joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Cekule

Cekule on küla (vidējciems) Lätis Ropaži piirkonna Stopiņi vallas. Küla asub valla idaosas endise Riia-Ērgļi raudtee ääres merepinnast 12 meetri kõrgusel Nabiņurga jõe kaldal.

Cekule jääb piirkonna keskusest Ulbrokast 10 ja Riia keskusest 21 kilomeetri kaugusele. Asula on tekkinud sõjaväelinnakuna endiste laskemoonaladude juurde. Algselt kasutasid seda Läti sõjajõud, hiljem nõukogude ja saksa väeosad. Sealsed laskemoonalaod olid kasutusel aastail 1920-1995. Küla koosneb sõjaväelinnaku korterelamutest ja nende ümbruskohta ehitatud individuaalelamutest. Külla jääb Cekule bussipeatus. Külas asus varem Cekule raudteepeatus.

Aastal 2021 oli külas 198 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Upeslejas

Upeslejas on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna Stopiņi vallas. Küla asub valla idaosas endise Riia—Ērgļi raudtee ääres merepinnast 9 meetri kõrgusel Mazā Jugla jõe kaldal.

Upeslejas jääb piirkonna keskusest Ulbrokast 7 ja Riia keskusest 19 kilomeetri kaugusele. Külas on Jugla sanatoorne internaatkool, postkontor ja tuberkuloosihaigla. Upeslejase keskuse moodustavad korterelamud, ent jõe paremale kaldale jäävad individuaalelamute ja väikeste aiandukooperatiivide tsoonid Daktermuiža ja Ābeles. Külas asuvad bussipeatused Tuberkulozes slimnīca ja Upeslejas.

Asula on tekkinud endise Stopiņi mõisa juurde, mis XVI sajandil kuulus Riia linnaarstile Zacharias Stopiusele. Tuberkuloosihaigla juures asub ka Stopiusele püstitatud mälestusmärk.

Looduskaitse all on Tuberkuloosihaigla pärnad (esimese ümbermõõt 4,2 ja kõrgus 17 meetrit, teise ümbermõõt 3,9 ja kõrgus 18 meetrit, kolmanda ümbermõõt 3,51 ja kõrgus 18 meetrit), Tuberkuloosihaigla esimene mänd ümbermõõduga 2,7 ja kõrgusega 18 meetrit, Laube hiidtamm ümbermõõduga 4,69 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,53 meetrit ja pärn ümbermõõduga 3,63 meetrit. Sealne raudteesild üle Mazā Jugla jõe  on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis.

Aastal 2021 oli külas 1281 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Regina Tambek

Regina Tambek, esinejanimega Regina, on Tallinnast pärit laulja, laulukirjutaja ja laulupedagoog.

Regina Tambek on õppinud Kiili Kunstide Koolis laulmist ja klaverit ning lõpetanud WAF Laulukoolis nii laulja kui ka vokaalpedagoogika kursused.

17-aastaselt sai ta oma bändi – Regina & Band, pärast seda esineb ta nii bändiga kui ka iseseisva artistina.

Regina Tambek kirjutab oma lood ise ning produtseerib ja miksib neid oma pisikeses kodustuudios. Ka enda ja ansambli mänedžeritöö teeb ta ise. 

Ta on WAF laulukooli Tallinna noorteakadeemia lauluõpetaja.

Välislingid
 Regina YouTube'is
 Regina Instagramis

Eesti lauljad
Eesti laulukirjutajad
Sünniaeg puudub
Vālodzes

Vālodzes on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna Stopiņi vallas. Küla asub valla keskosas endise Riia—Ērgļi raudtee ääres merepinnast 10 meetri kõrgusel Piķurga jõe kaldal.

Vālodzes jääb piirkonna keskusest Ulbrokast 2 ja Riia keskusest 13 kilomeetri kaugusele. Külas on Ulbroka keskkool ja Ulbroka spordikompleks. Sinna jäävad bussipeatused Āvas, Mazkājas, Skola ja Ulbrokas vidusskola.

Asula rajati Teise maailmasõja järel kui individuaalelamute piirkond. Nõukogude perioodil kandis asula nime Progress, sellal kui piirkond, mis kandis nime Vālodzes, jääb tänapäeva Ulbroka territooriumile. Lätti taasisesesisvumise järel oli piirkond pikka aega sisuliselt nimeta. Asula sai nime  ja selle piirid määratleti Stopiņi piirkonna detailplaneeringuga.

Külas kasvav mänd ümbermõõduga 2,8 meetrit on looduskaitse all.

Aastal 2021 oli külas 924 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Līči (Stopiņi piirkond)

Līči on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna Stopiņi vallas. Küla asub valla kirdeosas merepinnast 5 meetri kõrgusel Mazā Jugla jõe kaldal.

Līči jääb piirkonna keskusest Ulbrokast 4,7 ja Riia keskusest 16 kilomeetri kaugusele. Külas on kohvik. Seal asub puidutööstusfirma Marko, salatitsehh, autoteenindus ja Latvenergo tütarettevõte Sadales tīkls. Külla jäävad Ceļu meistarsi
ja Līči bussipeatused.

Aastal 1905 rajati jõele Jugla vesiveski, kus toodeti elektrit. Esimese maailmasõja ajal jooksis mööda  Mazā Jugla jõge rindejoon; säilinud on sealsed sakslaste kaevikud.

Looduskaitse all on Lejaskulpji mänd ja Grīva tamm ümbermõõduga 4,5 meetrit.

Aastal 2021 oli külas 1002 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Dzidriņas

Dzidriņas on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna Stopiņi vallas. Küla asub valla keskosas merepinnast 18 meetri kõrgusel. Sinna jäävad Filču rūpnīca ja Saveļi bussipeatused.

Dzidriņas moodustati aastal 2004. Külas puuduvad ühiskondlikud ja administratiivsed asutused; terve asula koosneb männimetsa ehitatud individuaalelamutest. 

Aastal 2021 oli külas 1213 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Dreiliņi küla

Dreiliņi on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna Stopiņi vallas. Küla asub valla loodeosas endise Riia—Ērgļi raudtee ääres merepinnast 10 meetri kõrgusel Piķurga jõe kaldal.

Dreiliņi jääb piirkonna keskusest Ulbrokast 3 ja Riia keskusest 9 kilomeetri kaugusele. Seal asuvad bussipeatused Radiocentrs, Ozolu iela, Noliktavu iela, Liepziedi, Ērgļu iela, Dreiliņu veikals, Dreiliņu pasts, Cidoniju iela, Saulīši ja Strazdiņu iela.

Asula kujunes Teise maailmasõja järel endise Dreiliņi valla maadele. Hiljem on sellega liidetud individuaalelamute piirkonnad Jaundbrunava ja Saulīšu ciems. Küla hakkas kasvama aastast 2000, mil Riia ümbruses algas aktiivne individuaalelamute ehitamise periood.

Külas kasvav männid ümbermõõtudega 2,8 meetrit, 3,22 meetrit ja 3,09 meetrit on looduskaitse all.

Külas asub mälestusmärk paigas, kus nõukogude väed alustasid 13. oktoobril 1944 rünnakut Riiale.

Aastal 2021 oli külas 2777 elanikku.

Viited

Ropaži piirkonna külad
Reto Berra

Reto Berra (sündinud 3. jaanuaril 1987 Bülachis) on Šveitsi jäähokimängija, kes mängib väravavahina Šveitsi kõrgliiga klubis HC Fribourg-Gottéron.

Šveitsi kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2005–06 ZSC Lionsi meeskonnas. Hooajal 2008–09 tuli ta Šveitsi meistriks HC Davosega. Aastatel 2009–2013 mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis EHC Biel esiväravavahi kohal. Hooaegadel 2011–12 ja 2012–13 valiti Berra Šveitsi kõrgliiga hooaja parimaks väravavahiks.

