joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mongoli keel

Mongoli keel on mongoli keelerühma idarühma kuuluv keel. Mongoli keelt kõnelevad umbes 5 miljonit inimest, kellest 2 miljonit elavad Mongoolias ja 3 miljonit Põhja-Hiinas. Mongoli keelt kõneldakse vähemal määral ka Kõrgõzstanis ning Burjaatia Vabariigis Venemaal. Mongoli keel on Mongoolia riigikeel ning Hiina RV Sise-Mongoolia autonoomse piirkonna ametlik keel. Mongoli keele lähim sugulaskeel on burjaadi keel, mis on kõnelejate arvult teine keel Siberis.

Kirjaviis
Sise-Mongoolias on kasutusel traditsiooniline mongoli vertikaalne kirjaviis, mis võeti üle uiguuridelt aastal 1208. Mongoli keele eripära on pikkade ehk topeltvokaalide rohkus sõnades ja paljudes kohanimedes, mis on maailma keeltes suhteliselt haruldane nähtus.

Mongoolias võeti 1931. aastal kasutusele ladina ja 1937. aastal kirillitsa tähestik. 1990. aastate algul üritati ajaloolist kirjaviisi taastada, kuid sellest loobuti peagi. 18. märtsil 2020 võttis Mongoolia parlament vastu otsuse, et aastast 2025 kirjutatakse kõik ametlikud paberid nii kirillitsas, kui ka Mongoolia ajaloolises kirjaviisis. Edaspidi vaid vanas kirjaviisis.

Kirillitsa tähestik
Esimeses ja teises reas mongoli keele suur- ja väiketähed. Kolmandas reas on märgitud eesti transkriptsioon. Neljandas, hallis reas UNGEGNi latinisatsioonisüsteemide töörühma latinisatsioon.

Viited

Kirjandus
Eesti Entsüklopeedia, 6. kd, lk 387. Tallinn, Valgus, 1992.

Välislingid 
 Vikipeedia mongoli keeles
Mongoli nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus
Hiina mongoli nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus

Mongoli keeled
Keel
Laurent Fabius

Laurent Fabius (sündinud 20. augustil 1946 Pariisis) on Prantsusmaa sotsialistlik poliitik, kes oli Prantsusmaa peaminister aastatel 1984–1986 ja 16. maist 2012 kuni 11. veebruarini 2016 välisminister.

Päritolu ja haridus 
Laurent Fabius on rikka kunstikaupmehe André Fabiuse ja Louise Fabiuse (neiupõlvenimega Strasburger-Mortimer) poeg. Tema vanemad olid katoliku usku pööranud juudid. Ta lõpetas École Normale Supérieure'i ja École Nationale d'Administrationi kolledžid kirjanduses, õigusteaduses ja majanduses.

Karjäär 
Riiginõukogu (Conseil d'État) liikmena 1973–1981 valiti ta 1977 Grand-Quevilly esimeseks aselinnapeaks ja 1978 saadikuks Rahvusassambleesse Seine-Maritime piirkonnast.

Ta on Sotsialistliku Partei (SP) liige alates 1974. aastast. Pikkamööda sai temast François Mitterrandi usaldatavaim nõuandja majanduse alal. Samuti sai temast Mitterrandi erasekretär, kui ta valiti SP partei pressisekretäriks (1979). Ta korraldas 1981. aastal Mitterrandi presidendikampaaniat ja määrati minister-delegaadiks Pierre Mauroy esimeses valitsuses, seejärel tööstusministriks 1983. aastal.

1981–1982 oli ta Ülem-Normandia (Haute-Normandie) regionaalnõukogu president.

1984. aasta algul anti talle ülesandeks juhtida majanduslikke ümberkorraldusi ja päästa Lorraine'i terasetööstus. Juulis 1984 valis Mitterrand Fabiuse Mauroy järglaseks peaministri ametikohal (37-aastasena oli ta Prantsusmaa viienda vabariigi noorim peaminister).

Ta oli ametis kuni aastani 1986, mil sai valimistel lüüa. Rahvusassamblee presidendina 1988–1992 juhtis Fabius suurimat fraktsiooni selles assamblees ja elas läbi kibeda võitluse 1990. aastal Lionel Jospini ja Michel Rocardiga.

Ta oli sotsialistide liider 1992–1993. Siis varjutas tema karjääri AIDS-iskandaal 1985. aastast, mil ta oli peaminister.
Sellest hoolimata oli ta uuesti Rahvusassamblee president aastatel 1997–2000 ning majandus-, rahandus- ja tööstusminister aastail 2000–2002.

Välislingid
 Artikkel AIDS-iskandaali kohta

Prantsusmaa peaministrid
Prantsusmaa välisministrid
Sündinud 1946
Aruküla mõis (Koeru)

Aruküla mõis oli rüütlimõis  Koeru kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Järva maakonda Järva valla territooriumile Koeru, Koeru Maarja-Magdaleena kirikust 1 km kaugusele. 

Aruküla mõis (saksa keeles Arroküll) rajati 17. sajandi I poolel.
Mõisaansamblisse kuuluvad peale klassitsistlik peahoone (ehitatud 1830ndatel) muuhulgas valitsejamaja, kelder ja klassitsistlik kaevumaja (peahoone ees väljakul). Peahoone, kaevumaja, peahoonet ümbritsev park ning Tolli perekonna kabel 0,5 km häärberist lõunas on kaitse all.  

Alates 1920. aastast on peahoones asunud kool. Praegu asub seal Koeru Keskkooli algklasside osa ja Koeru Muusikakool. Kool kuulub Järvamaa Mõisakoolide Ühingusse. Kool kasutab ka valitsejamaja.

2015. aastal Norra ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) kaasabil renoveeriti Aruküla mõisa peahoone.

Omanikud ja valdajad

Gerstenbergid
1635–1651 Lennart Torstenson 
1651–1669 Anders Torstenson 
1669–1732 Straszburgid 
1732–.. Reinhold von Lode
1753–.. Knorringid 
..–1820 Friedrich von Knorring  
1820–1842  krahv Karl Wilhelm von Toll 
..–1919 Eugen von Toll 

Mõisal on olnud 15 omanikku.

Lennart Torstensohn sai mõisa Rootsi kuninganna Kristiina valitsemisajal. 

Knorringite sugukonna käes oli mõis . Knorringite juures olid sagedasteks külalisteks Adam Johann von Krusenstern ja Karl von Morgenstern. Krahv Karl Wilhelm von Toll ostis mõisa Friedrich von Knorringilt. 

1919 mõis riigistati.

Härrastemaja 

Kivist mõisamaja ehitati 1782–1789. 19. sajandi alguses oli hoones tulekahju. Taastamine lõpetati 1810. aastaks Friedrich von Knorringi ajal.

Krahv Karl Wilhelm von Tolli ajal tehti 1820. aastate keskel suuri ümberehitusi Peterburi ampiiri eeskujul. Sellest ajas pärineb hoone praegune kuju. Paekivist hoone on 2-korruseline. Fassaad on hilisklassitsistlik. Valdav on raske neljal sambal kolmnurkviiluga kõrge portikus. Saal asub võlvitud soklikorruse peal.

Kabel
Krahvide Tollide hauakabel (19. sajandi II pool) on mõisahoonest mõnesaja meetri kaugusel parkmetsas teisel pool maanteed. Sinna on maetud Tollide sugukonna krahvliku haru liikmeid. Kabel restaureeriti 1996. aastal.

Park

Park on rajatud 19. sajandil. Pargi koosseisu kuuluvat tagaaeda ümbritseb kivipostide ning ampiirstiilis detailidega malmist aed.

