joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Machado de Assisi auhind

Machado de Assisi auhind (portugali keeles Prêmio Machado de Assis) on Brasiilia peamine kirjandusauhind. Seda annab välja Brasiilia Kirjandusakadeemia Brasiilia kirjanikele. Auhind asutati 1941. aastal ja on nimetatud Joaquim Maria Machado de Assisi auks.

Auhinna laureaadid saavad rahalise preemia ja diplomi ning alates 1998. aastast ka väikese Joaquim Maria Machado de Assisi büsti, mille autor on skulptor Mário Agostinelli.

Auhinna saanud

 1941 – Tetra de Teffé
 1942 – Afonso Schmidt
 1943 – Sousa da Silveira
 1944 – ei antud välja
 1945 – Osório Dutra
 1946 – Tobias Monteiro
 1947 – ei antud välja
 1948 – Augusto Meyer
 1949 – ei antud välja
 1950 – Eugênio Gomes
 1951 – Augusto Magne
 1952 – Antônio da Silva Melo
 1953 – Érico Veríssimo
 1954 – Dinah Silveira de Queiroz
 1955 – Onestaldo de Pennafort
 1956 – Luís da Câmara Cascudo
 1957 – Tasso da Silveira
 1958 – Rachel de Queiroz
 1959 – José Maria Belo
 1960 – ei antud välja
 1961 – João Guimarães Rosa
 1962 – Antenor Nascentes
 1963 – Gilberto Freyre
 1964 – Joracy Camargo
 1965 – Cecília Meireles
 1966 – Lúcio Cardoso
 1967 – Adelino Magalhães
 1968 – Oscar Mendes
 1969 – Edilson Carneiro
 1970 – Octávio de Faria
 1971 – Murillo Araújo
 1972 – Dalcídio Jurandir
 1973 – Andrade Murici
 1974 – Waldemar Cavalcanti
 1975 – Hermes Lima
 1976 – Mario da Silva Brito
 1977 – Raul Bopp
 1978 – Carolina Nabuco
 1979 – Gilka Machado
 1980 – Mário Quintana
 1981 – Ayres da Matta Machado Filho
 1982 – Franklin de Oliveira
 1983 – Paulo Rónai
 1984 – Henriqueta Lisboa
 1985 – Thales de Azevedo
 1986 – Péricles Eugênio da Silva Ramos
 1987 – Nilo Pereira
 1988 – Dante Milano
 1989 – Gilberto Mendonça Telles
 1990 – Sábato Magaldi
 1991 – Maria Clara Machado
 1992 – Fausto Cunha
 1993 – Antonio Candido de Mello e Souza
 1994 – Antônio Olinto
 1995 – Leodegário A. de Azevedo Filho
 1996 – Carlos Heitor Cony
 1997 – José J. Veiga
 1998 – Joel Silveira
 1999 – Fernando Sabino
 2000 – Antônio Torres
 2001 – Ana Maria Machado
 2002 – Wilson Martins
 2003 – Antonio Carlos Villaça
 2004 – Francisco de Assis Almeida Brasil
 2005 – Ferreira Gullar
 2006 – César Leal
 2007 – Roberto Cavalcanti de Albuquerque
 2008 – Autran Dourado
 2009 – Salim Miguel
 2010 – Benedito José Viana da Costa Nunes
 2011 – Carlos Guilherme Mota
 2012 – Dalton Trevisan
 2013 – Silviano Santiago
 2014 – Vamireh Chacon
 2015 – Rubem Fonseca
 2016 – Ignácio de Loyola Brandão
 2017 – João José Reis
 2021 - Ruy Castro

Kirjandusauhinnad
Brasiilia
Kanepi tänav (Pärnu)

Kanepi tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas.

Tänav lähtub Lina tänavalt, suundub algul kagusse ja siis edelasse, lõppedes Rohu tänaval. Kanepi tänavalt saab alguse Timuti umbtänav. 

Tänav sai nime 1987.

Pärnu tänavad
Keskväljak (Pärnu)

Keskväljak on lühike ida-läänesuunaline tänav Pärnus.

See paikneb risti Akadeemia ja Vee tänava vahel. Teisel pool Vee tänavat jätkub samas sihis ida poole Pikk tänav. Tänava lõunaküljel asub Endla teater ja põhjaküljel Vaasa park. 

Tänav on ühesuunaline. Võimalik on sõita vaid Pika tänava suunas. Tänava pikkus on 85 m.

Pärnu tänavad
Kevade tänav (Pärnu)

Kevade tänav on tänav Pärnus Vana-Pärnu linnaosas.

Tänav algab Haapsalu maanteelt ja suundub edelasse. Kevade tänav ristub Kesk tänavaga ja lõppeb Luha tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 200 meetrit.

Tänav sai nime 1965. Tänava vana nimi oli Piiskopi tänav.

Vana-Pärnu tänavad
Harri Rein

Harri-Johannes Rein (21. juuli 1926 Tallinn – 3. jaanuar 2017 Tallinn) oli eesti vaimulik ja teoloog. 

Harri Rein ristiti aastal 1926 ja konfirmeeriti 1964. aastal Tallinna Kaarli koguduses.  Ta lõpetas aastal 1944 Tallinna 5. Gümnaasiumi. Aastatel 1964–1975 õppis ta Usuteaduse Instituudis, aastal 1979 kaitses ta usuteaduse magistri väitekirja. Ta ordineeriti aseõpetajaks 16. novembril 1967 ning sai õpetaja õigused aastal 1975. 

Ta teenis EELK Kursi (1967–1976), Laiuse (1971–1975), Harju-Jaani (1976–1996), Jõelähtme (1979–1986 ja 1994–1996), Jüri (1984–1985), Kose (1985–1986), Loksa (1995–1996) ning Ruhnu kogudust (1997–2016), oli Ida-Harju praostkonna praost (1982–1996), EELK kirikukogu liige (1985, 1987, 1990–1996), Usuteaduse Instituudi (UI) üldkirikuloo dotsent, UI raamatukogu bibliotekaar (1976–1991) ja juhataja (1991–1996), EELK agendakomisjoni (1983–1990) ja EELK liturgiakomisjoni liige (1992–1997). 2016. aasta 5. juulil arvati ta emerituuri.

Publikatsioone
Katekismus, 2004
Ruhnu lugulaul, 2011
Kungla, 2012
Evangeelium: Jumala Pojast Jeesusest Kristusest, 2013

Tunnustused
2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk 
2006 EELK aukiri 
2006 EELK Teeneterist, II järk
2007 Raasiku valla aukodanik 
2013 Saare maavalitsuse teeneteplaat
2016 EELK elutöö preemia

Välislingid 
 In memoriam Harri-Johannes Rein, Meie Maa Kolmapäev, 04. jaanuar 2017.
 LAHKUNUD ON PRAOST EMEERITUS HARRI-JOHANNES REIN
 Harri-Johannes Rein (Eesti Entsüklopeedia veebiversioonis)
Tuled akendes: Ruhnu kirikuõpetaja, ETV, 2011

Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse vaimulikud
Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse vaimulikud
Jüri koguduse vaimulikud
Kose Püha Nikolause koguduse vaimulikud
Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse vaimulikud
Laiuse Püha Jüri koguduse vaimulikud
Ruhnu Püha Magdaleena koguduse vaimulikud
Eesti teoloogid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Usuteaduse Instituudi vilistlased
Sündinud 1926
Surnud 2017
Krista Mits

Krista Mits (sündinud 2. septembril 1946) on eesti anglist, tõlkija ja pedagoog.

Haridus
Ta lõpetas 1969. aastal cum laude Tartu Riikliku Ülikooli germaani-romaani filoloogia osakonna. Ta on end erialaselt täiendanud mitmel pool Euroopas ja Ameerika Ühendriikides.

Töökäik
Aastail 1969–1973 töötas ta teadurina Tartu Riikliku Ülikooli sotsioloogialaboris, 1973–1990 oli inglise keele õpetaja Tallinna Keeltekoolis, 1990–1993 inglise keele õpetaja ning inglise keele õppe ja eksamite koordinaator Eesti Humanitaarinstituudis, 1993–2008 Eesti Humanitaarinstituudi anglistika õppetooli juhataja, 2008–2010 Tallinna Ülikooli germaani-romaani keelte ja kultuuride instituudi lektor.

