joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Otis Redding

Otis Ray Redding Jr. (9. september 1941 Dawson, Georgia osariik – 10. detsember 1967 Madison, Wisconsini osariik) oli USA laulja ja laulukirjutaja. Teda peetakse USA levimuusika ajaloo üheks kõige paremaks lauljaks ning üheks kõige tähtsamaks artistiks soulimuusikas ja rütmibluusis. Redding sai oma laulustiili juures inspiratsiooni gosplist. Ta mõjutas oma stiiliga paljusid teisi 1960. aastate soulimuusikuid. 

Ta sündis Georgia osariigis. Redding lahkus 15-aastaselt koolist, et hakata rahaliselt perekonda toetama, liitudes Little Richardi taustaansambliga The Upsetters. Lisaks võttis ta Maconis osa kohalikust talendivõistlusest. 1958. aastal liitus ta bluuskitarristi Johnny Jenkinsi ansambliga The Pinetoppers, millega ta tuuritas lõunaosariikides; lisaks oli ta tuuril Jenkinsi autojuhiks. 1960. aastate alguses esines ta plaadifirma Stax Recordsi stuudios ja sõlmis seejärel plaadifirmaga lepingu. 1962. aastal ilmus Reddingi debüütsingel "These Arms of Mine".

1964. aastal ilmus tema debüütalbum "Pain in My Heart", mis oli alguses populaarne ainult mustanahaliste seas, kuid hiljem jõudis Redding ka laiema Ameerika popmuusika kuulajaskonna ette. Ta esines muuhulgas Los Angelese populaarses ööklubis Whisky a Go Go ning tuuritas Euroopas, esinedes Londonis, Pariisis ja teistes suurlinnades. 1967. aasta juunis astus ta üles Californias Monterey popfestivalil. 1967. aastal laulis Aretha Franklin kuulsaks Reddingi kirjutatud laulu "Respect".

Vaid paar nädalat enne oma surma salvestas Redding koos kitarristi Steve Copperiga laulu "(Sittin' On) The Dock of the Bay". Redding hukkus 1967. aasta detsembris lennuõnnetuses vaid 26-aastasena. 1968. aasta jaanuaris anti "(Sittin' On) The Dock of the Bay" välja singlina ja sellest sai esimene postuumne esikohasingel USA singlite edetabelis Billboard Hot 100. 1968. aasta veebruaris tuli postuumselt välja tema album "The Dock of the Bay", mis jõudis Suurbritannia plaadimüügi edetabelis esikohale.

Redding pälvis postuumselt kaks Grammy auhinda. 1999. aastal tunnustati teda postuumselt Grammy elutööauhinnaga. 1989. aastal võeti ta Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks ja 1994. aastal Laulukirjutajate Kuulsuste Halli liikmeks.

Diskograafia 
Stuudioalbumid
 "Pain in My Heart" (1964)
 "The Great Otis Redding Sings Soul Ballads" (1965)
 "Otis Blue: Otis Redding Sings Soul" (1965)
 "The Soul Album" (1966)
 "Complete & Unbelievable: The Otis Redding Dictionary of Soul" (1966)
 "King & Queen" (1967)
Postuumsed stuudioalbumid
 "The Dock of the Bay" (1968)
 "The Immortal Otis Redding" (1968)
 "Love Man" (1969)
 "Tell the Truth" (1970)
 "Remember Me" (1992)

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1941
Surnud 1967
Carlos Alberto França

Carlos Alberto Franco França (sündinud 18. aprillil 1964) on Brasiilia diplomaat ja poliitik.

Carlos Alberto França lõpetas Brasília ülikooli 1986. aastal rahvusvaheliste suhete erialal ja 1990. aastal õigusteaduse erialal. 1992. aastal lõpetas ta Instituto Rio Branco diplomaatia erialal. Seejärel töötas ta Brasiilia Välisministeeriumi haldusosakonnas ja Brasiilia presidendi kantseleis. Aastatel 1999–2011 oli ta diplomaatilisel tööl Brasiilia saatkondades Washingtonis, Asunciónis ja La Pazis. 2011–2015 oli ta Brasiilia presidendi protokolliülem. 2015. aasta märtsist kuni 2017. aastani töötas ta erasektoris. Seejärel pöördus ta tagasi Brasiilia Välisministeeriumisse, kus oli kuni 2018. aasta oktoobrini esialgu teaduse ja tehnoloogia osakonna juhataja ja seejärel protokolliülem. Samaagselt oli ta 2017. aasta novembrist kuni 2018. aasta oktoobrini Brasiilia presidendi protokolliülema asetäitja. 2019. aasta jaanuaris sai ta Brasiilia presidendi protokolliülemaks ja 2020. oktoobris peanõunikuks.

Alates 29. märtsist 2021 on Carlos Alberto França Brasiilia välisminister.

Viited 

Brasiilia välisministrid
Brasiilia diplomaadid
Sündinud 1964
Tartu jaamahoone

Tartu jaamahoone on jaamahoone Tartu raudteejaamas.

Alates 1997. aastast on Tartu jaamahoone kultuuriministri määrusega arvel kultuurimälestisena (nr 7013).

Kirjeldus
Vene keisririigi tolleaegse süsteemi kohaselt II klassi liigitunud jaamahoonele tüüpiliselt valmis hoone keskmine korpus kivist. 
Jaamahoone raudteepoolsel küljel liitub ehitisega pikk puitpostidele toetatud varikatus. 

Valdavalt ristkülikukujulise põhiplaaniga puithoone keskel paikneb lai kolmekülgne trepp. Hoonet iseloomustab kaks kergelt eenduvat tiibosa. 

Vaksalihoone siseruumidest on kõige esinduslikum läbi kahe korruse ulatuv ja enam kui 9 m kõrgune peaootesaal, mille lage ehib rosett. Ruumi seinad on kaunistatud mitme erisuguse ülestikku asetatud karniisiga.

Ajalugu

Tartu jaama peahoone ehitati 1875.–1877. aastal väljapoole toonast Tartu linna. Hoone ehitati tõenäoliselt mugandatud ülevenemaalise näidisprojekti järgi, ehitise inseneriks oli Hermann von Stavenhagen.

Nõukogude ajal tegutsesid jaamahoones piletikassad, restoran ("Liiper"), ajalehekiosk, meditsiinipunkt, juuksur, pakihoidla, ootesaalid ja ka miilitsapunkt.

Taasiseseisvumise järel paiknesid jaamahoone ruumides erinevad väikefirmad.

2000. aastate alguseks häiris vaksalihoone halb seisund nii Tartu linna kui ka toona majas piletikassat pidanud Edelaraudteed. Kuna aga kumbki neist ei soovinud raudteejaama osta ja remontida, pandi maja müüki. 2003. aasta septembris ostis selle AS-ilt Eesti Raudtee ettevõtja Rein Kilgile kuulunud firma Elikante. Toona hinnati vara turuhinnaks 1,4 miljonit krooni. Eesti Raudtee andis vaksalihoone, pagasiaida, garaaži ja WC Elikantele tasuta, ostja pidi aga maksma Eesti Raudteele riigile tasumiseks 213 559 krooni ja
33 senti käibemaksu. Aastate vältel maja vähehaaval remonditi, kuid reisijad ei saanud kasutada ootesaali.

31. augusti öösel 2006 süüdati raudteejaama hoone. Tules sai kahjustada hoone raudteepoolne külg ja katus. Hävis nõukogudeaegne interjöör, kuid algupärased detailid säilisid krohvi ja kivide all. 2007. aasta augustis vahistati süütamises kahtlustatavad, 2009. aasta juunis mõistis kohus nad tingimisi vangi..

Järgnenud aastatel kestis jaamahoone remont vahelduva eduga. Hoone restaureerimiseks esitati mitu tähtaega: 2007. aasta jaanipäev, 2008. aasta lõpp, 2011. aasta kevad jt.

