivõistlused

Euroopa meistrivõistlused

*Kaasaarvatud väljalangemismängude viigid, kus võitja otsustatakse penaltiseerias.

Mängijad

Praegune meeskond
Horvaatia koondis 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Peatreenerid

1990–1991 Dražan Jerković
1992 Stanko Poklepović
1993 Vlatko Marković
1994–2000 Miroslav Blažević
2000–2002 Mirko Jozić
2002–2004 Otto Barić
2004–2006 Zlatko Kranjčar
2006–2012 Slaven Bilić
2012–2013 Igor Štimac
2013–2015 Niko Kovač
Ante Čačić (2015–2017)
Zlatko Dalić (2017–)

Mängud Eesti koondise vastu

Vaata ka

Horvaatia jalgpallikoondis 1998. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Horvaatia jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Horvaatia jalgpallikoondis 2004. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistlustel
Horvaatia jalgpallikoondis 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Välislingid 

Horvaatia jalgpalliliit

Euroopa jalgpallikoondised
Koondis
Rootsi jalgpallikoondis

Rootsi jalgpallikoondis on Rootsi jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Rootsit rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.

Ajalugu 

Rootsi oli üks seitsmest FIFA asutajast mais 1904, kuid kodumaal oli jalgpalluritel hokimängijatega üks alaliit kuni 1906. aastani. 12. juulil 1904 pidas Rootsi esimese ametliku maavõistluse, võites Norrat 11:3.

1908. aasta olümpiale sõitsid rootslased edulootustega, kuid reaalsus oli karm: Suurbritanniale kaotati 1:12 ja Hollandile 0:2. 1913. aastal kaotati Taanile võõrsil 0:8 ja kodus koguni 0:9.

Teisest maailmasõjast puutumata jäänud Rootsi sai 1948. aasta Londoni olümpial kulla, võites finaalis Jugoslaavia 3:1. Esimesel sõjajärgsel MM-il 1950 Brasiilias koosnes Rootsi koondis ainult amatööridest, kuid sellegipoolest võideldi välja pronksmedal Uruguay ja Brasiilia järel ning Hispaania ees.

Hästi on hakkama saadud ka suurvõistluste korraldamisega. Heade tulemuste tõttu andis FIFA 1958. aasta MM-i Rootsi korraldada. Kodumeeskond ei petnud publiku ootusi: inglase George Raynori juhendamisel jõuti finaali, kus tuli tunnistada Brasiilia 5:2 paremust. 3:2 võit 1959 Wembleyl Inglismaa üle tõestas, et rootslaste edu polnud juhus.

Rootsi uus tõus toimus 1990. aastate alguses. 1992. aasta EM-il mängis Rootsi end kodus nelja hulka. Kolmanda koha mängus jäädi alla Hollandile. 1994. aastal USA-s peetud MM-il tuli 36-aastase vaheaja järel taas medal: pronksimängus võideti Bulgaariat 4:0. Suurimad tähed medalimeeskonna olid Martin Dahlin, Tomas Brolin ja Kennet Andersson.

Aastatel 1990–2007 oli UEFA president rootslane Lennart Johansson.

Mängijad 
Rootsi koondis 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

10 edukamat väravakütti

Kohtumised Eesti koondisega

2021. aasta juuni seisuga oli Eesti jalgpallikoondis Rootsiga kohtunud 18 korda, millest 15 korral oli võitnud Rootsi ja kolmel korral oli mängitud viiki. Väravate vahe oli Rootsi kasuks 55:17. Rootsi oli teine FIFA liikmesriik, kellega Eesti koondis ametliku kohtumise pidas.

Vaata ka 

 Jalgpall 1952. aasta suveolümpiamängudel
 Rootsi jalgpallikoondis 1950. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
 Rootsi jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
 Rootsi jalgpallikoondis 2004. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistlustel
 Rootsi jalgpallikoondis 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Viited

Välislingid 

Koduleht
Rootsi koondise mängud alates 1908. aastast

Euroopa jalgpallikoondised
Koondis
Baleaarid

Baleaarid (ka Baleaari saared, Baleaari saarestik) on saarestik ja Hispaania autonoomne piirkond Vahemere lääneosas.

