joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Schoenfelsi loss

Schoenfelsi loss (letseburgi keeles Schlass Schëndels, prantsuse keeles château de Schoenfels, saksa keeles Schloss Schönfels) on Kesk-Luksemburgis Seitsme lossi orus asuv loss. Loss kuulub praegu Luksemburgi riigile, ent renoveerimistööde tõttu saab külastada vaid lossi aeda ja õue.

Ajalugu 
Esimese Schoenfelsi lossi ehitas arvatavasti 1292. aastal Schoenfelsi Friedrich. Abielude kaudu kuulus loss järgnevalt Ansembourgi ja Sassenheimi perekondadele.  

1497. aastal läks Schoenfelsi loss Schliederer von Lacheni perekonna valdusesse ja oli nende valduses kuni 18. sajandini. Sel ajal oli Schoenfelsi lossi isand kõigepealt Heinrich Schliederer (ka Schloeder) von Lachen. Donjon'i sissepääs on kaunistatud tema relvadega. Heinrich Schliederer von Lachenist kujunes selle aadliperekonna ajaloos otsustav isik. Ta lahkus 1490. aasta paiku Speyeri piiskopi teenistusest Badeni markkrahvi Christoph I teenistusse ja temast sai ühtlasi kuningas Maximilian I kuberner Luksemburgis. Ta kolis Luksemburgi ja sai Schoenfelsi lossi isandaks. Kui Friedrich von Lachen 1520. aastal Anna von Wampachiga abiellus, omandas Schliederer von Lacheni perekond ka Oberwampachis asunud Wampachi lossi. Nad ehitasid uue lossi ja seal on 1580. aastast ka selle perekonna vapikivi. 

Schoenfelsi feodaalloss oli strateegiliselt vähetähtis, kuid 1683. aastal hävitasid prantslased selle kaitserajatised.

22. juunil 1690 põlesid loss ja küla Theodor de Neunheuseri ja Brandenburgi isanda vahelise tüli käigus maha. Juba 1700. aastal jagati Schoenfelsi omandiõigus Ch.-Antoine Schliederer von Lacheni ja Theodore de Neunheuseri vahel.

Kui Marie-Catherine de Neunheuser 1759. aastal Genouillacist pärit Pierre-François de Gaillot'ga abiellus, sai viimasest Schoenfelsi isand. 18. augustil 1813 müüs tema poeg François-Romain de Gaillot lossi Jean-Baptiste Thornile (Thorn-Suttor de Remich), kes oli Luxembourgi provintsi kuberner Belgia perioodil (1831–1839). Jean-Baptiste Thorn ostis 1818. aastal ka Hollenfelsi lossi ja müüs mõlemad lossid 1840. aastal Belgia senaatorile Jacques Englerile. Jacques Engler kinkis Schoenfelsi lossi kaks aastat hiljem oma väimehele parun Auguste Goethalsile. Viimane ehitas 1870. aastal donjon'i kõrvale härrastemaja ja tõenäoliselt ka donjon'i uusgootistiilis katuse. Pärimise teel läks loss edasi Haagist pärit Charles Van den Polli perekonna valdusesse.

1948. aastal ostis kinnistu koos suure metsaalaga Luksemburgi puiduärimees Camillle Weiss, kuid loovutas selle 16. märtsil 1971 Luksemburgi riigile. Riik lammutas härrastemaja 1976. aastal.

Loss praegu 
Praegu käivad donjon'i restaureerimistööd. Pärast restaureerimise lõppu kavatseb Luksemburgi riik avada Schoenfelsi lossis Mameri oru looduskaitseala külastuskeskuse. Samuti on lossi plaanitud Luksemburgi Metsaameti tööruumid. Restaureerimise ajal on loss külastamiseks suletud.

Viited 

Luksemburgi lossid
Venemaa suurmeister

Venemaa suurmeister (vene keeles гроссмейстер России) on Venemaal males sportlike saavutuste eest tulemuspõhiselt antav kõrgeim nimetus.

Nimetus kehtestati detsembris 2007 ilmunud Venemaa föderaalseaduses "Kehakultuurist ja spordist Venemaal".

Tegu on eluaegse nimetusega ning selle saavutamiseks on vaja täita teatud nõuded ja tingimused, mis on kinnitatud Venemaa Föderatsiooni spordiministri käskkirjaga 2013. aastast. Selle alusel antakse Venemaa suurmeistri nimetus vähemalt 16-aastasele maletajatele, kes on tulnud näiteks klassikalises males maailmameistrivõistlustel kuue parema või Euroopa meistrivõistlusel kolme parema hulka. Samuti on võimalik nimetust saada kui jõuda võistkondlikel maailmameistrivõistlustel nelja või Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel kahe parema hulka. Eraldi nõuded on kiir- ja välkmales.

Analoogiline nimetus on ka kabespordis (Venemaa suurmeister). Teistel spordialadel tulemustepõhiselt antav kõrgeim nimetus on Venemaa rahvusvahelise klassi meistersportlane (мастер спорта России международного класса).

Varem, Nõukogude Liidus, oli maletajatele kõrgeim antav nimetus NSV Liidu suurmeister.

Venemaa suurmeistreid
2011 – Sergei Karjakin, Vladimir Potkin, Valentina Gunina 
2012 – Sanan Sjugirov
2013 – Olga Girja

Vaata ka
Suurmeister
Rahvusvaheline suurmeister
NSV Liidu suurmeister

Viited

Males antavad nimetused
Venemaa male
Sonoya Mizuno

Sonoya Mizuno (jaapani keeles ソノヤ・ミズノ; sündinud 1. juulil 1988 Tōkyōs) on jaapani päritolu Suurbritannia näitleja ja endine tantsija. Jaapanis sündinud Mizuno kasvas üles Inglismaal.  Kahekümneaastaselt alustas ta fotomodelli karjääri. 2015. aastal tegi ta debüüdi näitlejana filmis "Ex Machina".

Välislingid
 

Suurbritannia filminäitlejad
Sündinud 1988
Osterland

Osterland (terra orientalis) on ajalooline piirkond Saksamaal. See paiknes Elbe ja Saale jõe vahel põhja pool Pleissnerlandi, mille see hiljem neelas, ning see sisaldas Leipzigi linna. Nimi tuleneb territooriumi endisest nimest Ostmark, mis tähendab idamarki.

Tänapäeval jääb ala Saksamaa Tüüringi ja Saksi-Anhalti liidumaale.
Pleiße

Pleiße on jõgi Saksamaal Saksimaal ja Tüüringis.

Pleiße saab alguse Zwickaust edelas Ebersbrunnis, voolab siis läbi Werdau, Crimmitschau, Altenburgi ning teiste Saksimaa ja Tüüringi linnade ja külade, enne Leipzigis paremalt Weiße Elsterisse suubumist. Parempoolsed lisajõed: Paradiesbach, Wyhra, Gösel. Vasakpoolsed lisajõed: Koberbach, Sprotte. Valgla: 1876 km².

Jõe algne looduslik pikkus oli 115 km; kuid Leipzigist lõunas seda õgvendati ja pikkus on nüüd umbes 90 km.

Vaata ka 

 Kleine Pleiße
Negidali keel

Negidali keel on Venemaal Kaug-Idas Amuuri alamjooksul ja selle lisajõe Amguni ääres negidalide räägitud tunguusi keel. Kuulub koos evengi ja eveeni keelega tunguusi keelte põhjarühma.

Negidali keel on väljasurev keel. Seda räägivad veel vaid üksikud vanainimesed, kes elavad Habarovski krai Polina Ossipenko nimelises rajoonis. 2010. aasta Venemaa rahvaloenduse andmeil pidas Venemaal negidali keelt emakeeleks 74 inimest. Negidale oli kokku 510 inimest.

2016. aastal ilmus negidalikeelne aabits.

