joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Thom Yorke

Thomas Edward Yorke (sündinud 7. oktoober 1968 Inglismaal Northamptonshire'is Wellingboroughis) on briti muusik. 

Ta on tuntud eeskätt ansambli Radiohead laulja ja peamise laulukirjutajana. Ta avaldas 2006. aasta juulis sooloalbumi "The Eraser". Instrumentidest mängib ta põhiliselt elektrikitarri, akustilist kitarri ja klaverit, kuid on mänginud ka trumme ja basskitarri. Samas on tema sooloalbumil kuulda rohkem eksperimentaalset elektroonilist muusikat.

Yorke sündis suletud vasaku silmaga. Arstide hinnangul oli tema silm halvatud ja see seisund oli pöördumatu. Silmaarst soovitas lihase siirdamist. Enne 6-aastaseks saamist tegi Yorke läbi 5 silmaoperatsiooni ja tema hinnangul viimane neist ebaõnnestus, mistõttu silmalaug jäi nõrgaks ja vajus ise alla. Kuni viimase operatsioonini pidi Yorke silma peal sidet kandma.

Yorke sündis keemiaseadmete müügimehe perekonnas. Varsti pärast poja sündi sai pere tööd Šotimaal, kus pere elas, kuni Thom oli 7-aastane. Edaspidi kolis pere tihti, Thom käis paljudes koolides ja silma tõttu narriti teda koolis. Lõpuks jäi pere 1978 Oxfordshire'is paikseks.

Yorke sai kitarri 7-aastaselt. Tema sõnul oli kool väljakannatatav, sest selle muusikaosakond paiknes ülejäänud koolimajast eraldi ja ta veetis seal pärast kooli palju aega. Seal kohtas ta oma tulevasi bändikaaslasi Ed O'Brienit, Phil Selwayd, Colin Greenwoodi ja Colini nooremat venda Jonny Greenwoodi. 11-aastaselt moodustas ta esimese bändi ja kirjutas oma esimese laulu. Selle bändi nimi oli On A Friday ('reedel'), sest reede oli ainus päev, mil bändil oli lubatud harjutada.

Pärast kooli lõpetamist ei läinud ta kohe edasi õppima, vaid tegi ühe aasta jooksul juhutöid. Sel ajal sattus ta liiklusõnnetusse, mis muutis ta igasuguse transpordi osas ettevaatlikuks.

Yorke elab Oxfordis koos elukaaslase Rachel Oweni ning laste Noah' (sünd. 2001) ja Agnesega (sünd. 2004).

Tal on 3 aastat noorem vend Andy, kes on samuti laulja, kuigi mitte nii edukas. Ta oli bändi Unbelievable Truth solist, hiljem proovis alustada soolokarjääri.

Välislingid

The Eraseri ametlik koduleht
The Eraseri MySpace

Inglismaa lauljad
Sündinud 1967
Viktor Maamägi

Viktor Maamägi (12. oktoober 1917 Berdjansk – 31. mai 2005) oli eesti ajaloolane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (Eesti NSV Teaduste akadeemia korrespondentliige 1961. aastast, akadeemik 1964. aastast).

Elukäik 
Viktor Maamägi sündis Tauria kubermangus Berdjanskis Venemaale väljarännanud eesti talupoja perekonnas. Et ta isa oli jõukas põllumees, tembeldati ta 1937. aastal kulakuks ja lasti maha. Pärast keskkooli kiitusega lõpetamist õnnestus tal pääseda 1930. aastate lõpus Leningradi ülikooli, kus ta õppis aastatel 1936–1941 Jevgeni Tarle ja teiste nimekate vene professorite käe all ajalugu. Vastavalt toonastele oludele asus ta uurima lähiajalugu ehk nõukoguliku terminoloogia järgi sotsialistlikku formatsiooni. Ta lõpetas ülikooli diplomitööga "Kodusõda Soomes". Doktorikraad anti Viktor Maamäele 1978. aastal töö eest, mis käsitles eesti vähemusrahvuse ajalugu Nõukogude Liidus – „Eesti asunikud Nõukogude Liidus 1917–1940“. Selle teema jaoks, mis oli talle kui väljarännanute järeltulijale kõige südamelähedasemaks uurimisvaldkonnaks, kogus ta materjali paljude aastate jooksul. 

Aastal 1945 astus ta NLKP-sse. Aastatel 1961–1964 ja alates 1971. aastast oli ta Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liige. Ta oli ka Eesti NSV Ülemnõukogu VII, VIII ja X koosseisu liige, ta on olnud juhataja asetäitja.

Maamägi tuli Eestisse pärast sõda koos veel mitme Venemaa eestlasest ajaloolasega (Hilda Moosberg, Lydia Roots), kes olid saanud nõukoguliku ajaloohariduse ning keda riik pidas seetõttu endale ustavateks. Nood said ka vastutusrikkaid kohti, nende tegelikust ajalooalasest väljaõppest eriti ei hoolitud. Maamägi oli saanud siiski küllaltki korraliku hariduse ning 1948. aastast töötas ta ENSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, aastatel 1950–1967 instituudi direktorina.

1964. aastal valiti Viktor Maamägi Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmeks ajaloo alal. Aastatel 1968–1973 oli ta akadeemia teaduslik peasekretär, aastatel 1973–1987 asepresident.

Viktor Maamägi on korduvalt valitud ühingu "Teadus" juhatuse esimeheks. Ta oli ENE peatoimetuse kolleegiumi liige, NSVL Ajaloolaste Rahvusliku Komitee ja tema büroo liige, ENSV Ülemnõukogu kolme koosseisu saadik.

Tunnustus 
Viktor Maamäge on autasustatud Eesti NSV teenelise teadlase aunimetusega, Tallinna Linna TSN Täitevkomitee aukirjaga aktiivse osavõtu eest Tallinna linna taastamisel ja Tallinnas 1952. aastal teostatud arheoloogiliste kaevamiste organiseerimise ja juhatamise eest, akadeemik S.I.Vavilovi medaliga, viie Nõukogude ordeni ning medalitega.

1970 Nõukogude Eesti preemia
1971 Lenini orden
1982 Eesti NSV Teaduste Akadeemia mälestusmedal

Hinnangud
Ea Jansen on oma mälestustes meenutanud Maamäge kui tagasihoidlikku ja heatahtlikku meest, kes püüdis oma alluvaid kõrgemate organite omavoli eest kaitsta.

Viited

Kirjandus 
Viktor Maamägi : personaalnimestik. Tallinn, 1987.
Viktor Maamägi. – Eesti Teaduste Akadeemia liikmeskond II : 1938–1998. Tallinn, 1998, lk 82–83

Eesti ajaloolased
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Eesti Teaduste Akadeemia liikmed
Eesti NSV VII Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV teenelised teadlased
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1917
Surnud 2005
Lemmit Mark

Lemmit Mark (kuni 1937. aastani Leonhard Mark; 3. juuli 1912 Tartu – 21. juuni 1962 Karjala ANSV) oli eesti ajaloolane.