2012. aastal müüs Rein Kilgile kuuluv OÜ Elikante ehitise Kilgi äripartnerile Aare Käärale kuuluvale OÜ-le AK-Varad. Tartu linn toetas ootesaali remonti 100 000 euroga. Taastamisega tegeles arhitekt Aivar Roosaar, töid tegi ehitusfirma Vennad Ehitus.

2012. aasta 20. juulil sai maja taas kasutusloa, 25. juulil avati hoone reisijatele. Hoone rendiks on sõlmitud 20-aastane üürileping AS-i Eesti Raudtee tütarfirmaga AS EVR Infra.

Pilte

Viited

Välislingid 

 Jaama peahoone kultuurimälestiste registris

Raudteejaama hooned
Tartu ehitised
Tartu kultuurimälestised
Albert Wass

Krahv Albert Wass de Szentegyed et Czege (8. jaanuar 1908 Austria-Ungari – 17. veebruar 1998 Florida osariik) oli Ungari aadlik, metsainsener, romaanikirjanik, luuletaja ja Wass de Czege suguvõsa liige.

Välislingid

Ungari inimesed
Sündinud 1908
Surnud 1998
Klara Geywitz

Klara Geywitz (sündinud 13. veebruaril 1976 Potsdamis) on Saksamaa sotsiaaldemokraatlik poliitik. Ta on alates 8. detsembrist 2021 Saksamaa elamumajandus-, linnaarengu- ja ehitusminister.

Ta sündis aastal 1976 Potsdamis. Ta astus 16-aastasena Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei liikmeks. Aastal 2002 lõpetas ta Potsdami Ülikooli politoloogina.

8. detsembrist 2021 on ta Saksamaa elamumajandus-, linnaarengu- ja ehitusminister.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kolme lapse ema. Usundi poolest on ta luterlane.

Saksamaa poliitikud
Sündinud 1976
Viini Rahvaooper

Viini Rahvaooper (saksa keeles Volksoper Wien) on Austria pealinna Viini suuruselt teine ​​ooperiteater, mille repertuaaris on muusikalavastused: operetid, ooperid, muusikalid ja ballett.

Välislingid

 Viini Rahvaooperi koduleht

Austria teatrid
Viini ehitised
Austria kultuur
Israël Silvestre

Israël Silvestre, ka Israël Silvestre noorem (sündinud 13. augustil 1619/1621 Nancys, surnud 11. oktoobril 1691 Pariisis) oli prantsuse maalikunstnik ja graafik.

Eluloolist 
Israel oli graafik Israël Silvestre vanema poeg. Joonistamise ja maalimise alustõed õppis ta oma isalt ja juba varajases nooruses ilmnes tema kunstianne. 1631. aastal jäi ta orvuks ja tuli elama oma onu Israël Henriet' juurde Pariisi. Seal arenes ta küpseks joonistajaks, kas onu toetusel, kes oli Jacques Callot' sõber ja Israëli oma õpilaseks võttis.

Kunstnik reisis oma elu jooksul palju Prantsusmaa provintsides. Umbes 1640- aasta paiku oli ta Itaalias ja arvatavasti uuesti 1643–1644 ja 1653. Pariisis seadis ta end sisse 1659. aastal; 1662. aastal sai ta kuninga õuemaalijaks ja alates 1673. aastast oli ta dofään Louis' joonistusõpetaja.

Looming 
Silvestre tegi peamiselt topograafilisi maastiku- ja linnavaateid, suure osa söövitas ta neist ise, samuti publitseeris oma joonistuste järgi tehtud graafilisi lehti. Tema trükiplaatidelt trükiti veel pärast tema surmagi.

Viited 

Prantsusmaa maalikunstnikud
Prantsuse graafikud
Reichard

Reichard (harvemini ka Reichardt) oli Švaabimaalt Nördlingenist pärit aadlisuguvõsa.

Ajalugu

Varasem ajalugu
Reichardite kohta on esimesi teateid XVI sajandist Švaabimaalt Nördlingenist. Suguvõsaliin algab Nördlingeni bürgermeistri Kilian Reichartiga (Reichard) (suri pärast 1544). Tema vanem poeg Kilian Reichard (suri 1634) oli nimekas õigusteadlane, kelle Püha Rooma keiser tõstis aadliseisusse. Liin jätkus tema noorem venna Sebastian Reichardiga (1561−1631). XVII sajandil asus suguvõsa elama Kärntenisse Friesachi, kuid naasis peagi Nördlingenisse.

Liivimaa liin
Brandenburgi kuurvürsti teenistuses staabikapteniks tõusnud Jakob Johann Reichard (1666−?) asus 1694. aasta paiku elama Liivimaale ja temast sai suguvõsa Liivimaa haru esiisa. Tema poeg Jakob Johann Reichard (1698−1782) oli krahv Šeremetjevi Vecpiebalga valduste disponent (mõisavalitseja). 23. septembril (vkj) 1784 said tema neli poega − Gotthard Wilhelm (1728−1791), Friedrich Casimir (u 1732−1786), Jakob Johann (1735−1805) ja Otto Fabian (suri pärast 1784) − Püha Rooma keisrilt aadlitiitli. Neist hargnesid suguvõsa eri liinid. Jakob Johannist alguse saanud Liivimaa rüütelkonda immatrikuleeritud Holdre haru kustus juba tema poja Georg Valentini surmaga 1835. aastal. Friedrich Casimiri liini viimane esindaja oli ilmselt pojapojapoeg Karl Wilhelm von Reichard (1849−1869). Gotthard Wilhelmist alguse saanud haru oli Riias alles veel 1930. aastatel.

Reichardid rüütelkonna matriklis
Johann Jakob vin Reichard (1735−1805) võeti 1790. aasta paiku Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse ja immatrikuleeriti 12. jaanuaril (vkj) 1797 Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Meditsiinidoktor Wilhelm von Reichard (1810−1893) võeti 3. augustil (vkj) 1866 Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.

Suguvõsa liikmeid
Kilian Reichard (suri pärast 1544), Nördlingeni raehärra
Kilian von Reichard (suri 1634), nimekas õigusteadlane
Sebastian Reichard (1561−1631), Nördlingeni bürgermeister
Conrad Reichard (1596−?), Nördlingeni bürgermeister, Friesachi raehärra
Valentin Johann Reichard (1631−?), õigusteaduse doktor, Nördlingeni sündik
Wilhelm von Reichard (1810−1893), meditsiinidoktor, kihelkonnaarst, luuletaja

Reichardi suguvõsa mõisavaldused
Kuramaa:
Dzimtmisa (Adlig-Mißhof) (1871−1920)
Liivimaa eesti distrikt:
Holdre (Hollershof) (1794−1810 pandi-, 1810−1841 pärusvaldus)
Liivimaa läti distrikt:
Akenstaka (Klingenberg) (kuni 1837, pandivaldus), Ķizbele (Kipsal) (1810−1822, pandivaldus)

Viited

Kirjandus
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 396, 398.
Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd XI. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 2000. Lk 267−268.

Aadlisuguvõsad
Liivimaa aadlisuguvõsad
Liivimaa immatrikuleerimata aadel
Liivimaa matrikliaadel
Püha Rooma keisririigi aadel
Pauluse Raamatupood

Pauluse Raamatupood on Tartus tegutsev raamatupood, mis alustas tegevust 1. märtsil 2002.

Poes on saadaval peaaegu kõik eestikeelsed kristliku sisuga väljaanded. Lisaks kristlik sümboolika, muusika, ehted ja kirikutarbed.

5. aprillil 2005 hävis pood tuleõnnetuse tagajärjel, kuid avas taas uksed sama aasta 8. juunil.

Pauluse Raamatupoe omanik on Tartu Pauluse kogudus.

Välislingid 

 Raamatupoe koduleht
Vít Rakušan

Vít Rakušan (sündinud 16. juunil 1978 Kolínis) on Tšehhi poliitik ja pedagoog, ta on erakonna Starostové a nezávislí esimees. Ta on 17. detsembrist 2021 Tšehhi siseminister; lisaks on ta samast ajast Tšehhi esimene asepeaminister.

