joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Baruto – tõlkes kaduma läinud

"Baruto – tõlkes kaduma läinud" on 2009. aasta Eesti dokumentaalfilm sumomaadleja Kaido Höövelsonist (võitlejanimega Baruto). Filmi režissöör ja stsenarist on Artur Talvik.

Filmi on n-ö poolenisti keelatud – seda ei tohi näidata televisioonis ega suurtes kinodes. Laiema linastamise õiguste üle peab Talvik läbirääkimisi Höövelsoni klubi Onoe ning Jaapani Sumoliiduga.

Välislingid 
Eva Kübar: "Talvik maadleb Baruto nimel Jaapaniga" Postimees, 18. juuni 2009
Eva Klaas: "Barutost tehtud film jõudis vaatajateni" Virumaa Teataja, 20. juuni 2009
Tarmo Teder: "Barutot võib vaadata Talviku rändkinos" Sirp, 11. september 2009

Eesti dokumentaalfilmid
Spordifilmid
Eluloofilmid
2009. aasta filmid
Olev Siinmaa

Olev Siinmaa (kuni aastani 1936 Oskar Siiman; 12. november 1881 Pärnu – 29. märts 1948 Norrköping, Rootsi) oli eesti arhitekt, sisekujundaja ja mööblikunstnik, kauaaegne Pärnu linnaarhitekt.

Õpingud
Olev Siinmaa õppis aastatel 1890–1894 Pärnu Ülejõe Algkoolis ja erakoolides. Seejärel töötas ta oma isa juures, kes oli Pärnus tisleritöökoja omanik. 1911. aastal läks ta Saksamaale Wismarisse arhitektuuri õppima, aastatel 1912–1914 õppis tehnikumis Konstanzis. Pärast seda töötas ta Lübeckis mööblikujundaja ja sisearhitektina.

Töö arhitektina
1925. aastal sai Olev Siinmaast Pärnu linnaarhitekt. Tema esimeseks tööks sellel ametikohal oli Pärnu tenniseklubi mänguplatside ja piirdeaia projekteerimine Ringi tänaval. See aed on säilinud tänaseni. Järgnesid Pärnu mudaravila (1927), Pärnu staadioni esimene tribüün (1928; põles 1932. aastal) ja Pärnu kõlakoda (1936). 

Olev Siinmaa linnaarhitektiks oleku ajal omandas Pärnu kuurort kaasaegse ilme, linna uusehitised sulasid hästi kokku ümbritseva loodusega. Ehitustegevus oli Pärnus eriti intensiivne 1930. aastate teisel poolel, majandusliku tõusu ajal.

A. Adamsoni kaubamaja (Kuninga tänav 25) kohandati 1928. aastal Siinmaa kavandite järgi hotelliks. 1929. aastal projekteeris Siinmaa suvekasiinoks ümber ehitatud Ammende villa sisekujunduse, kuid seda projekti ei kasutatud.  

Siinmaa projekteeritud on funktsionalistlik villa Tallinnas aadressil Roosikrantsi tänav 4B (valmis 1932. aastal) Balti Puuvillavabriku direktorile Mark van Jungile. Siinmaa enda eramu (1931–33) on üks kõige funktsionalistlikumaid kodu reformivaid eramuid Eestis. 

Üheks õnnestunumaks funktsionalistlikuks hooneks Eestis on Olev Siinmaa ja Anton Soansi koostöös projekteeritud Pärnu rannahotell, mida ehitati 1935. aasta septembrist kuni 1937. aasta juunini. Ka rannahotelli söögisaali mööbel oli Siinmaa kavandatud ja valmistati Pärnu Puidutööstuse Artellis. 

1937. aastal projekteeris Siinmaa Pärnu ranna kõlakoja, mis valmis sama aasta suveks. 

Siinmaa oli ka Oru lossi interjööride kujundaja (loss valmis 1936. aastal, kuid hävis II maailmasõjas) ja Tahkurannas Konstantin Pätsi ausammast ümbritseva pargi kavandaja. 

1944. aastal põgenes Siinmaa Rootsi, kus töötas Norrköpingi abiarhitektina.

Tunnustus
 1939 – Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk

Vaata ka
 Olev Siinmaa bareljeef
 Rüütli 1a

Viited

Välislingid
 Mart Kalm. Rannalinn, seenrõdu ja viinakapp : Pärnu linnaarhitekt Olev Siinmaa.
 Mart Kalm: Siinmaa – rannalinn, seenrõdu ja viinakapp 
 Funktsionalism Eestis  

Eesti arhitektid
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1881
Surnud 1948
Kaltan

Kaltan (vene Калтан) on linn Venemaal Kemerovo oblastis.

Kaltan asub Kondoma jõe paremal kaldal. Linna läbib Novokuznetski–Taštagoli raudtee, linnast põhja poole jääb Ossinniki–Šuštalepi–Kaltani–Malinovka maantee. Kaugus Kemerovost on 338 km ja Ossinnikist 12 km. 

Linna geograafilised koordinaadid on .

Ajalugu 

Kuni 20. sajandini ning venelaste tulekuni oli seal šori uluss (küla). 

Aastal 1946 tekkis töölisasula, mis sai linnaõigused 1959. aastal.

Rahvastik 

Kemerovo oblasti põliselanikud on šorid ja teleuudid (kokku 0,5% rahvastikust).

Elanike arv
 25 300 (2005)
 24 840 (2008)
 24 890 (2009)

Majandus 

Linnas on Lõuna-Kuzbassi elektrijaam (Южно-Кузбасская ГРЭС), mille võimsus on 554 MW.

Vaata ka 
Šuštalep

Välislingid 
 Kaltani linna ametlik kodulehekülg

Kemerovo oblasti linnad
Tapio Wirkkala

Tapio Veli Ilmari Wirkkala (2. juuni 1915 Hanko – 19. mai 1985 Helsingi) oli soome disainer ja skulptor.

Tapio Wirkkala õppis Helsingis Töölö koolis ning aastatel 1933–1936 kunstitööstuskoolis. Karjääri alguses tegi ta skulptorina peamiselt tellimustöid, sealhulgas sõjajärgseid langenute mälestusmärke. Ta tegutses ka graafikuna.

Aastal 1946 võitis Tapio Wirkkala Iittala klaastoodete ja 1947 Soome Panga rahatähtede kujundamise võistluse. Aastal 1955 käibele lastud Soome margad olidki Wirkkala kujundatud.

Ta kasutas väga erinevaid materjale: klaasi, puitu, portselani, metalli, plasti. Juba 1940. aastatel avastas ta lennukivineeri, millest sai hiljem üks tema lemmikmaterjale. Tema suurim vineerskulptuur on 1967. aasta Montréali maailmanäituse jaoks valmistatud üheksameetrine "Ultima Thule".

Alates 1972. aastast oli ta Soome Akadeemia liige.

Tapio Wirkkala oli abielus keraamik Rut Brykiga. Nende poeg Sami Wirkkala on sisekujundaja ja tütar Maaria Wirkkala maalikunstnik.

Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Välislingid
 Koduleht
 Näitus Espoo moodsa kunsti muuseumis
 Pilte

Soome kunstnikud
Disainerid
Soome skulptorid
Sündinud 1915
Surnud 1985
Ludwig van Heyden

Krahv Ludwig Heinrich Sigismund van Heyden (vene keeles Логин Логинович Гейден; 6. jaanuar 1806 Peterburi – 20. juuni 1901 Peterburi) oli hollandi päritolu Venemaa mereväeohvitser (admiral) ja riigitegelane. 

Ludwig van Heyden oli viitseadmirali auastmes Tallinna sadama kõrgeim komandör ja sõjakuberner 1856–1859.

Ludwig van Heyden on maetud Novodevitši kalmistule Peterburis.

Perekond

Ludwig Heinrich Sigismund van Heyden sündis Eestimaa kubermangus elanud ja sel ajal 2. järgu kapteni auastmes Balti laevastikus teeninud riigikrahvi Lodewijk van Heydeni ja Anne-Marie Akeleye pojana.

