joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bellingshausen

Bellingshausen on Saaremaa, Liivimaa ja Eestimaa aadlisuguvõsa.

Bellingshausenid pärinevad Lübeckist, kus neid on mainitud juba 14. sajandil.

16. sajandi esimesel poolel läänistati Heinrich Billinghusenile (surnud 1551) mõis Kihelkonna kihelkonnas. Tema pojale läänistas hertsog Magnus Pilguse ja Lahetaguse mõisa.

Rootsi kuninganna Kristiina andis 8. augustil (vkj 30. juulil) 1661 Rootsi ratsaväe kindralmajorile ja Liivimaa rüütelkonna maanõunikule Johann Eberhard von Bellingshausenenile koos tema järglastega Rootsi kuningriigi vabahärratiitli.

5. septembril 1855 kinnitati vastavalt Venemaa Keisririigi Valitseva Senati ja Venemaa keisri otsusele alates 20. detsembrist 1865 Bellingshausenite suguvõsale Venemaa Riiginõukogu ettepanekul Venemaa keisririigi parunitiitel.

20. detsembril 1876 kinnitati Venemaa Keisririigi Valitseva Senati otsusega parunitiitli kandmise õigus ka vabahärra Peter von Bellingshausenile (Петр Федорович Беллингсгаузен), tema naisele Maria Nikolajevnale ning lastele Nikolaile, Nadeždale, Olgale, Anastassiale ja Alekseile koos nende kandmisega Venemaa aadlimatrikli V osasse.

Bellingshausenitele kuulusid eri aegadel Lahetaguse, Pilguse, Vaabina, Pada, Pilkuse ja veel mõned muud mõisad.

Suguvõsa liikmeid
 Bertram von Bellingshausen (1586–1661), Lahetaguse mõisnik
 Fabian Ernst von Bellingshausen (1735–1784), Pilguse ja Lahetaguse mõisnik
Fabian Gottlieb von Bellingshausen, Vene admiral ja maadeuurija (1778–1852)
Hermann von Bellingshausen, Lahetaguse mõisnik
Hermann Friedrich von Bellingshausen (1776–1841, Фёдор Иванович Беллинсгаузен), Vene kindralmajor, Pour le Mérite ja Püha Georgi IV järgu ordeni kavaler
Johann Eberhard von Bellingshausen, Rootsi kindralmajor (1604–1655)
Klaus von Bellingshausen (surnud enne 1718), Lahetaguse mõisnik
 vabahärra Peter von Bellingsghausen, Baieri kuningriigi ja Venemaa keisririigi sõjaväelane (polkovnik)
Tönnis Johann von Bellingshausen, Eestimaa rüütelkonna peamees (1634–1695)

Välislingid

 
Eestimaa aadlisuguvõsad
Eestimaa matrikliaadel
Liivimaa matrikliaadel
Saaremaa matrikliaadel

bg:Белингсхаузен (пояснение)
en:Bellingshausen
Emma-Leena Koger

Emma-Leena Koger (sündinud 5. veebruaril 1993) on Eesti võistlustantsija. 

Ta alustas kooliteed 2000. aastal Audentese erakoolis, kus ta õppis seitsmenda klassi lõpuni. Alates kaheksandast klassist õppis ta Gustav Adolfi Gümnaasiumis, mille lõpetas 2012. aastal.

Koger hakkas tantsimisega tegelema õe eeskujul, enne seda õppis ta tennist. Kuna tantsimine hakkas aina rohkem ja rohkem aega nõudma, loobus ta tennisest. Pärast algust tantsuklubis Polonez, kus ta õppis Maia ja Ryszard Sondowiczi käe all, läks ta üle Eduard Korotini tantsuklubisse Kreedo Dance, kus tantsib siiani.

Tema tantsupartner on Konstantin Gorodilov, kellega koos on saavutanud mitmel suurvõistlusel kohti esikümnes: Junior 2 MM Ladina-Ameerika tantsudes 2006. aastal 3. koht, noorte vanuseklassi 2007. aastal MM Ladina-Ameerika tantsudes 9.-10. koht, samal aastal samas vanuseklassis 10 tantsu MM-il aga 8. koht. 2007. aasta lõpus võitsid nad järjest Põhjamaade meistrivõistlused 2007, Schwarz-Gold Tanz-Gala 2007, Tallinn International Open Cup 2007 ja Riga Open 2007.

Emma-Leena Koger ja Konstantin Gorodilov valiti 2006. aastal parimaks võistlustantsupaariks ning nende treener Eduard Korotin tunnistati parimaks treeneriks.

Emma-Leena isa on ehitusfirma Koger & Partnerid omanik Andres Koger.

Viited

Välislingid
 Emma-Leena Koger ehk rikka isa kallis tütar Kroonika 15. aprill 2012

Eesti tantsijad
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1993
Billy the Kid

William Henry McCarty (hüüdnimega Billy the Kid; 23. november 1859 New York – 14. juuli 1881) oli kurikuulus 19. sajandi USA lindprii ning püstolikangelane.

McCarty sai tuntuks osalemisega Lincolni maakonna sõjas.

Ta oli 175 cm pikk, siledate põskedega ja siniste silmadega.

McCarty tapeti 21-aastasena Lincolni maakonna šerifi Pat Garretti poolt. 

Billy the Kidi kujutati sageli 20. sajandi vesternides.

Ameerika Ühendriikide inimesed
Sündinud 1859
Surnud 1881
Tönnis Johann von Bellingshausen

Tönnis Johann von Bellingshausen (26. juuni (vkj 16. juuni) 1634 – 30. november (vkj 20. november) 1695 Pada mõis) oli Eestimaa päritolu Rootsi sõjaväelane ja rüütelkonnategelane.
Tönnis Johann von Bellingshausen sündis Pilkuse mõisniku Hermann von Bellingshauseni ja Pada mõisa pärijanna Margarethe von Löwenwolde pojana.

Bellingshausen teenis Rootsi armees, kus sai ooberstleitnandi auastme. 

1690–1691 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja hiljem Eestimaa maanõunik.

Talle kuulus Pada mõis.

Tönnis Johann von Bellingshausen maeti Tallinna toomkirikusse.

Perekond

Tönnis Johann von Bellingshausen abiellus Dorothea von Engdesiga. Abielust sündisid:
Tönnis Johann von Bellingshausen (surnud u. 1730), Pada mõisnik
Anna Dorothea von Bellingshausen, abiellus Otto Reinhold von Wrangelliga ja hiljem Ewald Gustav von Schütziga
Margaretha Elisabeth von Bellingshausen, abiellus Odert von Polliga
Fabian Ernst von Bellingshausen, Rootsi major

Sugupuu

Vaata ka
Bellingshausen

Viited

Bellingshausenid
Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa maanõunikud
Eestimaa mõisnikud
Baltisaksa sõjaväelased
Tallinna toomkirikusse maetud
Sündinud 1634
Surnud 1695
Tatarstan

Tatarstani Vabariik on Venemaa 1. järgu haldusüksus (vabariik) Volga föderaalringkonnas.

Loodus 

Tähtsamad jõed on Volga, Kama, Vjatka ja Belaja.

Rahvastik 

2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas vabariigis 3 779 265 inimest, kellest 2 000 116 (52,9%) olid tatarlased, 1 492 602 (39,5%) venelased, 126 532 (3,4%) tšuvašid, 24207 (0,6%) udmurdid, 24 016 (0,6%) ukrainlased, 23 702 (0,6%) mordvalased ja 18 787 (0,5%) marid. Eestlasi oli 127.

Religioon 
Tähtsamad usuvoolud on sunniitlik ja šiiitlik islam, sufism ja õigeusk.

Tatarstani muslimite ametliku organisatsiooni esimees on mufti Kämil Samigullin.

