joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Toronto Estonia segakoor

Estonia on 1976. aastal asutatud segakoor, mis tegutseb Kanadas.

Vaata ka
Estonia Seltsi Segakoor
Toronto Eesti Meeskoor
Toronto Eesti Segakoor

Välislingid
Estonia koor tähistab 25-aastast tegevust, Eesti Elu, 28. august 2003

Eesti-Kanada suhted
Eesti segakoorid
Lena Gercke

Lena Johanna Gercke (sündinud 29. veebruaril 1988 Saksamaal Marburgis) on saksa modell ja saatejuht. Ta on saate "Germany's Next Topmodel" esimese tsükli võitja.

Lenal on õde ja kaks poolõde, kellega tal on ühine isa. Ta kasvas üles Cloppenburgis ja käis katoliiklikus gümnaasiumis, mille lõpetas 2007.

Ta on 180 cm pikk, blondeeritud juuste ja siniste silmadega. Tema strateegilised mõõtmed on 90–62–89, jalanumber on 40.

Tema modellikarjäär algas 14. augustil 2004 kiirtoiduketi Burger King palgal. Otsekohe sai ta lepingu modelliagentuuriga pildistamise, mannekeenitöö ja tantsuesinemiste jaoks.

Ta võitis 29. märtsil 2006 Saksamaa versiooni telesaatest "Ameerika supermodellid", mis kannab nime "Germany's Nest Topmodel". Seda juhtis Heidi Klum. Seejärel sai Gercke mitu uut lepingut, näiteks Microsoftiga Windows Live'i reklaamimiseks, ja poseeris 2006. aasta juunikuu saksa Cosmopolitani kaanel. Teist korda oli ta Cosmopolitani kaanel märtsis 2007. Ta on poseerinud ka paljude muude saksa ja välismaa ajakirjade kaanel.

Alates 2009. aastast juhib ta telesaadet "Austria’s Next Topmodel". Seda näitab Austria erakanal Puls 4 ja 2011. aastal oli juba selle saate kolmas hooaeg. Külalisesinejana astus ta üles sarja "Germany's Next Topmodel" teisel ja kolmandal hooajal. 

Ta on 2011. aastast Saksamaa jalgpalluri Sami Khedira tüdruksõber.

Välislingid 

Lena Gercke koduleht

Saksamaa modellid
Saksamaa saatejuhid
Sündinud 1988
Louise Brooks

Mary Louise Brooks (14. november 1906 – 8. august 1985) oli Ameerika Ühendriikide tantsija, modell, sõutüdruk ja tummfilminäitlejanna.

Louise Brooksi tuntumad osatäitmised olid filmides "Pandora laegas" ("Die Büchse der Pandora", 1929), "Tagebuch einer Verlorenen" (1929) ja "Prix de Beauté" (ka "Miss Europe", 1930).

Näitlejannal oli peaosa 17 tummfilmis. Oma elu lõpuaastatel avaldas ta memuaarid "Lulu in Hollywood".

Viited

Välislingid

Louise Brooks Society. All about the silent film star who played Lulu in Pandora's Box.
Blogi Louise Brooks Society
Louise Brooks interview, circa 1960s
A Louise Brooks interview clip from Memories of Berlin: The Twilight of Weimar Culture
The Louise Brooks portrait doll by Lenci, 1930

Pildid 
 Louise Brooks. Photo Galleries & Profiles of Silent Movie Stars. Silent Ladies & Gents.

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Tummfilmi näitlejad
Sündinud 1906
Surnud 1985
Karl-Theodor zu Guttenberg

Karl Theodor Maria Nikolaus Johann Jacob Philipp Franz Joseph Sylvester Freiherr von und zu Guttenberg (sündinud 5. detsembril 1971 Münchenis) on Saksamaa poliitik.

Alates 10. veebruarist 2009 oli ta Saksamaa majandus- ja tehnoloogiaminister. Aastatel 2008–2009 oli ta Baieri Kristlik-Sotsiaalse Liidu (CSU) peasekretär. Aastatel 2002 ja 2005 valiti ta Bundestagi liikmeks. 28. oktoobrist 2009 kuni 1. märtsini 2011 oli ta Saksamaa kaitseminister.

Ta on olnud päevalehe Die Welt toimetaja.

Suguvõsa 

Ta pärineb frangi aadlisuguvõsast. Tema isa on dirigent Enoch zu Guttenberg. Tema vanaisa oli Saksa FV konservatiivne poliitik Karl-Theodor von und zu Guttenberg. Vanaema Rosa Sophie von Arenberg pärineb samuti kõrgaadlist. Vanaisa ja vanavanaonu, katoliiklik monarhist vabahärra Karl Ludwig von und zu Guttenberg osalesid 1944. aastal natsirežiimi vastu suunatud 20. juuli vandenõus ning viimane hukati seetõttu.

Tema emaisa Jakob von und zu Eltz on pärit Eltzide suguvõsast, millel on tihedad sidemed Horvaatiaga. Ta on endine Reinimaa veinimeistrite assotsiatsiooni president ja pärast Horvaatia iseseisvumist osales ta Horvaatia poliitikas.

1973 sündis Karl-Theodori noorem vend Philipp-Franz. Vanemad lahutasid abielu 1977. Ema Christiane von und zu Eltz abiellus Joachim von Ribbentropi poja Adolf von Ribbentropiga. Sellest abielust sündisid Rudolf ja Friedrich von Ribbentrop (1989 ja 1990).

Veebruaris 2000 abiellus Karl-Theodor krahvinna Stephanie von Bismarck-Schönhauseniga (sündinud 1976), kelle vanavanavanaisa oli Otto von Bismarck. Neil on kaks tütart. Neil on mitu elukohta, sealhulgas Baieri liidumaal Kulmbachis olev Guttenbergi loss, mis kuulub nende suguvõsale juba 1482. aastast.

Välislingid 

Karl-Theodor zu Guttenbergi koduleht
Valimiskampaania on raske töö

Saksamaa poliitikud
Saksamaa kaitseministrid
Sündinud 1971
Dilämmastikoksiid

Dilämmastikoksiid ehk naerugaas (valem N2O) on keemiline ühend, mis toatemperatuuril on värvitu mittesüttiv gaas, millel on meeldiv, kergelt magus lõhn ja maitse. Seda kasutatakse meditsiinis tuimasti ja valuvaigistina.

Naerugaas on tugev osooni lõhustaja atmosfääris.

Aastal 2020 oli naerugaasi kontsentratsioon atmosfääris 333 ppb. See on tõusnud eelnevatel kümnenditel kiirusega umbes 1 ppb aastas, mil umbes 40% ulatuses on naerugaasi moodustumine olnud inimmõjuline.

Välislingid 

 "TÜ teadlaste uuring: soodest immitseb naerugaasi" ERR Novaator, 19. märts 2018

Oksiidid
Valuvaigistid
Jahuti

Jahuti (ka soojusvaheti) on mõeldud destillatsioonil või sünteesi käigus tekkivate aurude kondenseerimiseks.

Laboratoorsed jahutid
Kõige lihtsam jahuti – õhkjahuti – on piisavalt pikk (klaas)toru, kuid selle efektiivsus on väike. Ka destillatsioonikolonnid nagu näiteks Vigreux' kolonn (deflegmaator) on õhkjahutid. 

Hoopis paremad soojusvahetina on vesijahutid, milles tsirkuleeriv vesi hoiab temperatuuri püsivalt madala. Vesijahutid koosnevad torust (sirge, spiraalne, kuulikestega jm), kus liigub kondenseeritav aur, ja veesärgist selle ümber. Ehituslikult võib jahutustoru olla ka keskel ja kondenseeritav aur liigub selle ümber. 

