joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Postindustriaalne ühiskond

Postindustriaalne ühiskond tekkis tootmispõhise ühiskonnakorralduse üleminekul teenustepõhiseks. Postindustrialiseerumine on järgmine arenguetapp industriaalühiskonnale, mille ilminguid oli esimestena näha Ameerika Ühendriikides, Jaapanis ja Lääne-Euroopas.

Omadused
Majanduses toimub tootmissektori osatähtsuse vähenemine ja teenindava sektori tähtsuse tõus. Teadmisi hinnatakse kapitalina, mida tasustatakse hästi. Majanduskasvu nähakse uutes ideedes ja tehnoloogiates, mis aitavad ära hoida keskkonnaõnnetusi ja ulatuslikke voolukatkestusi. Automatiseerumise ja globaliseerumise käigus asendatakse lihttöölised professionaalidega – nagu näiteks insenerid, doktorid ja pankurid. Selleks pannakse ka rohkem rõhku ülikoolidele, kes vastavaid spetsialiste koolitavad. Otsene tootmine viiakse kulude kokkuhoiuks arengumaadesse. 

Lisaks majandusele toimuvad muutused ka ühiskonna väärtustes ja normides. Tootmise viimine arengumaadesse mõjutab inimeste suhtumist nii välismaalastesse kui ka immigrantidesse. Samas paljud varem tootmissektoris töötanud töölised võivad silmisi seista probleemiga, et neil pole ühiskonnas enam kindlat rolli.

Ajaloost 
Esimesena kasutas mõistet "postindustriaalne" Daniel Bell 1973. aastal oma raamatus "The Coming of Post-Industrial Society: A Venture in Social Forecasting", mis kirjeldab mitmeid antud ühiskonna funktsioone. 

Viimasel ajal on termin muutunud laialt kasutatavaks, mida on kasutanud nii reklaamitöötaja Seth Godin, avaliku korra PhD Keith Boeckelman, sotsioloogid Neil Fligstein ja Ofer Sharone. President Bill Clinton kasutas terminit Hiina arengut käsitledes nõupidamisel Shanghais 1998. aastal.

Teadmiste hindamine
Postindustriaalne ühiskonnas on teadmised võim ja tehnoloogia instrument. Teadmiste olulisuse kasvule viitas Daniel Bell oma eeldustes tööhõive arenemises. Ta väitis, et tööhõive tertsiaarsektoris kasvab kiiremini kui primaar- ja sekundaarsektoris. Eesõigus langeb kvaternaarse sektori kätte. Kuna tertsiaar- ja kvaternaarsektor on peamiselt teadmiste põhised, siis sellega kaasneb hariduse restruktureerimine. Sellega kaasneb ülikoolide ja uurimisasutuste tähtsuse kasv.

Kriitika
Toimunud muutused tootva- ja teenindava sektori vahel postindustriaalses ühiskonnas viis tootmise ümberpaiknemiseni. Tihti just industriaalsetesse majandussüsteemidesse, tänu millele on tekkinud teadlaste grupp, kes on veendumusel, et teenused ei ole mitte ainult industrialiseeritud vaid väga otseses sõltuvuses tööstuse kasvuga. Sellega on loodud illusioon, et postindustriaalne ühiskond on tugevalt teenustepõhine, kuigi tegelikult on tihedalt seotud industriaalse ühiskonnakorraldusega riikidega, kuhu on tootmine üle viidud. Kuigi tööstused paiknevad väljaspool postindustriaalset ühiskonda ei saa unustada tööstuste sotsioloogilist mõju.

Viited
Koertsitiivsus

Koertsitiivsus (ladina sõnast coercitio 'takistamine, kinnihoidmine') on ferromagnetilist materjali iseloomustav suurus, mis näitab, kui tugevat magnetvälja tuleb magneeditud ferromagneetikule rakendada selleks, et viia tema jääkmagneetumuse nulliks. Seega tähendab koertsitiivsus magnetmaterjali vastupanu demagneetimisele.

Koertsitiivsuse tähis on Hc ja SI mõõtühik amper meetri kohta (A/m). Koertsitiivsust saab mõõta magnetomeetriga.

Suure koertsitiivsusega ferromagneetikuid nimetatakse magnetiliselt kõvadeks (jäikadeks) materjalideks. Neist valmistatakse püsimagneteid.

Väikese koertsitiivsusega materjale nimetatakse pehmeteks magnetmaterjalideks. Neid kasutatakse nt trafode ja induktiivpoolide südamikes.

Vaata ka
Magnetiline hüsterees
Magneetikud

Magnetism
MTÜ Vaba Ukraina

MTÜ Vaba Ukraina (ukraina keeles Вільна Україна, vene keeles Cвободная Украина) on 2014–2018 ja alates 2022. aastast tegutsev Eesti mittetulundusühing, mis toetab vaba ja demokraatliku Ukraina arengut ja võitlust oma iseseisvuse eest. MTÜ Vaba Ukraina on kodanikualgatuse korras tekkinud liikumise Abi Ukrainale järglane Ukraina abistamisel.

MTÜ Vaba Ukraina algatas heategevuskampaania, mille üheks osaks oli heategevuskontsert "Eestist Ukrainale" Tallinnas Sakala keskuses, kus lavale tulid Eesti ja Ukraina muusikud. Kontsert oli menukas ning tänu kontserdile koguti 175 635,50 eurot.

2014. aasta augustist tegutsenud MTÜ Vaba Ukraina eesmärgiks oli koguda raha Ukraina rindemeedikutele ja konfliktis kannatanutele esmaabivahendite saatmiseks. Raha selleks laekus annetustest, suurim osa oktoobris toimunud heategevuskontserdi tulemusena. Märgilise tähtsusega on, et erinevalt tavapraktikast ei kulutatud sentigi kogutud rahast ühingu omakulude katteks, kõik summad kasutati ainult saadetavate abivahendite ostmiseks. MTÜ Vaba Ukraina ja Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste koostöös korraldati Ukraina meedikutele taktikalise tasandi lahingkannatanu käsitlemise (TCCC) instruktorikursusi Eestis. Kahe aasta jooksul läbis sel moel Eestis kursused kokku 100 meedikut. 

2016. aasta jaanuari lõpul autasustasid Ukraina vabatahtlikud organisatsioonid ühingu liikmeid medaliga «Mehisuse ja halastuse eest», millega reeglina tunnustatakse lahinguis silma paistnud meedikuid. Kuigi otseses lahingutegevuses MTÜ muidugi ei osalenud, loeti ühingu panust võitluses siiski autasu vääriliseks.

MTÜ Vaba Ukraina katkestas tegevuse 2018.a. augustis. Nelja tegevusaasta jooksul Ukraina heaks kogutud rahaliste annetuste kogusummaks jäi 287 783,95 eurot, millele lisandus 2014.a. heategevusliku kontserdi otsene piletimüügitulu 5 277 eurot ja Välisministeeriumi toetus kursuste korraldamiseks summas 73 778,06 eurot.

MTÜ Vaba Ukraina 2014-2018 meeskond: Andrus Rumm, Gaius Gil, Johannes Kert, Kalev Kallemets, Kuido Külm, Lauri Lemming, Piret Ehin, Ronald Riistan, Sven Salumets, Sten-Hans Vihmar.

MTÜ Vaba Ukraina meeskond otsustas taastada organisatsiooni tegevuse 2022. aasta aprilli alguses. Seekord on võetud töösse kaks alamprojekti, meditsiinitarvikud ning vaatlusdroonid.