Haldusjaotus 
Vabariigi koosseisus on järgmised rajoonid (43) ja vabariikliku alluvusega linnad (14):

Vabariikliku alluvusega linnad 
 Almetjevsk (tatari Älmät)
 Aznakajevo (tatari Aznaqay)
 Bavlõ (tatari Bawlı)
 Bugulma (tatari Bögelmä)
 Buinsk (tatari Bua)
 Jelabuga (tatari Alabuğa)
 Kaasan (tatari Qazan)
 Leninogorsk
 Naberežnõje Tšelnõ (tatari Çallı)
 Nižnekamsk (tatari Tübän Kama)
 Nurlat (tatari Norlat)
 Zainsk (tatari Zäy)
 Zelenodolsk (tatari Yäşel Üzän)
 Tšistopol (tatari Çistay)

Rajoonid

Majandus 
Tatarstani tähtsamad tööstusharud on naftatööstus, keemiatööstus ja masinatööstus. Vabariigis asuvad suured nafta- ja maagaasimaardlad.

Viited

Välislingid 

 Vabariigi koduleht
 Tatarstani valitsuse koduleht

Venemaa vabariigid
 
Turgi rahvad
Imre Sooäär

Imre Sooäär (sündinud 13. märtsil 1969 Tallinnas) on Eesti ettevõtja ja poliitik, endine Riigikogu liige.

Haridus 
Imre Sooäär lõpetas 1987. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa 1. Keskkooli. Aastatel 1987–1989 õppis ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuriteaduskonnas ja 1992–1993 Toronto Lennukoolis. Aastatel 2007–2012 õppis ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kompositsiooniosakonnas.

Töökäik 
Imre Sooäär on töötanud aastatel 1994–1996 Toronto Eesti Raadio peatoimetajana, aastatel 1992–1996 Giant Productionsi peaprodutsendina ja aastatel 1996–2003 OÜ Pädaste juhatuse esimehena.

Alates 8. maist 2007 on ta Rahvusooperi Estonia nõukogu liige. Alates 2007. aastast on ta Euroopa Julgeoleku- ja Kaitseassamblee delegaat, tehnoloogia ja õhuruumi komisjoni liige; alates 2007. aastast on ta AS Saarte Liinid nõukogu liige.

Alates 2011 on ta Vahemere Liidu Parlamentaarse Assamblee (EMPA) Eesti delegatsiooni esimees.

Poliitiline tegevus 

Aastatel 1996–2003 oli Imre Sooäär Muhu vallavolikogu liige.

Aastatel 2002–2006 oli ta Erakonna Res Publica liige ja aastatel 2006–2018 Eesti Reformierakonna liige.

Imre Sooäär on olnud X, XII ja XIII Riigikogu liige.

XII Riigikogu liikmeks sai Imre Sooäär Riigikogu juhatuse otsusega alates 6. aprillist 2011 justiitsminister Kristen Michali asendusliikmena.

2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 2 ja sai 2102 häält, kuid ei osutunud valituks. Ta sai XIII Riigikogu liikmeks Keit Pentus-Rosimannuse asendusliikmena ja lahkus Riigikogust pärast Taavi Rõivase teise valitsuse volituste lõppemist 23. novembril 2016.

2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Eesti Keskerakonna nimekirjas, kuid ei osutunud valituks. Kui Kalev Kallo mõisteti 30. novembril 2020 Riigikohtus korruptsioonikuritegudele kaasa aitamises süüdi, vabanes Imre Sooäärele koht XIV Riigikogus ning ta andis 7. detsembril 2020 ametivande. Tema volitused lõppesid 3. novembril 2021, kui Anneli Ott astus Eesti riigihalduse ministri kohalt tagasi ja naasis 4. novembril 2021 Riigikokku.

Viited

Välislingid 

 Lühitutvustus Riigikogu lehel
 CV Reformierakonna lehel
 Imre Sooäär: te ei saa matta meie laulu Postimees, 20. veebruar 2009
 Imre Sooäär kaebas Äripäeva kohtusse Saarte Hääl, 30. juuni 2012
 "Imre Sooäär: hirm on kõige nakkavam viirus" ERR, 7. detsember 2020

X Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Eesti heliloojad
Eesti Reformierakonna poliitikud
Sündinud 1969
Wolfram von Eschenbach

Wolfram von Eschenbach (umbes 1170 – umbes 1220) oli saksa rüütel ja luuletaja, keda peetakse oma aja suurimaks eepiliseks luuletajaks. Minnesingerina kirjutas ta ka lüürilist luulet. 

Tema elust on vähe teada. Ajaloolistes dokumentides teda ei mainita, ainukesed vihjed on tema teostes. Ta kirjutas idafrangi murdes ja ühes kohas kirjutab wir Beier ('meie, baierlased'). Selle ja mitmete teiste vihjete alusel peetakse tema sünnikohaks Baieri idaosas Ansbachi lähedal asuvat Wolframs-Eschenbachi linna.

Von Eschenbachi peateoseks on eepos "Parzival", mis tugineb Chrétien de Troyes' värssjutustusele "Li Contes del Graal".

Saksa luuletajad
Minnesingerid
Rüütlid
Sündinud 12. sajandil
Surnud 13. sajandil
In Our Reach

In Our Reach on meloodilise hardcore'i ja skatepungi mõjutustega Eesti bänd, mis loodi 2005. aasta kevadel Pärnus. 

Bändi lüürika on tugevalt sotsiaalkriitilise sõnumiga ja vasakpoolselt meelestatud. 2008. aasta alguses läks bänd (ajutiselt) lahku.

Aastate jooksul on In Our Reach mänginud nii sise- kui ka väliskontsertidel pea kõikides Eesti linnades, kus viljeldakse aktiivsemalt alternatiivkultuuri. In Our Reach on osalenud mitmel noortebändide konkursil ning võitnud kolmanda koha protestilaulude konkursil aastal 2006.

Bändi koosseis

Joonas Krüger – kitarr ja taustalaul (2005–2008)
Joosep Krüger – basskitarr ja taustalaul (2005–2008)
Miko Schmuul – trummid ja taustalaul (2005–2008)
Eneli Elbing – laul (2005–2006)
Reelika Alunurm – laul (2006–2008)
Edgar Hamburg – kitarr ja taustalaul (2007–2008)

Ilmunud muusika
2005 – If I Were Emo I'd Cry About It Too (demo EP)
2007 – Extreme Extraversion (1 lugu PASIDARYK PATS recordsi kogumikplaadil)
2008 – Lõpetamata plaat (4-looline EP, millest algselt pidi tulema LP)

Välislingid
 Bändi myspace'i konto

Eesti ansamblid
Rahvusvaheline kartuliaasta

Rahvusvaheline kartuliaasta oli 2008. aasta, mis oli ÜRO poolt kuulutatud kartuli kui peamise toidukultuuri auks. Kartul mängib suurt rolli paljude rahvaste toitumises ja tulevikuski võib aidata näljahäda vastu võidelda. 

Aasta programmis olid näitused, õppeprogrammid, filmid, kirjutised jms.

Vaata ka
Rahvusvaheline riisiaasta (2004)

Välislingid
Rahvusvaheline kartuliaasta (inglise, prantsuse, hispaania, hiina, araabia keeles)

Rahvusvahelised aastad
2008
Breviaar

Breviaar (lad breviarium) on roomakatoliku kiriku palveraamat, mis sisaldab tunnipalvuste tekste. Breviaaripalve on roomakatoliku vaimulikele kohustuslik.

Traditsioonilised tunnipalvused on järgmised: matutinum (kell 3), laudes (varahommikune palvus ärkamisel), prima (1. tund, kell 6), tertia (3. tund, kell 9), sexta (6. tund, kell 12), nona (9. tund, kell 15), vesper (õhtupalvus, kell 18), completorium (päevalõpupalvus enne uinumist).

Tänapäeva roomakatoliku breviaaris, mille ametlik pealkiri on "Tundide liturgia" (Liturgia Horarum), on järgmised palvused: officium lectionis (vaimulik lugemine, sobival päevaajal, kõige parem varahommikul), laudes, tertia, sexta, nona, vesper, completorium. Päevastest palvustest (tertia, sexta, nona) on enamasti kohustuslik vaid üks oma valikul.

Palvuse põhilised osad on hümn, psalmid, pühakirjalugemine ja erinevad palved.

Breviaari- ehk tunnipalve on eri variantides kasutusel ka anglikaani ja luteri kirikus.