Baleaaride suuremad saared on Mallorca, Menorca ja Cabrera.

Saarestiku koosseisu arvatakse mõnikord ka Pitiuusid (Eivissa ja Formentera).

1936. aastal ilmusid eesti ajakirjanduses üleskutsed, et Eesti peaks hankima endale asumaa Baleaarides, et sinna rajada kopsuhaigete ravila. Plaan ei saanud teoks Hispaania valitsuse vastuseisu tõttu.

Kliima 

Baleaaride aastane keskmine temperatuur on +15,8 °C, jaanuaris +9,2 °C, augustis +24,1 °C.

Aastas sajab keskmiselt 423 mm, sealhulgas jaanuaris 37 mm ja augustis 20 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2700 tundi, sealhulgas jaanuaris 165 ja augustis 309 tundi.

Ajaloolised maakonnad 
Mallorca jaguneb kuueks maakonnaks (comarca). Cabrera, Eivissa ja Formentera saar moodustavad igaüks eraldi maakonna.

Mallorca maakonnad:
 Llevant
 Migjorn
 Palma
 Pla de Mallorca
 Raiguer
 Serra de Tramuntana

Viited

Välislingid 

Vahemere saarestikud
Hispaania saarestikud
Hispaania autonoomsed piirkonnad
Park Tae-joon

Park Tae Joon (29. september 1927 Pusanis Kijangi kun'is – 13. detsember 2011 Söulis) oli Lõuna-Korea ärimees ja Lõuna-Korea peaminister aastal 2000.

Ta õppis Jaapanis Waseda Ülikoolis ja lõpetas Korea Sõjaväeakadeemia.

1964 asus ta juhtima Lõuna-Korea tööriistatootjat TaeguTec ja viis selle ühe aastaga kahjumist kasumisse.

1968 asus ta juhtima ettevõtet POSCO. 10 aastaga sai sellest rahvusvaheline korporatsioon ja 2010. aastaks maailma suurim terasetootja.

Poliitikaga hakkas ta tegelema 1980. 20 aastat hiljem sai ta peaministriks, kuid astus samal aastal tagasi kahtlustuste tõttu kinnisvarapettuses.

Ta oli abielus. Perekonnas oli abikaasa Jang Ock Ja, üks poeg ja neli tütart.

Lõuna-Korea peaministrid
Sündinud 1927
Surnud 2011
Roy Makaay

Roy Makaay (kodanikunimega Rudolphus Antonius Makaay, sündinud 9. märtsil 1975 Wijlhenis) on Hollandi jalgpallikoondise endine ründaja.

2003 oli ta Hispaania kõrgliiga La Liga resultatiivseim pallur 29 väravaga. Samal aastal pälvis ta Euroopa liigade resultatiivseima palluri auhinna Euroopa kuldsaapa.

Koondisekarjäär 

Hollandi jalgpallikoondises debüteeris Makaay 5. oktoobril 1996, kui Walesi jalgpallikoondis võideti 3:1. Kokku osales Makaay kuni 2008. aastani Hollandi koondises 46 mängus ja lõi 8 väravat.

Makaay osales 2000. aasta EM-il, kuid ei pääsenud põhirivistusse. Platsile sai ta veerandfinaalis Jugoslaavia jalgpallikoondise vastu seisul 4:0, kui vahetas välja 3 väravat löönud Patrick Kluiverti. Mäng lõppes 6:1. Holland võitis alagrupis kõik mängud, aga kaotas poolfinaalis Itaalia jalgpallikoondisele pärast 0:0 lõppenud normaal- ja lisaaega penaltiseerias, jättes kogu mängus realiseerimata 5 penaltit.