2006. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i draftis 106. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus ta mängima hooajal 2013–14. NHL-is mängis ta aastatel 2013–2018 kokku neljas klubi: Calgary Flames, Colorado Avalanche, Florida Panthers ja Anaheim Ducks. Lisaks mängis ta viies American Hockey League'i klubis. 16. jaanuaril 2015 lõi ta Lake Erie Monstersis mängides värava Chicago Wolvesi vastu.

Alates hooajast 2018–19 mängib ta Fribourg-Gottéronis.

Aastatel 2013 ja 2018 võitis ta Šveitsi jäähokikoondise koosseisus hõbemedali. Lisaks kuulus ta Šveitsi koondisse 2014. aasta taliolümpiamängudel.

Välislingid 

 Reto Berra NHL.com lehel
 Reto Berra hockeydb.com lehel

Šveitsi jäähokimängijad
Calgary Flamesi mängijad
Colorado Avalanche'i mängijad
Florida Panthersi mängijad
Anaheim Ducksi mängijad
Sündinud 1987
Niina Kuusik

Niina Kuusik (aastast 1956 Kurvits, aastast 1975 Gitševa; 12. juuni 1924 Tallinn – 14. juuni 1984 Plovdiv, Bulgaaria) oli Eesti tantsija ja balletipedagoog. 

Ta õppis Eugenia Litvinova balletistuudios, lõpetas Tallinna Inglise Kolledži ja 1952 balletipedagoogika erialal Leningradi konservatooriumi. 

Kuusik oli aastatel 1944–1949 Vanemuise teatris tantsija, 1952–1970 Tallinna Koreograafiakoolis klassikalise ja ajaloolise tantsu õpetaja (õpilasi: Aimi Rumessen, Larissa Skljanskaja-Uher, Elve Uustalu) ning õppealajuhataja, 1970–1973 Estonia teatris pedagoog-repetiitor. 
Eesti NSV Teatriühingu liige (1960).

Elas aastast 1973 Bulgaarias, töötas 1976–1984 Plovdivi muusikakoolis ja Veliko Târnovo muusikateatris.

Tunnustus
Eesti NSV teeneline õpetaja (1968).

Osi
Beatrice (Tšulaki Kahe isanda teener, 1948)
Daam mustas (Kálmáni Montmartre’i kannike, 1948)
Myrtha (Adami Giselle, 1949)

Eesti tantsijad
Eesti tantsupedagoogid
Sündinud 1924
Surnud 1984
Georges Nagelmackers

Georges Lambert Casimir Nagelmackers (24. juuni 1845 Liège – 10. august 1905 Villepreux) oli Compagnie Internationale des Wagons-Litsi asutaja.

Belgia inimesed
Sündinud 1845
Surnud 1905
Wilhelm von Patkul

Wilhelm von Patkul oli Liivimaa aadlik ja Rootsi ning Venemaa sõjaväelane (major).

Wilhelm von Patkul põlvnes Patkulite suguvõsast ning sündis Lakstene (Hohenheyde) ja Patkule (Gilsen) mõisniku rittmeister Ewold Emmerich von Patkuli ja tema abikaasa Maria Elisabeth von Ungerni pojana.

Teenis Rootsi vägede koosseisus Hollandis, seejärel rügemendi kortermeistrina kuningliku ihukaardiväe tragunirügemendis. Teistel andmetel teenis ta 1687. aastal kortermeistrina Oranje prints Willemi ihukaardiväerügemendis.

10. juulil 1701 on teda mainitud sekund-rittmeistrina Uusimaa ja Häme ratsarügemendis. Tõusis sõjaväeteenistuse lõpuks majori auastmesse.

Talle kuulusid Lakstene ja Patkule mõisad Liivimaal.

13. juulil 1710 kinnitas oma pitseriga Liivimaa rüütelkonna truudusvande tsaar Peeter I-le.

Perekond
Abiellus 2. märtsil 1680 Tallinnas Christina von Rosenbachiga (sünd. 1652), kes oli Tallinna bürgermeistri Bernhard von Rosenbachi ja Anna Derenthali tütar. Abielust sündisid:
Bernd Ewold von Patkul, Lakstene mõisnik
Christine Maria von Patkul, abiellus Meņģele mõisniku Otto Konrad von Banckauga (suri 1742)

Esivanemad

Viited

Wilhelm
Rootsi sõjaväelased
Liivimaa mõisnikud
Maie-Ann Raun

Maie-Ann Raun (sündinud 7. detsembril 1938) on eesti klaasikunstnik, klaasiajaloolane ja Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor, Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Klaasikunstnike Ühenduse liige. Tema loomingus on esindatud erinevad tehnoloogilised võtted ja teemakäsitlused ning ta on loonud nii geomeetrilisi kui orgaanilisemaid teoseid. Tema töid leidub Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi, Eesti Ajaloomuuseumi, Eesti Kunstifondi, Tallinna Linnamuuseumi, Tartu Kunstimuuseumi kogudes ning erakogudes Eestis, Soomes, Rootsis, Norras, Šotimaal, Austraalias ja USA-s.

Haridustee 
1953–1958 õppis ta Tartu Kujutava Kunsti Koolis kunstiõpetajaks. 1958–1964 õppis ta Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis klaasehistöö erialal. Aspirantuuri läbis 1966–1969 Moskva Kõrgemas Tööstuskunstikoolis.

Töökäik 
1965–1966 töötas ta J. Sverdlovi nimelises klaasitehases (Vene NFSV) kunstnikuna. Alates 1966. töötas Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis klaasikunsti ja klaasehistöö õppejõuna. 1996 sai temast Eesti Kunstiakadeemia professor ja 2003 emeriitprofessor.

Isikunäitused 
1995 „Kaugused”, Domini Canes galerii, Tallinn

2004 „365 päeva”, Meistrite Hoovi galerii, Tallinn

2004 „Lained”, Kuke galerii, Haapsalu

2004 „Meri”, Disaini- ja Arhitektuurigalerii, Tallinn

2004 „Klaasmeri”, Meistrite Hoovi galerii, Tallinn

2004 „Ema-klaas-jõgi”, Tartu Kunstimaja, Tartu

2005 „Sild üle vaevavete”, Tartu Ülikooli raamatukogu, Tartu

2008–2009 „Klaasiaeg”, Järvakandi Klaasimuuseumi näitusemaja

Teosed avalikes hoonetes 
1964 pannoo „Galaktikad”, Tartu Observatoorium, Tõravere

1984 ja 1986 vitraažid „Valgus aknas”, Tallinna Matkamaja (dörnses ja kaminasaalis)

1995 vitraaž „Tallinn”, Tallinna Kaubasadama administratiivhoone

Viited 

Eesti kunstnikud 
Eesti klaasikunstnikud 
Eesti Kunstiakadeemia professorid
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1938
John Randel noorem

John Randel noorem (3. detsember 1787 Albany New Yorgi osariik – 2. august 1865 sealsamas) oli Ameerika Ühendriikide maamõõtja, kartograaf, ehitusinsener ja leiutaja. Ta viis aastatel 1808–1817 läbi Manhattani saare täieliku uuringu, mis teenis Komisjonäride 1811. aasta planeeringu huve. Otsustati, et saar paigutatakse sirgjoonelistesse tänavate võrku.

Kirjandus 
Marguerite Holloway, "The Measure of Manhattan: The Tumultuous Career and Surprising Legacy of John Randel, Jr." (Kirjastaja: WW Norton & Co, March 2014) ISBN 0393347907

Sündinud 1787
Surnud 1865
Jaccob Slavin

Jaccob Scott Slavin (sündinud 1. mail 1994 Erie's, Colorados) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Carolina Hurricanes. Ta on klubi meeskonna asekapten.

Aastatel 2010–2013 mängis ta United States Hockey League'i klubis Chicago Steel. Aastatel 2013–2015 mängis ta Colorado College'i jäähokimeeskonnas. Hooajal 2013–14 valiti Slavin ülikooliliiga hooaja parimaks uustulnukaks.