Ta sündis aastal 1978 Kolínis. Ta õppis ajalugu ja germanistikat Lõuna-Tšehhi ülikoolis České Budějovices ja koolijuhtimist Karli ülikoolis.

Aastast 2001 hakkas ta õpetama Kutná Hora gümnaasiumis saksa keelt, ajalugu ja politoloogiat.

Ta liitus aktiivse poliitikaga 2010. aastal, kui kohalike omavalitsuste valimistel oli tal loosungiks "Muudatus Kolíni jaoks" (tšehhi keeles Změna pro Kolín) ja valiti Kolíni linnavolikogu saadikuks. Sama aasta novembris valiti ta Kolíni linnapeaks. 2014. aasta kohalike omavalitsuste valimistel valiti ta tagasi linnavolikogu liikmeks ja Kolíni linnapeaks.

Ta osales 2012. aastal Kesk-Böömimaa piirkondlikel valimistel erakonnavaba kandidaadina poliitilistes ühendustes TOP 09 ja Starosta Kesk-Tšehhi maakonnas(Tšehhi keeles TOP 09 a Starostové pro Středočeský kraj) ning valiti maakonnanõukogusse. Aastal 2015 liitus ta liikumisega Starostové a nezávislí. Ta oli liikumise riikliku komitee liige ja Kesk-Tšehhi maakonna piirkondliku organisatsiooni esimehe esimene asetäitja. VIII. liikumise vabariiklikul kongressil 2016. aasta mais valiti liikumise esimeseks aseesimeheks, saades 144 delegaadi häälest 137 (95%).

17. detsembrist 2021 Tšehhi siseminister; lisaks on ta samast ajast Tšehhi esimene asepeaminister.

Isiklikku 
Taon teist korda abielus, tema praeguseks naiseks sai septembris 2015 Marie Auerová, neil on kaks poega; lisaks on tal esimesest abielust tütar. Pere elab Kolínis. Tema isa on arst ja poliitik Jan Rakušan (sündinud 1947).

Tšehhi poliitikud
Siseministrid
Pedagoogid
Sündinud 1978
Sidok


Sidok on eesti perekonnanimi.

2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Sidok alla viiel mehel ja alla viiel naisel. Perekonnanimede levikult on Sidok meeste puhul 40 281. ja naiste puhul 33 222. kohal.

19. sajandi algul perekonnanimede määramise käigus seda ühelegi perekonnale teadaolevalt ei antud.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati perekonnanimi Sidok perekonnanimede Koitjärv, Riisimäe, Siidroo, Sirel, Sooserv ja Vasemägi vastu. Samas, nime Sidok keegi ei võtnud.

Nime kandjaid 
 Imbi Sidok-Toomsalu (1963–), Eesti jurist, kohtunik
 Risto Sidok, Eesti jurist, vandeadvokaat

Viited 

Eesti perekonnanimed
Pavel Gontšarov

Pavel Gontšarov (sündinud 27. augustil 1976) on Eesti jurist, kohtunik.

Gontšarov omandas Tartu Ülikoolis õigusteaduse baccalaureus artium kraadi 1998. aastal. Ta on õppinud aasta Exeteri ülikoolis, kus kaitses magistrikraadi rahvusvahelises äriõiguses. Ta on töötanud prokuratuuris nii prokuröri kui ka riigiprokuratuuri nõunikuna.

22. oktoobril 2001 nimetati Gontšarov esimese astme kohtunikuks Tallinna Linnakohtusse.

2002–2005 oli ta Narva Linnakohtu kohtunik ja esimees. 2006. aastal liideti kohus Viru Maakohtuga. Gontšarov oli sealgi esimees. 2005–2007 kuulus ta Eesti Kohtunike Ühingu üheksaliikmelisse juhatusse.

Alates 2. jaanuarist 2012 on Gontšarov teise astme kohtunik. Ta määrati tööle Tallinna Ringkonnakohtu kriminaalkolleegiumi.

2015. aasta veebruaris kuulutas Riigikohtu esimees Priit Pikamäe Riigikohtu uue liikme leidmiseks välja avaliku konkursi. Kohtunikuks kandideerisid Euroopa Inimõiguste Kohtu jurist Peeter Roosma, Tartu Ringkonnakohtu kohtunik Paavo Randma ja Pavel Gontšarov ise. Valituks osutus Randma.

 oli ta Eesti esindajana üks mitmest ad hoc kohtunikust Euroopa Inimõiguste Kohtus.

Ta on osalenud eksperdina mitmetes OSCE ja Euroopa Liidu projektides Kasashtanis, Ukrainas, Kõrgõzstanis, Moldovas ja Montenegros.

Perekond 
Iris Kangur-Gontšarov on tema abikaasa.

Auastmed 
nooremleitnant (10.07.2017)
leitnant (18.02.2021)

Viited 

Eesti ringkonnakohtunikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1976
Kuressaare Hariduse Kool

Kuressaare Hariduse Kool on põhikool Saaremaal Kuressaares. See on üks kolmest Kuressaares asuvast põhiharidust andvast üldhariduskoolist.

Kool asub aadressil Hariduse tänav 13, kuid Hariduse tänava maja renoveerimise tõttu asub kool 2021/2022. õppeaastal aadressil Kooli tee 5, Upa küla.

Ajalugu 

 1865. aastal rajati esimese keskharidust andva õppeasutusena Saaremaal Kuressaare Poeglaste Gümnaasium.
 15. jaanuaril 1919 alustas tööd Saaremaa Eesti Segagümnaasium.
 1922. aasta kooliseadusega nimetati kool Saaremaa Ühisgümnaasiumiks.
 1923 moodustati Saaremaa Ühisgümnaasiumis reaal-, humanitaar- ja pedagoogiline haru.
 1934 asutati Saaremaa Ühisgümnaasiumi juurde alaastmena 5-aastane Saaremaa Keskkool.
 1940. aastal nimetati kool Kuressaare Keskkooliks. 19. augustist 1940 vabastati Saaremaa Gümnaasiumi direktori ametikohalt Eduard Pukk ja 19. augustil 1940 nimetatu Bernhard Sööt Kuressaare Keskkooli direktori kohuste täitjaks.
 1942. aastal saksa okupatsiooni ajal kandis kool nime Kuressaare Gümnaasium. Direktor Vambola Klauren.
 10. jaanuaril 1945 jätkas kool tegevust Saaremaa Keskkoolina. Direktor Johannes Valgma.
 1947. aastal nimetati kool Kuressaare Keskkooliks. Direktor Pauline Kremm.
 1949. aastal anti koolile Viktor Kingissepa nimi: Viktor Kingissepa nimeline Kuressaare Keskkool.
 1952. aastal sai kool nimeks Viktor Kingissepa nimeline Kingissepa Keskkool.
 1. septembril 1963 määrati kooli direktoriks Boris Kivi.
 1978. aastal nimetati kool Viktor Kingissepa nimeliseks Kingissepa 1. Keskkooliks.
 1988. aasta suvel sai kool nimeks Kuressaare 1. Keskkool.
 1. juunist 1990 on kooli direktor Viljar Aro.
 1993. aastal nimetati kool Saaremaa Ühisgümnaasiumiks.
 12. detsembril 1995 oli koolis tulekahju, milles hukkus kaks 11. klassi õpilast.
 2021. aastal lõpetab viimane, 103. gümnaasiumilend ja alates 1. septembrist 2021 on kooli nimi Kuressaare Hariduse Kool.

Viited

Kirjandus 

 "Saaremaa Ühisgümnaasium 1995–2005"

Välislingid 

 Ametlik koduleht

Saare maakonna koolid
Kuressaare koolid
Kuressaare
Tabasalu Gümnaasium

Tabasalu Gümnaasium on riigigümnaasium Harku vallas Tabasalu alevikus.

Kool alustas tegevust 2021. aastal, kui Tabasalu Ühisgümnaasiumist eraldati gümnaasiumiosa.