Krista Mits on koostanud menuka "Inglise keele õpiku algajaile" (Tallinn: Valgus, 1984; 2., parandatud trükk 1989). 

Ta on tõlkinud palju eesti keelest inglise keelde (eriti kunstialast kirjandust), aga ka inglise keelest eesti keelde nii ilu- kui aimekirjandust.

Tõlkeid inglise keelest eesti keelde

Ilukirjandus
 Christopher Marlowe, "Tamerlan Suur. Doktor Faustus. Edward Teine" Tallinn: Eesti Raamat, 1983 (koos Harald Rajametsaga)
 Virginia Woolf, "Olemise hetked: märkmeid möödanikust". Tallinn: Kultuurileht, 2013 (Loomingu Raamatukogu 33–35)
 Djuna Barnes, "Öömets". Tallinn: Kultuurileht, 2016 (Loomingu Raamatukogu 11–13)

Aimekirjandus
 Ernst Gombrich, "Kunsti lugu". Tallinn: Avita, 1998 (koos Juhan Kahkiga)
 Paul Smith, "Impressionism: sissevaateid". Tallinn: Kunst, 2000
 Philip Jenkins, "Ameerika Ühendriikide ajalugu". Tallinn: Valgus, 2005
 Colin Shindler, "Iisraeli riigi ajalugu". Tallinn: Valgus, 2011 (koos Karel Zovaga)

Teaduskirjandus 
 "Funktsioon ja struktuur Briti koolkonnas: Antropoloogia lugemik". Koostanud Lorenzo Cañás Bottos. Inglise keelest tõlkinud Krista Mits, Maarja Kaaristo, Mart Viirand, Anne Lange ja Maria Michelson. Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2013

Tunnustus
 2010 – Tallinna Ülikooli teenetemärk
 2018 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (koos Daniele Monticelli ja Piret Peikeriga, artikliauhind: "Jamaicast Pariisi ning sealt Tartusse tagasi. Lydia Koidula maailmavaatest ja mugandamisstrateegiatest tema saksa eeskujude valguses". Keel ja Kirjandust 2018/12)

Viited

Välislingid

Eesti tõlkijad
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Tallinna Ülikooli õppejõud
Sündinud 1946
Kapteni tänav

Kapteni tänav on või oli mitme Eesti asula tänava nimi:
Kapteni tänav (Pärnu)
Kapteni tänav (Tartu)
...

Eesti tänavate täpsustusleheküljed
Karja tänav (Pärnu)

Karja tänav on tänav Pärnus.

Tänav saab alguse ringristmikult, kus kohtuvad Kuninga, Aia ja Vanapargi tänav, ja suundub kagusse. Tänav lõpeb A. H. Tammsaare puiesteega ristumisel. Karja ristub veel Suur-Sepa, Hõbe (paremalt), Suur-Posti, Kivi, Side (paremalt), Kasarmu (vasakult), Kanali ja Karjamaa tänavaga. Tänav külgneb ka Vanapargiga.

Tänava pikkus on ligikaudu 1,5 km.

Nimi 
Karja tänav (saksa keeles Karristraße) on oma nime saanud sellest, et tänava kaudu viidi lehmad mereäärsetele karjamaadele sööma.

Hoonestus 
Karja tänava ääres on peamiselt väiksemad 19. sajandi lõpus ehitatud puitelamud. Mõned väljapaistvamad hooned:

 Karja 3 – Pärnu adventkirik
 Karja 4 – Lepa keskus
 Karja 5 – 1937. aastal ehitatud funktsionalistlik elamu

Tänaval asuvad ka linnavalitsuse ja turu hooned.

Viited 

Pärnu tänavad
Karja tänav (Rakvere)

Karja tänav on tänav Rakveres, linna üks kesksemaid tänavaid. Kaugus Rakvere keskväljakust linnulennul mõõdetuna on 1,1 km lõuna suunas.

Tänav on 1520 meetri pikkune ja laiusega 15–20 meetrit. Karja tänav on piiriks Kondivalu ja Õpetaja Heinamaa linnaosade vahel, läbib Seminari linnaosa ja ning jääb piiritänavaks Paemurru ning Kurikaküla linnaosade vahel.

Karja tänav algab Juhan Kunderi tänavalt ning ida poole kulgedes ristub järgmiste tänavatega: Kastani puiestee, Tartu tänav, Allika tänav, Aia tänav, Väike-Karja tänav, Viru tänav, Vabaduse tänav, Nisu tänav, Seminari tänav, Side tänav, Rägavere tee, Võidu tänav ja Ussikuninga tänav. Tänav lõpeb linna idapiiril, kus algab Rakvere valla Ussimäe küla.

Karja 11 asub 1870ndatel, väidetavalt tüüpfassaad nr. 99 järgi ehitatud üks väheseid Rakveres säilinud venepäraseid kolmeaknalise tänavafassaadiga maja, muljetavaldava saelauadekooriga. 20. sajandi algul hoone ümberehitatud aktsiisivalitsuseks, praegu kortermaja.

Karja 13 asub aastatel 1870-1872 ehitatud puidust aadlielamu, rahvasuus tuntud Parunimajana ja hoone taga asuv park Paruniaiana.

Ajalugu 
19. sajandil oli tänava nimi Karjamaa, kuna mööda seda ajasid linlased loomakarja ühiskarjamaale. Hiljem lühendatud nimega Karja tänavast sai 20. sajandi algul, kui Kondivalu piirkonda kolisid kroonuametnikud, Riia tänav ja aastast 1910 Peeter I tänav. 1920. aastatel Karja tänava nimi taastati.

Viited

 Rakvere tänavad
Kruusakuru tänav

Kruusakuru tänav on tänav Tartus.

Tänav jääb Vahi ja Kruusamäe tänava vahele. Tänava pikkus on umbes 290 meetrit.

Tartu tänavad
Lai tänav (Pärnu)

Lai tänav on tänav Pärnus.

Tänav saab alguse Tallinna maantee, Akadeemia ja Vee tänava ristmikult ning suundub esmalt itta ning siis kagusse. Tänavaga ristuvad Aida (paremalt), Ringi (paremalt), Aia (paremalt) ja Vingi tänav. Lai tänav lõppeb Vanapargi ja Pika tänava ristumiskohas, millest samas sihis edasi kulgeb Riia maantee.

Tänav on ligikaudu 1 kilomeeter pikk.

Nimi 
1889. aasta linnaplaani kohaselt kandis tänav Kalda nime, kuid 1898. aasta linna kaardil oli tänav märgitud kui Suur-Jõe tänava pikendus. Tõenäoliselt sa tänav Kalda nime tagasi, kui Vingi tänava nurgale ehitatud saun Suur-Jõe tänava poolitas.

8. märtsil 1935 liideti Kalda tänav ja Riia tänav üheks Riia maanteeks.

Tänavale anti nimi Lai 1. juunil 2003, kui tänav otsustati Riia maanteest eraldada, kuna majade numeratsioon tänaval ulatus juba k- ja e-täheni.

Viited 

Pärnu tänavad
Johan Laidoneri plats

Johan Laidoneri plats on park ja aadressikoht Viljandis. See on nimetatud Eesti sõjaväelase ja poliitiku, Viljandi aukodaniku Johan Laidoneri auks.

Plats koosneb ruudukujulisest pargist ja seda kolmest küljest ääristavatest sõiduteedest, mis on ühendatud järgmiste tänavatega: Lutsu, Linnu, Trepimägi, Lossi, Hiire, Kauba ja Munga. Sõiduteede kogupikkus on 249 m. Pargi neljandat külge ääristab Lossi tänav. Kõrghaljastusega parki läbivad diagonaalis jalakäijate rajad ja selle keskel asub purskkaev August Vommi skulptuuriga "Poiss kalaga".

