Kaarel Liimand

Kaarel Liimand (aastani 1937 Karl Liiman või Karl Liimann; 12. mai 1906 Rapla lähedal – august 1941 Pihkva lähistel) oli eesti maalikunstnik.

Elukäik lühidalt
1906. aasta 12. mail sündis Karl Liiman Rapla Uuskülas Käära talus pere viienda lapsena
1910. aastal suri Karli isa Jüri Liiman
1913. aastal alustas alghariduse omandamist Alu 3-aastases vallakoolis
1916. aastal asus õppima Rapla 6-klassilisse algkooli
1920. aastal lõpetas Alu vallakooli ning asus keskharidust omandama 
1921. aasta sügisel astus Tallinna Riigi Kunsttööstuskooli vabakuulajaks. 
1924. aasta kevadel lõpetas alamastme ja läks üle ülemastmele. Spetsialiseerus dekoratiivmaali alale.
1926. aastal lõpetas Riigi Tööstuskooli II astme V kursuse ja astus kunstikooli Pallas. 
1928. aasta märtsis suri Karli ema Mari Liiman. 
1933. aastal lõpetas Pallase maali erialal ning hakkas Tartus vabakutselise kunstnikuna tegutsema.
1935. aastal töötas joonistusõpetajana Pallase aktiklassis. 
1937. aastal abiellus Aino Bachiga. Samal aastal toimus ka perekonnanime muutmine.
1939. aastal sai Pallase maaliateljee juhatajaks. 
1940. aastal nimetati Karl Liimand Pallase asemele loodud Konrad Mäe nimelise Kõrgema Kunstikooli õppealajuhatajaks. 
1941. aasta suvel hukkus Kaarel Liimand NKVD hävituspataljoni võitlejana.

Nimi
Tundub, et paljudes Liimandi kohta käivates kirjandustes ei suudeta otsustada tema nime õigekirjutus. Asjatundmatut võib selline kirjutusviis segadusse ajada ning panna mõtlema, et neid inimesi oli rohkem kui üks. Võib leida Limann, Liimann, Liiman ja Liimand. Eesnimedena on kasutatud kahte varianti: Karl või Kaarel. Kuid tegelikult sündis siia ilma Karl Liiman ja 1937. aastal eestistatud nimi kõlas Kaarel Liimand. Kirikuraamatutes on Liimanide suguvõsa kirjutatud saksapäraselt Liman. See avastati alles siis, kui perekonnaliikmed tahtsid oma surnud esivanematele hauakivid tellida. Kirikust vastati aga, et ei saa kirjutada Liiman, kuna kirikuraamatutes seisab Liman. Nii ongi hauakividel kirjas Liman. 1937 eestistasid Karl ja tema vennad ning õed omad nimed. Pärast Prantsusmaa reisi sai Karlist Kaarel Liimand. Nime nd-lõpp olevat prantsuspärane ja inspireeritud Prantsusmaa külastamisest. Vend Jüri oli teistest eraldi oma nime eestistanud ja selle Liimetsaks muutnud.

Elukäik

Lapsepõlv
Karl Liiman sündis 12. mail 1906 viielapselises peres. Tegelikult oleks pidanud pere kaheksalapseline olema, kuid esimene poeg Hans suri kolmeaastasena 1887, vend Otto üheksakuusena 1887. Ema Mari Liiman (Pikkaru) oli isa teine naine. Esimene naine, Mari (1867–1928) õde Leena (1860–1888), suri tütre sünnitamisel. Isa Jüri Liiman (1853–1910) sai Käära talu peremeheks 1897.

Karlil oli poolõde Leena Liimand (1888–1980) ning kaks venda ja kaks õde: Julie (Juuli) Loit (1897–1982), Jüri Liimets (1891–1950), Marie Tuisk (1893–1942) ja Anton Liimand (1902–1941).