Vaata ka 

Tundideraamat

Välislingid

Liturgia Horarum Moodne Rooma tunnipalve
Universalis Moodne Rooma tunnipalve inglise keeles
Divinum Officium, Traditsiooniline Rooma tunnipalve kuni 1962. aastani
Traditsiooniline Rooma Breviaar

Kristlus
Liturgilised raamatud
Pilguse mõis

Pilguse mõis (saksa keeles Hoheneichen) oli rüütlimõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Saaremaa valda Saare maakonnas.

Ajalugu

Pilguse mõisa on esmakordselt mainitud 1558. aastal, mil Saare-Lääne piiskop Johannes V läänistas Heinrich von Bellingshausenile Leedri vakuses maid. Ta rajas sinna mõisa.

Bellingshausenite valdusse jäi mõis kuni aastani 1778, mil tollane omanik Fabian Ernst von Bellingshausen selle ära müüs. Bellingshausenite 200-aastase valitsemisaja pärandina jäi mõisale eesti keeles nimi Pilguse. 

Hiljem kuulus mõis Johann Wilhelm Ludwig von Lucele, Aderkasidele, Nolckenitele ja Ruckteschellidele.

1908. aastal omandas mõisa vähempakkumisel vene Agraarpank. Samal aastal kaotas mõis eramõisa staatuse. 1909. aastal asutati mõisa härrastemajja Saaremaa rüütelkonna vaimuhaigla. Haigla tegutses seal 1994. aasta lõpuni.

Mõisakompleks

Mõisa kivist härrastemaja on ehitatud ilmselt 18. sajandil ning 19. ja 20. sajandil ümber ehitatud.

Mõisa sissesõiduteed ilmestavad kaks kivitulpa ning kaks härrastemajaesise väljaku ääres paiknevat väravaehitist.

Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid.

Tänapäeval on mõisakompleks eravalduses ning selle karjakastell on renoveeritud külalistemajaks.

Pilguse mõisnikud
sai 1558 Heinrich von Bellingshausen
Tönnis von Bellingshausen
1645 Bertram von Bellingshausen (1586–1661)
Fromhold von Bellingshausen (suri 1712)
Hermann Friedrich von Bellingshausen (umbes 1676-?)
Hermann Reinhold von Bellingshausen
müüs 1778 Fabian Ernst von Bellingshausen (umbes 1735-maeti 1784)
1778–1793 Daniel Gottlieb Suckni (? – 1822)
1793–1805 Johann Wilhelm Ludwig von Luce (1750–1842) (pandihärra)
1805–1809 Woldemar von Aderkas (pandihärra)
sai 1809 Woldemar von Aderkas
pantisid ära 1837 Woldemar von Aderkasi pärijad
1837–1842 Karl Pontus von Nolcken (1800–1846) (pandihärra)
sai 1842 Karl Pontus von Nolcken
Ludwig Eugen Friedrich von Nolcken (1846–1903)
1892 Edmund Peter von Ruckteschell (1855–1913)
1908 Vene Agraarpank

Kirjandus
F. von Buxhövden: Zweite Fortsetzung von des Herrn Hofraths von Hagemeister Materialien zur Gütergeschichte Livlands, enthaltend Beiträge zu einer älteren Geschichte der Oeselschen Landguter und ihren Besitzer, Riga: Nicolai Kymmel 1851, lk.44–45, Digitaalselt

Välislingid
Pilguse mõisa koduleht
Pilguse mõisast Eesti mõisaportaalis
Kultuurimälestiste riiklik register
Fotod: Pilguse mõisas (suvi 2009)

Saaremaa mõisad
Saaremaa vald
Kihelkonna kihelkond
Colin Clive

Colin Glenn Clive-Greig (20. jaanuar 1900 Saint Malo, Prantsusmaa – 25. juuni 1937 Hollywood, California, Ameerika Ühendriigid) oli Briti teatri- ja filminäitleja, tuntud eriti dr Henry Frankensteini osatäitjana filmides "Frankenstein" (1931) ja "Frankensteini pruut" ("Bride of Frankenstein"; 1935).

Filmograafia
"Journey's End" (1930)
"The Stronger Sex" (1931)
"Frankenstein" (1931)
"Lily Christine" (1932)
"Christopher Strong" (1933)
"Looking Forward" (1933)
"The Key" (1934)
"One More River" (1934)
"Jane Eyre" (1934)
"Clive of India" (1935)
"The Right to Live" (1935)
"Frankensteini pruut" ("Bride of Frankenstein"; 1935)
"The Girl from 10th Avenue" (1935)
"Mad Love" (1935)
"The Man Who Broke the Bank at Monte Carlo" (1935)
"The Widow from Monte Carlo" (1935)
"History Is Made at Night" (1937)
"The Woman I Love" (1937)

Suurbritannia filminäitlejad 
Suurbritannia teatrinäitlejad
Sündinud 1900
Surnud 1937
Kalle Palling

Kalle Palling (sündinud 27. veebruaril 1985 Käru alevikus) on Eesti endine poliitik.

Haridus 
Kalle Palling lõpetas 2000. aastal Käru Põhikooli ja 2003. aastal Türi Gümnaasiumi. Aastatel 2003–2009 õppis Palling Tartu Ülikooli Türi Kolledžis keskkonnateaduse erialal.

Töökäik 
Kalle Palling töötas 2004–2005 OÜ-s Piperon müügiesindajana ning on alates 2005 selle juhatuse liige. Ta on 2006 maist Peostuudio OÜ juhatuse liige ning 2006 augustist Virto OÜ juhatuse liige. Ta on olnud ka ettevõtte Eesti Energia nõukogu liige.

Poliitiline tegevus 
Kalle Palling on Eesti Reformierakonna liige alates 2005. Ta oli Eesti Reformierakonna Noortekogu peasekretär 2006–2007 ning on Noortekogu juhatuse liige alates 2005 novembrist. Palling oli XI Riigikogu, XII Riigikogu ja XIII Riigikogu liige ning kuulus 30. septembrini 2019 ka XIV Riigikogu koosseisu.

Reformierakonna rahastamisskandaali ajal ütles anonüümseks jääda sooviv endine Reformierakonna liige 23. mail 2012, et sai 2008. aastal Kalle Pallingu käest raha, mille kandis enda isikliku annetusena partei arvele. Kalle Palling kommenteeris seda "Aktuaalsele kaamerale" samal päeval nii: "Ei oska seda kommenteerida. Pole olnud sellist asja."

Riigiprokuratuur esitas augustis 2012 Pallingule kuriteokahtlustuse erakonna majandustegevusele või varale kehtestatud piirangute rikkumises ja pistise võtmises.

Riigikogu liikmena oli ta jagamismajanduse eestkõneleja ning Eesti Päevalehe väitel seadis end korduvalt tõsisesse huvide konflikti.

Viited

Välislingid 

 Lühitutvustus Riigikogu lehel
 CV Reformierakonna lehel (3. märtsi 2011 arhiiviversioon)

Eesti Reformierakonna poliitikud
XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Sündinud 1985
Mihkel Lüdig

Mihkel Lüdig (9. mai 1880 Vaskrääma, Reiu vald – 7. mai 1958 Vändra) oli eesti helilooja, koorijuht ja organist, üks konservatooriumi asutajaid.

Mihkel Lüdig sündis teise lapsena peres, kus hiljem oli kokku 18 last. Ta mängis kodus ehitatud orelil juba 5-aastaselt ja 16-aastaselt oli Pärnus organist. Muusikahariduse omandas Lüdig Peterburis, õppides seal orelit, kompositsiooni ja klaverit. Kooli lõpetas Lüdig 1904. aastal. Orelit õppis Lüdig ka varem, astudes juba 16-aastaselt Moskva konservatooriumi oreliklassi.

1908. aastal korraldas ta Peterburis esimese eesti heliteostest koosneva sümfooniakontserdi. Ka hiljem oli ta paljude muusikaliste suurürituste korraldaja (sh VII üldlaulupidu 1910, Endla teatri avamine 1911) ja üks laulupidude traditsiooni taastajaid pärast I maailmasõda 1923. 