Mark lõpetas 1931. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1932–1936 Tartu Ülikoolis ajalugu ja sai 1936. aastal magistriks. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Teise maailmasõja ajal mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke. Ta läks 1944. aastal Saksamaale,  oli 1946–1947 UNRRA ametnik Lübeckis, läks 1947. aastal Rootsi. 

1948. aastal tuli ta Eesti NSV-sse, kuid ei saanud alates 1951. aastast töötada oma erialal ja pidi leiba teenima maaparandajana. 

Samas jätkas ta eraviisiliselt ajaloo uurimist, kirjutades mahukad ja heal tasemel uurimused eestlaste muistsest vabadusvõitlusest ja Eesti ajaloo varasemast historiograafiast. Neid käsikirju säilitatakse Tartu Ülikooli raamatukogus.

Mark suri reisil Karjala ANSV-sse.

Teoseid
Saksa poliitika Bosnia küsimuses 1908.–1909. aastal. Tartu 1935
Vene-Inglise suhted XX sajandi 1. kümnendil I-II. Tartu 1936

Artikleid
Saksa poliitika Bosnia küsimuses 1908.-1909. aastal. Ajalooline Ajakiri nr 1, 2/ 1935
Vene-Inglise suhted Vene-Jaapani sõja taustal. Ajalooline Ajakiri 1/ 1937

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti ajaloolased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Pauluse kalmistule maetud
Sündinud 1912
Surnud 1962
Lydia Roots

Lydia Roots (22. aprill 1906 Krimm – 16. märts 1996 Tallinn) oli Eesti ajaloolane.

Elulugu
Lõpetas 1926. aastal Leningradi Eesti Pedagoogilise Tehnikumi ja 1931 Leningradi Herzeni-nimelise Pedagoogilise Instituudi, oli 1935–1938 Leningradi Riikliku Ülikooli aspirantuuris; ajalookandidaat (1957, Moskva Riiklik Ülikool), väitekiri "Шлезвиг-Голштейнский вопрос и европейские державы в 1863–1864".

Töötas 1926–1927 õpetajana Tomski kubermangu Koltsovka koolis, 1931–1938 Leningradi Riikliku Ülikooli töölisfakulteedis; 1938–1941 Tšuvaššia Pedagoogilise Instituudi üldajaloo kateedri vanemõpetaja, 1941–1942 õpetaja Tatari ANSV-s, 1942–1944 EKP Keskkomitee parteiaktiivi kursuste lektor Mõškinos ja Jegorjevskis.

Ta aitas koos Hilda Moosbergi, Viktor Maamäe ja teiste Venemaa eestlastest ajaloolastega Eesti ajalooteaduse sovetiseerimisel. Oli 1944–1946 Tartu Riikliku Ülikooli marksismi-leninismi kateedri vanemõpetaja, 1946–1958 üldajaloo kateedri vanemõpetaja, 1958–1971 üldajaloo kateedri dotsent (sealhulgas 1951–1963 kateedrijuhataja). Aastast 1971 pensionil.

Aastatel 1951–1959 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu III ja IV koosseisu liige, 1951. aastal ka Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi liige.

Teadustöö
Uurimisvaldkond: sotsialistliku mõtte ja töölisliikumise ajalugu, Schleswig-Holsteini küsimus 1840–1864, rahvusvaheline olukord pärast II maailmasõda ja NSV Liidu välispoliitika. OLi 1956–1963 "Skandinaavia kogumiku" peatoimetaja.

Teoseid
Üle 30 teadustrükise.
Шлезвиг-Гольштинский вопрос и политика европейских держав в 1863/1864 годах. Таллинн 1957
О шлезвиг-гольштинском вопросе в некоторых работах современных датских историков. // Skandinaavia kogumik VIII. Tallinn 1964
История Швеции (kaasautor). Москва 1974
Kommunistlikud ja töölisparteid. Lühiteatmik. Tallinn 1989

Viited

Kirjandus 
Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Tartu 1987. Lk 46

Välislingid
Foto

Eesti ajaloolased
Tartu Ülikooli õppejõud
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Eesti NSV III Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV IV Ülemnõukogu liikmed
Eestlased Venemaal
Sündinud 1906
Surnud 1996
Nikolai Laanetu

Nikolai Laanetu (sündinud 29. jaanuaril (passi järgi 9. veebruaril) 1946 Suure-Rõsna külas Mikitamäe vallas) on eesti zooloog (terioloog) ja jahindusteadlane. 

Aastatel 1971–1972 ja 1985–1989 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli Zooloogiamuuseumis, olles ka selle direktor. 

Aastail 1972–1974 oli ta Tartu Noorte Loodusesõprade Maja direktor.

Aastatel 1996–1998 oli EPMÜ Keskkonnakaitse Instituudi zooloogia spetsialist, aastast 1998 Tartu ülikooli zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi sisevete elustiku teadur. 

Ta on uurinud muu hulgas kopra, ondatra ja teiste vee-eluliste loomade bioloogiat ja ökoloogiat; samuti uurinud ebapärlikarbi levikut Eestis.

Aastast 1998 on ta Loodushoiu Ühingu LUTRA esimees. 

Õpingute ajal võttis ta osa ansambli Rajacas tegevusest.

Kirjutisi
Laanetu, Nikolai 1996. Kobraste loendus ja püük. Tallinn: Infotrükk. 
Laanetu, Nikolai 2015. Äärmiselt lühinägelik on arvata, et seakatku levitavad peamiselt inimesed. Postimees 3. august.

Kirjandus
Marvet, Ann. Vee veere peal. (Intervjuu Nikolai Laanetuga) Eesti Loodus 2, 2006.

Välislingid
Hillar Palamets “Kuidas Majakast sai Rajacas.” (Jutustab Ain Kallis) Tartu Ekspress 22. veebruar 2012.
Toomas Jüriado. “Kallis, mees parteist “Parem ilm”. (Intervjuu Ain Kallisega) – Eesti Loodus 2012, mai, lk. 38.

Eesti zooloogid
Eesti jahindusteadlased
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1946
Padonki

Padonki (vene k подонок 'pätt, lurjus', mitmus подонки)  on 21. sajandi algul tekkinud vene internetikasutajate subkultuur, keda eristab peamiselt iseloomuliku slängi ja sihilikult moonutatud õigekirja (nn erratiiv) kasutamine. Tegemist on teatud mõttes kontrakultuuriga, mis esitab teadliku väljakutse nii ortograafia- kui etiketinormidele, kasutades ulatuslikult obstsöönset leksikat ja musta huumorit ning väljendades radikaalseid seisukohti kultuuri- ja ühiskonnaelu küsimustes.