Jahutite põhitüübid on järgmised: Liebigi jahuti, mida kasutatakse nii kaldjahutina destillatsioonil kui ka püstjahutina ehk tagasivoolujahutina, teisi nagu kuuljahuti, spiraaljahuti, Dimrothi jahuti, sõrmjahuti jm kasutatakse püstjahutitena kondenseerunud aine tagasivoolutamiseks.

Tööstuslikud jahutid
Tööstuslikud jahutid ehk kondensaatorid ehk soojusvahetid on disainitud suure hulga mingi aine auru efektiivseks jahutamiseks ehk kondenseerimiseks. Tehnikas on kondensaator seade auru veeldamiseks (aurumasinas, auruturbiinis, külmutusseadmes).

Vaata ka
Jahutamine
Destillatsioon
Soxhleti ekstraktor

Kirjandus
 Tõnis Kanger, Marju Laasik (koost). Orgaanilise keemia praktikum. Laboritehnika. Tallinn, TTÜ Kirjastus 2004, 54 lk.
 Heiki Timotheus, Ants Tuulmets. Orgaanilise sünteesi praktikumi laboratooriumitehnika. Tartu, 1983. 

Destillatsioon
Laborinõud
Elle

Elle on ülemaailmne naistele mõeldud moeajakiri, mis keskendub muuhulgas ilule, meelelahutusele ja tervisele. Selle asutasid 1945. aastal Pierre Lazareff ja tema abikaasa Hélène Gordon.

Ajakirjad
Moeajakirjad
Tanel Joamets

Tanel Joamets (sündinud 14. septembril 1968) on eesti pianist ja pedagoog.

Haridus
Tanel Joamets on õppinud klaverit Vassili Vesselovi ja Anu Antzoni juures Tartu I Lastemuusikakoolis ja Tartu Muusikakoolis (praegu Heino Elleri Muusikakoo) ning professor Valdur Rootsi juures Eesti Muusikaakadeemias. 1998. aastal täiendas end Tallinnas Georg Otsa nimelises Muusikakoolis.

Pianistikarjäär
1993. ja 1994. aastal võitis preemiad üle-eestilisel Griegi konkursil ja vabariiklikul konkursil. Kahel rahvusvahelisel Skrjabini konkursil Venemaal 1995 ja 2000 jõudis finaali, esimesel pälvis diplomi, teisel tuli laureaadiks. 1996. aastal võitis eripreemia improvisatsiooniansambli Ekstemporistid koosseisus Düsseldorfi Moodsa Kultuuri Konkursil. 2010. aastal pälvis Tanel Joamets Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali interpreedi aastastipendiumi. Tanel Joamets on ka Eesti Interpreetide Liidu 2010. aasta stipendiaat.

Kontserdid 
Andnud soolokontserte Soomes, Saksamaal, Inglismaal, Austraalias ja Kanadas. Pärast preemiavõitu Moskvas 2000. aastal on esinenud sageli paljudes Venemaa linnades. Kontserdid on ulatunud üle terve Venemaa enam kui 50 linna Murmanskist Kislovodskini, Kaliningradist Kamtšatkani, ka suurlinnadesse nagu Moskva, Kaasan, Rostov, Ufaa, Perm, Jekaterinburg, Omsk, Novosibirsk, Krasnojarsk, Irkutsk, Habarovsk, Vladivostok . Ta on esitanud Skrjabini, Rahmaninovi, Mozarti, Raveli, Griegi ja Schnittke klaverikontserte mitme Eesti ja Venemaa orkestriga. Lisaks klassikalisele repertuaarile esineb Joamets tihti ka improviseerijana, nii vabas kui ka džässistiilis. 

Joamets oli 2000–2006 Tartus toimunud festivali IMPROVIZZ kunstiline juht. 

Ta töötab Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias ning Heino Elleri Muusikakoolis, kus õpetab klaveri eriala ja improvisatsiooni.

Tunnustus 
 2015 Tartumaa kultuuripärl

Isiklikku 
Tema vennad Lasse Joamets ja Andres Joamets on samuti muusikud.

Viited

Välislingid 
Tanel Joametsa koduleht
Tanel Joamets H. Elleri nim. Tartu Muusikakooli veebilehel
Танел Йоаметс: «В музыке главное – живое прикосновение…» Абакан (Abakani linna nädalaleht), 25. märts 2009 (vene keeles)
Tanel Joamets Eesti Muusika Infokeskuse lehel
Tanel Joamets Eesti Interpreetide Liidu lehel

Eesti pianistid
Eesti muusikapedagoogid
Sündinud 1968
Šantari saared

Šantari saared (vene Шантарские острова) on asustamata saarestik Ohhoota mere Uda lahe ja Tuguri lahe suudmes.

Saarestik koosneb 15 saarest kogupindalaga umbes 2400 km². Saared on mägised: suurim kõrgus on 720 m (Vesjolaja mägi Suur-Šantaril). 12 kõige suuremat saart on kõik vähemalt 90 meetrit kõrged.

Saarestikku kuuluvad Suur-Šantar (1790 km²), Feklistovi saar (372 km²), Väike-Šantar (100 km²), Belitši (70 km²), Prokofjevi (40 km²), Kussovi (10 km²), Sahharnaja Golova (6 km²), Južnõi (3 km²), Ptitši (3 km²), Severnõi (1 km²), Sredni (alla 1 km²), Utitši (alla 1 km²) ja Medveži saar (alla 1 km²).

Mandrist eraldavad saari Šantari meri ja Lindholmi väin. Viimane on kõige kitsamas kohas 5 kilomeetrit lai. Šantari mereks nimetatakse Suur-Šantari ja Feklistovi saare ning mandri vahele jäävat ala, kus paikneb enamus ülejäänuid, väikesi Šantari saari.

Saared koosnevad liivakivist ja kildast.

Suurematel saartel kasvavad lehisemetsad, kuusikud ja kääbusseedermännimetsad. Seal elab ohustatud linnuliike.

Halduslikult kuuluvad saared Venemaale Habarovski kraisse Tuguri-Tšumikani rajooni.

2010. aastal plaanitakse Šantari saared muuta rahvuspargiks.

Ajalugu 

Šantari saared on küll asustamata, kuid mandril elavad nivhi kalamehed on neid ammuilma tundnud kalapüügikohana.

Muu maailma jaoks avastas need saared vene maadeavastaja Ivan Moskvitin, kes koos rühma kasakatega Amuuri suudmest põhja poole purjetas ja tagasitulekul 1640. aasta aprillis saarteni jõudis. Moskvitin teatas oma avastusest Tomskis asuvale vojevoodile vürst Štšerbatovile. Moskvitini aruande põhjal valmis 1642. aasta märtsis Venemaa esimene Kaug-Ida kaart.

Venelased uurisid saari põhjalikult ajavahemikus 1711–1725.

Viited 

Venemaa saarestikud
Vaikse ookeani saarestikud
Habarovski krai
Novoaltaisk

Novoaltaisk on linn Venemaal Altai krais, Pervomaiski rajooni halduskeskus. Asub Obi paremal kaldal, 12 km Barnaulist kirdes.

Novoaltaisk rajati 18. sajandil. Linnaõigused sai 1942. aastal.

Välislingid 

Novoaltaiski koduleht (vene keeles)

Venemaa linnad
Altai krai
August Ludwig von Schlözer

August Ludwig von Schlözer (5. juuli 1735 Gaggstatt, Württemberg – 9. september 1809 Göttingen) oli saksa ajaloolane, publitsist, Göttingeni ülikooli professor, Peterburi Teaduste Akadeemia liige.

Ta kirjutas Üleüldise Põhjamaade ajaloo, mis oli pühendatud põhja rahvaste (skandinaavlased, slaavlased, soome-ugri, balti ja siberi rahvad) esiajaloole.