Sõjaväeteenistus

Pärast Paažikorpuse lõpetamist 14-aastasena anti talle mitšmani auaste ning ta osales noorelt Otto von Kotzebue ümbermaailmareisil fregatil Predprijatije. 1827 osales leitnandina Navarino lahingus, mille eest pälvis 20-aastasena 4. järgu Püha Vladimiri ordeni.

23-aastasena autasustati teda 4. järgu Püha Georgi ordeniga 18-kuulises sõjalaevastiku kampaanias osalemise eest (Vene-Türgi sõda (1828–1829)).

Keiser Nikolai I määras ta pärast keisritroonile tõusmist oma tiibadjutandiks. Aja jooksul teenis van Heyden välja kõik staabiohvitseri auastmed: eskaadri major (эскадр-майор).  juhatajana (staabiülemana) oli ta Sõjamerejõudude Peastaabi valvekindral, Tallinna sadama kõrgeim komandör ja sõjakuberner.

3. aprillil 1849 nimetati ta kindraladjutandiks. 1895 nimetati ta Riiginõukogu liikmeks.

Isiklikku

30. jaanuaril 1835 abiellus ta Aleksandra Hrapovitskajaga (1814–1883), kes oli Peterburi kubermangu tsiviilkuberneri (1826–1835) salanõuniku Ivan Semjonovitš Hrapovitski (1786–1864) tütar.

Autasud
Püha Vladimiri ordeni 4. klass (1827), Navarino lahingu eest.
Püha Vladimiri ordeni 2. klass
Püha Georgi ordeni 4. klass
Püha Anna ordeni 1. klass
Prantsusmaa Auleegioni ohvitseririst
Püha Vladimiri ordeni 1. klass (1876) 
Püha Andrease orden (1879) 
Nikolai I, Aleksander II ja Aleksander III portreed (1892)

Viited

Välislingid
TÜ Ajaloo muuseum: Heyden, Ludwig von (Charles Borchardti foto) Andmed ESTERis

Eestimaa inimesed
Ludwig Heinrich Sigismund van
Hollandi inimesed
Püha Andreas Esmakutsutu ordeni kavalerid
Püha Vladimiri I klassi ordeni kavalerid
Venemaa keisririigi admiralid
Venemaa keisririigi Riiginõukogu liikmed
Vene Tallinna sõjakubernerid
Sündinud 1806
Surnud 1901
Aleksander Mui

Aleksander Mui (2. september 1900 Uuemõisa vald (Pöide kihelkond), Saaremaa – 26. oktoober 1941 Pöide vald, Saaremaa) oli eesti kommunist, EK(b)P Saaremaa komitee sekretär.

Mui oli pikaajaline Eestimaa Kommunistliku Partei liige, liitus illegaalse EKP-ga 1923. aastal. Ta oli 1. detsembri riigipöördekatsest osavõtja, kes tabati ja saadeti sunnitööle, kus viibis aastail 1924–1940. Ta vabastati Tallinna keskvanglast 21. juunil juunipöörde käigus.

Mui oli juulivolikogu liige, EK(b)P Saaremaa komitee sekretär aastatel 1940–1941, Eesti NSV Ülemnõukogu I koosseisu liige aastail 1940–1941 ja Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe I asetäitja aastail 1940–1941.

Pärast Teise maailmasõja Nõukogude–Saksa sõja algust jäeti Mui EKP Keskkomitee poolt Eestisse sakslastele vastupanu ja agitatsioonitööd korraldama. 

Mui tabati Saaremaal ja hukati Saksa okupatsioonivõimude poolt 26. oktoobril 1941 Saaremaal Pöide vallas.

Viited

Eesti NSV I Ülemnõukogu liikmed
Sündinud 1900
Surnud 1941
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Šuštalep

Šuštalep (vene keeles Шушталеп, (algnimi 18.–19. sajandite vahetusel Шуштулеп Šuštulep)  on endine alevik ja Kaltani linna asum Venemaal Kemerovo oblastis. 

Šuštalep asub Kondoma jõe paremal kaldal. Asumit läbib Novokuznetski–Taštagoli raudtee ja Ossinniki–Šuštalepi–Kaltani–Malinovka maantee. Asub 245 km Kemerovost ja 5 km Ossinnikist.

Ajalugu 

Šuštalepi aladel ja selle ümbruses on elatud juba kiviajal. 
Kuni venelaste tulekuni oli seal šori uluss (küla). Šuštulepi algnime all asula tekkis 1800–1806 Siberi koloniseerimise ajal.

Rahvastik 

Venelased, šorid.

Majandus 

Regionis on kaevandused, s. h. Šuštalepskaja kaevandus. Kivisüsi läheb Lõuna-Kuzbassi elektrijaama.

Viited

Välislingid 
 Kaltani linna ametlik kodulehekülg

Venemaa alevikud
Kemerovo oblast
Ahti Kooskora

Ahti Kooskora (sündinud 28. aprillil 1971 Tallinnas) on eesti arhitekt.

Ta on Tallinna Reaalkooli 104. lennu vilistlane, lõpetas 1989. aastal.
Õpilasomavalitsuse liige.
Koos Peeter Marveti ja Märten Rossiga likvideeris komsomoli tollases Tallinna II Keskkoolis.

Arhitektidiplom (vastab magistrikraadile) Tallinna Kunstiülikoolist 1994.

Arhitektipraksis aastast 1997, tegutseb Tallinnas. Varem, aastatel 1994–1997 töötas Masso Arhitektibüroos. Aastast 2014 Sweco Projekti AS peaarhitekt.

Publikatsioonid
 Ahti Kooskora: Kiasma – nägemisnärvide ristumiskoht Äripäev, 03.11.2000
 Ahti Kooskora: Moderna Museet – käsn, peegel ja nuga Äripäev, 12.01.2001

Välislingid 
 arhitekt.ee
http://www.arhliit.ee/koosseis/liikmed/liige/529/
https://2017.arhitektuuripreemiad.ee/
https://goo.gl/maps/LavUAJnjijrCWmYF7
http://www.arhliit.ee/galerii/27375/
 Urmas Oja: Rakvere moodsaima välimusega kortermaja Eramu & Korter, 02.2008
 Urmas Oja: Kaks linnaruumi ilmestavat uut kortermaja Virumaa Teataja, 15.04.2008

Eesti arhitektid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1971
Barbi Pilvre

Barbi-Jenny Pilvre-Storgård (sündinud 19. aprillil 1963) on kommunikatsiooniekspert, eesti ajakirjanik ja ajakirjandusõppejõud, XII Riigikogu ja XIII Riigikogu liige.

Haridus
Pilvre lõpetas Tallinna 21. Keskkooli 1981. Tal on MA eesti filoloogias (1987. Tartu Ülikool, eesti keel ja kirjandus) ning M.Sc psühholoogias (TPedI/Tallinna Ülikool 2000). 26. augustil 2011 kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoritöö "Naiste meediarepresentatsioon Eesti ajakirjanduskultuuri ja ühiskonna kontekstis".

Töö
Pilvre on alates 2022 Fenno-Ugria projektijuht. Ta on kommunikatsiooniekspert ja -ettevõtja. Ta on töötanud Tallinna Ülikoolis Balti Filmi, Meedia, Kunstide ja Kommunikatsiooni Instituudi (BFM) dotsendina. Varem oli Pilvre pikka aega ajakirjanik ajalehes Eesti Ekspress, sealhulgas kultuurilisa Areen juhataja ja arvamustoimetajana. Ta on sageli võtnud sõna soolisuse teemadel ning nimetanud ennast ise "valvefeministiks", kellelt ajakirjanikud alatasa kommentaare küsivad.

Poliitiline tegevus
Pilvre kuulub Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. Ta on Pirita linnaosakogu liige.  

