joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Zhou Enlai

Zhou Enlai (traditsioonilises hiina kirjas 周恩來, lihtsustatud hiina kirjas 周恩来; pinyin'is Zhōu Ēnlái; 5. märts 1898 – 8. jaanuar 1976) oli Hiina Rahvavabariigi partei- ja riigitegelane.

Zhou Enlai oli pärit riigiametniku perekonnast. Aastatel 1920–1924 õppis ta Prantsusmaal, kus tutvus kommunistliku ideoloogiaga ja astus 1922. aastal Hiina Kommunistlikku Parteisse. Hiinasse tagasipöördumise järel oli Zhou Enlai Whampoa Sõjaväeakadeemia poliitilise osakonna juhataja ja teenis Guomindangi sõjaväes. Kommunistide ja Guomindangi konflikti järel 1927. aastal pani ta aluse Hiina Punaarmeele, osales 1934–1935 pikas marsis. Tema ülesandeks sai Hiina Kommunistliku Partei välissuhete korraldamine.

Hiina Rahvavabariigi moodustamise järel sai Zhou Enlaist Hiina Rahvavabariigi Riiginõukogu esimees (sisuliselt valitsusjuht).

Zhou Enlai etendas juhtivat rolli Hiina Rahvavabariigi ja Ameerika Ühendriikide suhete normaliseerimisel 1970. aastate algul.

1972. aastal diagnoositi Zhou Enlail vähk. Tema tervis halvenes ja alates 1974. aastast viibis ta haiglas.

Viited 

Hiina poliitikud
Välisministrid
Sündinud 1898
Surnud 1976
Metohija

Metohija (serbia keeles Метохија, albaania keeles Dukagjini) on 3891 km² suurune ala, mis katab võrreldes Balkani poolsaare mäemassiividega suhteliselt tasaselt Kosovo edela- ja idaosa. 2011. aastal elas seal ligikaudu 700 000 inimest. Ala koondab: Gjakova rajooni, Peći rajooni ja Prizreni rajooni.

Nimi
Nimetus Metohija tuleneb kreekakeelsest sõnast μετόχια, mis tähendab 'kloostrikinnistuid'. See on viide piirkonna paljudele küladele ja mõisatele, mis olid keskajal Serbia õigeusu kloostrite ja Áthose mäe omanduses.

Vaata ka
Prizreni rajoon

Prizreni rajoon (albaania keeles Rajoni i Prizrenit, serbia keeles Призренски округ) on üks Kosovo seitsmest rajoonist, mille halduskeskus asub riigi suuruselt teises linnas Prizrenis. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas rajoonis 331 670 elanikku.

Vaata ka
Gora

Kosovo rajoonid
Eedo Kalle

Eedo Kalle (sündinud 28. juulil 1949 Tallinnas) on eesti majandusteadlane ja emeriitdotsent.

Haridus 
Lõpetas Tallinna I Keskkooli 1967; Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise eriala 1972 ; TPI mittestatsionaarne aspirant 1975–1978.

Teaduskraad ja kutse 
Majandusteaduste kandidaat 1979; dotsent 1985; professor 1997.

Teenistus 
TTÜs 1973–...: tootmise ökonoomika ja organiseerimise kateedri assistent 1973–1974; töö ja juhtimise teadusliku organiseerimise/töökorralduse labori vaneminsener 1975–1978; tootmise ökonoomika ja organiseerimise kateedri vanemõpetaja 1979–1982; dotsent 1983–1984;  tööstusökonoomika kateedri dotsent 1985–1992;  käitismajanduse/ärikorralduse instituudi tööteaduse aseprofessor 1992–1997, professor 1997–2002;  tööteaduse õppetooli juhataja1992–2000; töökeskkonna ja -ohutuse õppetooli dotsent 2002–2005; tootmis- ja teeninduskorralduse õppetooli dotsent 2005– 2013; emeriitdotsent alates 2013.

Teadustöö põhisuunad 
Tootlikkuse kasvu juhtimine (analüüs, prognoosimine, plaanimine) makro- ja mikrotasandil, töö(jõu)turu probleemid.
Avaldanud ligi 170 teaduspublikatsiooni, sh 6 monograafiat; juhendanud ligi 200 lõputööd (sh 33 magistritööd).

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus 
Euroopa Töö-ökonomistide Assotsiatsiooni (EALE) liige 1991. aastast; Eesti Kvaliteediühingu liige; Statistikaameti ekspert; TTÜ töökorralduse labori teaduslik juhendaja 1988-1992; toimetanud kogumikke Äritegevuse innovaatika ja Tööteadusalased uurimused.

Tunnustused 
 Eesti noorte teadlaste konkursi diplom 1980.
 TPI tänukiri silmapaistva panuse eest TPI 50. aastapäeva ürituste korraldamisel ja mälestusmedal 1986
 TTÜ kuldmärk 1997
 TTÜ tänukiri kauaaegse tulemusliku õppe- ja teadustegevuse eest 2013

Publikatsioonid 
Eedo Kalle publikatsioonide link: https://ws.lib.ttu.ee/digibase/Publ/Register/Item/95?page=0

Harrastused ja huvialad 
Maakaartide, linnaplaanide kogumine.

Viited 

Eesti majandusteadlased
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1949
Xóc Đĩa

Xóc Đĩa on Vietnamis laialt levinud hasartmäng. Mäng sai tõenäoliselt alguse umbes aastal 1909. Valitsusorganisatsioonid peavad seda mängu ebaseaduslikuks, kuna arvatakse, et see on seotud kuritegeliku tegevusega ja hasartmängud on Vietnami kriminaalkoodeksis määratletud ebaseadusliku toiminguna.

Kuidas mängida 

Mängitakse 4 mündikujulise märgiga 4 erinevas värvitoonis.

Välised lingid 

 Xóc Đĩa ametlik leht saidil KUVIET.com
 Viide sellele artiklile veebisaidil Medium.com ja sellele artiklile veebisaidil Linkhay.com
Cristian Tello

Cristian Tello Herrera (sündinud 11. augustil 1991 Sabadellis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib ründajana või äärepoolkaitsjana Major League Socceri (MLS) klubis Los Angeles FC.

2002. aastal liitus ta FC Barcelona noorteakadeemiaga. Hooajal 2009–10 debüteeris ta Hispaania tugevuselt kolmandas liigas RCD Espanyoli reservmeeskonnas. Seejärel naasis ta Barcelonasse, mängides esmalt Barcelona reservmeeskonnas Hispaania esiliigas. Barcelona põhimeeskonnas 2011. aasta novembris Hispaania karikamängus. Hispaania kõrgliigas tegi ta debüüdi 28. jaanuaril 2012 mängus Villarreali vastu. Esimese värava lõi ta Hispaania kõrgliigas 2012. aasta veebruaris mängus Real Sociedadi vastu. Hooajal 2012–13 tuli ta Barcelonaga Hispaania meistriks.

Aastatel 2014–2016 mängis ta Barcelonast laenul Portugali kõrgliigaklubis FC Porto. 2016. aasta jaanuaris läks ta laenule Itaalia kõrgliigaklubisse ACF Fiorentina.

2017. aasta juunis sõlmis ta lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Real Betis. Seal mängis ta viis hooaega.

2022. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Los Angeles FC-ga.

2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus Tello Hispaania olümpiameeskonda. 2013. aastal tuli ta Hispaania kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. Hispaania jalgpallikoondises debüteeris ta 14. augustil 2013 sõprusmängus Ecuadori vastu.