Aastatel 1918–1924 töötas ta Kaarli kiriku organistina, oli ka 1917. aastal moodustatud Eesti esimese jalaväepolgu muusikakomando ülem (kapellmeister). Kõige olulisemaks kujunes siiski Tallinna Kõrgema Muusikakooli asutamine 1919. aastal. Neli esimest aastat oli Lüdig kooli direktor ja lühemat aega oreliõppejõud.

1925–1928 elas Lüdig Argentinas, lootes leida Buenos Aireses rakendust organistina. Alustada tuli siiski kõigest restoranipianistina. Hiljem asutas Argentinas eesti seltsi ja juhatas sealset saksa meeskoori. 1929–1932 õpetas Lüdig Tallinnas orelimängu ja mängis ka ise. Seejärel kolis ta Pärnusse ning asus juhatama Endla seltsi koore. 1934. aastast surmani elas ja töötas Lüdig Vändras.

Lüdig tegeles ka heliloominguga. Tema tuntuimaks teoseks on koorilaul "Koit" (sõnad Friedrich Kuhlbars), mis esmalt kanti ette autori juhatusel 1923. aasta laulupeol ning mida tänapäeval esitatakse iga üldlaulupeo algul pärast hümni, laulu viimaste taktide ("... taevasse tõusku me lootuse loit") ajal süüdatakse peotuli.

Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk 1939.

Isiklikku 
Tema abikaasa oli sopran Mathilde Lüdig-Sinkel (1882–1953). Korp! Fraternitas Estica liige, visati välja seoses segaste suhetega Tallinna konservatooriumi rahaasjadega 1924. aastal.

Viited

Välislingid 
 

Eesti heliloojad
Eesti koorijuhid
Eesti organistid
Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liikmed
Tallinna Toompea Kaarli koguduse liikmed
Peterburi konservatooriumi vilistlased
Korporatsioon Rotalia liikmed
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Vändra vanale kalmistule maetud
Sündinud 1880
Surnud 1958
Mündi mõis

Mündi mõis (saksa keeles Müntenhof) oli rüütlimõis Paide kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva maakonna Paide linna.

Mõisa keskus asus Mündi külas.

Ajalugu

Mündi mõisa on esmakordselt mainitud 1560. aastal.

Järgnenud sajanditel kuulus mõis Scharenbergidele, Pahlenitele, Stackelbergidele, Fersenitele ja Staalidele.

1896. aastal ostis mõisa Walter von Schilling, kelle kätte jäi mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni.

Mõisakompleks

Mõisa härrastemaja on poolkelpkatusega puithoone, mis rajati ilmselt 18. sajandi lõpus.

19. sajandi algul lisati hoone otsal nelja puitsambaga portikus, mis praeguseks on lammutatud.

Võõrandamise järel töötas peahoones Mündi 4klassiline algkool.

Tänapäeval on härrastemaja eravalduses.

Säilinud on ka mitu kõrvalhoonet, mis on enamasti siiski ümber ehitatud.

Välislingid 
Mündi mõisast Eesti mõisaportaalis
Mündi mõisa saatus on taaskasutus, jarvateataja.postimees.ee, 13. august 2016

Järvamaa mõisad
Paide linn
Paide kihelkond
Türi kihelkond
Pidula mõis

Pidula mõis (saksa keeles Piddul) oli rüütlimõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Saaremaa valda Saare maakonnas.

Mõisa keskus asus Pidula külas.

Ajalugu

Pidula mõisa rajas 16. sajandi lõpus Joachim Stärke. 

Perekonnasidemeid mööda läks mõis 17. sajandi alguses Stackelbergidele, kelle kätte jäi mõis kuni 1772. aastani. Mõisas on sündinud Eestimaa rüütelkonna peamees ja vabahärra Adam Friedrich von Stackelberg.

1772. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni kuulus mõis Tollide suguvõsale. Viimane võõrandamiseelne omanik oli vabahärra Bernhard von Toll.

17. sajandi teisel poolel olid Pidula mõisa valdused äärmiselt killustunud, koosnedes 537 eraldi maatükist. 

Pidula mõisale kuulus ka Karu karjamõis.

Mõisakompleks

Mõisa peahoone rajati tõenäoliselt 1728. aastal. Ühekorruseline kivihoone on Saaremaale iseloomulikult lihtsas barokkstiilis. Kahe sambaga portikus ja tiibhoone pärinevad 19. sajandist.

Peahoone ühes ruumis on säilinud maalingutega talalagi.

Endine härrastemaja jäi 1970. aastatel pärast kooli sulgemist tühjaks ja lagunes.

Säilinud on ka mitmeid kõrvalhooneid ning mõisapargis on muistse Pidula linnuse jäänused – ringvallid.

Tänapäeval on mõisakompleks eravalduses ja seda on osaliselt taastatud.

Valitsejamaja renoveeriti 2012. aastal täielikult ning müüd asub seal kuue majutustoaga hotell.

Pidula mõisnike linnamaja 
Kuressaares Pikk tänav 44 asus kuni 2009. aastani Pidula koda ehk siis Pidula mõisnike linnamaja, mis oli ehitatud aastal 1543. Vanima allesoleva hoone Kuressaares, millest vanem on vaid Kuressaare linnus ise, mille puhul muinsuskaitse on nõudnud renoveerimist, lammutas ilma muinsuskaitse loata selle omanik  Meelis Aaslaid, jättes püsti vaid dolomiitseinad.

Viited

Välislingid
Pidula mõisast Eesti mõisaportaalis
Mõisa koduleht
Elvi Vahter. Pidula mõisa tuleb nelja tärni hotell Meie Maa, 3. aprill 2007
Aare Laine. Pidula mõisa hoov peitis ligi sada aastat verist saladust. Saarte Hääl, 26. mai 2010

Saaremaa mõisad
Saaremaa vald
Kihelkonna kihelkond
Tollide mõisad
Huntmees (film 1941)

"Huntmees" (originaalpealkirjaga "The Wolf Man") on 1941. aasta USA õudusfilm.

Osatäitjad
Lon Chaney juunior (Larry Talbot)
Claude Rains (Sir Talbot)
Warren William (dr Lloyd)
Ralph Bellamy (Montford)
Maria Ouspenskaya (Maleva)
Evelyn Ankers (Gwen)
Patric Knowles (Frank Andrews)
J.M. Kerrigan (Charles Conliffe)
Fay Helm (Jenny)
Forrester Harvey (Twiddle)
Bela Lugosi (Bela)

Ameerika Ühendriikide õudusfilmid
Filmid libahuntidest
1941. aasta filmid
James Horner

James Roy Horner (14. august 1953 – 22. juuni 2015) oli Ameerika orkestri- ja filmimuusika helilooja.

Horneri filmimuusika
 "Captain Eo"
 "Battle Beyond the Stars"
 "The Hand"
 "Wolfen"
 "Star Trek 2: Khani raev" ("Star Trek II: The Wrath of Khan"; 1982)
 "Krull"
 "48 Hours"
 "Brainstorm"
 "Star Trek 3: Otsides Spocki" ("Star Trek III: The Search for Spock"; 1984) 
 "An American Tail"
 "Tulnukad" ("Aliens")
 "Willow" 
 "The Land Before Time"
 "Gorky Park"
 "Cocoon: The Return"
 "Honey, I Shrunk the Kids"
 "Field of Dreams"
 "Glory"
 "I Love You to Death"
 "Another 48 Hours"
 "An American Tail - Fievel Goes West"
 "The Rocketeer"
 "Thunderheart"
 "Sneakers"
 "We're Back! A Dinosaur's Story"
 "Searching for Bobby Fisher"
 "A Man Without Face"
 "Once Upon a Forest"
 "Swing Kids"
 "Pelikani memorandum" ("The Pelican Brief"; 1993)
 "The Pagemaster"
 "Legends of the Fall"
 "Clear and Present Danger"
 "Balto"
 "Casper"
 "Kartmatu" ("Braveheart"; 1995)
 "Apollo 13" (1995)
 "Jumanji"
 "Jade"
 "The Spitfire Girl"
 "Ransom"
 "Courage Under Fire"
 "The Devil's Own"
 "Titanic" (1997)
 "Kokkupõrge" ("Deep Impact"; 1998)
 "The Mask of Zorro"
 "Võimas Joe Young" ("Mighty Joe Young"; 1998)
 "Bicentennial Man"
 "The Perfect Storm"
 "Dr. Seuss' How the Grinch Stole Christmas"
 "Vaenlane väravas" ("Enemy at the Gates"; 2001)
 "Iris"
 "Piinatud geenius" ("A Beautiful Mind"; 2001)
 "Windtalkers"
 "The Missing"
 "House of Sand and Fog"
 "Troy"
 "The Forgotten"
 "The Chumscrubber"
 "Flightplan"
 "The Legend of Zorro"
 "The New World" (2005)
 "Apocalypto" (2006)
 "Avatar" (2009)

Tunnustus 
Horner võitis Oscari 1997. aastal filmis "Titanic" kõlanud laulu "My Heart Will Go On" eest. Kokku oli ta Oscari kandidaatide hulgas kuus korda.