Viited

Välislingid 

http://lingsib.iea.ras.ru/ru/languages/negidal.shtml
https://minlang.iling-ran.ru/lang/negidalskiy
https://glottolog.org/resource/languoid/id/negi1245
http://endangeredlanguages.com/lang/2891

Tunguusi keeled
Habarovski krai
Pumpelektrijaam

Pumpelektrijaam ehk pumphüdroelektrijaam ehk pumpejõujaam ehk hüdropumpejaam ehk hüdroakumulatsioonijaam on hüdroelektrienergiat salvestav rajatis, mida kasutatakse elektrienergia nõudluse tasakaalustamiseks olles sisuliselt energiasalv. Energia salvestamiseks kasutatakse gravitatsiooni potentsiaalset energiat, pumbates vett madalamast veehoidlast kõrgemasse. Pumpamiseks kasutatakse tavaliselt odavamat elektrienergiat vähese tarbimise ajal. Suure energianõudlusega aegadel lastakse ülemise veehoidla vesi elektri tootmiseks läbi hüdroturbiinide. Kuigi kaod süsteemis muudavad jaama energianegatiivseks, on tegu siiski efektiivse viisiga elektrisüsteemi stabiliseerimiseks.

Pumpejõujaamad võimaldavad salvestada katkendlike energiaallikate (päikese, tuule ja teised taastuvad energiaallikad) või liigset stabiilsete allikate (põlevkivi, tuuma) energiat suurema energiakoormusega aegadeks. Võrreldes sarnase nimivõimsusega hüdroelektrijaamadega on pumpjaamade veehoidlad palju väiksemad ja tööperioodid on tihti lühemad kui pool päeva.

Pumpelektrijaam on kõige suurema salvestusvõimega elektrivõrgu salvestusmeetod. 2017. aastal olid sellised jaamad 95% kogu maailma võrguga ühendatud salvestusmahust. Süsteemi kogu kasutegur on 70–80% või lausa 87%. Hüdroakumulatsioonijaamade põhiline negatiivne aspekt on vajadus spetsiifilise asukoha järgi. Olulised on nii geograafiline kõrgus kui ka vee kättesaadavus. Sobilikud asukohad on mägedes, kus on potentsiaalselt looduslikku ilu. See tekitab rajamisele ökoloogilisi ja sotsiaalseid probleeme. Mitmed väljapakutud uued kohad on olnud tööstuslikes piirkondades, näiteks vanades kaevandustes.

Eestis on kaalutud hüdropumpjaama ehitamist Paldiskisse, paigutades ühe reservuaari maa alla.

Ülevaade
Vähese elektritarbimise ajal kasutatakse üleliigset tootmisvõimsust, et pumbata vett ülemisse veehoidlasse. Kui elektri nõudlus suureneb, vabastatakse vesi läbi turbiini alumisse veehoidlasse, tootes niimoodi elektrit.

Ainult hüdroakumulatsioonijaamana toimiv jaam pumpab vett ülemisse veehoidlasse, kuhu vesi muul moel ei tule. On võimalik kasutada akumulatsioonijaamana veehoidlaid, kuhu voolab vesi ka looduslikult ojade või jõgede kaudu sisse. Sellised jaamad, mis pumpasid üldse ei kasuta, on lihtsalt hüdroelektrijaamad. Ka ilma pumpadeta hüdroelektrijaamu, millel on suur veehoidla, on võimalik kasutada elektrivõrgu balansseerimiseks, peatades elektri tootmise ja vee liikumise vähese tarbimise ajaks.

Vaata ka

 Kruonise hüdroakumulatsioonijaam
 Hüdroelektrijaam

Viited

HüdroelektrijaamadPaisud
Nowe

Nowe (saksa keeles Neuenburg in Westpreußen, 1942–1945 Neuenburg (Weichsel)) on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Świecie maakonnas, Nowe valla halduskeskus. Nowe asub Visla vasakul kaldal.

Galerii

Kujawy-Pomorze vojevoodkonna linnad
Lemmenjoki rahvuspark

Lemmenjoki rahvuspark (soome keeles: Lemmenjoen kansallispuisto, põhjasaami keeles: Leammi álbmotmeahcci) on Soome rahvuspark, mis asub Inari ja Kittilä valdades Lapi maakonnas.

Rahvuspark asutati 1956. aastal ning seda on hiljem kaks korda laiendatud. Pargi pindala on 2850 ruutkilomeetrit ning see on Soome suurim rahvuspark ja Euroopa suurimaid rahvusparke.

Lemmenjoki rahvuspark sai nime rahvusparki läbiva 80 km pika Lemmenjoki jõe järgi. Lemmenjoki rahvuspargis on umbes 60 km tähistatud matkaradu ning üle kümne tasuta ja kolm tasulist matkamaja. Lemmenjokile on ehitatud ka mõned sillad ning samuti saab jõel paadiga sõita.

2018. aastal külastas Lemmenjoki rahvusparki üle 16 000 inimese.

Viited

Soome rahvuspargid
Salwa Eid Naser

Salwa Eid Naser (s. Ebelechukwu Agbapuonwu, sündinud 23. mail 1998) on Nigeerias sündinud Bahreini kergejõustiklane, kes on spetsialiseerunud 400 meetri jooksule. Ta on 2019. aasta maailmameister isikliku rekordiga 48,14 ja esimene Aasia naine, kes on tulnud maailmameistriks. Ta on 2015. aasta kergejõustiku noorte maailmameistrivõistluste ja 2015. aasta sõjaväelaste maailmameistrivõistluste kuldmedalist ning 2017. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedalist. Ta on Indoneesias Jakartas peetud 2018. aasta Aasia mängude kuldmedalist mängude rekordiga 50,09.

Ebelechukwu Agbapuonwu sündis Nigeerias Anambra osariigis. Ta hakkas jooksma kooli ajal üheteistkümneaastaselt ja keskendus 400 m distantsile. Ta oli 2013. aasta koolide meister Port Harcourtis. 2014. aastal vahetas ta truuduse Bahreini vastu, pöördus islami usku ja muutis oma nime. Algselt juhendas teda Nigeerias John George Obeya. Küsimusele oma uuele riigile ülemineku kohta väljendas ta, et on kolimisega rahul ja ei soovi oma suhetest Nigeeria Kergejõustiku Föderatsiooniga pikeneda, öeldes: "Mul pole AFN-ile midagi öelda". 

Bahreinis Riffas asuv Naser saavutas oma esimese edu 2014. aasta Araabia juunioride kergejõustiku meistrivõistlustel, kus ta sai kuldmedali nii 200 kui ka 400 meetri jooksus. Pärast seda saavutust hakkas ta sporti tõsisemalt võtma ning tegi 2014. aasta noorte olümpiamängude Aasia katsetel 400 m jooksus uueks ajaks 54,50 sekundit. Ta parandas pidevalt noorte olümpiamängudel veelgi oma aega, joostes esimeses voorus 53,95 sekundit. Finaalis võitis ta hõbemedali Austraalia sportlase Jessica Thorntoni järel uue isikluku rekordiga 52,74 sekundit. 

Naser alustas koostööd Bulgaaria endise sportlase Yanko Bratanoviga, kes juhendas ka kaasmaalast Kemi Adekojat. Bulgaarias püstitas ta 2015. aasta alguses juunioride riiklikud rekordid 100 meetri jooksus 11,70 sekundit ja 200 meetri jooksus 23,03 sekundit. Ta kinnitas end 2015. aasta Aasia noorte kergejõustiku meistrivõistlustel kuldmedaliga mandri parimaks jooksjaks oma vanuserühmas. Seejärel jooksis ta end 2015. aasta maailma noorte võistlusel maailma parimate hulka.

Finaalis edestas ta soosikuks peetud ameeriklast Lynna Irbyt ning saavutas kuldmedali elu parima tulemusega – 51,50 sekundit. Hidžaabiga joostes jõudis ta finaali päev pärast ramadaani, mis võimaldas tal pärast võistlust normaalselt süüa. Selle võiduga oli ta pärast maailmameister Maryam Yusuf Jamalit teine Bahreini naine, kes on maailmameistriks tulnud. Tema taktikalist jooksu kiitis kümnevõistluse maailmarekordi omanik Ashton Eaton, kes kutsus teda tasustatud reisile, et treenida temaga kolm päeva. 