Tema isa, vanaisa ja vanavanaisa olid protestantlikud vaimulikud. August Ludwig hakkas nende eeskujul 1751 Wittenbergi ülikoolis teoloogiat õppima. 1754 vahetas ta õppeainet ja ülikooli, asudes Göttingeni ülikoolis ajaloo õppima. Pärast õpinguid läks ta 1755 Stockholmi ja töötas seal poolteist aastat saksa koguduse pastori juures koduõpetajana. 1756–1757 õppis ta Uppsala ülikoolis vanapõhja ja gooti keelt, seejärel töötas taas Stockholmis saksa kaupmehe sekretärina. Sel ajal, 1758 kirjutas ta Stockholmis foiniiklastest rootsikeelse "Essee kauplemise ja meresõidu üldajaloost kõige vanemal ajal". See teos koos publikatsiooniga Rootsi ajaloo kohta tegi ta üsna tuntuks. 1759 naasis ta Göttingeni, kus hakkas õppima meditsiini,

1761 läks ta Peterburi historiograafi Gerhardt Friedrich Mülleri koduõpetajaks ja kirjanduslikuks assistendiks. Seal õppis Schlözer vene keelt ja vene ajalugu. 1762 läks ta Mülleriga tülli, kuid krahvi Kirill Razumovski toetusel valiti Venemaa Teaduste Akadeemiasse adjunktiks. 1765 määras Katariina II ta akadeemia täisliikmeks ja Venemaa ajaloo professoriks. 1767 valiti ta Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia täisliikmeks.

Teosed
Schwedische Biographie, enthaltend eine Sammlung von Lebensbeschreibungen berühmter Schwedischer Kriegs- und Staatsmänner / herausgegeben von August Ludwig Schlözer. Ersther Theil Altona und Lübeck: David Iversen 1760, Zweyter Theil Leipzig: David Iversen 1768 Andmed ESTERis
Neuverändertes Russland oder Leben Catharina der Zweyten Kayserinn von Russland. Th. 1 / Aus authentischen Nachrichten beschrieben. Riga und Mietau : bey Johann Friedrich Hartknoch, 1769
Allgemeine Nordische Geschichte. Aus den neuesten und besten Nordischen Schriftstellern und nach eigenen Untersuchungen beschrieben, und als eine Geographische und Historische Einleitung zu richtigern Kenntniss aller Skandinavischen, Finnischen, Slavischen, Lettischen und sibirischen Völker, besonders in alten und mittleren Zeiten; Herausgegeben von August Ludwig Schloezer. Halle: bey Johannes Justinus Gebauer 1771 Andmed ESTERis
Geschichte von Littauen, als einem eigenen Grossfürstenthume, bis zum J. 1569. Halle: Johann Jacob Gebauer, 1785 Andmed ESTERis

Viited

Kirjandus
Christian von Schlözer: August Ludwig von Schlözers öffentliches und Privatleben.  Leipzig 1828 1. osa 2. osa Digitaalselt

Saksamaa ajaloolased
Venemaa ajaloolased
Sündinud 1735
Surnud 1809
Kama Chinen

Kama Chinen (知念カマ; 10. mail 1895 Okinawa prefektuur – 2. mai 2010 Nanjō, Okinawa prefektuur) oli jaapani ülipikaealine, maailma vanim inimene alates 11. septembrist 2009 kuni surmani.

Elu
Chinen elas Okinawa prefektuuris. 2008. aasta septembris jäi ta ratastooli.

Pärast ameeriklase Gertrude Baines'i surma 11. septembril 2009 sai temast 114 aasta ja 124 päeva vanusena maailma vanim elusolev inimene.

Surm
Chinen suri kell 4.40 pärast lõunat 2. mail 2010, 8 päeva enne oma 115. sünnipäeva. Ta oli siis 114 aastat ja 357 päeva vana. Surma ajal oli ta eluea pikkuselt 28. inimene maailma ajaloos ja kõige vanemaks elanud inimene Okinawa prefektuurist.

Pärast tema surma oli Eugénie Blanchard vanim elav inimene maailmas ja Chiyono Hasegawa vanim elusolev inimene Jaapanis

Viited

Välislingid
Foto

Jaapani inimesed
Sündinud 1895
Surnud 2010
Ülipikaealised
Koduleht

Koduleht' on organisatsiooni või isiku veebisaidi andmekogum, ka selle esileht või üladokument.

Koduleheks nimetatakse mõnikord ka veebilehte, mis avaneb brauseri käivitamisel või kodunupule vajutamisel.

Vaata ka
Veebileht
Veebisait

Viited

Välislingid
Kodulehe liigid, Internetiturunduse blogi, 27. mai 2013

Veeb
America Ferrera

America Georgine Ferrera (sündinud 18. aprillil 1984) on USA näitleja. 

Ta mängib peaosa seriaalis "Inetu Betty".

Filmograafia

 

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1984
San Diego maakond

San Diego maakond on maakond Ameerika Ühendriikides California osariigis. Asub Vaikse ookeani rannikul ja piirneb lõunas Mehhikoga.

Suurim linn on halduskeskus San Diego.

Ajalugu 

Maakonna põliselanikeks on dieguenjo (kumeyaay) indiaanlased. 1769. aastal asutasid hispaanlased sinna San Diego de Alcalá misjoni. Piirkond sai Uus-Hispaania asekuningriigi maakonna Alta California osaks. 1848 läks piirkond Guadalupe Hidalgo rahulepinguga Mehhikolt Ameerika Ühendriikide koosseisu. 1850 loodi San Diego maakond California osariigi koosseisus.

Rahvastik 

Rahvaarv oli 2008. aastal hinnanguliselt 3,0 miljonit. Selle näitaja poolest on San Diego maakond Californias kolmandal kohal.

2006. aastal oli 69,5% elanikest valged, 5,2% afroameeriklased, 0,7% indiaanlased, 10,2% asiaadid. 67% rääkis emakeelena inglise keelt, 21,9% hispaania keelt, 3,1% tagalogi keelt ja 1,2% vietnami keelt.

Suuremad linnad on San Diego, Chula Vista, Oceanside, Escondido, Carlsbad, El Cajon, Vista, San Marcos, Encinitas, National City, La Mesa ja Santee.

Majandus 

Maakonnas kasvatatakse umbes 50% USA avokaadotoodangust. Tähtsamad põllukultuurid on veel tomat, apelsin ja kartul.

Viited

Välislingid 

http://sdcounty.ca.gov/
http://www.sandiego.org/

California maakonnad
Imperiali maakond

Imperiali maakond on maakond Ameerika Ühendriikides California osariigi kagunurgas. Maakonna halduskeskus ja suurim linn on El Centro.

Maakonna pindala on 11 610 km². Maakond asub Imperiali orus. Idas piirneb maakond Arizona osariigiga ja lõunas Mehhiko osariigiga Baja California. Maakond paikneb Colorado kõrbes. Maakonna idapiiri moodustab Colorado jõgi. Maakonnas paikneva 889 km² suuruse Saltoni mere pind asetseb merepinnast 72 meetrit madalamal. California kaguosas, seahulgas Imperiali maakonnas asuvad Algodonese luited on Ameerika ühed suurimad liivaluited. Algodonese luited on populaarne turismiatraktsioon ja sage filmivõtete asupaik.

Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 179 702. 2010. aastal oli elanikke 174 528. Asustustihendus on 15 in/km². 2010. aasta seisuga moodustasid 58,8% rahvastikust valged, 3,3% mustanahalised, 1,8% põlisameeriklased ja 1,6% aasialased. Sõltumatust rassist ladinaameeriklaste osakaal oli 80,4%.

Peamine majandusharu on põllumajandus. Kuigi maakond asetseb kõrbes, on suured alad muudetud põllumaadeks. Põldude niisutamiseks kasutatakse All-American Canali kaudu Colorado jõe vett.