2012. aastal valis Hurricanes ta NHL-i draftis 120. valikuna. 2015. aasta juulis sõlmis ta Hurricanesiga kolmeaastase lepingu. Hooaja 2015–16 alguses mängis ta American Hockey League'is Hurricanesi noorteklubis Charlotte Checkers. NHL-is debüteeris Slavin 2015. aasta novembris. Debüüthooajal jäi tema arvele NHL-is kaks väravat ja 18 väravasöötu. 2017. aasta juulis sõlmis ta Hurricanesiga uue seitsmeaastase lepingu. 2020. aastal valiti Slavin NHL-i tähtede mängule.

Viited

Välislingid 
 Jaccob Slavin NHL.com lehel
 Jaccob Slavin hockeydb.com lehel

Ameerika Ühendriikide jäähokimängijad
Carolina Hurricanesi mängijad
Sündinud 1994
Taive Särg

Taive Särg (neiuna  Viiding, sündinud 17. jaanuaril 1962) on eesti folklorist ja etnomusikoloog. 

Ta töötab aastast 2000 Eesti Kirjandusmuuseumi Eesti Rahvaluule Arhiivis, algul teadurina ning aastast 2005 vanemteadurina. 

Doktorikraadi kaitses Särg 2005. aastal Tartu Ülikoolis, väitekirjaga "Eesti keele prosoodia ning teksti ja viisi seosed regilaulus." 

Tema ema oli kirjanik Ine Viiding ja isa oli luuletaja Bernhard Viiding.

Välislingid 
 Taive Särg Eesti Teadusinfosüsteemis
 Taive Särg: "Labajalg – labane või kõrge?"

Eesti folkloristid 
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1962
Georges Jean Franz Köhler

Georges Jean Franz Köhler (17. aprill 1946 München – 1. märts 1995 Freiburg) oli saksa bioloog, Nobeli auhinna laureaat. 

Koos César Milsteini ja Niels Kaj Jernega pälvis Köhler 1984. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna "immuunsüsteemiga seotud töö ja monoklonaalsete antikehade tootmise eest". Milsteini ja Köhleri tehnika monoklonaalsete antikehade tootmiseks pani aluse antikehade kasutamisele diagnostikas, ravis ja paljudes muudes teaduslikes rakendustes.

Töökäik 
1974. aasta aprillis alustas Köhler doktorikraadi stipendiumiga tööd Cambridge'is asuvas molekulaarbioloogia laboris, kus ta hakkas koos César Milsteiniga töötama välja laboratoorset vahendit, mis aitaks neil uurida antikehade mitmekesisuse aluseks olevat mehhanismi. Selle töö käigus mõtlesid nad välja hübridoomi tehnika antikehade tootmiseks. Köhler jätkas tehnikat käsitlevat koostööd ka pärast 1974. aasta aprillis Baseli Immunoloogiainstituuti naasmist. Köhler viibis Baseli Instituudis veel üheksa aastat ja jätkas selle aja jooksul antikehade mitmekesisuse uurimist ning asus 1980. aastate alguses töötama transgeensete hiirte väljatöötamisega. 1986. aastal sai Köhler Max Plancki Immunobioloogiainstituudi direktoriks, kus ta töötas kuni oma surmani 1995. aastal. Ta suri südamehaiguse tagajärjel.

Isiklikku 
Kohleri isa Karl oli sakslane, ema Raymonde aga prantslane. Ta abiellus 1968. aastal Claudia Reintjesega. Neil oli kolm last: Katharina, Lucia ja Fabian. George töötas ka taksojuhina, et enda perekonda toetada.

Viited 

Saksamaa bioloogid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Surnud 1995
Sündinud 1946
Marija Golubeva

Marija Golubeva (sündinud 28. juunil 1973) on Läti politoloog ja poliitik.

Ta lõpetas Läti Ülikooli 1994. aastal inglise filoloogia erialal. Magistrikraadi ajaloo alal omandas ta Kesk-Euroopa Ülikoolis 1995. aastal ja Cambridge'i Ülikooli doktorikraadiga ajaloo alal 2000. aastal.

Ta töötas aastatel 1999–2001 Läti Kultuuriakadeemias õppejõuna, 2001–2002 Riia Stradiņši Ülikoolis õppetooli juhatajana ja 2002–2003 Vidzeme Kõrgkoolis uurimiskeskuse juhatajana. 2003–2004 oli ta Läti Riigikantseleis konsultant. 2004–2012 töötas ta sotsiaalpoliitika keskuses PROVIDUS juhtiva uurijana ja 2013–2014 firmas ICF GHK vanemkonsultandina. 2014–2016 oli ta mõttekoja PROVIDUS arengudirektor ja migratsioonipoliitika uurija. Alates 2017. aastast kuulub ta erakonna Arengule/Poolt! juhatusse. Alates 2018. aastast oli ta Läti Seimi liige ja erakonna Arengule/Poolt! fraktsiooni esimees.

Alates 3. juunist 2021 kuni 16. maini 2022 oli ta Läti siseminister.

Isiklikku 
Ta on rahvuse poolest venelane. Ta on avalikult lesbiline poliitik. Ta elab koos hariduskonsultandi Diāna Ielejaga, nende abielu registreeriti 2013. aastal Brüsselis.

Viited 

Läti poliitikud
Läti siseministrid
Läti Ülikooli vilistlased
Sündinud 1973
Anita Muižniece

Anita Muižniece (neiupõlvenimega Anita Škutāne; sündinud 27. novembril 1987) on Läti õpetaja ja poliitik.

Ta lõpetas 2010. aastal Riia Rahvusvahelise Majanduse ja Ärijuhtimise Kooli. 2018. aastal sai ta Läti Ülikoolist bakalaureusekraadi pedagoogika alal ja 2019. aastal magistrikraadi kasvatusteaduste alal. 2009 –2012 töötas ta erasektoris juhatuse liikmena, ettevõtjana, turundusspetsialistina ja büroojuhatajana. 2012. aastal oli ta Elizabete hotelli asedirektor. 2014–2019 oli ta inglise keele õpetaja Daugmale põhikoolis ja 2016–2017 Ķekava keskkoolis. Alates 2018. aastast oli ta Läti Seimi liige. 2019. aastal oli ta Läti Haridus- ja Teadusministeeriumi parlamendisekretär.

Alates 3. juunist 2021 on ta Läti haridus- ja teadusminister.

Viited 

Läti poliitikud
Läti pedagoogid
Haridusministrid
Läti Ülikooli vilistlased
Sündinud 1987
Võru linnavalitsus

Võru Linnavalitsus on Võru linna omavalitsuse täitevorgan asukohaga  Jüri tänav 11, Võru linnas. 

Linnavalitsuse juht on linnapea, lisaks sellele on linnavalitsuses kaks abilinnapead. Alates 2013. aastast on Võru linnapea olnud Anti Allas (SDE).
Eesti poliitika
Eesti omavalitsusasutused
Võru
Little Dominican Republic

Little Dominican Republic on New Yorgi linnaosa Manhattani üks põhjapoolsemaid naabruskondasid.

Vaata ka
Hudson Heights
Washington Heights

Välislingid
 

Upper Manhattani naabruskonnad
Vroutek

Vroutek (saksa keeles Rudig) on linn Tšehhi Ústí maakonnas Louny ringkonnas. Vroutek asub Podbořanyst umbes 5,5 km lõunas ja Lounyst ligikaudu 36 km lääneedelas.

Vroutekit on esmamainitud 1227. aastal.

Viited 

Tšehhi linnad
Ústí maakond
Sankt Veit an der Glan

Sankt Veit an der Glan ([zaŋkt ˈfaɪt ʔan deːɐ̯ ˈɡlaːn]; sloveeni: Šentvid ob Glini) on linn Austria Kärnteni liidumaal, Sankt Veit an der Glani ringkonna halduskeskus. See oli ajalooline Kärnteni pealinn 1518. aastani.