Vaata ka
Eesti mõisate loend
Kalju Lepiku luulevõistlus
Koeru Muusikakool

Pildid

Välislingid
Aruküla mõis Koeru Keskkooli kodulehel
Aruküla mõis Eesti mõisaportaalis
Fotod; allikas
Vabariigi Valitsuse otsus 29. aprillist 1931 nr. XI–2
Aruküla mõis Facebookis
Aruküla mõisa lugu Mõisablogis

Järvamaa mõisad
Järva vald
Koeru kihelkond
Tollide mõisad
Dahomee

Dahomee oli Aafrika kuningriik (tänapäeva Benini aladel), mis eksisteeris aastatel umbes 1600 kuni 1894, kui Dahomee viimane kuningas Behanzin alistus prantslastele ning Dahomee liideti Prantsuse koloniaalimpeeriumiga. Dahomee kuningriigi rajasid fonid 17. sajandi alguses, kuningriik sai piirkonnas mõjuvõimsaks vallutades 18. sajandil mitmeid tähtsamaid Atlandi-äärseid linnu.

Suurema osa 18. ja 19. sajandist oli Dahomee Lääne-Aafrika piirkonnas mõjuvõimas riik, lõpuks kaotati isegi Oyo kuningriigi vasallriigi staatus. Dahomees oli hästiarenenud majandus, mis seisis peamiselt vallutuste ja orjatööjõu peal, eurooplastega käis tihe kaubavahetus, kuningriigis oli tugev keskvalitsus, maksusüsteem ja hästiorganiseeritud sõjavägi. Märkimisväärsed olid saavutused kunstivallas, ainult naistest koosnenud sõjaväeüksus ja välja arenenud vodunitraditsioonid.

Dahomee kuningad
 Gangnihessou ???? – 1620
 Dakodonou 1620–1645
 Houegbadja 1645–1685
 Akaba 1685–1708
 Agadja 1708–1732
 Tegbessou 1732–1774
 Kplinga 1774–1789
 Agonglo 1789–1797
 Adandozan 1797–1818
 Ghezo 1818–1856
 Glele 1856–1889
 Behanzin 1889–1894
 Agoliagbo	1894–1900

Dahomee/Benin
Sama nime võttis endale Benin iseseisvumisel 1960. aastal, kuid muutis selle 1975. aastal Nigeri alamjooksul asunud Benini kuningriigi järgi ümber.

Dahomee kunstis ja kultuuris 
2022. aastal linastus film "The Woman King" (ee k "Naiskuninga armee"), kus kujutati Dahomee õukonda ja naissõdalasi.

Vaata ka
Orjarannik
Dahomee sõjad

Viited
César Gaviria Trujillo

César Augusto Gaviria Trujillo [s'eesar gav'iiria truhh'iljo] (sündinud 31. märtsil 1947 Pereiras (Colombia)) oli Colombia president 1990–1994.

Ta alustas poliitikukarjääri 1970. aastal Pereira linna nõukogu liikmena. 1974 sai temast Pereira linnapea ja samal aastal valiti ta Risaralda asemel senatisse. 1978 nimetas president Julio César Turbay Ayala ta arendus- ja tööstusministri asetäitjaks.

Aastail 1985–1986 tegeles Gaviria Virgilio Barco Vargase valimiskampaaniaga ja sai teenete eest koha rahandusministri juures avaliku krediidi osakonnas.

Gaviria esitas Kongressile eduka agraarreformi ja maksureformi seaduseelnõu. 1987 määrati ta siseministriks. Ta oli läbirääkija sissirühmaga M-19. Veebruaris 1989 astus ta tagasi, et olla taas presidendikampaania organiseerija: seekord aitas ta Luis Carlos Galánit Liberaalsest Parteist.

Gaviria tõus avalikkuse ette algas pärast Galáni mõrvamist 18. augustil 1989, presidendikampaania ajal. 11. märtsil 1990 valiti Gaviria Liberaalse Partei presidendikandidaadiks. 27. mail valiti ta 47 protsendi valijate häältega presidendiks. Vahe järgmise kandidaadiga oli 1,3 miljonit häält.

Selle kampaania ajal mõrvati kolm presidendikandidaati ja riiki oli haaramas terrorilaine. Seetõttu kaotas Gaviria, kes 43-aastasena oli noorim president Colombia lähiajaloos, rahva poolehoiu.

Presidendina tuli Gavirial tegelda peamiselt sisside ja narkokaubitsejatega. Ta pakkus USA poolt tagaotsitavatele narkokaubitsejatele võimaluse pääseda USA-le väljaandmisest ja legaliseeruda, pääsedes kerge karistusega kodumaal.  

Pärast presidendiaega sai temast ARO peasekretär.

Colombia presidendid
Sündinud 1947
Simón Bolívar

Simón José Antonio de la Santísima Trinidad Bolívar Palacios Ponte y Blanco (tuntud rohkem kui Simón Bolívar 24. juuli 1783 Caracas – 17. detsember 1830) oli Venezuela sõjaväe- ja poliitikategelane. Ta oli Suur-Kolumbia ja Boliivia vabariigi rajaja. 

Ta oli üks silmapaistvamaid juhte Ameerika vabadusvõitluses Hispaania vastu. Ta inspireeris ja aitas saavutada Boliivia, Colombia, Ecuadori, Panama, Peruu ja Venezuela iseseisvuse.

Bolívar sündis  rikkas kreooli perekonnas ja nagu oli tema ajal tavaks kõrgema klassi perekondade pärijate puhul, saadeti ta varakult välismaale õppima. 16-aastaselt saabus ta Hispaaniasse ja seejärel kolis Prantsusmaale. Euroopas viibides tutvus ta valgustusajastu ideedega, mis hiljem motiveeris teda tõrjuma  Lõuna-Ameerika kolooniates valitsevaid hispaanlasi. Kasutades ära Napoleon I vastasest sõjast Hispaanias põhjustatud segadusi, pani Bolívar 1808. aastal aluse Colombia iseseisvuspüüdlustele. Colombia (Gran Colombia, hiljem Uus-Granada) iseseisvus kindlustati 7. augusti 1819. aastal, kui võideti Boyacá lahing. 1821. aastal võitsid Bolivari juhitud revolutsionäärid hispaanlasi ning Carabobo lahingu, mis tegi Venezuelast iseseisva riigi.

Pärast seda võitu Hispaania monarhia üle osales Bolívar Ladina-Ameerika esimese iseseisvate riikide liidu - Gran Colombia - asutamisel, mille presidendiks ta oli aastatel 1819–1830. Edasiste sõjakäikude ajal tõrjus ta Hispaania väed Ecuadorist, Peruust ja Boliiviast, millest viimane kannab tema nime. Ta oli samaaegselt Gran Colombia (praegune Venezuela, Colombia, Panama ja Ecuador), Peruu ja Boliivia president. Üsna pea sai Boliivia presidentiks tema parem käsi Antonio José de Sucre presidendiks. Bolívari eesmärk oli luua tugev ja ühtne hispaaniakeelne Ameerika, mis oleks suuteline seisma silmitsi mitte ainult Hispaania ja Euroopa Püha Alliansi poolt lähtuvate ohtudega, vaid ka Ameerika Ühendriikide esilekerkiva võimuga. Oma võimsuse tipul valitses Bolívar suurt territooriumi Argentina piirist kuni Kariibi mereni.

Viited

Muud allikad
 Simón Bolívar hispaaniakeelses Wikipedias

Välislingid
 Elulugu (inglise keeles)

Sündinud 1783
Surnud 1830
Aga Burjaadi autonoomne ringkond

Aga Burjaadi autonoomne ringkond (Aga) oli haldusüksus Venemaal 1. märtsini 2008. Kuulus Siberi föderaalringkonda. Asus enklaavina Tšita oblastis.

Rahvastik 

2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas ringkonnas 72 213 inimest, kellest 62,5,4% on burjaadid, 35,1% venelased ja 0,5% tatarlased. Suurimad asulad on Aginskoje ja Mogoitui alevik.

Haldusjaotus 

Ringkond on jaotatud kolmeks rajooniks:

Aginskoje rajoon (vene Агинский район)
Duldurga rajoon (Дульдургинский район)
Mogoitui rajoon (Могойтуйский район)

11. märtsil 2007 toimunud referendumil kiideti heaks ühinemine Tšita oblastiga, mille tulemusel moodustati 1. märtsil 2008 Taga-Baikali krai.