Tabasalu Gümnaasiumi jaoks valmis 2021. aastal uus koolimaja. Koos samal aastal valminud Tabasalu Kooli hoone ja spordihoonega moodustavad need Tabasalu hariduslinnaku. Koolihooned projekteerisid arhitektuurikonkursi võitjad Pelle-Sten Viiburg ja Andro Mänd arhitektuuribüroodest Doomino Arhitektid OÜ ning Hoov AB OÜ.

Galerii

Viited

Välislingid 
 Kooli koduleht

Harju maakonna koolid
Harku vald
Eesti riigigümnaasiumid
Lembit Paluteder

Lembit Paluteder (9. juuni 1927 – 13. oktoober 1995) oli eesti skulptor. 

Paluteder sündis Urvaste lähedal. Kunstiinstituudi lõpetas ta 1953. aastal.

Tema kõige tuntum töö on 1905. aasta revolutsiooni mälestusmärk Tallinnas Estonia teatri juures (1958).

Oma vanematekodus on kunstnik korrastanud vanad taluhooned ja kaunistanud lähedase parkmetsa skulptuuridega. Oli tuntud eestvedaja ona kodukandi Urvaste ümbruskonna kunstiettevõtmistega.

Ta on maetud Urvaste kalmistule.

Välislingid
Lembit Paluteder Eesti Kunsti ja Arhitektuuri Biograafiline Leksikon
"See olemine" (1990) (dokumentaalfilm Lembit Palutederist)
"Maailmapilt: Skulptor Lembit Paluteder" (raadiosaade, eetris 26.04.2008)

Eesti skulptorid
Sündinud 1927
Surnud 1995
Paleeväljak

Paleeväljak (vene keeles Дворцовая площадь) on Venemaa suuruselt teise linna Peterburi keskne linnaväljak, mis ühendab Nevski prospekti Paleesillaga. Talvepalee esisel toimus palju olulisi sündmusi, sealhulgas Verine pühapäev ja osa Oktoobrirevolutsioonist. Aastatel 1918–1944 kandis see Moissei Uritski mälestuseks nime Uritski väljak (vene keeles площадь Урицкого).

Vaata ka
Aleksandri ausammas

Välislingid

Peterburi väljakud
Niidupunnpea

Niidupunnpea (Ochlodes venatus)

Punnpead on väikesed, kiiresti õielt õiele sööstvad liblikad, kes puhkavad tihti poolavatud tiibadega. Nad ei voldi neid seljale kokku, nagu teeb enamik päevaliblikaid. Niidupunnpea on üsna tavaline liblikaliik. Ta muneb oma munad rohukõrtele ning ta röövikud on sinakasrohelised ning see värvus aitab neil kõrreliste vahel toitudes paremini märkamatuks jääda. Enne kui nad kevadel valmikuteks moonduvad, peavad röövikud talve hiberneerudes üle elama.

LEVIK: Euroopa, Aasia

SUURUS: tiibade siruulatus kuni 3,5 cm
Georg Rudolf Stackelberg

Georg Rudolf (von) Stackelberg (12. oktoober 1872 Salla vald, Viru kreis - 15. märts 1934 Küti vald, Viru maakond) oli Eesti poliitik, baltisaksa Stackelbergide suguvõsast. 

Parun Georg Rudolf von Stackelberg õppis Tallinna toomkoolis, teenis aastatel 1893−1894 Peterburis ihukaardiväe ratsagrenaderide polgus vabatahtlikuna, 1895. aastast lipnik. Lasinurmes maaomanik,  aastatel 1900−1903 Lasila mõisa rentnik. Aastatel 1904−1920 Küti mõisa omanik, pärast võõrandamist jäi tema valdusesse mõisasüda. Georg Rudolf von Stackelberg oli enne Eesti iseseisvumist, Viru kreisis,  Virumaa kreisisaadik 1905−1920, 1911. aastast Eestimaa rüütelkonna liige ja Rahukogu aurahukohtunik.

Parun Georg Rudolf von Stackelberg aktsepteeris Eesti iseseisvuspüüdeid, tegi eestlastega koostööd kohalikes seltsides (oli ta 1911. aastal Viru-Jaagupi Ühispanga üks asutajaid). Vabadussõja ajal oli ta Balti pataljoni loomise algataja ja 1919. aastal astus ka ise vabatahtlikuna Balti pataljoni.

Ta oli Eesti Asutava Kogu liige, Saksa Erakonna Eestimaa nimekirjast, alates 27. jaanuarist 1920, kui ta asendas Johannes Meyerit.  ning I Riigikogu saadik, kuni 10.01.1923, mil astus tagasi . Oli kodukorra komisjoni, maaseaduse komisjoni, rahaasjanduse komisjoni, eelarvekomisjoni, väljaspool linnasid ja aleveid asuvate kinnisvarade hindamise seaduseelnõu läbivaatamise erikomisjoni ja riikliku maatagavara tarvitamise seaduse läbivaatamise erikomisjoni liige.

Georg Rudolf Stackelberg oli Toomkooli kuraator ja Piiritusetööstuse Rosen & Co juhatuse liige.

Georg Stackelberg suri 1934. aastal ja ta maeti Viru-Jaagupi kalmistule.

Autasud 
Kaitseliidu Kotkaristi V klass (1929), ka Vene aumärgid

Viited

Välislingid 
Stackelberg, Georg* Rudolf Frh. v. (1872-1934), BBLD - Baltisches biografisches Lexikon digital

I Riigikogu liikmed
Asutava Kogu liikmed
Saksa-Balti Erakonna poliitikud
Balti Pataljoni koosseis
Baltisakslased
Eestimaa inimesed
Surnud 1934
Sündinud 1872
Viru-Jaagupi kalmistule maetud
Marmelaad

Marmelaad on magus kondiitritoode, mis on valmistatud mahlast, puuvilja viljalihast ja -koorest, puuvilja- või marjapüreest, suhkrust ja veest. Marmelaadi valmistamiseks kasutatakse sageli tsitruselisi. Marmelaadi lisatakse ka toidulisandeid (nt värv- ja maitseained).

Ajalugu 
Marmelaadi ajalugu ulatub Vana-Kreekasse. Kreeklased keetsid küdooniat meega, et see oleks magus. Saadud massi nimetasid nad melomeli (õun meega). Sõna "marmelaad" tuleneb portugalikeelsest sõnast "marmelada". Seda maiust said süüa ainult jõukad inimesed. Praegu valmistavad eri riigid oma marmelaadi.

Marmelaadi valmistamine 
Vabrikus segatakse puuvilja- või marjapüree tarretisetaolise ainega ning keedetakse vaakumaparaadis suhkruga. Kui mass jahtub kuni 85 °C-ni, segatakse sisse värv-, maitse- ja teised ained. Saadud mass vormitakse, jahutatakse ja kuivatatakse spetsiaalses masinas. Selleks, et marmelaad paremini säiliks ega jääks niiskeks, puistatakse see suhkruga üle.

Põhilised sordid 
Marmelaadi põhilised sordid on:

Tükiline želeemarmelaad on klassikaline marmelaad, mis on kujundatud pehmeteks  suhkruse pealiskihiga kommideks. Vormid on näiteks suhkruga üle puistatud tsitruseviilud, pallid ja muud kujundid. 

Närimistükiline marmelaad on klassikaline Euroopa marmelaad, millel on kõvem ja venivam konsistents, palju maitseid ja vorme. Vormid on näiteks karukesed, oad, lagritsa assortii ja muud närimismarmelaadi kommid.  

Inglismaa traditsiooniline marmelaad on tsitrusedžemm leiva peale määrimiseks. 

Suuretükilise (vene) marmelaadi konsistents meenutab kõva tarretist. See toodetakse tavaliselt suure tükina. Mõnikord valatakse marmelaad kuumalt purki ja lastakse jahtuda. Lõigatakse noaga. Näited on guavamarmelaad (Ladina-Ameerika), küdooniamarmelaad (Itaalia ja Portugal), õuna- või ploomimarmelaad (Venemaa).