Saavutused 
Barcelona
La Liga: 2012–13
Copa del Rey: 2011–12
Supercopa de España: 2013
Betis
Copa del Rey: 2021–22
Los Angeles FC
MLS Cup: 2022
Supporters' Shield: 2022

Viited

Välislingid 

Hispaania jalgpallurid
FC Barcelona mängijad
FC Porto mängijad
ACF Fiorentina mängijad
Real Betise jalgpallurid
la Liga mängijad
Primeira Liga mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1991
Krimml

Krimml on vald (Gemeinde) Austria Salzburgi liidumaa Zell am See ringkonnas (Pinzgau piirkonnas).

Krimml asub Salzachi jõe ääres, ülemise (lääne) Pinzgau piirkonna edelaserval Tirooli piiri ääres. See asub u 54 km Mittersillist läänes ja 54 km ringkonnakeskusest Zell am Seest. Asula keskosa asub kõrgusel 1067 m merepinnast.

Läänes viib Gerlosi kuru maantee Wald im Pinzgau kaudu Tirooli Zillertali. Lõunas viib Krimmler Ache org (Krimmler Achental) oma ulatuslike alpikarjamaadega Dreiherrnspitze tippu (3499 m), mis on osa Kõrg-Tauerni Venedigeri rühmast. Lähedalasuv ratsarada üle Birnlücke kuru viib üle Alpide peaaheliku Tauferer Ahrntali Lõuna-Tiroolis (Itaalias).

Krimml on tuntud Krimmli koskede poolest, mis on populaarne turismisihtkoht. Kogulangusega u. 380 m on need kosed Euroopa kõrgeimate hulgas. Ka Salzachi jõe lähe asub Krimmlist põhja pool, kõrgusel 2300 m merepinnast.

Ajalugu 

Kui arheoloogilised leiud märgivad piirkonna asustamist varasel pronksiajal ja ka Hallstatti kultuuris 8.–6. sajandil eKr, oli tänapäeva Pinzgau u 200. aastast eKr osa keltide Noricumi kuningriigist. 15. aastast eKr Rooma riiki liidendatuna kulges Rooma tee piki Krimmler Ache oja kuni Alpide peaahelikuni. Pärast Rooma riigi langust 5. sajandil saksastati ala suuresti Baieri asunike poolt.

Esialgu keskaegse Baieri hertsogkonna osana on Chrvmbel mõisa esmakordselt mainitud 1228. aasta dokumendis, kui Salzburg peapiiskopid ostsid ülemise Pinzgau piirkonna. Kihelkonnakirikut on mainitud 1244. aastal. Sel ajal oli Krimml strateegiliselt oluline peatusena marsruudil, mis ühendas Salzburgi Ahrntali ja Tirooli krahvkonnaga.

Nagu paljudel Salzburgi maadel, kus reformatsioon oli levinud, rakendati Krimmli piirkonna talupoegadele vastureformatsiooni meetmeid, mille kehtestasid vürstlikud peapiiskopid, ja mitmed protestantlikud perekonnad saadeti välja. Pärast peapiiskopkonna sekulariseerimist läks see 1815. aastal lõpuks Austria keisririigile. 19. sajandi lõpust alates sai alpiturism järk-järgult oluliseks majandusteguriks.

Transport 

Krimmli jaam on läänepoolne lõpp-peatus kitsarööpmelisel Pinzgauer Lokalbahn raudteeliinil Zell am Seesse.

Viited 

Salzburgi liidumaa vallad
Vincent Aboubakar

Vincent Aboubakar (sündinud 22. jaanuaril 1992 Yaoundés) on Kameruni jalgpallur, kes mängib ründajana Saud Araabia kõrgliiga klubis Al Nassr ja Kameruni jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Kameruni klubis Coton Sport.

2010. aasta mais liitus ta Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Valenciennes. Seal mängis ta kokku kolm hooaega, lüües kokku üheksa väravat.

2013. aastal juulis siirdus ta Lorient'sse. Hooajal 2013–14 lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas 16 väravat.

2014. aasta augustis sõlmis Aboubakar lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Porto. Hooaegadel 2017–18 ja 2019–20 tuli ta Portoga Portugali meistriks. Individuaalselt oli tema edukaimad hooajad Portos 2015–16 ja 2017–18, mil ta lõi liigas vastavalt 13 ja 15 väravat.

Hooajal 2016–17 mängis ta Portost laenul Türgi kõrgliiga klubis Beşiktaş. Tema arvele jäi sel hooajal Türgi kõrgliigas 12 väravat. Beşiktaşesse naasis ta 2020. aasta septembris. Nii hooajal 2016–17 kui ka 2020–21 tuli ta Beşiktaşega Türgi meistriks.

2021. aasta juunis liitus ta Al Nassriga.

Kameruni jalgpallikoondises tegi Aboubakar debüüdi 29. mail 2010 sõprusmängus Slovakkia vastu. Samal aastal kuulus ta maailmameistrivõistlustel osalenud Kameruni koondisse. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 11. augustil 2010 sõprusmängus Poola vastu.

2017. aastal tuli ta Kameruni koondisega Aafrika meistriks. 2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste finaalis lõi ta Egiptuse vastu Kameruni võiduvärava. Ta on kuulunud Kameruni koondisse veel ka 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel ja 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.

Saavutused 
Coton Sport
Kameruni kõrgliiga: 2009–10
Beşiktaş
Süper Lig: 2016–17, 2020–21
Türgi karikas: 2020–21
Porto
Primeira Liga: 2017–18, 2019–20
Supertaça Cândido de Oliveira: 2018
Taça de Portugal: 2019–20

Välislingid 

Kameruni jalgpallurid
FC Lorienti jalgpallurid
FC Porto mängijad
Beşiktaş JK jalgpallurid‏‎
Ligue 1 mängijad
Primeira Liga mängijad
Sündinud 1992
Kinnisvara omadused

Kinnisvara on isikule kuuluvad kinnisasjad (maapinna piiritletud osa ehk maatükk), mis tekivad looduslikult või inimtegevuse tagajärjel, näiteks vesi, ehitised, mineraalid, puud. Üldiselt hõlmab kinnisvara maa füüsilist pinda ja seda, mis asub maapinnast allpool ja ülal. Kinnisvaraga on seotud ka õiguslikud protsessid, näiteks kõik omandiõigusedi, sealhulgas õigus maa omamiseks, müümiseks, rentimiseks ja nautimiseks. Üks olulisemaid aspekte on kinnisvara väärtus. Eristatakse kaht peamist kinnisvara omadust, mis mõjutavad selle väärtust. Need on majanduslikud omadused ja  füüsikalised omadused. Omadused kujundavad väärtuse, muutes nii kinnisvara eriliseks.

Füüsikalised omadused 
Ainulaadsus, hävimatus ja liikumatus – need kolm füüsilist omadust eristavad kinnisvara kui maad nende majanduslikest omadustest. Ainulaadsus toob välja omaduse, et iga maatükk erineb geograafiliselt ning et kaks maatükki ei saa kunagi olla ühesugused. Hävimatus iseloomustab maad, mis on püsiv ja vastupidav. Liikumatus ühendab kõiki kinnisvara geograafiliste asukohtadega maatükke, mida ei saa muuta. Eelnimetatud tunnused eristavad maad majanduses muudest varadest.

Majanduslikud omadused 
Kinnisvara majanduslikeks omadusteks on asukoha või piirkonna eelistused, nende arendused ning investeeringute püsivus ja arv. Kõige olulisem neist on asukoha või piirkonna eelistused, sest kinnisvara kuldreegeliks on "asukoht, asukoht, asukoht". Asukoht kajastab inimeste soove ja maitse-eelistusi piirkonna suhtes, lähtudes sellistest teguritest nagu mugavus, maine ja ajalugu. Suur osa kinnisvarast on ka arendused. Arendused on korrektiivid nagu ehitistele maa-ala juurde lisamine või siis olemasoleva maa muutmine. Need mõjutavad omakorda kinnisvara väärtust. Arendused võivad olla erinevad, näiteks privaatsed (kodud ja aiad) või avalikud (kõnniteed ja kanalisatsioonisüsteemid). Samuti on olulisel kohal investeeringute püsivus ja tehingute arv. Investeeringute püsivus muudab maa praktilisemaks, täpsemalt see loob eluks hädavajalikke funktsioone, näiteks drenaaži-, elektri-, vee- ja kanalisatsioonisüsteemid. Eelnevalt mainitud omadused muudavad maa haruldaseks.