Padonokite subkultuuri üheks eestvedajaks on olnud Dmitri Sokolovski oma veebilehega udaff.com, kust pärinevad paljud stiilivõtted ja slängiväljendid, mida padonokid kasutavad foorumites, blogides jm.

Selle eripärase keelekasutuse üheks omanimetuseks on saanud "albaania keel" (албанский, албанцкей, олбанский, олбанскей), põhjuseks 2004. aastal toimunud intsident, kus keegi ameeriklane esitas veebilehel livejournal.com küsimuse venekeelsete kommentaaride kohta ja sai suurelt hulgalt venekeelsetelt kasutajatelt narritavaid vastuseid, et need on albaania keeles, koos soovitusega see keel ära õppida.

Näiteid padonokite keelest:

аффтар, афтар – (postituse, artikli vms) autor (автор – 'autor')
аффтар жжот – tunnustusavaldus autorile, moonutatud kuju verbist жечь ('süütama')
аццкий, аццкей – eriti hea (адский – 'põrgulik')
ацтой, атстой – igav, jama (отстой – 'seisak, sete')
бугага, бугога – homeeriline naer, vene keeles kujul Бу-га-га!, vrd inglise bwa-ha-ha
фтопку! – halvakspanev hüüatus (в топку – 'ahju')
гы-гы-гы – heakskiitev naerumugin
жесть – vaimustusavaldus (жёстко – 'karmilt')
йа – mina (йа asendab tihti tähte я)
йа креведко – absurdimaiguline väljend, mida kasutatakse kõige erinevamates situatsioonides, tihti tüdimuse või mõistmatuse väljendamiseks (я креветка – 'ma olen krevett')
йух – obstsöönne sõna ümberpööratud kujul, kasutatakse maskeeritud solvangutes
кагдила – tervitus (как дела? – 'kuidas käsi käib?')
камент – kommentaar (комментарий – 'kommentaar', vrd inglise comment)
кросавчег – vaimustusavaldus (красавчик – 'iludus')
ниасилил – liiga pikk tekst, ei lugenud lõpuni (не осилил – 'ei suutnud')
пеши исчо! – tunnustusavaldus (пиши ещё – 'kirjuta veel')
превед – tervitus, tihti kasutatud John Lurie karikatuuri "Surprise!" kontekstis (привет – 'tervitus')
Раша – Venemaa (vrd inglise Russia)

Venemaa
Vene keel
Släng
Hendrik Relve

Hendrik Relve (sündinud 18. juulil 1948 Tallinnas) on eesti loodusajakirjanik ja -fotograaf.

Elukäik 
1966. aastal lõpetas ta Tallinna Reaalkooli, 1971. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsainseneri erialal, 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.

Aastatel 1972–1978 töötas ta Eesti Metsakorralduskeskuses taksaatorina, seejärel Eesti koolimetskondade juhendajana. 2002–2015 oli ta ajakirja Eesti Mets peatoimetaja.

Alates 1975. aastast on temalt ilmunud arvukalt artikleid, ta on esinenud raadio- ja televisioonisaadetes ning kirjutanud populaarteaduslikke raamatuid ja õpikuid. On alates 2001. aastast Vikerraadio populaarse saatesarja "Kuula rändajat" autor.

Ta on mõõtnud ja kirjeldanud sadu Eesti põlispuid ning rännanud kümnetes maades maailma kõigil mandritel.

Tunnustus 
 2001 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2011 – Eesti looduskaitsemärk
 2018 – Go Traveli reisiraamatu preemia ("Kiviaja puudutus")
 2020 – Kuldmikrofon

Looming 

Fotonäitused
 "Põlispuud Eestis" (1999–2002)
 "Helmeid maailma loodusest" (2001–2006)
 "Eesti pärimuspuud" (2011)
Muusika
 CD "Hendrik Relve laulud looduses" (2004)
Filmid
"Metsa poole" (2013, filmi autor)
Raamatud
 "Vahtral on sünnipäev sügisel" (1981)
 "Bioloogia 6. klassile" (1993)
 "Luonnonmarjat" (soome keeles; 1995, 2003)
 "Söögimarjad, mürgimarjad" (1996)
 "Puiden juurilla" (soome keeles; 1997, 2002)
 "Puude juurde" (1998, 2007)
 "Loodusõpetus 6. klassile" (1999, 2004, 2013)
 "Eesti põlispuud" (2000)
 "Põlispuud" (2003)
 "Rändaja" (2004)
 "Eesti looduse vägi" (2008)
 "Puude kuulaja" (2011)
 "Euroopa ja Aasia metsad" (2012, kaasautor Kalle Karoles)
 "Ameerika metsad" (2013, kaasautor Kalle Karoles)
 "Kiviaja puudutus" (2017)
 "Minu elu uhkemad loomad" (2020)

Isiklikku
Tema ema oli Olga Relve. Abikaasa on Tiiu Relve

Viited

Välislingid

 Maris Balbat. "Hendrik Relve kired" Elukiri
 "Hendrik Relve annab nõu: kuidas oma vaimset maailma avardada" Tarbija24, 23. detsember 2009

Eesti looduskaitsjad
Eesti metsandustegelased
Eesti bioloogid
Eesti loodusfotograafid
Eesti Maaülikooli metsanduse ja maaparanduse teaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1948
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Maailma karikavõistlused kahevõistluses

Maailma karikavõistlused kahevõistluses on Rahvusvahelise Suusaföderatsiooni FIS-i korraldatav iga-aastane kõrgetasemeline rahvusvaheline kahevõistluse mitmeetapiline sari. Esimesed maailmakarikavõistlused toimusid hooajal 1983–1984 ja need võitis norralane Tom Sandberg.

Maailma karikavõistluste punktide jagamine

Maailma karikavõistluste üldvõitjad

Välislingid 

 2015–2016 hooaja paremusjärjestus

Kahevõistlus
Kahevõistlus
Ülo Mander

Ülo Mander (sündinud 11. jaanuaril 1954 Tartus) on eesti loodusteadlane (maastikuökoloog), bioloogiakandidaat (1983).

Aastatel 1977–1991 töötas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias, aastatel 1992-2019 oli Tartu Ülikoolis geograafia osakonna juhataja, edaspidi korraline professor.

Lõpetas 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsilise geograafia erialal cum laude.

Aastast 1998 on ta Eesti Maastikuökoloogia Assotsiatsiooni juhatuse esimees.

Ta on muu hulgas uurinud põllumajanduse kasutavate biogeensete ühendite aineringet ja nende mõju valglatele ning pikemaajalisi maastikustruktuuri muutusi ja viimaste mõju maastike ainete ringkäigule.