2004. aasta EM-il oli Makaay samuti koondises, aga mitte põhirivistuses. Alagrupis sai ta mängu üksnes viimases kohtumises Läti jalgpallikoondise vastu, kui vahetas välja 2 väravat löönud Ruud van Nistelrooy. Kuid 84. minutil suutis ka Makaay skoorida ja mäng lõppes 3:0. Alagrupis saavutas Holland võidu, viigi ja kaotusega teise koha. Veerandfinaalis Rootsi jalgpallikoondise vastu vahetati Makaay sisse 87. minutil seisul 0:0, mis püsis lõpuvileni. Penaltiseerias lõi ta Hollandi viiendana ja tabas. Kuuenda löögiga võitis Holland 5:4. Poolfinaalis Portugali jalgpallikoondise vastu vahetati Makaay Marc Overmarsi asemele sisse teiseks poolajaks seisul 0:1. Mäng lõppes 1:2.

2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis alustas Makaay avakohtumist Nigeeria jalgpallikoondise vastu kaptenina, aga teiseks poolajaks vahetati välja. Mäng lõppes 0:0. Teises mängus USA jalgpallikoondise vastu sekkus ta 75. minutil seisul 1:2 ja mäng lõppes 3. üleminutil löödud väravast 2:2. Kolmanda mängu Jaapani jalgpallikoondise vastu mängis ta algusest lõpuni kaptenina ja Holland võitis 1:0. Veerandfinaalis Argentina jalgpallikoondise vastu ta ei osalenud. Argentina võitis lisaajal 2:1. Olümpiamängud jäid Makaay viimasteks mängudeks Hollandi koondises.

Klubid

 1995–1997 Arnheimi Vitesse (109 mängu/42 väravat)
 1997–1999 CD Tenerife (72/21)
 1999–2003 Deportivo de La Coruña (133/79)
 2003–2007 Müncheni Bayern (129/78)
 2007–2010 Rotterdami Feyenoord (83/36)

Saavutused 
2000: Hispaania meister
2002: Hispaania karikas
2000, 2002: Hispaania superkarikas
2003: Kuldne saabas
2004 Saksamaa liiga karikavõitja
2005, 2006: Saksamaa meister ja karikavõitja
2008: Hollandi karikas

Isiklikku 

Roy Makaay on 188 cm pikk ja kaalub 75 kg. Ta kasvatab abikaasa Joyce'iga tütart Miloud ja sellest 2 aastat nooremat poega Danit.

Välislingid 

Ametlik sait (saksa ja hollandi keeles)

Hollandi jalgpallurid
SBV Vitesse jalgpallurid
Müncheni Bayerni mängijad
Feyenoordi mängijad
La Liga mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1975
Steven Gerrard

Steven George Gerrard (sündinud 30. mail 1980 Inglismaal Merseyside'i linnkrahvkonna Whistonis) on Inglismaa endine jalgpallur. 

Ta mängis Inglismaa jalgpallikoondises aastatel 2000–2014. Suurema osa klubikarjäärist mängis ta Inglismaa Premier League'i klubis Liverpool FC. Klubikarjääri lõpetas ta Major League Socceri klubis Los Angeles Galaxy.

2018. aastast on ta Šotimaa kõrgliiga klubi Rangersi peatreener.

Klubid 

1. augustist 1998 kuni 2015. aastani mängis Gerrard Liverpoolis.

13. aprillil 2008 mängis ta 300. mängu Liverpooli meeskonnas Premier League'is Blackburni Roversi vastu. Liverpool võitis selle 3:1 ja Gerrard lõi avavärava.

10. märtsil 2009 mängis ta oma 100. mängu Liverpooli meeskonnas rahvusvahelises sarjas Madridi Reali vastu. Liverpool võitis selle 4:0 ja Gerrard lõi 2 väravat.

22. märtsil 2009 tegi Gerrard oma esimese kübaratriki Premier League'is 5:0 võidumängus Aston Villa üle.

7. jaanuaril 2015 teatas Los Angeles Galaxy Steven Gerrardi üleminekust Liverpoolist hinnanguliselt 9 miljoni USA dollari eest. Debüüdi klubis tegi ta 11. juulil sõprusmängus Mehhiko klubiga Club Américaga. Ta sai väljakul olla terve esimese poolaja. Debüüdi USA kõrgliigas tegi ta 17. juulil 2015 mängus San Jose Earthquakesiga, lüües ühe värava.