Karli vend Anton Liimandil oli kaks last, kui nad naisega lahutasid. 1941. aastal sündis teise naisega ka kolmas laps. Kuid samal aastal lasid venelased Anton Liimandi maha, kuna ta ei nõustunud kommunistiks hakkama. Tema laste eest hoolitses vanem õde Leena, kes oli vallaline. Anton Liimand oli Käära talu pärija, kuid majanduslike raskuste tõttu müüs talu maha ja ostis koha Harmis. Hiljem käis K. Liimand seal suviti abiks vennalapsi ja õe Juuli lapsi hoidmas ning maalitööd tegemas.

Liimand pidi paljude raskustega võitlema. Väga noorelt kaotas ta isa. Hiljem haigestus ja suri ema.

Hariduskäik
Aastatel 1913–1920 õppis Liimand Alu vallakoolis Rapla algkoolis.

K. Liiman oli märgatud juba oma kooliajal. Ta oli aktiivne, elav ja sõbralik poiss, kes seltsis kergesti. Tema vallatused olid üle kooli tuntud. Tema hüüdnimeks oli antud "Toots" ning see nimi meeldis tulevasele kunstnikule . Kuna Karl oli pere noorim laps, oskas ta nautida tähelepanu ja sellega kaasnevat. H. Läti andmete põhjal kutsuti K. Liimani koolis "Manniks". Küllap tuli see siis perekonna nimest.

Kuuendas klassis lasi loodusõpetaja õpilastel õuest tuua hariliku hobukastani võrseid. Antud ülesande järgi pandi need toas veenõusse kasvama ning jälgiti tema kasvu kuu aja jooksul. Lisaks sellele, et märgiti üles taime kasvuandmed, pidi ka tema arengust pilte joonistama. Teiste tööde seas paistis silma aga just Karli töö. Ta sai õpetajalt kiita, et ta oli joonistanud kõige natuurilähedasemalt ja realistlikumalt. See oli esimene avalik kunstitöö, millest saadud kiitus, tundus, et ahvatles noort inimest just kunstitee oma ellu valima . Õpetaja avaldas arvamuse, et Liiman võiks maalikunsti õppida. Antud hinnang muutis poisi märgatavalt tõsisemaks ja taltsamaks. Noormees hakkas oma aega rohkem kunstitöödele pühendama. Ta oli leidnud enda jaoks ala, mis talle meeldis, mis pakkus ajaviidet ja rahuldust ning väljendusvahendit. Liimand hakkas joonistustundides rohkem silma paistma ning kodust kaasa toodud joonistused ja akvarellitööd said nii mõnikordki joonistusõpetaja H. Veidenbaumi tunnustuse osaliseks. Samal kevadel saavutas K. Liiman joonistamises klassi parima õpilase maine.

Rapla algkooli viiendas klassis Karl haigestus ja pidi puudumise tõttu uuesti klassi kordama, kuid järgneval aastal lubati tal ikkagi 6. klassi eksamid koos endiste klassikaaslastega sooritada. Ainult saksa keeles jäi järeleksam.
 
. Tal oli soovitatud õpinguid jätkata kunstikoolis, kuid pärast algkooli lõpetamist eelistas Liiman õpinguid jätkata polütehnikumis. Kuid kuna pea terve klassikursus oli poolikuks jäänud, jäid tema teadmised polütehnikumi jaoks nõrgaks ning ta ei saanud sisse.

Õde oli viinud tema õppimise sooviavalduse ka Tallinna Riigi Kunstitööstuskooli ning sinna sai noormees vabakuulajana sisse. Aastatel 1920–1925 õpptis ta Tallinnas Riigi Kunsttööstuskoolis. Kunstitööstuskooli kõrvalt täiendas end Ants Laikmaa ateljeekoolis.

1924. aasta kevadel lõpetas ta Kunstitööstuskooli alamastme ja läks üle ülemastmele, spetsialiseerudes dekoratiivmaali alale. J. Raidjõe oma artiklis "Maalikunstnik Kaarel Liimand" arvab, et Liimand lahkus Kunstitööstuskoolist 1925. aastal ja siirdus kunstikooli Pallas.