Tunnustus
2009 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
2011 – Karl Ernst von Baeri medal
2015 – valiti Academia Europaea liikmeks

Välislingid

 

Eesti ökoloogid
Eesti geograafid
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1954
Konnarohulaadsed

Konnarohulaadsed (Alismatales) on õistaimede selts üheiduleheliste klassist.

APG III süsteemi (2009) järgi kuulub seltsi 13 sugukonda:

Alismataceae – Konnarohulised (sh Limnocharitaceae) 
Aponogetonaceae
Araceae – Võhalised 
Butomaceae – Luigelillelised 
Cymodoceaceae
Hydrocharitaceae – Kilbukalised 
Juncaginaceae – Õisluhalised 
Posidoniaceae
Potamogetonaceae – Penikeelelised 
Ruppiaceae – Heinmudalised 
Scheuchzeriaceae – Rabakalised 
Tofieldiaceae
Zannichelliaceae – Haneheinalised 

Üheidulehelised
Vezdehod

Vezdehod oli Esimese maailmasõja ajal Venemaal projekteeritud tank. Masina projekteerija oli vene konstruktor Aleksandr Porohhovštšikov (1892–1943) ning ainus prototüüp valmis 15. mail 1915.

Vezdehodil oli madala profiiliga kere ning pöörlev torn kuulipildujaga. Masina pani liikuma üks lai kummist roomik ja kaks juhtratast kummalgi pool roomikut. Tank pidi liikuma kõvakattega teedel ratastel ning pehmel pinnasel toetuma roomikule. Masina pööramine toimus külgmiste rataste abil.

Vezdehodil olid ka omad puudused, nimelt ei olnud masina pööramine maastikul külgmiste rataste abil kuigi tõhus, kaitsetu kummiroomik võis granaadiplahvatusel või mürsukillust kergesti viga saada. Suhteliselt võimatu oli ka ühel mehel samaaegselt tanki juhtida ja kuulipildujast tulistada.

Vigade kõrvaldamiseks plaanis Porohhovštšikov suurendada tanki meeskonda kahele mehele ja relvastust kahele kuulipildujale. Juhtimisprobleemid otsustati lahendada kahe eraldi roomiku abil. Kõik oli üsna hea, kuid 1915. aasta detsembriks oli Porohvšikov kulutanud masina arendamiseks juba 18 000 rubla ning kuna Vene armeel ei läinud rindel kuigi hästi, otsustati projekteerimistööd lõpetada ning "Vezdehod 2" jäigi ehitamata.

Pärast kommunistide võimuletulekut reklaamiti Porohhovštšikovi tanki kui "maailma esimest", kuuldavasti aga Porohhovštšikov ise lasti NKVD poolt 1943. aastal maha.

Välislingid 
 Landships - Vezdehod (inglise keeles)

Venemaa tankid
Kapsalaadsed

Kapsalaadsed (Brassicales) on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist.

APG II süsteemi järgi kuulub seltsi 15 sugukonda:
Akaniaceae
Bataceae
Ristõielised Brassicaceae
Kapparilised Capparaceae
Caricaceae
Gyrostemonaceae
Koeberliniaceae
Soolillelised Limnanthaceae 
Moringaceae
Pentadiplandraceae
Reseedalised Resedaceae
Salvadoraceae
Setchellanthaceae
Tovariaceae
Mungalillelised Tropaeolaceae
Riiklik Looduskaitsekeskus

Riiklik Looduskaitsekeskus (LKK) oli aastatel 2006–2009 Keskkonnaministeeriumi haldusalas tegutsenud riigiasutus, mis loodi endiste kaitsealade administratsioonide baasil 1. jaanuaril 2006.

Ülesanne
LKK ülesandeks oli looduskaitse praktiline korraldamine ning looduskaitset puudutavate otsuste osas arvamuse andmine.

Tegevus
LKK moodustamine lahutas looduskaitse valitsemise ja korraldamise funktsioonid, valitsemise ülesanded jäid maakondade keskkonnateenistustele ja praktiline tegevus Riiklikule Looduskaitsekeskusele. Kui Keskkonnaministeerium võtab vastu seadusandlikke otsuseid ja töötab välja looduskaitsepoliitika, siis LKK tagab otsuste tegeliku rakendamise.

LKK tegevusvaldkondadeks olid:
 kaitse planeerimine
 loodushoiutööd
 liigikaitse
 loodusharidus.

Sealhulgas korraldas LKK oma pädevuse piires loodusõpet ning tutvustas kaitstavaid loodusobjekte avalikkusele. Selle jaoks oli LKK rajanud nii matkaradu, laudteid kui ka vaatetorne.

Juhtimine
Riikliku Looduskaitsekeskuse peadirektor oli asutuse loomisest alates kuni tegevuse lõpetamiseni Jaanus Tuusti.

Riiklik Looduskaitsekeskus koosnes keskbüroost Tallinnas ja järgmistest regioonidest:
 Harju-Rapla, keskusega Raplas
 Hiiu-Lääne, keskusega Penijõel
 Hiiumaa talitus, keskusega Kärdlas
 Saare, keskusega Viidul
 Pärnu-Viljandi, keskusega Vana-Järvel Urissaare külas (Häädemeeste vald)
 Põlva-Valga-Võru, keskusega Otepääl
 Jõgeva-Tartu, keskusega Toomal
  Ida-Viru, keskusega Iisakus
  Järva-Lääne-Viru, keskusega Palmses.

Looduskaitse haldusreform
Riikliku Looduskaitsekeskuse loomisega lõpetasid oma tegevuse järgmised kaitsealade administratsioonid:
 rahvusparkide administratsioonid:
 Karula rahvuspargi Administratsioon
 Lahemaa rahvuspargi Administratsioon
 Matsalu rahvuspargi Administratsioon
 Soomaa rahvuspargi Administratsioon
 Vilsandi rahvuspargi Administratsioon
 loodusparkide ja maastikukaitsealade administratsioonid:
 Haanja looduspargi Administratsioon
 Kõrvemaa maastikukaitseala Administratsioon
 Naissaare looduspargi Administratsioon
 Otepää looduspargi Administratsioon
 Vooremaa maastikukaitseala Administratsioon
 looduskaitsealade administratsioonid:
 Endla looduskaitseala Administratsioon
 Nigula looduskaitseala Administratsioon
 Silma looduskaitseala Administratsioon
 Viidumäe looduskaitseala Administratsioon
 Hiiumaa Kaitsealade Administratsioon

Liikmesus
LKK oli EUROPARCi (Euroopa Loodus- ja Rahvusparkide Föderatsioon) liige (Lahemaa Rahvuspargi Administratsiooni õigusjärglasena).