Ehitised 
Märkimisväärsemad ehitised Johan Laidoneri platsi ääres:
 Elamu Johan Laidoneri plats 1;
 Riiklik ajaloomälestis, Viljandi üks vanimaid puitmajasid Johan Laidoneri plats 3;
 Endine Maakohtu hoone Johan Laidoneri plats 5;
 Viljandi vana veetorn Johan Laidoneri plats 5c;
Park Hotell Viljandi Johan Laidoneri plats 8;
 Viljandi muuseumihoone Johan Laidoneri plats 10.

Ajalugu
Keskajal asus väljakul turuplats ja see oli linna tähtsaim väljak. Turupidamiseks hakati platsi kasutama arvatavalt 13. sajandi teisel poolel. Platsi idaservas, praeguse vana veetorni asukoha kõrval asus keskajal linnakirik koos seda ümbritseva surnuaiaga. Platsi lõunaküljel asusid raekoda, haigla ja koolimaja. Ülejäänud platsi ümbritseva hoonestuse moodustasid arvatavalt kahe- või kolmekorruselised kodanikumajad. 18. sajandi teisel poolel ehitati platsi äärde kaks uut kivimaja, kohtuhoone (hilisem koolimaja) ja apteek.

Alates 1865. aastast kandis väljak nime Suurturg ja turgu peeti platsil kuni 1933. aastani. 
19. sajandil toimusid turuplatsil ja selle ümbruses laadad (küünla-, vastla-, jüri-, jaani- ja mihklilaat), sajandi lõpus hakati laatasid heakorra huvides pidama järveäärsel heinamaal ja alates 1905. aastast enam Suurturul laatasid ei peetud. 20. sajandi alguses peeti turgu teisipäeval ja reedel, alates 1909. aastast ka neljapäeval. 1920.–1930. aastatel oli plats kasutusel ka taksode peatuspaigana.

Pärast turupidamise lõpetamist 1933. aastal kujundati plats ümber pargiks ja alates 1934. aasta 12. veebruarist kannab see nime Kindral Laidoneri plats. Nõukogude okupatsiooni ajal 1940. aastast kandis väljak nime J. Tombi nimeline plats. Väljak sai praeguse nime 24. augustil 2004.

Galerii

Vaata ka
Viljandi muuseumihoone
Viljandi vana veetorn

Viited

Viljandi pargid
Eesti väljakud
Johan Laidoner
Liblika tänav (Pärnu)

Liblika tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas.

Tänav saab alguse Rääma tänavalt ja suundub kirdesse. Liblika tänav ristub Mäe, Oja ja Rohu tänavaga, siis katkestab selle Ehitajate tee, millest teisel pool tänav jätkub, ristub Kodara, Savi ja Kase tänavaga ning lõppeb Vana-Savi tänavaga ristudes.

Tänav sai nime 1923.

Pärnu tänavad
Trellech

Trellech (ka Trelech, Treleck või Trelleck; kõmri Tryleg) on küla ja endine linn Walesis Monmouthshire'is. See asub Monmouthist 8 km kaugusel lõunas. 

13. sajandil oli Trellech Walesi suurimaid linnu.

Suurbritannia asulad
Wales
Anna von Veldenz

Anna von Veldenz (u. 1390 – 18. november 1439 Wachenheimis) oli suo jure Veldenzi krahvinna. Ta oli Hohengeroldsecki perekonna liige, teine perekond, kes Veldenzit valitses.

Elu 
Anna oli Friedrich III, viimase Hohengeroldsecki perekonnast Veldenzi krahvi ja tema naise Margarethe von Nassau-Saarbrückeni pärijanna. Aastal 1409 abiellus ta Stefan von Pfalz-Simmern-Zweibrückeniga, tuues sellega Veldenzi krahvkonna Pfalz-Zweibrückeni hertsogite valdusesse. Ta tõi abiellu kaasa ka poole Sponheimi krahvkonnast. Veldenzi krahvid olid omandanud selle aastal 1425, nagu oli ette määratud Sponheim-Starkenburgi krahvi Johann V 1425. aasta Sponheimi lepinguga. Anna vanim poeg Friedrich I päris tema osa Sponheimi krahvkonnast, tema poeg Ludwig I päris Veldenzi krahvkonna.

19. sajandil sai Anna järglane Baieri kuningaks, mistõttu on sinine Veldenzi lõvi nüüd Baieri vapi neljandal väljal.

Järeltulijad 
Abielust Stefaniga sündisid Annale järgmised lapsed:

 Anna (1413 – 12. märts 1455)
 Margarethe (1416 – 23. november 1426)
 Elsa (1420–1480)
 Friedrich I (24. aprill 1417 – 29. november 1480)
 Ruprecht (1420 – 17. oktoober 1478)
 Stephan (1421 – 4. september 1485)
 Ludwig I (1424 – 19. juuli 1489)
 Johann (1429–1475)

Saksamaa inimesed
Sündinud 1390. aastatel
Surnud 1439
Nihat Zeybekçi

Nihat Zeybekçi (sündinud 1. jaanuaril 1961 Tavasis) on Türgi poliitik, ta kuulub Õigluse ja Arengu Parteisse. Ta oli 25. detsembrist 2013 kuni 17. novembrini 2015 ja teist korda 24. maist 2016 kuni 10. juulini 2018 Türgi majandusminister.

Ta sündis 1961. aastal Tavasis Denizli provintsis noorimana viielapselises perekonnas, tema vanemad olid tubakakasvatajad. Ta õppis ärijuhtimist Marmara ülikoolis, hiljem sai ta magistrikraadi rahvusvaheliste suhete alal (magistritööd kaitses Istanbuli ülikoolis).

Ta on töötanud mitmes ettevõttes Istanbulis ja Denizlis. 1994. aastal asutas ta tekstiiliettevõtte.

2004. aastal valiti ta Õigluse ja Arengu Partei esitatud kandidaadina Denizli linnapeaks. 2011. aasta Türgi parlamendivalimistel valiti ta Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks. 25. detsembrist 2013 kuni 17. novembrini 2015 oli ta Türgi majandusminister. Uuesti sai ta Türgi majandusministriks 24. mail 2016.

Isisiklikku 
Ta on abielus ja nelja lapse isa.

Türgi poliitikud
Sündinud 1961
Allmäe

Allmäe (vene keeles Подгорное) on väliseestlaste küla Venemaal Stavropoli krais Andropovi rajoonis. 

Küla rajasid 1868. aastal ümberasujad Eestist, Soomest ja Venemaa keskkubermangudest pärast 1861. aasta talurahvareformi, millega kaotati pärisorjus ning algas intensiivne ümberasumine Stavropoli ümbrusse. 1897. aastal elas külas 1098 inimest. 29. aprillil 1907 pühitseti Allmäe kirik. 1920. aastate keskpaigas elas Allmäel 1192 inimest, kõik eestlased. Enne Teist maailmasõda tegutses Allmäel Edasi kolhoos. 2011. aastal elas külas 335 inimest. 

Külas tegutseb põhikool nr 15 (vene keeles основная общеобразовательная школа № 15).

Külarahvas 
1876. aastal sündis Allmäel Dmitri Lukjanov, kellest sai näitleja Maria Andrejeva sõber. 

1905. aastal sündis külas Joosep Laar, kes väidetavalt hukkus 1943. aastal Tamani poolsaare vabastamislahingutes, pälvides esimese eestlasena postuumselt Nõukogude Liidu kangelase kuldtähe.

1923. aastal sündis Allmäe külas Tamara Laas, kes töötas 1948. aastast prantsuse keele õpetajana Tallinnas ja valiti 1950. aastal NSV Liidu Ülemnõukogu 3. koosseisu (1950—1954) saadikuks.

Mälestusmärk 
Külas, Tsvetotšnaja tänaval asub mälestusmärk lahingus hukkunud Nõukogude lendurile kapten Ivan Sinjajevile. Lendur maeti külla 17. jaanuaril 1943, obelisk püstitati 1952. aastal..