Viited

Välislingid 
MTÜ VABA UKRAINA, MTÜ VABA UKRAINA, facebook.com
Eesti mittetulundusühingud
Eesti-Ukraina suhted
Frieda Bernstein

Frieda Bernstein (18. september 1924 Odessa – 19. jaanuar 2015 California, USA) oli Eesti pianist, paljude kuulsate lauljate kontsertmeister.

Frieda Bernstein omandas hariduse Leningradi Riiklikus Konservatooriumis. Aastast 1951 kuni emigreerumiseni Ameerika Ühendriikidesse 1995. aastal elas ja tegutses ta koos abikaasa, kunstiteadlase Boris Bernsteiniga Tallinnas.

Töötades aastakümneid Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (praegu Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia), oli Frieda Bernstein kõrgelt hinnatud kontsertmeister Aleksander Arderi, Jenny Siimoni, Linda Sauli, Tiit Kuusiku, Hendrik Krummi ja Anu Kaalu lauluklassides. Samuti töötas ta kammerlauluõpetajana.

Frieda Bernstein on saatnud näiteks Anu Kaalu ja Hendrik Krummi kontsertidel Moskvas ja mujal NSV Liidus.

Tunnustus
1982 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Välislingid

USAs suri Eesti legendaarne pianist Frieda Bernstein

Eesti pianistid
Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Eesti juudid
Sündinud 1924
Surnud 2015
Gladio

Gladio (lühend it keelest > "Lühimõõk", kr gladios on kahe teraga nuga; ka Operatsioon Gladio) oli koondnimetus CIA ja MI6 koostööle NATO-ga, salajaste sõjaväeüksuste võrgustikule Euroopas, külma sõja ajal. Eesmärgiks oli võidelda kommunismiga ning takistada Nõukogude Liidu tungimist Lääne-Euroopasse. NATO, CIA ja MI6 rahastatud, treenitud ja varustatud Gladio üksustesse Itaalias värvati antikommuniste, keda nimetati gladiaatoriteks. Kuna igas riigis kasutati erinevaid varinimetusi, siis nähtuse üldnimeks  on kujunenud nimetus: NATO salajane armee.

Pärast Teist maailmasõda oli Läänemaailmale suurimaks ohuks kommunism. CIA juht Allen Dulles paigutas Lääne-Euroopasse ja Türki laiali sajad eriüksuslaste väljaõpetatud tagalaväeüksused, kelle ülesandeks oli tõrjuda NSV Liidu sissetung. Üksus koosnes 20–50 salasõdurist. Gladiot juhiti NATO Euroopa peakorterist (SHAPE) Mons´ist (Belgia).

Gladio eesmärgiks oli Itaalias võidelda kommunistidega nii juhul, kui NSV Liit peaks üritama sinna laieneda, kui ka siis, kui kohalikud kommunistlikud erakonnad saavad liiga palju võimu.

Itaalias toetati paavsti Pius XII loal Vatikani Panga kaudu Itaalia Kristlik-Demokraatliku Parteid 60 miljoni dollariga. Kuna skeem õnnestus, siis hakkas CIA rahastama Vatikani igal aastal u 20 miljoni dollariga. Katoliku kiriku kaudu laienes CIA kommunismivastane võitlus Aasiasse ja Ladina-Ameerikasse (Operatsioon Kondor).

NATO pole tänaseni Gladio kohta teavet avalikustanud. CIA juhid on teatanud USA senatile Gladio lõppemisest. 

Romaanides on kujutatud Gladio sõjaväeüksuste koostööd Sitsiilia narkomaffia, terroristide või paremäärmuslastega (uusfašistid). Ilukirjanduse müüdid ei pruugi kajastada ajaloolist tegelikkust.

Vaata ka 
 NATO salajane armee
 Konstantínos Dóvas

NATO
Antikommunism
Kose veskijärv

Kose veskijärv on veekogu Pirita jõe keskjooksul Harjumaal Kose alevikus.

Veskijärve pindala on 1,9 hektarit ja sügavus sõltuvalt sesoonsest veetasemest umbes 0,5–2,5 meetrit. 

Säilinud on 19. sajandi lõpus ehitatud vesiveski hoone jõe paremkaldal ning tammirajatised, mis on Kose sümbolid, kajastudes ka valla vapil. 

Veskit on Kosel mainitud juba keskajal. Tänapäevani säilinud veskihoone (ehitatud 1884) on eraomandis, varem on seal asunud taarapunkt ja mööblikauplus.

Veskitammi on korduvalt ümber ehitatud: 1960. aastatel rajati kaks betoonist tammi, millest parempoolsel on luugid veetaseme reguleerimiseks veskijärves; 2014. aastal lammutati vasakkalda pais ning rajati selle asemele kalatrepp. Veskijärv ise on säilinud endistes piirides.

Kose
Kose valla järved
Betmanove

Betmanove (kuni 2016 Krasnõi Partizan) on küla Ukrainas Donetski oblastis Jassõnuvata rajoonis.

Betmanove kõrgus merepinnast on 153 meetrit.

2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 913 inimest, asustustihedus  inimest ruutkilomeetri kohta.

Donbassi sõja ajal oli Krasnõi Partizan "neutraalne territoorium" kuni 2015. aasta 24. jaanuarini, mil valitsusvastased relvajõud asula väidetavalt oma kontrolli alla võtsid. Õhtul lükkas Ukraina kaitseministeerium selle teate ümber ja kinnitas, et asula on endiselt valitsusvägede kontrolli all.

Viited

Välislingid
 24. jaanuar 2015. Infovastupanu. Сводка ИС: боевики заняли н.п.Красный Партизан, на участке Крымское – Славяносербск идут бои (vene keeles)
 Селище Червоний Партизан відійшло під контроль терористів

Donetski oblasti külad
Pajūris

Pajūris on alev Leedus Šilalė rajoonis, Pajūrise valla halduskeskus. Alev asub Jūra jõe kaldal.

Alevis on gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on  aastal 1833 ehitatud kirik, endine frantsisklaste klooster ja selle juurde XIX sajandil rajatud park. Alevis kasvab looduskaitsealune hõbepappel (Populus alba L.). Puu ümbermõõt oli aastal 2006 655 cm, kõrgus 40 meetrit. Pajūrises kaevandatakse kivisoola.

Ajalugu 

Pajūrist mainiti esimest korda aastal 1498. Aastal 1526 läks see Vapovskite valdusesse, XVI sajandi lõpus aga Wojnadele. Asula on kuulunud veel Szemiotidele, Wolmeritele, Wołłowiczidele, aastast 1854 aga Czapskitele.

Asulasse ehitati esimene kirik aastail 1777–1780. Aastaks 1852 oli Pajūrisest saanud oma turuplatsiga alev, kus peeti kolm korda aastas laata. Aastail 1853–1863 tegutses alevis kihelkonnakool, aastast 1867 aga venekeelne kool. Alevi tsaariaegsed nimetused olid Поюры ja Поюрже.

Aastal 1912 sai alevist kohaliku kihelkonna keskus.  Nõukogude ajal oli alev algul kohaliku kolhoosi, aastast 1975 aga kohaliku sovhoosi keskuseks.

Pilte

Viited

Välislingid 

Alev portaalis vietoves.Lt
Infot alevi kohta

Leedu alevid
Šilalė rajoon
Coronation Street

"Coronation Street" on Suurbritannia telesari, mida toodab Granada Television. Sarja esimene osa jõudis ITV eetrisse 9. detsembril 1960 ja jookseb seal tänaseni. See on Ühendkuningriigis üks pikemaealisi telesarju.