Viited 
Kinnisvara
Prishtina rajoon

Prishtina rajoon (albaania keeles Rajoni i Prishtinës, serbia keeles Приштински округ) on üks Kosovo seitsmest rajoonist, mille halduskeskus asub riigi pealinnas Prishtinas. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas rajoonis 477 312 elanikku.

Kosovo rajoonid
Peja rajoon

Peja rajoon (albaania keeles Rajoni i Pejës, serbia keeles Пећки округ) on üks Kosovo seitsmest rajoonist, mille halduskeskus asub riigi suuruselt neljandas linnas Pejas. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas rajoonis 174 235 elanikku.

Kosovo rajoonid
Prantsuse keele geograafiline leviala

Organisatsion internationale de la Francophonie (OIF) 2014. aasta aruande kohaselt kõneleb prantsuse keelt 274 miljonit inimest, kellest 212 miljonit kasutab keelt igapäevaselt, ülejäänud 62 miljonit on seda õppinud võõrkeelena.

Kõrge levimus
Üle poole elanikkonnast valdab prantsuse keelt järgmistes riikides ja territooriumitel:
Andorra
Belgia
Djibouti
Prantsusmaa
Prantsuse Guajaana
Prantsuse Polüneesia
Gabon
Guadeloupe
Luksemburg
Martinique
Mauritius
Mayotte
Monaco
Uus-Kaledoonia
Kongo Vabariik
Réunion
Saint Pierre ja Miquelon
Seišellid
Šveits
Tuneesia
Wallis ja Futuna

Vaata ka
Aafrika prantsuse keel
Kanada prantsuse keel

Prantsuse keel
Eesti tegevkorvpallurid välisliigades

Sellel lehel on loetletud Eesti korvpallurid, kes mängivad välismaa klubide eest. Leht kajastab klubisid, kus mängija momendil mängib. Siin ei ole kajastatud ajaloolisi andmeid. Lehel on toodud mängijaid, kes on vähemalt 20 aastased (sünniaasta 2002 või varasem). Tabelis on toodud mängija nimi, sünniaasta, mängija pikkus, mängija praegune meeskond, meeskonnaga liitumise hooaeg ja liiga, kus meeskond mängib. 

Enim mängib Eesti korvpallureid USAs (8 meest ja 3 naist), Itaalias (6 meest ja 1 naine) ja Hispaanias (5 meest ja 1 naine).

Mehed

Mehed (USA üliõpilas- ja kolledžite liigad)

Naised

Naised (USA üliõpilas- ja kolledžite liigad)

Vaata ka 

 Korvpallurite loend
 Eesti korvpalliklubide loend

Viited 
Korvpalli loendid
Korvpall
Korvpalliklubid

Välislingid 

 Eesti Korvpalliliit
Korvpall riigiti
Ilmar Rootsi

Ilmar Rootsi (12. mai 1937 – 19. veebruar 2021) oli Eesti sportlane (jooksja) ja zooloog, üks tuntumaid jahindusloolasi.

Ilmar Rootsi oli pärit Harjumaalt Padiselt, kuid suurem osa tema elust möödus Tartus, ta oli ka Tartu Jahindusklubi liige. 

Noorena oli Ilmar Rootsi aktiivne sportlane, kahekordne Eesti meister kesk- ja pikamaajooksus. Oma esimese võidu sai ta 1955 aastal Padise külanõukogu spordipäeval, 1500m jooksus ajaga 5,27,0. Ja sealt algas ka tema tõeline sporditee. Peale Padise 7-klassilise kooli lõpetamist läks ta edasi õppima Jänedale ja ta ise ütleb, et kui poleks sinna sattunud, poleks ehk olnud neid tulevasi võite ja medaleid. Oma esimese medali võitis ta aga 21 aastasena, 1958 aastal, Viljandis toimunud Eesti murdmaajooksu esivõistlustel 3km jooksul. 7 koht. 1966. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli kehakultuuriteaduskonna, töötas treeneri ja metoodikuna, võitis hiljem medaleid veteranide Euroopa meistrivõistlustelt.

Jahimehe ja suure ajaloohuvilisena kujunes Ilmar Rootsist aastate jooksul Eesti jahindusajaloo üks parimaid tundjaid ja uurijaid. Ta avaldas üle saja artikli ajakirjades Eesti Loodus, Eesti Mets, Eesti Jahimees, kirjutades Eesti jahinduse ajaloost ja ulukitest, meie esivanemate uskumustest ja kommetest seoses jahi ning ulukitega. 

Tema elutööks kujunes aga hundi mineviku ja rahvapärimuste uurimine. Tõuke selleks sai ta 1980. aasta käigust Eesti kirjandusmuuseumisse, mil hakkas uurima meie esivanemate jahipidamise ja ulukite kohta käivat pärandust Jakob Hurda ja Matthias Johann Eiseni rahvaluulekogudes ja rahvaluule arhiivis. 
Uurimistöö tulemusena ilmus 2005. aastal põhjalik monograafia „Tuli susi soovikusta“ ja 2011. aastal kaitses Rootsi Tartu ülikoolis doktoritööd „Hunt ja inimene: suhted Eestis XVIII sajandi keskpaigast XIX sajandi lõpuni“. 
Veel on tema sulest ilmunud raamat „Jaht ja ulukid rahvakultuuris“.

Ilmar Rootsi kuulus ajalehe Jahimees ja sellest välja kasvanud ajakirja Eesti Jahimees toimkonda peaaegu väljaande asutamisest alates.

2020. aastal autasustas Eesti Jahimeeste Selts Ilmar Rootsit seltsi kõrgeima autasuga, vapimärgiga „Metsis“.

Eesti jooksjad
Eesti zooloogid
Eesti ajaloolased
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Sündinud 1937
Surnud 2021
Hamburg (LAV)

Hamburg on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Amathole ringkonnas Ngqushwa vallas. Hamburg asub India ookeani rannikul.

Hamburg on asutatud 1857. aastal saksa ümberasujate poolt.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hamburgi elanikest mustanahalisi aafriklasi 95,85%, valgeid 4,01%, värvilisi 0,07% ja India või Aasia päritolu inimesi 0,07%. Koosa keelt pidas emakeeleks 91,15% inimesi, inglise keelt 4,91%, tsonga keelt 1,56%, afrikaani keelt 1,19% ja sotho keelt 0,67%.

Viited 

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Gameboy Tetris

Gameboy Tetris (kodanikunimega Pavel Botšarov; sündinud 11. märtsil 1986 Haapsalus) on Eesti muusik ja raadiosaatejuht.

Ta on koos Roma Piga Raadio 2 vene muusikat ja kultuuri laiemalt tutvustava saate "Tetris" saatejuht.

Koostöös Nubluga on ta avaldanud loo "Für Oksana".

Novembris 2019 sai ta Eesti kodakondsuse.

2020. aasta detsembris alustas Pavel soolokarjääriga ning sõlmis plaadilepingu ettevõttega Warner Music Baltics.