Tegevuse lõpetamine
Riiklik Looduskaitsekeskus lõpetas oma tegevuse 1. veebruaril 2009, kui Riikliku Looduskaitsekeskuse, Kiirguskeskuse ja maakondade keskkonnateenistuste liitmise teel loodi Keskkonnaamet.

Välislingid
 Keskkonnaameti koduleht
 Riikliku Looduskaitsekeskuse põhimäärus
 Keskkonnaameti põhimäärus
 EUROPARC

Keskkonnaministeerium
Watoosh!

"Watoosh!" on Billy Talenti debüütalbum, mis jõudis poelettidele 1998. aastal, kui seda Kanada bändi tunti veel Pezzi nime all. Pezz pidi nime muutma 1999, kuna Ameerika bänd, kellel oli juba sama nimi, kaebas nad kohtusse. Plaat lasti uuesti välja 2005. aastal Atlantic Recordsi kaudu.

Lood
Kõikide lugude autor on Pezz (Billy Talent), välja arvatud "New Orleans Is Sinking", mille on kirjutanud The Tragically Hip.

"M & M" – 4:16
"Fairytale" – 4:21
"Nita" – 4:51
"Mother's Native Instrument" – 4:56
"Bird In The Basement" – 3:44
"Recap" – 3:40
"When I Was A Little Girl" – 2:05
"Warmth Of Windows" – 3:03
"Square Root Of Me" – 3:57
"Absorbed" – 5:22
"Silence" – 0:33
"New Orleans Is Stinking" – 1:15

11. lugu on instrumentaalne.
Lugu "M & M" on inspireeritud gooti lastest, kes tulid aeg-ajalt muusikapoodi, kus Benjamin töötas.

Koosseis
Benjamin Kowalewicz
Ian D'Sa
Jonathan Gallant
Aaron Solowoniuk

Billy Talenti albumid
1998. aasta albumid
Oalaadsed

Oalaadsed (Fabales) on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist.

APG III süsteemi (2009) järgi kuulub seltsi 4 sugukonda:
Fabaceae – Liblikõielised
Quillajaceae
Polygalaceae – Vahulillelised
Surianaceae
New Yorgi Teaduste Akadeemia

New Yorgi Teaduste Akadeemia on teadlaste mitteriiklik organisatsioon USA-s, mille liikmeks võetakse kõiki teadlasi, aga ka üliõpilasi ja arste, kui nad tegelevad teadusega ja tasuvad teatud rahasumma. Asutatud aastal 1817. Üle 25 000 liikme 140 riigist.

Akadeemia korraldab regulaarselt teaduskonverentse ja annab välja teadusajakirja Annals of the New York Academy of Sciences.

Eestist on liikmete seas Jüri Engelbrecht, Arvi Freiberg, Katrin Gross-Paju, Vladimir Hižnjakov, Ain-Elmar Kaasik, Eedo Kann, Jüri Kann, Mati Karelson, Ago Künnap, Elmar Emil Leppik, Evald Ojaveer, Anto Raukas, Inna Rebane, Karl Rebane, Jüri Saarma, Aleksei Šerman, Peeter Tulviste, Anneli Uusküla, Mihkel Veiderma, Atko-Meeme Viru.

Välislingid
New Yorgi Teaduste Akadeemia kodulehekülg

New York
Ameerika Ühendriikide teadusakadeemiad
Mati Kaal

Mati Kaal (sündinud 3. juunil 1946 Tallinnas) on eesti zooloog (terioloog) ja loomaökoloog, Tallinna Loomaaia endine direktor.

Elukäik 
Kasvas ja alustas kooliteed Saaremaal Pöide vallas Mui külas.

Ta lõpetas 1964 Tallinna 2. Keskkooli ja 1969 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal.

Aastast 1968 töötas ta Tallinna Loomaaias, 1975. aastast direktorina.

Mati Kaal lahkus direktori ametist 1. juulil 2016 ja jäi pensionile.

Ta on uurinud Eesti (suur)kiskjaid, nende bioloogiat ja ökoloogiat.

Ta on loodusteaduste ja -kaitse propageerija, avaldanud arvukalt selleteemalisi populaarteaduslikke artikleid.

Ta on 1991. aastal loodud Eestimaa Looduse Fondi asutajaliikmeid ja nõukogu liige.

Aastast 1999 on ta eeskätt euroopa naaritsa kaitsele ja nende loomade Hiiu- ja Saaremaale taasasustamisega tegeleva sihtasutuse Lutreola nõukogu esimees.

Tunnustus
 1996 Tallinna teenetemärk
 2001 Valgetähe III klassi teenetemärk
 2008 Tallinna raemedal
 2009 Haabersti elutöö preemia
 2009 Harjumaa teenetemärk
 2014 Tallinna vapimärk
 2016 Eerik Kumari looduskaitsepreemia

Isiklikku 
Mati Kaal on Aira Kaalu venna Ilmar Kaalu poeg.

Mati Kaalu vend on poliitik Vambo Kaal, õde on kunstiajaloolane Ülle Kruus.

Viited

Välislingid
 "Sina pead teadma!", Õpetajate leht, 9. detsember 2005
 Heidit Kaio: Mati Kaal küsib 700 miljonit loomväärseteks tingimusteks, Eesti Ekspress, 25. oktoober 2007
 Mati Kaal: "Loomad on inimeseloomast palju huvitavamad!", Trend24, 13. juuli 2008
 Linn tunnustab Mati Kaalu pikaaegset tööd loomaaias, Kalev.ee, 21. oktoober 2008
Tallinna loomaaia direktor Mati Kaal pälvis 40 aasta pikkuse eduka töö eest pealinnalt raemedali - Postimees, 6. november 2008.
 Hetlin Villak. Mati Kaal saab Haabersti elutöö preemia EPL, 17. veebruar 2009

Eesti zooloogid
Eesti ökoloogid
Tallinna Loomaaed
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1946
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Röa mõis

Röa mõis (saksa keeles Röal) oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõisasüda Türi valda Järva maakonnas.

Ajalugu

Röa mõis rajati 17. sajandi algul. 1639. aastal oli see iseseisev mõis, 1696–1890 riigimõis. Mõis kuulus eri aegadel Budbergidele, Sternidele, Baranoffidele ja Girard de Soucantonitele.

1874. aastal omandas mõisa parun Ferdinand Stackelberg, kellele kuulus mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Mõisasüda jäi Stackelbergide valdusse kuni 1939. aastani.

1914. aastal kuulus mõisa koosseisu 851 ha mõisamaad, 15 lahustükki (808,4 ha), Palivere, Puramäe ja Röa küla.

1939. aastal asus endine mõisasüda Väätsa vallas.

Mõisakompleks

Mõisa ühekorruseline varaklassitsistlik poolkelpkatusega kivist peahoone valmis 1800. aasta paiku.
19. sajandi lõpus lisati tiibhoone.