Linn asub Glani jõe orus Gurktali Alpides. Seal jõuab Glan Kesk-Kärnteni Zollfeldi tasandikule ning voolab lõuna suunas Maria Saali ja liidumaa pealinna Klagenfurti.

Linnaosad on Galling, Hörzendorf, Niederdorf, Projern, Sankt Donat ja Tanzenberg.

Ajalugu 

Mitmed arheoloogilised leiud viitavad sellele asulale juba Karolingide ajal. Legendi järgi õhutas linna asutamist Baieri vägede 901. aasta lahing sissetungivate madjarite vastu. Esmakordselt 1131. aasta dokumendis mainituna asus Kärnteni hertsogkonnas Gurki piiskopkonna Püha Vituse kirik. 1137. aasta kokkuleppe kohaselt "ostis" selle tagasi Bambergi piiskopkond.

Kuid juba 1149. aastal oli see Sponheimist Kärnteni hertsogi Heinrich V residents, kus ta võttis vastu Teisest ristisõjast naasva Saksamaa kuninga Konrad III. Tema järglaseks sai tema vend Kärnteni hertsog Hermann II, kellest sai 1176. aastal kiriku foogt, misjärel muutsid Sponheimid Sankt Veiti valduse oma alaliseks residentsiks ja Kärnteni hertsogkonna pealinnaks, milleks see jäi 1518. aastani. Hermanni poeg Bernhard von Spanheim (suri 1256) ehitas hertsogilossi ja kindlustused ning andis Sankt Veitile 1224. aastal linnaõiguse. Seal pidas ta glamuurset õukonda ja võttis vastu minnesingerid nagu Walther von der Vogelweide, kes viibis seal 1214. aastal, ja Ulrich von Liechtensteini. Samuti võis Sankt Veit olla Heinrich von dem Türlini alaline asukoht, kus ta kirjutas oma keskkõrgsaksakeelse poeemi "Diu Crône".

Pärast Sponheimide hääbumist 1269. aastal omandas Kärnteni hertsogkonna Böömimaa kuningas Otakar II, hiljem läks see Meinhardiinist Tirooli krahv Meinhard II-le. Tema lapselaps krahvinna Margarete kaotas Kärnteni 1335. aastal lõpuks Habsburgist Austria hertsog Rudolf IV-le, misjärel liidendati see dünastia Sise-Austria maadega ja seda valitsesid asehaldurid. 1362. aastal andis Rudolf Sankt Veiti kodanikele loa pidada iga-aastast Wiesenmarkti laata, mis on tänini üks vanimaid pidustusi Kesk-Euroopas. Selle raekoda pärineb 1468. aastast ja tänapäevane hertsogiloss 15.-16. sajandist.

Rahvastik 

2001. aasta rahvaloenduse andmetel elas seal 12 045 inimest, kellest 92,5% oli austerlasi, 2,3% jugoslaavlasi ja 2,2% bosnialasi. 74,0% rahvastikust peab end katoliiklasteks, 8,6% protestantideks ja 4,3% muslimiteks, samas 10,2% on mitteusklikud.

Tööstus 

Linnas asub rahvusvaheline kella- ja juveeliettevõte Jacques Lemans GmbH.

Sport 

Sankt Veit an der Glan on koduks FC Alpe Adriale, kes mängib praegu Regionalliga Mittes, nad mängivad oma kodumänge Jacques-Lemans-Arenal.

Sõpruslinn 

 Haltern am See, Saksamaa

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Zollfeld

Zollfeld (sloveeni: Gosposvetsko polje) on veidi tõusev tasandik Austria Kärnteni liidumaal. See on üks vanimaid kultuurmaastikke Ida-Alpide piirkonnas.

See on 400 m kuni 2 km lai ja umbes 18 km pikk, kõrgusega 450–455 m merepinnast. See asub Kesk-Ida-Alpide suuremas Klagenfurdi nõos ja ulatub piki Glani jõge Klagenfurdist põhjas Sankt Veit an der Glanini.

Tasandikku piirab 4 silmatorkavat tippu: Ulrichsberg (1022 m) lõunas ja Magdalensberg (1059 m) idas ning Gößeberg (1171 m) ja Lorenziberg (971 m) põhjas. Alates u 500. aastatest on mäed peatuseks iga-aastasel Vierbergelaufi protsessioonil, mida tähistatakse teisel reedel pärast Ülestõusmispühi.

Ajalugu 

Vanimad arheoloogilised leiud Magdalensbergilt pärinevad Hallstatti kultuurist (8.–6. sajand eKr). Ala oli keldi kuningriigi ja hilisema Rooma provintsi Noricumi kultuuriline ja poliitiline keskus, kui keiser Claudiuse valitsemisajal (41–54 pKr) rajati provintsi pealinnaks Virunumi linn, mis asendas iidse Noreia või võib-olla oli sellega identne.

Pärast Ida-Alpide slaavi asustust 600. aasta paiku sai Karnburgi (Krnski grad) kindlusest Karantaania vürstkonna keskus, mille Baieri hertsog Odilo u 740. aastal vasalliseeris. Kui Baieri sai alates 788. aastast Karl Suure Karolingide impeeriumi osaks, püstitati u 830. aastal Karnburgi Kaiserpfalz. See jäi halduskeskuseks pärast Kärnteni hertsogkonna Baierist eraldamist 976. aastal.

Lossi sees oli kohtumisplats, kus asus Vürstikivi, Vana-Rooma joonia samba alus, ja kus pühitseti ametisse Karantaania hertsogid. Maria Saali lähedal seisab Hertsogitool, kus äsja ametisse nimetatud hertsogid jagasid oma maid vasallide vahel.

Vaata ka 

 Modestus Kärntenist
 Karantaanid
 Sloveenia ajalugu
Peeter Ello

Peeter Ello (11. veebruar 1955 Tallinn – 17. märts 1997 Tallinn) oli Eesti poliitik. 

Ta lõpetas 1973. aastal Tallinna 4. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna.

Ta oli VII Riigikogu liige ja Riigi Kodakondsusameti peadirektor.

Isiklikku
Tema isa Harry Ello (1927–2003) oli rahvusvahelise kategooria malekohtunik.

Ta oli abielus ja kahe tütre isa.

Viited

Eesti matemaatikud
Eesti Kongressi liikmed
Eesti riigiametnikud
Tallinna Kristiine Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud
VIII Riigikogu liikmed
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1955
Surnud 1997
Straßburg (Austria)

Straßburg ([ˈʃtraːsbʊrk]) on linn Austria Kärnteni liidumaa Sankt Veit an der Glani ringkonnas.

Linn asub Põhja-Kärntenis Gurktalis Nocki mägede ja Gurki jõe vahel.

Linnaosad on St. Georgen, Straßburg-Land ja Straßburg-Stadt.

Ajalugu 

Straßburgi on esmakordselt mainitud 864. aastal, kui kuningas Ludwig Sakslane andis Salzburgi peapiiskopkonnale siia tooli. Straßburgi kindlus püstitati 1147. aastal neljanda Gurki piiskopi Roman I ajal. 15. sajandil laiendati see lossiks ja seal asus 18. sajandini Gurki piiskoppide tool. Piiskopitoolina oli Straßburg olulisim linn Gurktalis ning ülendati seega 1229. aastal turulinnaks ja 1382. aastal linnaks. Ta sai oma linnaõiguse 1402. aastal piiskop Conrad III von Helfenbergilt. Gurki piiskoppide tool viidi 18. sajandil naabruses asuvasse Pöcksteini lossi Zwischenwässernis ja hiljem Klagenfurti, nii kaotas linn oma tähtsuse. Loss sai ulatuslikke kahjustusi 1767. aasta maavärinas ja seda ei ehitatud üles enne 20. sajandi lõppu.