Tunnustus
 2021 Valgetähe V klassi teenetemärk

Diskograafia

Singlid 
 "Für Oksana (feat. nublu)" (2019)
 "Maakas (feat. Clicherik & Mäx)" (2020)
 "soolane värska (feat. Villemdrillem)" (2020)
 "Tamburiin (feat. nublu & Buck Fuddi)" (2020)
 "Paraadna (feat. nublu & Raul Ojamaa)" (2020)
"Incognito" (2021)

Viited 

Eesti muusikud
Eesti saatejuhid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1986
Maria Alm

Maria Alm am Steinernen Meer on vald (Gemeinde) Austria Salzburgi liidumaa Zell am See ringkonnas.

Vald asub Salzburgi Pinzgau piirkonnas, Saalachi lisajõe Urslau oja orus, mis kulgeb Steinernes Meeri mäestiku ja Hochkönigi massiivi (Berchtesgadeni Alpide osa) (põhjas) ning Salzburgi Kiltkivialpide (lõunas) vahel. Vald asub u. 5 km Saalfeldenist idas Bischofshofeni maantee ääres. Vallaosad on Aberg, Alm, Hinterthal ja Winkl.

Ajalugu 

Bajuvaari hõimude poolt 6. ja 7. sajandil asustatuna on u. 1160. aastast alates dokumenteeritud rüütlisugu von der Almb. Kihelkonnakirikut Maria in der Almb on esmakordselt mainitud 1374. aastal, kui ala oli Salzburgi peapiiskopkonna osa. Vürstliku peapiiskopi Leopold Anton von Firmiani valitsemise ajal ehitati see 1730. aasta paiku ümber praegusesse barokk-stiili ja omandas iseloomuliku torni. Samal ajal saadeti arvukalt protestantlikke alamaid Salzburgist välja, kes leidsid uue kodu kaugel eemal Gumbinneni ümbruses Ida-Preisimaal, kuhu nad asusid kuningas Friedrich Wilhelm I kutsel.

Siiani on Maria Alm Almer Wallfahrti palverännaku alguspunkt üle Steinernes Meeri mäestiku Püha Bartolomeuse kirikuni Königssee järve ääres. Alates 17. sajandist peetakse seda igal aastal 24. augustil pärtlipäeval.

Turism 

Eriti talveturismi poolest tuntud Maria Alm on osa Hochkönigi suusapiirkonnast, mis on 28 suusapiirkonnast koosneva Ski Amadé võrgustiku liige, mis koos moodustavad suurima mäesuusatamise piirkonna Euroopas.

Lisaks mäesuusatamisele pakub Maria Alm võimalusi murdmaasuusatamiseks, golfiks, mägirattasõiduks, ronimiseks, matkamiseks ja kelgutamiseks. Alpide jalamil, u. 400 m kesklinnast, on Sommersteini bassein, millel on 40-meetrine veeliumägi, praegune kanal ning erinevad lastele mõeldud ujumis- ja mängualad. Basseini ümbrus on murune ja avatud, mistõttu on see suurepärane koht päevitamiseks. Basseinis on ka sise- ja välistingimustes suupistebaar ning riietuskapid riietusruumidega.

Tuntud inimesi 

 Reinhard Spitzy (1912-2010), nats
 Marcus Schmuck (1925–2005), alpinist
 Wolf Haas (* 1960), kirjanik
 Alfred Rainer (1987–2008), suusataja

Viited 

Salzburgi liidumaa vallad
Vahtang Gomelauri

Vahtang Gomelauri (gruusia keeles ვახტანგ გომელაური; sündinud 24. detsembril 1974 Thbilisis) on Gruusia poliitik. Ta on 8. septembrist 2019 Gruusia siseminister.

Ta sündis aastal 1974 Thbilisis. Ta on lõpetanud Gruusia Riikliku Kehakultuuri- ja Spordiakadeemia.

Ta töötas aastatel 1994–2003 riiklikus julgeoleku eriteenistuses. Järgmised kümme aastat töötas ta Gruusia siseministeeriumi kaitsepolitsei osakonnas, olles mitu aastat Gruusia peaministri Bidzina Ivanišvili ihukaitse ülem. 22. märtsist 2013 kuni 11. detsembrini 2014 oli ta Gruusia siseministri asetäitja. 11. detsembrist 2014 kuni 26. jaanuarini 2015 siseministri esimene asetäitja. 26. jaanuarist 1. augustini 2015 juhtis ta Gruusia siseministeeriumi (oli Eesti mõistes siseministeeriumi kantsler). 1. augustist 2015 kuni 8. septembrini 2019 oli ta Gruusia riikliku julgeolekuteenistuse juhataja. Pärast ametisse asumist nimetas ta Gruusia ees seisvate ohtude hulka Islamiriiki ja "kontrollimatut olukorda Venemaa okupeeritud Gruusia territooriumidel". Ta on julgeoleku kindralleitnant.

8. septembril 2019 nimetati ta Gruusia siseministriks. Ta lubas siseministeeriumi reformida, et parandada riigi turvalisuse taset ja kuritegude uurimise tõhusust.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe lapse isa.

Gruusia poliitikud
Siseministrid
Sündinud 1974
Narmada jõgi

Narmada(hindi keeles नर्मदा Narmadā) on jõgi Indias, üks pühadest jõgedest. See voolab läbi oru Vindhya mägedest lõunas ja Satpura mägedest põhjas lääne suunas ning suubub Gujarati osariigis Araabia merre. Jõe pikkus on umbes 1312 km.

Tähtsus hinduismis
Narmadat peetakse Gangese ja Yamuna järel pühaduselt kolmandaks jõeks Indias. Sellepärast on jõe ääres palju palverändude sihtkohti, sealhulgas Maheshwar ja Omkareshwar Madhya Pradeshi osariigis. Eriti vagaks peetakse rännata allikast suudmeni ning seejärel mööda teist jõekallast tagasi. See ränd võib võtta kuni kaks aastat.

Antropoloogilised ja arheoloogilised leiukohad
Hoshangabadi ringkonnas Narmada jõe oru keskel 40 km Hoshangabadist kirdes Narmada leiukohas avastas geoloog Arun Sonakia 1982. aastal kiviaegse, umbes 236 000 aasta vanuse koljulae, mida nimetatakse Narmada Man või Narmada Skull Cap ning omistatakse Homo erectusele. See sarnaneb ka Homo helmeiga. Seda peetakse perekonna Homo vanimaks kivistiseks Lõuna-Aasias. Leiti ka 700...200 tuhat aastat vana pügmeoidi  rangluu. Narmada jõe orust on kindlaks tehtud ka pleistotseeni suuremate väljasurnud imetajate luujäänused. Namada org on Lõuna-Aasia pleistotseeni tähtsaim leiupiirkond.

Narmada jõe arendamisele on mõned arheoloogilised  leiukohad ja arhitektuurimälestised ette jäänud. Madhya Pradeshi valitsuse arheoloogia, muuseumide ja arhiivide amet on teinud päästekaevamisi ning hulga templeid teise kohta viinud.

Viited
Middelburg (Mpumalanga)

Middelburg on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis, Nkangala ringkonna ja Steve Tshwete valla halduskeskus.

Asula rajati 1864. aastal ja kandis esialgu nime Nasareth. Praeguse nime sai Middelburg 1872. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Middelburgi elanikest valgeid 48,46%, mustanahalisi aafriklasi 41,59%, värvilisi 5,64%, India või Aasia päritolu inimesi 3,81% ja teisi 0,51%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 50,26% inimesi, suulu keelt 12,39%, inglise keelt 11,12%, pedi keelt 7,63%, ndebele keelt 6,89%, svaasi keelt 3,12% ja sotho keelt 2,28%.

Viited

Mpumalanga provintsi linnad
Middelburg (Ida-Kapimaa)

Middelburg on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Chris Hani ringkonnas Inxuba Yethemba vallas.