2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta 2. valimisringkonnas (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosa). Ta sai 1187 häält, kuid valituks ei osutunud. Märtsist 2014 märtsini 2015 oli ta Riigikogu liige justiitsministri kohale asunud Andres Anvelti asendusliikmena. 

2015 Riigikogu valimistel sai 909 häält ning valituks ei osutunud. Alates 23. novembrist 2016 oli ta taas Andres Anvelti asendusliige XIII Riigikogus.

Barbi Pilvre oli vabaühenduste liidu EMSL nõukogu liige 2008–2013, oli Pirita halduskogu esimees aastatel 2009–2017 ja Tallinna Linnavolikogu liige 2013–2014 ja märtsist 2015 novembrini 2016.

Teosed
 "Minu Vormsi". Petrone Print, Tartu 2020.
 "Formaat". Eesti Ekspressi Kirjastus, 2002 (essee- ja artiklikogu)
 "Sugu telepildis", 2004 (e-õppevahend)
 "Minu võitlused" Tallinn, 2011 (artiklikogu) ISBN 9789949215867
 "Veri ja kord", 2019, esseed ja artiklid

Isiklikku
Tema noorem vend Glen Pilvre on muusikaprodutsent, vennanaine Kadi Toom on laulja.

Välislingid 

 
 Barbi Pilvre Riigikogu kodulehel
 "Barbi Pilvre, feminist 24h" Eesti Päevaleht, 4. jaanuar 2003
 Barbi Pilvre raamatu "Tilliga ja tillita: retsepte Eesti feministidelt" kodulehel
Barbi Pilvre kampaanianädal: andke minna, kommentaatorid, nüüd on teie kord!, Postimees, 9. jaanuar 2015
 Barbi Pilvre, Vene veri Eesti soontes, Eesti Ekspress, 26. september 2018
 Barbi Pilvre blogi

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Eesti feministid
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Tallinna Ülikooli õppejõud
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
Sündinud 1963
Leida Soom

Leida Soom (7. oktoober 1912 – 25. september 2009) oli eesti ooperilaulja, tekstiili- ja eksliibrisekunstnik.

Erialase hariduse omandas Leida Soom Riigi Kunsttööstuskoolis, mille lõpetas 1933. aastal tekstiili erialal. Asus seejärel tööle osaühingusse Kunstkäsitöö, kus töötas kuni 1941. aastani.

Paralleelselt kunstnikutööga õppis laulmist; tegi seda algul eraviisiliselt, aastatel 1944–1947 aga Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Made Pätsi juhendamisel.

Aastatel 1941–1969 laulis ta Estonia teatri ooperikooris ja oli aastatel 1946–1949 sama teatri solist.

Alates 1956. aastast kuulus ta Eesti Teatriliitu.

Laialdast tuntust kogus Leida Soom eksliibrisekunstnikuna, valmistades elu kestel umbes nelisada eksliibrist. Peamiselt kujundas ta eksliibriseid kunsti- ja teatriinimestele, näiteks Maarja Haamerile ja Teo Maistele. Lisaks eksliibriste loomisele ta ka kogus neid – tema kollektsioonis oli umbes 40 000 tööd teistelt autoritelt, teiste seas Kristjan Raualt, Ernst Kollomilt, Hando Mugastolt, Richard Kaljolt ja Arkadio Laigolt.

Tuntumad teatrirollid

Lucia – Pietro Mascagni "Talupoja au" (1942)
Maddalena – Giuseppe Verdi "Rigoletto" (1946)
Mercédès – Georges Bizet' "Carmen" (1947)
Martha – Pjotr Tšaikovski "Jolanthe" (1948, 1961)
Larina – Pjotr Tšaikovski "Jevgeni Onegin" (1949)
Flora – Giuseppe Verdi "Traviata" (1950)
Hata – Bedřich Smetana "Müüdud mõrsja" (1950)

Eesti ooperilauljad
Eesti näitlejad
Eesti tekstiilikunstnikud
Sündinud 1912
Surnud 2009
Eppur si muove

"Eppur si muove" või "E pur si muove" ("[ta] liigub siiski") on lause, mille Galileo Galilei olevat pomisenud pärast inkvisitsioonikohtu ees heliotsentrismist lahtiütlemist 1633. Mõeldud on Maa liikumist ümber Päikese. 

Pole põhjust arvata, et Galilei need sõnad ütles, kuigi ta heliotsentrismist siiralt lahti ei öelnud. Tema õpilase Vincenzo Viviani kirjutatud biograafias (1717) neid ei mainita. 

Fraasi avaldas trükisõnas esmakordselt ajakirjanik Giuseppe Baretti 1757 ühes Londonis avaldatud antoloogias. Sõnad said tuntuks selle raamatu 1761 avaldatud prantsuskeelse tõlke kaudu.

Vaata ka
 Galilei protsess

Teadusajalugu
Väljendid
S.T.A.L.K.E.R. Shadow of Chernobyl

S.T.A.L.K.E.R. Shadow of Chernobyl (S.T.A.L.K.E.R. Tšernobõli Vari) on Ukraina mängufirma GSC game worldi valmistatud FPS arvutimäng. Mäng väljastati 2007. aastal. Mängus on ka lisaks FPS elementidele ka RPG ja õudusmängude elemente. Mängule on ka järgnevaid osi. S.T.A.L.K.E.R. Clear Sky ja S.T.A.L.K.E.R. Call of Pripyat. Mäng toimub Tšernobõli tuumajaamas, Prõpjatis ja selle ümbruses, mida tuntakse nimega "The Zone"

Windowsi mängud
Tšornobõli katastroof
Jakob Staël von Holstein

Jakob Staël von Holstein (28. mai 1628 Pärnu – 2. oktoober 1679) oli Rootsi sõjaväelane ja arhitekt.

Jakob Staël von Holstein sündis Pärnu bürgermeistri Matthias Stael von Holsteini (surn. 1649) pojana.

1652. aastal sai ta naturalisatsiooni korras Rootsi aadlikuks.
 

Taani-Rootsi sõja tulemusel sai temast 1658 Karl X Gustavi vägede peakorteriks olnud Køge komandant Taanis. 29. mail 1660 määrati ta Eesti-, Liivi- ja Ingerimaa suurtükiväe ülemaks ja kindralkortermeistriks ning tema ametiülesannete hulka kuulus ka kindlustuste ehitamine (sealhulgas ka Tallinna Wismari raveliini jne tugevdamine). 

1666. aastal sai temast sõjanõunik, 1667. aastal Liivimaa maamarssal, 1673. aastal Eestimaa maanõunik ja sama aasta 15. septembril määrati ta Tallinna asehalduriks. 3. augustil 1674 ülendati ta suurtükiväe kindralmajoriks.

Arhitektina kujundas ta mitmeid palladianistlikus stiilis elamuid Toompeal. Tõenäoliselt on ta ka Maardu mõisahoone ja Pikk tänav 28 asuva Rootsi saatkonnahoone, nn Axel von Roseni (1624–1679) palee autor. Samuti projekteeris Palmse mõisa.

Ta hukkus duellil õuekohtu assessori, kindralmajori, maanõuniku ja Altenwoga vabahärra Gustav von Mengdeni (1625–1688) vastu. (Vt ka tema poeg Otto Reinhold von Mengden (surnud 1687) .)

Talle kuulus Eestimaal Anija (Hannijöggi) ja Jõelähtme (Jegelecht) ning Liivimaal Ranka (Ramkau) mõis.

Perekond
Jakob Staëli vanemad olid Pärnu raehärra ja hilisem Pärnu bürgermeister Matthias Stael (surnud 1649) ja Elisabeth Hartwigh (surnud 1622), kes oli Pärnu raehärra Berend Hartwighi tütar.