Välislingid 
 

Ameerika Ühendriikide heliloojad
Sündinud 1953
Surnud 2015
Otto Liiv

Otto Liiv (alates 1935. aastast Otu Liiv; 6. september (ukj) 1905 Narva – 10. detsember 1942 Tartu) oli eesti ajaloolane ja arhivaar.

Liiv sai ajaloohariduse 1920. aastate Tartu Ülikoolis, just sel ajal kujunes välja professionaalne eesti ajaloolaskond, kelle peamiseks arendajaks oli professor Arno Rafael Cederberg. Liivist sai üks Cederbergi lootustandvamaid õpilasi, kes tema soosingul sai lõpuks ka Riigi Keskarhiivi juhatajaks. Ta tegeles nii majandusajaloo kui ka arhiiviallikate korrastamise ja uurimisega. 1935. aastal sai temast ajaloodoktor.

1929. aastast oli Liiv Riigi Keskarhiivi juhataja kohusetäitja, 1932–1941 juhataja. Arhiivijuhina tegi ta ära tohutu töö selle korrastamiseks ja moderniseerimiseks. 1932–1941 oli ta Tartu Ülikooli õppejõud ning 1937–1940 ka Ajaloolise Ajakirja peatoimetaja. Liivi tervis halvenes 1930. aastate lõpust pidevalt, seda peamiselt ületöötamise tõttu. 1941. aastal oli ta sunnitud arhiivijuhi ameti maha panema ja veetis oma viimase eluaasta kodusel ravil.

Kirjandus
 Tiit Rosenberg. Ajaloolane Otto Liiv Tartu Ülikooli teadusliku stipendiaadina. In: Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi XVI. Tartu, 1985. Lk-d 112–121.
 Tiit Rosenberg. Ajaloolane ja arhivaar Otto Liiv Tartu Ülikooli õppejõuna. In: Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi XIX. Tartu, 1987. Lk-d 48–55.

Välislingid 
 
Otto Liiv, Linnad ja maarahvastik Eestis suure näljaaja kriisikuudel, „Kultuuri ja teaduse teilt”, 1932
Peep Pillak, Otto Liiv 100, Tuna 2005 n5 4

Eesti ajaloolased
Eesti arhivaarid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna õppejõud
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Sündinud 1905
Surnud 1942
Kohila Gümnaasium

Kohila Gümnaasium on gümnaasium Kohila alevis Raplamaal.

Ajalugu 
Eesti rahvakool jõudis uuele arengutasemele 18. sajandi viimasel kolmandikul. Rahvaõpetus korraldati ümber. Koolid rajati paljudes mõisakogukondades, nii ka Kohila mõisas avati kool 1786. aasta sügisel. 

Taolised koolid tegutsesid enamasti kümme-kakskümmend aastat. 1870. aastal loodi kohaliku vallavalitsuse algatusel Kohila vallakool. Koolitööd alustati Urge mäel talumajas. Järgmisel aastal valmis koolimaja. Koolis käis 15–30 õpilast vanuses 8–18 aastat.

19. sajandi teisel poolel oli Hageri kihelkonnas palju väikesi koole: Adila, Rabivere, Tohisoo, Salutaguse, Pahkla, Mäeküla, Sutlema. Aastatel 1910–1918 kandis Kohila kool Ministeeriumikooli nime. Urgemäe koolimajas oli kolm klassi 30–40 õpilasega. Neljas ja viies klass õppis vallamajas. 1918–1923 kandis kool Kõrgema Rahvakooli nime ja tegutses viieklassilisena. 1923. aastal alustati õppetööd Tohisoo mõisa härrastemajas. Kool reorganiseeriti 6-klassiliseks algkooliks.

Sõjajärgseil aastail töötas kool mõnda aega Kohila Mittetäieliku Keskkoolina ja Kohila 7-klassilise koolina. 1956. aastal reorganiseeriti kool keskkooliks. Kooli I lend lõpetas 1960. aastal. Septembris 1961 avati uus koolimaja. Peagi kitsaks jäänud koolimajale rajati aastatel 1974–1977 juurdeehitis.

Kui 1940/41. õppeaastal õppis koolis 196 õpilast, siis 1955/56 juba 410 õpilast ning 1961/62 633 õpilast ja töötas 40 õpetajat. 1980. aastal oli kool maakonna suurim – rohkem kui 1000 õpilase ja üle 80 õpetajaga.
Aastatel 1960–2002 on kooli eestikeelse osa lõpetanud 1470 vilistlast.   

Sõjajärgseil aastail (1947) hakati direktor Valter Hormi algatusel haridust andma ka vene keeles. 1952. aastal avati Raplas 7-klassiline vene kool ning V ja VI klass viidi sinna üle. Kohilasse jäid ainult algklassid. 1961. aastal, pärast uue koolihoone valmimist, hakkas tööle 8-klassiline kool. 1977. aastast sai vene põhikoolist juba keskkool. Kõige suurem oli vene kooli õpilaste arv 1985. aastal, 413. Aastatel 1977–1993 lõpetas vene keskkooli 15 lendu 166 õpilasega. 2001. aastal otsustati Kohila Gümnaasiumi vene kool sulgeda õpilaste vähesuse tõttu.

1995. aasta sügisest nimetati kool ümber Kohila Gümnaasiumiks. 

2002/2003. õppeaastast kuuluvad kooli juurde ka Kohila kooli Hageri klassid.

Üks Kohila Gümnaasiumi tuntumaid vilistlasi on ettevõtja ja Eesti Olümpiakomitee president Urmas Sõõrumaa.

Töötajad 

Kohila Gümnaasiumis töötab 64 õpetajat ning tööle on võetud psühholoog ja kaks sotsiaalpedagoogi. 

Kohila Gümnaasiumi direktor on Kirsti Solvak.

Vaata ka 
Kohila
Tohisoo mõis

Viited

Välislingid 
Kohila Gümnaasiumi koduleht

Rapla maakonna koolid
Kohila
Prääma mõis

Prääma mõis (saksa keeles Bremerfeld) oli rüütlimõis Paide kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Paide linna Järva maakonnas.

Mõisa keskus asus Prääma külas.

Ajalugu

Prääma mõis eraldati 17. sajandi lõpul Eivere mõisast.

Esimesed omanikud olid Bremenid, kelle järgi on mõis ka nime saanud.

Enne 1919. aastal mõisa võõrandamist kuulus mõis Rentelnite suguvõsale., viimana omanik 1916. aastal mõisa ostnud Georg Woldemar Ewert von Renteln.

Mõisakompleks

Mõisa ühekorruseline historitsistlik härrastemaja ehitati 1866. aastal.

Pärast võõrandamist asus hoones lastekodu.

1982. aastal hoone põles, pärast seda taastati vaid väliskuju.

1990. aastatel läks mõisahoone eravaldusse, kuid seisab siiani tühjana.

Säilinud on ka mõned kõrvalhooned, mis on samuti eravalduses.