Tallinna Riigiarhiivi andmetel kirjutas Liimand 1926. aasta talvel sooviavalduse Pallasele, et sinna õppima asuda. Ka ärakiri tunnistusest Riigi Kunstitööstuskoolist tunnistab Liimandi edasijõudmist 1925/26. õppeaastal.

Aastatel 1926–1933 õppis ta Tartus Pallases. Seal õppis ta põhiliselt Ado Vabbe juhendamisel maaliklassis.

28. jaanuaril toimub kunstiajaloo eksam. Liimandi ülesandeks oli vastata: Egiptuse kunst, Kreeka õitseaja kunst, Prantsuse gootika, Madalmaa 15. sajandi kunst, Prantsuse 18. sajandi kunst, Veneetsia 18. sajandi kunst. Hindeks sai ta hea. 1929. 27. sept. vaatas Pallase õpetajate nõukogu läbi õpilaste palved õppemaksust vabastamise kohta ning K. Liiman saab soodustust .

1933. aastal lõpetab Liimand Pallase ja saab kätte lõputunnistuse (vt lisa 1). Liiman esitas lõpetajate tööde näitusele 14 tööd. Sai praktilise osa hindeks hea ja teoreetiline osa on läbitud. Pärast kooli lõpetamist jäi ta elama Tartusse ja hakkas tegutsema vabakutselise kunstnikuna.

Alates 1935. aastast töötas ta Pallases joonistusõpetajana ja 1939 maaliateljee juhatajana, 1940. aastast oli ta Konrad Mäe nimelise Riigi Kõrgema Kunstikooli direktori asetäitja.

Aastal 1934 käis õpireisil Nõukogude Liidus ja aastal 1937 õpireisil Pariisis.

Kuulus aastast 1933 kunstiühingusse Pallas.

Poliitika, ühiskondlik tegevus
Tallinnas õpinguid jätkates elas kunstnik oma õe juures. Arvataksegi, et tema maailmavaadete üheks otsustavaks osaks kujunes õe Marie mees K. Tuisk (1891–1941). Kuna Liimand oli varajases lapsepõlves kaotanud isa, siis üsna tõenäoline, et see mees sai talle mingil määral isa eeskujuks ja juhiks.

Liimand pooldas kommunistlikku ideoloogiat.

Kunstniku naise Aino Bachi õemees oli seotud Venemaa kommunistliku liikumisega. Seega võisid Liimandi kommunistlikud mõjutused tulla naise perekonnast, kus nad aeg-ajalt ka külalisteks olid. Kindlasti jäi ta silma õemehe parteikaaslastele ja oli ka seetõttu hiljem üks väljavalituid, kes laskemoonarongi saatjaks sai. A. Liimand ütles, et kui antakse sõjamehele kätte püss, siis ta laseb. Sõjamees ei ole õpetatud mõtlema, vaid käsku täitma.

1929–1930 oli Liimand kaitseväeteenistuses ratsaväes. Sel ajal oli ta masendunud meeleoluga ja elutüdimuse tundega, mis tema optimistliku karakteri juures harva ette tuli.

Aastatel 1940–1941 oli ta Eesti Nõukogude Kunstnike Liidu organiseerimistoimkonnas.

Isiklik elu
Liimand oli abielus kunstnik Aino Bachiga.

Boriss Bernštein väidab oma raamatus (lk 12) "Aino Bach", et "1931. aastal sai Aino Bachist Karl Liimandi naine". Hilja Läti "Karl Liimand" väidab A. Bachi jutu ainetel (lk 35), et nende abielu vormistati 1937. aastal enne välismaareisi Lääne-Euroopasse. Tõenäoliselt on see hilisem fakt täpsem ja korrektsem.

Reis Euroopasse oli mõeldud tutvumiseks maailmakunsti ühe osaga, kuid Bachi ja Liimandi jaoks oli see ka kui pulmareis, mis tollaste rahaliste olude tõttu teisiti teoks ei saanud. Reis toimus tänu Liimandi välisstipendiumile ja Bachi honorarile. Enne reisi olid noored õppinud prantsuse keelt ning reis meeldis mõlemale väga. See jäi nende viimaseks ühiseks välisreisiks. Kaarel Liimandil ei olnud lapsi.