Naser tuli esimest korda täiskasvanute maailmameistriks 2015. aasta oktoobris toimunud sõjaväe maailmamängudel. Võisteldes 2012. aasta olümpialaste Bianca Răzori ja Nataliya Pyhyda vastu, võitis ta 400 m jooksu isikliku rekordiga 51,39 sekundit ja oli täiskasvanute arvestuses selle võistluse läbi aegade noorim võitja.

Välislingid

 

Katari kergejõustiklased
Jooksjad
Sündinud 1998
Märten Kuusk

Märten Kuusk (sündinud 5. aprillil 1996 Tallinnas) on Eesti jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Ungari kõrgliiga klubis Újpest.

Klubikarjäär
Oma jalgpalliteekonda alustas Kuusk klubis Tallinna FC Kotkas, sealt siirdus ta edasi Nõmme Kaljusse, kus ta mängis alguses noortevõistkonnas ning duubelmeeskonnas. Debüüdi esindusmeeskonnas tegi ta 1. oktoobril 2014, kui sai karikamängus FC Kuressaare vastu platsil olla ühe minuti. Järgmist võimalust esindusmeeskonnas tuli Kuusel oodata pea aasta aega, 29. septembril 2015 sekkus ta samuti vahetusest karikamängu (sellel korral Narva JK Transi vastu) 89. minutil ning tegi kaasa kogu lisaaja.

Alates 2. märtsist kuni 30. juunini 2016 oli ta laenul Rakvere JK Tarvases ning käis väljakul kuueteistkümnest liigamängust neljateistkümnes. Selle perioodi jooksul ei võitnud Tarvas mitte ühtegi liigamängu, ainus viik mängiti Tartu JK Tammekaga (kusjuures lõi Kuusk 2:2 viigiga lõppenud kohtumises oma ainsad väravad Tarvase eest).

Kaljusse naastes jätkas ta mängimist duubelmeeskonnas kuni hooaja eelviimase mänguni 29. oktoobril 2016, kui ta sai Nõmme Kalju esindusmeeskonnas kirja oma esimese liigamängu. Tammekat võideti 0:1 ning Kuusk tegi poolkaitsjana kaasa kogu kohtumise.

Jaanuaris 2017 siirdus Kuusk mängima Tallinna Flora ridadesse. Debüüdi tegi ta 26. veebruaril, kui superkarikafinaalis kaotati FC Infonetile 5:0. Samal hooajal aitas ta oma uue koduklubi Premium liiga võiduni, käies platsil 16 korda (kokku mängiti 36 mängu), andes ühe väravasöödu ning lüües ühe värava.

Tema leping Floraga kestis 2021. aasta lõpuni.

2022. aasta jaanuaris sõlmis ta kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Ungari kõrgliiga klubiga Újpest.

Koondisekarjäär

Noortekoondised
Aastatel 2011–2016 mängis ta Eesti noortekoondistes 45 mängu ning lõi 2 väravat.

A-koondis
Alates 2018. aastast on ta korduvalt teeninud kutse A-koondisse, debüüdi tegi ta 15. jaanuaril 2019, kui tegi kaasa Kataris toimunud 0:0 viigiga lõppenud sõpruskohtumises Islandiga kõik 90 minutit.

Karjääri statistika

Klubi
Uuendatud seisuga 4. aprill 2021

Koondis
Uuendatud seisuga 4. aprill 2021

Saavutused

Klubi
Nõmme JK Kalju II
Esiliiga B: 2013

Nõmme Kalju FC
Eesti karikas: 2015

Tallinna FC Flora
Premium liiga: 2017, 2019, 2020
Eesti karikas: 2020
Eesti Superkarikas: 2020, 2021

Vaata ka
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid
Eesti Jalgpalli Liidu profiil
FC Flora profiil
Transfermarkti profiil
Koondise mängud

Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallikoondislased
Nõmme Kalju FC jalgpallurid
Rakvere JK Tarva jalgpallurid
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Meistriliiga mängijad
Sündinud 1996
Abigail Adams

Abigail Adams (sünninimi Abigail Smith; 22. november 1744 – 28. oktoober 1818) oli Ameerika Ühendriikide esimese asepresidendi ja teise presidendi John Adamsi abikaasa, ametlikult nii ajaloo esimene Ameerika Ühendriikide teine leedi kui ka teine Ameerika Ühendriikide esimene leedi. Samuti oli ta ka 1767. aastal sündinud kuuenda USA presidendi John Quincy Adamsi ema.

Välislingid 
 

Ameerika Ühendriikide esileedid
Ameerika Ühendriikide teised leedid
Sündinud 1744
Surnud 1818
Urho Kekkoneni rahvuspark

Urho Kekkoneni rahvuspark (soome keeles: Urho Kekkosen kansallispuisto) on Soome rahvuspark, mis asub Savukoski, Sodankylä ja Inari valdades Lapi maakonnas.

Rahvuspark asutati 1982. aastal ning selle pindala on 2550 ruutkilomeetrit. See on Lemmenjoki rahvuspargi järel Soome suuruselt teine rahvuspark. Rahvuspark nimetati Urho Kekkoneni järgi, kes oli Soome peaminister ja president.

Rahvuspargist voolab läbi Suomujoki jõgi. Pargi matkarajad sobivad matkamiseks ka väheste kogemustega matkajatele ning pargi kõnnumaa võimaldab teha ka pikki ja nõudlikke matkasid.    

2019. aastal külastas rahvusparki umbes 367 000 inimest.

Viited

Soome rahvuspargid
Pallas-Yllästunturi rahvuspark

Pallas-Yllästunturi rahvuspark (soome keeles: Pallas-Yllästunturin kansallispuisto) on Soome rahvuspark, mis asub Enontekiö, Kittilä, Kolari ja Muonio valdades Lapi maakonnas.

See on Soome suuruselt kolmas rahvuspark, kattes 1020 ruutkilomeetrit. Külastajate arvult on see Soome populaarseim rahvuspark ning 2019. aastal külastas seda umbes 561 000 inimest.

Rahvuspark asutati 2005. aastal kui 1938. aastal loodud Pallas-Ounastunturi rahvuspargiga liideti Ylläs-Ounastunturi kaitseala. 

Pallas-Yllästunturi rahvuspargis asub umbes 350 kilomeetrit tähistatud matkaradu. Populaarseim matkarada on 55 km pikk Hetta-Pallase rada, mille läbimiseks kulub umbes 3–4 päeva. Pikimad matkarajad on 69 km ja lühimad 2 km pikad.

Viited

Soome rahvuspargid
Spacewar!

"Spacewar!" on Ameerika Ühendriikide arvutiteadlase Steve Russelli 1962. aastal loodud videomäng.

See kirjutati Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi (MIT) vastpaigaldatud  DEC PDP-1 miniarvutile. Mängu programeerimione võttis umbes 200 tundi ja protsessis osales lisaks Russellile veel mitu MIT-iga seotud inimest: Peter Samson, Dan Edwards, Martin Graetz ja Wayne Wiitanen. Hiljem levis see ka teistesse lähedalasuvatesse ülikoolidesse.

Mängu sisuks on kahe mänjgija kontrollitavate kosmoselaev omavaheline võitlus läheduses paikneva tähe gravitatsiooniväljas. Seejuures on mõlemal laeval piiratud arv laskemoona ja kütust.

"Spacewar!" on üks videomängude varase ajaloo tähtsamaid ja mõjukamaid teoseid. See inspireeris mitmeid hilisemaid mänge, nende hulgas esimest kaht kommertsarkaadmängu "Galaxy Game" ja "Computer Space", mis mõlemad ilmusid 1971. aastal. 2007. aastal valiti see 10 ajaloo tähtsaima videomängu hulka, mille alusel loodi Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogu videomängukogu.