Seda sarja parodeerisid Briti ansambli Queen liikmed laulu "I Want to Break Free" muusikavideos. Nad riietusid naisteks.
Suurbritannia telesarjad
ITV telesaated
Suurekivi rahn

Suurekivi rahn on rändrahn Tallinnas, Pirita linnaosas Lepiku asumis.

Suurekivi rahn on pegmatiitrahn, koosneb peamiselt pruunikaspunasest ortoklassist. Rahnu mõõdud on 7,2×5,1×2,7 meetrit, ümbermõõt 18,4 meetrit. Suurekivi rahn on 22. mail 1992 võetud looduse üksikobjektina kaitse alla kui geoloogiline mälestis. 

Rahn paikneb Lepiku tee 58 kinnistul.

Viited

Eesti rändrahnud
Pirita linnaosa
Kaitstavad looduse üksikobjektid
Kvėdarna

Kvėdarna on alev (endine linn) Leedus Šilalė rajoonis, Kvėdarna valla halduskeskus. Alev asub Jūra jõe kaldal.

Alevis on raamatukogu, haridust annavad gümnaasium ja algkool. Vaatamisväärsusteks on  aastal 1936 ehitatud kirik ja selle juures asuv XIX sajandil ehitatud kabel, ka asub kalmistul aastal 1860 valminud kabel.

Ajalugu 

Kvėdarnat mainiti esimest korda aastal 1329. XIV ja XV sajandil asus seal riigimõis, mis läks aastal 1554 Sapiehade valdusesse.

Aastal 1568 sai Kvėdarnast alev. Aastal 1569 valmis sealne kirik. Kuningas Stanisław II andis Kvėdarnale aastal 1792 linnaõigused, kuigi need kehtisid vaid kuu aega. 

Tsariajal oli asula venekeelne nimi algselt Хвейданы. Peale aasta 1863  ülestõusu muutsid tsaarivõimud asula nime Konstantinovoks (Константиново). Seda nime kandis asula Esimese maailmasõjani. Kvėdarna põles aastail 1849, 1896 ja 1941. Aastail 1864–1904, mil leedukeelne kirjandus keelustatud oli, oli alev üks selle levitamise keskuseid Žemaitijas.

Aastal 1936 valmis  praegune Kvėdarna kirik. Peale Teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli alev kohaliku kolhoosi keskuseks.

Pilte

Tuntud elanikke 

Romualdas Juška - Leedu jalgpallur

Viited

Välislingid 

Alev portaalis vietoves.Lt
Monograafia alevi kohta (leedu keeles)
Infot alevi kohta (leedu keeles)

Leedu alevid
Šilalė rajoon
Surnud 18. detsembril

Siin loetletakse 18. detsembril surnud tuntud isikuid.

1737 – Antonio Stradivari, Itaalia viiulimeister
1803 – Johann Gottfried von Herder, romantistlik sakslasest kirjanik ja filosoof
1829 – Jean-Baptiste Lamarck, prantsuse teadlane
1928 – Tancrède Martel, prantsuse kirjanik
1932 – Eduard Bernstein, saksa sotsiaaldemokraat
1937 – Artur Maasik, eesti poksija ja jalgpallur
 1937 – Aleksander Kink, eesti tehnikateadlased
1939 – Bruno Liljefors, rootsi maalikunstnik
1942 – Heinrich Aviksoo, eesti pedagoog ja omavalitsustegelane
1949 – Issidor (Bogojavlenski), Eesti õigeusu piiskop
1950 – Jonas Juodišius, Leedu sõjaväelane
1954 – Ilmi Kolla, eesti luuletaja
1968 – Joan Tabor, USA näitlejanna
1971 – Aleksandr Tvardovski, vene proosakirjanik ja luuletaja
1978 – Lev Uspenski, vene kirjanik, filoloog ja keeleteadlane
1980 – Aleksei Kossõgin, NSV Liidu poliitik ja riigitegelane
1983 – Elmar Mustmets, eesti ajakirjanik
1985 – Johannes Seer, eesti põllumees
1990 – Alfred Kurlents, eesti rahvaluuleteadlane ja kirjanik
1990 – Anne Revere, USA näitlejanna
1991 – Oskar Kirret, eesti keemik
1992 – Rudolf Saaring, eesti skulptor
1995 – Ross Thomas, Ameerika Ühendriikide kirjanik
1995 – Mart Pool, eesti põllumajandusteadlane
1999 – Robert Bresson, Prantsuse filmilavastaja
2000 – Eero Vihman, eesti päritolu Ameerika Ühendriikide keeleteadlane 
2001 – Gilbert Bécaud, prantsuse laulja, helilooja, pianist ja näitleja
2002 – Raimond Otsman, eesti tehnikateadlane
2002 – Jan Łomnicki, poola filmirežissöör ja stsenarist
2004 – Robert Simson, eesti jurist
2006 – Ruth Bernhard, saksa päritolu USA fotograaf
2006 – Joseph Barbera, USA animaator
2006 – Daniel Pinkham, USA helilooja ja organist
2006 – Denny Payton, briti rokkmuusik
2007 – Bill Strauss, USA kirjanik ja satiirik
2008 – Amanda Jones, USA pikaealine
2008 – Hannah Frank, Briti skulptor
2008 – Conor Cruise O'Brien, Iirimaa poliitik ja kirjanik
2008 – Peter Malam Brothers, Briti sõjaväelendur
2008 – Hans Henning Lüdig, eesti vaimulik Austraalias
2008 – Ivan Rabuzin, horvaadi kunstnik
2008 – Robert Jonquet, prantsuse jalgpallur
2008 – Jack Douglas, Briti näitleja
2008 – Majel Barrett, USA näitleja
2008 – Pete Case, USA jalgpallur 
2008 – Paul Weyrich, USA poliitik
2008 – John Costelloe, USA filminäitleja
2009 – Jack Zilly, USA jalgpallur
2009 – James L. Goddard, USA poliitik
2009 – Bob Willoughby, USA fotograaf
2009 – Connie Hines, USA näitleja
2009 – Rex Yetman, Kanada muusik
2009 – José Bardina, Venezuela näitleja
2009 – Charlie Balun, USA kunstnik ja ajakirjanik
2009 – Emina Hrenovica, bosnia ajakirjanik
2009 – Mike Simpson, USA poliitik
2010 – Saimi Ääri, soome poliitik
2011 – Václav Havel, Tšehhi kirjanik ja poliitik
2012 – Mustafa Ould Salek, Mauritaania sõjaväelane ja poliitik
2013 – Paul Torday, Suurbritannia kirjanik
2014 – Virna Lisi, itaalia näitlejanna
2016 – Zsa Zsa Gabor, ungari päritolu Ameerika Ühendriikide näitlejanna
2017 – Arseni Roginski, vene ajaloolane ja inimõiguslane

Detsember, 18.
Helgi Arst

Helgi Arst (aastani 1955 Ardve, 1955–1975 Niilisk; 23. detsember 1931 Tallinn – 24. oktoober 2016 Tallinn) oli eesti geofüüsik.

Elulugu
Ta sündis farmatseudi ja õpetaja peres.
Lõpetas 1950. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Aastatel 1957–1960 oli TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi aspirant.