Viited 

Toiduained
Gallipoli langemine

Gallipoli langemine (türgi: Gelibolu'nun Fethi, Gelibolu vallutamine) oli Gallipoli kindluse ja poolsaare piiramine ja vallutamine osmanitürklaste poolt 1354. aasta märtsis. Pärast poolt sajandit kaotusi Osmanite käest oli Bütsants kaotanud peaaegu kõik oma valdused Anatoolias, peale Filadelfia. Juurdepääs Egeuse ja Marmara meredele tähendas, et Osmanid võisid nüüd vallutada Lõuna-Balkani ja liikuda edasi põhja poole Serbiasse ja Ungarisse.

Vallutamine 

Bütsantsi kodusõja (1352–57) ajal rüüstasid keiser Ioannes VI-ga liidus olevad türgi palgasõdurid enamuse Bütsantsi Traakiast ja 1352. aasta paiku anti neile väike Tzympe kindlus Gallipoli lähedal. 2. märtsil 1354 tabas piirkonda maavärin, mis prustas sadu külasid ja linnu. Peaaegu kõik Gallipoli hooned hävinesid, mistõttu kreeklastest elanikud evakueerusid linnast. Kuu aja jooksul hõivas Süleyman Paşa selle paiga, kindlustades selle kiiresti ja asustades selle Anatooliast toodud türklaste perekondadega.

Tagajärjed 

Ioannes VI pakkus sultan Orhan I-le linnast lahkumise eest raha, kuid sellest keelduti. Väidetavalt ütles sultan, et ta pole linna jõuga vallutanud, ega saanud loobuda millestki, mis oli "Allahi poolt talle antud". Paanika levis üle kogu Konstantinoopoli, kuna paljud uskusid, et türklased tulevad varsti linna enda juurde. Seetõttu muutus keisri positsioon ebastabiilseks ja ta kukutati 1354. aasta novembris.

Gallipolist pidi saama peamine sillapea Euroopasse, mille kaudu Osmanid hõlbustaksid edasist laienemist Euroopasse. Vähem kui kümne aasta jooksul langes peaaegu kogu Bütsantsi Traakia türklaste kätte, sealhulgas Adrianoopol.
Palais Equitable

Palais Equitable on linnahäärber Stephansplatzi ääres Viini südalinnas Innere Stadtis. See ehitati Ameerika Ühendriikide kindlustusselts Equitable Life Assurance Society jaoks 19. sajandi teisel poolel. Hoone kirdenurka kaunistab õnnetoov puutüvi Stock im Eisen.

Historitsistlik hoone ehitati viie väikse keskaegse hoone asemele, need lammutati aastail 1856–1886, osaliselt Kärntner Straße laiendamise eesmärgil. See on üks väheseid härrastemajasid Austria pealinnas, mis ei ole kunagi olnud aristokraatlik elukoht.

Rikkalikult detailne fassaad on kujundatud beaux-arts stiilis, seda kaunistavad Ühendriikide rahvuslinde valgepea-merikotkaid kujutavad skulptuurid. Rudolf Weyri kavandas pronksreljeefid peaustel, ülejäänud ornamentika on Viktor Oskar Tilgneri ja Johann Schindleri töö.

Interjöör on samuti äärmiselt uhke. Eeskoja ja dramaatilise trepi jaoks kasutati Halleini marmorit ja Saksimaa graniiti. Fuajee laemaaling ja krohvist ornamentika teisel korrusel on Julius Victor Bergeri töö.

Hoones oli omal ajal Austria-Ungari mundrirõivaste tootja Wilhelm Beck & Söhne'i kauplus. Samuti asus seal Ühendriikide konsulaat. Teises maailmasõjas sai hoone kannatada, kuid taastati 1949. aastal.

Vaata ka
Graben

Välislingid

Viini ehitised
Metsaistutusmasin

Metsaistutusmasin on kaugjuhitav ning automatiseeritud seadeldis, mis on mõeldud metsa istutamiseks. Tugevat metsaistutusmasinat saab kasutada põldudel või juba kasutusel olnud maa-aladel, kus mets on maha võetud. 

Masina istutamise piirangud on liiga järsk, kivine või märg maa.

Tööpõhimõte 
Istutusmasinat tõmmatakse tavaliselt buldooseriga või suure traktoriga. Buldooserid on esiküljel varustatud V-kujulise teraga, et ebatasase pinna puhul liigutada prahti ja vabastada tee. Kui istutusmasin tõmmatakse üle ala, lõikab seemendi ratas läbi pinnase umbes 30 cm sügavuselt. Istutusjalg on otse seemneratta taga ja see loob istikule suurema vao. Kui maasse on peenravaod tehtud, võib kasutada tavalist põllutraktorit istutusmasinaga.

Probleemid 
Kui maa on liiga märg, siis ei ole võimalik istutusmasinat kasutada, vaid peab tööd tegema käsitsi. Puudub ka võimalus istutada avatud juurestikuga taimi. Lisaks sellele mahutab masina kassett taimi praeguse olukorraga ainult pooleks tunniks. Vaatamata nendele miinustele on tavaliselt looduses käsitsi istutamine kulukam kui istutusmasina kasutamine.

Plussid 
Masinaga istutamisel on istikute ellujäämisprotsent suurem kui käsitsi, seemikute käitlemine väheneb ning nad ei jää tuule ega päikese kätte. Masinaga istutamine murrab maapinda. Seemendist kasvatamine toimib nagu alusmuld, mis soodustab juurdekasvu. Seemikud istutatakse 5-7 cm sügavamale, kui näiteks puukoolis käsitsi istutamisel, mis suurendab ellujäämist. Istutusmasin on suuteline katma kuni 80000 m2 ööpäevas.

Edusammud 
P11 on üks uusimaid leiutisi automaatsete istutusmasinate turul. See hõlmab endast taime istutamist, selle väetamist ning kastmist pritsides mürgiga. Kõik see on lihtsasti juhitav kabiinist, paari liigutusega. Samuti loob masin võimaluse taime naturaalseks paljunemiseks, parandades vajadusel selle kasvukoha tingimusi.

USA-st alguse võtnud firma nimega DroneSeed pakub puude istutamiseks uue teenuse, kasutades selle probleemi lahenduseks droone. FAA sertifitseeritud raskeveo droonide parv saab ühe lennu jooksul istutada kuni 0.3 ha istikuid sõltumatu maastiku tingimustest.

Bibliograafia 

Metsandus
Fusuliniidid

Fusuliniidid (Fusulinida) olid Karboni ja Permi ajastu meredes elanud kambriliste (foraminifeerid) praeguseks väljasurnud ainuraksete selts. Nende tohutul hulgal kuhjunud kodadest on paiguti moodustunud lubjakivi. Fusuliniidid surid välja umbes 252 miljonit aastat tagasi, mil Permi ajastu lõpul hävis kuni 96 protsenti mereliikidest ning suur hulk maismaaliike. 

Nende kodade ehitusmaterjaliks peetakse peenteralist (mikrogranuleeritud) kaltsiiti.

Välislingid
Karlsplatz

Karlsplatz on Viini I ja VI ringkonna piiril asuv linnaväljak. See on üks enim külastatud ja kõige paremini ühendatud transpordisõlmi Austria pealinnas.

Välislingid

Viini väljakud
Paide Püha Katariina kirik

Paide Püha Katariina kirik oli Aleksandria Katariinale pühendatud kirik keskaegses Paides, mis hävis tõenäoliselt Liivi sõjas. Kirik asus oletatavasti Vainu ja Pika tänava loodenurgas.

Ajalugu
Paide Püha Katariina kirikut on esmakordselt mainitud 20. oktoobril 1346 seoses Eestimaa hertsogkonna müügiga Saksa ordule.

Püha Katariina kirik oli tõenäoliselt seotud Pika ja Vainu tänavanurgas asunud hospidaliga. Veel 1698. aastal on linnaelanik Peter Sven Flückele antud paigas kuulunud krunti kutsutud kui "üks hospidali paik".