Viited

Kirjandus 
 McNeil, Steve (2009). Hey! Listen!: A journey through the golden era of video games. Hachette UK. ISBN 9781472261342.

Välislingid 
 

1962
Videomängud
Pyhä-Luosto rahvuspark

Pyhä-Luosto rahvuspark (soome keeles: Pyhä-Luoston kansallispuisto) on Soome rahvuspark, mis asub Sodankylä ja Pelkosenniemi valdades Lapi maakonnas.

Rahvuspark asutati 2005. aastal, kui Soome vanima, 1938. aastal asutatud Pyhätunturi rahvuspargiga liideti Luosto mäekuru. Rahvuspargi pindala on 142 ruutkilomeetrit.

Pyhä-Luostos asub Soome lõunapoolseim tundur. Tundurid on Alpidega sarnanevate mägede jäänused, mis on umbes 2 miljardit aastat vanad. Mägedel kasvavad männimetsad, mis on enam kui 200 aastat vanad. Kõrgeimad tundurid on Noitatunturi (540 m) ja Ukko-Luosto (514 m).

2019. aastal külastas Pyhä-Luosto rahvusparki üle 169 000 inimese.

Viited

Soome rahvuspargid
Sonya-klassi miinitraaler

Sonya-klassi miinitraaler, vene keeles проект 1265 Яхонт (projekt 1265 Jahont), on Nõukogude Liidus hulgaliselt valmistatud ja mitmes riigis tänaseni kasutusel olev rannikumere ja avamere miinitraaler.

Kirjeldus 
Põhilised andmed:
Veeväljasurve 427-460 t
Pikkus 49 m
Laius 8,8 m
Süvis 2,45 m
Kiirus 14 sõlme
Sõidukaugus 1500 miili (10 sõlmega)
Autonoomsus 10 päeva
Relvastus automaatkahurid 1x2-30 mm AK-230, 1x2-25 mm 2M-3M või 1x6-30 mm AK-630; lühimaa õhutõrjeraketid Strela-3, 6 meremiini, miiniotsimis- ja traalimisvarutsus.
Meeskond 44 in, sh 6 ohvitseri

Ajalugu 
Traaleri väljatöötamist alustati 1968. aastal, vahetamaks välja Vanya-klassi miinitraalerid. Esimene laev valmis 1971. aastal ja seeriatootmine algas 1972. aastal. Kokku ehitati kuni 81 seda klassi laeva, neist umbes 20 läks või jäi välisriikidele. Vähemalt 5 seda klassi laeva (BT-44, BT-122, BT-143, BT-150, BT-94) paiknesid Nõukogude okupatsiooni lõpuaastail ka Tallinna mereväebaasis. Tootmine lõpetati 1991. Lõpus lisandusid tosinkond modifitseeritud versiooni 1265E.

Enamus Sonya klassi laevu on tänaseks maha kantud. 

Järeltulijaks oli üldiselt plaanitud märksa suurem Aleksandrit-klassi miiniotsija, kuid see hakkas ühtlasi asendama ka suuremaid ookeani-miinitraalereid.

Kasutajad 

Traalerid on kasutusel veel järgnevate riikides:
 Venemaa - 26 (sh Balti laevastikus 5, Põhjalaevastikus 8, Musta mere laevastikus 2)
 Ukraina - 2
 Vietnam - 4
 Bulgaaria - 4
 Kuuba - 4
 Süüria - 1
 Aserbaidžaan - 2

Vaata ka 
Aleksandrit-klassi miiniotsija
Lindau-klassi miinijahtija
Tripatite-klassi miinijahtija

Välislingid 

 Russianships.info: Sonya class

Nõukogude Liidu sõjalaevad
Venemaa Föderatsiooni sõjalaevad
Hergo Tasuja

Hergo Tasuja (sündinud 20. oktoobril 1986 Tubalal) on Eesti omavalitsustegelane ja kogukonnaaktivist. Ta on alates 25. novembrist 2021 Hiiumaa valla vallavanem.

Ta oli 1. oktoobrist 2020 – 25. novembrini 2021 Hiiumaa valla vallavanema asendaja. Aastatel 2017–2020 oli ta Emmaste osavallavanem.

Tasuja artikleid on avaldatud ajalehes Hiiu Leht. Ta on õpetanud Emmaste Põhikoolis ajalugu ja kehalist kasvatust ning tegutsenud jalgpallitreenerina.

Haridus 
Tasuja on õppinud Palade Põhikoolis ja Noarootsi Gümnaasiumis. Ta on omandanud Tallinna Ülikoolis ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetaja eriala ning Tallinna Ülikooli Haapsalu kolledžis inglise keele õpetaja eriala.

Poliitiline tegevus 
Tasuja kuulus 2004–2006 erakonda Res Publica, seejärel juunini 2015 Isamaa ja Res Publica Liitu. Ta oli detsembrist 2013 erakonna Hiiumaa piirkonna juht.  2016. aastast on Tasuja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 

Tasuja kandideeris 2009. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimistel Pühalepa vallas, sai 33 häält ega osutunud volikokku valituks.  2013. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimistel Emmaste vallas sai ta 41 häält ja pääses volikokku.  2017. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimistel Hiiumaa valla Emmaste osavallas sai 153 häält ja pääses Hiiumaa valla volikokku.  Ta kandideeris 2019. aasta Riigikogu valimistel 5. valimisringkonnas, sai 208 häält ega osutunud valituks. Ta sai 2021 kohalike volikogude valimistel 437 häält.

Kogukondlik tegevus 
Tasuja on Kaitseliidu liige. Ta oli Noorte Kotkaste Hiiumaa malevkonna pealik ja 2009. aastast Hiiu maakonna noortekogu Ankur juhatuse esimees. Hiljem hakkas ta pidama Hiiumaa spordiblogi. Tasuja nimetati 2014. aastal Hiiu maakonna aasta vabatahtlikuks.

Viited

Välislingid 
 Hergo Tasuja blogi

Eesti omavalitsustegelased
Eesti õpetajad
Sündinud 1986
Burchard Lieberg

Burchard Johann Friedrich Lieberg (vkj 14. juuni/ukj 27. juuni 1914 Riia – 21. oktoober 2003 Kassel, Saksamaa) oli vaimulik Eestis ja Saksamaal.

Ta lõpetas aastal 1932 Tallinna Toomkooli ja aastal 1938 Tartu Ülikooli usuteaduskonna. Aastal 1939 oli ta prooviaastal Pöide, Võru ja Tallinna Niguliste koguduses.

Lieberg ordineeriti 15. oktoobril 1939 Tallinna Niguliste kirikus Konrad Mühleni poolt üldkiriku vikaarõpetajaks. Lahkus 1939 Saksamaale. 1939–1979 oli ta kirikuõpetaja Saksamaal.

Ta oli Eesti abistamise ühingu "Estlandhilfe" rajaja.

Tunnustus 
 1991 – EELK titulaarpraost
 1997 – Saksamaa Bundesverdienstkreuz
 2000 – Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk

Isiklikku 
Ta abiellus 14. veebruaril 1940 Lisa Liebergiga ((1910–1978) neiuna Hoffmann, Arthur Friedrich Wilhelm Hoffmanni tütar). Tema emapoolne vanaisa oli Hageri õpetaja Konstantin Thomson, tädipoeg Paul-Gerhard Hörschelmann on pastor Saksamaal. Onu Herbert Lieberg oli Pöide, Saaremaa Jaani, Nissi ja Kaarma koguduse õpetaja.

Viited

Välislingid 
 EELK: Burchard Lieberg

Baltisaksa vaimulikud
Tallinna Toomkooli vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Estonia liikmed
Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1914
Surnud 2003
Johannes Vetter

Johannes Vetter (sündinud 26. märtsil 1993 Dresdenis) on Saksamaa kergejõustiklane, odaviskaja. Tema isiklik rekord on 11. juulil 2017 Luzernis visatud 94,44.

2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Londonis tuli ta tulemusega 89,89 maailmameistriks. Samal aastal tuli ta Saksamaa meistriks tulemusega 89,35 m. 2019. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Dohas sai ta tulemusega 85,37 pronksmedali.