Vaata ka
Venemaa eestlased

Viited

Kirjandus
 Административно-территориальное устройство Ставрополья с конца XVIII века по 1920 год / Г. А. Никитенко (ответственный составитель), Е. Б. Громова, М. И. Кривнева ; Комитет Ставропольского края по делам архивов, Государственный архив Ставропольского края. — Ставрополь, 2008. — 705 с.
 Немецкое население Северного Кавказа: социально-экономическая, политическая и религиозная жизнь (последняя четверть XVIII — середина XX в.) : сб. док. / сост. Т. Н. Плохотнюк ; Международная ассоциация исследователей истории и культуры российских немцев. — Ставрополь : Изд-во СГУ, 2002. — 272 с. — ISBN 5-88648-319-5.

Välislingid
 Kalev Nõmm "Mõned killud Allmäe küla ajaloost" Tallinn, 2007
 Rudolf Vahopski. Allmäe küla - Ставропольский край, c.Подгорное. — sugupuu.narod.ru
 Kaardileht L-38-121 Воровсколесская. Mastaap: 1 : 100 000.

Väliseesti külad
Stavropoli krai
Venemaa külad
BBC One

BBC One on Suurbritannia telekompanii BBC kõige olulisem telekanal. BBC One on Suurbritannia kõige vaadatavam telekanal: vaatajaskond üle 20% kogu televaatajatest (seisuga 2013).

Telekanal hakkas saateid edastama 22. augustil 1932 nime all BBC Television Service.

Välislingid
Telekanali koduleht

Suurbritannia telekanalid
Baškiiri ANSV

Baškiiri ANSV (vene keeles Башкирская АССР, lühend БАССР, Башкирская Автономная Советская Республика; baškiiri keeles Башҡорт Автономиялы Совет Социалистик Республикаhы) oli autonoomne nõukogude sotsialistlik vabariik Vene SFNV ja Vene NFSV koosseisus 1918–1991. 1992 moodustati endise Baškiiri ANSV baasil Baškiiri vabariik.

Baškiiri ANSV pealinn oli 1920–1922 Sterlitamak ja 1922–1991 Ufa.

Baškiiri ANSV-st on pärit Nõukogude ründelennuki lendur Leonid Ivanovitš Gorodetsk.

Viited 

Vene NFSV
Baškortostan
Nõukogude Liidu autonoomsed vabariigid
Renault

Renault Group, ka Groupe Renault (ametlikult Renault S.A.) on Prantsusmaa autotootmisettevõte, mis asutati 1899. aastal. Ettevõtte peakontor asub Boulogne-Billancourtis. 

Tänapäeval toodetakse Renault' autosid 200 riigis.
 
Riikide täpset arvu on keeruline kindlaks määrata. See sõltub sellest, kuidas riiki defineerida. 2011. aasta juuli seisuga on maailmas 194 riiki, mis vastavad peaaegu kõigile riigi tunnustele.

Ettevõte asutas 1899. aastal Louis Renault koos vendade Marcel ja Fernandiga. Juba 1908 sai Renault Prantsusmaa suurimaks autotootjaks. Seda positsiooni hoidis Renault kuni 1920. aastateni, kui Citroën oma palju innovatiivsemate autodega üle võttis. Kuid ülemaailmse majanduskriisi ajal suutis Renault püsima jääda tänu traktori-, raudtee- ja relvatootmisele, samas kui Citroën läks pankrotti ja võeti üle Michelini poolt. Nüüd sai Renault uuesti Prantsusmaa suurimaks autotootjaks, jäädes nii kuni 1980. aastateni. 

Peale Prantsusmaa vabastamist 1944. aastal Louis Renault vahistati 23. septembril 1944, süüdistatuna kollaboratsioonis Natsi-Saksamaaga. Ta suri salapärastel asjaoludel vanglas 24. oktoobril 1944, oodates kohut. 

Sõjajärgse Prantsusmaa poliitika oli polariseerumas kommunistide ja antikommunistide vahel. Soovides vältida kommunistide mõju suurenemist (Billancourt oli kommunistide kants), otsustas ajutise valitsuse juht kindral Charles de Gaulle Renault' tehased "rekvireerida", firma ajutiseks juhiks sai üks vastupanuliikumise juhte, inseneritaustaga Pierre Lefaucheux. 1. jaanuaril 1945 sundvõõrandati ettevõte postuumselt Louis Renault'lt de Gaulle'i dekreediga, 16. jaanuaril ametlikult riigistati kui Régie Nationale des Usines Renault. Renault' poeg Jean-Louis Renault (1920-1982) proovis saavutada Prantsusmaa kohtult natsionaliseerimise tühistamise ja kompensatsiooni, kuid kohus lükkas tema taotlused tagasi. 

1961. aastal laskis Renault välja Renault 4, millest sai üks Prantsusmaa edukamaid "rahvaautosid" Citroën 2CV kõrval. Sellele järgnes 1972. aastal Renault 5. 

1970. aastal oli Renault partneriks Ameerika Ühendriikides AMC (American Motors Corporation), 1980. aastal omandas Renault 47,5% osaluse AMCs. Nii jõudsid Euroopasse ka Jeepi maastikuautod, mida hakati müüma Renault' esindustest. Pärast Renault' direktori Georges Besse tapmist terrorirühmituse Action Directe poolt 1987. aastal müüdi AMC Chryslerile. 

1990. aastatel proovis Renault ühineda Volvoga, mis pidi teoks saama 1. jaanuaril 1994, kuid Volvo aktsionärid keeldusid sellest. 1994. otsustati Renault erastada, see sai teoks 3. juulil 1996, Prantsusmaa valitsus vähendas oma osaluse ettevõttes 52 protsendilt 46le. 

27. märtsil 1999 sõlmis Renault partnerlusleppe Nissaniga.

Renault tütarettevõtted

 Nissan
 Mitsubishi Motors
 Alpine
 Lada-AvtoVAZ
 Dacia
 Renault Sport
 Renault Samsung Motors

Välislingid
 Ettevõtte koduleht

Automargid
Autotootjad
Prantsusmaa ettevõtted
Joonas Loot

Joonas Loot (27. juulil 1876 Mäe-Perätsjärve talu, Kooraste vald, Võrumaa – 3. august 1942 Sevurallag) oli eesti sõjaväelane ja riigikaitsetegelane.

Õppis Kooraste vallakoolis ja Kanepi kihelkonnakoolis. Teenis vene sõjaväes 1899–1906, võttis allohvitserina ja veltveeblina osa Vene-Jaapani sõjast, sai haavata, ülendati lipnikuks. Tegi ohvitserina kaasa esimese maailmasõja 1914–1918 ja Eesti Vabadussõja 1918–1920. Ülendati leitnandiks ja alamkapteniks 1919 ning kapteniks 1924. Teenis pärast sõja lõppu 3. ja 7. jalaväerügemendis aastani 1925. Edasi põllumees sünnitalus. Olnud tegev Kaitseliidu Kanepi malevkonna pealikuna. Omab end Vene sõjaväest 3. ja 4. järgu Georgi risti, Kaitseliidu 5. kl Kotkaristi, 3. kl Valgeristi, Eesti ja Läti Vabadussõja mälestusmärgid.

Arreteeriti nõukogude okupatsioonivõimude poolt 14. juunil 1941. Tribunali surmaotsus 01.07.1941, paragrahv 58-13. Suri 03.08.1942, Sevurallagis.

3. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
7. Jalaväerügemendi koosseis
Kaitseliidu Võrumaa maleva liikmed
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1876
Surnud 1942
Ilja Kaganovitš

Ilja Kaganovitš (vene keeles Илья Залманович Каганович, Ilja Zalmanovitš Kaganovitš; 8. november 1921 Homiel – 28. detsember 2016 Bloomington, Indiana, Ameerika Ühendriigid) oli Eesti majandusteadlane.

Ta sündis aastal 1921 Homielis (Gomelis) apteekri pojana. Ta lõpetas aastal 1939 Gomeli 7. Keskkooli ja aastal 1951 Leningradi Riikliku Ülikooli. Aastast 1972 oli ta majandusdoktor, aastast 1978 professor.