 1960–1975 FAI/AAI nooremteadur ja vanemteadur
 1975–1987 TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi vanemteadur
 1987–1990 TEFI mereoptikasektori juhataja
 1990–1992 TA Ökoloogia ja Mereuuringute Instituudi kaugseiresektori juhataja
 1992–2002 Eesti Mereinstituudi vanemteadur ja juhtivteadur
 2002–2004 Tallinna Tehnikaülikooli Meresüsteemide Instituudi vanemteadur
 2004–2014 Tartu Ülikooli Eesti Mereinstituudi vanemteadur, juhtivteadur

Teadustöö
Kandidaadiväitekirja "Atmosfääri soojuskiirgusest", juhendaja K. Kondratjev, kaitses 1962. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis. Geofüüsikadoktori väitekirja "Atmosfääri ja mere kiirguskarakteristikud kui looduskeskkonna informatsiooni kandjad" kaitses 1991. aastal Tartu ülikoolis.

Uurinud soojuskiirguse välja Maa atmosfääris ja pilvedes, eriti soojuskiirguse levi ning spektraalse ja ruumilise jaotuse sõltuvust atmosfääri seisundist – selgitanud geograafilisi, sesoonseid ja sünoptilisi erinevusi. Uurinud võimalusi päikesekiirguse ning sellega seotud veekeskkonna karakteristikute abil iseloomustada uuritavate veekogude seisundit, sh seoseid veekogu kiirguskarakteristikute ja vee puhtuse vahel (eutrofikatsioon ja antropogeenne saastumine).

Avaldanud üle 100 teadustrükise, sh neli monograafiat.

Publikatsioone
 Arst, Helgi (2003). Optical Properties and Remote Sensing of Multicomponental Water Bodies. Berlin, Chichester: Springer, Praxis
 Kondratiev, K.Y. and Niilisk, H.I. Comparison of radiation charts. Geofisica Pura e Applicata, 1960, 46(II) 231–240.
 Mullamaa, Yu.R., Sulev, M., Pyldmaa, V., Ohvril, H., Niilisk, H., Allenov, M., Tchubakov, L. and Kuusk, A. Stochastic Structure of Cloud and Radiation Fields. US NASA, Wash., D.C., Technical Translation F-822, 1975, 192 pp.
 Arst, H.; Kutser, T. (1994). Data processing and Interpretation of the Radiance Factor Measurements. Polar Research, 13, 3–12.
 Kutser, T; Herlevi, A; Kallio, K;A rst, H. (2001) A hyperspectral model for interpretation of passive optical remote sensing data from turbid lakes. Science of the Total Environment, 268(1–3), 47–58.
 Reinart, Anu; Herlevi, Antti; Arst, Helgi; Sipelgas, Liis (2003). Preliminary optical classification of lakes and coastal waters in Estonia and south Finland. Journal of Sea Research, 49, 357–366.
 Arst, H.; Reinart, A. (2009). Application of optical classifications to North Europen lakes. Aquatic Ecology, 789–801.

Tunnustus
 2004 Eesti Vabariigi teaduspreemia
 2006 Tartu Ülikooli aumärk

Viited

Välislingid
 
 Lühibiograafia

Eesti atmosfäärifüüsikud
Eesti geofüüsikud
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1931
Surnud 2016
Otteni vesiveski

Otteni vesiveski ehk Valgesoo vesiveski on endine vesiveski Võrumaal Ahja jõel. Nüüdse haldusjaotuse järgi jäävad endise vesiveski hoonete jäänused Põlvamaa Põlva valla Valgesoo küla maadele, ent kuivõrd küla piir kulgeb mööda Ahja jõe telge, siis idapoolne osa veskisillast jääb Taevaskoja küla maadele.

Valgesoo veskit on esmakordselt mainitud 1582. aastal. Tänaseni osaliselt säilinud veski kompleks rajati 19. sajandi teisel poolel.

Veskihoone oli maakivist vundamendiga laastukattega viilkatusega palkhoone. Jõuallikaks oli esialgu vesiratas, hiljem kaks turbiini. Veskis jahvatati jahu, lisaks oli veskis saeraam, kreissaag, rauatreipink, höövelmasin, laastu- ja sindlimasin, lina rabamise ja kupardamise seadmed. Veel 1980. aastateni oli säilinud jahuveski hoone ja sellega kokku ehitatud elumaja-taluhäärber, saekaatri osa oli hävinud varem.

1930. aastatest kuni Saesaare hüdroelektrijaama valmimiseni (1952) oli Otteni vesiveski turbiiniga ühendatud mõnekilovatise võimsusega elektrigeneraator, mis andis elektrit Valgesoo külale ja koolimajale. Veski lõpetas tegevuse 1960. aastatel. Otteni vesiveski-elamu hävis 2000. aastate alguses.

Veskisilla, mis töötas ka veski paisuna, lasi ehitada veski omanik Jaan Otten (sündinud 28. oktoobril 1847 Vastse-Antslas) 1916. aastal Tartu kivisilla eeskujul. 1930. aastatel oli veski Jaan Otteni poja Richard Otteni omanduses.

Otteni vesiveski pais, veekanal sillaga, ait ja kuivati on ehitismälestistena kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse. Vesiveski-elamu oli samuti 1999. aastal võetud ehitismälestisena kaitse alla, kuid arvati hävimise tõttu 2009. aastal kultuurimälestiste registrist välja.

Vesiveski pais on ehitatud maakivist, sellel on kaks suurt valatud betoonist kaarava, mis olid väravatega suletavad.

Maakividest ehitatud veekanal sillaga on säilinud vaid osaliselt.
Otteni veski aidast on säilinud punasest tellisest võlvidega kelder. Puitpalkidest viilkatusega ait oli säilinud veel 1999. aastal, kuid on nüüdseks hävinud.
Otteni veski kuivati (ehitatud 1920. aastal) on historitsistlik maakiviehitis, mis on ehitatud ürgoru nõlvale. Kuivati hoones asub nüüd RMK Otteni metsamaja.

Otteni veskisild on tuntud mängufilmi "Viimne reliikvia" võttepaigana. See on koht, kus Siim tõkestab sillapuuga ratsanikest jälitajate tee ja üks jälitajate hobustest kukub jõkke.

Otteni veskisild on Ahja jõe ürgoru maastikukaitseala piiriks.

Viited

Välislingid 
Otteni vesiveski hoonete fotod Jaan Vali fotokogus
 Hans Väre. Vana veskikoha ümber hiilib mineviku varje. Sakala, 07.02.2013

Põlva vald
Põlva maakonna kultuurimälestised
Eesti veskid
Valgustusfilosoofia

Valgustusfilosoofia on inimmõistuse kõikvõimsuse ideest lähtuv filosoofia ning ajalõik Euroopa ühiskondlikus, poliitilises ja kultuurielus 17. sajandi II poolest 19. sajandi alguseni. Nimetus pärineb Immanuel Kantilt. Valgustusfilosoofia tõi kaasa tööstusliku pöörde, kodanlikud revolutsioonid, kodanluse esiletõusu ning loodusteaduste ja tehnika arengu. Tähtsamad valgustusfilosoofid olid David Hume, Jean-Jacques Rousseau, Voltaire, Denis Diderot. Valgustusliikumise järgi nimetatakse perioodi ligikaudu 1680–1780 Euroopa ajaloos valgustusajastuks.