24. novembril 2016 teatas Gerrard karjääri lõpetamisest.

Inglismaa jalgpallikoondises 

Koondises tegi Gerrard debüüdi 31. mail 2000, kui kodus mängiti Ukrainaga ja võideti 2:0. Esimese värava lõi ta Inglismaa kasuks 1. septembril 2001, kui võideti Saksamaad 5:1.

Euroopa 2000. aasta meistrivõistlustel osales ta ühes mängus, vahetusmängijana Saksamaa vastu. Inglismaa võitis selle mängu 1:0, kuid kukkus alagrupist välja.

Euroopa 2004. aasta meistrivõistlustel alustas Gerrard juba pidevalt algkoosseisus. Ta lõi ka ühe värava: Šveitsi vastu. Inglismaa kaotas veerandfinaalis penaltitega Portugalile.

2006. aasta maailmameistrivõistlustel lõi Gerrard kaks väravat, Trinidadi ja Tobago ning Rootsi vastu. Seevastu veerandfinaalis, kus Inglismaa taas kohtus Portugaliga ja mäng lõppes taas penaltite löömisega, oli Gerrard üks kolmest, kelle penalti Portugali väravavaht Ricardo Pereira tõrjus, lükates nii Inglismaa välja.

21. juulil 2014 teatas ta pärast ebaõnnestunud maailmameistrivõistlusi koondisekarjääri lõpetamisest. Ta esindas Inglismaad 114 mängus ja lõi 21 väravat.

Isiklikku 

Steven Gerrard on 183 cm pikk ja kaalub 79 kg.

Stevenil on vanem vend Paul, kes ei ole Everton FC endine väravavaht Paul Gerrard. Küll on jalgpallur tema onupoeg Anthony Gerrard, kes mängib Wallsalli meeskonnas.

Gerrard on abielus moeajakirjanik Alex Curraniga. Nad abiellusid 16. juunil 2007.

Septembris 2006 avaldas ta oma eluloo "Gerrard: My Autobiography", mis samal aastal valiti Suurbritannia raamatuauhindade jagamisel aasta spordiraamatuks.

Viited 

Inglismaa jalgpallurid
Inglismaa jalgpallitreenerid
Liverpool FC mängijad
Los Angeles Galaxy jalgpallurid
Premier League'i mängijad
Sündinud 1980
Michel Platini

Michel Platini (sündinud 21. juunil 1955 Jœufis) oli UEFA president ja endine Prantsusmaa jalgpallikoondise poolkaitsja. Prantsusmaa rahvuskoondises on ta mänginud 72 mängu ja löönud 41 väravat. 43 korda oli ta kapten.

Ta oli sunnitud UEFA presidendi kohalt tagasi astuma 2016. aasta maikuus.

Klubid 

 1968–1972 AS Jœuf
 1972–1978 AS Nancy-Lorraine
 1979–1982 AS Saint-Étienne Loire
 1982–1987 Juventus

Saavutused 
 1978 Prantsusmaa karikas
 1981 Prantsusmaa meister
 1982 maailmameistrivõistluste 4. koht
 1983 Itaalia karikas
 1984 Euroopa meister
 1984 Euroopa karikavõitjate karikas
 1984 Euroopa Superkarikas
 1984 Itaalia meister
 1985 Maailma klubide karikas
 1985 Euroopa meistrite karikas
 1986 maailmameistrivõistluste pronks
 1986 Itaalia meister
 Maailma parim jalgpallur ("World Socceri" küsitlus) 1984 ja 1985 (1983 2.)
 Euroopa parim jalgpallur ("France Footballi" küsitlus) 1983, 1984 ja 1985 (1980 3.)
 Itaalia meistrivõistluste parim väravakütt 1983, 1984 ja 1985
 1992 Prantsusmaa koondise peatreener

Viited

Välislingid

Prantsusmaa jalgpallurid
AS Saint-Étienne'i jalgpallurid
Torino Juventuse mängijad
Prantsusmaa jalgpallitreenerid
Prantsusmaa sporditegelased
FIFA 100
Sündinud 1955
Johan Neeskens

Johan Neeskens (sündinud 15. septembril 1951 Heemstedes) on hollandi jalgpallur, endine Hollandi jalgpallikoondise poolkaitsja.