Venemaa ajaloolised haldusüksused
 Taga-Baikali krai
Maakond

Eestis on maakond 1. järgu haldusüksuse tüüp. Eestis on 15 maakonda.

Praegused maakonnad

Ajalugu 

1940. aastal oli Eestis 11 maakonda. Maakonnad likvideeriti Eesti NSVs 1950. aasta haldusreformiga. 1960. aastate haldusreformid jätsid varem arvukatest maarajoonidest alles 15, mis 1990. aastate algul nimetati ümber maakondadeks.

Maakonnad ja vojevoodkonnad 17. sajandi algul 

Rootsi valdused:
 Alutaguse
 Harjumaa
 Järvamaa
 Läänemaa
 Virumaa

Poola valdused:
 Pärnu vojevoodkond
 Tartu vojevoodkond

Taani valdus:
 Saaremaa

Maakonnad alates 1780. aastate haldusreformist kuni 1910. aastateni 
Eestimaa kubermang (provints):
Tallinna/Harju kreis (saksa Kreis Harrien)
Paide/Järva kreis (saksa Kreis Jerwen)
Haapsalu/Lääne kreis (saksa Kreis Wiek, Kreis Wieck)
Rakvere/Viru kreis (saksa Kreis Wierland)

Liivimaa kubermang (provints):
Pärnu kreis (saksa Kreis Pernau)
Tartu kreis (saksa Kreis Dorpat)
Viljandi kreis (saksa Kreis Fellin)
Võru kreis (saksa Kreis Werro)
Kuressaare kreis (saksa Oesel; Saaremaad loeti ka eraldi provintsiks, seal oli nt eraldi aadliomavalitsus kohaliku rüütelkonna näol)

Maakonnad 1918–1940 

Harju maakond
Järva maakond 
Lääne maakond
Pärnu maakond 
Petseri maakond 
Saare maakond
Tartu maakond 
Valga maakond
Viljandi maakond
Viru maakond 
Võru maakond
1938. aasta Maakonnaseaduse § 1. kohaselt olid Vabariigi maakonnad: Harju, Järva, Lääne, Petseri, Pärnu, Saare, Viljandi, Tartu, Valga, Viru ja Võru.

Maakonnad 1991–... 
Eesti taasiseseisvumise protsessis, 1991. aasta 11. juulil võeti vastu Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus kohaliku omavalitsuste terminite ja nimetuste korrastamise kohta, mille kohaselt kehtestati ametlikuks kasutamiseks Eesti Vabariigi maakondade nimetused

Taasiseseisvunud Eestis on uued maakonnad: Hiiu, Ida-Viru, Jõgeva, Lääne-Viru, Põlva ja Rapla. Enam pole Petseri maakonda.

Vaata ka
 Eesti haldusjaotus
 Eesti valdade loend
 Eesti muinasmaakonnad

Viited 

 
Eesti ajaloolised haldusüksused
Boniface Alexandre

Boniface Alexandre (sündinud 31. juulil 1936) on Haiti poliitik. 

Ta oli riigi ajutine president 29. veebruarist 2004 kuni 14. maini 2006. Sellesse ametisse vannutati ta hommikul, mõni tund pärast president Jean-Bertrand Aristide'i tagasiastumist vastavalt konstitutsioonile kui ülemkohtu ülemkohtunik (kassatsioonikohtu esimees). Lühike tseremoonia leidis aset peaminister Yvon Neptune'i kodus. Alexandre'i peab konstitutsiooni artikli 149 kohaselt ametisse kinnitama parlament, kuid see ei ole koos käinud pärast seda, kui enamiku parlamendiliikmete volituste tähtaeg jaanuaris 2004 lõppes. Presidendivalimised peavad toimuma 45 kuni 90 päeva pärast presidendi tagasiastumist.

Alexandre sündis 1936. aastal. Teda kasvatas onu, endine Haiti peaminister Martial Celestin. Ta õppis juristiks ning töötas 25 aastat Port-au-Prince'i õigusabifirmas Cabinet Lamarre, mis on spetsialiseerunud ärilepingutele ja abielulahutustele. 

1990. aastatel nimetati Alexandre Haiti Ülemkohtusse ning 2002 nimetas president Jean-Bertrand Aristide ta ülemkohtunikuks. 

Kassatsioonikohtu esimeheks määras Alexandre'i president Aristide. Kuigi kohtunikke kahtlustatakse Haitil üldiselt korruptsioonis, on Alexandre'il on haitilaste seas ausa inimese maine. Kassatsioonikohtu esimehena on Alexandre lubanud võidelda ebakompetentsuse ja korruptsiooniga kohtuaparaadis. 

25. aprillil 2003 sai ta USA Louisiana osariigi Lafayette'i linna aukodanikuks.

Alexandre on ka Port-au-Prince'i Ülikooli õppejõud.

Kuigi Alexandre'il olid president Aristide'iga tihedad sidemed, ei olnud ta Aristide'i partei Fanmi Lavalas liige. Aristide'i vastased on leidnud, et ta oli eelmise režiimiga liiga tihedalt seotud ning et ta ülemkohtunikuna ei rõhutanud piisavalt kohtu sõltumatust täitevvõimust.

Tegevus ajutise presidendina
Kolm tundi pärast Aristide'i lahkumist tegi Alexandre avalduse, milles ta ütles: "Ülesanne ei ole kergete killast. Haiti on kriisis... Ta vajab kõiki oma poegi ja tütreid. Keegi ei tohi võtta kohtumõistmist enda kätesse." 

Alexandre saatis kohe palve ÜRO Julgeolekunõukogule saata korra taastamiseks Haitisse rahvusvahelised rahutagamisjõud. Julgeolekunõukogu nõustus seda palvet rahuldama. 

Mässuliste juhid, sealhulgas Guy Philippe, on valmis Alexandre'iga kui presidendi kohusetäitjaga koostööd tegema ning Alexandre'ilt oodatakse uue peaministri nimetamist. 

8. märtsil vannutati Alexandre ametlikult presidendiks. Oma kõnes kutsus ta üles rahvuslikule leppimisele, rahu ja turvalisuse õhkkonna loomisele kõigi jaoks ning kiirete abinõude rakendamisele nälja ja vaesuse vastu võitlemiseks ja tervise parandamiseks. "Me seisame silmitsi nii olemasoleva elanikkonna humanitaarsete vajadustega kui ka ülesandega korraldada head valimised, mis võimaldavad riigil väljuda sellest poliitilisest ja sotsiaalsest kriisist, mis on tõuganud ta kodusõja äärele."

10. märtsil nimetas Boniface ajutiseks peaministriks Gérard Latortue, kelle oli 9. märtsil välja valinud seitsmest eri elualade väljapaistvast esindajast koosnev "tarkade nõukogu".

Isiklikku
Alexandre'il on kolm last.

Välislingid 
Foto

Haiti presidendid
Sündinud 1936
BBC

BBC (lühend nimest British Broadcasting Corporation) on Suurbritannia avalik-õiguslik televisiooni- ja ringhäälingukontsern, mis edastab saateid üle terve maailma. BBC loodi 1922. aastal mitme erafirma koostöös. Esimene ametlik saade (ülekanne) toimus sama aasta 14. novembril.

Umbes 23 000 töötajaga ettevõtte käive oli 2009/2010. aruandeaastal 4,741 miljardit naela.

2017. aasta märtsis avas BBC Lätis Riias esinduse eesmärgiga edastada Nõukogude Liidu alla kuulunud riikide uudiseid vene keeles muutunud geopoliitilise seisu tõttu.

BBC 98-aastase ajaloo seitsmeteistkümnenda peadirektori ametikohustusi hakkab alates 2020. aasta septembrist täitma praegune BBC Studios tegevdirektor Tim Davie.