Ajalugu 
Esimese eurooplasena uuris Imperiali oru piirkonda 1540. aastal hispaanlane Melchor Díaz. 1776. aastal läbis Imperiali oru maadeuurija Juan Bautista de Anza. Imperiali maakonna ala ehk Imperiali oru põhjaosa läks USA koosseisu Ameerika-Mehhiko sõja 

Maakond moodustati 7. augustil 1907 San Diego maakonna idaosast. Maakond sai nime Imperial Valley järgi, mis omakoda sai nime Imperial Land Company järgi.

Naabermaakonnad 
 Riverside'i maakond (põhjas)
 La Pazi maakond (Arizona) (kirdes)
 Yuma maakond (Arizona) (kagus)
 San Diego maakond (idas)

Kaitsealad 
 Cibola National Wildlife Refuge (osa)
 Imperial National Wildlife Refuge (osa)
 Sonny Bono Salton Sea National Wildlife Refuge
 Anza-Borrego Desert State Park (osa)

USA ajalooliste paikade riiklikku registrisse National Register of Historic Places on Imperiali maakonnas 2022. aasta augusti seisuga kantud 12 objekti.

Maanteed 

 Interstate 8
 State Route 7
 State Route 78
 State Route 86
 State Route 98
 State Route 111
 State Route 115
 State Route 186

Linnad 
 Brawley (26 416 elanikku 2020. aasta seisuga)
 Calexico (38 633 elanikku)
 Calipatria (6515 elanikku)
 El Centro (halduskeskus; 44 079 elanikku)
 Holtville (6621 elanikku)
 Imperial (19 018 elanikku)
 Westmorland (2222 elanikku)

Muud asulad 
 Bombay Beach
 Glamis
 Salton City
 Slab City

Viited

Välislingid 

 https://imperialcounty.org/

California maakonnad
Yuma

Yuma on linn Ameerika Ühendriikides Arizona osariigis, Yuma maakonna halduskeskus. Asub California ja Mehhiko piiri lähedal Colorado jõe ääres Gila jõe suudme lähedal. 

Yuma pindala on 276,4 km² ja elanike arv 2007. aastal oli 88 700.

Yuma on USA üks kõige kuumemaid linnu. Juuli keskmine õhutemperatuur on 42 °C. Aastane sademete hulk on umbes 80 mm.

1854. aastani kuulus linn Mehhikole. 1854–1858 oli linna nimi Colorado City, 1858–1873 Arizona City.

Linnas asub ajalooline Yuma territoriaalvangla.

Viited

Välislingid
 Linna koduleht

Arizona linnad
Peep Nemvalts

Peep Nemvalts (sündinud 4. oktoobril 1950 Tallinnas) on Eesti keeleteadlane, eesti filoloog.
Alates 2008. aastast on Nemvalts Tallinna Ülikooli teaduskeelekeskuse juhataja.

Elulugu
Peep Nemvalts on inseneride poeg.

1969 lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli, 1974 Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia osakonna, 1975–1976 oli TRÜ aspirant ja 1989–1996 Uppsala Ülikooli doktorant. 1996 sai ta Uppsala Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Case marking of subject phrases in modern standard Estonian" (Uppsala, 1996; Acta Univ. Upsaliensis. Studia Uralica Upsaliensia 25 (1996)). 

1977–1983 oli Nemvalts Keele ja Kirjanduse Instituudi grammatikagrupi teadur, 1979–1983 Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti ja soome keele tunnitasuline õppejõud ning 1984 eesti keele ja kirjanduse kateedri vanemõpetaja, 1984–1988 Oulu Ülikooli eesti keele lektor, 1996–1998 Stockholmi Ülikooli soome keele õppetooli ning tõlke õppetooli tunnitasuline lektor, 1996–2000 Uppsala Ülikooli soome-ugri õppetooli teadur, 2001. aastast Tallinna PedagoogikaülikoolI eesti filoloogia osakonna dotsent, ühtlasi 2002. aastast Stockholmi Ülikooli soome keele õppetooli teadur. Külalisõppejõuna on ta lugenud erikursusi TPÜ-s (1999) ja Helsingi Ülikoolis (2000).

Teadustöö
Peep Nemvaltsi peamised uurimisvaldkonnad on olnud süntaks ja semantika, eesti ja soome keele kontrastiivuuringud, väliseesti eesti keel, keelehoole ja keelekorraldus. Ta on koostanud eesti keele õpikuid ja muid õppevahendeid ning tõlkinud ilukirjandust (soome keelest) ja õppekirjandust (rootsi keelest), sh K.-E. Sveiby "Juhtimistarkus. 101 nõuannet teabeküllaste organisatsioonide juhtidele" (Tallinn, 1994; koos S. Nemvaltsiga). Ta on avaldanud üle 50 teadustrükise.

Nemvalts on Emakeele Seltsi, Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis ja Johannes Aaviku Seltsi liige (1993–1995 ja aastast 1998 seltsi esindaja Rootsis), Stockholmi Eesti Muinsuskaitse Seltsi juhatuse aseesimees (aastast 2002) ning Uppsala Eesti Seltsi liige (aseesimees).

Teoseid
 Eesti keele õpik X klassile (kaasautor S. Vare). Tallinn, 1984, 21988
 Aluse sisu ja vorm: alusfraasi käändevaheldus tänapäeva eesti kirjakeeles. Tallinn, 2000
 Keeleteaduse teaduskeelest. // Teoreetiline keeleteadus Eestis. Tartu, 2002
 Eesti keel ja euroidentiteet. // Keel ja identiteet. Võru, 2004
 Moodustiste toime lausestruktuuris. // Lauseliikmeist eesti keeles. Tartu, 2004
 Eesti teaduskeel teadmusühiskonnas. // Eesti teaduskeel ja terminoloogia – kuidas edasi? Tallinn, 2006

Muid publikatsioone
"Mood Teeb Koolist Koletise", Eesti Päevaleht, 24. juuli 2000
"Kirik keset kontserti", Eesti Ekspress, 22. juuli 2003
"Keelehoid või keelereostus?", Eesti Päevaleht, 23. juuli 2004
"Eesti keel taas iseseisvaks!", Eesti Päevaleht, 23. august 2007

Viited

Kirjandus
 Eesti entsüklopeedia, kd 14, lk 321
 

Eesti keeleteadlased
Eesti tõlkijad
Tallinna Ülikooli õppejõud
Sündinud 1950
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Henn Käämbre

Henn Käämbre (19. märts 1935 – 10. mai 2018) oli eesti füüsik ja tõlkija.

Ta lõpetas 1952. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsikuna, sai 1965. aastal füüsika-matemaatika kandidaadi kraadi ning väitles end 1990. aastal füüsika-matemaatika doktoriks.

Ta töötas pikka aega Füüsika Instituudis Tartus.

Oli Eesti Kongressi liige.

Looming
Ta on olnud sõnastike autorina aktiivne eesti täppisteaduste erialakeele arendamisel, kirjutanud mitu füüsikaõpikut ja füüsikaalase populaarteadusliku raamatu "Laseriraamat" (Valgus. Tallinn 1978). Ta on tõlkinud veerandsada populaarteaduslikku raamatut, sealhulgas 2000. aastal ilmunud Robert H. Marchi "Füüsika võlu".

Tunnustus
2010 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler

Välislingid

Eesti füüsikud
Eesti tõlkijad
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Eesti Kongressi liikmed
Tartu aukodanikud
Vana-Peetri kalmistule maetud
Sündinud 1935
Surnud 2018
Virge Joamets

Virge Joamets (aastani 1990 Virge Virkhausen; sündinud 1969) on eesti muusikateadlane.