Ta töötas aastast 1951 Eesti NSV TA Majanduse Instituudis: aastatel 1951–1958 oli ta nooremteadur, aastatel 1958–1963 vanemteadur. Aastatel 1963–1987 oli ta süsteemianalüüsi sektori juhataja ja aastatel 1987–1993 juhtivteadur.

Aastast 1993 elas ta USA-s.

Tal oli uurimusi majandusmatemaatilise modelleerimise ja süsteemianalüüsi alalt.

Tunnustused 
 1983 Arnold Veimeri preemia

Välislingid 
 Ilja Kaganovitš Eesti Entsüklopeedia veebiversioonis

Eesti majandusteadlased
Sündinud 1921
Surnud 2016
Nissi palvemaja

Nissi palvemaja on Eesti Evangeelse Vennastekoguduse palvemaja Harju maakonnas Saue vallas Riisipere asulas.

Palvemaja ehitati 1893. aastal. ja tegutses kuni II maailmasõjani. Pärast sõda võõrandati palvemaja kohalikule sovhoosile ja ehitati ümber üheksa korteriga elumajaks. 1991. aastal tagastati hoone Vennaste kogudusele ja seal algas taas vaimulik tegevus. Hoone taastati pühakojana ja tegutseb sellena ka tänapäeval. Koguduse palvetunnid toimuvad neljapäeviti kell 18.

Palvemaja tööd juhib koguduse vanem, EELK emeriitõpetaja Peeter Krall.

Viited

Välislingid
 Nissi palvemaja Teeliste kirikute andmebaasis
 Palvemaja leht Facebookis

Eesti pühakojad
Hernhuutlus Eestis
Saue vald
Dataism

Dataism, data-ism või andmereligioon on posthumanistlik mõttemuster, mille kohaselt koosneb universum andmevoogudest ning nähtuste ja üksuse eksistentsi määrab panus andmetöötlusse. 

Dataistide arvates lahendab andmevoog enamuse probleeme. Kuna üleilmne andmetöötlus muutub kõigeteadjaks ja kõikvõimsaks, saab süsteemis olemine kõige olulisemaks. 

"Kui kogesid midagi – jäädvusta. Kui jäädvustasid – laadi üles. Kui laadisid – jaga ka teistega."  Steve Lohr väidab, et andmetöötlus on alles lapsekingadest väljunud ning areng ja küpsemine veel ees. Lohri arvates on dataism "arusaam või filosoofia sellest, kuidas otsuseid tulevikus hakatakse – ja vast ehk peakski – tegema." 

Termini "data-ism" pakkus välja Steve Lohri kolleeg New York Timesis, David Brooks.

Viited

Välislingid
 Datafication, dataism and dataveillance by prof. José van Dijck.
 Steve Lohr. Data-ism: The Revolution Transforming Decision Making, Consumer Behavior, and Almost Everything Else. ISBN 9780062226815, ISBN 10: 0062226819, Imprint: Harper Business
 Steve Lohr: "Data-ism" | Authors at Google

Futuroloogia
Infotehnoloogia
Filosoofia
Sädemed

Sädemed oli Postimehe satiiriline ajakiri, mis ilmus aastatel 1905–1934 Tartus. 

Ajakirja asutas Karl August Hermann Hindrey ja ajakirja peamine mõte oli pilgata Jaan Tõnissoni vastaseid. Väljaandja ja vastutav toimetaja oli Jaan Tõnisson. Ajakiri ilmus ka Elu lisalehena (1907 oktoober – 1908 august), toimetajaks Anton Jürgenstein.

Ilmumissagedusega 1925–1934 korra nädalas, 1905–1915 ja 1923–1924 korra kuus. Ajakiri ei ilmunud 1916–1922, 1907 juuni–september. Selle asemel ilmus 1907. aasta augustis Virmalised.

Aastatel 1932–1933 ilmus ajalehe Maamees (1929–1935) lisalehena ning aastatel 1935–1940 Postimehe lehekülgedel kord nädalas väljalõigatava joonealusena.

Kaastöölised 
Sädemele tegid läbi aegade kaastööd järgmised autorid:
 A. Feldmann, fotokorrespondent 
 Aleksander Jõeäär 
 Anton Jürgenstein, toimetaja (1925–1927 nr. 45)
 Arno Raag 
Arnold Vihvelin, karikaturist (1920 nr 33)
 Artur Paulmeister, toimetaja (1914 nr. 5 – 1915)
 August Gailit 
 August Toomingas 
 Bernhard Krug 
 E. Jäger 
 Eduard Hubel 
 Eduard Männik 
 Edur Tasa 
 Enn Tuuling 
Erik Obermann karikaturist
 Ervin Kade 
 Friedrich Kõlli 
 Gustav Mootse 
 Gustav Suits 
 H. Tsahkna 
 Hanno Kompus 
 Harald Vellner 
 Heino Lehepuu, kaane illustraator (1930 nr. 9, 15, 1931 nr. 1)
 Helmut Valtman 
 Hendrik Adamson 
 Henrik Visnapuu 
 Herbert August Oskar Normann 
 Herman Niggol 
 Hugo Kajara, (Aleksander Blaubrück) karikaturist
 Jaan Oks 
 Jaan Tõnisson, väljaandja ja toimetaja (1905 – 1907 nr. 5, 1908 nr. 9 – 1913)
 Juhan Kangilaski, karikaturist
 Jaan Koort, illustreerija 
 Juhan Mägi 
 Juhan Pillikse 
 Jüri Parijõgi 
 Jüri Tõnisson, toimetaja 
 Karl Arthur Adson 
 Karl August Hindrey, karikaturist ja tegevtoimetaja (1905–1915, 1923)
 Karl Eduard Sööt 
 Karl Parts, väljaandja  
 Karl Reitav 
 Kusta Mannermaa
 Marje Pedajas 
 Marta Bekker 
 Oskar Gustavson 
 Oskar Mänd 
 Otto Grossschmidt 
 Otto Krusten, karikaturist ja toimetaja (1923)
 Peeter Krustein 
 Richard Janno, toimetaja (1929 nr. 37 – 1931)
 Romulus Tiitus, karikaturist, illustreerija ja toimetaja (1927 nr. 47 – 1931) 
 Terje Tõeveer 
 Vello Agori (Gori), karikaturist
Viktor Holst
 Viktor Paul Hugo Raudsepp 
 Yri Naelapea, toimetaja (1925–1927 nr. 45)

Viited

Välislingid 
 Eesti rahvusbibliograafia – Sädemed
 Digiteeritud eesti väljaanded – Sädemed (Tartu : 1905–1940)
Eesti endised ajakirjad
Eesti huumoritrükised
Tartu ajalugu
Lubomír Štrougal

Lubomír Štrougal (sündinud 19. oktoobril 1924 Veselí nad Lužnicís) on endine Tšehhoslovakkia riigitegelane.

Lubomír Štrougal lõpetas 1949. aastal Praha Karli ülikooli õigusteaduse erialal. Tšehhoslovakkia Kommunistlikku Parteisse astus ta 1945. aastal.

1959–1961 oli ta Tšehhoslovakkia põllumajandusminister.

Lubomír Štrougal oli 23. juunist 1961 kuni 26. aprillini 1965 Tšehhoslovakkia siseminister.

28. jaanuarist 1970 kuni 11. oktoobrini 1988 oli Lubomír Štrougal Tšehhoslovakkia valitsuse esimees (sisuliselt peaminister).

Viited

Tšehhoslovakkia poliitikud
Surnud 1924
Eesti Hotelli- ja Turismikõrgkool

Eesti Hotelli- ja Turismikõrgkool (ka Eesti Hotelli- ja Turismimajanduse Erakool; EHTE) oli Eesti erakõrgkool, kus õpetati reisikorraldust, hotellimajandust ja toitlustusteenindust.

Kõrgkool asutati 1996. aastal. 2016. aastal läks kool makseraskuste tõttu pankrotti.

Viited

Põhja-Tallinna koolid
Tallinna endised koolid
Eesti kõrgkoolid
Erakõrgkoolid
Ludwig I (Pfalz-Zweibrücken)

Ludwig I Must (1424 – 19. juuli 1489) oli Zweibrückeni ja Veldenzi pfaltskrahv ja hertsog aastatel 1444–1489.