Rahvastik 

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Straßburgis 2335 elanikku. Neist 90,8% pidas end katoliiklasteks, 1,0% protestantideks ja 2,2% muslimiteks. 3,3% rahvastikust ei kuulutanud oma usku.

Sõpruslinnad 

 Strasburg, Saksamaa 
 Treppo Grande, Itaalia

Kultuur ja maamärgid

Muuseumid 

 Rahvakunstimuuseum ja Jahimuuseum Straßburgi lossis.

Hooned 

 Straßburgi loss, Gurki piiskoppide endine residents
 Pöcksteini loss
 Püha Nikolause kirik, Straßburgi kihelkonnakirik
 St. Margaretha zu Liedingi kirik: romaani stiilis kirik, mis ehitati umbes 1200. aastal, 14. sajandist pärit koori ja tornikiivriga.

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Oja tänav (Pärnu)

Oja tänav on tänav Pärnus. Oja tänav on üks Rääma linnaosa tähtsamaid tänavaid.

Tänav algab Tallinna maanteel ja lõpeb Ehitajate teed ja Tammiste teed ühendavas liiklussõlmes. Oja tänav ristub veel Piiri, Rohelise, Ülase (paremalt), Mooni (paremalt), Kaevu, Lepa, Kirsi, Muraka (vasakult), Raba, Männi, Õuna, Lina, Kuu, Pirni, Ploomi (paremalt), Tähe, Liblika, Niidu, Niidumõisa (paremalt), Pikanõmme tee  ja Ristiku (vasakult) tänavaga.

Oja tänav on ligikaudu 4,3 km pikk.

Nimi 
Oja tänava nimi tuleneb piirkonnas voolava Rääma oja ja Niidu oja järgi. Kuni 1926. aastani kandis tänav nime Konna tänav (saksa keeles Froschgasse), kuna võib arvata, et ojadeäärsel maastikul hüppas ringi palju konni.

Ajalugu 
19. sajandil voolasid Oja tänava piirkonnas Rääma oja ja Niidu oja koos oma harudega ning kuuldavasti olnud Räämal ka mitu allikat. Tihedam asustus oligi Räämal tollal koondunud ojade kallastele. Ojadest ammutati tarbevett ja püüti kala. Oja tänav ulatus siis Tallinna maanteest Niidu mõisani.

Seoses Pärnu Haigla ehitusega 2004. aastal pikendati Oja tänavat Niidu tänavast kuni uue haiglani. Tänava lõik haiglast Ehitajate teeni jäi kruusateeks, kuna linnavalitsusel puudusid vahendid lõigu asfaltimiseks. Oja tänava pikendus haiglast Ehitajate tee ja Tammiste tee liiklussõlme vahel ehitati välja 2012. aastal Ehitajate tee rekonstrueerimise raames.

Viited

Välislingid 

 Rääma vesised tänavad

Pärnu tänavad
Niidu tänav (Pärnu)

Niidu tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas.

Niidu tänav algab Rääma tänava ja Tammiste tee ristmikult ja lõpeb Pärnu elektrijaama juures. Niidu tänav ristub veel Oja, Rohu, Ehitajate tee, Kodara (vasakult), Savi (vasakult), Kase ja Vana-Savi (vasakult) tänavaga.

Tänav on ligikaudu 1,56 km pikk.

Pärnu tänavad
Canopic

Canopic oli White Star Line'i ookeaniliinilaev, mis seilas aastatel 1900–1925. See ehitati Harland & Wolffi laevatehases Belfastis ja lasti vette Commonwealth nime all. Algselt kuulus see Dominion Line'ile, kuid müüdi aastal 1903. Aurulaev sõitis kuni 1904. aastani marsruudil Liverpool–Boston, pärast mida suunati Vahemerd teenindama. 1917–1919 kasutati seda sõjalaevana, pärast mida teenindas kuni aastani 1925 marsruuti Liverpool–Montréal.

Laev lammutati Walesi väikelinnas Briton Ferry's.

Välislingid
 

Aurulaevad
Suurbritannia laevad
Reisilaevad
Dominion Line'i laevastik
White Star Line'i laevastik
Birkenhead

Birkenhead on Merseyside'i linn Inglismaal. See asub Wirrali poolsaarel, Mersey jõe vasakkaldal, Liverpooli linna vastas. Lisaks praamiühendusele on linnad ühendatud veealuse tunneliga (Queensway Tunnel).

Viited

Vaata ka
 Wallasey

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Mersey

Mersey on 112-kilomeetri pikkune jõgi Loode-Inglismaal. See lähtub Tame'i ja Goyti jõgede kokkuvoolust ning suubub Liverpooli lahte.

Vaata ka
Manchesteri laevakanal

Välislingid
 

Suurbritannia jõed
Wallasey

Wallasey on Merseyside'i linn Inglismaal. See asub Wirrali poolsaarel, Mersey jõe vasakkaldal, Liverpooli linna vastas. Linnad on omavahel ühendatud veealuse tunneliga (Kingsway Tunnel).

Viited

Vaata ka
 Birkenhead

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Heswall

Heswall on Merseyside'i linn Inglismaal. See asub Wirrali poolsaarel.

Viited

Vaata ka
 Birkenhead

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Neston

Neston on Merseyside'i linn Inglismaal. See asub Wirrali poolsaarel.

Viited

Vaata ka
 Birkenhead

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Bromborough

Bromborough on Merseyside'i linn Inglismaal. See asub Wirrali poolsaarel.

Viited

Vaata ka
 Birkenhead

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Bebington

Bebington on Merseyside'i linn Inglismaal. See asub Wirrali poolsaarel.

Viited

Vaata ka
 Birkenhead

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Ellesmere Port

Ellesmere Port on Cheshire'i sadamalinn Inglismaal. See asub Wirrali poolsaare kaguosas.

Viited

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Bootle

Bootle on Merseyside'i linn Inglismaal.

Viited

Vaata ka
 Liverpool

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Garston

Garston on Merseyside'i linn Inglismaal.

Viited

Vaata ka
 Liverpool

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Halewood

Halewood on Merseyside'i linn Inglismaal.

Viited

Vaata ka
 Liverpool

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Huyton

Huyton on Merseyside'i linn Inglismaal.

Viited

Vaata ka
 Liverpool

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Newton-le-Willows

Newton-le-Willows on Merseyside'i linn Inglismaal.

Viited

Vaata ka
 St Helens

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Saint Helens (Merseyside)

Saint Helens on Merseyside'i linn Inglismaal.

Viited

Vaata ka
 Liverpool

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Prescot

Prescot on Merseyside'i linn Inglismaal.

Viited

Vaata ka
 Liverpool

Välislingid
 

Inglismaa linnad
Põhjaekspress

Põhjaekspress (prantsuse ja saksa keeles Nord-Express, vene keeles Норд-Экспресс) oli Mandri-Euroopat läbiv raudteeliin, mida haldas Compagnie Internationale des Wagons-Lits (CIWL). Rongid sõitisid Pariisist Peterburi. Esimese maailmasõja järel lakkas otseühendus Peterburiga. Liini marsruuti muudeti nii, et vagunitest osa sõitis Varssavisse ja osa Riiga. Teise maailmasõja järel kulges Põhjaekspressi liin Pariisist hoopis Hamburgi ja Kopenhaageni kaudu Stockholmi ja Oslosse.

Liini algusaastad

1896. aastal avati Prantsusmaa ja Venemaa pealinnade vahel suvise sõiduplaaniga rongiliiklus. Rongid sõitisid Pariisist läbi Brüsseli, Kölni, Hannoveri, Berliini, Königsbergi ning Dvinski kaudu Peterburi. Reisijad olid sunnitud vahetama ronge Ida-Preisimaa piirijaamas Eydtkuhnenis, sest Venemaal on laiem rööpmelaius kui Lääne- või Kesk-Euroopas.