Viited

Välislingid 
 Prääma mõisa inventariseerimine 1976 (pdf)
 Prääma lastekodu lood Järva Teataja, 2012

Eestimaa fideikomissmõisad
Järvamaa mõisad
Paide linn
Paide kihelkond
Türi kihelkond

Türi kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Turgel, lühend Tür) oli ajalooline kihelkond Järvamaal ja Eestimaa kubermangu Järva kreisis.

Piirkonna ajalugu
Kihelkond on tekkinud tõenäoliselt 13. sajandil Alempoisi muinaskihelkonna kohale.

Türi kihelkonna mõisad

Türi kihelkonna mõisavallad
Türi kihelkonnas 19. sajandi algul loodud mõisavallad:
Kirna mõisavald (Gemeinde Kirna)
Kolu mõisavald (Gemeinde Kollo)
Kärevere mõisavald (Kerrefer)
Laupa mõisavald (Gemeinde Laupa)
Lokuta mõisavald (Gemeinde Tecknal)
Mäeküla mõisavald (Gemeinde Meheküll)
Oisu mõisavald (Gemeinde Oiso)
Piiumetsa mõisavald (Gemeinde Piometz)
Röa mõisavald (Gemeinde Röal)
Särevere mõisavald (Gemeinde Serrefer)
Tori mõisavald (Gemeinde Torri)
Türi mõisavald (Gemeinde Pastorat)
Türi–Alliku mõisavald (Gemeinde Allenküll)
Vahastu mõisavald (Gemeinde Wahhast)
Varmassaare mõisavald (Gemeinde Waremsar)

Türi kihelkonna vallad
Türi kihelkonna vallad alates 1866. aastast:
Kirna vald (Kirna) – kaotati 1939
Kolu vald (Kollo) – kaotati 1893
Laupa vald (Laupa) – kaotati 1892
Lokuta vald (Tecknal) – kaotati 1892
Mäeküla-Varmassaare vald (Meheküll) – kaotati 1892
Oisu vald – (Oiso) – kaotati 1892
Piiumetsa vald (Piometz) – kaotati 1892
Röa vald (Röal) – kaotati 1892
Särevere vald (1866) (Serrefer)
Tori-Kärevere vald (Torri und Kerrefer) – kaotati 1880
Türi-Alliku ja Türi kirikuvald (Allenküll mit Pastorat Turgel) – muudeti 1869 Türi-Alliku ja Türi kirikuvallaks
Vahastu vald (Wahhast) – kaotati 1939
Väätsa vald (Waetz) – kaotati 1913
1880. aastast
Tori vald (Torri) – kaotati 1892
1913. aastast
Romanovi vald (Väätsa) – kaotati 1917
1917. aastast
Väätsa vald

Türi kihelkonna kalmistud
Kirna mõisa kalmistu
Lokuta mõisa kalmistu
Türi Kesklinna kalmistu
Türi kirikuaed
Türi Kõrgessaare kalmistu
Türi Saunametsa kalmistu
Türi Vana kalmistu
Vahastu kalmistu

Kihelkonna alad tänapäeval
Nüüdisajal jäävad kihelkonna maad valdavalt Järva maakonda, vaid loodenurk jääb Rapla maakonda.

Viited

Kirjandus

Linda Tamman. Ajaloolist traditsiooni Türi kihelkonnast 1929. a. Eesti Kirjandusmuuseum. 2008.

Välislingid
Türi kihelkonnast Eesti mõisaportaalis

Järvamaa kihelkonnad
EEVA

Eesti vanema kirjanduse digitaalne tekstikogu ehk EEVA on 2002. aastal alustanud projekt, mille tulemusena on valminud - ning täieneb veel - digitaalne tekstikogu vanemast Eesti kirjandusest. Vana all mõistetakse kirjandust kuni 19. sajandini.

Tekstid on esitatud skaneeritud piltidena, ning arvestades Eesti ala varasemat (poliitilist) ajalugu on tekstid lisaks eesti keelele ka saksa-, ladina-, vene-, aga ka prantsuse-, kreeka- ja lätikeelsed.

EEVA on Tartu Ülikooli Raamatukogu ja Tartu Ülikooli kirjanduse ja rahvaluule osakonna ühisprojekt.

Välislingid 
 EEVA

Eesti kirjandus
Eesti andmebaasid
Eesti veebisaidid
Hugo Sturm

Hugo Sturm VR II/3 (14. august 1891 Kaarepere vald – 24. detsember 1979) oli Eesti kunstnik.

Hugo Sturmi ema oli tõenäoliselt kohaliku mõisniku juures teenijaks. Viina tootmine tagas perele piisava jõukuse, et osta 120 hektarit põllumaad koos metsaga. 

Sturm osales nii esimeses kui teises maailmasõjas. Vabadussõjas kuulus Sturm Kuperjanovi partisanisalka ning teda autasustati 15. septembril 1920 Vabadusristi II liigi 3. järguga.

1944. aastal hakkas Sturm metsavennaks, mistõttu mõisteti ta 25 aastaks vangi ja saadeti Siberisse. 
Ta vabanes 1956. aastal ennetähtaegselt ja elas elu lõpuni Jõgeval oma tütre juures. Püsivat töökohta peale Siberist tagasitulekut tal ei olnud.
 
Hugo Sturm oli abielus lätlanna Julie-Ermiine Kigursiga, kes oli pärit jõukast Riia perekonnast. Abielust sündis 5 tütart: Evi, Juta, Lea-Tuti, Kaie ja Malle.

Hugo Sturm tegeles aktiivselt kunstiga 1957–1978. Ta lõi hulgaliselt naivistlikus stiilis puutöid ja õlimaale. Kunstiliselt aktiivseim oli 1978. aasta, mil ta lõi 3 puutööd ja 8 õlimaali. Maalimisega tegeles Hugo Sturm 1972–1978, kusjuures suurim arv õlimaale – üheksa – valmis aastal 1976. 

Sturm osales ka isetegevuskunstnike näitustel, ning pärjati ka mõnede näituste laureaadiks. Isikunäitusi pole tema töödest koostatud.  2005. aastal deponeerisid sugulased 34 Hugo Sturmi maali Kondase Keskusesse. 

Oma töödes kasutas Hugo Sturm sageli eesti rahvuseepose Kalevipoeg ning eesti kirjandusklassikute motiive, mis sümbolitena leidsid väljenduse tema kunstis. 

Lisaks oskas ta väljendusrikkalt kirjutada ja suurepärase kõnemehena esineda.
 
Hugo Sturm suri 24. detsembril 1979 aastal ja on maetud Sturmide perekalmistule Palamusel.

Professionaalseks kunstnikuks kujunes ka Sturmi tütar Lea-Tuti Livshits, kes lõpetas  Tartu Kunstimuuseumi kunstikursused, ning sai Ida-Virumaal tuntuks oma akvarellmaalidega .

Välislingid 
 artikkel "Hugo Sturm" 
 artikkel "Livšits, Lea – Virumaa Rahva kunstnik"
 jutustus
 Perekonna pilt  
 Metsaparvetamine Jenisseil
 Hüvasti tubakas
 Üldlaulupidu
 Sugupuu

Eesti kunstnikud
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Eesti metsavennad 
Sündinud 1891
Surnud 1979
Joseph Kosuth

Joseph Kosuth (sündinud 31. jaanuaril 1945 Toledos Ohio osariigis) on mõjukas USA kontseptuaalkunstnik.

Haridus 

Joseph Kosuth õppis kunsti New Yorgis School of Visual Arts'is.

Looming 

Kosuth maalis definitsioone entsüklopeediatest. Tema tuntuim teos on "Üks ja kolm tooli" (1965), mis eksponeerib tavalist vabrikus valmistatud tooli, fotot sellest toolist ja fotosuurendust tooli definitsioonist. Seda Kosuthi teos näib vaatajalt küsivat, mis annab paremini edasi tooli olemust. Kas ese, sellest tehtud foto ja eseme definitsioon on samaväärsed?

1965. aastal alustas ta taiestega, milles pani kokku neoontorud, fotod ja sõnad. 1969. aastast alates asus ta eksponeerima reklaamtahvleid ja ajalehtede reklaamilehekülgedelt pärit lausekatkeid.