Hukkumine
6. juulil 1941 kohtas Aino Bach oma meest juhuslikult Pihkva rongijaamas. Laskemoonarong, mille vagunisaatja Liimand oli, oli jäänud Tartust evakueeritute rongi kõrvalteele seisma. Viimases rongis oli ka Aino Bach. Kunstnikepaar sai kokku ja varsti hakkas evakueeritavate rong edasi sõitma – Bach jõudis sellele vaevu peale joosta. Ei tea, kas Aino Bach jõudis öelda oma mehele lapseootusest, kuid varsti pärast seda ta kaotas lapse. Kaotus olevat tekkinud pingest, mis tekkis rongile tormates, et mitte maha jääda. Varsti pärast seda kohtumist hukkus Liimand hävituspataljonis. Täpset surmakuupäeva pole kindlaks tehtud, kuid tõenäoliselt toimus see vahemikus 6. juuli kuni 12. august 1941. Ago Liimand usub, et see oli olnud venelaste poolt organiseeritud sõit, kus vagunisaatjateks oli pandud eesti rahvusest parteikaaslased, kuna oli teada sakslaste võimalikust ründeplaanist.

1941. aasta 6. juulil sai Pihkva jaama lähikonnas sakslaste õhurünnaku ajal tabamuse laskemoonarong, mida Kaarel Liimand saatis. Sellisel juhul oleks kunstniku surmapäev 6. juuli 1941. Kuid on tähelepandav fakt, et Liimandiga koos moonarongi saatjaks läinud Tartu hävituspataljoni mees Himmelhoch, saatis onule telegrammi Novgorodist kuskil enne 10. augustit. Ometi ei teata kindlalt, kas nad sattusid koos ühele moonarongile. Samuti ei pruukinud sakslaste tabamuse korral hukkuda kogu moonarongi meeskond. 9. juulil langes aga kogu Pihkva sakslaste kätte. Seega pole siiani korda läinud kindlaks teha Liimandi surma üksikasju ega daatumit. Enamasti on aga kirjanduses Liimandi kohta märgitud: "Augustis hukkus K. Liimand hävituspataljoni liikmena" (Nurk 1977, 190), (EKA 2002, 239), (EKA 1970, 19). Eesti entsüklopeedia 5. köites on aga kirjas, et K. Liimand jäi 1941. aastal hävituspataljoni võitlejana Pihkva lähistel teadmata kadunuks.

Käära talust on järel ainult väravad ja koduhoovi püstitatud mälestuskivi.

Looming

Liimand tegi kunstitöid nii kompositsiooni, portree, natüürmordi, maastiku kui aktimaali alal.

"Liimand pööras maalis tähelepanu kõigile komponentidele, kuid eriti tähtsaks tundub ta olevat siiski pidanud värviprobleeme. Tema koloriidi põhiakord on tavaliselt rajatud kollastele-sinistele toonidele. Kuid talle olid südamelähedased ka hallid toonid oma nüansside ja varjundirikkusega".

Akvatinta
Tartu motiiv. 1934. Akvatinta
Poiss (vennapoeg Ago Liimand). 1937. Akvatinta

Akvarell
Pariisi bulvar. 1937. Akvarell
Notre Dame`i katedraal. 1937. Akvarell
Pariisi katused. 1937. Akvarell.
Pariisi vaade. 1937. Akvarell
Pariisi motiiv. 1937. Akvarell
Pariisi motiiv. 1937. Akvarell

Joonistused
Kompositsioon. 1923. Kriidijoonistus
Natüürmort pealuuga. 1923–1925. Sulejoonistus tušiga
Kunstniku ema portree. 1928. Kriidijoonistus
Päevalilled. 1930–1933. Värviline kriidijoonistus
Istuv poiss. 1939–1940. Kriidijoonistus

Pliiatsijoonistused
Tiiu-Mall Hiie portree. 1937. Pliiats
Juuli Loidi portree. 1938. Pliiats
Mustlaspoiss. 1939. Pliiats
Hindi portree. 1940. Pliiats
Tervitav tööline. 1941. Pliiats
Eerik Haameri portree. 1939. Pliiats