Algul sõitis rong linnade vahel kord nädalas, alates 1897. aasta kevadest kaks korda nädalas ja alates 1899. aasta lõpust iga päev. Pärast 1900. aastat sõitis Berliinist läände suunduv rong iga päev. Berliinist ida poole sõitis rong kaks korda nädalas Riia ja Peterburi suunas ning üks kord nädalas Varssavi suunas Bentscheni, Poznańi ja Toruńi kaudu.

Alates 1914. aastast oli reisi aeg Peterburist Pariisi 44 tundi 15 minutit (rong väljus kell 19.45 Peterburist, kell 10:40 Wirballenist, kell 22:53 Berliinist, jõudes järgmisel päeval kell 16.00 Pariisi), pileti hind 145 rubla.

Wagon-Litsi asutajate eesmärgiks oli luua ühendus Peterburi ja Lissaboni vahel, et reisijatel oleks võimalus ookeaniliinilaevadega Atlandi-üleselt reisida Ameerikasse. Lõunaekspressiga jõudsid nad Pariisist Portugali pealinna, see marsruut oli kunagi üpris populaarne.

Edasine ajalugu
Esimese maailmasõja järel lakkas otseühendus Peterburiga. Liini marsruuti muudeti nii, et vagunitest osa sõitis Varssavisse ja osa Riiga (millel oli ühendus Leningradi, Moskva ja Tallinnaga).
Teise maailmasõja järel kulges Põhjaekspressi liin Pariisist hoopis Hamburgi ja Kopenhaageni kaudu Stockholmi ja Oslosse.
1960. aastate alguses hakkas paralleelne Ost-West Expressi liin jooksma Pariisist ja Ostende'ist läbi Kölni ja Berliini Varssavisse ja Moskvasse. See ühendus, mis kasutas nõukogude vaguneid, töötab endiselt nime all Transeuropean Express.
1970. aastatel lühendati Põhjaekspressi liini Kopenhaagenisse.
2007. aastast on selle pikkus vaid Pariisist Hamburgini.

Vaata ka
 Idaekspress

Välislingid
 
 Põhjaekspressi poster aastast 1927 kunstnikult A.M. Cassandre

Raudteeliinid
Nakagini kapseltorn

Nakagini kapseltorn (jaapani keeles 中銀カプセルタワー Nakagin Kapuseru Tawā) on arhitekt Kisho Kurokawa projekteeritud mitmeotstarbeline elamu- ja kontorihoone, mis asub Shimbashis Tokyos Jaapanis. See oli maailmas esimene näide moodularhitektuurist, mis kajastab Jaapani metabolismi. Tööd valmisid 1972. aastal, hoone pandi kokku 30 päevaga. 2012. aasta oktoobri seisuga oli 140 kapslist 30 korterina kasutusel, ülejäänuid kasutati ladustamiseks või hüljati.

Projekteerimine ja ehitamine 
Hoone koosneb omavahel ühendatud betoontornidest. Ühel tornil on 11 korrust ja teisel tornil 13 korrust, milles on kokku 140 tehases valmistatud moodulit ehk kapslit. Iga moodul on 2,5 m lai ja 4 m pikk, toa otsas on 1,3-meetrise diameetriga ümmargune aken. Suuremate ruumide loomiseks saab kapsleid omavahel ühendada ja kombineerida. Olgugi, et kapsleid toodeti masstoodanguna, pole ühtegi algset kapslit asendatud. Enne ehitusplatsile saatmist paigaldati kapslitesse sisustus ja santehnilised lahendused. Kapslid on keevitatud terasest, mis on kaetud kuumtsingi ning roostetõrjega ja viimistleti pärast töötlemist läikiva pihustiga Kenitex. Keldrist teise korruseni kasutati tavalist betooni, ülejäänud korrustel on kasutatud kergbetooni.

Lammutamine ja uuendamine 
Kapsleid saab eraldi eemaldada või asendada, kuid see on väga kallis. 2006. aastal, kui kaaluti lammutamist, eeldati et ühe kapsli renoveerimine nõuaks umbes 6,2 miljonit jeeni. 80% kapselkorterite omanikest pidi lammutamise heaks kiitma, mis saavutati esmakordselt 15. aprillil 2007. Enamik kapsliomanikest hääletasid hoone lammutamise poolt, olles mures viletsate tingimuste, kitsaste olude ja asbesti mõjude pärast. Asenduseks pakuti uuema ja modernsema torni ehitamist. Kujunduse säilitamiseks tegi arhitekt Kisho Kurokawa ettepaneku demonteerida olemasolevad kapslid ja asendada need uuendatud kapslitega. Plaani toetasid ka suuremad Jaapani arhitektuuriühingud, kuid elanikud olid mures hoone maavärinakindluse ja kinnisvara ebaefektiivse kasutamise pärast. Kisho Kurokawa suri 2007. aastal ja uut renoveerimise arendajat pole veel leitud. 2014. aastal teatas kapsliomanik ja projekti "Save Nakagin Tower" algataja, et projektiga üritati koguda annetusi, et säilitada hoone ja kokku osta kõik kapslid.

Kultuuriruum 
 2016. aastal avaldas fotograaf Noritaka Minami pildiraamatu "1972", mis sisaldas pilte lagunevast tornist.
 Tegevuskoht 1994. aasta arvutimängus Transport Tycoon on saanud inspiratsiooni Nakagini kapseltornist.

Viited 



Ehitised
Ozoli (Kalēti vald)

Ozoli on küla (vidējciems) Lätis lõuna-Kuramaa piirkonnas Kalēti vallas. 

Küla asub merepinnast 36 meetri kõrgusel. Varem läbis seda Bajorai ja Priekule vaheline raudtee.

Küla n kujunenud endise Ozoli karjamõisa (Oseln) juurde. Esimese maailmasõja ajal valmis sealne raudtee ja avati Kalēti raudteepeatus, mis suleti XX sajandi lõpus. Aastani 2021 kuulus küla Priekule piirkonda.

Aastal 2014 oli külas 117 elanikku. Aastal 2020 oli elanikke 44, aastal 2021 aga 41.

Viited

Lõuna-Kuramaa piirkonna külad
Metallicity

Metallicity on Eesti elektro-industriaal rockansambel, mis alustas tegevust 2019. aastal.

Koosseis 

 Deniss "Bowrush" Burashnikov – laul, produktsioon 
 Jaan "Murderscream" Karnouhhov – elektroonika, produktsioon.
 Artjom Bridun – kitarr
 Roman "Romerer" Šiškarjov – kitarr
 Artjom Burašnikov – bass

Looming 
7. augustil 2020 valmis Deniss Burašnikov lavastatud muusikavideo singlile "Gewaltwerk". 

26. augustil 2020 järgnes nelja looga "Metallicity" EP.

8. märtsil 2021 avaldati lugu "Cyberfunk", mis on pühendunud tänapäevasele naiste seksualiseerimisele ühiskonnas, eriti sotsiaalmeedias ja reklaamikampaaniates. Kuna antud olukord on rohkem märgatav internetis, siis otsustasime luua "Cyberfunk" dark electro stiilis, kui stiile üldse saab kasutada, tihti nad on väga kitsendavad ja mitte täislikud. Antud loo salvestamisel meie ei kasutanud ühtegi elavat pilli ning see osutus kõige "tantsitavamaks" meie lugudest: sobib rohkem klubideks, mis omakorda rõhutab meie muusika mitmekülgsust. Samuti selle looga üritasime ignoreerida muusika stiilide piire ja stereotüüpe. Rääkides pildist loole "Cyberfunk" siis seda võib julgelt nimetada psühholoogiliseks lõksuks nii öelda clickbait´iks.

Muud faktid 
Deniss "Bowrush" Burašnikov kutsuti lauljaks progressiivse metali bändi Emphasis minialbumile “Spiral of Time”, mis koosneb kosmoseesteetikast inspireeritud kuuest loost.