Middelburg on asutatud 1852. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Middelburgi elanikest mustanahalisi aafriklasi 49,21%, värvilisi 43,88%, valgeid 6,25%, India või Aasia päritolu inimesi 0,27% ja teisi 0,40%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 52,31% inimesi, koosa keelt 43,58%, inglise keelt 1,90%, sotho keelt 0,47%, tsvana keelt 0,46% ja viipekeelt 0,43%.

Viited

Ida-Kapimaa provintsi linnad
BMW M62

BMW M62 on vabalthingav 8-silindriline bensiinimootor, mida toodeti aastatel 1995 kuni 2005. Tegu on M60 järeltulijaga ning kasutusel on alumiiniumist mootoriplokk ning klapiajamis üherealine kett. 

1998. aasta uuenduse käigus lisati sisselaskeklappidele muutuv klapiajastusesüsteem VANOS.

M62 sportlikum ja võimsam versioon kandis tähistust S62, mis esmakordselt võeti kasutusele E39 kerega BMW M5 juures. 

Sarnaselt oma eelkäija M60-ga, oli tegu kahe ülanukkvõlliga (DOHC) mootoriga ning igal silindril oli 4 klappi. Mootoriplokk ning plokikaaned olid valmistatud alumiiniumsulamist.

S62 

BMW S62  (mootorikood S62B50) on M62 sportversioon, mida kasutati E39 kerega M5 ja E52 tähisega BMW Z8 juures. S62 oli esimene V8 mootor, mille juures was BMW kasutas muutuvat klapiajastussüsteemi VANOS nii sisse- kui ka väljalaskeklappidel. 

Mootori võimsus on 294 kW (400 hj) @ 6600 p/min ja 500 N⋅m @ 3800 p/min. Töömaht on 4941 cm3 (301.5 cu in) ning tegu on suurima töömahuga M62 mootoriga.

M62
Osmanite Anatoolia Raudteed

Osmanite Anatoolia Raudteed (türgi keeles Osmanlı Anadolu Demiryolları, prantsuse keeles Chemins de Fer Ottomans d'Anatolie, aruandlusmärgina CFOA) oli 1888. aastal Deutsche Banki tütarettevõtte Société du Chemin de fer Ottoman d'Anatolie ainuomandina loodud raudtee-ettevõte. Osmanite Riigi pealinn İstanbul, kus asus ettevõtte peakontor, ühendati İzmiti, Adapazarı, Bileciki, Eskişehiri, Ankara, Kütahya ja Konyaga. Bagdadi raudtee võimaldas läbi Aleppo raudteetranspordi jätku Lähis-Idasse, kuigi esimene rong sõitis Bagdadi alles aastal 1940. Hedjazi kitsarööpmeline raudtee võimaldas raudteetransporti Mediinasse.

Samuti haldas ettevõte Hajdarpaša sadamat ja Derince sadamat.

1927. aastal võttis Türgi Riigiraudteed ametlikult ettevõtte üle.

Vaata ka
 Hajdarpaša raudteejaam
 Idaraudtee
Kütahya

Kütahya on linn Türgis, Kütahya provintsi halduskeskus.

Viited

Türgi linnad
Eskişehir

Eskişehir (türgi keeles eski 'vana', şehir 'linn') on linn Türgis, Eskişehiri provintsi halduskeskus.

Linn asub 233 km kaugusel Ankarast läänes ja 330 km kaugusel Istanbulist kagus.

Viited

Türgi linnad
NSV Liidu Välisasjade Rahvakomissariaat

NSV Liidu Välisasjade Rahvakomissariaat (vene keeles Народный комиссариат иностранных дел СССР) oli  aastatel 1923–1946 Nõukogude Liidus eksisteerinud riigivalitsemise organ; kuulus  rahvakomissariaadina NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu koosseisu. 

Detsembris 1922 moodustati liidulepinguga Nõukogude Liit. Juulis 1923 Vene SFNV välisasjade rahvakomissariaat (eksisteeris 1917–1923; viimane rahvakomissar Georgi Tšitšerin) kaotati ja loodi NSV Liidu Välisasjade Rahvakomissariaat.

Rahvakomissarid
1923–1930 Georgi Tšitšerin
1930–1939 Maksim Litvinov
1939–1946 Vjatšeslav Molotov

Välisasjade rahvakomissari esimesed asetäitjad
193?–1937 Nikolai Krestinski
1937–1940 Vladimir Potjomkin
1940–1946 Andrei Võšinski

Teenistusastmed ja vormiriietus
Mais 1943 seati sisse Välisasjade rahvakomissariaadi ja Nõukogude välisesinduste diplomaatilistele töötajatele teenistusastmed ja neile vastavad vormiriietus ja eraldusmärgid (õlakud). Nähti ette, et vormiriietust kantakse igapäevaselt (nagu teevad seda sõjaväelased). Välismaal viibides üldjuhul vormiriietust ei kantud, kuid saatkonna territooriumil võis seda soovi korral kanda.

Enne 1943. aastat eksisteeris Nõukogude Liidus diplomaatiline vormiriietus, mida kanti vaid pidulikel juhtudel (paljudes riikides kehtib selline tava tänini).

Ümberkujundamine
1946. aastal NSV Liidu Välisasjade Rahvakomissariaat kujundati ümber NSV Liidu Välisministeeriumiks.

Välislingid

Diplomaatia
NSV Liidu rahvakomissariaadid
Saksa koloniaalimpeerium

Saksa koloniaalimpeeriumi (saksa keeles Deutsches Kolonialreich) moodustasid Saksa keisririigi kolooniad, sõltuvusterritooriumid ja ülemereterritooriumid. Saksamaa rajas aastatel 1880–1920 Suurbritannia ja Prantsusmaa järel suuruselt kolmanda koloniaalimpeeriumi. See hõlmas mitmeid Aafrika maid, sealhulgas tänapäeva Burundi, Rwanda, Tansaania, Namiibia, Kameruni, Gaboni, Kongo, Kesk-Aafrika Vabariigi, Tšaadi, Nigeeria, Togo ja Ghana alasid ning Uus-Guinead ja paljusid Mikroneesia ja teisi saari Vaikses ookeanis. Hiinas vallati lisaks Tianjini linna ja Jiaozhou linna.

Saksa keisririik kaotas oma koloniaalimpeeriumi üle kontrolli 1914. aastal, mil vallandus Esimene maailmasõda. Liitlasväed tungisid sõja esimestel nädalatel kõikidesse keisririigi kolooniatesse. Kaugemates piirkondades pidasid mõned koloniaalüksused kauem vastu: Saksa Edela-Aafrika alistus aastal 1915, Kamerun aastal 1916 ja Saksa Ida-Aafrika aastal 1918. Impeerium lakkas olemast Versailles' rahulepinguga ning igale kolooniale anti Rahvasteliidu mandaat. Teises maailmasõjas kahtlusatati, et Kolmanda Riigi eesmärk oli impeeriumi taastamine, kuigi riik kapituleerus juba aastal 1944.

Vaata ka
Bagdadi raudtee
Jacob van Eyck

Jonkheer Jacob van Eyck (sündinud u 1590, surnud 26. märtsil 1657) oli Hollandi aadlik, kes oli tuntud muusiku ja heliloojana. Ta oli üks tuntumaid 17. sajandi muusikuid Madalmaades, Utrechti Orpheuseks nimetatud kellamängumeister ja -häälestaja, plokkflöödivirtuoos ja plokkföödivariatsioonide autor.