Ta abiellus Pürksi vabapreili Anna Sophie von Ungern-Sternbergiga, kes oli Riia linnuse asehalduri vabahärra Wolmar von Ungern-Sternbergi (surnud 1667) ja Paadrema mõisast pärit Sophie von Uexkülli tütar. Abielust sündisid:
Sophie Elisabeth;
Karl Jacob;
Otto Wilhelm (1668–1730), Rootsi sõjaväelane ja 1719. aastast Rootsi vabahärra;
Jacobina Juliane;
Fabian Ernst (1672–1730), Rootsi kindraladjutant, Eestimaa rüütelkonna peamees;
Jacobina;
Jacob Axel (1680–1730), kuninglik poola kindraladjutant, kes sai tuntuks oma 1720. aasta duellivõiduga Taani-Norra viitseadmiral Peter Wessel Tordenskjoldi vastu.

Tema 1679 lesestunud abikaasa abiellus vabahärra Reinhold Johann von Ferseniga, kes oli Rootsi kuninglik nõunik ja Svea õuekohtu president, ning sai 1712 Rootsi krahvitiitli.

Viited

Eestimaa maanõunikud
Liivimaa maamarssalid
Baltisakslased
Tallinna ajalooga seotud inimesed
Rootsi kindralmajorid
Rootsi arhitektid
Sündinud 1628
Surnud 1679
Staël von Holsteinid
Geórgios Papandréou noorem

Geórgios Papandréou (Γεώργιος Παπανδρέου; sündinud 16. juunil 1952 Saint Paulis) on Kreeka poliitik. Ta oli Kreeka peaminister alates 6. oktoobrist 2009 10. novembrini 2011.

Geórgios Papandréou sündis Ameerika Ühendriikides Minnesota osariigis, kus tema isa Andréas Papandréou oli ülikooli õppejõud. Tema ema on ameeriklanna Margaret Chant. 
Kreeka peaministrid on olnud nii tema vanaisa Geórgios Papandréou kui ka isa Andréas Papandréou.

Geórgios Papandréou õppis sotsioloogiat Amhersti kolledžis, Stockholmi Ülikoolis, London School of Economicsis ja Harvardi Ülikoolis.

Aastal 1974 asus Geórgios Papandréou elama Kreekasse. Aastal 1981 valiti ta parlamenti. Aastatel 1988–1989 ja 1994–1996 oli ta haridus- ja religiooniminister ning aastatel 1999–2004 välisminister. 

Geórgios Papandréou on alates 2004. aastast Ülekreekalise Sotsialistliku Liikumise PASOK esimees. Alates 30. jaanuarist 2006 on ta Sotsialistliku Internatsionaali president.

Pärast PASOK-i võitu 4. oktoobril 2009 toimunud parlamendivalimistel sai Geórgios Papandréoust 6. oktoobril 2009 Kreeka peaminister. 7. oktoobril vannutati ametisse tema valitsus. Kuni 7. septembrini 2010 oli Geórgios Papandréou ühtlasi Kreeka välisminister.

Tunnustus
1999 Valgetähe I klassi teenetemärk

Välislingid

 Ametlik koduleht

Kreeka peaministrid
Valgetähe I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1952
Ingå vald

Ingå (soome Inkoo) on vald Soomes Uusimaa maakonnas. Asub umbes 55 km Helsingist lääne pool.

Naabervallad on Raseborgi linn, Lohja linn, ja Siuntio vald.

59% elanikest on soomerootslased.

Ingåt on esmakordselt mainitud 1335. aastal.

1946 liideti vallaga Degerby vald ja 1957 Porkkala rendiala koosseisus olnud endised Degerby valla alad.

Ingå on tuntud suvilarajoon.

Viited

Välislingid 

 Ingå valla koduleht

Uusimaa maakonna vallad
Valtatie 1

Valtatie 1 on Helsingist Turusse kulgev põhimaantee Soomes. See on osa rahvusvahelisest E18-teelõigust. Tee pikkus on 166 kilomeetrit. Tee kuulub teede- ja sideministeeriumi haldusüksuse töörühmale, kes haldab peateede võrku. Samas kuulub see tee üleeuroopalisse Euroopa Liidu määratud TERN-i teedevõrku. 

Valtatie 1 on kogu ulatuses kiirtee (moottoritie). Selle viimane osa avati 28. jaanuaril 2009. Tee avamist õigeaegselt segasid tunnelite ohutusest tulenevad probleemid. Tee läbimine on päris sujuv, kui mitte arvestada vahetevahel Helsingist väljumisel ettetulevaid ummikuid. 

Tee kulgeb läbi järgmiste valdade: Helsingi–Espoo–Kauniainen–Espoo –Kirkkonummi–Vihti–Lohja–Nummi-Pusula –Lohja–Salo–Paimio–Kaarina–Turu. Kõige tihedam liiklus Turu kiirteel on Kehä I ja Kehä II vahel, kus keskmine liiklustihedus on ligi 70 000 sõidukit päevas. Ennustatakse, et see teelõik on selles kohas 2030. aastal Soome kõige tihedama liiklusega.

Ajalugu

Kiirtee ehitus

Pilte Turu kiirteest

Välislingid 

Tieyhtiö Ykköstie Oy
Pilte kiirteest ja selle ehitamisest

Soome transport
Maanteed
Onu Bella

Onu Bella (kodanikunimega Igor Maasik (kuni 1989. aastani Maksimov); 19. september 1961 Tartu – 1. mai 2018) oli eesti muusik ja meelelahutustegelane, Eesti Kirjanike liidu liige 2015. aastast.

Ta õppis Tartu 2. Keskkoolis ja lõpetas 1980. aastal Tartu 5. Keskkooli, lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli (füüsika-keemiateaduskonnas) 1985. aastal.

Ta oli keemiaõpetaja Narva 2. Keskkoolis (1985–1988), kuni 1992. aastani Tartu Konservitehase insener-keemik ja varumisosakonna juhataja, edasi vabakutseline.

Ta oli tegev ansamblites Öörahu (1988–1990; 2009), Provints (1990–1991), stuudioprojektis Onu Bella (1992–1995; 1998). 2005. aastal moodustas ansambli Onu Bella Band.

Tuntud raadiohääl kunagises Raadio Tartus, Paide Järva Kukus ja Põlvamaal Marta Raadios (kava “Vox Humana muusika”). Tal olid ka oma autorisaated raadiojaamas Raadio 2.

Ta näitles teatris Vanemuine ja Narva rahvateatris.

Töötas õhtujuhina ja diskorina, mängis põhiliselt 1970.–1980. aastate rokk- ja popmuusikat.

2010. aastal ilmus temalt autobiograafiliste sugemetega raamat “Ma võtsin viina”. 2017. aastal ilmus samuti autobiograafiline kaksikromaan "Tappa prostatavähk".

1. mail 2018 suri Onu Bella 56-aastaselt vähki.

Teoseid

Helikandjad
1992 "Ma võtsin viina" Valindo, MC
1993 "Onu Bella paradiis" Valindo, MC
1993 "Onu Bella klounimuusikal" Valindo, MC
1993 "The Craziest Hits" Valindo, MC
1994 "Ma olen ju..." Valindo, MC
1998 "Parimad pärlid" Hitivabrik, CD MC
2010 "Ma võtsin viina" raamatu "Ma võtsin viina" lisa CD
2011 "Onu Bella - Eesti kullafond" Hitivabrik, 2CD+DVD

Raamatud
Onu Bella. "Ma võtsin viina". (2010) Menu. ISBN 9789949470051
Onu Bella. "Koduperemehe nipiraamat". (2011) Menu. ISBN 9789949470815
Onu Bella. "Dekameron". (2012) Menu. ISBN 9789949495184
Onu Bella. "Mõned hallid varjundid". (2013) Pegasus. ISBN 9789949505630
Onu Bella. "Keemia diskreetne võlu". (2014) Pegasus. ISBN 9789949550111
Onu Bella. "Tappa prostatavähk" I ja II osa. (2017). Ema ja Isa.

Isiklikku
Tal oli pikem suhe äritegelase Krista Raidma-Stromsvagiga ja füsioterapeut Sirje Penjamiga.