Õppinud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias muusikateadust. Töötas aastal 1995 kultuurilehes Sirp muusikatoimetajana ja aastatel 1997–2009 Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis muusikaajaloo õpetajana. Alates aastast 2012 on ta ajakirja Muusika toimetaja, alates 2017. aastast ka keeletoimetaja.

Eesti Muusikateaduse Seltsi (1992), Eduard Tubina Ühingu (2019), Eesti Muusikaõpetajate Liidu (2020), Eesti Heliloojate Liidu (2021) liige.

Publikatsioonid 
 "Vanemuise muusikateater aegade peeglis. 150 valitud lavastust", Vanemuine (2020)
 Koostanud Eesti Kontserdile näitused: "Richard Strauss 150" (2013), "Klahvpillide ajalugu I: klaveri eelkäijad" (2014), "Klahvpillide ajalugu II: klaver" (2016), "Klaveri soolo" (2018)
 Festivalide bukletid-kavaraamatud: "Kuningriik" (Johann Straussi muusika Elva laululaval, 1999, 2000); "Baroki pidunädal" (2002), "Klassika pidunädal" (2003), "Romantismi pidunädal" (2004), "Mozarti pidunädal" (2005); "Klaver 2014"; kontsertide sari "Eesti Heliloojate Liit 90" (2015); "Pärnu muusikafestival" (2013, 2015–2021); "Eesti heliloojate festival" (2014, 2015); "AFEKT" (2016, 2018–2021); "Virmalised" (Eesti Interpreetide Liit 20, 2019); "Eesti muusika nädal" (Eesti Interpreetide Liit, 2021); "Urmas Sisask 60. Teekond universumi südamesse" (2020); "Eesti muusika päevad" (2020–2021); "TubIN" (Eesti Kontsert, 2021)
 "Võimaliku kohtumise tagamaadest". Essee Johann Sebastian Bachist ja Georg Friedrich Händelist Paul Barzi näidendi "Võimalik kohtumine" kavalehel. Vanemuise suvelavastus (2007)
 "Tartu ülikooli aula kui kontserdisaali ajaloost I: 80 aastat Tartu Helikunsti Seltsi kammermuusikasarjast" – Teater. Muusika. Kino 2012, nr 5.
 "Tartu ülikooli aula kui kontserdisaali ajaloost II: Grosser Hörsaal der Keiserlichen Universität." - Teater. Muusika. Kino 2013, nr 1, nr 3 ja nr 4
 "Eesti muusika biograafiline leksikon". Kaastöö (sadakond artiklit). Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2007/2008 
 Eesti Teatriliidu biograafiline leksikon internetis. Kaastöö (umbes 200 artiklit): www.entsyklopeedia.ee, 2016
 "Vanemuine – eesti vanim muusikateater". – "Vanemuine". Toim. Anu Tonts, Tartu, 2007
 "Tartu 20. sajandi muusikaelu". – "Tartu. Ajalugu ja kultuurilugu" , toim. Heivi Pullerits, Ilmamaa, 2005
 Eesti Muusikalugu. Multimeedia-leksikon. Multimeediumileksikon (üks autoritest), 2004
 "Heino Elleri nimeline Tartu Muusikakool 85". Tartu, 2004 – koostaja, toimetaja, mõnede tekstide autor
 "Heino Elleri nimeline Tartu Muusikakool 90". Tallinn, 2009 – koostaja, toimetaja, mõnede tekstide autor
 Artiklid, arvustused, intervjuud, tõlked väljaannetes: Muusika, Sirp, Kultuurileht, Teater. Muusika. Kino, Muusikaleht, Tartu Postimees
 Keeletoimetajana: "Otsa kooli ajaraamat. 100 aastat Georg Otsa nimelist Tallinna Muusikakooli" (2019); Tõnn Sarv, "Igaviku poole. Kirjutisi" (2020)

Viited

Eesti muusikateadlased
Sündinud 1969
Orange'i maakond (California)

Orange'i maakond on maakond Ameerika Ühendriikides California osariigis. Asub Vaikse ookeani rannikul.

Suurim linn on halduskeskus Santa Ana. Suuremad linnad on veel Anaheim, Huntington Beach, Fullerton ja Orange.

Maakond eraldus Los Angelese maakonnast 1. augustil 1889. Lootuses maakonda migratsiooni soodustada, sai maakond nime apelsini järgi (inglise keeles orange), kuna see kõlanuks subtroopilisena.

Algselt põhineski maakonna majandus tsitrusviljade ja avokaadode kasvatamisel, kuid põllumajandus hakkas peale teise maailmasõja lõppu alla käima. Kuid just siis algas maakonna tõeline kasv, 1954. aastal Interstate 5 avamisega sai maakonnast nn. magalarajoon inimestele, kes kolisid Lõuna-Californiasse, et töötada sealsetes lennundus- ja kosmosetööstusettevõtetes. Ka Disneylandi avamine 1955. aastal aitas kaasa majanduskasvule. 1940. aastal elas maakonnas 130 760 inimest, kuid 1960. aastal juba 703 925, 1970. aastal 1 420 386, 1980. aastatel kasvas maakonna elanike arv kahe ja 2010. aastaks kolme miljonini.

1994. aastal läks maakond pankrotti. Maakonna võlg oli 2,2 miljardit dollarit. Maakond väljus pankrotist 12. juunil 1996.

Maakond oli varem kuulus ühe Ameerika kõige konservatiivseima maakonnana - nii California seadusandlikus kogus kui ka Kongressis on maakonda esindanud pea alati vabariiklased. Alates maakonna loomisest 1889. aastal ei ole maakond presidendivalimistel Vabariikliku partei poolt hääletanud vaid neljal korral. 1948.-1988. aastatel sai maakonnas Vabariikliku partei kandidaat alati vähemalt 60% häältest, välja arvatud 1964. aasta, kui ultrakonservatiivne Barry Goldwater sai 55.9% häältest.

1990.-2000. aastatel hakkas maakonnas, nagu ka Californias üldse, tugevnema Demokraatlik partei. Nii 2008. kui ka 2012. aasta valimistel sai Barack Obama maakonnas vastavalt 47.6% ja 45.6% häältest. 2016. aastal võitis maakonnas presidendivalimised Hillary Clinton esimese demokraadina 80 aasta järel. 2018. aasta vahevalimistel võitsid demokraadid kontrolli maakonna kõigi kuue Esindajatekoja ringkonna üle. Ka 2018. aasta California kubernerivalimised olid esimesed, kus maakonnas võitis Demokraatliku partei kandidaat (Gavin Newsom) peale 1978. aastat.

Viited

Välislingid 

http://www.ocgov.com/

California maakonnad
Riverside'i maakond

Riverside'i maakond (Riverside County) on maakond Ameerika Ühendriikides California osariigis. Asub osariigi lõunaosas sisemaal. Koos San Bernardino maakonnaga moodustab Riverside'i maakond Inland Empire'i piirkonna.

Suurim linn on halduskeskus Riverside. Suuremad linnad on veel Moreno Valley, Corona, Temecula ja Murrieta.

Maakonna pindala on 18 910 km². Veepindala on 250 km². See on pindalalt California neljas maakond. Maakonna pikkus idast läände on 290 km. Maakonna idapiiri moodustab Colorado jõgi.

Elanike arv on 2015. aasta seisuga arvestuslikult 2 361 026. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanikke 2 189 641. See on elanike arvult osariigi neljas ja riigi 10. maakond. Asustustihendus on 120 in/km².

Suurem osa maakonna kesk- ja idaosast on kaetud kõrbetega. Maakonnas asub Joshua Tree rahvuspark. Tuntud kuurortlinnad on Indian Wells, La Quinta, Rancho Mirage, Palm Springs ja Palm Desert.