Diskograafia 
2020 – Metallicity (EP)

Singlid 
2021 – Isolated

2021 – Cyberfunk

Viited 

 http://www.allstarz.ee/vaata_artiste/757.html
 https://muusikaplaneet.ee/2020/08/07/gewaltwerk/

Eesti ansamblid
Guttaring

Guttaring (sloveeni: Kotarče) on linn Austria Kärnteni liidumaa Sankt Veit an der Glani ringkonnas.

Guttaring asub Krappfeldi ja Görtschitztali vahel ning seda läbib Silberbach.

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
MacOS Monterey

<noinclude>

macOS Monterey (versioon 12) on operatsioonisüsteemi macOS 18. väljalase, mis ilmus 25. oktoober 2021.

macOS Monterey on macOS Big Sur järglane.

Süsteeminõuded 

Toetatud Macintoshi arvutid:

 iMac (2015 ja uuem)
 MacBook (2016 ja uuem)
 MacBook Pro (2015 ja uuem)
 MacBook Air (2015 ja uuem)
 Mac Mini (Hiline 2014 ja uuem)
 Mac Pro (Hiline 2013 ja uuem)
 iMac Pro (2017 ja uuem)

Apple'i operatsioonisüsteemid
Kaimu Keerak

Kaimu Keerak (7. september 1944 Kuremaa vald, Tartumaa – 23. märts 1993 Tartu) oli Eesti sambomaadleja ja judoka ning treener.

Ta lõpetas 1963. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Judotreeninguid alustas ta 1967. aastal Andres Lutsari juhendamisel. Võitis aastatel 1968–1986 Eesti NSV meistrivõistlutel sambos 6 kuld-, 1 hõbe- ja 1 pronksmedali ning aastatel 1973–1982 judos 3 kuld-, 3 hõbe- ja 4 pronksmedalit. 

Töötas aastatel 1973–1993 Jõu ja Kalevi judotreenerina.

Tunnustus
1974 NSV Liidu meistersportlane sambos
1975 NSV Liidu meistersportlane judos

Mälestuse jäädvustamine
1993 hakati Tartus korraldama tema mälestusvõistlust

Välislingid

Kaimu Keeraku sporditulemused judos. Vaadatud 8. juunil 2021
Haud Tartu Aleksander Nevski kalmistul

Eesti sambomaadlejad
Eesti judokad
Eesti treenerid
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Sündinud 1944
Surnud 1993
Tartu Aleksander Nevski kalmistule maetud
Anthony Beauvillier

Anthony Beauvillier (sündinud 8. juunil 1997 Sorel-Tracys, Québecis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis New York Islanders.

Aastatel 2013–2016 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Shawinigan Cataractes.

2015. aastal valis Islanders ta NHL-i draftis 28. valikuna. 2015. aasta oktoobris sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta 13. oktoobril 2016 hooaja avamängus. Esimese värava lõi Beauvilliler NHL-is sama aasta 18. oktoobril mängus San Jose Sharksi vastu. Koha debüüthooajal kindlus ta koha Islandersi põhikoosseisus. Hooajal 2016–17 lõi ta NHL-is üheksa väravat ja andis 15 väravasöötu. Järgmisel hooajal lõi ta NHL-is 21 väravat. 15. novembril 2018 tegi ta mängus New York Rangersi vastu oma esimese kübaratriki NHL-is.

2019. aasta augustis pikendas ta Islandersiga lepingut kahe aasta võrra. Hooajal 2019–20 jõudis ta Islandersiga Idakonverentsi finaali, kus kaotati hilisemale Stanley karika võitjale Tampa Bay Lightningile. Hooaja 2019–20 väljalangemismängudes lõi Beauvilliler kokku üheksa väravat, millega oli Brock Nelsoni kõrval klubi suurim väravakütt.

Beauvilliler kuulus Kanada jäähokikoondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Välislingid 
 Anthony Beauvillier NHL.com lehel
 Anthony Beauvillier hockeydb.com lehel

Kanada jäähokimängijad
New York Islandersi mängijad
Sündinud 1997
Valdu Suurkask

Valdu Suurkask (3. veebruar 1939 Tallinn) on eesti  korvpallikohtunik ja endine korvpallur.

Mängijakarjäär
Valdu Suurkask lõpetas 1957. aastal  Tallinna 2. keskkooli. Tema pikkus on 192 cm. Suurkask on treeninud Heino Kruusi, Joann Lõssovi, Heino Krevaldi, Jaroslav Dudkini ja Ilmar Kullami juhendamisel. 

Valdu Suurkask on mänginud noortekoondises, aastatel 1959–1968 Eesti korvpallikoondises ning 1957–1958 ja 1962–1968 NSV Liidu meistrivõistlustel Tartu Kalevi (Eesti esindusmeeskond) koosseisus. NSV Liidu rahvaste spartakiaadil 1967. aastal sai ta Eesti meeskonnaga hõbemedali, 1964. aastal oli NSV Liidu üliõpilasmeister.  Suurkask tuli Eesti meistriks seitsmel korral (TPI meeskond ja Tallinna Kalev), lisaks võitis seitsmel korral hõbe– ja pronksmedaleid. Ta on osalenud Eesti meeskonnaga veteranide maailmamängudel. Meistersportlaseks sai Valdu Suurkask 1960, aumeistersportlaseks 1967.

Kohtunikutöö
Korvpallikohtuniku tegevust alustas Suurkask 1968. aastal, kohtuniku kategooriad - 1970 vabariiklik, 1973 üleliiduline, 1975 rahvusvaheline kategooria (FIBA litsents). Ta on tegutsenud kohtunikuna (1991. aastani) maailmameistrivõistlustel, Euroopa meistrivõistlustel ja Euroopa karikavõistlustel, samuti 1980. aasta suveolümpiamängudel ning tippturniiridel. 1991. aastast on Valdu Suurkask FIBA komissar, aastast 1997 FIBA tehnilise komisjoni liige ning 1999. aastal valiti ta FIBA maailma tehnilise komisjoni presidendiks.
Komissarina on töötanud mitmetel Euroopa meistrivõistlustel ning suveolümpiamängudel. Valdu Suurkask sai FIBA aukohtunikuks 2011.aastal.

Eestis oli Suurkask Eesti kohtunikekogu juhatuse esimees, ta on olnud tegev Korvpalliföderatsiooni/Korvpalliliidu juhatuses ja Korvpalliliidu asepresidendina ning kuulunud Kalevi korvpallisektsiooni juhatusse. Ta on autor kohtuniku tegevust käsitlevale õppefilmile ja avaldanud ajakirjanduses kirjutisi korvpalliteemadel. 

Valdu Suurkask on 2009. aastast Eesti Vabariigi spordipreemia laureaat, talle määrati elutööpreemia – pikaajalise ja tulemusliku tegevuse eest korvpalli arendamisel.
2010. aastal valiti ta Eesti korvpalli kuulsuste halli.

Tallinna Tehnikaülikool
Suurkask lõpetas 1962. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna. Ta oli 1966. aastast TPI õppejõud, sai tehnikakandidaadi kraadi sai 1970. aastal ning oli 1976. aastast sama kõrgkooli sanitaartehnika kateedri dotsent. Ta tegutses 1970. aastatel Järvevana probleemlabori juhatajana. 2000. aastatel töötas Valdu Suurkask Tallinna Tehnikaülikoolis Ehitusteaduskonna Keskkonnatehnika Instituudis Veetehnika õppetooli dotsendi ja lektorina, ta on emeriitdotsent. Ta on avaldanud publikatsioone hoonete veevärgi ning kanalisatsiooni, korrosioonitõrje jm. teemadel.

Viited

Kirjandus
 "Eesti korvpall" Portreed. Vello Lään, Märt Ibrus. Kirjastaja: Eesti Korvpalliliit 2006.