Vaata ka
 BBC World News
 BBC News Online
 BBC One

Viited

Välislingid

BBC UK koduleht

Suurbritannia meedia
Meediaettevõtted
Avalik-õiguslikud ringhäälingud
Armeenia NSV

Armeenia NSV (täieliku nimega Armeenia Nõukogude Sotsialistlik Vabariik) oli 1. järgu haldusüksus (liiduvabariik) Taga-Kaukaasia SFNV ja seejärel Nõukogude Liidu koosseisus.

Vaata ka
Armeenia
Taga-Kaukaasia SFNV

Välislingid 
Armeenia NSV riigipead ja valitsusjuhid 1922-1991
Läti NSV

Läti NSV oli 1. järgu haldusüksus (liiduvabariik) Nõukogude Liidu koosseisus (5. augustist 1940). Kuulutati välja 21. juulil 1940 pärast Läti Vabariigi okupeerimist. Piirnes põhjas Eesti NSV-ga, lõunas Leedu NSV-ga, läänes Rootsi Kuningriigiga, idas Valgevene NSV-ga ja Vene NFSV-ga.

3. mail 1952. aastal Lätis kolm oblastit: Liepaja, Riia ja Daugavpilsi oblast, mis said toimida vaid veidi üle aasta.

Riigijuhtimine
Läti NSV kõrgeimaks võimuks oli NSV Liidu Kommunistliku Partei lahutamatu osa Läti Kommunistliku Partei juhtkond Läti KP KK I sekretäri ning kollektiivsete juhtorganite Läti KP KK Büroo ja Läti KP Keskkomiteega.

Läti KP KK I sekretärid

Läti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehed

Läti NSV Rahvakomissaride ja Ministrite Nõukogu esimees

Riigi rahvamajandust ja majanduselu juhtis vastavalt NLKP ja Läti KP KK suunistele täidesaatva võimuna Läti NSV Ministrite Nõukogu ja Läti NSV seadusandliku võimuna Läti NSV Ülemnõukogu, koos selle juhtorgani Läti NSV Ülemnõukogu Presiidiumiga.

Elanikkond
Läti NSV elanikkond kasvas küllalt kiiresti (1946: 1 708 800, 1950: 1 943 000, 1959: 2 093 500, 1970: 2 364 100, 1979: 2 502 800, 1989: 2 666 600) ja seda suures osa sisserände tulemusel. Lätlaste osakaal rahvastikus aga vähenes pidevalt (1959: 62,0%, 1970: 56,8%, 1979: 53,7%, 1989: 52,0%).

Läti NSV elanikkonna rahvuslik koosseis

Vaata ka
Läti Sotsialistlik Nõukogude Vabariik (1918–1920)
Läti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat
Läti

Viited

Välislingid

 
1940. aasta Nõukogude Liidus
Moldaavia NSV

Moldaavia NSV oli 1. järgu haldusüksus (liiduvabariik) Nõukogude Liidu koosseisus.

Moldaavia NSV moodustamine
NSV Liit esitas Rumeeniale ultimaatumi 26. juunil 1940, 28. juunil algas Punaarmee avalik sissetung, Rumeenia kuningriik leppis ultimaatumi tingimustega ja loovutas Bessaraabia ja Põhja-Bukoviina alad lahinguteta NSV Liidule. 

2. juulil 1940 loodi nendel aladel Moldaavia NSV. Pärast Bessaraabia liidendamist NSV Liiduga läks läänepoolne osa Moldaavia ANSV-st vastloodud Moldaavia NSV koosseisu, idapoolne liideti Odessa oblastiga Ukraina NSV-s.

Moldova iseseisvus 1991. aastal NSV Liidu lagunemisel.

Vaata ka
Moldaavia ANSV 
Transnistria
Moldova Vabariik
Gagauusi Vabariik

Nõukogude Liidu liiduvabariigid
 
1940. aasta Nõukogude Liidus
Vene NFSV

Venemaa Nõukogude Föderatiivne Sotsialistlik Vabariik ehk Vene NFSV ehk VNFSV (lühendnimekuju: Vene Föderatsioon), vene keeles Российская Советская Федеративная Социалистическая Республика, РСФСР oli Nõukogude Liidu 1. järgu haldusüksus (liiduvabariik) aastatel 1922–1991. 

Aastatel  (1917–1922) Venemaa Sotsialistlik Föderatiivne Nõukogude Vabariik, ehk Venemaa SFNV (Российская Социалистическая Федеративная Советская Республика).

NSV Liidu Kesktäitevkomitee ja Ülemnõukogu esimehed

Vene NFSV haldusasutused 

NSV Liidu moodustamisel 1922. aastal olid kõigil NSV Liidu liiduvabariikidel oma haldusorganid, hiljem likvideeriti Vene NFSV vabariiklikud ministeeriumid, mis asendati NSV Liidu ministeeriumitega.

Vene NFSV haldusjaotus

Vaata ka
Venemaa

Viited
Hrodna oblast

Hrodna oblast (valgevene-eesti transkriptsioonis Grodna oblast, venepäraselt Grodno oblast) on 1. järgu haldusüksus (oblast) Valgevenes. Asub riigi lääneosas. Grodno oblast moodustati 20. septembril 1944.

Rahvastik
Oblasti rahvastikust elab 63,6% linnades ja teistes linnalistes asulates, 36,4% maal. Naisi on 52,9%.

Rahvastiku enamuse – 62,3% – moodustavad valgevenelased, poolakaid on 24,8%, venelasi 10,1%, ukrainlasi 1,8%, leedulasi 0,2%, tatarlasi 0,2%, juute 0,4% ja teisi 0,4%.

Oblasti alal tegutseb 18 konfessiooni 449 kogudust/usulist ühendust, kaks õigeusu kloostrit ja neli katoliku kloostrit, on 377 kultushoonet (neist 169 katoliku ja 165 õigeusu kirikut, lisaks sünagooge ning mošeesid).

Haldusjaotus
Hrodna oblast jaguneb alljärgnevateks rajoonideks:

 Astravieci rajoon (Астравецкі раён) (keskus Astraviec)
 Ašmiany rajoon (Ашмянскі раён) (keskus Ašmiany)
 Bierastavica rajoon (Бераставіцкі раён) (keskus Vialikaja Bierastavica)
 Dziatłava rajoon (Дзятлаўскі раён) (keskus Dziatłava)
 Hrodna rajoon (Гродзенскі раён) (keskus Hrodna)
 Iŭje rajoon (Іўеўскі раён) (keskus Iŭje)
 Kareličy rajoon (Карэліцкі раён) (keskus Kareličy)
 Lida rajoon (Лідскі раён) (keskus Lida)
 Masty rajoon (Мастоўскі раён) (keskus Masty)
 Navahrudaki rajoon (Навагрудскі раён) (keskus Navahrudak)
 Słonimi rajoon (Слонімскі раён) (keskus Słonim)
 Smarhońi rajoon (Смаргонскі раён) (keskus Smarhoń)
 Svisłači rajoon (Свіслацкі раён) (keskus Svisłač)
 Ščučyni rajoon (Шчучынскі раён) (keskus Ščučyn)
 Zelva rajoon (Зэльвенскі раён) (keskus Zelva)
 Vaŭkavyski rajoon (Ваўкавыскі раён) (keskus Vaŭkavysk)
 Voranava rajoon (Воранаўскі раён) (keskus Voranava)

Lisaks rajoonidele on oblastis üks oblastilise alluvusega linn - Hrodna

Vaata ka
 Valgevene oblastid

Viited

Välislingid
 Oblasti Täitevkomitee ametlik sait
 Hrodna oblast portaalis Radzima.org

Valgevene oblastid
Bresti oblast

Bresti oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Valgevenes. Asub maa edelaosas. Piirneb läänes Poola ja lõunas Ukrainaga.

Bresti oblast moodustati 4. detsembril 1939.

2009. aasta rahvaloenduse andmetel oli Bresti oblasti elanikest valgevenelasi 88,02%, venelasi 6,4%, ukrainlasi 2,86% ja poolakaid 1,25%.