Naabermaakonnad 
 San Bernardino maakond (põhjas ja kirdes)
 La Pazi maakond, Arizona (idas)
 Imperiali maakond (lõunas)
 San Diego maakond (lõunas)
 Orange'i maakond (edelas ja läänes)

Ajalugu 
Praeguse maakonna alal elasid algselt luiseño, cupeño ja kahuilja indiaanihõimud.

Maakond moodustati 9. mail 1893 San Bernardino ja San Diego maakonna osadest. Maakond on saanud nime Riverside'i linna järgi.

Kaitsealad 

 Clevelandi metsakaitseala (osa)
 Coachella Valley National Wildlife Refuge
 Joshua Tree rahvuspark (osa)
 San Bernardino metsakaitseala (osa)
 Santa Rosa and San Jacinto Mountains National Monument
 Dos Palmas Preserve
 California Citrus State Historic Park
 Mount San Jacinto State Park

Maakonnas asub lisaks 19 ürgloodusala (wilderness area).

Maanteed 

  Interstate 10
  Interstate 15
  Interstate 215
  U.S. Route 95
  U.S. Route 99

  U.S. Route 395
  State Route 60
  State Route 62
  State Route 71
  State Route 74

  State Route 78
  State Route 79
  State Route 86
  State Route 91
  State Route 111

  State Route 177
  State Route 195
  State Route 243
  State Route 371

Linnad 

Banning
Beaumont
Blythe
Calimesa
Canyon Lake
Cathedral City
Coachella
Corona
Desert Hot Springs
Eastvale

Hemet
Indian Wells
Indio
Jurupa Valley
Lake Elsinore
La Quinta
Menifee
Moreno Valley
Murrieta

Norco
Palm Desert
Palm Springs
Perris
Rancho Mirage
Riverside
San Jacinto
Temecula
Wildomar

Viited

Välislingid 

Riverside'i maakonna koduleht

California maakonnad
Tǎrgovište

Tǎrgovište (bulgaaria Търговище 'turg', türgi Eski Cuma) on linn Bulgaarias, Tǎrgovište piirkonna keskus. Asub Vrana jõe mõlemal kaldal Mustast merest 125 km kaugusel läänes.

Linna on esmamainitud 1573. aastal Eski Cuma nimega.

Sõpruslinnad 
Tǎrgovištel on kaheksa sõpruslinna:

Viited

Välislingid 

 Kodulehekülg

Bulgaaria linnad
Ramsteini õhuväebaas

Ramsteini õhuväebaas (inglise Ramstein Air Base; IATA:RMS, ICAO: ETAR) on Ameerika Ühendriikide õhujõudude (USAF) baas Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal.

Välislingid 
 Ramsteini õhuväebaasi ametlik koduleht

Ameerika Ühendriikide sõjandus
Rheinland-Pfalz
Edward Goldsmith

Edward Goldsmith (8. november 1928 Pariis – 21. august 2009 Siena) oli inglise-prantsuse keskkonnakaitsja, ökoloog, kirjanik ja filosoof, rohelise liikumise pioneere maailmas. 

Ta asutas 1969. aastal ajakirja The Ecologist ja oli selle kauaaegne toimetaja.

Teosed
Tema peateos on mitmes trükis ilmunud raamat "The Way" ('tee'), ent sellele eelnes mitu raamatut.
Goldsmith, Edward 1978. The Stable Society. Wadebridge Press.
Goldsmith, Edward 1988. The Great U-Turn: De-industrialising Society. Hartland: Green Books.
Goldsmith, Edward 1992. The Way: An ecological world view. Rider.
Goldsmith, Edward 1992. The Way: An ecological world view (Revised and enlarged edition). Athens: The University of Georgia Press.

Tunnustus
1991 Õige elamisviisi auhind

Välislingid
Temast õige eluviisi auhinna laureaadina.
Temast The Ecologist'is pärast surmais pärast surma

Keskkonnakaitsjad
Sündinud 1928
Surnud 2009
Ökoloogid
Prantsuse filosoofid
Suurbritannia filosoofid
Suurbritannia kirjanikud
Prantsuse kirjanikud
Beatrice

Beatrice Fenice (tuntud kui Beatrice, sünninimega Beatrice Bugajets; sündinud 19. jaanuaril 1970) on Eesti modell, omanimelise modelliagentuuri omanik ning nAnO kodurestorani ja champagne lounge'i Mull perenaine.  

Alates oktoobrist 2014 on Beatrice Rahva Ühtsuse Erakonna liige. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta valimisliidu MEIE Tallinn nimekirjas.

Isiklikku
Beatrice'il on lapsed Simona, Balthazar-Serafim ja Uma Sofia Grazia.

Ta on tuntuks saanud 1993. aastal näitusega "Soul & Body".

Beatrice osales 2007. aastal saatesarjas "Tantsud tähtedega", kus tema partner oli Eduard Korotin. Ta ei jõudnud paremate hulka.

Viited

Eesti modellid
Sündinud 1970
Soome välisminister

Soome välisminister on Soome valitsuse liige, kes juhib välisministeeriumi.

22. juunil 2011 ametisse astunud Jyrki Kataineni valitsuse välisminister on sotsiaaldemokraat Erkki Tuomioja.

Soome välisministrid

Viited

Soome poliitika

zh:芬兰外交部
Ottokar Torrim

Ottokar Torrim (20. juuli 1887 Halliste vald – 3. juuli 1939 Tallinn) oli eesti keemik. 

Ottokar Torrim lõpetas 1908. aastal Pärnu gümnaasiumi, astus Riia Polütehnikumi, kus õppis kuni 1914. aastani. 1914 kuni 1918 töötas ta vanema tehnikuna sõjaväe teede ehitamisel. 

Alates 1920. aastast töötas ta matemaatika, füüsika ja keemia õpetajana Võru ning Tartu gümnaasiumites. 1924 kuni 1927 oli Tartus veinitehase juhataja. Õppis samal ajal Tartu Ülikoolis, mille 1928. aastal lõpetas keemikuna. Samal aastal asus tööle Eesti Kunstsarve Tehased O. Kerson & Ko keemikuna. 1937. aastal läks äsja asutatud kunstsarvetehase AS Estoliit direktoriks, kus töötas kuni surmani.

Võrus töötamise ajal oli ta Võru Linnavolikogu liige ja Võru linnapea abi. Oli Eesti Keemikute Seltsi ja Insenerikoja liige ning korporatsiooni Vironia vilistlane.

Kirjandus 
 Ottokar Torrim †. Päevaleht, 5. juuli 1939, nr. 178, lk. 7.

Eesti keemikud
Eesti õpetajad
Insenerikoja tegevliikmed
Võru linnavolikogu liikmed
Korporatsioon Vironia liikmed
Sündinud 1887
Surnud 1939
Mihhail Gorškov

Mihhail Gorškov (ka Mikhail Gorshkow; eluaastad 1923–2013) oli Eesti päritolu Teise maailmasõja aegsetes sõjakuritegudes kahtlustatav isik, keda Efraim Zuroffi juhitav Simon Wiesenthali keskus süüdistas inimsusvastastes kuritegudes Valgevene kindralkomissariaadis Teise maailmasõja ajal.

Efraim Zuroffi avalikustatud andmete kohaselt kahtlustati Mihhail Gorškovi selles, et teenides Saksa vägede poolt okupeeritud Valgevene kindralkomissariaadis Minskis asunud Julgeolekupolitsei ja SD, Gestapo referentuuris (osakonnas), osales ta juunis-juulis 1942 asustatud punktide Uzda, Kopõli ja Stołpce (Узда, Копыли и Столпце) piirkonnas tsiviilelanike ja nõukogude partisaniüksuste vastastes karistusüritustes ja Valgevenes ligi 3000 Słucki geto juudi hukkamises veebruaris 1943 .