Söejoonistused
Akt. 1925. Süsi
Helgi Raami portree. 1939. Süsi, sangviin
Eerik Haameri portree. 1939. Süsi, sangviin
Akordionimängija. 1938. Süsi
Kunstnik Kristjan Tedre portree. 1940. Süsi
Poiss bajaaniga (etüüd). 1938. Süsi

Külmnõel
Kirjanik Aadu Hinti portree. 1940. Külmnõel
Merilaasi portree. 1940.
Daami portree. 1934. Külmnõel

Litograafia
Naise portree. 1934. Litograafia

Monotüüpia

Emajõe kallas. 1935. Monotüüpia
Lapse portree. 1935. Monotüüpia
Natüürmort. 1935. Monotüüpia
Natüürmort. 1936. Monotüüpia

Ofort
Mustlaspoiss. 1938. Ofort
Poiss. 1940. Ofort
Kirjanik Aadu Hindi portree. 1940. Ofort

Tušš, akvarell
Natüürmort. 1924. Tušš, akvarell
Natüürmort. 1925. Tušš, akvarell

Kuivnõel
Kirjanik Aadu Hindi portree. 1940. Kuivnõel 
Noormehe portree. Kuivnõel
Naise portree. 1940. Kuivnõel
Kersti Merilaasi portree. 1940. Kuivnõel

Õlimaalid

Puiestee. 1927. Õli
Tartu motiiv. 1928–1929. Õli
Armi koolimaja. 1929. Õli
Ema ja Laps. 1932. Õli
Sügis (Kartulivõtjad). 1933. Õli 
Liblikapüüdjad. 1933. Õli 
Tõnis Loidi portree. 1933. Õli
Maskid. 1934. Õli
Köögis. 1934. Õli
Kunstnik Kristjan Tedre portree. 1934. Õli
Aino Bachi portree. 1934. Õli 
Maskid. 1934. Õli.
Aino Bachi portree. 1934. Õli.
Tartu motiiv. 1935. Õli.
Tütarlaps raamatuga. 1935. Õli. 
Tütarlapse portree. 1935. Õli
Rõdu. 1935. Õli. 
Karjane (etüüd). 1936. Õli
Istuv tütarlaps. 1936. Õli
Mees kullerkuppudega. 1936. Õli 
Mehe portree. 1936. Õli.
Jaan Tõnissoni portree. 1936. Õli
Lõikus. 1937. Õli
Lodjad Emajõel. 1938. Õli
Poiss punastes pükstes (Poisike). 1938. Õli
Rutja maastik. 1938. Õli
Akordeonimängija. 1938. Õli
Emajõgi. 1938. Õli 
Natüürmort torsoga. 1938. Õli.
Maastik suvitajatega. 1939. Õli
Natüürmort õuntega. 1939/40. Õli
Porkuni maastik. 1939/40. Õli
Luuletaja Debora Vaarandi portree. 1940. Õli
Debora Vaarandi portree. 1940. Õli.
Tööliste rongikäik. 1941. Õli
Leivategija portree. 1928–1930. Õli 
Tartu äärelinn. 1928–1930. Õli
Natüürmort. 1928–1930. Õli
Perekond õhtul. 1932. Õli, kartong.
Tartu motiiv. 1932–1933. Õli 
Vanaeit. 1933. Õli
Õhtu. (Figuraalne kompositsioon.) 1933. Õli
Natüürmort kipsist lapsefiguuriga. 1933. Õli
Liblikapüüdjad. 1933. Õli
Istuv akt. 1933. Õli
Sügis. 1934. Õli
Natüürmort naisega. 1934. Õli
Istuv akt. 1935. Õli
Motiiv botaanikaaiast. 1935. Õli
A. Rõude portree. 1935. Õli
Autoportree. 1936. Õli
Tuulajad. (Viljapuhastajad.) 1936. Õli
Rannamaastik. (Karepa maastik.) 1936. Õli
Tartu motiiv. 1936. Õli
Tütarlaps. 1936. Õli
Aino Bachi portree. 1936. Õli
Poiss kitarriga. 1936. Õli
Narva vaade. 1937. Õli
Õunakoorija. (Aino Bachi ema portree.) 1937. Õli
Vanamees kruusiga. (Anio Bachi isa portree.) 1937. Õli
Naisakt. (Alasti.) 1938. Õli
Pähklikorjajad. 1939. Õli
Põlva maastik. 1939. Õli, papp
Akna all. 1939. Õli
Mererand Rannamõisas. (Rannik.) 1939. Õli
Tütarlapse portree. (Prl. Raami portree.) 1939. Õli
Neljas rood Naroova kaldal. Dateerimata. Õli
Pastoraal. 1940. Õli