Eluloolist 
Van Eyck sündis pimedana aadliperekonnas väikeses Heusdeni linnas. 1625. aastal lahkus ta kodunt ja asus tööle kariljonimängijana ja organistina Utrechti toomkirikus. 1628. aastal sai temast kariljonispetsialist Utrechtis, kelle teadmiste alusel loodi, häälestati ja seati kariljone kirikutesse üle terve Hollandi. Van Eycki teadmisi akustikast ja kellavalamisest on kiitnud René Descartes, Isaac Beeckman ja teised teadlased. Jacob van Eyck suri Utrechtis.

Teosed 
Jacob van Eyckilt pärineb plokkflöödivariatsioonide kogumik "Der Fluyten Lust-hof" (eesti keelde tõlgitud kui 'Flöödi rõõmuaed'). Teost trükiti korduvalt, see ilmus 1644., 1646., 1649., 1654. ja 1656. aastal. "Der Fluyten Lust-hof" sisaldab 144 meloodiat sopranplokkflöödile, igaühele lisatud mitu erineva keerukusastmega variatsiooni. Teoste seas on väike osa vabasid kompositsioone nagu prelüüdid ja fantaasiad, kuid enamik neist olid selle aja Hollandis tuntud viisid, mille hulgas leidus lautolaule, tantsuviise, rahvalaule ja koraaliviise. Viisidele lisatud variatsioonid on kohati vägagi keerukad ja nende veatu mängimine paras pähkel isegi kogenud plokkflöödimängijatele.

"Der Fluyten Lust-hof" on tänaseni jäänud mahukaimaks soolopuhkpillile mõeldud kogumikuks Euroopa muusikaajaloos.

Eestis 
Jacob van Eycki muusikat on interpreteerinud ja varieerinud, samuti improviseerinud Eycki teemadel Neeme Punder oma plaadil "The Flutish Kingdom", koos Peeter Vähiga süntesaatoril ja Aivar Mäe kellade ansambliga

Teosest pärit repertuaariga on Eestis korduvalt esinenud varajase muusika stuudio Cantores Vagantes, teosele oli pühendatud terve nende kontserdikava nimega "Flöödi rõõmuaed", milles vaheldati viise teorbi saatel laulduna ja flöödivariatsioone erinevatel plokkflöötidel.

Viited

Välislingid 
 Jacob van Eyckile ja tema loomingule pühendatud veebileht
 Jacob van Eyck (Composer). - Bach Cantatas Website

Hollandi heliloojad
Barokiajastu heliloojad
Barokkmuusika
Sündinud 16. sajandil
Surnud 1657
Francesco Acerbi

Francesco Acerbi (sündinud 10. veebruaril 1988 Vizzolo Predabissis) on Itaalia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis Rooma Lazio ja Itaalia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri jalgpalliklubis F.C. Pavia, mille meeskonnas debüteeris ta 2006. aastal Itaalia tugevuselt kolmandas liigas. Hooajal 2010–11 debüteeris ta Itaalia esiliigas Reggina ridades.

Itaalia kõrgliigas debüteeris Acerbi hooajal 2011–12 Chievo meeskonnas. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta AC Milan, hooaja teises pooles oli ta laenul Chievos. Aastatel 2013–2018 mängis Itaalia kõrgliigas Sassuolo ridades. 2018. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Lazioga.

Itaalia jalgpallikoondises debüteeris Acerbi 18. novembril 2014 sõprusmängus Albaania vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 15. novembril 2019 EM-i valikmängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu.

Saavutused 
Lazio
Coppa Italia: 2018–19
Supercoppa Italiana: 2019

Itaalia jalgpallurid
AC Milani mängijad
Rooma Lazio mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1988
Sergej Milinković-Savić

Sergej Milinković-Savić (serbia kirillitsas Сергеј Милинковић-Савић; sündinud 27. veebruaril 1995 Lleidas, Hispaanias) on Serbia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis Rooma Lazio ja Serbia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Serbia klubis FK Vojvodina, mille meeskonnas debüteeris ta Serbia kõrgliigas 2013. aastal.

2014. aasta juunis sõlmis ta lepingu Belgia kõrgliiga klubiga Genk.

2015. aasta juulis siirdus ta Laziosse. Hooajal 2017–18 valiti ta Itaalia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu ja hooajal 2018–19 liiga hooaja parimaks poolkaitsjaks.

2013. aastal tuli Milinković-Savić Serbia kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. 2015. aastal tuli ta Serbia kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Milinković-Savić pälvis 2015. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Pronkspalli auhinna. Serbia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 2017. aastal. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 8. oktoobril 2020 EM-i valikmängus Norra vastu.

Tema noorem vend Vanja Milinković-Savić on samuti jalgpallur.

Saavutused 
Vojvodina
Serbia karikas 2013–14
Lazio
Coppa Italia: 2018–19
Supercoppa Italiana: 2017, 2019

Serbia jalgpallurid
KRC Genki jalgpallurid
Rooma Lazio mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1995
Kardaanliigend

Kardaanliigend ehk universaalliigend, ka Hooke’i liigend, ühendab ristmikliigendiga kahte jäika pöörlevat varrast, mis on üksteise suhtes nurga all. Kardaanliigend ei ole püsiva kiirusega, see tähendab, et konstantse kiirusega pöörleva sisendvõlli kiirus ei ole sama suure kiirusega kui väljundvõll. Väljundvõlli kiirus kõigub vastavalt nurgale kiiremaks või aeglasemaks, aga keskmine kiirus võrreldes sisendvõlli kiirusega jääb samaks.

Ajalugu 
Kardaanliigendi nimi tuleb itaalia matemaatikult Gerolamo Cardano, kes mõtles teoorias välja kuidas saab pöörlevat jõudu üle kanda nurga all (kuid mitte rohkem kui 45º ühe liigendi kohta.) Gerolamo Cardano oli esimene inimene, kes soovitas kasutada pöörleva jõu edastamiseks kardaanliigendist koostatud ülekandevõlli. Teadaolevalt esimene juhus, kus kasutati terminit ja reaalset töötavat kardaanliigendit on inglase Robert Hooke’i raamatus “Helioscopes”. Ta avalikustas kirjelduse kardaanliigendist 1678. aastal, mille tulemusel kasutatakse terminit “Hooke’i liigend” inglise keelt kõnelevates riikides. 1683. aastal leiutas Hooke püsiva kiirusega liigendi selleks, et leevendada kardaanliigendi muutuva kiiruse probleemi.

Liigenditüübid 

Kaks enamlevinud liigendi tüüpi on üksik kardaanliigend ja topelt-kardaanliigend. Valdavalt kasutatakse üksikut kardaanliigendit. Kasutust leiavad ka topeltliigendid. Võimalus on kasutada kaht eri tüüpi topeltliigendit, millel on kahekordsed ülekandenurgad. Topelt-kardaanliigend koosneb kahest kardaanliigendist, mis on üksteise otsa ühendatud. Topelt-kardaanvõll sarnaneb väga topelt-kardaanliigendiga, kuid erinevus on kardaanliigendite vahele lisatud võllis. Üksik kardaanliigend lubab kuni 45-kraadist ülekandenurka. Topelt-kardaanliigend lubab kuni 90-kraadist ülekandenurka.

Kasutusalad 
Kardaanliigendiga ühendused on väga laialt levinud. Üldkasutust leiab kardaanliigendid lennukitel, kontrollmehhanismidel, meditsiini ja optilistes seadmetes, õmblusmasinatel, tekstiilimasinatel ja tööpinkide ajamites. Enamasti leiavad kasutust terasest kardaanliigendid, aga kergtööstuses kasutatakse ka termoplastidest kardaanliigendeid.

Viited 

Mehhanismide ja masinate osad
Reet Sukk

Reet Sukk on eesti flötist (spetsialiseerunud renessanss- ja barokkflöödile) ja plokkflöödimängija.