Ta valiti 2017. aastal Saksamaa aasta kergejõustiklaseks ja Euroopa aasta kergejõustiklaseks.

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht
 

Saksamaa odaviskajad
Sündinud 1993
Vladislav Kreida

Vladislav Kreida (sündinud 25. septembril 1999 Tallinnas) on Eesti jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Ukraina kõrgliiga klubis Rivne Veres.

Klubikarjäär
Kreida jalgpallurikarjäär algas kodulinna klubis Tallinna KSK FC Štrommi, kus ta mängis aastal 2007 ja jätkus kesklinna klubis Tallinna JK Legion, kus ta mängis noortevõistkondades ning 2015–2016 U17 meeskonnas. Veebruaris 2016 liitus ta Tallinna FC Floraga, mängides algul teises ja esimeses duubelmeeskonnas vastavalt Esiliiga B-s ja Esiliigas.

Debüüdi Flora esindusmeeskonnas tegi Kreida 17. juulil 2017, kui karikamängus võideti Tartu FC Heliost kodustaadionil 17:1. Kreida tegi kaasa kogu mängu ning sai kollase kaardi. Mõni nädal hiljem, 8. augustil, õnnestus tal avada Flora esindusmeeskonnas ka väravaarve, seda 8:0 võiduga lõppenud karikamängus Narva United FC vastu.

2021. aastal läks ta laenule Rootsi esiliiga klubisse Helsingborgs IF. 2022. aasta jaanuaris suundus ta laenule Ukraina kõrgliiga klubisse Rivne Veres.

Koondisekarjäär
Aastatel 2017 ja 2019 käis Kreida U19 ja U21 koondises platsil kokku 7 korda. A-koondises tegi ta debüüdi 11. juunil 2019, sekkudes 82. minutil vahetusest Konstantin Vassiljevi asemele EM-valikmängu Saksamaa vastu. Mäng kaotati 8:0.

Karjääri statistika

Klubi
Uuendatud seisuga 31. märts 2021

Koondis
Uuendatud seisuga 31. märts 2021

Saavutused
Tallinna FC Flora
Premium liiga: 2019, 2020
Eesti karikas: 2020
Eesti Superkarikas: 2020

Vaata ka
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid
Eesti Jalgpalli Liidu profiil
Transfermarkti profiil
Koondise mängud

Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallikoondislased
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Meistriliiga mängijad
Sündinud 1999
Eesti jalgpallurid välismaal
Tanel Paas

Tanel Paas (sündinud 3. jaanuaril 1987) on eesti politoloog. 

Ta töötab Ühiskonnauuringute Instituudi arvamusküsitluste koordinaatorina.

Akadeemiliselt kuulub Korporatsioon Sakala liikmeskonda. 

Avaldanud artikleid ja arvamusi eesti ajakirjandusväljaannetes.

Viited

Korporatsioon Sakala liikmed
Sündinud 1987
Sirpa Paatero

Sirpa Hannele Paatero (neiuna Peltonen; sündinud 9. septembril 1964 Karhulas) on Soome poliitik, ta kuulub Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei ridadesse. Ta on 6. juunist 2019 Soome regionaal- ja riigihaldusminister.

26. septembrist 2014 kuni 29. maini 2015 oli ta Soome arengukoostöö minister. 1. veebruarist 2006 on ta Eduskunna liige. Aastatel 2007–2016 oli ta Soome Tööliste Spordiliidu eesistuja.

6. juunist 2019 on ta Soome regionaal- ja riigihaldusminister.

Isiklikku 
Ta on aastast 1987 abielus ehitusinsener Antti Paateroga, neil on kaks tütart. Ta on luterlane.

Välislingid 
 Sirpa Paatero koduleht (soome ja veidi rootsi keeles)
 Sirpa Paatero Eduskunna kodulehel (soome keeles)

Soome poliitikud
Sündinud 1964
Seatukat

Seatukat (saksa keeles Saudukat, Schweinsdukat või Eberdukat) on Hessen-Darmstadti maakrahvi Ludwig VIII korraldusel 1750. aasta paiku vermitud kullast jahimünt.

Mündi ühel küljel on kujutatud neljast L-tähest moodustatud risti, mille harud on kroonitud, ja teisel metssiga. Mündi legend "Durch die Ducaten ward ich verrathen" ('tukatite eest sain ma reedetud') jätkub läbi mõlema külje.

Välislink
Seatukati esi- ja tagakülje foto

Raha
Kaseküla kivikirstkalme

Kaseküla kivikirstkalme näol on tegu Eestis haruldase pronksiaegse matusekohaga. See asub Pärnamäe liivaseljandikul Pärnu maakonna Lääneranna vallas Kasekülas.    

See kivikirstkalme on üks 15 muistisest Kaseküla tuumikus, põldude vahel, omaaegse rannavallil. Kivikalme konstruktsioonid on pärast arheoloogilisi kaevamisi muudetud vaatamisväärusena eksponeeritavaks. Kivikirstu mõõtmed koos kiviringiga on 12 meetrit. Muistis on kohati rohtu kasvanud, kuid sellest hoolimata siiski kergesti leitav. Muistse matusekoha avastas ja registreeris muistisena Vello Lõugas 1971. aastal.

Arheoloogilised uuringud

Esimene arheoloogiline kaevamine tehti 1973. aastal Mati Mandeli juhendamisel, kes leidis segamini pööratud vanema ealise meesterahva luid ja hauapanusena pronksist habemenoa.

Dateering

Algselt dateeriti muistis I aastatuhande lõppu eKr. Kuid hilisemate uuringutega määrati uueks dateeringuks I aastatuhande II veerandil eKr. Raili Allmäe uuringu käigus selgus, et 16 imikut oli kivikirstkalmesse meatud ligi 2000 aastat hiljemgi.

Viited

Välislingid

Eesti kivikirstkalmed
Haapsalu linn
Eesti kivikalmed
Rahvusvõitlus

Rahvusvõitlus oli 1932–1933 Tartus ilmunud ajaleht. Ajaleht tutvustas end päises kui "Rahvuslikku politikat ja majanduslist iseseisvust taotlev ajaleht".

Vastutav toimetaja ja väljaandja oli Oskar Nachbar. Augustist 1932 kuni 9. septembrini 1933 ilmus kokku seitse numbrit (1932. aastal üks ja 1933. aastal kuus). Ajalehes kasutatavaim sõna oli "juut". Ajaleht suleti sisekaitseülema otsusel 12. septembril 1933 kuni kaitseseisukorra kestvuse lõpuni, kuna leht oli avaldanud lugupidamatust vabariigi valitsuse vastu ja levitanud valeteateid vabariigi valitsuse tegevuse kohta ning õhutanud vihavaenu üksikute rahvuste vahel. Toimetaja Nachbarile määras rahukogu 30-kroonise rahatrahvi või üheksapäevase aresti 5. juulil 1933 ilmunud artikli "Langemine" eest, kus kirjutati, et Eestit on 15 aasta jooksul valitsenud markisistid.

Viited

Välislingid

Eesti endised ajalehed
1962. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused

1962. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused toimusid Saksa DV-s Leipzigis 18. kuni 25. augustini. 

Meeste ujumisprogrammis asendati 100 m seliliujumine 200 m seliliujumisega. Lisaks tuli juurde  400 m kombineeritud ujumine nii meestele kui naistele ja 4 × 100 m vabaujumine meestele.