1969. aastal ilmus tema raamat "Kunst pärast filosoofiat" (Art after Philosophy), milles ta võttis kokku kontseptualistliku kunsti põhimõtteid.

Arvamus kunstist 
Kosuthi arvates peab kunsti defineerimine olema tautoloogiline, sest kunst peab ennast ise tõestama.

Tsitaate

Vaata ka 
Kontseptuaalkunst

Välislingid 
 Intervjuu Joseph Kosuthiga
 Thomas Dreher: Joseph Kosuth - "Zero & Not" 1985-86

Ameerika Ühendriikide kunstnikud
Sündinud 1945
Saaremaa stiftifoogt

Saaremaa stiftifoogtide loend on Saare-Lääne piiskopkonna Saaremaa tähtsaimate ilmalike võimukandjate - stiftifoogtide loend.

1228 Johannes de Lude (Lode)
1452–1458 Bruno Wetberg
1462–1469 Hinrich Buxhovede
umbes 1466 ? Jürgen Wedtberch
1485 Hans Schardenberg
enne 1521 Jürgen Wrangel
1518 Johann von Tiesenhausen
1521–1523 Berent Berge
1527–1534 Johann Buxhoveden
1530–1534 Goddert von Gilsen
1542–1548 Hermann von Dumsdorpe
1550–1561 Diedrich Behr (asehaldur)
1554 Johann Wulff
1560 Jürgen Vietinghof

Vaata ka
Stiftifoogt
Koknese stiftifoogtide loend
Lielvārde stiftifoogtide loend
Rauna stiftifoogtide loend
Läänemaa stiftifoogtide loend
Tartu stiftifoogtide loend
Turaida stiftifoogtide loend

Eesti ajaloo loendid
Saare-Lääne piiskopkond
Saaremaa ajalugu
Läänemaa stiftifoogt

Läänemaa stiftifoogtide loend on Saare-Lääne piiskopkonna tähtsaimate ilmalike võimukandjate - Läänemaa stiftifoogtide loetelu.

umbes 1280 Rusce
1307 Johannes de Holsatia
1307 Waldemarus de Wrangele
1319 Johannes de Ruden
1368 Hinne Witte
1381 Henneke Mekes
1389 Wilhelm von Kniprode (?)
umbes 1397–1420 Wilhelm Fahrensbach
1430 Hans von Binol
1430–1431 N.N. (nomen nescio 'nimi teadmata')
1449 Bruno Wetberg
1451 N.N. (nomen nescio 'nimi teadmata')
1471–1472 Heinrich Buxhovede
1478–1489 Georg Wetberg
1495–1499 Hans Lyve
1503–1504 Heinrich Metstake
1511 Hertowich Tisenhausen
1517–1518 Georg von Ungern
1521–1525 Hans Maydel
1526–1527 Reinhold von Ungern
1529 Dietrich Kalff
1529–1534 Klaus Hastver
1530–1532 Reinhold von Ungern
1532 Reinhard von Rosen
1532 Bernstorff
1534 Reinhold von Ungern
1535–1537 Johann Szoye
1541–1547 Wolmar Treyden
1548–1552 Weddich Donhof
1556–1560 Wolmar Treyden
1557–1559 Christoph von Münchhausen
1558–1560 Wolmar Treyden
1560–1561 Christoph von Münchhausen
1561–1570 Klaus Aderkas

Vaata ka
Stiftifoogt
Koknese stiftifoogtide loend
Lielvārde stiftifoogtide loend
Rauna stiftifoogtide loend
Saaremaa stiftifoogtide loend
Tartu stiftifoogtide loend
Turaida stiftifoogtide loend

Eesti ajaloo loendid
Saare-Lääne piiskopkond
Haapsalu ajalugu
Jakob Heinrich von Ulrich

Jakob Heinrich von Ulrich (surnud 10. juunil 1743) oli baltisaksa poliitik.

Jakob Heinrich von Ulrich sündis Laitse, Munalaskme ja Lohu mõisniku Ewert Gustav von Ulrichi pojana.

Jakob Heinrich von Ulrich teenis Rootsi armees rügemendi kortermeistrina.

1720. aastal sai ta meeskohtunikuks ja 1725–1728 oli Eestimaa rüütelkonna peamees. Hiljem oli ta Eestimaa maanõunik (1734–1743) ja 1738. aastast konsistooriumi president.

Jakob Heinrich von Ulrichile kuulusid Lohu ja Laitse mõis.

Ta maeti Tallinnas 20. juunil 1743.

Perekond

Jakob Heinrich von Ulrich abiellus Anna Christina von Löweniga. Abielust sündisid:
Christina Elisabeth von Ulrich (1715–1787), abiellus Adam Gustav von Ulrichiga
Gustav Reinhold von Ulrich, Eestimaa rüütelkonna peamees
Friedrich Johann von Ulrich (1717–1770), Eestimaa rüütelkonna peamees

Viited

Välislingid
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa maanõunikud
Lohu mõisnikud
Baltisaksa poliitikud
Surnud 1743
Gustav Reinhold von Ulrich

Gustav Reinhold von Ulrich (u. 1717 – 26. veebruar 1790) oli baltisaksa poliitik.

Ta sündis Eestimaa rüütelkonna peamehe Jakob Heinrich von Ulrichi ja Anna Christina von Löweni pojana.

Gustav Reinhold von Ulrich sai peale oma venna Friedrich Johann von Ulrichi surma 1770. aastal järgmiseks Eestimaa rüütelkonna peameheks, kellena ta töötas 1771. aastani. Hiljem oli ta rüütelkonnasekretär, Eestimaa maanõunik ja Ülemmaakohtu president.

Talle kuulusid Laitse ja Munalaskme mõis.

Viited

Välislingid
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa maanõunikud
Baltisaksa poliitikud
Surnud 1790
Aleksandr Abdulov

Aleksandr Gavrilovitš Abdulov (vene keeles Александр Гаврилович Абдулов; 29. mai 1953 Tobolsk – 3. jaanuar 2008 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja.

Välislingid

Venemaa näitlejad
Usbekistani näitlejad
Nõukogude Liidu näitlejad
Venemaa dublaažinäitlejad
Nõukogude Liidu dublaažinäitlejad
Vene filminäitlejad
Vagankovo kalmistule maetud
Sündinud 1953
Surnud 2008
Grammatilised seosed

Grammatilised seosed on lause
moodustajate vahelised tingitusseosed. Lause moodustajad on lauses üksteisega
grammatiliselt seotud. Neid seoseid nimetatakse grammatilisteks seepärast, et
neid vormistavad grammatilised vahendid, s.o    
 abisõnad: sidesõnad ja kaassõnad;
 muutetunnused: käändsõnade käändelõpud (arvu- ja käändetunnused), tegusõnade pöördelõpud (arvu-, isiku-, aja-, kõneviisi- ja tegumoetunnused).
Grammatilised seosed on väga olulised, sest just need seosed muudavad lause arusaadavaks ja ühtseks tervikuks.

Grammatilised seosed on  
 rinnastus- ehk koordinatsiooniseos,
 alistus- ehk subordinatsiooniseos.

Rinnastusseos
Rinnastus ehk koordinatsioon ühendab süntaktiliselt võrdväärseid vahetuid moodustajaid – sõnavorme, fraase või osalauseid. See tähendab, et rinnastatud moodustajad
 on seotud näiteks sidesõnaga vm sidendiga või asuvad lauses kõrvuti;
 täidavad lauses samu süntaktilisi ülesandeid – tegemist on samade lauseliikmetega;
 vastavad samale küsimusele. 
Nt Õues on lumi (alus) ja jää (alus).

Kohvi keetmine (alus) ja koogi küpsetamine (alus) käis kähku.

Poest osteti saia (sihitis) ja moosi (sihitis).

Noormees on tark (määrus), aga laisk (määrus).