Välislingid 
 Multitalent Valdu Suurkask, Eesti Korvpalliliidu kodulehekülg
 Eesti filmi andmebaas
 Valdu Suurkask andis lahkumisetenduse NBA staaridega, Õhtuleht 23.08.2008
 Valdu Suurkask Korvpalli Meistriliigas

Eesti korvpallurid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud
Sündinud 1939
Piotr Zieliński

Piotr Sebastian Zieliński (sündinud 20. mail 1994 Ząbkowice Śląskies) on Poola jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis Napoli ja Poola jalgpallikoondises. 

2011. aastal liitus ta Itaalia klubiga Udinese, mille meeskonnas debüteeris ta 2012. aasta novembris Itaalia kõrgliigas. Aastatel 2014–2016 mängis ta laenul Itaalia kõrgliiga klubis Empoli.

2016. aasta augustis siirdus ta umbes 16 miljoni euro eest Napoli. 2020. aastal võitis ta Napoliga Itaalia karikavõistlused. 2020. aasta augustis pikendas ta klubiga lepingut nelja aasta võrra.

Poola jalgpallikoondises tegi Zieliński debüüdi 4. juunil 2013 sõprusmängus Liechtensteini vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 14. augustil sõprusmängus Taani vastu. Ta on kuulunud Poola koondisse kahtedel Euroopa meistrivõistlustel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused 
Napoli
Coppa Italia: 2019–20

Välislingid 

Poola jalgpallurid
Udinese Calcio mängijad
SSC Napoli mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1994
Seetali Alpid

Seetali Alpid (saksa: Seetaler Alpen) on 26 km pikk mäestik Austrias Lavanttali või Noriki Alpides Muri jõest lõunas Scheiflingi ja Zeltwegi vahel. Kõrgeim tipp on Zirbitzkogel (2396 m).

Topograafia 

Seetali Alpidega külgnevad põhjas Murtal, idas Obdachi sadul, lõunas Klippitztörli kuru ja läänes Neumarkti sadul. Enamik mäestikust asub Austria Steiermargi liidumaal, alles Klippitztörli juures ulatub see Kärnteni liidumaale. Olulisimad tipud (põhjast lõunasse) on:

 Weißeck (1743 m)
 Brandriegel (1721 m)
 Hohe Ranach (1981 m)
 Erslstand (2124 m)
 Wenzelalpe (2151 m)
 Kreiskogel (2306 m) koos väga raske Lukas-Max Via ferrataga
 Scharfes Eck (2364 m)
 Zirbitzkogel (2396 m)
 Fuchskogel (2214 m)
 Streitwiesenalm (kohalikele Blutwiese) ja Judenburgi rist (1764 m)
 Zöhrerkogel (1874 m)
 Angerlkogel (1774 m)
 Jägerstube (1749 m)

Klippitztörli kurul on suur suusakuurort. Suusatada saab ka Sabathy hüti ja Tonneri hüti lähedal.

Kõrgel mäeahelikul on mitu konarlikku kaljut, mis tõusevad metsapiirist kõrgemale.

Piirkonda läbib Eisenwurzenweg (Austria pikamaarada 08). See ulatub Zirbitzkogeli tippu.

Turism 

Mäestik on populaarne mägironijate ja jalutajate seas. Lisaks on Klippitztörli kurul ja sellest põhja pool mitu suusakuurordit.

Seetaler Alpe polügoon, mida haldavad Austria relvajõud, on mäestiku põhjanõlval ja sinna pääseb Judenburgist.

Hütid 

 Winterleiteni hütt (1782 m) Zirbitzkogelist kirdes
 Alpengasthof Sabathy (1620 m) Zirbitzkogeli idajalamil
 Zirbitzkogelhaus (2376 m) Zirbitzkogeli tipus
 Tonneri hütt (1600 m) poolel teel Mühlenist Zirbitzkogelile
 Waldheimi hütt (1614 m) poolel teel Obdachist Zirbitzkogelile
 St. Martini hütt (1710 m) Streitwiesenalmi  lähedal
 Klippitztörli hütt (1644 m) Klippitztörli kurul suusakuurordi lähedal
Liebenfels

Liebenfels (sloveeni: Lepo Polje) on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Sankt Veit an der Glani ringkonnas.

Omavalitsusala asub Gurktali Alpide lõunanõlval. See asub u. 6 km Sankt Veit an der Glanist läänes ja Klagenfurdist otse põhjasuunas. Omavalitsuse kõrgeim punkt on Schneebauerberg (1338 m) ja madalaim on Glani jõe org (477 m).

Omavalitsuse osad on Freundsam, Glantschach, Gradenegg, Hardegg, Liebenfels proper, Liemberg, Pflausach, Rosenbichl, Rottschaft Feistritz, Sörg ja Sörgerberg.

Ajalugu 

Kuigi vanimad arheoloogilised leiud piirkonnas pärinevad neoliitikumist, avastati iidse templi vundament Hohensteini küla lähedal künkal. Hoone püstitati 2. sajandil, kui ala oli osa Rooma Noricumi provintsist ning oli pühendatud kohalikule keldi jumalannale Noreia.

Kiriku ehitamine Glantschachi külla on dokumenteeritud ajavahemikus 958-991. Asudes Kärnteni hertsogkonna Zollfeldi ala keskkoha lähedal, on Liebenfels arvukate keskaegsete losside ja residentside paik, olulisim on Liebenfelsi loss, mida on esmakordselt mainitud 1312. aasta dokumendis kui Liewenvelse.

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad
Tuulikki Pietilä

Ida Helmi Tuulikki Pietilä (18. veebruar 1917 Seattle, Ameerika Ühendriigid – 23. veebruar 2009 Helsingi, Soome) oli soome graafik ja professor. Ta oli Soome graafika üks mõjukamaid tegelasi ja tema loomingut on näidatud arvukatel kunstinäitustel. Ta töötas aastaid Helsingi kunstiakadeemias õppejõuna ning koolitas hiljem graafikuid ja kirjutas graafikakäsiraamatuid.

Tal oli suhe Tove Janssoniga. 

Arhitekt Reima Pietilä oli tema vend.

Soome kunstnikud
Sündinud 1917
Surnud 2009
Ado Jalakas

Ado Jalakas (sündinud 14. jaanuaril 1938;  Veltsa vald, Mihkli kihelkond, Läänemaa) on endine Eesti maadleja.

Lõpetas 1956. aastal Tallinna Mäetehnikumi ja 1967. aastal Tihemetsa Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikumi. 

On alates 1992. aastast olnud talupidaja Koonga vallas (praegu Lääneranna vallas) Pärnu maakonnas.

Sportlasena
Sportima hakkas Tarva 7-klassilises Koolis, harrastas kergejõustikku. Maadlustreeninguid alustas 1952. aastal Boris Sülluste suunamisel, 1961. aastal jätkas Tallinna Kalevis Arvo Mõttuse juhendamisel. 

Ta tuli aastatel 1954–1958 Kreeka-Rooma ja vabamaadluses kuus korda Eesti NSV noorte meistriks. Tuli kaks korda vaba- (1959 ja 1961) ning kolm korda sambomaadluses (1960–1962) Eesti NSV meistriks. 

Olles ajateenistuses Nõukogude sõjaväes, tuli 1958. aastal vabamaadluses Läti NSV meistriks ja sai sambomaadluses hõbemedali. Võitis 1962. aastal Balti NSV-de meistrivõistlustel kuldmedali. 

Tuli 1956. aastal vabamaadluse poolraskekaalus NSV Liidu noortemeistriks. Sai Nõukogude sõjaväe meistrivõistlustel vabamaadluses 1959. aastal ja sambomaadluses 1960. aastal kuldmedali. Sai vabamaadluses 1966. aastal NSV Liidu maaspordiühingute meistrivõistlustel pronksmedali.

Tunnustus
1958 NSV Liidu meistersportlane vabamaadluses
1961 NSV Liidu meistersportlane sambomaadluses

Välislingid

Eesti maadlejad
Eesti sambomaadlejad
Sündinud 1938