Tulemused

Ujumine mehed

100 m vabalt
	 
Maailmarekord: 53,6 (1961) Manuel dos Santos,  
Euroopa meister 1958: 56,3 Paolo Pucci,

400 m vabalt
	
Maailmarekord: 4.13,4 (1962) Murray Rose,  
Euroopa meister 1958: 4.31,3 Ian Black,

1500 m vabalt
	
Maailmarekord: 17.11,0 (1960) John Konrads,  
Euroopa meister 1958: 18.05,8 Ian Black,

200 m selili
	 
Maailmarekord: 2.10,9 (1962) Tom Stock,

200 m rinnuli
		 
Maailmarekord: 2.29,6 (1961) Chet Jastremski,  
Euroopa meister 1958: 2.41,1 Leonid Kolesnikov,

200 m liblikat
	
Maailmarekord: 2.10,8 (1962) Carl Robie,  
Euroopa meister 1958: 2.21,9 Ian Black,

400 m kompleksi
	
Maailmarekord: 4.51,0 (1962) Ted Stickles,

4x100 m vabalt
	 
Maailmarekord: 3.42,5 (1962)   Alain Gottvallès,Gerard Gropaiz,Jean-Pierre Curtillet,Robert Christophe

4x200 m vabalt
	
Maailmarekord: 8.10,2 (1960)  George Harrison,Dick Blick,Mike Troy,Jeff Farrell 
Euroopa meister 1958: 8.33,7  Gennadi Nikolajev,Vladimir Stružanov,Igor Lužkovski,Boris Nikitin

4x100 m kompleksi
		
Maailmarekord: 4.01,6 (1962)  Tom Stock,Chet Jastremski,Fred Schmidt,Peter Sintz
Euroopa meister 1958: 4.16,5  Leonid Barbier,Vladimir Minaškin,Vitali Tšenenkov,Viktor Polevoi

Ujumine naised

100 m vabalt
	
Maailmarekord: 1.00,2 (1960) Dawn Fraser,  
Euroopa meister 1958: 1.04,7 Kate Jobson,

400 m vabalt
	
Maailmarekord: 4.44,5 (1960) Chris von Saltza,  
Euroopa meister 1958: 5.02,6 Jans Koster,

100 m selili
	
Maailmarekord: 1.09,0 (1960) Lynn Burke,  
Euroopa meister 1958: 1.12,6 Judy Grinham,

200 m rinnuli
	
Maailmarekord: 2.48,9 (1961) Karin Breyer,  
Euroopa meister 1958: 2.52,0 Ada den Haan,

100 m liblikat
		
Maailmarekord: 1.07,3 (1962) Mary Stewart,  
Euroopa meister 1958: 1.11,9 Tineke Lagerberg,

400 m kompleksi
		
Maailmarekord: 5.21,9 (1962) Sharon Finneran,

4x100 m vabalt
	
Maailmarekord: 4.08,9 (1960)  Joan Spillane,Shirley Stobs,Carolyn Wood,Chris von Saltza 
Euroopa meister 1958: 4.22,9  Corrie Schimmel,Tineke Lagerberg,Greetje Kraan,Cocky Gastelaars

4x100 m kompleksi
	
Maailmarekord: 4:41.1 (1960)  Lynn Burke,Patty Kempner,Carolyn Schuler,Chris von Saltza 
Euroopa meister 1958: 4.52,9  Lenie de Nijs,Ada den Haan,Atie Voorbij,Cocky Gastelaars

Vettehüpped mehed

3 m hüppelaud
	
Euroopa meister 1958: László Újvári,

10 m torn
		
Euroopa meister 1958: Brian Phelps,

Vettehüpped naised

3 m hüppelaud
		
Euroopa meister 1958: Ninel Krutova,

10 m torn
	
Euroopa meister 1958: Aldona Kareckaité,

Veepall
	
Euroopa meister 1958:  Ottó Boros,Gábor Csillag,Zoltán Dömötör,István Hevesi,László Jeney,Tivadar Kanizsa,György Kárpáti,András Katona,Kálmán Markovits,Mihály Mayer,Róbert Molnár,István Pintér,József Váczi

Medalid
 Korraldajariik

Ujumise Euroopa meistrivõistlused
1962. aasta spordis
Eichsfeld

Eichsfeld (Tammeväli) on ajalooline piirkond Saksamaal Alam-Saksi kaguosas ("Untereichsfeld" = Alam-Eichsfeld) ja Tüüringi loodeosas ("Obereichsfeld" = Ülem-Eichsfeld), Harzi mägedest lõunas. Aastani 1803 oli Eichsfeld sajandeid Mainzi peapiiskopkonna osa, mis on põhjuseks tema praegusele positsioonile katoliikliku enklaavina valdavalt protestantlikul Põhja-Saksamaal. Pärast Saksamaa jagamist aastal 1945 sai Lääne-Saksamaa osast Duderstadti kreis. Mõned väikesed territooriumite vahetused Ameerika ja Nõukogude okupatsioonitsoonide vahel toimusid vastavalt Wanfriedi kokkuleppele.

Geograafia 

Täna moodustab suurem osa Obereichsfeldist Landkreis Eichsfeldi. Teised osad kuuluvad Unstrut-Hainich-Kreis kreisi. Untereichsfeld, hiljem Landkreis Duderstadt, liideti enamuses Göttingeni kreisiga, samas kui Lindau sai Katlenburg-Lindau osaks, mis nüüd on Northeimi kreisi osa. 

Linnad Eichsfeldis on Duderstadt, Heiligenstadt, Leinefelde-Worbis ja Dingelstädt.

Ajalugu 

Eichsfeldi on esmakordselt mainitud aastal 897 ja aastal 1022 loetles Mainzi peapiiskopkond oma valdusi piirkonnas, mida suurendati aastani 1573. Ottoonide Untereichsfeld sai Eichsfeldi osaks pärast seda, kui oli aastatel 1342 kuni 1434 olnud Braunschweig-Lüneburgi ja Grubenhageni osa.

Saksa talurahvasõja ajal Vabas riigilinnas Mühlhausenis rüüstati suurem osa kloostritest, kirikutest ja lossidest ning suurem osa Eichsfeldist sai protestantlikuks.  

Aastal 1575 teostasid jesuiidid Eichsfeldis edukalt Vastureformatsiooni. Kolmekümneaastane sõda jõudis Eichsfeldi aastal 1622 ning aastate jooksul rüüstasid piirkonda mitmed armeed (Rootsi, Taani, Tüüringi). Vestfaali rahu kohaselt taastas Mainzi peapiiskopkond katoliikluse piirkonnas, mis oli 2/3 ulatuses rüüstatud ja kaotanud 75% oma elanikkonnast.   

Napoleoni ajastul oli Eichsfeld osa Vestfaali kuningriigist, mis kaotati pärast Napoleon I kaotust Leipzigi lahingus.

Aastatel 1949 kuni 1990 kuulus Obereichsfeld Ida-Saksamaale. Selles ateistlikus riigis säilitasid inimesed oma katoliiklikud juured ja kirikuelu jäi suhteliselt puutumatuks.

Poliitika 
Eichsfeldi traditsioonilisuse tagajärjel on CDU valijate osakaal märkimisväärselt suurem kui ümberkaudsetel aladel.

Saksamaa ajaloolised piirkonnad
Alam-Saksi
Luciana Lamorgese

Luciana Lamorgese (sündinud 11. septembril 1953 Potenzas Potenza provintsis Itaalias) on Itaalia riigiametnik ja poliitik. Ta on 5. septembrist 2019 Itaalia siseminister Giuseppe Conte teises valitsuses.

Elulugu 
Ta sündis aastal 1953 Potenzas Potenza provintsis Itaalias.

Lamorgese õppis juristiks.

Aastast 1979 on ta töötanud Itaalia siseministeeriumis.

5. septembrist 2019 on ta Itaalia siseminister Giuseppe Conte teises valitsuses.

Itaalia poliitikud
Siseministrid
Sündinud 1953
Bank of Montreal

Bank of Montreal (prantsuse keeles: Banque de Montréal), mis tegutseb BMO Financial Groupina, on Kanada rahvusvaheline investeerimispank ja finantsteenuseid pakkuv ettevõte, mille peakontor asub Kanadas Quebecis Montrealis. Üks Kanada viiest suurest pangast, see on turukapitalisatsiooni ja varade järgi Kanada suuruselt neljas pank ning üks Põhja-Ameerika kümnest suurimast pangast. Tavaliselt tuntakse seda akronüümi BMO kaudu, mis on ühtlasi nii Toronto kui ka New Yorgi börsil oma aktsiasümbol.