1572. aastal on Paide linna alal lossile kuulunud üheksa kinnistu hulgas mainitud ka "Püha Katariina linnakiriku"  (Stadt-Kirchen St. Cathrine) majaplatsi, millel asus pastoraadihoone.

Paide Püha Katariina kiriku pitsat
1813. aastal leiti Pirita kloostri varemetest Paide Püha Katariina kiriku pitsat, millel on kujutatud Aleksandria Katariina oma atribuutide – ratta ja mõõgaga. Pitsatil on tekst WITTESTEN•S•CURATUM, mis viitab kiriku kleerikule.

Viited

Vaata ka
Püha Katariina kirik

Paide ajalugu
Järvamaa kirikud
Roh Tae-woo

Roh Tae-Woo (Hangul: 노태우; 4. detsember 1932 Gyeongsangnam-do, Daegu – 26. oktoober 2021 Soul) oli Lõuna-Korea poliitik ja sõjaväelane. Aastatel 1988–1993 oli ta 13. Lõuna-Korea president.

Roh Tae-Woo käis Daegus Lõuna-Korea hilisema presidendiga Chun Doo-hwaniga samas keskkoolis. 1950. aastal asus ta sõjaväeteenistusse. 1954. aastal lõpetas ta koos Chuniga Korea sõjaväeakadeemia. Mõlemad tegid karjääri sõjaväelasena. Roh tõusis 1979. aastal kindrali auastmesse. Pärast 1979. aasta oktoobris toimunud Lõuna-Korea presidendi Park Chung-hee mõrvamist leidis sama aasta detsembris aset Chuni juhitud riigipöörekatse (tuntud kui "12. detsembri riigipööre"), mida Roh toetas enda juhitud 9. jalaväediviisiga. Aasta hiljem toetas Roh Chuni võimule asumises ja surus 1980. aasta mais sõjaväge kasutades maha Gwangjus toimunud demokraatiameelse demonstratsiooni. Roh läks 1981. aastal erru ja hakkas poliitikuks.

Chuni valitsuses oli Roh mitmetel poliitilistel ametikohtadel, sh oli ta spordiminister (1982) ja siseminister (1982–1983). Aastatel 1983–1986 oli ta 1988. aasta Souli suveolümpiamängude korralduskomitee president.

1987. aasta juunis toimusid Lõuna-Koreas üleriigilised demokraatiameelsed meeleavaldused ja sama aasta detsembris esimesed demokraatlikud presidendivalimised. Chun nimetas Rohi oma partei presidendikandidaadiks ning Roh tuli valimistel võitjaks. Roh astus ametisse 1988. aasta veebruaris. Tema valitsusaeg juhatas sisse Lõuna-Korea Kuuenda Vabariigi alguse. Presidendina jätkas Roh Lõuna-Korea poliitika demokratiseerimist, sõlmis uued sidemed Nõukogude Liidu (hiljem Venemaa) ja Hiinaga ning sõlmis 1991. aastal Põhja-Koreaga lepingu, et säilitada rahu kahe Korea vahel. 17. septembril 1991 said Lõuna-Korea ja Põhja-Korea korraga ÜRO liikmeteks.

Aastatel 1987–1990 oli Roh Demokraatliku Õiguse Partei ja 1990–1992 sellest välja kasvanud Demokraatliku Liberaalsepartei esimees.

1993. aastal Roh vahistati süüdistatuna korruptsioonis, hiljem sai ta süüdistuse ka riigireetmises. 1996. aasta augustis määrati talle 22 ja poole aasta pikkune vanglakaristus, mis lühendati hiljem 17 aastale. Järgmine president Kim Young-sam andis talle armu ja ta pääses detsembris 1997 vabadusse.

Viited 

Lõuna-Korea presidendid
Sündinud 1932
Surnud 2021
Lévis

Lévis on Québeci provintsi idaosa linn Kanadas. See asub Saint Lawrence'i jõe paremkaldal, Québeci linna vastas.

Praamiliiklus ühendab Québeci vanalinna üle jõe Lévise vanalinnaga, samuti on selleks ehitatud kaks silda: Québeci sild ja Pierre-Laporte'i sild.

See on Chaudière-Appalaches' halduspiirkonna suurim linn, kuid mitte selle keskus.

Viited

Välislingid

Québeci provintsi linnad
Gottfried Semper

Gottfried Semper (29. november 1803 Hamburg Holsteini hertsogkond – 15. mai 1879 Rooma Itaalia kuningriik) oli saksa arhitekt, kunstikriitik ja professor, kes projekteeris ja samas juhtis Semperi ooperimaja ehitust Dresdenis aastail 1838–1849. Kuna ta osales Dresdeni maiülestõusul, pandi ta valitsuse tagaotsitavate nimekirja. Semper põgenes algul Zürichisse ja hiljem Londonisse. Pärast 1862. aastal revolutsionääridele antud amnestiat naasis ta Saksamaale.

Semper kirjutas palju arhitektuuri päritolust, eriti oma raamatus "Arhitektuuri neli elementi" (1851). Ta oli Vana-Kreeka polükroomse arhitektuuristiili ümber käiva poleemika üks peamisi asjatundjaid. Semper kavandas igas mastaabis töid, alates suurtest linnaprojektidest, nagu Ringstraße ümberkujundamine Viinis, kuni Richard Wagneri taktikepini.

Välislingid

Saksamaa arhitektid
Sündinud 1803
Surnud 1879
Semperoper

Semperoper on Saksi Riigiooperi ooperimaja Dresdenis. Selle projekteeris Gottfried Semper ja see valmis 1841. aastal.

Välislingid

Dresden
Ukraina merejalavägi

Ukraina merejalavägi (ukraina keeles Морська піхота Військово-морських сил Збройних сил України) on Ukraina Relvajõudude struktuuriüksus.

Struktuur 
  Merejalaväe väejuhatus 
  35. üksik merejalaväe brigaad
  36. üksik merejalaväe brigaad Mõkolajivis
  32. üksik reaktiivsuurtükiväe polk
  406. üksik kindral-horunžõi Oleksi Almazovi nimeline suurtükiväebrigaad
  140. üksik luurepataljon
 Merejalaväelase kool

Osaline varustus 
 2022. aastal võttis Ukraina merejalavägi kasutusele kuulipildjuja MG-3.

Sõidukid

Kaudtule- ja tankitõrjerelvad

Autasud

Julguse ja Vapruse Eest 
 3. juuni 2022 – 503. üksik merejalaväe pataljon

Galerii

Viited 

Ukraina sõjandus
Oleksi Almaziv

Oleksi Almaziv (ukraina keeles Олексій Дмитрович Алмазів) oli Ukraina sõjaväelane. 

Ukraina sõjaväelased
Sündinud 1886
Surnud 1936
Kyustendil

Kyustendil on linn Bulgaarias, Kyustendili piirkonna keskus. Asub riigi lääneosas Osogovo mäestiku jalamil.

Kyustendil on üks Bulgaaria vanumaid linnu. Antiikajal oli linna alal traaklaste asula. Roomlased rajasid selle juurde kindluse. Tabula Peutingerianal on seda mainitud nimega Pautalia. 1019. aastal on seda Bütsantsi keisri Basileios II ürikus mainitud slaavi nimega Velbažd. Linnast sai oluline Bütsantsi usu- ja halduskeskus. 1201–1203 läks linn Teise Bulgaaria tsaaririigi valdusse. 1282. aastal vallutasid linna Serbia kuninga Stefan Milutini väed.

2011. aastal oli linnas 44 532 elanikku, neist 82,5% bulgaarlased ja 11,6% mustlased.

Välislingid 
Linna koduleht
https://www.visit-kyustendil.eu/

Bulgaaria linnad
Ukraina relvajõudude maakaitsejõud

Ukraina relvajõudude maakaitsejõud (ukraina keeles Сили територіальної оборони Збройних сил України) on Ukraina relvajõudude struktuuriüksus, mille ülesandeks on territoriaalkaitse.