Haldusjaotus
Bresti oblast jaguneb järgmisteks rajoonideks:

 Baranavičy rajoon (Баранавіцкі раён) (keskus Baranavičy)
 Biaroza rajoon (Бярозаўскі раён) (keskus Biaroza)
 Bresti rajoon (Брэсцкі раён) (keskus Brest)
 Drahičyni rajoon (Драгічынскі раён) (keskus Drahičyn)
 Hancavičy rajoon (Ганцавіцкі раён) (keskus Hancavičy)
 Ivacevičy rajoon (Івацэвіцкі раён) (keskus Ivacevičy)
 Ivanava rajoon (Іванаўскі раён) (keskus Ivanava
 Kamienieci rajoon (Камянецкі раён) (keskus Kamieniec)
 Kobryni rajoon (Кобрынскі раён) (keskus Kobryn)
 Lachavičy rajoon (Ляхавіцкі раён) (keskus Lachavičy)
 Łuninieci rajoon (Лунінецкі раён) (keskus Łuniniec)
 Małaryta rajoon (Маларыцкі раён) (keskus Małaryta)
 Pinski rajoon (Пінскі раён) (keskus Pinsk)
 Pružany rajoon (Пружанскі раён) (keskus Pružany)
 Stolini rajoon (Столінскі раён) (keskus Stolin)
 Žabinka rajoon (Жабінкаўскі раён) (keskus Žabinka)

Lisaks rajoonidele on oblastis 3 oblastilise alluvusega linna: Brest, Pinsk ja Baranavičy.

Vaata ka
 Valgevene oblastid

Viited

Välislingid
 Bresti oblast portaalis Radzima.org
 Oblasti täitevkomitee ametlik sait

Valgevene oblastid
Mahiloŭ oblast

Mahiloŭ oblast (valgevene-eesti transkriptsioonis Magiljovi oblast, venepäraselt Mogiljovi oblast) on 1. järgu haldusüksus (oblast) Valgevenes. Asub riigi idaosas.

2009. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mahiloŭ oblasti elanikest valgevenelasi 88,7%, venelasi 7,85%, ukrainlasi 1,19%, poolakaid 0,16% ja juute 0,13%.

Haldusjaotus

Mahiloŭ oblast jaguneb järgmisteks rajoonideks:

 Asipovičy rajoon (Асіповіцкі раён) (keskus Asipovičy)
 Babrujski rajoon (Бабруйскі раён) (keskus Babrujsk)
 Bychaŭ rajoon (Быхаўскі раён) (keskus Bychaŭ)
 Białyničy rajoon (Бялыніцкі раён) (keskus Białyničy)
 Chocimski rajoon (Хоцімскі раён) (keskus Chocimsk)
 Čavusy rajoon (Чавускі раён) (keskus Čavusy)
 Čerykaŭ rajoon (Чэрыкаўскі раён) (keskus Čerykaŭ
 Drybini rajoon (Дрыбінскі раён) (keskus Drybin)
 Hłuski rajoon (Глускі раён) (keskus Hłusk)
 Horki rajoon (Горацкі раён) (keskus Horki)
 Kasciukovičy rajoon (Касцюковіцкі раён) (keskus Kasciukovičy)
 Kiraŭski rajoon (Кіраўскі раён) (keskus Kiraŭsk)
 Kličaŭ rajoon (Клічаўскі раён) (keskus Kličaŭ)
 Klimavičy rajoon (Клімавіцкі раён) (keskus Klimavičy)
 Krasnapołle rajoon (Краснапольскі раён) (keskus Krasnapołle)
 Kruhłaje rajoon (Круглянскі раён) (keskus Kruhłaje)
 Kryčaŭ rajoon ( Крычаўскі раён) (keskus Kryčaŭ)
 Mahiloŭ rajoon (Магілёўскі раён) (keskus Mahiloŭ)
 Mscisłaŭ rajoon (Мсціслаўскі раён) (keskus Mscisłaŭ)
 Słaŭharadi rajoon (Слаўгарадскі раён) (keskus Słaŭharad)
 Škłoŭ rajoon (Шклоўскі раён) (keskus Škłoŭ)

Lisaks rajoonidele on oblastis 2 oblastilise alluvusega linna: Mahiloŭ ja Babrujsk.

Vaata ka
 Valgevene oblastid

Viited

Välislingid
Oblasti Täitevkomitee ametlik veebisait
Mahiloŭ oblast portaalis Radzima.org

Valgevene oblastid
Minski oblast

Minski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Valgevenes. Asub maa keskosas.

2009. aasta rahvaloenduse andmetel oli Minski oblasti elanikest valgevenelasi 88,48%, venelasi 7,14%, poolakaid 1,26% ja ukrainlasi 1,25%.

Haldusjaotus

Minski oblast jaguneb alljärgnevateks rajoonideks:

 Barysaŭ rajoon (Барысаўскі раён) (keskus Barysaŭ)
 Bierazino rajoon (Бярэзінскі раён) (keskus Bierazino)
 Červieńi rajoon (Чэрвеньскі раён) (keskus Červień)
 Dziaržynski rajoon (Дзяржынскі раён) (keskus Dziaržynsk)
 Kapyli rajoon (Капыльскі раён) (keskus Kapyl)
 Klecki rajoon (Клецкі раён) (keskus Kleck)
 Krupki rajoon (Крупскі раён) (keskus Krupki
 Łahojski rajoon (Лагойскі раён) (keskus Łahojsk)
 Lubańi rajoon (Любанскі раён) (keskus Lubań)
 Maładziečna rajoon (Маладзечанскі раён) (keskus Maładziečna)
 Minski rajoon (Мінскі раён) (keskus Minsk)
 Miadziełi rajoon (Мядзельскі раён) (keskus Miadzieł)
 Niasviži rajoon (Нясвіжскі раён) (keskus Niasviž)
 Puchavičy rajoon (Пухавіцкі раён) (keskus Marjina Horka)
 Salihorski rajoon (Салігорскі раён) (keskus Salihorsk)
 Słucki rajoon (Слуцкі раён) (keskus Słuck)
 Smalavičy rajoon (Смалявіцкі раён) (keskus Smalavičy)
 Staryja Darohi rajoon (Старадароскі раён) (keskus Staryja Darohi)
 Stoŭbcy rajoon (Стаўбцоўскі раён) (keskus Stoŭbcy)
 Uzda rajoon (Уздзенскі раён) (keskus Uzda)
 Vałožyni rajoon (Валожынскі раён) (keskus Vałožyn)
 Vilejka rajoon (Вілейскі раён) (keskus Vilejka)

Lisaks rajoonidele on oblastis üks oblastilise alluvusega linn – Žodzina.

Vaata ka
 Valgevene oblastid

Viited

Välislingid
Oblasti Täitevkomitee ametlik sait
Minski oblast portaalis Radzima.org

 
Valgevene oblastid
Viciebski oblast

Viciebski oblast (valgevene-eesti transkriptsioonis Vitsebski oblast, venepäraselt Vitebski oblast) on 1. järgu haldusüksus (oblast) Valgevenes. Asub riigi põhjaosas.

Nõukogude ajal tunti teda venekeelse nime 'Vitebski oblast' all. 

2009. aasta rahvaloenduse andmetel oli Viciebski oblasti elanikest valgevenelasi 85,14%, venelasi 10,15%, ukrainlasi 1,18%, poolakaid 0,91% ja juute 0,17%.