Valgustusfilosoofia põhimõtted 
 Inimene on olemuselt arukas ja hea.
 Üldine optimism ja usk ühiskonna arengusse ehk progressi.
 Usk maailma mõistuspärase korrastamise võimalikkusesse.
 Mõistuse väärtustamine; hakkas murenema usk autoriteetidesse.
Valgustusfilosoofia kujunes valgustusideoloogiaks (humanism, ratsionalism, empirism).  
 Kõigi hinnangute peamine alus on inimmõistus. Sündis ratsionalism, mille kohaselt tõsikindlate teadmiste aluseks on mõistus ja loogiline mõtlemine.
 Esiplaanile seati inimene oma vajaduste ja kirgedega. Inimese tähtsustamise, humanismiga astuti kiriku vastu, mis nõudis loobumist maise maailma mõnudest.
 Eraomandi kaitse (esialgu feodaalse vägivalla vastu).

Uus mõtlemine Inglismaal (empirism) 
Thomas Hobbes (1588–1679). Sünnilt on kõik inimesed võrdsed; ühiskondlik leping andis võimu valitsejale – kuningale. Kuna võim on vajalik rahu ja julgeoleku kindlustamiseks, peab see olema võimalikult tugev (absolutism). Materialist.

John Locke (1632–1704). Riigi ja valitsuse ülesanne on eraomandi, isikuvabaduse ja julgeoleku kaitse. Kõrgeim võim peab kuuluma parlamendile. Vabadus tähendab ka täielikku usuvabadust.

Uus mõtlemine Prantsusmaal 
René Descartes (1596–1650). Ratsionalismi rajaja.

François Marie Arouet (1694–1778), varjunimi Voltaire. Voltaire'i filosoofilises tegevuses on esiplaanil absolutistliku roomakatoliku kiriku, usulise sallimatuse ja fanatismi kritiseerimine. Valgustus tähendab vaimuvabadust ja võitlust kiriku preestrite vastu, kes püüavad takistada uue maailmapildi levimist. Sallivus on sõnavabaduse eeldus. 

Charles Louis de Montesquieu (1689–1755).

Jean-Jacques Rousseau (1712–1778).

Denis Diderot ja entsüklopedistid olid vaenulikud kiriku suhtes.

Uus mõtlemine Saksamaal 
Saksa valgustusfilosoofid polnud kiriku suhtes vaenulikud, sest saksa valgustusliikumine lähtus osaliselt luterlikust kirikust, pietismist.

Gottfried Wilhelm Leibniz (1646–1716). Ratsionalism.

Johann Gottfried von Herder (1744–1803).

Immanuel Kant (1724–1804). Teadus on võti kogemusmaailma mõistmiseks. Kõlblus on alus religioonile, mida ei saa mõistuse ega teaduse väidetega tõestada.

Vaata ka
Humanism
Valgustusajastu
Valgustuse projekt
Margus Toomla

Margus Toomla (sündinud 16. oktoobril 1980) on eesti tantsujuht ja koreograaf, Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutuse (ELT SA) juht alates 2. novembrist 2020. 

Margus Toomla hakkas rahvatantsuga tegelema 16-aastaselt 1996. aastal Maido Saare käe all, hiljem jätkas tantsimist tantsuansamblis Lee. 

1999. aastal lõpetas ta Viimsi Keskkooli ja 2003. aastal bakalaureusekraadiga Tallinna Pedagoogikaülikooli, kus oli õppinud koreograafia õppetoolis.  

Hiljem on ta esinenud muusikalides, kruiisilaevadel, viljelenud kaasaegset tantsukunsti ning olnud mitmel tantsupeol liigijuht (3.–4. klasside ja 5.–6. klasside rühmad). Toomla on õppinud klassikalist laulmist Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. 

Ta oli 2017. aasta XII noorte tantsupeo "Mina jään" pealavastaja.

Kuni ELT SA juhatajaks valimiseni oli ta Mustamäe Kultuurikeskuse Kaja juhataja.

Tunnustus 
 2017 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri aastapreemia (koos Heli Jürgensoniga, XII noorte laulu- ja tantsupeo „Mina jään“ peadirigent ja pealavastaja)

Viited

Eesti koreograafid
Eesti tantsujuhid
Sündinud 1980
Eesti kultuurikorraldajad
Mare Zaneva

Mare Zaneva (sündinud 19. septembril 1956) on eesti tõlkija ja giid. 

Ta õppis algul Tartu Riiklikus Ülikoolis vene filoloogiat ja seejärel 1980. aastatel viis aastat Sofias. Ta on tõlkinud bulgaaria keelest eesti keelde.

Isiklikku
Tema isa oli kirjanik Aadu Hint ja ema oli tõlkija Ita Saks. Tema poolvend on Päärn Hint.

Viited

Välislingid
Tõlkijad. Mare Zaneva - Eesti Raadio saade
 
Eesti tõlkijad
Sündinud 1956
Kunstigalerii

Kunstigalerii ehk galerii on kunstinäituste eksponeerimiseks mõeldud ruum või hoone. Galerii võib olla ka organisatsioon või selle osa, mis eksponeerib kunstiteoseid.

Eesti kunstigaleriisid

Deco galerii
Disaini- ja Arhitektuurigalerii
Draakoni galerii
Eduard Wiiralti galerii
E-kunstisalong
Galerii Noorus
Gildi galerii
Hal’as kunn
Haus Galerii
Hobusepea galerii
Hop galerii
Kullo Lastegalerii
Tallinna Kunstihoone galerii
Tallinna Linnagalerii
Temnikova ja Kasela galerii
Vaal Galerii
Vabaduse galerii
Y-galerii

Vaata ka

Kunstimuuseum
Pinakoteek

Viited
Sindi kogudus

EELK Sindi kogudus on luterlik kogudus Sindis.

Kogudus kuulub Pärnu praostkonda. 

Koguduse hooldajaõpetaja on Tõnu Taremaa.

Jumalateenistused on iga kuu 2. ja 4. pühapäeval algusega kell 14.00.

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Pärnu praostkond
Sindi
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Saku Toomase kogudus

EELK Saku Toomase kogudus on luterlik kogudus Sakus.

Kogudus kuulub Lääne-Harju praostkonda. 

Koguduse õpetaja on Magne Mölster, organist Lea Pukk, juhatuse esimees Kristiina Seppel.

Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Saku Toomase kirikus, aadressil Küütsu 2. 

Aastal 1994 alustas Hageri kogudus jumalateenistuste pidamisega Saku vennastekoguduse palvemajas. 2013. aastaks oli koguduslik töö Sakus kasvanud sedavõrd suureks, et oli aeg rajada iseseisev kogudus. Küünlapäeval, 2. veebruaril 2013 rajati 12 asutajaliikmega EELK Saku Toomase kogudus. 2020 detsembris, mil koguduseliikmete arv oli kasvanud rohkem kui 10 korda, kolis kogudus uude Saku Toomase kirikusse. Jätkuvad korjandused kiriku lõpuni ehitamiseks, et saaks valmis ka laste- ning noortetöö toad. Igal aastal võtab koguduse ettevõtmistest osa mitusada inimest. Koguduse visiooniks on olla lähedal Jumalale ja lähedal inimestele. Tere tulemast osalema, avastama ning leidma!

EELK Lääne-Harju praostkond
Saku vald
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Soome Püha Peetruse kogudus

EELK Soome Püha Peetruse kogudus on luterlik kogudus Tallinnas.

Kogudus kuulub Tallinna praostkonda. 