Härrastemaja ümbritses suur park, kus paiknesid ka kõrvalhooned.

Peahoone põles 1980. aastatel ja muutus seejärel varemeiks.

2004. aastal läks mõisakompleks eravaldusse ja mõisahoonet on põhjalikult taastatud.

Abihoonetest on säilinud ait ja ümberehitatud laut.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Välislingid 
Röa mõisast Eesti mõisaportaalis

Järvamaa mõisad
Türi vald
Türi kihelkond
Stackelbergide mõisad
Jalase järv

Jalase rabajärv (ka: Sõbessoo järv) on järv Rapla maakonnas Rapla vallas. 

Jalase rabajärv Sõbessoos on Jalase maastikukaitseala suurim siseveekogu (2,4 ha). Rabajärveni viib 2,1 km pikkune 

Jalase loodusrada, mis algab Jalase–Ohukotsu teel asuvast puhkekohast. Esialgu kulgeb pinnasrada läbi Arbumetsa, 

seejärel mööda põllu äärt, kust algav laudtee juhatab huvilise Jalase rabajärve äärde. 

Siin saab nautida rabavaikust ja -rahu, Lipstu nõmmel kohata palu-karukella.

Vaata ka
Eesti järvede loend

Viited

Rapla valla järved
Teet Koitjärv

Teet Koitjärv (sündinud 17. märtsil 1963 Tapal) on looduskaitse- ja omavalitsustegelane ning teaduse populariseerija.

Haridus
Ta on lõpetanud 1981. aastal Tapa 1. Keskkooli ning 1986. aastal Moskva Riikliku Ajaloo ja Arhiivinduse Instituudi, kus õppis ajalugu ja arhiivindust.

Töökäik
Pärast kõrgkooli lõpetamist töötas ta lühikest aega Tallinna Linnaarhiivis. 

1987. aastal asus tööle Lahemaa rahvusparki, kus oli algul külastuskeskuse metoodik. Aastatel 1988–2005 oli Lahemaa rahvuspargi asedirektor.  

Aastatel 2006–2010 oli Tapa valla abivallavanem.   

2021. aasta seisuga on ta riigiametnik, töötab Keskkonnaameti kliima- ja kiirgusosakonna nõunikuna.

Teaduse populariseerimine
Teet Koitjärv kirjutab ja toimetab peamiselt Loodusaja blogi. 

Loodus- ja keskkonnateemasid propageerides on ta esinenud paljudes muudeski meediakanalites (nt väljaannetes Äripäev, Postimees, Virumaa Teataja, Eesti Loodus, Roheline Värav, Maaleht, Eesti Mets, Õhtuleht, Bioneer; telekanalites ja raadiojaamades) ning konsulteerinud loodusteemaliste filmide tegijaid.

Raamatuid
 Loodushoid ja turism läbi aegade. Ettekanne konverentsil "Loodushoid ja turism" (1998) – autor
 Eesti kaitsealad ja nende juhtimine (2001) – kaasautor
 Looduskaitsealade koostöö kujunemislugu = Viron ja Suomen luonnonsuojelualueiden yhteistyö (2001) – kaasautor
 Metsalooduse taastamine = Metsäluonnon ennallistaminen (2001) – kaasautor
 Eesti kaitsealade juhtimissüsteemi analüüs (2004) – kaasautor
 Lääne-Virumaa - roheline maakond green county = зеленый уезд (2011) – teksti ja fotode autor
 20 vuotta suomalais-virolaista luonnonsuojeluyhteistyötä = 20 aastat Eesti-Soome looduskaitseühistööd (2013) – tõlkija ja fotode autor
 Loodushoiu sajand : Eesti looduskaitse 1910-2010 (2014) – kaasautor

Tele- ja raadiosaateid
 Veel üks Vargamäe, 1 ja 2 (kaheosaline telesaade, ETV, 1989, üks kahest saatejuhist)
 Loodushoid (Eesti Raadio saatesari, korduv intervjueeritav)
 Erisaade | Kiirgusspetsialist Teet Koitjärv: tuumaõnnetus omaks koroonakriisile sarnast mõju (Delfi TV – põhiesineja, 2020)

Ühiskondlik tegevus
Ta on juhtinud Balti Rahvusparkide Assotsiatsiooni (tegevjuhina) ja Eesti Kaitsealade Liitu (sekretär-tegevjuhina 1991–2005).

Olnud Eesti Kongressi liige.

Tunnustus
 2006 Lääne-Virumaa pressisõber
 2014 Päästeteenistuse medal

Isiklikku
Teet Koitjärve perekonnanimi Koitjärv on Ambla vallas 02.08.1935 eestistatud perekonnanimest Kraupmann.

Vaata ka
 Eesti Kaitsealade Liit
 Tapa vald

Viited

Välislingid
 Keskkonnablogi Loodusaeg

Eesti looduskaitsjad
Eesti keskkonnakaitsjad
Eesti omavalitsustegelased
Eesti riigiametnikud
Eesti Kongressi liikmed
Tapa Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1963
Persephone

Persephone oli vanakreeka mütoloogias surnute, allmaailma- ja ka viljakusjumalanna, Zeusi ja Demeteri tütar. 

Hades röövis Zeusi nõusolekul Persephone ja viis ta allmaailma endale naiseks. Demeteri raevu ja mure mõjul lubas Zeus Persephonel veeta pool aastat maa peal. Persephone naasmine maa peale sümboliseeris looduse taasärkamist – aastaaegu.

Rooma mütoloogias on Persephone vaste Proserpina.
Vanakreeka jumalad
Vanakreeka mütoloogia tegelaskujud
Michael Walzer

Michael Walzer (sündinud 3. märtsil 1935 New Yorgis) on USA poliitikafilosoof. Ta on emeriitprofessor Institute for Advanced Study Princetonis New Jerseys ja vasakliberaalse poliitilise kvartaliaajakirja Dissent toimetaja. Ta on kirjutanud paljudel erinevatel teemadel nagu õiglane ja ebaõiglane sõda, natsionalism, rahvuskuuluvus, majanduslik õiglus, sotsiaalne kriitika, radikalism, tolerants ja poliitiline kohustus. Ta on kaastoimetaja ajakirjas The New Republic,  toimetuse liige ajakirjas Philosophy & Public Affairs. Ta on kirjutanud 27 raamatut ja avaldanud üle 300 artikli, essee, ja retsensiooni. Ta on mitme filosoofilise organisatsiooni (näiteks American Philosophical Society) liige.

Michael vanem vend on ajaloolane Judith Walzer Leavitt.

Walzerit teatakse kui kommunitaristliku poliitilise teooria suuna pooldajat koos Alasdair MacIntyre ja Michael Sandeliga. Ta on arutlenud teemal, et poliitiline teooria peaks põhinema traditsioonil ja konkreetse ühiskonna kultuuril ning ei poolda liigseid abstraktsioone poliitilises filosoofias. Tema oluline vaimne panus on õiglase sõja teooria, mis väidab, et sõjaaja eetika on oluline ning sealjuures väldib ta patsifismi.