Haridus ja tegevus muusikuna 
Reet Suka valikuid interpreedina on mõjutanud õpingud Viljandi Muusikakoolis, kus tema õpingute ajal töötas Tõnu Sepp. Ta hakkas Viljandi Linnakapellis mängima vanu puupuhkpille ja suurt rolli suuna valikul vanade instrumentide suunas mängis Viljandi Vanamuusika Festival. Et vanu pille Eestis toone ei õpetatud, alustas ta õpinguid Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis Kaljo Westi flöödiklassis, edasi Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Samuel Sauluse õpilasena. Konservatooriumi lõpetas ta barokkflöödi erialal ning Wilbert Hazelzeti julgustusel asus ta edasi õppima Hollandis.

1996.-1999. aastal õppis Reet Sukk Haagi Kuninglikus Konservatooriumis W. Hazelzeti juures barokkflööti ja Jeanette van Wingerdeni juures plokkflööti, lisaks osales töötubades varajasest muusikast kuni klassitsismini.

Eestis on Reet Sukk tegutsenud koos Taavi-Mats Uttiga varajase muusika stuudio Cantores Vagantes kontserdiprojektides. Lisaks on ta osalenud teistes varajase muusika projektides, sealhulgas esinenud sageli orkestrisolistina. Mängimise kõrval õpetab Reet Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, Vanalinna Hariduskolleegiumi Muusikakoolis. 

Ta on üks Plokkflöödiühing ERTA-Estonia asutajaliikmetest.

Salvestisi 
 2002 - CD "Muusikat ajastute piirimailt" (peamiselt 17. sajandi I poole muusikaga)
 2013 - CD "Rokokoomuusika Põhjalast" (18. sajandi II poole originaalflööt ning Johan Helmich Romani, Johann Gottfreid Mütheli, Johann George Tromlitzi jt muusika)

Tunnustus 
CD "Rokokoomuusika Põhjalast" valiti Eesti Muusikaauhinnad 2014 nominendiks ja ühtlasi aasta parimaks kammermuusikaplaadiks.

Viited

Välislingid 
 Reet Sukk Eesti Teadusinfosüsteemis
 Biograafia Eesti Muusika Infokeskuse lehel
 Reet Sukk Soundcloudis
 Album. "Rokokoomuusika Põhjalast". - klassikaraadio.ee

Plokkflöödimängijad
Eesti flötistid
Eesti muusikapedagoogid
Wilbert Hazelzet

Wilbert Hazelzet (sündinud 20. novembril 1948 Haagis) on Hollandi barokkflöödimängija.

Tegevus muusikuna 
1970. aastal pühendus Hazelzet barokkflöödi tundmaõppimisele ja mängimisele. 18. sajandi mängutehnikat ning esituspraktikat õppis ta selle perioodi traktaatidest. Teda loetakse üheks silmapaistvaimaks barokkflöödimängijaks tänapäeval. 1978. aastal hakkas ta mängima ansamblis Musica Antiqua Köln, teinud koostööd klavessinist Jacques Oggiga, lautomängija Konrad Junghäneliga, Ton Koopmaniga ja Amsterdami barokkorkestriga, esitajatega nagu Ensemble Sonnerie ja London Baroque.

Wilbert Hazelzet on Haagi Kuningliku Konservatooriumi ja Utrechti Hogeschool voor de Kunsten'i õppejõud.

Viited

Välislingid 
Wilbert Hazelzet (Flute). - Bach Cantatas Website

Flötistid
Hollandi muusikud
Lilian Langsepp

Lilian Langsepp on eesti muusikateadlane ja interpreet, kes mängib ajaloolisi harfe, orelit, klavessiini ja Hiina näppepilli guzhengi.

Haridus ja töökäik 
Aastail 1976–1980 õppis ta Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis koorijuhtimist ja muusikateooriat, aastail 1980–1987 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis muusikateaduse erialal. 2005. aastal kaitses ta muusikateaduse alal teadusmagistri kraadi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Diego Fernández de Huete passacagliade laadikäsitluse ja tonaalstruktuuri teemal (juhendaja Mart Humal).

Vanamuusika osas täiendas ta end 1997.–2000. aastal Schola Cantorum Basiliensises, keskendudes hispaania barokkharfile, hispaania varajasele orelimuusikale ning improvisatsioonile ajaloolistes stiilides.

Lilian Langsepp on töötanud bibliograafina ja raamatukoguhoidjana Tartu ülikooli raamatukogu muusikaosakonnas, muusikateooria, improvisatsiooni ja barokkharfi õpetajana H. Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, samuti õpetajana Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna kultuuriteaduste ja kunstide instituudis.

Tegevus muusikuna 
Alates 1994. aastast on ta esinenud nii solistina kui ka mitmete vanamuusikaansamblite, nagu Hortus Musicus, Corelli Consort, Linnamuusikud, Cantores Vagantes, Via Sonora, Fudo, Festivitas Artium Schola koosseisus, mängides harfi, klavessiini, orelit, guzhangi. Ta on teinud muusikalise kujunduse Tartu Jaani kirikut tutvustavale TÜ õppefilmile (1999), lindistanud muusikat Eesti Raadiole, teinud barokkharfimängijana koostööd Cantores Vagantesega. Ta on Tartu Ülikooli Varajase ja orientaalse muusika keskuse Festivitas Artium Schola ansambli liige.

Salvestisi 
 Via Sonora "La Gamba. Music from XV-XVI century Italy and Spain". Helikassett, 1995.
 CD "Musica in Camera Gustaviana". Tartu, TÜ, 1997.
 CD "Deus creator omnium. Gregorian chant" 1997.
 CD "Via Sonora. Selected Recordings 1994-1997" 2001.
 CD "Muusikat ajastute piirimailt". Cantores Vagantes. Tallinn, 2002.
 CD "The Sound of Medieval Flute". Festivitas Artium Schola. Tartu, 2006.
 CD "Music from the Time of Marco Polo". Festivitas Artium Schola. Tartu, 2008.

Viited

Välislingid 
 Lilian Langsepp räägib unikaalsest ajaloolisest harfist Loona mõisas

Eesti muusikateadlased
Eesti harfistid
Eesti organistid
Taavi-Mats Utt

Taavi-Mats Utt on eesti plokkflöödi- ja barokkoboemängija ning varajase muusika stuudio Cantores Vagantes eestvedaja. Pillimeistrina valmistab ta ajalooliste puupuhkpillide koopiaid.

Haridus 
Taavi-Mats Utt hakkas plokkflööti õppima Heino Jürisalu juures, tema õhutusel alustas Utt ka barokkoboe mängimist. Ta jätkas õpinguid oboe erialal Georg Otsa nimelises Muusikakoolis, hiljem plokkflöödi erialal Haagi Kuninglikus Konservatooriumis Jeanette van Wingerdeni plokkflöödiklassis ja paralleelselt barokkoboe erialal.

Tegevus muusikuna 
Taavi-Mats Utt on mänginud Viljandi Linnakapelli, Consortiumi ja Linnamuusikute koosseisus. Alates 1989. aastast juhib Taavi-Mats Utt varajase muusika stuudio Cantores Vagantes tööd ja on ka interpreedina seotud sama stuudioga. Alates aastast 2000 juhib ta plokkflöödiühingut ERTA-Estonia ja korraldab plokkflöödiõpetajate täiendkoolitust. 2018. aastal asutas ta koos Reet Sukaga ja Kadri Mägiga plokkflöödikooli Nõmme huvikoolis.

Ta on õpetanud plokkflööti Viljandi Muusikakoolis ja Vanalinna muusikakoolis, G. Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis, Viljandi Kultuurikolledžis ja Tallinna Ülikoolis. 

Alates 2018. aastast korraldab ta Tallinnas vanamuusikafestivali "Tallinn feat. Reval".