Koguduse õpetaja on Hannele Päiviö, organist Ene Salumäe, juhatuse esimees Helvi Huopalainen.

Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 10.00 Tallinna Rootsi-Mihkli kirikus.

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Tallinna praostkond
Tallinna kogudused
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Trojitske

Trojitske on kohanimi.

Trojitske, alev Ukrainas Luhanski oblastis Trojitske rajoonis
Trojitske, küla Ukrainas Luhanski oblastis Popasna rajoonis
Trojitske (Popasna rajoon)

Trojitske on küla Ukrainas Luhanski oblastis Popasna rajoonis, 12 km kaugusel Popasnast lõunas ja umbes 20 km kaugusel Debaltsevest põhjaloodes. Luhansk jääb Donetski oblasti piiril asuvast Trojitskest umbes 80 km kaugusele itta.  

Luhani ("Luganka") kallastel asuva asula kõrgus merepinnast on 135 meetrit.

Trojitske, endise nimega Tšotõrnadtsjata Rota (Чотирнадцята Рота), asutati 1790. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 1415 inimest, asustustihedus  inimest ruutkilomeetri kohta.

Donbassi sõja ajal, 2014. aasta 16. septembril tulistasid valitsusvastased relvajõud asulat miinipildujatest.

25. septembri õhtul kella kuuest järgmise päeva hommikul kella neljani oli küla juures olev Rahvuskaardi kontrollpunkt valitsusvastaste relvajõudude tule all.

26. jaanuaril 2015 teatas Luhanski oblasti kuberner Gennadi Moskal oma veebilehel, et külas käivad mitmendat päeva ägedad lahingud.

Donbassi sõja ajal on asula sattunud korduvalt valitsusvastaste relvajõudude rünnakute alla.

Viited

Välislingid
 15. veebruar 2015. UNIAN. Чернухино и Троицкое остаются заблокированными (vene keeles)
 2. märts 2015. Infovastupanu. "Духовные скрепы": в Троицком боевики разбомбили из "Градов" православную церковь XIX века. ФОТО (vene keeles)
 3. märts 2015, 09:30. Infovastupanu. Террористы дважды обстреляли школу в Троицком. ФОТО (vene keeles)

Luhanski oblasti külad
Nemunase delta regionaalpark

Nemunase delta regionaalpark (leedu keeles Nemuno deltos regioninis parkas) on regionaalpark Leedus Šilutė rajoonis.

Nemunase delta regionaalpark asub Väike-Leedus Kura lahe rannikul Nemunase jõe alamjooksul. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta Nemunase suudme ökosüsteeme, sealset rahvusvahelise tähtsusega märgala ning kultuuripärandit.

Nemunase delta on üks Ramsari rahvusvahelise tähtsusega märgaladest. Regionaalpargi territooriumil asuvad  mitmed sood, nende seas ka Aukštumalė - esimene teaduslikult kirjeldatud raba maailmas. Hargnev Nemunase jõgi loob piirkonnas saarte, kanalite ja vanajõgede suure kompleksi. Regionaalpargi territooriumil asub ka Krokų Lanka järv. Piirkonda tabavad sageli üleujutused.

Regionaalpargi territooriumil asub Skirvytėlė küla-muuseum (praegu Rusnė osa). Kaitse all on sealne poldrite ja pumbajaamade süsteem. Omalaadne on Minija ehk Mingė küla, mille peatänavaks on Minija jõgi. Tehnikamälestisena on kaitse all on Ventė neeme tuletorn. Regionaalpargi territooriumil asub ka seitse linnamäge.

Nemunase delta regionaalpargi keskus asub Šilutės, kuigi see ise regionaalpargi territooriumil ei asu. Tähtsaim asula regionaalpargi territooriumil on Rusnė.

Nemunase delta regionaalpargi pindala on 28 870 hektarit. Sellest moodustavad reservaadid  9,2% ja erinevad kaitsealad 44,1 %.

Välislingid 
 Regionaalpargi kaart 
 Nemunase delta regionaalpargi kodulehekülg
 Regionaalpark Leedu kaitsealade registris (leedu keeles)
 Regionaalpark YouTube'is

Leedu regionaalpargid
Šilutė rajoon
Staryja Darohi

Staryja Darohi (poola keeles  Stare Dorohi, leedu keeles Staryja Darohos, valgevene-eesti transkriptsioonis Starõja Darogi) on linn Valgevenes Minski oblastis, Staryja Darohi rajooni halduskeskus. Linna läbib Asipovičy ja Baranavičy vaheline raudtee.

Haridust annavad neli keskkooli, spordikool ja kunstikool. Linnas on kaks raamatukogu, kultuurimaja ja teater.

Staryja Darohis on kergetööstus ja toiduainetetööstus (valmistatakse võid ja leiba, toodetakse mineraalvett). Linnas on ka metsamajand.

Vaatamisväärsusteks on veel XX sajandi alguses ehitatud raudteejaama kompleks koos veetorniga, samuti ka XIX sajandi lõpus ehitatud postijaama hoone.

Ajalugu

Esimest korda mainitakse asulat aastal 1524, toona asus seal Дарогі nime kandev küla. Darohist sai aastal 1582 alev. Darohi oli osa Słucki vürstiriigist, mis kuulus Olelkowiczitele, seejärel aga Radziwillidele. Uputuse ajal rüüstasid alevi Moskva väed. Linna elanikkond kahanes  märkimisväärselt, aastal 1647 asus seal 98 maja, aga aastal 1668 vaid 34 maja.

XVII sajandi lõpus rajati alevist ida poole veel teine Darohi asula. Nende eristamiseks hakati alevit kutsuma Staryja Darohiks.

Poola jagamisel läks Staryja Darohi aastal 1793 Venemaa koosseisu. Ühtlasi sai alevist küla. Aastal 1828 läks see Wittgensteinide valdusesse. Aastast 1846 hakkas asula kuuluma riigile.

Aastal 1896 valmis kitsarööpmeline raudtee, mille äärde, Staryja Darohi jaama juurde, hakkas kerkima uus asula, millest on praktiliselt kujunenud ka tänapäevane linn (vana Staryja Darohi asub administratiivselt küll linna koosseisus). Aastal 1897 ehitati sinna saekaater ja vineerivabrik.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Staryja Darohi Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai aastal 1925 taas alev. Aastal 1933 asusid seal tellisetehas, saekaater, elektrijaam. Aastast 1938 on Staryja Darohi linn.

Välislingid 

Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
Linn YouTube'is

Staryja Darohi
Ilf ja Petrov

Ilf ja Petrov (Ilja Ilf ja Jevgeni Petrov) olid kaks 1920. ja 1930. aastatel tegutsenud nõukogude proosakirjanikku. Mõlemad sündisid Odessas, mõlemad asusid teineteisest sõltumatult 1923. aastal elama Moskvasse ning suur osa nende loomingust valmis koostöös.

Romaanid
Ilf ja Petrov said väga suure populaarsuse osaliseks pärast seda, kui ilmusid nende satiirilised romaanid "12 tooli" ("Двенадцать стульев", 1928) ja "Kuldvasikas" ("Золотой теленок", 1931). Romaane seob rikkusi jahtivast suurpetturist peategelane Ostap Bender, kelle tegemiste taustaks on tolleaegne Nõukogude Venemaa reaalsus. Raamatud kirjutati ja nende tegevus toimub Nõukogude Liidu ajaloo suhteliselt liberaalsel ajajärgul ehk 1920. aastate uue majanduspoliitika (nepi) ajal. Teostes rõhutatakse tegelaste asumist väljaspool organiseeritud, sihikindlat ja tootlikku Nõukogude Venemaa ühiskonda. See andis autoritele pasliku platvormi, millelt seda ühiskonnakoda vaadata ja heita nalja selle vähem meeldivate ja vähem sotsialistlike aspektide üle.