Mälestuse jäädvustamine ja austusavaldused 

Mart Juur pühendas oma 2018. aastal ilmunud "Hea tuju raamatu" Onu Bellale.

Viited

Välislingid
Eesti ansamblite andmebaas

 Ajaleht Kuma – Intervjuu 2005
 Suri Igor Maasik, ERR, 1. mai 2018

Eesti lauljad
Eesti kirjanikud
Maasik, Igor
Sündinud 1961
Surnud 2018
Onu Bella paradiis

"Onu Bella paradiis" on Onu Bella 1993. aasta album.

Kasutatud Bad Boys Blue, Boney M.-i, Edelweissi ja Madonna muusikat.

Kujundaja Riho Raie, fotograaf Toomas Sula.

Lugude nimekiri
A1 "Onu Belle paradiis - Murumängud"
A2 "Ma suudlen Sind terve kogu öö"
Paha Bella pluus
A3 "Minu neegrinaine"
A4 "Vanaisa lõbutare"
A5 "Oo, mu punapea"
A6 "Sina oled naine, mina olen miis"
Bella M
B1 "Emalendur"
B2 "Kärakat on!"
B3 "Mis siis veel?"
B4 "Onu Kuu"
B5 "Koolilaul"
B6 "Rasputin" sõnad: Onu Bella
B7 "Õudne öö" sõnad: Merle Jääger

Laulavad ka:
Kersti Kuusk, Heli Vahing, Õnne Pärl, Merle Jääger, Üllar Jörberg, Sven Kullerkupp;
süntesaator
Meelis Mälgand;
kitarrid, rütmimasin
Viktor Vassiljev.

1993. aasta albumid
Onu Bella albumid
Linda (skulptuur)

"Linda" on Tallinnas Lindamäel asuv August Weizenbergi 1920. aastal valminud monument. See on muinsuskaitse all. 

Monumendi pronksist figuraalne osa kujutab Eesti rahvuseeposest "Kalevipoeg" tuntud episoodi, kus Kalevi kalmule kivi tassiv leinav Linda on istunud kivile puhkama. Skulptuur on paigutatud kõrget kaljurüngast meenutavale tahulisele graniidist alussambale.

Linda monumendist on saanud küüditamisohvrite mälestamise koht Tallinnas, rahvuslik sümbol. Selle ees on graniittahvel Marie Underi sõnadega: Ikka mõtlen neile, kes siit viidi... Taeva poole karjub nende äng.

Ajalugu
Kunstnikul oli huvi eesti mütoloogia vastu ja ta soovis püstitada Tartusse Toomemäele Vanemuise kuju ja Tallinna Kalevipoja ema Linda kuju. Esimene, marmorisse raiutud "Linda" variant valmis 1880. aastal ja asub nüüd Eesti Kunstimuuseumis. 1920. aastal teostus skulptori soov – Kalevi hauale Toompea jalamile Rootsi kantsile püstitati Tallinnas A. Straussi valukojas pronksi valatud Linda kuju. Kuju aluseks toodi Soomest graniidirahn, mis sai paika 27. mail 1920.

Monumendi järgi sai oma nime ka Linda park.

Küüditamisohvrite mälestamine

Kaks korda aastas, 1949. aasta märtsiküüditamise aastapäeval 25. märtsil ja 1941. aasta juuniküüditamise aastapäeval 14. juunil, toimub Linda kuju juures Eesti Memento Liidu korraldamisel küüditamisohvrite mälestamine. Mälestustseremoonial peetakse kõned ning asetatakse Linda monumendi jalamile pärjad ja süüdatakse küünlad Riigikogu, Vabariigi Valitsuse, Kaitseväe ja Kaitseliidu, Tallinna Linnavalitsuse, diplomaatilise korpuse ja kodanikeorganisatsioonide poolt. Tavapäraselt algab mälestustseremoonia kell 16.00, samal ajal helistatakse üle Eesti kirikukelli. 

Esmakordselt mälestati aasta varem toimunud küüditamist Linda kuju juures 14. juunil 1942.

Viited

Välislingid 

 

Tallinna skulptuurid
Tallinna kultuurimälestised
Meelis Kubo

Meelis Kubo (sündinud 23. novembril 1982 Tallinnas) on eesti mustkunstnik. 

Ta on lõpetanud Tallinna Inglise Kolledži ja Tartu Ülikooli.

Avalikkuse tähelepanu tõmbas ta esimest korda 2006. aasta sügisel telesaates "Kahvel" (TV3), kus pani otsesaates 500-kroonise hõljuma.

2007. aasta sügisel viis Meelis Kubo koostöös Muusikamaailm OÜ-ga täispika mustkunstilavastuse „Miraakel” 13 Eesti linna.

Meelis Kubo on üks Eesti Mustkunstnike Liidu asutajatest ja ühtlasi juhatuse liige. Liit loodi 30. aprillil 2008.

Sama aasta sügisel tõid Meelis Kubo, Charlekas, Kevin-Chris, Simeoni Sundja ja Tom Pintson Tallinnas ja Tartus lavale menuka lavastuse „Tabalukk”.

2009. aasta veebruaris andsid Meelis Kubo ja Ande välja mustkunstiraamatu "Lembitu maagiline maailm".

Kubo ja Charlekas sisustasid sama aasta kevadhooajal "Terevisiooni" (ETV) iganädalast mustkunstirubriiki.

2009. aasta sügisel tulid Meelis Kubo ja Charlekas välja šokimustkunsti lavastusega "Räpane sessioon", kus nad kehastusid kurikuulsateks kirurgideks: dr Cubo ja prof Charlekas.

2010. aastal sai Meelis Kubo Eesti lähivaate mustkunsti meistrivõistlusel esikoha.

2012. aastal andsid Charlekas ja Meelis Kubo Ameerika Ühendriikides Washingtonis seitse etendust Kids Euro Festivali raames.

2014. aastal lõid Kinoteater, Charlekas ja Meelis Kubo lavastuse "Kaota mu naine ära ehk mis tunne on olla mustkunstnik". 

2015. aastal panid Piip ja Tuut, Siim Aimla bänd, Charlekas ja Meelis Kubo kokku lavastuse "Doktor Kreutzwald ja must kunst", mida mängiti üle Eesti.

2016. aastal tõid Apollo Kino, Charlekas ja Meelis Kubo välja lavastuse "Filmitrikk".

2017. aastal sündis koostöös helilooja Kristo Matsoni, kirjanik Ilmar Tomuski, mustkunstnik Meelis Kubo, dirigent Edmar Tuule ja Tallinna Gilharmooniaga kontsertetendus "Trikiga küsimus".

2018. aastal juhtisid "Eesti Laulu" finaalsaadet Ott Sepp ja Meelis Kubo.

2019. aastal Kellerteatris astus Meelis Kubo näitleja ja mustkunstnikuna üles Vahur Kelleri lavastuses "Armunud alkeemik".

2020. aastal etendus Kellerteatri lavastus "Mäng" (Anthony Shaffer "Sleuth"), näitlejad Andres Roosileht ja Meelis Kubo.

Trükiüllitisi
"Mustkunstinurk", iganädalane mustkunstirubriik Õhtulehes, aprill-juuni, 2007 
"Lembitu maagiline maailm", mustkunstiraamat lastele, kaasautor Ande, 2009

Viited

Välislingid
 Koduleht 
 Kanal YouTube'is 
 Kadri Haavajõe, Mustkunstnik mängib mõtetega Virumaa Teataja, 5. oktoober 2007

Eesti mustkunstnikud
Sündinud 1982
Eestimaa Ühendatud Vasakpartei

Eestimaa Ühendatud Vasakpartei (EÜVP) on erakond, mis esindab Eestis Euroopa Vasakparteid.