"Keerulise võrdsuse" teooria. Kui mõõta üksikjuhtudel vaid võrdsust, siis ei pruugi see moraalselt õige olla vaid egalitaarne õiglus nõuab, et iga hüve peaks olema jaotatud vastavalt oma sotsiaalsele tähendusele ja et ükski hüve (nagu raha või poliitiline jõud) ei või domineerida või moonutada hüvede levikut teise sfääri. Walzeril on väide, et õiglus on peamiselt konkreetse rahva ja ühiskonna moraalne standard ja seda ei saa universaalises abstraktsioonis käsitleda.

Eesti keeles on ilmunud raamat "Sallivusest", mille tõlkis Märt Väljataga ja mis ilmus 1998 kirjastuses Vagabund.

Tunnustused
Michael Walzer valiti 1990. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Sündinud 1935
Ameerika Ühendriikide filosoofid
Natsionalism
Mikojan-Gurevitš MiG-31

MiG-31 (vene keeles МиГ-31, NATO koodnimi Foxhound) on Nõukogude Liidus konstrueeritud ja siiani Venemaa relvastuses olev ülehelikiirusel lendav püüdurhävitaja, mis töötati välja 1970. aastatel ja mille prototüüp tõusis õhku 1975. aastal. Väeosadesse jõudsid esimesed lennukid 1981. aastal. Kokku on ehitatud 519 sellist lennukit. NATO-s on MiG-31 koodnimi Foxhound.

Hävitaja kaalub 40 tonni ning on konstrueeritud lendamiseks suurtes kõrgustes lühiajaliselt kiirusega kuni 3000 km/h (Machi arv 2,83). Relvastuseta kasutatakse lennukit ka luureülesannetel.

Lennukid MiG-31 on tänapäevalgi Venemaa, Kasahstani ja Süüria relvastuses.

Viited

Välislingid
 Delfi: Venemaa peatas lennud alla kukkunud hävitajaga MiG-31 Delfi, 19. november 2010. Hävitaja kukkus alla plaanilisel treeninglennul 60 kilomeetri kaugusel Bolšoje Savino lennuväljast kirdes.

Hävituslennukid
Nõukogude Liidu sõjalennukid
Venemaa sõjalennukid
Mikojan
Kuulo Kalamees

Kuulo Kalamees (sündinud 15. aprillil 1934 Tartus) on eesti mükoloog, bioloogiadoktor (1977).

Elukäik 
Aastatel 1964–1969 töötas Tartu Riiklikus Ülikoolis, aastast 1969 töötab Zooloogia ja Botaanika Instituudis. 1992–1997 oli mükoloogiaprofessor, seejärel emeriitprofessor.

Tema eestvõttel alustati Eesti seenekoosluste ja nende produktiivsuse uurimist. Ta on koostanud Eesti seente määrajaid ja muid seeni tutvustavaid raamatuid ning propageerinud seente kaitsmist. 

Aastast 1969 Rahvusvahelise Bioloogiaprogrammi Eesti rahvusliku komitee teadussekretär. Aastatel 1976–1985 oli Eesti Looduseuurijate Seltsi president.

Teosed
Ta on 1998. aastal ilmunud Eesti punase raamatu kaasautoreid.
Kalamees, Kuulo; Liiv, Vello 2005. 400 eesti seent. Tartu: Eesti Loodusfoto.
Kalamees, Kuulo; Liiv, Vello 2007. 100 söögiseent. Tartu: Eesti Loodusfoto.

Tunnustus
2009 – Eesti Eluteaduse Hoidja
2012 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Pere
Tema isa oli kehakultuuripedagoog Aleksander Kalamees.

Külli Kalamees-Pani on Kuulo Kalamehe tütar ja Vallo Kalamees tema poeg.

Viited

Välislingid 
Universitas Tartuensis, 70. juubeli puhul 

Eesti mükoloogid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna professorid
Eesti Looduseuurijate Seltsi presidendid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Looduseuurijate Seltsi auliikmed
Sündinud 1934
Carteri doktriin

Carteri doktriin oli Ameerika Ühendriikide välispoliitiline doktriin, mille kuulutas 1980. aastal välja USA president Jimmy Carter.

Carter teatas, et oma huvide kaitseks Pärsia lahe piirkonnas kasutab USA vajaduse korral sõjalist jõudu.

Doktriin oli ajendatud Nõukogude vägede sissetungist Afganistani. Selle idee algatajaks peetakse Carteri julgeolekunõunikku Zbigniew Brzezinskit.

Doktriini elluviimiseks hakkas USA looma kiirreageerimisüksusi, mida hiljem kasutati muu hulgas Lahesõjas 1990. aastal.

20. sajand Ameerika Ühendriikides
Välispoliitika
Islay

Islay (gaeli Ìle) on saar Atlandi ookeanis, üks Sise-Hebriididest. Pindala 620 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 491 meetrit. Kuulub Ühendatud Kuningriigile.

Suuremad külad saarel on Bowmore, Port Ellen ja Port Charlotte. Elanikke on umbes 3400.

Islayl on üheksa tegutsevat viskitehast.

Välislingid 

Islay ja Jura turismileht

Atlandi ookeani saared
Sise-Hebriidide saared
Šotimaa saared
Katrin Saks

Katrin Saks (sündinud 29. novembril 1956 Tallinnas) on Eesti poliitik ja ajakirjanik.

Aastatel 2005–2020 oli ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna aseesimees ja 2006. aasta oktoobrist 2009. aastani Euroopa Parlamendi liige. Alates 17. maist 2021 on Katrin Saks Tallinna Ülikoolis arendusprorektor.

Haridus 

Katrin Saks on lõpetanud Tallinna 22. Keskkooli 1975, Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal 1981 ning Eesti Diplomaatide Kooli rahvusvaheliste suhete erialal 1993.

Töökäik ja tegevus ühingutes 

Saks töötas Eesti Televisioonis ajakirjanikuna 1977–1997 ning programmijuhi ja juhatuse liikmena 1993–1997, Avatud Eesti Fondis projekti koordinaatorina 1998–1999 ning Concordia Rahvusvahelises Ülikoolis lektorina 1998–2000.

Ta on olnud ringhäälingunõukogu liige, Tartu Ülikooli kuratooriumi liige, Eesti Muusikaakadeemia kuratooriumi liige ja Eesti Lastekaitse Liidu president 2006–2012.

Veebruaris 2011 valiti ta Balti Filmi- ja Meediakooli direktoriks. 2015. aastast kuni septembrini 2020 oli ta Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudi direktor, 2021. aasta maist Tallinna Ülikooli arendusprorektor.