Pank alustas ametlikult äritegevust 3. novembril 1817, tehes sellest Kanada vanima panga. Kanadas tegutseb pank kui BMO Bank of Montreal ja sellel on enam kui 900 kontorit, mis teenindavad üle seitsme miljoni kliendi.

Börsiettevõtted
Pangad
Kanada ettevõtted
Credit Suisse

Credit Suisse Group AG on Šveitsis asutatud ja baseeruv rahvusvaheline investeerimispank ja finantsteenuseid pakkuv ettevõte. Selle peakorter asub Zürichis, ja see peab kontoreid kõigis suuremates finantskeskustes kogu maailmas ning on üks kaheksast globaalsest "Bulge Bracket" pangast, mis pakuvad teenuseid investeerimispanganduse, privaatpanganduse, varahalduse ja jagatud teenuste alal. Credit Suisse on tuntud oma rangete panga-klientide konfidentsiaalsuse ja pangasaladuse hoidmise tavade poolest.

Credit Suisse asutati 1856. aastal Šveitsi raudteesüsteemi arendamise rahastamiseks. See andis välja laene, mis aitasid luua Šveitsi elektrivõrku ja Euroopa raudteesüsteemi.1900ndatel hakkas see üle minema jaepangandusele vastusena keskklassi tõusule ning UBSi ja Julius Bäri konkurentsile Šveitsis. Credit Suisse tegi koostööd First Bostoniga 1978. aastal. Pärast suurt ebaõnnestunud laenu pani First Boston rahalise stressi alla, ostis Credit Suisse 1988. aastal kontrollitava osaluse pangas. Aastatel 1990–2000 tegi ettevõte mitmeid omandamisi, suurendades dramaatiliselt oma turuosa, ostes muu hulgas Winterthur Groupi, Swiss Volksbanki, Swiss American Securities Inc. (SASI) ja Bank Leu.

Ettevõte korraldas end ümber aastatel 2002, 2004 ja 2006. See oli üks ülemaailmse finantskriisi ajal kõige vähem mõjutatud pankasid, kuid hakkas pärast seda vähendama oma investeerimisäri, korraldama koondamisi ja kärpima kulusid. Pank oli mitme maksustamise vältimisega seotud rahvusvahelise uurimise keskpunktis, mille tulemuseks oli süüdimõistmine ja 2,6 miljardi USA dollari suuruste trahvide konfiskeerimine aastatel 2008–2012. 2017. aastal oli Credit Suisse hallatavate varade maht 1,376 triljonit Šveitsi franki, mis on 9,9% rohkem kui 2016. aastal.

Oktoobris 2021 maksab Credit Suisse Ameerika turuvõimu teadaande kohaselt Ameerika Ühendriikide ja Suurbritannia ametivõimudele ligi 475 miljonit dollarit, et lahendada kohtuasjad, mis on seotud kahe võlakirjaga ja asutuse algatatud laenuga. Pank nimel Mosambiigi riigiettevõtteid. Need tehingud on kogunud kokku üle miljardi dollari. Neid kasutati altkäemaksu maksmiseks, samal ajal kui neid esitati investoritele Mosambiigi tuunipüügi arendamise rahastamiseks.

Börsiettevõtted
Pangad
Šveitsi ettevõtted
Mart Võrklaev

Mart Võrklaev (sündinud 30. mail 1984 Tallinnas) on Eesti poliitik, XIV Riigikogu liige.

Ta lõpetas 2003. aastal Jüri Gümnaasiumi. 2008. aastal lõpetas ta Eesti Maaülikooli geodeesia erialal. 2009. aastast õppis ta Tartu Ülikoolis õigusteadust.

Ta töötas aastatel 2006–2007 ettevõtte Empower Engineering OÜ nooremgeodeedina ja 2007–2012 Rae vallavalitsuses maakorraldajana. 

2012. aastal oli ta Rae valla abivallavanem, aastatel 2012–2019 oli ta Rae vallavanem.

28. aprillil 2010 astus ta Reformierakonda.

30. septembrist 2019 on ta (seoses Kalle Pallingu tagasiastumisega) XIV Riigikogu liige, 7. oktoobril 2019 andis ta ametivande.

Isiklikku 
Tal on kaks poega. Tema hobideks on golf, jalgrattasport ja reisimine.

Välislingid 
 Lühitutvustus Riigikogu lehel

Eesti Reformierakonna poliitikud
XIV Riigikogu liikmed
Eesti Maaülikooli vilistlased
Sündinud 1984
Georgi Prokopenko

Georgi Prokopenko (vene keeles Гео́ргий Я́ковлевич Прокопе́нко (ukraina keeles Георгій Якович Прокопенко; 21. veebruar 1937 Kobeljaki, Poltava oblast, Ukraina – 5. mai 2021) oli Nõukogude Liidu ujuja, kes oli spetsialiseerunud rinnuliujujaks. Ta oli 1964. aasta Tokyo suveolümpiamängude hõbemedalist 200 m rinnuliujumises. 
   
1962. aastal tuli ta Euroopa meistriks 200 m rinnuliujumises ning 1966. aastal 200 m rinnuliujumises ja 4x100 m kombineeritud teateujumises. 1963. aastast on ta NSV Liidu teeneline meistersportlane. Viiekordne NSV Liidu meister ja mitmekordne rekordiomanik. Ta kuulus 13 aastat NSV Liidu koondisse.

Ta on püstitanud neli maailmarekordit (1964) 100 m rinnuliujumises (2 korda), 220 jardi ja 4×110 jardi kombineeritud teateujumises ning üksteist Euroopa rekordit (1962–1964) 100 ja 200 meetri rinnuliujumises ning 4 × 100 m kombineeritud teateujumises. Teda on autasustatud medaliga "Töövapruse eest".

1946. aastal, pärast sõda, kolis ta koos perega Lvivi. 1951. aastal hakkas ta tegelema ujumisega. Ta õppis kõigepealt kommunikatsiooni tehnikumis ja lõpetas 1959. aastal Lvivi Riikliku Kehakultuuri Ülikooli.

1958. aastal võitis ta Bakuus 200 meetri rinnuliujumise. 1960. aastal tuli ta esmakordselt NSV Liidu meistriks, mis andis õiguse minna olümpiamängudele Roomas, kus ta oli 200 m rinnuliujumises kümnendal kohal.

1964. aastal parandas ta kaks korda maailmarekordit 100 meetri rinnuliujumises, võttes selle kuulsalt Ameerika ujujalt Chet Jastremskilt, kelle rekord sellel distantsil oli püsinud alates 1961. aastast. Samal aastal võitis ta Tokyo olümpiamängudel hõbemedali. Varem oli ta võistelnud ka 1960. aasta suveolümpiamängudel.

1966. aastal Hollandis Utrechtis toimunud Euroopa meistrivõistlustel sai ta kaks kuldmedalit, kinnitades sellega oma paremust parima rinnuliujujana.

1971. aastal lõpetas ta esinemised tippspordis. Kolm aastat töötas ta Lvivi spordiseltsis Dünamo ujumiskooli direktorina.

Ta töötas treenerina, õpetajana kehalise kasvatuse instituudis ja seejärel üle 30 aasta Lvivi ülikoolis kehalise kasvatuse osakonnas. 

50-aastaselt osales ta Lvivi piirkonna ülikoolide meistrivõistlustel, kus võitis kaks distantsi.

Nõukogude Liidu ujujad
Pedagoogid
Treenerid
Sündinud 1937
Surnud 2021
Valge Roos

Valge Roos oli Teise maailmasõja ajal natsionaalsotsialistliku Saksamaa vastu tegutsenud haritlaste vastupanuliikumise grupp. 

Grupi tuumiku moodustasid Müncheni ülikooli tudengid, nende hulgas ka üks ülikooli professor.