Elu 
Ta oli Stefan von Pfalz-Simmern-Zweibrückeni ja tolle naise, Veldenzi krahvkonna pärijanna Anna noorem poeg. Kuigi Anna suri aastal 1439, ei saanud tema lesk Veldenzit aastani 1444. Sel aastal otsustas Stefan, kuidas tuleb tema territooriume pärast tema surma jaotada, andes Simmerni oma vanemale pojale Friedrichile ja Zweibrückeni oma nooremale pojale Ludwigile, kombineerides selle Veldenzi ja enamuse Sponheimi krahvkonnaga.

Perekond ja lapsed 
Ta abiellus 20. märtsil 1454 Luxembourg'is krahv Antoine I de Croÿ ja Margarette de Lorraine-Vaudémonti tütre Joanne'iga. Nad said järgmised lapsed:
 Margarete (1456–1527)
 Kaspar (1458–1527)
 Johanna (1459–1520)
 Anna (1461–1520)
 Alexander (1462–1514)
 David (1463–1478)
 Albrecht (1464–1513)
 Katharina (1465–1542)
 Philipp (1467–1489)
 Johann (1468–1513)
 Elisabeth (1469–1500)
 Samson (1474–1480)

Wittelsbachid
Sündinud 1424
Surnud 1489
Chicago Eesti Maja

Chicago Eesti Maja on eestlaste kultuurimaja ja kogunemiskoht Chicagos.

Maja asub aadressil 14700 Estonian Ln. Riverwoods, IL 60015-3553.

Majas tegutseb eesti kool, kus õppetöö toimub sagedusega kahel pühapäeval ühes kuus. Maja haldab eesti luteri kirikut, kus jumalateenistus toimub ühe korra kuus.

Viited

Välislingid
Chicago Eesti Maja koduleht 

Chicago
Eesti Majad
Peeter Jalakas (1942)

Peeter Jalakas (sündinud 26. juulil 1942 Kuressaares) on eesti poliitik.

Ta on lõpetanud 1967. aastal Leningradi Mereakadeemia raadioinseneri erialal. 1967–1973 töötas Jalakas Kamtšatka Merelaevanduse sideameti raadioinsenerina. 1973–1983 oli ta Tallinna Kalatööstusliku Merekooli õppejõud. 1983–1991 töötas ta kalurikolhoosis Saare Kalur, kus ta tõusis osakonnajuhatajast juhatuse esimeheks.

1989. aastal valiti ta NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi saadikuks.

Alates 1991. aastast oli Jalakas AS-i Saare Kalur juhatuse liige. Ta on olnud ka ettevõtte nõukogu esimees.

1999–2005 oli ta Kuressaare linnavolikogu esimees.

Viited 

Eesti poliitikud
NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
Sündinud 1942
Grazi Sturm

Grazi SK Sturm (saksa keeles SK Sturm Graz, ametlikult Sportklub Puntigamer Sturm Graz) on Austria jalgpalliklubi, mis tegutseb Grazis. Klubi mängib hooajal 2016/17 Bundesligas.

Ajalugu
Grazi Sturm asutati 1909 kui tööliste meeskond, vastandina nende naabritele Grazer AK-ile, mis asutati 1902.

1938 tegi anšluss Austriast Saksa Kolmanda Riigi osa ning Austria klubid liitusid Saksamaa jalgpallivõistlustega. Sturm mängis 1940. aasta Tschammerpokali (DFB-Pokali eelkäija) esimeses ringis. Nad kvalifitseerusid Gauliga Ostmarki vastu, mis oli Saksamaa kõrgliiga meeskond 1941. aastal. Meeskond loobus osalemast 1941/42 hooaja keskel ning langes 11. kohaga järgmisel hooajal välja.

1949 oli Sturm esimene mitte-Viini klubi, mis liitus Austria rahvusliigaga.

Saavutused
Bundesliga
 Võitja (3): 1998, 1999, 2011
 2. koht (5): 1981, 1995, 1996, 2000, 2002

ÖFB-Cup
 Võitja (4): 1996, 1997, 1999, 2010
 2. koht (4): 1948, 1975, 1998, 2002

 ÖFB-Supercup
 Võitja (3): 1996, 1998, 1999
 2. koht (2): 1997, 2002

Viited

Välislingid
SK Sturm Bundesliga kodulehel

Austria jalgpalliklubid
Slavikai

Slavikai (poola keeles am. Sławiki, aj. ka Słowiki) on küla Leedus Šakiai rajoonis, Slavikai valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool ja raamatukogu. Slavikai asub Šešupė jõe kaldal.

XVI sajandil asus Slavikai kohal Vizbarynė küla. Sajandi keskpaigas rajas V. Slavikaitis sinna kõrtsi, mille järgi asula hiljem ka oma praeguse nimekuju sai. Esimene kirik ehitati külla aastal 1754. Sealne kirik allus algselt Jurbarkase kihelkonnale, iseseisva kihelkonna keskuseks sai Slavikai aastal 1795. Praegune kirik valmis aastal 1835.

Viited

Välislingid 

Küla portaalis vietoves.Lt

Leedu külad
Šakiai rajoon
Paide Muusika- ja Teatrimaja

Paide Muusika- ja Teatrimaja (PaMT, aastani 2018 Paide Kultuurikeskus) on kultuuriasutus, mida haldab Paide linn. Majas tegutseb Eesti noorim kutseline teater Paide teater ning Järvamaa ainus regulaarne kino, head võimalused on konverentside ja seminaride korraldamiseks. Paide Muusika- ja Teatrimaja on koduks mitmele kohalikule harrastusrühmale. Maja keldrikorrusel asub stuudio, kus teevad proovi kohalikud ansamblid, näiteks Ans. Andur. Aastal 2020 uuendati hoone näitusepinnad ja 2021. aasta jaanuaris avati Avatud Galerii.

Paide Muusika- ja Teatrimajas toimuvad teatrietendused, kontserdid, kinolinastused, näitused, konverentsid ning tegutsevad harrastusringid, sh muusikastuudio, balletistuudio ja Paide teatri stuudio. Paides annavad külalisetendusi pea kõik suuremad Eesti teatrid, sealhulgas Rahvusooper Estonia, Eesti Rahvusballett, Ugala Teater, Endla Teater, Rakvere Teater. Kontsertide korraldamisel teeb maja koostööd kontserdikorraldajatega Eesti Kontsert ja Uus Kontsert. PaMT korraldab üritusi nii lastele, peredele, noortele, täiskasvanutele kui ka eakatele.

Paide Muusika- ja Teatrimaja tegevust saab toetada, astudes Tooliklubi liikmeks. Tooliklubi aitab majal iga kahe aasta tagant unistusi täita. Varasematel aastatel on Tooliklubi liikmete abiga korda saanud suure saali toolid (sealt ka klubi nimi), ostetud 3D-kino aparatuur, renoveeritud kaks Estonia kontsertklaverit ning toetatud Paide teatri tegevust. Tooliklubi toetusperioodi 2020–2022 eesmärk on sisustada keldrikorrusele rajatud stuudio, nii et alustavatel bändidel, kel veel oma helitehnikat pole, tekiks võimalus seal harjutada.

Hoone 
Eesti 1980. aastatele iseloomulik rajoonikeskuse suur kultuurimaja valmis 1987. aastal. Hoone on projekteerinud arhitekt Hans Kõll, sisearhitektid on Tiiu Pai ja Taimi Rõuk. Vitraažide autor on Kaarel Kurismaa, kohviku peegellae ja tugipostide dekoratsioonide autor Kalev Roomet. 2016. aastal tunnistati Paide kultuurimaja kultuurimälestiseks kui 1980. aastate arhitektuuri näide, postmodernistlikus stiilis esindushoone, mis on tervikuna säilinud ja endiselt aktiivses kasutuses. Majas on 519-kohaline rõduga teatrisaal ja 120-kohaline väike saal, lisaks mitu seminariruumi, kaks tantsuklassi, garderoob ja stuudio.