Tegevus pillimeistrina 
Süvendatud huvi tõttu ajalooliste puupuhkpillide ehituse ja kopeerimise vastu hakkas Taavi-Mats Utt tegutsema pillimeistrina. Ta on mõõtnud ja kirjeldanud suure hulga vanu originaalplokkflööte Peterburi, Haagi, Viini, Berliini ja Brüsseli muuseumides ja paljudes erakogudes. Puupuhkpille on ta valmistanud peamiselt välistellijaile, näiteks Schola Cantorum Basiliensisele 12 pillist koosneva plokkflöödiansambli. Tema tehtud pillidega mängivad Jeanette van Wingerden, Eva Lȇgene, Conrad Steinmann ja Claire Michon.

Viited

Välislingid 
 M. Riisikamp. Taavi-Mats Utt: parim inspiratsiooniallikas on ansamblimäng. - Muusika, detsember 2018
 Suveduur. Taavi-Mats Utt. - arhiiv.err.ee

Plokkflöödimängijad
Eesti pillimeistrid
Žygimantas Pavilionis

Žygimantas Pavilionis (sündinud 22. juulil 1971 Vilniuses) on Leedu poliitik ja diplomaat. Ta oli aastatel 2010–2015 Leedu suursaadik Ameerika Ühendriikides ja Mehhikos. Ta on 13. novembrist 2020 seimi liige.

Ta sündis aastal 1971 Vilniuses. Ta lõpetas aastal 1994 Vilniuse Ülikooli politoloogia ja rahvusvaheliste suhete alal. Aastal 1995 kaitses ta Vilniuse Ülikooli filosoofiateaduskonnas magistrikraadi.

Isiklikku 
Ta on abielus ja nelja lapse isa.

Leedu poliitikud
Leedu suursaadikud
Sündinud 1971
Moskva kremli ringmüür

Moskva kremli ringmüür, ka Kremli müür (vene keeles Кремлёвская стена), on Moskva kremlit ümbritsev põletatud tellistest ringmüür, mis ehitati Dmitri Donskoi kremli asemele aastatel 1485–1516 Moskvas töötanud itaalia arhitekti Aloisio da Carcano juhendamisel. Koos ringmüüriga samaaegselt püstitati Kremli tornid.

Kremli ringmüür on kindlusarhitektuuri tähelepanuväärne näide.

Kremli hambulise ringmüüri üldpikkus on 2,2 kilomeetrit, müüri paksus 3,5–5,5 m ja müüri kõrgus  ulatub 5–19 meetrini. Ringmüür moodustab põhiplaanis ebakorrapärase kolmnurga.

Nekropol
Kremli müüris asub kolumbaarium, mis on Punasel väljakul asuva memoriaalkalmistu Kremli nekropol osa.

Välislingid

Moskva ehitised
Venemaa militaarehitised
Ikaunieki

Ikaunieki on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Murmastiene vallas. 

Küla asub valla idaosas. Ikaunieki jääb valla keskusest Murmastienest 15,2, piirkonna keskusest Varakļānist 5 ning Riiast 205,9 kilomeetri kaugusele.

Aastal 2009 oli külas 8 elanikku.

Viited

Varakļāni piirkonna külad
Raimo Jõerand

Raimo Jõerand (sündinud 15. juulil 1972) on eesti filmirežissöör.

Ta on õppinud Tartu Ülikoolis, Eesti Humanitaarinstituudis ja Tallinna Pedagoogikaülikooli filmiosakonnas. 
Aastail 2006–2013 töötas ta Eesti Filmi Sihtasutuses filmieksperdina.

Teoseid
2021 film "Sea aasta"

Viited

Eesti filmitegijad
Sündinud 1972
Steinernes Meer

Steinernes Meer ("Kivine meri") on kõrge karstilavamaa Põhja-Lubjakivialpides. Ühena üheksast Berchtesgadeni Alpide alammäestikust kuulub Steinernes Meer osaliselt Baierisse ja osaliselt Salzburgi.

Paiknemine 

Loodes külgneb Steinernes Meer Hochkalteri ja Watzmanniga, kirdes asuvad Hageni mäed ja kagus Hochkönig. Lavamaa pindala on u. 160 km², tehes sellest suurima massiivi Berchtesgadeni Alpides. Sellest 55 km² asub üle 2000 m kõrgusel. Lõunas langevad mäed järsult Saalfeldeni nõkku. Vahetult põhjanõlva jalamil on Königssee järv.

Maastik 

Dachsteini lubjakivi ja karsti iseärasused iseloomustavad maastikku. Steinernes Meeris on tänaseks tuvastatud u. 800 karstikoobast. Tüüpiline on ka Steinernes Meeri eristuva lavamaa olemus üle 2000 m kõrgusel, mida illustreerivad hästi kaks näitajat. Esiteks on 50 tipul - s.o. peaaegu kõigil - kõrgus 2000-2600 m; vaid u. 10 on madalamad. Teiseks on tippude keskmine suhteline kõrgus ja isolatsioon madal; vaid vähesed mäed tõusevad märgatavalt lavamaast kõrgemale. Mäestiku nimi tähendab "kivist merd" ja tuleb lavamaa kivisest ja lagedast olemusest, mille hall avarus meenutab kivistunud merd. Steinernes Meeri Baieri osa kuulub Berchtesgadeni rahvusparki; Austrian osa Lubjakivialpide looduskaitsealasse (Naturschutzgebiet Kalkhochalpen).

Tipud 

Steinernes Meeri kõige silmapaistvam ja tuntum tipp on Schönfeldspitze (2653 m) Pinzgau poolsel lõunaserval, mille tipupüramiid on nähtav ka Berchtesgadenist ja mis on Berchtesgadener Landi embleem. Palju vähem tuntud Selbhorn (2655 m) on veidi kõrgem kui Schönfeldspitze ja on mäestiku kõrgeim tipp. Teised kõrged ja tuntud tipud hõlmavad Brandhorni (2610 m), mis moodustab Berchtesgadener Landi, Pinzgau ja Pongau kolmikpunkti; Großer Hundstodi (2593 m), Funtenseetauerni (2578 m) ja Breithorni (2504 m).

Kui tippude loendamise arvestamisel võetakse kriteeriumiks 30 meetri kõrgune suhteline kõrgus, on neid Steinernes Meeris vähemalt 63. 47 tipul on suhteline kõrgus vähemalt 50 m, 22-l on suhteline kõrgus üle 100 m, kuid vaid viiel üle 200 m.

Vaid u. 20 tippu pääseb üle tähistatud matkaraja või tõusu. See näitab, et turistid keskenduvad peamiselt vähestele sihtkohtadele. Suured lavamaa osad on absoluutse eraldatuse kohad; paljudesse tippudesse on ronitud vaid harva.

Steinernes Meeri kõige olulisemad tipud kõrguse järjekorras (mittetäielik loend):

 Selbhorn, 2655 m
 Schönfeldspitze, 2653 m
 Brandhorn, 2609 m
 Großer Hundstod, 2594 m
 Langeck, 2593 m
 Funtenseetauern, 2578 m
 Wildalmkirchl, 2578 m
 Schareck, 2567 m
 Poneck, 2559 m
 Grießkogel, 2543 m
 Graskopf, 2519 m
 Wildalmrotkopf, 2515 m
 Breithorn, 2504 m
 Mitterhorn, 2491 m
 Wurmkopf, 2451 m
 Reißhorn, 2411 m
 Schindlkopf, 2356 m
 Alpriedelhorn, 2351 m
 Persailhorn, 2347 m
 Schneiber, 2330 m
 Laubwand, 2312 m
 Schottmalhorn, 2232 m
 Viehkogel, 2158 m