Erakond oli viimati Riigikogus esindatud kahe inimesega 1999–2003. Eestimaa Ühendatud Vasakpartei ei ole Riigikogus esindatud. 2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel sai EÜVP 0,83% häältest, millega ta oli edukaim riigikogus esindamata erakond.

Erakonna auesimees oli kauaaegne Maardu linnapea Georgi Bõstrov.

Kronoloogia 

6. juunil 1991 registreeriti iseseisev Eestimaa Kommunistlik Partei (EKP) ENSV Ülemnõukogu Presiidiumis. 
28. novembril 1992 muudeti nimi Eesti Demokraatlikuks Tööparteiks (EDTP). 
Juulis 1995 sai EDTP Euroopa vasakparteide organisatsiooni NELF (Uus Euroopa Vasakfoorum) liikmeks.
Jaanuaris 1998 muudeti nimi Eesti Sotsiaaldemokraatlikuks Tööparteiks (ESDTP). 
9. mail 2004 sai ESDTP-st Euroopa Vasakpartei asutajaliige.
18. detsembril 2004 muudeti ESDTP XIII kongressil Tallinnas nimi Eesti Vasakparteiks. Eesti Vasakpartei pidas vajalikuks suurendada riigi reguleerivat osa majanduses.

28. juunil 2008 ühinesid Eesti Vasakpartei ühendava erakonnana ja Konstitutsioonierakond ühendatava erakonnana Eestimaa Ühendatud Vasakparteiks. Vasakpartei moodustas ühenderakonnas fraktsiooni "Ühtsus" ja  Konstitutsioonierakond fraktsiooni “Võrdsus”. Erakonna kaasesimeesteks on fraktsioonide esimehed Heino Rüütel ja Sergei Jürgens. Üleminekuperiood kestis kuni 2010. aasta kongressini. Juriidilises mõttes ei loodud uut erakonda, vaid Konstitutsioonierakonna liikmed võeti Eesti Vasakpartei liikmeteks ja ühtlasi muutis Vasakpartei oma nime.

2011. aasta Riigikogu valimistel kandideerisid EÜV liikmed Rahvaliidu nimekirjas.
2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel osales Eestimaa Ühendatud Vasakpartei nimekirjaga, kuhu kuulus vaid 1 nimi: Valev Kald. Nimekiri kogus 226 häält.
2015. aasta Riigikogu valimistel osales erakond 25 kandidaadist nimekirjaga. Nimekiri kogus 764 häält.

2019. aasta Riigikogu valimised 
2019. aasta Riigikogu valimistel esitati erakonna liikmete poolt registreerimiseks kaks nimekirja. Vabariigi Valimiskomisjon registreeris viimasena esitatud, 11 kandidaadiga nimekirja. Nimekiri sai 0,1% valijate häältest (510 häält) ning valimiskünnist ei ületanud.  Valimisringkonnas nr 4 kandideerinud erakonna esimees Julia Sommer sai 83 häält.

Viited

Välislingid 
 Eestimaa Ühendatud Vasakpartei kodulehekülg (ei tööta seisuga 27.09.2020)
 Kapo seostab Vasakparteid Vene võimudega Postimees, 12. aprill 2010
Euroopa Vasakpartei koduleht
Euroopa Parlamendi vasakrohelise fraktsiooni GUE/NGL koduleht

 
Eesti erakonnad
Märt Bormeister noorem

Märt Bormeister - Martin Sun ( on sündinud 4. juunil 1951) on eesti maalikunstnik ja fotograaf.

Elukäik
Ta on õppinud Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis oma isa juhendamisel.

1978. aastal lõpetas Tallinna Fotoklubi kaheaastased fotograafia kursused. 

Võttis aastatel 1982–1988 osa Eesti Kunstnike Liidu aktimaalikrokii seanssidest maalikunstnik Raivo Korstniku käe all. 

Maalijana on ta tegelenud linnavaadete, aktimaalide ning figuraalsete ja abstraktsete kompositsioonidega. Avaldanud ka fotosid ning eksperimenteerinud erinevate tehnikate ja kunstiliikide ühendamisega.

Esinemine näitustel
Esines esmakordselt oma töödega 1981. aastal vabariiklikul akvarellinäitusel temperamaalidega varjunime Märt Brom all. 

1996. aastal toimus isikunäitus koos isa 80. sünniaastapäevale pühendatud mälestusnäitusega.  Samuti on ta osalenud kultuurifestivali TriaLogos raames maalinäitustega vanast Tallinnast. Tema töid leidub peamiselt välismaa erakogudes Soomes, USA-s, Saksamaal ja mujal.

Loomingu näiteid (Galerii)

Isiklikku
Tema vanemad olid kunstnikest abielupaar Magda ja Märt Bormeister.

Viited

Eesti kunstnikud
Eesti fotograafid
Sündinud 1951
Heinrich von Tunderfelt

Heinrich von Tunderfelt (ka Tunderfeld, Tunderfeldt; kuni 1651 Heinrich (Henrik, Henricus) Tunder; u. 1619–1675) oli Tallinna bürgermeister.

Ta oli Tallinna gümnaasiumi õigusteaduse ja matemaatika õpetaja, sai 7. märtsil 1651 Rootsi aadlikuks ja uueks perekonnanimeks Tunderfelt, oli Rootsi kuningliku Tallinna linnusekohtu assessor ja sekretär, Tallinna rae sekretär ja asesündik (Jaanuar 1658), sündik (27. august 1658) ja bürgermeister (8. detsember 1661).

Ta oli 1664. aastast Harjumaal Harju-Jaani kihelkonnas Taubede Haljava mõisa rentnik ja 1666. aastast kuulus talle Hageri kihelkonna Lümandu mõis.

Perekond
Ta oli abielus Anna von Rosenbachiga (surnud 1693), kes oli Perila ja Kodasoo mõisaomaniku, Tallinna raehärra ja bürgermeistri, ning Rosenbachide aadlisuguvõsa esivanema Bernhard von Rosenbachi
 (1600–1661) ja Viimsi mõisast pärit Anna Derenthali (surnud 1684) tütar, Tallinna raehärra ja bürgermeistri Johann Derenthali (surnud 1630) tütretütar. Abielust sündis:
Anna von Tunderfelt (surnud 1700), abiellus 1669 Tallinnas Ekenäsi linna lähedal asunud Mörby (Mörby gård) mõisniku ja Narva komandandi Wenzel Pilar von Pilchau (1606–1675) poja, Rootsi ooberstleitnandi ja Kristianstadi komandandi Nikolaus Georg Pilar von Pilchauga (surnud 1697)

Vaata ka
Christian Tunder (surnud 1710) Saha ja Nehatu mõisnik, Tallinna Suurgildi vanem ja raehärra 1700-10, abiellus Margaretha Stahl[en]iga
Sophie Tunder (1652–1710), Nehatu mõisa pärijanna, abiellus 1670 Hans Bevermanniga (surnud 1680) ja 1683 Tallinna Suurgildi vanema ja raehärra Jürgen Riesenkampffiga (1647–1703)
Samuel Tunder (1679–1751), Käina pastor
Carl Samuel Tunder (surnud 1811), Suurgildi vanem, Tallinna magistraadi liige ja raehärra 1800–1811.

Viited

Heinrich
Tallinna rae liikmed
Surnud 1675
Andy García

Andrés Arturo García Menéndez (sündinud 12. aprillil 1956) on Ameerika Ühendriikide näitleja. Ta sai tuntuks Hollywoodi filmides, sealhulgas Ristiisa III-s.

Osaline filmograafia

Välislingid
 Andy Garcia kehastab uues mängufilmis Mihheil Saakašvilit, Elu24, 19. oktoober 2009

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1956
Enno Tubli

Enno Tubli (sündinud 2. märtsil 1952 Tartus) on eesti dirigent ja trompetist.

Ta lõpetas 1970. aastal Tartu 5. Keskkooli. 1974. aastal lõpetas ta Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli ja 1978. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi trompeti erialal. 