Struktuur

Juhtimine
  Maakaitse väejuhatus

Brigaadid
  100. üksik maakaitsebrigaad – Volõõnia oblast
  101. üksik maakaitsebrigaad – Taga-Karpaatia oblast
  102. üksik maakaitsebrigaad – Ivano-Frankivski oblast
  103. üksik maakaitsebrigaad – Lvivi oblast
  110. üksik maakaitsebrigaad – Zaporižžja oblast
  111. üksik maakaitsebrigaad - Luhanski oblast
  112. üksik maakaitsebrigaad – Kiiev
  113. üksik maakaitsebrigaad – Harkivi oblast
  117. maakaitsebrigaad - Sumõ oblast 
  122. maakaitsebrigaad - Odessa oblast
  125. maakaitsebrigaad – Lviv
  126. maakaitsebrigaad – Odessa
   127. maakaitsebrigaad – Harkiv
 129. maakaitsebrigaad – Krõvõi Rih

Muud üksused
Ukraina rahvusvaheline maakaitseleegion

Ajalugu

Sõjategevus 2022. aastal

Kiievi oblast 
 112. maakaitsebrigaad osales Kiievi lahingus.

Mõkolajivi oblast
 2022. aasta märtsis toimus lahing kohaliku Ukraina territoriaalkaitsejõudude üksuse ja Venemaa relvajõudude üksuste vahel, mille käigus viimased kaotasid kolm õhutõrjekompleksi Pantsir. Üks kompleks hävitati, aga teised kaks võeti trofeedeks.

Zaporižžja oblast
 27. märtsil 2022 võtsid Melitopoli territoriaalkaitseüksused enda kontrolli alla varem Venemaa relvajõudude käes olnud Poltavka ja Malõnivka küla.

Varustus

Galerii

Viited

Välislingid
Територіальна Оборона

Ukraina sõjandus
Tallinna Muusika- ja Balletikool

Tallinna Muusika- ja Balletikool (lühend MUBA) on Tallinnas Haridus- ja Teadusministeeriumi haldusalas olev riigikool, mis alustas tegevust 1. septembril 2022, kui liideti Tallinna Muusikakeskkool, Georg Otsa nimeline Tallinna Muusikakool ja Tallinna Balletikool.

Kolme kooli ühendamisel loodi ühe õppeasutusena tegutsev kutseõppeasutus ja riigigümnaasium.

Juhtimine 
Aastatel 2018–2020 oli kooli asutav direktor Eero Raun. Alates 2. maist 2021 on Tallinna Muusika- ja Balletikooli direktor senine pikaaegne Tallinna Muusikakeskkooli direktor Timo Steiner.

Alates 2021. aasta septembrist kuuluvad kooli juhtmeeskonda veel neli õppejuhti (klassikalise muusika õppejuht – Reet Käärik, rütmimuusika õppejuht – Maarja Soomre, balleti ja kaasaegse tantsu õppejuht – Kaie Kõrb ning üldhariduse õppejuht – Heili Tohver) ja neli loovjuhti (klassikalise muusika loovjuht – algselt Mihhail Gerts, alates 1. märtsist 2022 Andres Kaljuste, rütmimuusika loovjuht – Reigo Ahven, balleti ja kaasaegse tantsu loovjuht – Teet Kask ning üldise hariduse ja harituse loovjuht – Heili Einasto).

Koolihoone 
Kool asub valmivas hoones Tallinnas aadressil Pärnu maantee 59. Samal kinnistul asus kuni 2018. aastani Tallinna Ülikooli ühiselamu, mis lammutati. Õppehoone projekti autor on mainekas Austria arhitekt Thomas Pucher, kes võitis 2011. aastal toimunud arhitektuurivõistluse. Koolikompleksis on peale klassi- ja harjutusruumide veel mitu saali, õpilaskodu, stuudio, ujula ja sisehoov.

Viited

Välislingid 

 Tallinna Muusika- ja Balletikooli veebisait

Tallinna koolid
Eesti riigigümnaasiumid
Eesti kutsekoolid
Spordimeditsiin

Spordimeditsiin on meditsiiniteaduse ja -praktika haru, mis käsitleb sportlaste tervise kaitset ning mille eesmärk on vältida vigastusi, haigestumisi ja äkksurmajuhte spordis. Distsipliin hõlmab ka dopingu seiret, dopingu kasutamise vastast võitlust ja dopingu kasutamise testimist spordis.

Viited

Välislingid

 Paula Rõuk. 60 aastat tagasi hakati Tartu Ülikoolis õpetama spordimeditsiini eriala. PM, 29. oktoober 2019
Jón Baldvin Hannibalsson

Jón Baldvin Hannibalsson (sündinud 21. veebruaril 1939) on Islandi poliitik ja diplomaat.

Magistrikraadi majandusteaduse alal omandas ta Edinburghi Ülikoolis 1963. aastal. Täiendas end Stockholmi Ülikoolis aastatel 1963–1964. 1965. aastal omandas ta Islandi Ülikoolis kraadi pedagoogikateaduste alal. Täiendas end Harvardi ülikooli Euroopa Uuringute Keskuses 1976–1977. 

Aastatel 1964–1970 töötas ta õpetajana Reykjavíkis, selle kõrvalt aastatel 1964–1967 ka ajalehe Frjáls þjóð toimetaja. Aastatel 1970–1979 oli ta Ísafjörðuris gümnaasiumidirektor. Lisaks oli ta 1971–1978 Ísafjörðuri linnapea. 1979–1982 oli ta ajalehe Alþýðublaðið toimetaja. 1982–1998 oli ta Alþingi (parlamendi) liige.

Aastatel 1987–1988 oli ta Islandi rahandusminister.

Alates 28. septembrist 1988 kuni 23. aprillini 1995 oli ta Islandi välisminister.

1991. aasta jaanuaris tegi Jón Baldvin Hannibalsson visiidi Leedusse, Lätisse ja Eestisse. Ta oli ainuke Lääne poliitik, kes julges seal ajal neid maid külastada.

Jón Baldvin Hannibalssoni välisministriks oleku ajal taastunnustas Island 22. augustil 1991 Eesti Vabariiki. 26. augustil 1991 kirjutasid Eesti välisminister Lennart Meri ja Islandi välisminister Jón Baldvin Hannibalsson Reykjavikis alla ühisdeklaratsioonile diplomaatiliste suhete kehtestamisest (enne Teist maailmasõda ei olnud Eesti ja Islandi vahel diplomaatilisi suhteid sõlmitud, sest et Island oli personaalunioonis Taaniga).

Aastatel 1989–1994 juhtis ta Islandi delegatsiooni ühinemisläbirääkimistel Euroopa Majanduspiirkonnaga.

Ta oli Islandi suursaadik Ameerika Ühendriikides ja Mehhikos (1998–2002) ning Soomes, Eestis, Lätis ja Leedus (2002–2005). Ta oli Islandi suursaadik Ukrainas aastatel 2004–2006.

Eesti keeles on 2020. aastal ilmunud Jón Baldvin Hannibalssoni raamat "Väikeriikide solidaarsusest : Islandi õppetunnid."

Viited 

Islandi välisministrid
Islandi diplomaadid
Rahandusministrid
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1939
Ketšupiefekt

"Ketšupiefekt" (rootsikeelne originaalpealkiri "Hip Hip Hora!") on 2004. aasta Rootsi teismeliste film, mille režissöör on Teresa Fabik .

Lugu 
Peategelaseks 13. aastane tüdruk. Sofiele nagu paljudele teistele samavanustele tüdrukutele, meeldib kooli populaarseim poiss, kes on reeglina idioot. Poiss kutsub tüdruku peole, tüdruk joob end täis ja tüüp kasutab olukorda ära, et tüdrukust piinlikke fotosid teha. Levima hakkavad kuulujutud ja fotod saadetakse ka tüdruku isale, kes tüdrukut üksinda kasvatab. Sofie läheb tülli oma sõpradega ja isaga, ning lõpuks laheneb kõik ilusti ära.
Rootsi filmid
2004. aasta filmid
Juri Haluškin

Juri Haluškin (ukraina keeles Юрій Алімович Галушкін, sündinud 26. juunil 1971 Horolis, Poltaava oblastis) on Ukraina sõjaväelane.