Haldusjaotus
Viciebski oblast jaguneb järgmisteks rajoonideks:

 Biešankovičy rajoon (Бешанковіцкі раён) (keskus Biešankovičy)
 Brasłaŭ rajoon (Браслаўскі раён) (keskus Brasłaŭ)
 Čašniki rajoon (Чашніцкі раён) (keskus Čašniki)
 Dokšycy rajoon (Докшыцкі раён) (keskus Dokšycy)
 Dubroŭna rajoon (Дубровенскі раён) (keskus Dubroŭna)
 Haradoki rajoon (Гарадоцкі раён) (keskus Haradok)
 Hłybokaje rajoon (Глыбоцкі раён) (keskus Hłybokaje
 Lepieli rajoon (Лепельскі раён) (keskus Lepiel)
 Lozna rajoon (Лёзненскі раён) (keskus Lozna)
 Miory rajoon (Міёрскі раён) (keskus Miory)
 Orša rajoon (Аршанскі раён) (keskus Orša)
 Pastavy rajoon (Пастаўскі раён) (keskus Pastavy)
 Połacki rajoon (Полацкі раён) (keskus Połack)
 Rasony rajoon (Расонскі раён) (keskus Rasony)
 Sianno rajoon (Сенненскі раён) (keskus Sianno)
 Šarkaŭščyna rajoon (Шаркоўшчынскі раён) (keskus Šarkaŭščyna)
 Šumilina rajoon (Шумілінскі раён) (keskus Šumilina)
 Tałačyni rajoon (Талачынскі раён) (keskus Tałačyn)
 Ušačy rajoon (Ушацкі раён) (keskus Ušačy)
 Vierchniadźvinski rajoon (Верхнядзвінскі раён) (keskus Vierchniadźvinsk)
 Viciebski rajoon (Віцебскі раён) (keskus Viciebsk)

Lisaks rajoonidele on oblastis 4 oblastilise alluvusega linna: Navapołack, Orša, Połack ja Viciebsk.

Vaata ka
 Valgevene oblastid

Viited

Välislingid
 Oblasti Täitevkomitee ametlik veebisait 
 Viciebski oblast portaalis Radzima.org

Valgevene oblastid
Haiti saar

Haiti ehk Hispaniola on saar Kariibi meres. Saar paikneb Kuuba ja Puerto Rico vahel ning on Suurte Antillide ja Lääne-India saarestikus pindalalt teine saar. Saare läänepoolsel kolmandikul on Haiti Vabariik ja idapoolsel kahel kolmandikul Dominikaani Vabariik.

Saare pindala on 76 192 km² ning seal elas 2014. aasta seisuga ligi 21,4 miljonit inimest.

Ajalugu
La Isabela Hispaniola saare piirkonnas oli kolonistide esimeseks asulaks Ameerikas. 1494. aastal tõid sinna Christoph Kolumbuse teise reisi käigus Uude Maailma seitseteist laeva 1700 inimest, kelle seas oli talunikke, ehitajaid ja preestreid. Kaks aastat hiljem oli asunikke elus vaid 300, ülejäänud olid surnud nälga või haigustesse. 1498. aastal linn hüljati.

Viited

Kariibi mere saared
Haiti saared
Dominikaani Vabariigi saared
Amuuri oblast

Amuuri oblast on oblast Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas.

Piirneb lõunas Hiinaga, piirijõeks on Amuuri jõgi. Põhjas moodustab loodusliku piiri Sahhaga Stanovoi mäestik.

Piirkonna põliselanikud on evengid. Venelaste kolonisatsioon algas 17. sajandil, suuremas mahus alles 19. sajandil.

2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 869 600. Suuremad linnad on Blagoveštšensk, Belogorsk ja Svobodnõi.

Oblastit läbivad Siberi raudtee ja Baikali–Amuuri magistraalraudtee.

Tsiolkovski linna lähedal asub Vostotšnõi kosmodroom.

Ajalugu
Amuuri oblast moodustati algselt 1922. aastal; aastatel 1926–1938 kuulus piirkond Kaug-Ida Vabariigi koosseisu; aastatel 1926–1930 Amuuri ringkond (okrug); 1930–1932 Amuuri rajoon; 1932 Amuuri oblast; aastatel 1938–1942 oli piirkond Habarovski oblasti koosseisus.

Haldusjaotus 

Oblastis on 9 linnaringkonda ja 20 rajooni:

Välislingid 

Amuuri oblasti koduleht

Venemaa oblastid
Tula oblast

Tula oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas, Kesk-Vene kõrgustikul. Piirneb põhjas Moskva, idas Rjazani, kagus Lipetski, lõunas Orjoli ja läänes Kaluga oblastiga. Kõrgus merepinnast on 108–293 m.

Rahvastik 

Tula oblastis elas 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 675 758 inimest, kellest 1 595 564 (95,2%) olid venelased, 22 260 (1,3%) ukrainlased ja 8968 (0,5%) tatarlased.
Rahvaarv väheneb väljarände ja negatiivse loomuliku iibe tõttu (loomulik iive oli 2004. aastal -22 500, 2009. aastal -15 290,  2016. aastal -10 200, 2018. aastal -11 800 ja 2020. aastal -16 392). 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 553 100, 2019. aasta alguses 1 478 800.

Oblastis on 19 linna, suuremad linnad on Tula, Novomoskovsk, Donskoi, Aleksin, Štšokino ja Uzlovaja.

74,8 % rahvastikust elab linnades ja alevites.

Haldusjaotus 

Oblast on jaotatud 23 rajooniks:

Viited

Välislingid 

Venemaa oblastid
Smolenski oblast

Smolenski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas. Piirneb läänes Valgevenega.

Ajalugu 
Smolenski linna ümbritsevaid maa-alasid ühendava Smolenskimaa esmane riiklik moodustis oli Smolenski vürstiriik, mis rajati 1054. aastal ja arenes kiiresti tänu kesksele asendile Venemaal. 12. sajandi lõpuks oli Smolenskimaast saanud Ida-Euroopa üks tugevaimaid riike ning Smolenski dünastia kontrollis Kiievi-Vene trooni. 1240. aastal, kui mongolid Venemaad rüüstasid, säästsid mongoli väed küll Smolenskit, ent linn pidi hakkama Kuldhordile andamit maksma.

14. sajandil muutus piirkond Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi ja Moskva suurvürstiriigi vahelise võimuvõitluse objektiks. Viimane iseseisev Smolenski vürst oli Georgi, kelle valitsusajal vallutas Leedu suurvürst Vytautas linna kolm korda: 1395, 1404 ja 1408. Lõpuks läksid linn ja Smolenskimaa Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi koosseisu.

Aastatel 1404–1514 oli Smolenskimaa Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi koosseisus. Pärast linna tagasivallutamist asuti seda kindlustama ja 1597–1602 ehitati paksude müüridega kivist Smolenski kreml. Sellest hoolimata vallutasid Poola väed Smolenski 1611. aastal pärast 20-kuulist piiramist ning linn ja Smolenski vojevoodkond jäid Rzeczpospolita koosseisu. 1654. aastal vallutasid Venemaa tsaaririigi väed tsaar Aleksei Mihhailovitši juhtimisel Smolenskimaa, piirasid pealinna Smolenskit, mis lõpuks alistus. 1667. aastal sõlmitud Andrussovo vaherahuga jäi Smolensk ja Smolenskimaa Venemaa tsaaririigi valdusse.

Smolenskimaa kuulumise ajal Rzeczpospolita koosseisu moodustus aadliseisus šlahta (служилое дворянство), mille eriõigused säilisid ka Smolenskimaa liitmisel Venemaa tsaaririigiga ja Smolenski šlahtapolgus teenides. Šlahta seast on pärit Venemaa silmapaistvaid sõjaväelasi, riigi- ja kultuuritegelasi ning teadlasi: Potjomkinid, Nahhimovid, Glinkad, Vonljarjarskid, Hrapovitskid, Engelhardtid. Šlahtaadlikele lubatud privileegide eest oli neil keelatud abielluda katoliku usku poolataridega, anda lapsi õppima väljapoole Venemaad või võtta välismaalt (katoliku usutunnistusega riikidest) koduõpetajaid.

Rahvastik 

2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 974 100, 2021. aasta alguses 921 620. Rahvastik väheneb negatiivse loomuliku iibe (2020. aastal -9286) tõttu.