Ta oli aastatel 1974–2013 puhkpilliorkestri Popsid peadirigent.

Tunnustus
 2013 – Tartu medal
2014 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku 
Enno Tubli on abielus Siiri Tubliga, kellega neil on neli last: Tõnu, Mati, Siim ja Tiina. Esimesest abielust Anu Tubliga on tal kaks last: Eike ja Timo.

Viited

Eesti dirigendid
Eesti trompetistid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1952
Ofelia

Ofelia oli Saaremaa Laevakompanii parvlaev, mis oli ehitatud 1968. aastal Saksamaal Kröger Werfti laevatehases. Ofelia sõitis aastail 1998–2012 peamiselt Rohuküla–Heltermaa liinil.

19. juunil 2012 müüdi Ofelia Sjöfartstidningeni teatel Lissaboni firmale Roris Maritime Co. Ltd. sõiduks piki Angola rannikut loodaval parvlaevaliinil. Laeva uueks nimeks pandi Tuizidi, pardale maaliti uus kaubamärk Angocab ja lipuriigiks sai Saint Kitts ja Nevis.

Eesti reisilaevad
Aeronautika

Aeronautika (aero + kreeka keeles nautikē) on lennunduse haru, mis käsitleb õhust kergemaid lennuvahendeid, näiteks õhupalle, aerostaate ja stratostaate (stratosfäärlennuks kohandatud õhupall).

Areng 
Esimesed ideed

Üheks esimeseks lennunduse arendajaks loetakse Leonardo da Vincit, kes 16. sajandi alguses pühendus linnuvaatlusele, mille pealt ta õppis lendamise tehnikaid. Vaatluste käigus tegi ta erinevaid märkmeid lendamise kohta ja pani aluse aerodünaamikale. Ta disainis ka erinevaid lennumasinaid, kuid ükski neist õhku ei tõusnud.

Kuumaõhupall

Esimesed lennud toimusid 18. sajandil Prantsusmaal, kus vennad Joseph ja Stephen Montgolfier leiutasid kuumaõhupalli. Nende esimeseks mehitamata lennuks loodud kuumaõhupall oli tehtud paberist ning see saadeti avalikkuse ees õhku 5. juunil 1783. See tõusis 305 meetri kõrgusele ning lend kestis kokku kümme minutit. Seejärel ehitasid vennad uue õhupalli veekindlast linasest kangast, mis saadeti õhku 19. septembril 1783 Versailles ning mille pardale pandi kukk, lammas ja part. Lend kestis kokku kaheksa minutit. Kaks kuud hiljem, 21. novembril sooritati esimene mehitatud lend Montgolfier’de ehitatud õhupalliga Pariisis.Õhulaev

Kuumaõhupalliga tehti küll esimesed lennud, kuid nende navigeerimine osutus raskeks, kuna lennusuund sõltus tuulesuunast. Sellele probleemile leidis lahenduse Henry Giffard, kes 1852. aastal ehitas valmis täismõõtmelise õhulaeva, millele ta kinnitas väikese aurumootori ning propelleri, mille abil suutis ta lennata aeglaselt vastutuult. Suurema innovatsiooni tegi Alberto Santos-Dumont, kes kinnitas õhulaevale sisepõlemismootori, millega ta sooritas esimese lennu 1898. aastal Pariisis.

Lõpliku arenduse õhulaeva ehituses tegi krahv Ferdinand von Zeppelin, kes disainis esimese jäiga kerega dirižaabli, mis sooritas esmalennu 2. juulil 1900. Järgenavd 17 eluaastat pühendas Zeppelin just õhusõidukite ehitamisele. 1910. aastaks valmis tal esimene kommertslendudeks mõeldud õhulaev. Zeppelin suri 1917. aastal ja selleks hetkeks oli ta loonud terve laevastiku. Tema leiutisi kasutati ka esimeses maailmasõjas pommitamises, kuid suure kere ja aeglase kiiruse tõttu ei osutunud need kasulikuks ja olid vastasele kergesti tabatavad sihtmärgid.

Tänapäev

Lennukite ja teiste õhust raskemate õhusõidukite tulekuga hakkasid kuumaõhupallide ja õhulaevade kasutamine järjest vähenema, kuna need on suuremad ning aeglasemad võrreldes teiste õhusõidukitega. Tänapäeval kasutatakse neid rohkem hobi korras ning lõbulendudeks, samas ka teaduslikel eesmärkidel. Viimane suur saavutus aeronautikas leidis aset 14. oktoobril 2012, kui austria langevarjur Felix Baumgartner tõusis heeliumiga täidetud õhupalli abil spetsiaalselt ehitatud kapslis 38 969,4 meetri kõrgusele ning sooritas sealt langevarjuhüppe, purustades sellega mitu maailmarekordit, sealhulgas õhupalli abil saavutatud kõrguse rekordi.

Viited 
Lennundus
Alligaator

Alligaator (Alligator) on veega tihedalt seotud roomajate perekond.

Võrdlus krokodilliga 

Alligaatori lõug on lühem ja laiem kui krokodilli oma ning see annab alligaatori peale kolmnurkse kuju. Teine oluline erinevus on see, et kui tema lõuad on koos (suu on kinni), siis ei ulatu tema neljas hammas välja nagu krokodillil.

Ameerika alligaator 
Ameerika alligaator (mississippi alligaator) elab Ameerika Ühendriikide kaguosa soistel aladel. Ta võib kasvada kuni 3 meetri pikkuseks.

Hiina alligaator 
Hiina alligaator, kes on väiksem, elab Jangtse jõe orus. Praeguseks on see liik elupaikade hävitamise tõttu peaaegu välja surnud.

Alligaatorlased
Ralf Fisker

Ralf Fisker (9. juuli 1916 Tallinn – 17. august 1943 Kiiev, Ukraina Riigikomissariaat) oli Eesti (nooremleitnant) ja Saksa pataljon "Narva" (Obersturmführer) sõjaväelane.

Ta lõpetas 1934. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi.

Teenistuskäik Eesti sõjaväes
27. august 1937 – ülendatud lipnikuks
27. november 1939 – ülendatud nooremleitnandiks

Isiklikku

Tema isa oli sporditegelane ja sõjaväelane Villiam Fiskar.

Abiellus 02.12.1940 Tallinnas Magda-Renate Toomega.

Perekonnal sündis poeg Ralf-Roland Fisker.

Viited

Välislingid
Eesti ohvitserid 1918-1940

Eesti sõjaväelased
Eesti sõjaväelased Saksa sõjaväes Teises maailmasõjas
Tallinna Prantsuse Lütseumi vilistlased
Sündinud 1916
Surnud 1943
Ago Aava

Ago Aava (kuni 1936. aastani Aleksander Peterson; 20. detsember 1908 Antsla vald, Võrumaa – 25. märts 1996 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant) ja sportlane.

Ago Aava lõpetas 1928. aastal Võru poeglaste reaalgümnaasiumi, seejärel sõjakooli aspirantide ja 1935. aastal eksternina kaadriohvitseride kursused. 

Sportima hakkas õpetaja A. Michelsoni juhendamisel, sõjakoolis treenisid teda Anton Ohaka, Theodor Sulg ja Valter Palm. Võistles suusatamises, kergejõustikus, orienteerumises ja laskmises. Kuulus  spordiseltsidesse Tallinna Sport  ja Eesti Spordiseltsi Kalev.  Eesti meistrivõistlusteltel kordas muutmata sõjapüssist laskmises püstiasendist 172 silmaga maailmarekordilist tulemust ja täitis erimeistrinormi. 

Teenis aastatel 1928–1940 Eesti sõjaväes, 1940–1950 Punaarmees ja Nõukogude armee eesti rahvusväeosas kassapidajana ning polgu rahandusosakonna juhatajana. Oli tegev Eesti NSV Laskespordiföderatsiooni, Kurnimänguföderatsiooni ja Spordiveteranide Liidu eestseisuses. 