Sõjaväeteenistus 
Ta oli esimene Ukraina maakaitseväe ülem, kes oli ametis 2022. aasta algusest  2022. aasta maikuu keskpaigani.

Auastmed

Viited 

Ukraina sõjaväelased
Sündinud 1971
Houses of the Holy

"Houses of the Holy" on ansambli Led Zeppelin viies stuudioalbum. See ilmus 1973. aasta 28. märtsil.

Album tõusis esikohale nii Suurbritannia kui USA albumimüügi edetabelis.

Lood

A-pool 
 The Song Remains the Same	(Jimmy Page, Robert Plant) – 5:32
 The Rain Song	(Page, Plant) – 7:39
 Over the Hills and Far Away (Page, Plant) – 4:50
 The Crunge (John Bonham, John Paul Jones, Page, Plant) – 3:17

B-pool 
5. Dancing Days (Page, Plant) – 3:43
6. D’yer Mak’er (Bonham, Jones, Page, Plant) – 4:23
7. No Quarter (Jones, Page, Plant) – 7:00
8. The Ocean (Bonham, Jones, Page, Plant) – 4:31

1973. aasta albumid
Led Zeppelin
Madison Square Park Tower

Madison Square Park Tower on 236,8-meetri kõrgune ja 60-korruseline multifunktsionaalne pilvelõhkuja New Yorgis.

Välislingid

Midtown Manhattani pilvelõhkujad
Lēnas

Lēnas on küla (vidējciems) Lätis Kuldīga piirkonnas Nīkrāce vallas.

Küla asub valla kirdeosas merepinnast 37 meetri kõrgusel Venta jõe kaldal. Lēnas jääb valla keskusest Dzeldast 9, endisest piirkonnakeskusest Skrundast 8,5 ja Riiast 156 kilomeetri kaugusele.

Küla on esmakordselt mainitud aastal 1242, mil Saksa ordu võitis selle ümbruskonnas kuralasi. Hiljem asus seal Lēnase mõisa keskus. 

Teine osa külast paikneb põhja pool, paigas, kus Koja jõgi Ventasse suubub. Seal asuvad Lēnase kirik ja kõrts. Aastail 1949-1954 asus seal Lēnase külanõukogu keskus. Aastail 2009–2021 kuulus küla Skrunda piirkonda.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Imuļi ehk Lēnase linnamägi, Lēnase kõrts, Lēnase muinaskalmed, Lēnase katoliku kirik ja selle orel.

Küla juurest algab Kalpaksi rada, mis on seotud  Oskars Kalpaksi juhitud Läti vägede võitlusteekonnaga Vabadussõja ajal.

Küla jääb osaliselt Venta ja Šķērvelise oru hoiualale. 

Aastal 2015 oli külas 32 elanikku.

Viited

Kuldīga piirkonna külad
Tartu Tähetorni Astronoomiaring

Tartu Tähetorni astronoomiaring alustas tegevust 1963. aastal Hugo Raudsaare juhendamisel. Selle eelkäijateks olid 1948. aastal Jaan Einasto juhtimisel tegevust alustanud TRÜ üliõpilaste astronoomiaring, mis hääbus pärast astronoomia eriala kaotamist ülikoolis, ja NSVL Teaduste Akadeemia juures tegutsenud Üleliidulise Astronoomia-Geodeesia Ühingu Eesti osakond (alustas tegevust 1951). Viimase alluvuses tegutses esialgu ka Tartu Tähetorni astronoomiaring, mille liikmed olid peamiselt kooliõpilased. Alates 1960. aastate lõpust käiakse koos teisipäeviti ja põhitegevus on populaarteaduslike ettekannete pidamine. 1980. aastate keskel võtsid ringi juhtimise üle Tõnu Tuvikene ja Enn Kasak.
1994. aasta sügisest otsustati kokku saada paar korda kuus ja kaasata kõiki huvilisi vanusele vaatamata. 
1996 tagastas Teaduste Akadeemia Tartu Tähetorni ülikoolile. Loodi MTÜ Tartu Tähetorni Astronoomiaring, mida pikka aega vedasid Jaak ja Helle Jaaniste. Loengutele lisandus vaatlusõhtute korraldamine (rahvarohkematel puhkudel kuni 500 osavõtjaga) ja trükiste väljaandmine (taevakaardid, plakatid, kalendrid). 
Ring on teinud tihedat koostööd AHHAA teaduskeskuse ja Tartu Ülikooli muuseumiga, eriti pärast Tähetorni avamist muuseumi filiaalina 2011.
2006. aastal sai Tartu Tähetorni astronoomiaring esimesena märgise "Riiklikult tunnustatud teaduse populariseerija".

Kirjandus:
Tõnu Tuvikene. Tähetorni astronoomiaring. - Tartu tähetorn/ Tartu old observatory. Koost. Lea Leppik (2011), lk  186-189.
Maurycy Zamoyski

Maurycy Klemens Zamoyski (30. juuli 1871 Varssavi – 5. mai 1939 Szczebrzeszyn) oli Poola ühiskonnategelane, diplomaat ja poliitik. Ta oli aastal 1924 Poola välisminister.

Ta sündis aastal 1871 Varssavis Tomasz Franciszek Zamoyski pojana. Alates 1905. aastast kuulus ta Rahvusliigasse, ta oli Varssavi Salaõpetuse Seltsi liige. Aastal 1906 valiti ta I Riigiduuma liikmeks. 1918. aastal sai temast Pariisi Poola Rahvuskomitee liige ja Versailles' rahulepingu allkirjastamisega lõppenud Pariisi konverentsi Poola delegatsiooni liige. Seejärel oli ta aastatel 1919–1924 Poola Vabariigi saadik Pariisis. Aastal 1922 kandideeris ta Poola presidendiks, kuid jäi alla Gabriel Narutowiczile. 19. jaanuarist 1924 kuni 27. juulini 1924 oli ta Poola välisminister.

Isiklikku 
Ta oli abielus ja üheksa lapse isa.

Poola poliitikud
Poola välisministrid
Diplomaadid
Vene Riigiduuma liikmed
Sündinud 1871
Surnud 1939
Metsarekreatsioon

Metsarekreatsioon on metsamaastikul toimuv harrastuslik või tervistav tegevus, mis pakub emotsioone, muljeid, kogemusi, teadmisi ja füüsilist koormust ning kõige selle kaudu psüühilist ja füüsilist heaolu.  

Termin on pärit ingliskeelsest sõnast recreation, mis tähendab meelelahutust, puhkust, kosutust, ja re-creation tähendab ka taasloomist. 

Metsas saab sportida, jahti pidada, kala püüda jne. Metsas toimuvad maratonid ja orienteerumispäevakud. Metsas saab jalgrattaga sõita, joosta, orienteeruda, kepikõndi teha jms. Ka auto-ja motokrossiga tegeldakse tihti metsas, kus on juba looduslikult ebaühtlased ning krossiks sobilikud teed.  

Lisaks spordile saab metsas tegelda muude hobidega. Saab tegelda fotograafiaga, jäädvustades ilmekaid loodusvaateid, isendeid ja hetki. Kindlasti on jahindus peamiselt metsas tehtav tegevus ning kalapüük metsas olevatest veekogudest: ojadest, jõgedest või järvedest. Metsas saab käia matkamas ja niisama jalutades pead puhkamas.  

Mets on koriluse tööpõld ehk koht, kus korjatakse metsaande, näiteks marju, seeni vms. 

https://www.sciencedirect.com/topics/agricultural-and-biological-sciences/forest-recreation https://4hforestryinvitational.org/training/unitc2.PDF https://www.rmk.ee/organisation/press/news/news-2021/rmk-s-forest-recreation-opportunities-utilised-2-9-million-times-in-the-last-year