Viited

Välislingid 
 Paide Muusika- ja Teatrimaja koduleht

Eesti kultuurikeskused
Kontserdimajad
Muusika- ja Teatrimaja
Põllu tänav (Kärdla)

Põllu tänav on tänav Kärdlas.

Tänav saab alguse Rookopli tänavalt ja suundub esmalt kagusse ja hiljem idakirdesse, lõppedes linna piiril. Tänav hargneb mitmes korral kõrvalharudeks, tänava põhiosa pikkus on 900 m.

Tänav sai nime 1978. aastal.

Põllu tänaval asub Kärdla staadion.

Kärdla tänavad
Eerik Kergandberg

Eerik Kergandberg (sündinud 24. juulil 1953 Tartus) on Eesti jurist, endine riigikohtunik (kriminaalkolleegiumi liige).

Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna 1976 ning sai kandidaadikraadi 1985 Leningradis.

Eerik Kergandberg nimetati Riigikohtu liikmeks Riigikogu poolt 25. veebruaril 1993. Selle otsuse poolt oli 65 Riigikogu liiget, vastu 2 ja erapooletuks jäi 3. Ta andis ametivande 20. mail 1993.

2004. aastal sai ta Valgetähe II klassi teenemärgi.

Ta on töötanud Tartu Ülikoolis assistendi, lektori, dotsendi, dekaani kohusetäitja ja professorina, praegu on ta ülikoolis külalisprofessor.

Ta lahkus riigikohtuniku ametist 1. septembril 2019.

Viited

Välislingid 
Publikatsioonide loetelu ajakirjas Juridica

Eesti juristid
Eesti riigikohtunikud
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1953
Aleksander Tuurand

Aleksander Tuurand (25. septembril 1888 Tartu – 5. september 1936 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik.

Elukäik 
Sündinud Tartu linnas käsitöölise pojana omandas ta üldhariduse kohalikus vene kirikukoolis. Oma esimesed kunstilised teadmised sai ta Rudolf Julius von zur Mühleni juhatusel Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi joonistuskoolis. Õppis sellejärele aastatel 1905–1907 Franz von Bazzani juures ja viimase soovitusel sai koha Vanemuise teatris. Aastatel 1909–1910 õppis ta ka Konrad Mägi juures.

Vanemuise toetusel reisis Tuurand 1912. aastal Berliini ning täiendas end seal A. Reimanni kunstikoolis, peamiselt maalikunstnik Paul Leni juures, kuni 1914. aasta aprillini, millal naasis tööle Vanemuisesse. Vabadussõja lõppedes 1921, sai Tuurand dekoraatorikoha Draamateatrisse Tallinna. 1924 asus ta tööle Estonias. Tallinnas elades käis ta korduvalt ennast täiendamas Berliini ja Moskva teatrites.

Aleksander Tuurand sooritas 48-aastasena Estonia teatris enesetapu ning on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Looming 
Kui Tallinna Draamateater ja Tartu Vanemuine 1924. aasta ühinesid, kutsuti Tuurand Estonia teenistusse. Koos temaga tuli Estonia lavadekoratsiooni ekspressionism. Estonias tehtud olulisematest töödest tuleks mainida Hugo Raudsepa "Sinimandria", Shakespeare'i "Mida soovite", Tuurandi esimene dekoratsioon pöördlavale, "Punane veski", "Lindprii", "Hoffmanni lood" jt. Estonias töötatud 12 aasta jooksul valmistas Tuurand aastas dekoratsioonid keskmiselt 20 uuele etendusele.

Viited 

Eesti teatrikunstnikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1888
Surnud 1936
Arno Niitme

Arno Niitme (aastani 1936 Arnold Niggol; 2. juuli 1909 Tartu – 29. detsember 2002 Los Angelese maakond) oli eesti kergejõustiklane, spordipedagoog ja koolijuht. Aastatel 1941–1942 oli ta Tapa linnapea.

Ta sündis aastal 1909 Tartus. Aastal 1928 lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi klassikaharu. Kui samal aastal avati Tartu Ülikooli arstiteaduskonna juures kehalise kasvatuse osakond, astus ta sinna. Aastal 1931 lõpetas ta Tartu Ülikoolis Kehalise Kasvatuse Instituudi.

Eesti spordipedagoogid
Eesti koolijuhid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi direktorid
Tapa linnapead
Tapa Gümnaasiumi õpetajad
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1909
Surnud 2002
Estonia (laev 1912)

Estonia oli luksuslik reisiaurik, mis kurseeris pärast Esimest maailmasõda muuhulgas Baltikumi ja Ameerika vahet.

Ajalugu 
Laev ehitati Glasgow's Barclay, Curle & Co laevatehases firmale Russian American Line 1912. aastal ja sai nimeks Tsar (Царь 'tsaar'). Järgnevalt ehitati ka sõsarlaev nimega Tsaritsa (Царица 'tsaarinna'). 

Algul tegi laev reise Liibavi ja New Yorgi liinil, hiljem sõitis Arhangelski ja New Yorgi vahet. 

1917. aastal, arvatavalt pärast võimupööret Venemaal, läks laev Suurbritannia valdusse. 

1920. aastal nimetati vene lipu all olev laev Estoniaks. Alates 1921. aasta jaanuarist hakkas see sõitma Taani lipu all laevakompaniis Baltic American Line. Kapten oli H. K. Christensen. Kodusadam oli Kopenhaagen. Seda käsitleti ka kui Ameerikasse sisserändajate laeva. Samasugused sisserändajate laevad kandsid veel nimesid Latvia, Lithuania (endine Царица) ja Polonia. Laevadele olid uudse seadmena paigaldatud gürokompassid. Baltimaades oli laevakompanii tugisadam Liepāja (Liibavi). Turismireisi pilet maksis 575-600 $.

1930. aastal läks laev Polish Transatlantic Line'i omandusse ja sai nimeks Pulaski.

1935. aastal läks laev Gdynia America Line'i omandusse. Sõja ajal kasutati laeva tihedalt sõjaväe isikkoosseisu transpordilaevana.

1946. aastal sai laev viimaseks nimeks Empire Penryn inglise omanike käes.

1949. aastal lammutati laev Blythis.

Kirjeldus 
Estonia oli 137 m pikk, 18 m lai ja maksimaalne süvis kuni 9 m. Kogumahutavus oli 6345 brutoregistertonni. Aurumasinate võimsus oli 889 hj ja kiirus 15 sõlme.

Vaata ka 
 Estonia (laev 1910)

Viited

Välislingid 
Estonia lühilugu 

Reisilaevad
Taani laevad
Friedrich (Pfalz-Zweibrücken-Veldenz)

Friedrich (5. aprill 1616 – 9. juuli 1661) oli Zweibrückeni hertsog aastatel 1635 kuni 1661.

Elu 

Friedrich sündis Zweibrückenis Johann II vanema pojana. Ta järgnes oma isale aastal 1635. Tema valitsemise ajal laastati Pfalz-Zweibrücken Kolmekümneaastases sõjas. Hertsogkonna rahvastik kahanes kõigest kümnendikuni sajandivahetuse rahvastikust. Enamus tema losse purustati ja ta veetis enamuse oma valitsemisajast residentse vahetades. Aastal 1650 asus ta mitmeks aastaks Kirkeli lossi pärast selle ümberehitamist. Ta püüdis hoolikalt oma purunenud hertsogkonda taastada.

Friedrich suri Veldenzi lossis ja maeti Zweibrückenis Alexanderkirchesse. Ilma meessoost pärijateta suri Pfalz-Zweibrückeni vanem haru välja. Pfalz-Zweibrückeni päris Friedrich Ludwig.