Ühenduse eesmärk oli kutsuda üldsust üles teadvustama ja taunima natsistliku režiimi kuritegusid. Grupi tegevus väljendus eeskätt anonüümsete lendlehtede ja opositsioonilise sisuga grafitite levitamises. 

Organisatsiooni tuumiku moodustasid Hans ja Sophie Scholl, Alexander Schmorell, Willi Graf, Christoph Probst ning Müncheni ülikooli muusikateaduse ja filosoofia professor Kurt Huber.

18. veebruaril 1943 arreteeris Gestapo Hans ja Sophie Scholli Müncheni ülikooli peahoones, kui nad olid levitamas lendlehti. 22. veebruaril toimus kohtuprotsess (kohtunik Roland Freisler). Osa grupi liikmeid hukati kohtuotsuse põhjal juba samal päeval.

Vastupanuliikumine
Teine maailmasõda
Syöte rahvuspark

Syöte rahvuspark (soome keeles: Syötteen kansallispuisto) on Soome rahvuspark, mis asub Pudasjärvi, Posio ja Taivalkoski valdades Lapi maakonnas.

Syöte rahvuspark asutati 2000. aastal ja selle pindala on 299 ruutkilomeetrit. Pargis on umbes 122 km tähistatud matkaradasid ja pikimad rajad on umbes 38 km ja lühimad 500 meetrit pikad.

Syöte rahvusparki külastas 2018. aastal umbes 69 000 inimest.

Viited

Soome rahvuspargid
Rein Suurkask

Rein Suurkask (sündinud 25. mail 1968 Mustvees) on Eesti poliitik, ta kuulub Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna ridadesse. Ta oli 17. maist 26. oktoobrini 2019 XIV Riigikogu liige.

Ta lõpetas aastal 1986 Viljandi 5. Keskkooli.

Ta töötas aastatel 1996–1999 OÜ-s Rael Autokeskus, aastatel 1999–2005 töötas ta Benefit AS-is, aastatel 2005–2010 töötas ta Siller Auto OÜ-s, aastatel 2010–2011 töötas ta Unistar Autokeskus OÜ-s, aastatel 2011–2012 töötas ta OÜ Paalatee's, aastatel 2012–2017 töötas ta OÜ Latoog'is ja aastatel 2017–2019 OÜ Marketelis.

Ta kuulub aastast 2014 Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna ridadesse, ta kuulub ka erakonna juhatusse. Aastast 2017 on ta Viljandi Linnavolikogu liige. Lisaks on ta Sakalamaa Vabadussõja Ausamba Taastamise SA juhatuse liige.

16. mail 2019 sai temast XIV Riigikogu asendusliige (Kert Kingo asemel).

Isiklikku 
Ta on kahe tütre ja ühe poja isa. Tema hobideks on poliitika, teater, muusika, kino ja autosport.

Välislingid 
 Lühitutvustus Riigikogu lehel

Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna poliitikud
XIV Riigikogu liikmed
Sündinud 1968
Leinefelde-Worbis

Leinefelde-Worbis on linn Eichsfeldi kreisis Loode-Tüüringis Saksamaal. Linn moodustati 16. märtsil 2004 endistest omaette linnadest Leinefeldest ja Worbisest koos Breitenbachi ja Wintzingerode valdadega. Juulis 2018 ühendati Leinefelde-Worbisega endine Hundeshageni vald ja jaanuaris 2019 Kallmerode. Enne liitmisi oli Leinefelde rahvaarv 14 387, Worbise 5541, Breitenbachi 1021 ja Wintzingerode 614. Leinefelde-Worbise 10 osa on Leinefelde, Worbis, Breitenbach, Kirchohmfeld, Birkungen, Beuren, Hundeshagen, Kaltohmfeld, Wintzingrode, Kallmerode ja Breitenholz.

Transport 

Leinefelde raudteejaam asub Halle–Hann. Mündeni ja Gotha–Leinefelde raudteedel.

Karude varjupaik 

Aastast 1997 on Worbis tuntud oma karude varjupaiga Alternativer Bärenpark Worbis poolest, mida haldab Saksamaa loomade heaolu organisatsioon Aktion Tier – Menschen für Tiere (varem Deutsches Tierhilfswerk).

Inimesi 

Leinefeldes sündis Johann Carl Fuhlrott, Neandertali inimese avastaja.

Worbises sündisid Londoni kasutatud raamatute müüja ja kirjastaja Bernard Quaritch (1819-1899) ning Saksamaa poliitik, jurist ja tsiviilõiguse notar Barbara Saß-Viehweger (sündinud 1943).

Viited 

Tüüringi vallad
Eichsfeldi kreis
Vladislav Zotin

Vladislav Zotin (Владислав Максимович Зотин, sündinud 22. mail 1942 ) on Mari Eli Vabariigi esimene president (1991–1997). 

Sündinud Mari ANSV-s Kilemarõ külas. Rahvuselt mäemari.  Isa Maksim Petrovitš Zotin töötas Kilemarõ rajooni ajalehe toimetajana. Ema Zoja Ivanovna Zotina oli õpetaja. 

Tema esimene töökoht oli 1959. aastal Mari ANSV Jelasovski rajooni Gorki-nimelises kolhoosis. Pärast instituudi lõpetamist töötas aastatel 1965–1967 Mari ANSV Parangi rajooni põllumajandusosakonna peainsenerina. 

Ta on lõpetanud Moskva Põllumajandusinseneride Instituudi (1965) ja NLKP Keskkomitee Kõrgema Majanduskooli. 

Oli komsomoli rajoonikomitee esimene sekretär, rajooni täitevkomitee aseesimees ja esimees, komsomoli Mari oblastikomitee sekretär ja aseesimees. Juunist detsembrini 1991 Mari ANSV Ülemnõukogu esimees. 

1991. aastast kuni 1997. aasta jaanuarini oli Mari Eli vabariigi president.

Vladislav Zotini ametiajal Eesti vabariigi ja Mari Eli vabariigi vahel sõlmitud kokkuleppe alusel võeti Eesti kõrgkoolidesse mitmel aastal õppima kuni 20 mäe- ja niidumari rahvusest üliõpilast.

Eraelu 
Abielus, tal on kaks poega. 
Sündinud 1942

Viited 

Soome-ugri maailm
Marimaa inimesed
Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee

Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee oli 1941. aastal, Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi, Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu ja EK(b)P Keskkomitee  11. juulil 1941  ühise otsusega loodud organ, mis kuulutati kogu võimu kandjaks Eesti NSV-s.

Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee korraldas koos Punaarmee 8. armee juhtkonnaga hävituspataljonide tegevust, majanduse viimist vastavusse sõjaolukorraga, sõjaväe ja elanike varustamist, inimeste ja materiaalsete varade evakueerimist. 

Eesti NSV Vabariiklik Kaitsekomitee tegevus lõppes Eesti NSV juhtkonna evakueerumise järel 25. augustil 1941.

Viited

1941. aasta Eestis
Eesti NSV valitsusasutused
Paschal Donohoe

Paschal Donohoe (sündinud 19. septembril 1974 Dublinis) on Iirimaa poliitik, ta kuulub erakonda Fine Gael. Ta on 6. maist 2016 Iirimaa riigi kulutuste ja reformiminister, lisaks on ta 14. juunist 2017 Iirimaa rahandusminister.

Ta on õppinud Dublinis Trinity College'is politoloogiat ja majandusteadust.

Ta oli 12. juulist 2013 kuni 11. juulini 2014 Iirimaa Euroopa asjade minister. 11. juulist 2014 kuni 6. maini 2016 oli ta Iirimaa transpordi, turismi ja spordi minister. 6. maist 2016 on ta Iirimaa riigi kulutuste ja reformiminister, lisaks on ta 14. juunist 2017 Iirimaa rahandusminister.

Isiklikku 
Ta on aastast 2001 abielus ning on poja ja tütre isa.

Välislingid 

 Paschal Donohoe kodulehekülg (inglise keeles)
 Paschal Donohoe Fine Gaeli kodulehel

Iirimaa poliitikud
Sündinud 1974