Hollandi rahvuskoondises mängis Neeskens 49 korda ja lõi kokku 17 väravat (1970–1981).

Klubid 
 kuni 1969 FC Haarlem
 1969–1974 Amsterdami Ajax
 1974–1979 FC Barcelona
 1979–1984 New Yorgi Cosmos
 1984–1985 FC Groningen

Saavutused 
 1972 Intercontinental Cup
 1974. aasta maailmameistrivõistluste hõbe
 1976. aasta Euroopa meistrivõistluste pronks
 1978. aasta maailmameistrivõistluste hõbe
 1978 Hispaania karikas
 Euroopa Meistrite karikas 1971, 1972 ja 1973
 Euroopa superkarikas 1972 ja 1973
 Hollandi meister 1970, 1972 ja 1973
 USA meister (NASL-i võitja) 1980 ja 1982
 Hollandi karikas 1970, 1971 ja 1972

Hollandi jalgpallurid
Amsterdami Ajaxi mängijad
FC Barcelona mängijad
FC Groningeni mängijad
La Liga mängijad
FIFA 100
Sündinud 1951
FC Nantes

FC Nantes ehk Football Club de Nantes (aastail 1992–2007 FC Nantes Atlantique) on Prantsusmaa linnas Nantesis tegutsev jalgpalliklubi. See mängib Prantsusmaa kõrgliigas Ligue 1.

Klubile pandi alus 23. aprillil 1943, ajal, kui Teine maailmasõda ei olnud veel lõppenud ning linn kannatas pidevate pommirünnakute all.

Nantes on Prantsusmaa üks edukamaid klubisid, olles võitnud kaheksa Prantsusmaa meistritiitlit ja neli Prantsusmaa karikat.

Nantesi noortesüsteemist on pärit teise seas sellised jalgpallurid nagu Marcel Desailly, Didier Deschamps, Mickaël Landreau, Claude Makélélé, Christian Karembeu ja Jérémy Toulalan.

Praegune koosseis 
Seisuga 11. august 2020

Saavutused 
Ligue 1
Võidud (8): 1964–65, 1965–66, 1972–73, 1976–77, 1979–80, 1982–83, 1994–95, 2000–01
Coupe de France
Võidud (4): 1978–79, 1998–99, 1999–00, 2021–22
Coupe de la Ligue
Võidud (1): 1964–65
Trophée Des Champions
Võidud (3): 1965, 1999, 2001
Cup of the Alps
Võidud (1): 1982

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht

 
Nantes
Nantes
Šveitsi jalgpallikoondis

Šveitsi jalgpallikoondis on Šveitsi jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Šveitsi rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel. Šveits on koduks nii FIFA-le kui ka UEFA-le ning selle Kesk-Euroopa väikeriigi 1895. aastal asutatud jalgpalliliit (FIFA liige 1904. aastast) on üks Mandri-Euroopa vanemaid.

Ajalugu 
Šveitsi koondis pidas oma esimese maavõistluse 12. veebruaril 1905, kaotades Prantsusmaale 0:1.

Kahe maailmasõja vahel oli Šveits arvestatav jalgpallijõud. 1924. aasta olümpial saadi hõbemedal, 1934. ja 1938. aasta MM-il jõuti veerandfinaali. 1954. aastal võõrustati maailma paremaid meeskondi oma kodus ning mängiti end kaheksa parema hulka.

MM-il mängiti 16 finalisti seas ka 1962 ja 1966, kuid suurema eduta. Järgmised enam kui kaks aastakümmet kuulus Šveits Euroopa keskmike sekka. Alles 1990. aastatel hakkas esmalt sakslase Uli Stielike ja seejärel inglase Roy Hodgsoni töö vilja kandma – 1994. aastal jõudis Šveits pärast 28-aastast vaheaega MM-i finaalturniirile.