Pärast Teist maailmasõda emigreerus Euroopast Ameerika Ühendriikidesse, kus aga immigratsioonidokumentides esitas valeandmeid oma osaluse kohta Teises maailmasõjas ja teenistuse kohta Saksa okupatsioonivõimude juures.

1963. aastal sai ta naturalisatsiooni korras Ameerika Ühendriikide kodakondsuse.

Pärast seda, kui Efraim Zuroffi keskus tema tegevuse kohta andmed avalikustas, algatasid Ameerika Ühendriikide võimud menetluse temalt kodakondsuse äravõtmiseks.

2002. aastal kolis Gorškov Eestisse .

Viited 

Sündinud 1923
Surnud 2013
Mahtra tänav

Mahtra tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Mustakivi asumis.

Tänav algab Mustakivi tee ja Osmussaare tänava ristmikult ja lõpeb Laagna tee juures. Enne Laagna teed ristub Mahtra tänav Raadiku tänavaga.

Muu 
Tänaval on kahesuunaline Mahtra bussipeatus.

Mahtra tänav ja selle ümbrus läbis 2009. aasta suvel põhjaliku rekonstrueerimise. Töid korraldas AS Facio.

Mahtra tänaval asub Mustakivi keskus.

Viited

Lasnamäe linnaosa tänavad
Kiyohiko Azuma

Kiyohiko Azuma (jaapani keeles 東清彦 või あずまきよひこ Azuma Kiyohiko; sündinud 27. mail 1968 Takasagos) on Jaapani koomiksikunstnik.

Tema tuntuimad koomiksid (ehk mangad) on "Azumanga Daioh", mis ilmus aastatel 1999–2002 ja millest on tehtud ka 26-osaline anime, ning "Yotsuba", mis ilmub alates 2003. aastast tänapäevani. Yotsubast animet ei tehta, sest Azuma on sellest keeldunud.

Jaapani kunstnikud
Sündinud 1968
Koomiksikunstnikud
Azumanga Daioh

Azumanga Daioh (あずまんが大王 Azumanga Daiō) on tuntud Jaapani komöödia manga, mille autor on Kiyohiko Azuma. Manga ilmus aastatel 1999 kuni 2002 ajakirjas Dengeki Daioh.

Sisuks on koolitüdrukute ebatavalised koolipäevad oma koolis ja nende sekeldused oma õpetajatega.

Erinevalt tavapärasele loetakse seda mangat ülevalt alla, nii, et igale lehele mahub kaks pildiriba. Kokku on 4 raamatut.

Sellest on tehtud ka 26 osaline anime, mis teleesilinastus aastal 2002. 

Mangasarjad
Juhani Püttsepp

Juhani Püttsepp (sündinud 17. veebruaril 1964 Tartus) on eesti bioloog, õpetaja, loodusajakirjanik ja lastekirjanik.

Ta lõpetas 1982. aastal Tartu 1. Keskkooli ja  1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal.

Ta töötas seejärel Zooloogia ja Botaanika Instituudis.

Ta on olnud ajalehtede Maaülikool ja Roheline Värav ning ajakirja Loodusesõber toimetaja, töötanud ajalehtedes Postimees ja Eesti Ekspress. Ta on olnud Tartu Lasteteatri juhataja ning teinud koostöös Vahur Laiapeaga dokumentaalfilme. Praegu töötab Juhani Püttsepp Eesti Maaülikooli loodusteaduste kooli peaspetsialistina.

Looming

Ilmunud teoseid 
 Kunstnik Johannese kummalised lood, 1994
 Kirsiõiedetsember, 1995
 Musta habemega kapten, 1998
 Veskitont Niglas, 2001
 49 aastaaega, 2003
 Kunstnik Johannese üpris kummalised lood, 2004
 Anni Rännuteel, 2005
 Portreed Tallinna loomaaiast, 2008
 Uued Eesti jutud (kaasautor), 2009
 Väikese hundi lood, 2009
 Lauajupi Madonna, 2009
 Toad täis nukkude juttu, 2011
 Minu vanaema Kirjak, 2011
 Sammud omas Eestis, 2012
 Vapramäe Vapu, 2012
 Tsss... Kuula, 2013
 Mees, kes puutus põtra, 2014
 Liulood, 2014
 Juhani jutte, 2014
 Lugu väikesest tammepuust, vihast ja varesest, 2015
 Gibraltari laevakoerte ühing, 2015
 Vanaema, kes muutus kutsikaks, 2016
 Mustad linnud, 2016
 Doktor Haldja lood, 2016

Filmid
 "Inemiste piir", dokumentaalfilm, 2005
 "Veskimees", dokumentaalfilm, 2012

Tunnustus
 2017 – aasta loodusesõber

Kirjandusauhinnad 
 2002 – Eesti Näitemänguagentuuri laste- ja noortenäidendite võistluse II-III preemia ("Kärt")
 2005 – Aasta Rosin (kogumik "Ruttu tuttu! Eesti isade unejutte", autorid Karl-Martin Sinijärv, Veiko Belials, Andrus Kivirähk, Juhani Püttsepp, Contra, Jürgen Rooste, Jaanus Vaiksoo, Kivisildnik, Peeter Sauter, Jaan Tätte ja Peep Pedmanson; pildid: Jüri Mildeberg)
 2008 – Põlvepikuraamatu konkurss, I-II koht (Väikese hundi lood“)
 2014 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" I koht ("Külaline Orupõhjast")
 2019 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" III koht ("On Kuu kui kuldne laev")
 2020 – Aasta rosin ("On kuu kui kuldne laev")
2021 – Virumaa kirjandusauhind ("On kuu kui kuldne laev")
 2021 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("On kuu kui kuldne laev")

Isiklikku
Tema isa oli kopsuarst Enn Püttsepp ja vanaisa maalikunstnik Juhan Püttsepp. Juhani Püttsepal on viis last.

Viited

Välislingid

Juhani Püttseppa kohta Eesti Lastekirjanduse Keskuse kodulehel 
Juhani Püttseppa kohta Võrumaa Keskraamatukogu kodulehel 

Eesti ajakirjanikud
Eesti loodusajakirjanikud
Eesti lastekirjanikud
Eesti bioloogid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1964
August Terkmann

August Artur Terkmann (29. august 1885 – 12. veebruar 1940 Tallinn) oli eesti orelimeister. Tema isa oli Gustav Terkmann, kes oli samuti oreliehitaja.

Isiklikku 
Tema tütar oli dirigent ja organist Tiiu Targama.

Säilinud August Artur Terkmanni orelid
August Artur Terkmann oli ehitanud mitmesse kirikusse oreleid ja pea kõik need on säilinud. Oluliste töödena väärivad mainimist tema suuremad pillid Tallinna Jaani kirikus, Tallinna Pühavaimu kirikus. Peale luteri kirikute orelite ehitas Terkmann oreli ka Tallinna Katoliku Peeter-Pauli kirikusse. 
Tarvastu kiriku orel II/22 (1911)
Paistu kiriku orel II/22+2 (1913)
Tallinna Jaani kiriku orel IV/51 (1913)
Keila Miikaeli kiriku orel (1914) – kasutati ka vana 1843. aasta Walckeri oreli osi
Järvakandi Peetri kiriku orel Terkmann/Gutdorf I/9 (1914)
Kuusalu kiriku orel II/15 (1918)
Randvere kiriku orel I/6 (1912)
Tallinna Katoliku Peeter-Pauli kiriku orel II/8 (1919)
Kärla kiriku orel II/8 (?)
Nõmme Rahu kiriku orel II/10 (1921)
Käru kiriku orel II/8 (1923)
Lääne-Nigula kiriku orel II/10 (1925)
Tallinna Pühavaimu kiriku orel IV/66+2 (1927/1929) – suurim Terkmanni ehitatud orel
Kunda kiriku orel II/6+3 (1929)
Tapa kiriku orel II/14 (1936)

Kirjandus 
 Orelimeister A. Terkman †. Päevaleht, 14. veebruar 1940, nr 43, lk. 6.