Vaata ka
 Kaarel Liimandi tänav

Viited

Kirjandust
Abel, T. 11.10 1985, Kuue maalikunstniku näitus nüüd ja 1939. aastal, Sirp ja Vasar
Bernstein, B. 1981, Aino Bach, Tallinn
1990, Eesti entsüklopeedia, II trükk, V köide (EE), Tallinn
2002, Eesti Biograafiline Leksikon. Täiendusköide, Saku
Genss, J. 1948, III osa, Eesti kunstnike leksikoni, Tallinn
Jassmann, Š.; Läti, H. n 1,1964, Kaarel Liimandi maaliloomingust, Kunst 
Johani, H. 7 1985, Inimesi ja sündmusi, Looming
Lamp, E., 1970, Kunst Suure Isamaasõja ajal, Eesti kunsti ajalugu (EKA), II köide, Tallinn
Loodus, R., Keevallik, J., Ehasalu, P., 2002, Eesti Kunsti Ajaraamat 1923–1944 (EKA), Tallinn
Läti, H. 11.05 1986, Juubilar Kaarel Liimand, Rahva Hääl
Läti, H. 29.10 1976, Kaarel Liimand, Sirp ja Vasar
Läti, H. 1973, K. Liimand, Tallinn 
Läti, H. 1963, K. Liimand, Tallinn 
Nurk, T. 1977, Kõrgem Kunstikool "Pallas", Tallinn
Toomtalu, H. 22.05 1986, Meenutusi Kaarel Liimandist, Ühistöö
Pukk, P. 11.05 1986, Valgusepüüdja, Noorte Hääl
Pütsep, E., 1996, Kunstielu Eestimaal II, Stockholm
Raidjõe, J. 7.01 1975, Maalikunstnik Kaarel Liimand, Ühistöö
Solomõkova, I. 1977, Maal, Eesti kunsti ajalugu (EKA), I köide, II raamat, Tallinn
19.01 1965, Tuntud inimesi meie rajoonist: Kaarel Liimand, Ühistöö
Vulf, E. 26.03 1987, Õunapuude õitsemise ajal, Ühistöö

Arhiivimaterjalid
ERA (Eesti Riigiarhiiv Tallinnas), f. 3950 (Kõrgem Kunstikool Pallas), nimistu 1, säilitusühikud 9, 11, 14, 15, 33, 41, 42, 51, 74
MT (Mahtra Talumuuseum Juurus), f. 3367 (Minu koduküla Rapla-Uusküla. Koostanud H. Toomtalu, 1996), n. 1

Videod tema kohta
Soosaar, M. 1978, Liblikapüüdja, Eesti Telefilm

Näitused
 "Pärsimägi ja Pallas", Rüütelkonna hoone, 28.02.–11.05.2003 
 "Aino Bach", Adamson-Ericu muuseum, 28.03.–11.05.2003

Välislingid

Eesti maalikunstnikud
Kõrgema Kunstikooli Pallas õppejõud (1919–1940)
Kõrgema Kunstikooli Pallas vilistlased (1919–1940)
Eestistatud nimega inimesed
Eesti ratsaväeosade koosseis
Eesti NSV hävituspataljonlased
Sündinud 1906
Surnud 1941