Mainitud kaks romaani on ka ühed kõige loetumad ning kõige tsiteeritumad raamatud vene kultuuris ja raamatust "12 tooli" on tehtud mitu filmiversiooni (sh üks Ameerika Ühendriikides).

Reisid
Kirjanikud reisisid aastatel 1933 ja 1934 mööda Euroopat ja aastatel 1935 ja 1936 ka mööda suure depressiooni aegset Ameerikat. Ameerikas Ilfi tehtud piltide põhjal avaldasid autorid ajakirjas Ogonjok ka fotoessee "Ameerika fotod". Varsti pärast seda ilmus neilt raamat "Ühekorruseline Ameerika" ("Одноэтажная Америка"), mille esmatrükk ei sisaldanud Ilfi fotosid. Nii essee kui ka raamat kirjeldavad nende seiklusi neile omase huumori ja mängulisusega. Märkida tasub, et Ilf ja Petrov ei kartnud neis teostes mõningaid Ameerika elustiili aspekte ülistada.

Muu looming
Lisaks romaanidele ja reisikirjadele ilmus nende sulest veel raamatuid. Loomingu Raamatukogus ilmus 1958. aastal "Kolumbus kinnitab otsad" ning 1979. aastal "Õilis isik".

Viited

Vene kirjanikud
Ingrid Piht

Ingrid Piht (aastani 2011 Ingrid Vehlmann; sündinud 26. mail 1976) on eesti orienteeruja.

Haridus
Lõpetas 1994. aastal Tallinna Õismäe Humanitaarkeskkooli, seejärel õppis Oldenburger Volkshochschules. Bakalaureusekraadi omandas 1995.–2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikoolis saksa filoloogia erialal.

Töö
Töötanud AS-is LTT, Liiwi Heliisis, TD Balticus.

Sporditulemused
2010. aastal võitis Eesti meistrivõistlusel orienteerumisjooksus pronksmedali sprindidistantsil. Veteranide klassis (N35) tuli Eesti meistriks 2013. aastal sprindis ja öisel tavarajal.

Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis 2005. aastal Nõval naiskondade arvestuses koos õde Monika Vehlmanniga pronksi.

Harrastanud ka pikamaajooksu.

Viited

Eesti orienteerujad
Sündinud 1976
Sirli Zupping

Sirli Zupping (sündinud 25. juulil 1981 Värskas) on eesti keeleteadlane ja orienteeruja.

Haridus

Lõpetas 1999. aastal Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 2005. aastal lõpetas Tartu Ülikooli eesti ja soome-ugri keeleteaduse eriala bakalaureuseõppe, 2007. aastal sama ülikooli üldkeeleteaduse magistriõppe ja kaitses teadusmagistrikraadi tööga "Partiklite veel, juba, alles, jälle tähendused eesti kirjakeeles" (juhendaja professor Renate Pajusalu). 2013. aastal kaitses Tartu Ülikoolis filosoofiadoktorikraadi üldkeeleteaduses tööga "Eesti keele ajasõnade omandamine" (juhendajad professor Reili Argus ja professor Renate Pajusalu).

Töö
Töötanud 2007. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna eesti ja üldkeeleteaduse instituudi spetsialistina, aastatel 2007–2008 keeleteaduse ja -tehnoloogia doktorikooli erakorralise teadurina. Aastatel 2008–2012 eesti ja üldkeeleteaduse instituudi üldkeeleteaduse osakonna spetsialist, aastatel 2012–2019 üldkeeleteaduse teadur, 2014. aastast lektor. Alates 2019. aastast Haridus- ja Teadusministeeriumi keeleosakonna nõunik.

Zupping on tegutsenud ka Miljon+ projektijuhina.

Sporditulemused
Harrastab orienteerumist 1989. aastast. Tegutsenud Värska Orienteerumisklubi Peko juhatuse liikmena.

2000. aastal tuli Eesti juunioride meistriks orienteerumisjooksus lühirajal ja öisel tavarajal.

2005. aastal võitis Eesti meistrivõistlusel orienteerumisjooksus pronksi teatevõistlusel Värska OK Peko naiskonnas (koos Epp Käpa ja Anu Annusega) ning 2009. aastal suusaorienteerumises pronksi märketeates Värska OK Peko naiskonnas (koos Epp Käpa ja Ingrit Kalaga).

Rogaini Euroopa meistrivõistlustel 2014. aastal Põlvamaal Oraval võitis segavõistkondade arvestuses koos Neeme Looritsaga hõbeda. 

2015. aasta rogaini maailmameistrivõistlustel Soomes Kiilopääl võitis ta segavõistkondade arvestuses koos Neeme Looritsaga pronksi.
 
Harrastanud ka seiklussporti.

Viited

Välislingid

Sirli Zupping ETIS
"Vikipeedia kui väljendusoskuse arendamise võimalus". Sirli Zupping, Sven-Erik Soosaar. Sirp, 08.09.2017.
"Kolga talu häärber: hubaseks koduks kujundatud väärikas eas maja". Kristel Kirss. Maakodu, 04.01.2016.
"Vikitunnis"  Sirli Zupping, Ann Siiman. Piret Kriivan. Vikerraadio, 08.04.2018.
"Teises vikitunnis" Sirli Zupping, Ann Siiman. Piret Kriivan. Vikerraadio, 15.04.2018.

Eesti keeleteadlased
Eesti orienteerujad
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna õppejõud
Sündinud 1981
Erik Aibast

Erik Aibast (sündinud 5. detsembril 1973 Keilas) on eesti orienteeruja.

Haridus
Lõpetas 1992. aastal Keila 1. Keskkooli. 1996. aastal lõpetas Espoos Solvalla urheiluopisto (Solvalla idrottsinstitut) spordiinstruktorina. Aastatel 1998–2003 õppis Tartu Ülikoolis psühholoogiat.

Töö
2001. aastast töötab AS-is Jalajälg, 2007. aastast sama ettevõtte müügijuht.

Sporditulemused

Harrastab orienteerumist 1992. aastast.

Orienteerumisjooksus võitnud Eesti meistrivõistlustel aastatel 1994–2010 2 kulda (2000 tavarajal ja 2001 lühirajal), 9 hõbedat ja 7 pronksi, lisaks 2 pronksi rattaorienteerumises. 

Osales orienteerumisjooksu juunioride MMil 1992. aastal, saavutas lühirajal 29. koha ja teatejooksus 8. koha. Aastatel 1997–2001 võistles 3 korda orienteerumisjooksu MMil, parimad tulemused: lühirajal 18. koht (1997) ja teatejooksus 9. koht (1999). Orienteerumisjooksu EMil 2000. aastal tavarajal 37. koht ja teatejooksus 10. koht. Orienteerumisjooksu Balti meistrivõistlustel võitis Eesti meeskonna liikmena teatejooksus kulla 1998. aastal. Rattaorienteerumise MMil 2013. aastal lühirajal 53. koht. 

Rogainis võitis 2011. aasta EMil meeskondade arvestuses koos Andreas Kraasiga hõbeda. Rogaini MMil sai koos Andreas Kraasiga 2012. aastal 4. koha ja 2015. aastal 5. koha.