Abielu 

Friedrich abiellus 6. aprillil 1640 Nassau-Saarbrückeni krahvi Wilhelm Ludwigi tütre Anna Julianega ja nad said järgmised lapsed:

 Wilhelm Ludwig (23. märts 1641 - 9. mai 1642)
 Elisabeth (1. aprill 1642 - 17. aprill 1677)
 Christine Louise Juliana (18. aprill 1643 - 21. juuli 1652)
 Friedrich Ludwig (23. november 1644 - 12. juuni 1645)
 Sophie Amalie (15. detsember 1646 - 30. detsember 1695)
 Eleonore Auguste (15. märts 1648 - 16. november 1658)
 Karl Gustav (23. mai 1649 - 15. veebruar 1650)
 Katharina Charlotte (22. veebruar 1651 - 10. juuli 1652)
 Charlotte Friederike (2. detsember 1653 - 27. oktoober 1712)

Pfalzi-Zweibrückenid
Sündinud 1616
Surnud 1661
Kurekell

Kurekell (Aquilegia) on taimeperekond tulikaliste sugukonnast. Perekonda kuulub 60-70 liiki.

Tulikalised
Sakala (koor)

Meeskoor Sakala on Viljandi maakonnas Viljandis aastast 1929 tegutsev meeskoor.

1991 valis Eesti Meestelaulu Selts koori aasta kooriks.

Koori dirigendid on Kadi Ritsing ja Liisi Toomsalu.

Viited

Välislingid
Koori koduleht
Koorist Rahvakultuuri Keskuse andmebaasis

Eesti meeskoorid
Viljandi
Veetee

Veetee on laevatatav veeala merel ja laevatatavatel sisevetel.

On kasutatud ka sõna "sõiduvesi", mis varem tähendas laevateed, tänapäeval aga pigem veeteed, s.t ala, kus on veesõidukiga võimalik sõita.

Veetee Eesti alal 
Mauri Kiudsoo kohaselt olid viikingiaegse Eesti ala siseveeteel laevatatavad Emajõgi, Peipsi järv, Võrtsjärv ja Narva jõgi. Laevatavad olid ka teiste suuremate Peipsi ja Pihkva järvede valgla jõgede (Väike Emajõgi, Õhne, Tänassilma, Pedja, Põltsamaa, Ahja, Võhandu, Piusa jt) alamjooksud. 11. sajandi teisel poolel muutus aardeleidude järgi otsustades tähtsaks Lääne-Eestis paiknev Kasari jõgi. Tol ajal maanteid tõenäoliselt ei rajatud ning ka talvine liiklus käis mööda külmunud veekogusid ja muid taliteid. Veetee olulist rolli näitab arheoloogiliste leidude ja linnuste paiknemine.

Viikingiaegset Eesti ala mõjutas ka sellest möödunud kaugkaubandustee, nn kaubatee varjaagide juurest kreeklasteni, mis kulges Birkast Edela-Soome rannikule, kust see pöördus Rävala kohal Soome lahe lõunarannikule ja jätkus sealt ida suunas. Teine haru kulges Gotlandilt Kuramaa rannikule ja sealt põhja suunas läbi Suure väina ja rannalähedaste vete Soome lahele, kus see Naissaare juures ühines põhitrassiga. Üks kaubatee haru suundus edasi Narva jõele ja Peipsi järvele ning viis Velikaja kaudu Polotski poole. Mõnede uurijate arvates kasutati kaubateena ka Pärnut, Viljandit, Võrtsjärve ja Tartut ühendavaid jõgesid.

Skandinaavlased olevat Ida-Euroopa jõgedel kasutanud erilisi kergeid laevu ja erilisi jõepaate, mis olid madala süvisega ja lohistuskõlbulikud. Eesti rannaala põletusmatustest leitud laeva- ja paadineetide põhjal võib Kiudsoo arvates järeldada, et kohalikud veesõidukid sarnanesid skandinaavlaste omadega. Ants Viirese sõnul veeti paate ülesvoolu kaldalt inimjõul. Lühemaid vahemaid võidi läbida paate lohistades – on teada, et lohistuskohad olid kasutusel kogu Euroopas, sealhulgas ka Hansa Liidu veeteedel.

Vaata ka 
 Laevatee
 Lahkvesi

Viited

Kirjandus 
 "Veeteed Eestis", koostanud Uno Liiv, Harald-Adam Velner, Mare Pärnapuu, Hille Hanni, 2013.

Välislingid 
Ajaloolised fotod Eesti jõgedelt

Laevateed
Merendus
Navigatsioon
Imja Tse

Imja Tse, ka Island Peak, on mägi Mahalangur Himali ahelikus Himaalajas.

Halduslikult asub mägi Sagarmāthās Ida-Nepalis.

Lhotsest (8516 m) jääb Imja Tse 5,3 km lõunakagu suunas. Imja Tsest 8 km kagu suunas asub Baruntse (7162 m).

Imja Tse kõrgus on 6189 m.

Alpinism 
Esimestena tõusid Imja Tse tippu 1956. aastal Šveitsi ekspeditsiooni liikmed, kes olid siin tegemas enne Džomolungmale ja Lhotsele tõusmist aklimatiseerumistreeningut.

Tänapäeval on Imja Tse populaarseim Nepali trekingtipp.

Eesti alpinistide tipputõusud 
2009 – Eveli Habakuk, tipus koos Michel Adamiga 11. oktoobril, marsruudi raskuskategooria Alpide süsteemis PD+ ("keskmine raskusaste")
2009 – 7 mägimatkajat tõusis oktoobri lõpul tippu Nipernaadi reisiklubi Himaalajas korraldatud trekingu lõpposas (trekingu juht Kalle Hansen)

Viited

Välislingid 

Island Peak. en.wikivoyage.org

Nepali mäed
Kuuetuhandelised
Noriūnai vald

Noriūnai vald (leedu keeles Noriūnų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kupiškise rajoonis. 

Valla pindala on 91 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 2154 inimest. Valla keskus on Noriūnai küla. Vallamaja asub aadressil Sodų g. 1. Vallavanem on Audronijus Zulonas. Lisaks küladele asub vallas veel Palėvenė alev, kus aastal 2011 oli 72 elanikku.

Lisaks küladele on vallas ka mitmed huutorid:

Viited 

Leedu vallad
Kupiškise rajoon
John Wyndham

John Wyndham Parkes Lucas Beynon Harris (10. juuli 1903 – 11. märts 1969) oli inglise ulmekirjanik. Tema teoste tegevus toimub sageli postapokalüptilises keskkonnas.

Tema tuntuim teos on "Trifiidide päev", millest sai kiiresti bestseller ja millest on tehtud ka mitu filmiversiooni. 

Pärast kooli lõpetamist proovis ta karjääri teha põllumajanduse, juura ja reklaami alal, kuid ei saavutanud edu. 1925. aastal hakkas ta kirjanikuks. 1930. aastatel müüs ta jutte mitmele ameerika ajakirjale ning avaldas kolm romaani varjunime John Beynon all. 

Teise maailmasõja ajal teenis Wyndham armees sideoperaatorina. 

Pärast sõda hakkas ta uuesti kirjutama, ajendatuna oma venna Vivian Beynon Harrise kirjanduslikust edust. Ta muutis oma kirjutamisstiili ning 1951. aastal ilmunud "Trifiidide päev" osutus ülimenukaks. Wyndham avaldas pärast seda veel kuus romaani. Tema arhiivi omandas Liverpooli ülikool.

Eesti keeles ilmus "Trifiidide päev" esmakordselt Eesti Raamatu "Mirabilia" sarjas 1990. aastal (tõlkija Aivo Lõhmus), lisaks on eesti keelde tõlgitud tema novellid "Veider lugu" ja "Meteoor" ning romaan "Krüüsalised".

Inglise kirjanikud
Sündinud 1903
Surnud 1969
Ahmet I

Ahmed I (18. aprill 1590 – 22. november 1617) oli türgi sultan aastatel 1603–1617. Ta tegi lõpu Osmani sultanite vennataputraditsioonile, jättes troonile tõustes oma venna Mustafa I ellu. Samuti on ta tuntud Sultan Ahmeti mošee (Sinise mošee) poolest, mille ta ehitada laskis ja mis on üks kuulsamaid mošeesid Türgis.Ta oli Mehmet III ja  Handan Sultaana poeg.Oma esimese lapse Osmani sündimisega sai Ahmedist noorim osmanite sultan, kes sai isaks.

Sugupuu

Türgi sultanid
Osmanid
Sündinud 1590
Surnud 1617