Oli raamatu "Laskmine: minevikust tänapäevani" (Eesti Raamat, 1972) üks kaasautoreid.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu
 

4. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
1. Diviis
Eesti sporditegelased
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Eesti Spordiveteranide Liidu auliikmed
Sündinud 1908
Surnud 1996
Bernhard Abrams

Bernhard Abrams VR I/3 (10. märts 1891 Tallinn – 15. veebruar 1945 Intalag, Komi ANSV) oli Eesti sõjaväelane (kapten).

Kaitseliidu Tallinna maleva  Kalevi malevkonna ülem 1933–1940 .

Tunnustus
1921 – Vabadusristi I liigi 3. järk
1940 – Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Viited 

Kalevi Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Sündinud 1891
Surnud 1945
Eesti represseeritud isikud
Hans Ainson

Hans Ainson (22. märts 1897 Kõssa talu, Mõnnaste küla, Tarvastu vald, Viljandimaa – 3. juuni 1980) oli Eesti advokaat, poliitik ja sõjaväelane (nooremleitnant).

Ta lõpetas 1926. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, Korporatsioon Sakala vilistlane.

Teenis Vabadussõja ajal 2. Ratsapolgus, lõpetas Sõjakooli I ratsakursuse.

Ta oli 1924–1927 Räpina paberivabriku asjaajaja-direktor, 1927–1932 vandeadvokaat Oskar Rütli abi Tartus, 1932–1941 vandeadvokaat samas. 3. märtsil 1934 valiti ta Tartu linnapeaks, arreteeriti 13. märtsil 1934, tagandati, 28. juunil 1935 mõisteti 6 kuuks tingimisi vanglasse. 1936–1940 Tartu Majaomanike Panga direktor. 

Vangistati NKVD poolt 5. juunil 1941, viidi Moskvasse, oli Butõrka vanglas. 1943. aastal saadeti langevarjurina Eestisse (talle tehti ülesandeks imbuda Eesti intelligentsi hulka ja jutustada sellest, et Nõukogude Liidus on loodud komitee "Vaba Eesti", mille eesmärgiks on Inglismaa ja USA toetusel Nõukogude Liidust sõltumatu Eesti Vabariigi taastamine), andis end üles. Jäi 1944. aastal Eestisse, arreteeriti 29. märtsil 1946, vabastati kolme kuu pärast. 1949. aastal oli ta Mustla keskkooli direktor.

Viited

Kirjandus
 Jaak Pihlau. Raadiomängud Eestis Teise maailmasõja ajal ja järel. Tuna, 2008, nr. 4, lk. 80–96.

Välislingid
 Ohvitseride andmekogu
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti advokaadid
Eesti ratsaväeosade koosseis
Tartu linnapead
Tartu linnavolikogu liikmed
Eesti Vabadussõjalaste Liidu poliitikud
Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde poliitikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Vabadussõja veteranid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1897
Surnud 1980
Johannes Arro

Johannes Arro (26. detsember 1892 – 18. märts 1979 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major).

Sõjavägede Staabi koosseis
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1892
Surnud 1979
Pärnamäe kalmistule maetud
Aleksander Derrik

Aleksander Derrik VR II/3 (17. juuni 1898 Viljandimaa – 14. oktoober 1981 Waldkraiburg, Saksamaa) oli Eesti sõjaväelane (major, 1933).

1919. aasta novembris teenis lipniku auastmes 2. Suurtükiväe polgus. Ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest alamleitnandiks, vanusega 21. aprill 1919.

14. jaanuaril 1936 valiti ta 3. suurtükiväegrupi ohvitseride kogu esimeheks. Enne Nõukogude okupatsiooni teenis Sõjaringkonnakohtus noorema käsundusohvitserina. Kolis Saksamaale järelümberasujana kevadel 1941, kuna oli abielus sakslannaga.

Tunnustus
 1925 Vabadusristi II liigi 3. järk
 1935 Kotkaristi IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
 Ohvitseride andmekogu

3. Suurtükiväegrupi koosseis
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1898
Surnud 1981
Arved Engmaa

Arved-Johannes Engmaa VR I/3 ja VR II/3 (kuni 1935. aastani Arved Engmann; 19. detsember 1890 Tallinn Eestimaa – 5. märts 1947 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). 

Kitsarööpmeliste soomusrongide üldjuht Vabadussõjas.

Elulugu
Arved Engmann astus Venemaa keisririigi armeesse 1912. aastal, Eesti rahvusväeosade moodustamisel 1917. aastal läks ta üle 1. Eesti jalaväepolku.

Eesti Vabadussõjas
Vabadussõja alguses teenis alates 26. novembrist 1918 kuulipildujate komando ülemana 1. Jalaväepolgus. Ja seejärel alates 18. jaanuarist 1919 kitsarööpmelise soomusrongi nr. 3 ülemana. 

Oli  alates 20. märtsist 1919 (pärast kapten Albert Petersi langemist) kõigi kitsarööpmeliste soomusrongide üldjuhiks kuni Vabadussõja lõpuni (20.03.1919-21.02.1921).

Pärast Vabadussõda
1921. aasta märtsis suunati Arved Engmann teenistust jätkama jalaväkke, kust viidi 1922. aasta detsembris üle Piirivalve Valitsusse ja 1931 ülendati koloneliks. Vabastati tegevteenistusest Piirivalve ülema abi ametikohalt 12. detsembril 1939.

Teises maailmasõjas
1941. aastal sattus ta koos teiste Punaarmee poolt mobiliseeritutega aurikule Eestirand ja oli seal kõrgeima sõjaväelise auastmega ohvitserina tegev pärast eestlaste poolset punaväelastelt võimu ülevõtmist Prangli saarel.

Pärast sõda
Arved Engmaa suri 5. märtsil 1947 Tallinnas ja on maetud Rahumäe kalmistule.

Kirjandus
Hannes Walter, Tiina Tojak, "Nad andsid kõik. Vabadussõjas langenud ohvitserid." Tallinn 2000, lk 160.
Jaak Pihlak, "Karutapjad ja Vabaduse Risti vennad". Jaak Pihlak ja Viljandi Muuseum 2010, lk 97-98.

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

Eesti soomusronglased
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Eesti piirivalvurid
Eestistatud nimega inimesed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1890
Surnud 1947
Eerik Haabjärv

Eerik Haabjärv (kuni 1938. aastani Erich Aleksander Haarband; 1. jaanuar 1916 Tallinn – 21. oktoober 1995 Viimsi vald) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).

Teenis Auto-Tanki rügemendis. 

Auto-Tankirügemendi koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1916
Surnud 1995
Enn Haare

Enn Haare (kuni 1939. aastani Karl August Hauser; 1. detsember 1905 – 6. märts 1979 Rakvere) oli Eesti sõjaväelane (kapten).

1926. aasta augustis ülendati ta Sõjakooli õppekursuse lõpetamise järel nooremleitnandiks ning määrati teenistusse 5. Jalaväerügementi. 1932. aasta veebruaris ülendati ta leitnandiks, teenistuskoht oli siis 1. Soomusrongirügement. 1940. aasta veebruaris sai ta kapteni auastme.

Teenis Soomusrongirügemendis.

Viited

5. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Eesti soomusronglased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1905
Surnud 1979
Valdur Hannula

Valdur Hannula (kuni 1935. aastani Voldemar Hansmit; 17. mai 1907 – 25. veebruar 1991 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).

Teenis 3. Suurtükiväegrupis.

Välislingid 
 

3. Suurtükiväegrupi koosseis
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Eesti ratsasportlased
Eestistatud nimega inimesed
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1907
Surnud 1991
Saroni laht

Saroni laht on Egeuse mere laht Balkani idakaldal. Edelas piirneb Peloponnesose poolsaarega. 

Laht ulatub maismaasse umbes 80 km, laius kuni 50 km. Lahes asub muu hulgas Aígina saar, lahe põhjakaldal Pireus.

Vahemere lahed