Alain Sutter, Ciriaco Sforza ja Stéphane Chapuisat olid selle Šveitsi meeskonna suurimad tähed, mis USA-s peetud finaalturniiril 1994. aastal alagrupist edasi pääses. Järgmises mängus Hispaania vastu jäi šveitslaste võimekus siiski napiks. Järellainetusena pääses Šveits ka 1996. aasta EM-il finaalturniirile, kuid seal piirduti vaid mängudega alagrupis.

Mängijad 
Šveitsi koondis 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Peatreenereid 
Uli Stielike (1989–1991)
Roy Hodgson (1992–1995)
Artur Jorge (1996)
Rolf Fringer (1996–1997)
Gilbert Gress (1998–1999)
Enzo Trossero (2000–2001)
Jakob Kuhn (2001–2008)
Ottmar Hitzfeld (2008–2014)
Vladimir Petković (2014–)

Vaata ka 

Šveitsi jalgpallikoondis 2004. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistlustel
Šveitsi jalgpallikoondis 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Šveitsi jalgpallikoondis 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Välislingid 
Koduleht

Euroopa jalgpallikoondised
Koondis
Dmitri Bulõkin

Dmitri Bulõkin (sündinud 20. novembril 1979 Moskvas) on endine Venemaa jalgpallur, ründaja.

Aastatel 2003–2005 mängis Dmitri Bulõkin Venemaa rahvuskoondises 15 mängu ja lõi seitse väravat. Debüüt koondises toimus Bulõkinil 6. septembril 2003, kui mängiti Iirimaaga viiki 1:1. Esimese värava koondises ja ühtlasi ka kübaratriki tegi ta mängus Šveitsi vastu, kui 10. septembril 2003 saadi võit 4:1.

Klubid 

 1998–2001 Moskva Lokomotiv
 2001–2007 Moskva Dinamo
 2007–2008 Leverkuseni Bayer
 2008–2009 Brüsseli Anderlecht
 2009–2010 Düsseldorfi Fortuna
 2010–2011 ADO Den Haag
 2011–2012 AFC Ajax
 2012–2013 Twente
 2013–2014 FK Nižni Novgorodi Volga

Isiklikku 

Dmitri Bulõkin on 190 cm pikk ja kaalub 85 kg.

Venemaa jalgpallurid
Moskva Lokomotivi mängijad
Leverkuseni Bayeri mängijad
Amsterdami Ajaxi mängijad
FC Twente jalgpallurid
Bundesliga mängijad
Sündinud 1979
Sileesia vojevoodkond

Sileesia vojevoodkond on Poola haldusüksus (vojevoodkond). Ta loodi 1. jaanuaril 1999 endistest Katowice, Częstochowa ja Bielsko-Biała vojevoodkonnast.

Haldusjaotus
Sileesia vojevoodkond on Poola kõige tihedama asustusega ning kõige linnastunum vojevoodkond. Vojevoodkonnas on 19 maakonnaõigustega linna: 

 Bielsko-Biała
 Bytom
 Chorzów
 Częstochowa
 Dąbrowa Górnicza
 Gliwice
 Jastrzębie-Zdrój
 Jaworzno
 Katowice
 Mysłowice
 Piekary Śląskie
 Ruda Śląska
 Rybnik
 Siemianowice Śląskie
 Sosnowiec
 Świętochłowice
 Tychy
 Zabrze
 Żory

ning 17 maakonda:

Maavarad
Vojevoodkonnas leidub kivisütt, raua (suures osas ammendatud), tsingi ja tinamaaki.

Tööstus
Vojevoodkonna keskosas paiknev Ülem-Sileesia tööstuspiirkond on Poola enim industrialiseeritud regioon.