2010. aastal olid 94,6% oblasti elanikest venelased.

Oblastis on 15 linna: Smolensk, Vjazma, Roslavl, Jartsevo, Safonovo, Gagarin, Desnogorsk, Rudnja, Dorogobuž, Jelnja, Sõtšovka, Potšinok, Veliž, Demidov ja Duhhovštšina. Oblastis on ka 10 alevit.

Haldusjaotus 

Oblast jaguneb kaheks linnaringkonnaks (Smolensk ja Desnogorsk) ja 25 rajooniks:

Vaata ka 
 Smolenski šlahta
 Smolenski šlahtapolk
 Smolenski vürstiriik
 Smolenski vojevoodkond
 Smolenski kubermang

Viited

Välislingid 

Venemaa oblastid
Orjoli oblast

Orjoli oblast asub Venemaa Keskföderaalringkonnas.

Suuremad linnad on Orjol, Livnõ ja Mtsensk. 1. septembril 2007 oli oblasti arvestuslik rahvaarv 823 300. 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 817 000, 2020. aasta alguses 733 498.

Haldusjaotus 

Oblast koosneb 24 munitsipaalrajoonist ja 3 linnaringkonnast.

1993–2009 oli oblasti kuberner Jegor Strojev.

Viited

Välislingid 

Venemaa oblastid
Belgorodi oblast

Belgorodi oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaa Keskföderaalringkonnas. Piirneb läänes ja lõunas Ukrainaga.

Oblastit läbib Donetsi jõgi.

Halduslikult jaguneb oblast 6 oblastilise alluvusega linnaks ja 21 rajooniks. Oblastis on 11 linna ja 18 alevit. Suuremad linnad on Belgorod, Starõi Oskol, Gubkin, Šebekino ja Aleksejevka. 2008. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 519 100, 2020. aasta alguses 1 549 151.

Oblasti kuberner on alates 1993. aastast Jevgeni Savtšenko.

Haldusjaotus 

Oblast on jaotatud 3 linnaringkonnaks ja 19 rajooniks:

Viited

Välislingid 
 Oblasti kuberneri ja valitsuse koduleht

Venemaa oblastid
Jaroslavli oblast

Jaroslavli oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas.

2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 310 500. 95,15% elanikest on venelased.

Asustus 

Suuremad linnad on Jaroslavl, Rõbinsk, Pereslavl-Zalesski, Tutajev, Uglitš ja Rostov.

Haldusjaotus 

Oblast jaguneb 3 linnaringkonnaks (Jaroslavl, Pereslavl-Zalesski, Rõbinsk) ja 17 rajooniks:

Viited

Välislingid 

 Oblasti koduleht

Venemaa oblastid
Taimõri (Dolgaani-Neenetsi) autonoomne ringkond

Taimõri (Dolgaani-Neenetsi) autonoomne ringkond oli haldusüksus Vene NFSV Krasnojarski krais ja Venemaa Föderatsioonis 1977–2006. Oli föderatsiooni subjekt Siberi föderaalringkonnas 31. detsembrini 2006. 

Ringkond moodustati 1977. aastal 10. detsembril 1930 loodud Taimõri (Dolgaani-Neenetsi) rahvusringkonnast. 2005. aasta 17. aprillil toimunud referendumi tulemusel läks 1. jaanuaril 2007 Taimõri rajoonina Krasnojarski krai koosseisu.

Vaata ka
Taimõri (Dolgaani-Neenetsi) rahvusringkond
Taimõri rajoon

Venemaa ajaloolised haldusüksused
Krasnojarski krai
Turgi rahvad
1813

1813. aasta (MDCCCXIII) oli 19. sajandi 13. aasta.

Sündmused Eestis 
 3. jaanuar (vkj 22. detsember) – Tallinnas Karja tänava kasarmutes tõstsid viletsa toidu ja halva kohtlemise tõttu mässu maamiilitsasse võetud eesti nekrutid.
 23. jaanuar (vkj 11. jaanuar) – Ilmus Liivimaa koolielu valgustama hakanud nädalalehe Livländische Schulblätter esimene number.
 22. juuni (vkj 10. juuni) – Tartus avab uksed Peterburi Piibliseltsi haruselts, mis on esimene omataoline Eestis.
 Pärnus hakkas ilmuma Johan Heinrich Rosenplänteri välja antav saksakeelne eesti temaatikat käsitlev teaduslik sari "Lisandusi eesti keele lähemaks tundmaõppimiseks".
Riiast toodi Tartusse üle Liivimaa Üldkasulik ja Ökonoomiline Sotsieteet.
 ...

Sündmused maailmas 
 5. jaanuar – Taani riik läks pankrotti.
 7. september – New Yorgi Troy Post kasutas esmakordselt USA kohta väljendit "Onu Sam".
 17. oktoober – Napoléon Bonaparte'i Reini konföderatsioon saadeti laiali.

Sündinud 
 5. mai – Søren Kierkegaard, taani filosoof
 22. mai – Richard Wagner, saksa helilooja
 5. august – Ivar Aasen, Norra keeleuurija ja luuletaja
 10. oktoober – Giuseppe Verdi, Itaalia helilooja

Surnud 

20. jaanuar – Christoph Martin Wieland, saksa kirjanik

Viited 

 1813
Kingissepa rajoon

Kingissepa rajoon (1950–1952 Kuressaare rajoon) oli rajoon Eesti NSV-s aastatel 1950-1989. 

1959 liideti temaga Orissaare rajoon.

1. jaanuarist 1990 sai Kingissepa rajoonist Kingissepa maakond. Viimane on 20. jaanuarist 1990 Saare maakond.

1989. aastal kuulusid Kingissepa rajooni järgmised haldusüksused:
Kuressaare linn (1952–1988 Kingissepa)
Kihelkonna külanõukogu
Kuressaare külanõukogu
Kärla külanõukogu
Laimjala külanõukogu
Leisi külanõukogu
Lümanda külanõukogu
Muhu külanõukogu
Mustjala külanõukogu
Pihtla külanõukogu
Pöide külanõukogu
Ruhnu külanõukogu
Salme külanõukogu
Valjala külanõukogu

Vaata ka 
Pärnu oblast
Saaremaa (maakond)
Saare maakond

Eesti NSV rajoonid
Saaremaa ajalugu
Pärnu oblast

Pärnu oblast oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1952–1953. Pindala oli 16 330 km².

Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 3. V 1952. aasta seadluse põhjal moodustati Eestis Tallinna, Tartu ja Pärnu oblast, need kaotati 25. aprillil 1953. Moskvas kinnitatud dateeringud annavad Eesti oblastite eksisteerimise ajaks 10. mai 1952 – 28. aprill 1953. Oblastite moodustamine oli üleliiduline aktsioon.
Pärnu oblasti koosseisu kuulusid:
Abja rajoon
Haapsalu rajoon
Hiiumaa rajoon
Kilingi-Nõmme rajoon
Kingissepa rajoon
Lihula rajoon
Märjamaa rajoon
Orissaare rajoon
Pärnu linn
Pärnu rajoon
Pärnu-Jaagupi rajoon
Suure-Jaani rajoon
Tõrva rajoon
Viljandi rajoon
Vändra rajoon

Vaata ka
 Tallinna oblast
 Tartu oblast

Eesti NSV haldusüksused
Tartu oblast

Tartu oblast oli haldusüksus  Eesti NSV-s aastatel 1952–1953. Pindala oli umbes 13 870 km².

Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 3. V 1952. aasta seadluse põhjal moodustati Eestis Tallinna, Tartu ja Pärnu oblast, need kaotati 25. aprillil 1953. Moskvas kinnitatud dateeringud annavad Eesti oblastite eksisteerimise ajaks 10. mai 1952 – 28. aprill 1953. Oblastite moodustamine oli üleliiduline aktsioon.
Tartu oblasti koosseisu kuulusid:
Antsla rajoon
Elva rajoon
Jõgeva rajoon
Kallaste rajoon
Mustvee rajoon
Otepää rajoon
Põltsamaa rajoon
Põlva rajoon
Räpina rajoon
Tartu linn
Tartu rajoon
Valga rajoon
Vastseliina rajoon
Võru rajoon

Vaata ka
 Pärnu oblast
 Tallinna oblast

Eesti NSV haldusüksused
Tallinna oblast

Tallinna oblast oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1952–1953. Pindala oli 15 000 km².

Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 3. V 1952. aasta seadluse põhjal moodustati Eestis Tallinna, Tartu ja Pärnu oblast, need kaotati 25. aprillil 1953. Moskvas kinnitatud dateeringud annavad Eesti oblastite eksisteerimise ajaks 10. mai 1952 – 28. aprill 1953. Oblastite moodustamine oli üleliiduline aktsioon.
Selle koosseisu kuulusid:
Harju rajoon
Jõhvi rajoon
Keila rajoon
Kiviõli rajoon
Kohtla-Järve linn
Kose rajoon
Loksa rajoon
Narva linn
Paide rajoon
Rakvere rajoon
Rapla rajoon
Tallinna linn
Tapa rajoon
Türi rajoon
Väike-Maarja rajoon

Juhid ja haldusaparaat 
 Tallinna Oblastinõukogu Täitevkomitee esimees Aleksander Ansberg
 EKP(b) Tallinna Oblasti esimene sekretär Ernst Ristmägi

Vaata ka
 Pärnu oblast
 Tartu oblast

Viited

Eesti NSV haldusüksused
Abu Dhabi emiraat

Abu Dhabi on üks Araabia Ühendemiraatide seitsmest emiraadist.

Emiraadi valitsejaks on šeik Khalīfah bin Zāyid Āl Nahayān.

Kirjandus
Lara Dunston ja Sarah Monaghan. Dubai ja Abu Dhabi. (Silmaringi reisijuht). Inglise keelest tõlkinud Margus Elings, toimetaja Helen Kõrgesaar. [Tallinn]: Koolibri, 2009. ISBN 9789985024645

Välislingid 

Araabia Ühendemiraatide emiraadid
Celsiuse skaala

Celsiuse skaala on temperatuuriskaala, mille võttis 1742. aastal kasutusele Rootsi füüsik ja astronoom Anders Celsius. Skaala on jaotatud Celsiuse kraadideks, mille tähis on °C.

Termodünaamilise temperatuuri T ühikuga kelvin (tähis K) seob Celsiuse temperatuuri t kraadiga valem
 t [°C] = T [K] − 273,15.

Celsiuse leiutatud soojuspaisumisel põhineval termomeetril tähistas vee keemispunkti 0 kraadi ja jää sulamispunkti 100 kraadi. Nende püsipunktide vahe oli jaotatud 100 võrdseks osaks. Kuna sellise skaalaga termomeetrit oli praktikas ebamugav kasutada, pööras Carl von Linné 1745. aastal selle termomeetri skaala ümber, võttes jää sulamistemperatuuri võrdseks 0 kraadiga ja vee keemispunkti +100 kraadiga. Sellise skaalaga termomeeter on kõige laiemalt kasutusel tänapäevani ja kinnitatud  rahvusvaheliseks praktiliseks temperatuuriskaalaks ITS-90.

Eri skaalade temperatuurikraadide ümberarvutus

Tähtsad temperatuurid eri skaalade kraadides

Välislingid 
  Temperatuuriühikute teisendamine

Skaalad
Termodünaamika
Eetrid

Eetrid on orgaanilised ühendid, mille molekulis on hapnikuaatomi kaudu teineteisega seotud kaks alküülrühma või ka muud asendusrühma, välja arvatud funktsionaalrühmad.

Üldvalem: R´–O–R´´ (R´ ja R´´ on ühe- või erisugused alküül-, alkenüül-, arüül- või harvem ka muud rühmad).

Nomenklatuur 
Eetrite nimetused tuletatakse vastavalt süstemaatilisele nomenklatuurile. Eetrite nimetamisel loetletakse hapnikuaatomiga seotud rühmad tähestikulises järjekorras ja lisatakse lõppu liide "-eeter". Kui mõlemad keskse hapnikuaatomiga seotud rühmad on võrdsed (näiteks mõlemad on etüülrühmad), siis ei kasutata uute reeglite kohaselt enam eesliidet "di-": näiteks mitte "dietüüleeter", vaid lihtsalt "etüüleeter".

Keerukamate struktuuride ja alati mõne põhirühma olemasolu korral loetaks põhirühma sisaldav molekuli osa tüviühendiks ning sellele eelneb eesliide "alkoksü-".

Tsüklilistest eetritest nimetatakse kolmeliikmelist tsüklit oksiraaniks ehk epoksiidiks ja kasutatakse liiteid -oksiraan, epoksü- või -oksiid.
Neljalülilist küllastunud ahelaga tsüklilist eetrit nimetatakse oksetaaniks ja viielülilist tetrahüdrofuraaniks.

Näiteid:
CH3CH2OCH2CH3 – eeter ehk dietüüleeter
CH3CH2OCH2CH2CH3 – etüülpropüüleeter
CH3CH2CH2CH2OCH3 – butüülmetüüleeter 
CH3OCH2Cl – klorometüülmetüüleeter 
C6H5OCH3 – metoksübenseen ehk anisool
O(CH2)4 – tetrahüdrofuraan

Füüsikalised omadused 
Eetrid on omapärase lõhnaga vedelikud, välja arvatud dimetüüleeter ja metüületüüleeter, mis on toatemperatuuril gaasid. Eetrid on väga lenduvad. Vees lahustuvad nad vähe või üldse mitte, kuna ei sisalda hüdroksüülrühma vesinikke, mis saaks osaleda vesiniksidemetes.

Kasutusalad 
Eetrid on heaks lahustiks orgaanilistele ühenditele. Neid kasutatakse ka viimaste sünteesis, parfümeerias ja meditsiinis. Eetreid kasutatakse veel lõhna- ja soojuskandjatena ning bensiinkatalüsaatori lisandina.

Keemilised omadused 
Eetrid on keemiliselt püsivamad ja väiksema keemilise aktiivsusega kui alkoholid. Eetrid oksüdeeruvad kergesti hapnikuga seotud süsiniku juuresolekul, mille tulemuseks on peroksiidid. Need on äärmiselt plahvatusohtlikud ained.

Saamine 
Eetreid saadakse alkohole ja fenoole oksüdeerides. Lihtsaim saamisviis on alkoholaadi ja alküülhalogeniidi reaktsioon:
CH3CH2ONa + CH3CH2CH2Br = CH3CH2OCH2CH2CH3 + NaBr
Tekib etüülpropüüleeter ja naatriumbromiid. Veel saab eetreid näiteks lühikese ja hargnemata ahelaga alkoholi kuumutamisel, lisades katalüsaatoriks juurde veidi hapet:
2CH3CH2OH + H2SO4 = CH3CH2OCH2CH3 + H2O + H2SO4

Ohutus 
Eetritega ümberkäimisel tuleb eriti ettevaatlik olla, sest pikemaajalisemal seismisel moodustuvad pudelis või muus anumas peroksiiditaolised ained, mis võivad näiteks destilleerimisel plahvatada.

Dietüüleeter on väga lenduv vedelik, millel on ebameeldivad kõrvaltoimed. Selle aur on mürgine. Et see on õhust raskem, võib see allapoole koguneda ja hapnikuga reageerides plahvatada.

Vaata ka
 Krooneetrid
Iidol

Iidol (vanakreeka keeles eidolon, ladina keeles idolum) tähendas algselt 'kummitust, surnu vaimu'. Keskaja ladina keeles hakkas see tähendama ebajumalat või ebajumalakuju.

Francis Bacon pidas teoses "Novum Organum" iidolite all silmas kummitusi, mis viivad inimtunnetuse valele teele.

Vaata ka
Idoru

Mütoloogia
Religioon
Teadusfilosoofia

de:Abgott