Eesti orelimeistrid
Sündinud 1885
Surnud 1940
Dekabristide saar

Dekabristide saar (vene остров Декабристов, kuni 1775 aastani Galladai saar – остров Галладай, kuni 1926. aastani Golodai saar – остров Голодай) on saar Peterburis Neeva deltas, Vassili saarest põhjas. 

Saare pindala on 410 ha. Saar on madal ja soine. Kuulub Venemaale.

Venemaa saared
Peterburi saared
Brie juust

Brie juust on pehme talujuust, mis on pärit Pariisist, ida pool asuvast Brie piirkonnast. Pehme, peaaegu voolav koorene valgehallitusjuust on maitselt rikkalik ja võine. Valgehallituse koorik on tugev ja pealt puuderjas. Koorikut peetakse delikatessiks. Brie juust sobib hästi ka kuumutatult või frititult. 

Brie on ehk kõige tuntum prantsuse päritolu juust, tihti kutsutakse seda juustude kuningannaks. Traditsiooniline prantsuse brie on valmistatud toorpiimast. Selle maitse muutub vanusega veidi maisemaks ja puuviljasemaks. 

Pastöriseeritud piimast valmistatud brie on üldiselt mahedama maitsega kui autentne Prantsuse brie. Pastöriseeritud piimast brie on laialt populaarne ja seda toodetakse ka väljaspool Prantsusmaad. Brie juustu valmistatakse pastöriseeritud lehmapiimast, samuti ka kitsepiimast.

Tootmine 
Brie tootmise protsess algab piimale ensüümide ja laabi lisamisega, mis aitavad sellel hüübida ja kalgenduda. Valgehallituse moodustamiseks lisatakse ka pärmi. Kui kohupiim on moodustunud, pannakse see vormidesse ja valatakse üleliigne vadak välja. Seejärel soolatakse hoolikalt, et vältida liigset hallitust, mis aitab ka happelisust reguleerida. Tavaliselt valmib brie juust 4-5 nädalaga, mida küpsemad seda vedelamad.

Toitumisalane teave 
Brie juust on kõrge rasvasisaldusega, kaltsiumrikas ning suhteliselt kõrge naatriumisisaldusega. Juust on ka hea valgu- ja vitamiinide A ja B-6 allikas.

Hoiustamine 
Kõige paremini säilib Brie originaalpakendis temperatuuril neli kraadi või alla selle. Parima maitse ja tekstuuri saamiseks tuleks juustul lasta umbes tund toatemperatuuril seista. Juustu saab ka säilitada sügavkülmas kuni kolm kuud.

Brie vs Camembert 
Brie ja camembert ( eesti k kamambäär) on pärit Prantsusmaalt. Brie juust on pärit Brie piirkonnast, camembert, aga Normandiast, Loode- Prantsusmaalt. Mõlemad on pehmed laagerdunud juustud, millel on söödav valge hallituse koor. Kuigi nende maitsed on sarnased on brie mahedam, kreemjam ja võisem, camembert, aga seenenootide ja tummisema maitsega. Brie juustul on ka kõrgem rasvaprotsent. 

Juust
Lasse Joamets

Lasse Joamets (sündinud 4. veebruaril 1973 Tartus) on eesti viiuldaja.

Ta on õppinud Tartu I Lastemuusikakoolis (Virve Vääri klassis), lõpetanud 1991 Tallinna Muusikakeskkooli (Ivi Tiviku klassis) ning 1996 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia (Mari Tampere klassis).  

Töötanud 1993–1997 Tallinna Kammerorkestris ja 1995–1997 ERSO-s, oli 1997–2010 Soomes Rovaniemis Lapi Kammerorkestri kontsertmeister. Alates 2010. aastast on ta Oulu Sinfonia I kontsertmeister. 

On olnud solist mitme Eesti orkestri ees, osalenud ESSO ja ERSO töös, viimases ka kontsertmeistrina. Tegutseb kammermuusikuna nii Soomes kui ka Eestis, eriti eri kooslustes koos vend Tanel Joametsaga. Mängib ka džässi ja kantrit. 

Soome muusikute liidu (Suomen muusikkojen liittto) liige (1997).

Eesti viiuldajad
Sündinud 1973
Aleksander Reino

Aleksander Reino (sündinud 2. juuni 1911 Peterburi – surma aeg ja koht on teadmata) oli eesti poksija. 

Ta isa tuli koos perega Eestisse tagasi 1920. aastal. Ta alustas poksimist 1928. aastal Tartu NMKÜ-s, hiljem poksis ta Tallinna "Kalevis", "Spordis", Tallinna Poksiklubis ja "Gongis".

Reino oli keskkaalus (kuni 72,6 kg) Eesti noorte meister (1931). Ta sai Eesti meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) kaks korda II koha (1932 ja 1934). Ta oli poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) Eesti meister (1935).  

Reino osales ühe korra Eesti–Soome maavõistlustel (1933) ning võitis oma kohtumise punktidega. Ta osales kaks korda Eesti–Läti maavõistlustel (1933 ja 1935) ja võitis mõlemad oma kohtumised punktidega. Ta osales ühe korra Eesti–Leedu maavõistlustel (1935) ja võitis oma kohtumise punktidega.

Reino tegutses hiljem ka poksikohtunikuna.

Kirjandus 
Spordibiograafiline leksikon. Tallinna Kirjastuse Kooperatiiv. Tallinn 1937.
Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009.

Eesti poksijad
Sündinud 1911
Surmaaeg puudub
Ajakiri

Märksõna "žurnaal" suunab siia; see võib tähendada ka päevikut.

Ajakiri (ka žurnaal) on numereerituna ja regulaarselt ilmuv paljuleheküljeline ajakirjandusväljaanne, mille numbrid on ühesuguses kujunduses ja formaadis. Tavaliselt ilmuvad ajakirjad sagedamini kui korra aastas ja harvemini kui korra nädalas. Ajakirjad sisaldavad uudiseid, artikleid ja muudes ajakirjandusžanrites kirjutisi (intervjuusid, arvamuslugusid jms), tänapäevased ajakirjad on enamasti illustreeritud.

Ajalugu
Esimeseks uusaegseks ajakirjaks peetakse 1564–1749 Augsburgis Georg Willeri väljaandel ilmunud saksakeelset trükist "Novorum Librorum quos Nundinae Atumnales, Francoforti Anno 1564 celebratae, Venales Exhibuerent", mida tuntakse ka Frankfurdi messikataloogina. See ilmus Frankfurdi raamatulaada puhul. Esimeste ajakirjade seas olidki tollal raamatulaatade kataloogid. Pikalt püsis ka 1633–1738 ilmunud Theatrum Europaeum, mis kajastas saksakeelsete maade ajalugu.

Nüüdisajal on enam tuntud esimesed teadusajakirjad: jaanuaris 1665 Pariisis ilmuma hakanud Journal des sçavans ja samal aastal Londonis asutatud, tänini ilmuv Philosophical Transactions of the Royal Society. Üldhuviajakirjad järgnesid märksa hiljem, neist peetakse esimeseks 1731. aastal Londonis rajatud The Gentleman's Magazine'i. Vanim siiani ilmuv ajakiri on The Scots Magazine, mille esimene number trükiti 1739. aastal (ehkki väljaande omanikud on korduvalt vahetunud ning ajakirja ilmumises on olnud ka pause, kokku kuni 90 aasta jagu).

Vaata ka
teadusajakiri
ajaleht
aastaraamat
ajakirjade loend
Eesti ajakirjade loend
välismaa ajakirjade loend

 

sr:Модни часопис
sh:Modni magazin