Vojevoodkonnas tegeldakse kivisöe kaevandamisega, raua ning värviliste metallide sulatamisega (Huta "Katowice", Huta "Bankowa"), toodetakse autosid (Fiat Auto Poland Bielsko-Białas ja Opel GM tehased Gliwices. Esindatud on keemia-, tekstiili- ja ehitusmaterjalide tööstus

Sileesia vojevoodkond enne II maailmasõda

Vojevoodkonna keskus: Katowice
Suuremad linnad: Cieszyn, Rybnik, Królewska Huta, Świętochłowice, Pszczyna

Vojevoodkond moodustati Esimese maailmasõja järel varem Saksamaa koosseisu kuulunud Preisimaa Sileesia aladest ning kahest Austria Sileesia maakonnast. Arvuka saksa elanikkonnaga vojevoodkonnal oli laialdane autonoomia, sh kohalik parlament (Sejm Śląski).

Vojevoodkonna autonoomia likvideeriti kommunistide poolt 1945. aastal.

Vaata ka
Ülem-Sileesia
Sileesia ülestõus

Välislingid
Województwo śląskie

Poola vojevoodkonnad
Ashley Cole

Ashley Cole (; sündinud 20. detsembril 1980 Stepneys) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Inglismaa esiliiga klubis Derby County.

Klubikarjäär
Nooruses liitus Cole Londoni Arsenaliga ja 18-aastasena tegi debüüdi põhimeeskonnas. Ashley Cole tuli Arsenaliga kaks korda Premier League'i meistriks ja võitis kolm FA Cupi.

2006. aasta augustis siirdus Ashley Cole Londoni Chelseasse, kellega tuli hooajal 2009–10 Inglismaa meistriks. 15. mail 2010 sai ta esimeseks jalgpalluriks, kes on võitnud kuus FA Cupi võitjate medalit. Seitsmes medal tuli 2012. aastal.

7. juulil 2014 sõlmis ta kaheaastase lepingu Romaga. Jaanuaris 2016 siirdus ta Los Angeles Galaxysse.

Koondisekarjäär
Oma esimese mängu Inglismaa koondises tegi ta 28. märtsil 2001. 2014. aasta mais lõpetas ta koondisekarjääri. Ühtegi väravat Cole rahvuskoondises ei löönud.

Saavutused

Meeskondlikud
Arsenal
 Premier League: 2001–02, 2003–04
 FA Cup: 2002, 2003, 2005
 Inglismaa superkarikas: 2002, 2004

 Chelsea
 Premier League: 2009–10
 FA Cup: 2006–07, 2008–09, 2009–10, 2011–12
 Football League Cup: 2006–07
 Inglismaa superkarikas: 2009
 UEFA Meistrite Liiga: 2011–12

Isiklikku
Ashley Cole on 172 cm pikk.

Aastail 2006–2010 oli ta abielus Girls Aloudi laulja Cheryl Cole'iga.

Viited

Välislingid

Inglismaa jalgpallurid
Arsenal FC mängijad
Crystal Palace FC mängijad
Chelsea FC mängijad
AS Roma mängijad
Los Angeles Galaxy jalgpallurid
Derby County FC jalgpallurid
Premier League'i mängijad
The Championshipi mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1980
1992. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

1992. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis toimusid 10. juunist 26. juulini 1992 Rootsis.

EM peeti suurte poliitiliste muutuste ajal. Esmakordselt osales Rootsis peetud finaalturniiril ühinenud Saksamaa ning endisest Nõukogude Liidust oli alles jäänud vaid SRÜ. Aktiivse sõjalise tegevuse tõttu kõrvaldati finaalturniirilt aga Jugoslaavia ja tema koha sai endale Taani.

Esimesest alagrupist pääses poolfinaali edasi Rootsi ja Taani, edestades favoriitide hulka kuulunud Inglismaad ja Prantsusmaad. Teisest alagrupist tulid võitjatena välja valitsev maailmameister Saksamaa ja Holland.

Poolfinaalides alistas Taani penaltiseeriani kulgenud mängus Hollandi ning Saksamaa sai 3:2 jagu Rootsist. Finaalis alistas aga finaalturniiri üllataja Taani tänu John Jenseni ja Kim Vilforti väravatele Saksamaa 2:0.

Finaalturniir

Alagrupimängud

Alagrupp A

Alagrupp B

Väljalangemismängud

Poolfinaalid

Finaal

Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
Euroopa meistrivõistlused, 1992. aasta jalgpallis
Rootsi sport