Alistusseos
Alistus ehk subordinatsioon on põhiline ja seejuures komplitseeritum grammatiline seos moodustajate vahel. See on ühe moodustaja sõltuvus teisest moodustajast.
Alistavat moodustajat nimetatakse põhjaks, alistuvat laiendiks. Alistus on ennekõike sisuline sõltuvus, mis seisneb sisulistes piirangutes (valikukitsendustes) võimalikule laiendile. Alistatav sõna iseloomustab ja täpsustab alistajat.

Alistusseost on kahesugust: 
 ühildumine ehk kongruents on selline alistus, et põhja (alistaja) grammatiline tähendus ja/või grammatiline vorm määrab laiendi (alistuja) sama tüüpi grammatilise vormi. Nad ühilduvad ka käändes ja arvus, nt magus (põhi) komm (laiend), magusa kommi, magusaks kommiks jne; armsatele lastele, heaks peremeheks.
 sõltumine ehk rektsioon on selline alistus, et põhja (alistaja) leksikaalne tähendus ja kuju (vahel ka grammatiline tähendus) määrab laiendi grammatilise tähenduse või selle, missugune kaassõna käändsõnaga seostub, nt heitis (põhi) diivanile (laiend), tõusis diivanilt; tahab magada, hakkab sõitma. Koolmeister sõitis mööda (kaassõna) kruusateed (käändsõna) ja peatudes pani jalgratta seina (käändsõna) äärde (kaassõna) toetuma.

Varem on grammatiliste seoste hulka loetud ka predikatsioon. Predikatsioon on aluse ja
öeldise vastastikune seos – ühtpidi sõltumine, teistpidi ühildumine, nt Kauplus (alus) tutvustas (öeldis) oma klientidele uusi tooteid. Poiss (alus) sõitis (öeldis) ''jalgrattaga järve äärde. Kasutatud kirjandus Erelt, Mati 2013. Eesti keele lauseõpetus: Sissejuhatus. Öeldis. Tartu: Tartu Ülikool.'

Süntaks
Otto Greiffenhagen

Otto Ferdinand August Moritz Greiffenhagen (20. juuni (vkj)/ 2. juuli 1871 Tallinn – 10. juuni 1938 Hameln, Saksamaa) oli baltisakslasest Eesti ajaloolane, arhivaar ja muusikakriitik. 

Ta sündis Tallinna sündiku ja linnapea Thomas Wilhelm Greiffenhageni pojana. Pärast Tallinna kubermangugümnaasiumi lõpetamist alustas ta 1889 ajalooõpinguid Tartu Ülikoolis ja hiljem Bonni Ülikoolis. 

Ta oli Tallinna Linnaarhiivi direktor aastatel 1910–1935. Et Eesti Vabariigi loomisega oli baltisakslaste juhtiv roll üldiselt kadunud, kujunes Linnaarhiivist Greiffenhageni ja hiljem Paul Johanseni juhtimisel nende üks olulisemaid uurimiskeskusi. See tekitas kohati ka vastuolusid arhiivi ja riigivõimu vahel, ent kuna Greiffenhagen suhtus Eestisse lojaalselt, siis teda ei vallandatud, vaid ta sai kuni pensionile jäämiseni olla arhiivi eesotsas ning anda ameti Johansenile üle.

Aastatel 1910–1938 oli ta ka Eesti (varem Eestimaa) baltisakslaste ühe olulisema asutuse, Eestimaa Kirjanduse Ühingu esimees ja ajalehe Revalsche Zeitungi muusikakriitik.

Looming
Ta avaldas Tallinna linna vanimad arveraamatud ja kodanikeraamatu, samuti korraldas ja kaasajastas arhiivi kogusid. 
"Oleviste kiriku vanadusest". Vaba Maa nr 76, 31. märts 1934. Lk 6

Viited

Kirjandus 
Eesti entsüklopeedia, kd 14. Tallinn 2000. Lk 70
Peep Pillak. "Otto Greiffenhagen – kauaaegne Tallinna linnaarhivaar". Tuna 2000, nr 2. Lk 150–156
Peep Pillak. "Otto Greiffenhagen (1871–1938) ja tema tegevus Tallinna linnaarhivaarina (1900–1934)". Magistritöö, juhendaja Aadu Must. Tartu Ülikooli filosoofiateaduskond, 2002
Peep Pillak. Greiffenhagenid ja muusika. Teater. Muusika. Kino 10/ 2004, 1/ 2005

Eesti ajaloolased
Eesti arhivaarid
Korporatsioon Estonia liikmed
Eestimaa Kirjanduse Ühingu liikmed
Baltisakslased
Tallinna linnaelanikud
Sündinud 1871
Surnud 1938
Otto Wilhelm von Budberg

Vabahärra Otto Wilhelm von Budberg (23. aprill (vkj 12. aprill) 1730 – 6. mai (vkj 25. aprill) 1793 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa poliitik.

Otto Wilhelm von Budberg sündis Harku, Rannamõis ja Huuksi mõisniku Otto Friedrich von Budbergi ja Margaretha Wilhelmine von Uexkülli pojana.

Budberg teenis vene sõjaväes, kus sai kapteni aukraadi.

Ta oli meeskohtunik ning 1777–1780 oli Eestimaa rüütelkonna peamees.

Hiljem sai ta Eestimaa maanõunikuks ja tõeliseks riiginõunikuks.

Talle kuulusid Harku, Rannamõisa ja Huuksi mõis.

Perekond

Otto Wilhelm von Budberg abiellus 1759. aastal vabaproua Barbara Wilhelmine von Tiesenhauseniga, kes oli Eestimaa rüütelkonna peamehe Jakob Johann von Tiesenhauseni tütar. Abielust sündisid:
Peter August Friedrich von Budberg (1760–1799), vene sõjaväelane
Gustav Johann von Budberg (1761–1793), vene sõjaväelane
Wilhelmine Margarethe von Budberg (1764–1803), abiellus Alexander Edler von Rennenkampffiga
Anna Helene von Budberg (1765–1815)
Charlotta Juliane von Budberg (1768–1790)
Jakob Dietrich von Budberg (1769–1816), vene sõjaväelane
Magdalena Elisabeth von Budberg (1771–1848), abiellus Alexander Stanckeriga
Gotthard Benedikt von Budberg (1772–1799)
Otto Woldemar von Budberg (1773–1833), Harku mõisnik

Sugupuu

Vaata ka
Budberg

Välislingid 
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Eestimaa aadlikud
Baltisaksa poliitikud
Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa maanõunikud
Sündinud 1730
Surnud 1793
Budbergid
Berend Heinrich von Tiesenhausen

Berend Heinrich von Tiesenhausen (11. detsember (vkj 30. november) 1703 – 17. jaanuar (vkj 6. jaanuar) 1789 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane. Vabahärra, hiljem riigikrahv.

Berend Heinrich von Tiesenhausen sündis Valtu mõisniku Hans Heinrich von Tiesenhauseni ja Maria Veronika von Wolffeldti pojana.

Tiesenhausen teenis sõjaväes välja kapteni aukraadi.

Aastail 1741–1744 ja 1772–1774 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. Hiljem oli ta Eestimaa maanõunik ja tegelik riiginõunik.

Talle kuulusid Sausti, Kiiu, Hertu, Alu, Rapla, Keila-Joa ja Vahakõnnu mõisad.

Perekond

Berend Heinrich von Tiesenhausen abiellus 1736. aastal Johanna Elisabeth von Baranoffiga (1718–1774). Abielust sündisid:
Helena Katharina von Tiesenhausen (1738–1808), abiellus Georg von Tolliga.
Hans Heinrich von Tiesenhausen (1741–1815), vene riigitegelane
Johanna Margaretha von Tiesenhausen (1744–1805)
Henriette Sophie von Tiesenhausen (1746–1828), abiellus Konrad von Wangersheimiga
Anna Dorothea von Tiesenhausen (1751–1807), abiellus vabahärra Woldemar von Ungern-Sternbergiga
Charlotte Christine von Tiesenhausen (surnud 1806), abiellus Karl von Silfwerharniskiga

Sugupuu

Vaata ka
Tiesenhausen

Välislingid 
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa maanõunikud
Keila-Joa mõisnikud
Baltisakslased
Berend Heinrich
Sündinud 1703
Surnud 1789