Harrastanud ka seiklussporti. Seiklusspordi EMil 2011. aastal 5. koht (võistkonnas veel Viivi-Anne Soots, Reigo Luurmees ja Heiti Hallikma).

Viited

Välislingid
http://www.delfi.ee/teemalehed/erik-aibast
WorldofO. Athlete profile: Erik Aibast
Biograafia ESBL-is

Eesti orienteerujad
Keila Kooli vilistlased
Sündinud 1973
Gaurė

Gaurė on alev Leedus Tauragė rajoonis, Gaurė valla halduskeskus. Alev asub Šešuvise jõe kaldal. Gaurė vana saksakeelne nimi oli Gauren, venekeelne aga Гавры.

Alevis on põhikool. Vaatamisväärsuseks on XIX sajandil püstitatud kellatorn.

Ajalugu 

Gaurėt mainiti esimest korda aastal 1500. Toona viis sealt läbi Preisimaale viiv tee, alevis asus aga tollipunkt. Aastast 1561 on teada, et seal asus kõrts, mille omanikuks oli Zofija Gaura.  XVI sajandist on teateid ka Gaurė mõisast, kuigi see asus kujunevast alevikust kaks kilomeetrit eemal.

Omanikeks on olnud  aastast 1522 Skopid, seejärel Kamieńskid (Jeržy Kamieński ehitas aastal 1564 Šešuva jõele silla). Aastast 1674 olid alevi omanikeks  Billewiczid, aastast 1742 Mirskid,  aastast 1796 Goštautased, aastast 1813 Szemiotid. 

Aastail 1661-1771 ehitati sinna kalvinistide kirik. Aastal 1670 ehitati sinna ka  katoliku kirik, alev sai Gaurėst samal aastal. Aastal 1701 sai alev turuprivileegid, kuid XVIII sajandi alguses kannatas see rängalt katku läbi. Aastal 1773 valmis vana asemele uus katoliku kirik. Aastal 1834 hävitas alevi suur põleng. XIX sajandi teisel poolel oli alev knygnešyste keskuseks.

Peale Leedu iseseisvumist avati alevis leedukeelne kool, mõisa juures tegutsesid veski ja saekaater. Teise maailmasõja ajal tapsid saksa okupatsiooniväed alevis elanud juudid. Peale sõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Aastal 1970 põles sealne katoliku kirik maha, uus kirik valmis aastal 1991.

Viited

Välislingid 

Alev portaalis vietoves.Lt

Leedu alevid
Tauragė rajoon
Žygaičiai

Žygaičiai on alev Leedus Tauragė rajoonis, Žygaičiai valla halduskeskus. Alev asub Ežeruona jõe kaldal.

Alevis on gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on XIX sajandi esimesel poolel rajatud kalmistu, katoliku kirik aastast 1863, asula keskel teede ristumiskohas asuv pühamu aastast 1893, kabel aastast 1936.

Ajalugu 

Žygaičiaid mainiti esimest korda aastal 1561. Esimene kirik ehitati sinna aastal 1608, teine aga aastal 1785. XIX sajandil põles see maha, praegune kirik valmis aastal 1863.

XIX sajandi teisel poolel oli alev knygnešyste keskuseks. Sinna toimetati aamatuid tilsitist, kohalik vaimulik Norvaiša toimetas need aga Kaunasesse edasi. Aastal 1893 rajati alevi keskele pühamu Püha Jüri skulptuuri ja ristiga.

Veel Leedu NSV ajal jagunes Žygaičiai kaheks - aleviks ja samanimeliseks külaks. Tänapäeval on need üheks asulaks kokku kasvanud.

Välislingid 

Alev portaalis vietoves.Lt

Leedu alevid
Tauragė rajoon
Uglegorsk

Uglegorsk on linn Venemaal Sahhalini oblastis, Uglegorski rajooni keskus. Asub Sahhalini läänekaldal.

1905–1945 kuulus Jaapanile. 1946. aastani oli linna nimi Esutoru.

Linna lähedal kaevandatakse kivisütt. Selle järgi on linn saanud praeguse nime.

Välislingid
http://ugp.admsakhalin.ru
http://www.admsakhalin.ru/index.php?id=347

Venemaa linnad
Sahhalini oblast
Viktoria Hain

Viktoria Elisabeth Hain (neiuna Zahharjan (ka Sacharjan ja Sakarjanz); 9. märts 1911 Thbilisi – 2. aprill 1986) oli eesti inglise keele õpetaja.

Ta sündis Thbilisis eestlannast võõrkeeleõpetaja Hilda Sellingu ja armeenlasest ajakirjaniku Petros Zahharjani tütrena. Pärast isa surma asus ta koos emaga aastal 1924 Eestisse. Ta lõpetas aastal 1928 Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi. Aastatel 1928–1932 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas inglise filoloogiat. Ta täiendas end USA-s ja Inglismaal.

Aastal 1949 küüditati ta Siberisse. Ta viibis Novosibirski oblastis Suzuni rajoonis ja Irkutski oblastis Nižneudinski rajoonis. Siberist vabanes ta 17. märtsil 1956. Seejärel töötas ta ERKIs inglise keele õpetajana. Lisaks tegutses ta ka tõlkijana (tõlkis eesti keelest inglise keelde).

Viktoria Hain suri 2. aprillil 1986 ja ta maeti 6. aprillil 1986 Rahumäe kalmistule.

Isiklikku 
Tema abikaasa oli Rudolf Hain, nende poeg Jüri Hain on kunstiteadlane.

Viited

Kirjandus 
 Sirp ja Vasar. 11. aprill 1986. Lk 15 (In memoriam)

Välislingid 
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti õpetajad
Eesti tõlkijad
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1911
Surnud 1986
Starobin

Starobin on alev Valgevenes Minski oblastis Salihorski rajoonis. Alev on Starobini külanõukogu halduskeskuseks. Starobin asub Sluči jõe kaldal.

Starobinis on gümnaasium ja muusikakool. Alevis on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Alevis tegeletakse metsandusega ja töödeldakse puitu, tähtsaimaks tegevusalaks on aga turbabrikettide valmistamine. Suurimaks vaatamisväärsuseks on õigeusu kirik aastast 1859.

Starobinis on sündinud nõukogude näitleja Galina Makarova.

Ajalugu 

Asulat mainitakse esimest korda XVI sajandil. Starobin oli toona osa Słucki vürstiriigist, mis kuulus Olelkowiczitele, seejärel aga Radziwillidele. Aastal 1654 sai asula õiguse iga nädal turg avada, samuti võis seal neli korda aastas laata pidada. Alev sai Starobinist aastal 1680, toona kuulus see Navahrudaki vojevoodkonda.

Poola jagamisel läks Starobin aastal 1793 Venemaa koosseisu. Seal kuulus Starobin Minski kubermangu. Alev läks koos ümbruskonna asulatega XIX sajandi alguses Wittgensteinide valdusesse, hiljem aga kuulus see Hohenlohedele. Aastal 1886 oli alevis kaks õigeusu kirikut ja kaks poodi, üks tavaline ja kolm juutide kooli, õllevabrik.

1919. aastal hakkas Starobin kuuluma Valgevene NSV koosseisu.

Pilte

Välislingid 

 Alevi juutide ajalugu (inglise keeles)
 Starobin Valgevene fotoentsüklopeedias

Valgevene alevid
Salihorski rajoon