Poliitiline tegevus 

Katrin Saks oli rahvastikuminister Mart Laari teises valitsuses 1999–2002, X Riigikogu liige 2003–2006 ning 2006–2009 oli ta Euroopa Parlamendi liige.
 
Ta on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna (SDE) liige alates 1998 ja aseesimees 2005–2010.

Pärast 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisi valiti Katrin Saks Tallinna linnavolikogu aseesimeheks. 2010. aasta 8. septembril kutsus SDE juhatus Katrin Saksa sellest ametist tagasi.

27. märtsil 2014 sai ta Riigikogu liikmeks sotsiaalministri kohale asunud Helmen Küti asendusliikmena, kuid astus samal päeval tagasi.

Tunnustus 
 2004 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2019 – Tallinna Ülikooli teenetemärk

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 Katrin Saksa blogi
 Lühitutvustus Euroopa Parlamendi lehel
 Lühitutvustus Riigikogu lehel

Eesti rahvastikuministrid
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Eesti ajakirjanikud
Eesti õppejõud
Eesti koolijuhid
X Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
Eestist valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1956
Karl Ernst von Baeri preemia

Karl Ernst von Baeri preemia (Karl Ernst von Baeri auhind) oli auhind, mida aastail 1976–2004 andis välja Eesti Teaduste Akadeemia. 

Preemia eesmärgiks oli (22. juunil 1999 kinnitatud statuudi kohaselt) "esile tõsta Eestis saadud uurimistulemusi bioloogia, geograafia ja geoloogia erialal, mille arendamisel Karl Ernst von Baeril oli silmapaistvaid saavutusi". Preemiat anti välja iga nelja aasta tagant ning auhinnasaajad tehti teatavaks Baeri sünniaastapäevaks (28. veebruar).

2004. aastal välja antud preemia jäi viimaseks, sest Eesti Teaduste Akadeemia juhatus võttis vastu otsuse ümber kujundada see uuendatud Karl Ernst von Baeri medaliks. Baeri-nimelise medali statuut kinnitati 2006. aastal.

Laureaadid 
 1976 – Juhan Aul, Kalju Paaver
 1980 – Anto Raukas, Arvi Järvekülg
 1984 – Eino Krall
 1988 – Evald Ojaveer
 1992 – Elsbet Liivrand, Maie Remmel-Valt
 1996 – Harri Karis, Viiu Nestor
 2000 – Siim Veski
 2004 – Erki Tammiksaar

Vaata ka
Karl Ernst von Baeri medal

Teadusauhinnad
Karl Ernst von Baer
Álvaro Colom Caballeros

Álvaro Colom Caballeros (sündinud 15. juunil 1951 Guatemalas) on Guatemala ettevõtja, riigiametnik ja poliitik. 14. jaanuarist 2008 14. jaanuarini 2012 oli ta Guatemala president.

Ta omandas kõrghariduse San Carlose Ülikoolis ja sai tööstusinseneri diplomi. Pärast seda tegutses Álvaro Colom eraettevõtjana ja töötas mitme riigiasutuse juhina. Mõnda aega oli ta Guatemala majandusministri asetäitja.

Poliitikasse siirdus ta sotsiaaldemokraatliku partei Unidad Nacional de la Esperanza liikmena.

Esimest korda osales ta presidendivalimistel 2003. aastal, kuid kaotas siis konservatiivist vastaskandidaadile Óscar Berger Perdomole. 

4. novembril 2007 toimunud presidendivalimiste teises voorus kogus ta 52,7 protsendi valijate toetuse, edestades selgelt oma vastaskandidaati kindral Otto Pérez Molinat.

Álvaro Colom Caballeros vannutati Guatemala presidendiks 14. jaanuaril 2008.

Guatemala presidendid
Sündinud 1951
Joseph Banks

Sir Joseph Banks (13. veebruar 1743 London – 19. juuni 1820 London) oli inglise loodusteadlane, botaanik ja teaduspatroon.

Ta osales James Cooki esimesel suurel ümbermaailmareisil (1768–1771) ja tema nime kannab umbes 80 taimeliiki (näiteks Banksi tõlvpuu (Cordyline banksii)).

Teda peetakse esimeseks, kes läänemaailmale tutvustas eukalüpti, akaatsiat, mimoosi jpt, tema auks on nimetatud prootealiste (Proteaceae) sugukonda kuuluv perekond banksia.

Tema nime kannab ka saar (Banksi saar) Põhja-Jäämeres Kanada Arktika saarestikus.

Inglise teadlased
Loodusteadlased
Sündinud 1743
Surnud 1820
Bolšoje Kuzjomkino

Bolšoje Kuzjomkino ehk Narvusi ehk Suuri-Narvusi ehk Kosemkina (vene keeles Большое Кузёмкино, varem ka Коземкина, isuri keeles Narusi) on küla Kurgolovo poolsaare lõunaosas Venemaal, ajaloolisel Ingeri- ja Vadjamaal (Kosemkina kihelkond). Praeguse haldusjaotuse järgi kuulub Leningradi oblasti Kingissepa rajooni Kuzjomkino külaasundusse (vene keeles Кузёмкинское сельское поселение) ja on Kuzjomkino külaasunduse keskus. Küla paikneb Lauga jõe läänekaldal ja selle lisajõe Mertvitsa läänekaldal ja suudmes.

Lühiajalugu
Esmakordselt kirjalikult mainitud 1614. Isurite ajalooline keskus.

Luterlik kogudus asutati 1640. 1690 liideti see soome-rootsi Narva Mihkli kogudusega. Väidetavalt on viimase järgi saanud küla ka oma isuri- ja soomekeelse nime – Narvusi. Esimene oma kirik, Narvusi Andrease kirik, ehitati 1732 palkidest. 1879 ehitati selle asemele uus gooti stiilis kirikuhoone – Kolmainu kirik (Kosemkina kirik), mis pandi kinni 26. jaanuaril 1938 ja tegutses seejärel veel sõja-aastail 1941–1944. Kogudus taastati 1990 ja kuulub nüüd Ingeri Evangeelsesse Luterlikku Kirikusse. Kohe hakati taastama ka kirikuhoonet.

19. sajandi II poolel ehitas ettevõtja Vlas Baikov küla lähedale mõisa, mis pole praeguseks säilinud.

Tänapäev
Bolšoje Kuzjomkinos on keskkool, lasteaed ja raamatukogu (asutatud 1897), samuti on alustatud õigeusu kabeli ehitamist.

Viited

Välislingid

Omavalitsuse koduleht
Virtuaali-Inkeri: Kosemkina (soome keeles)

Leningradi oblasti külad
Ingeri külad
Daniel Cohnitz

Daniel Cohnitz (sündinud 2. augustil 1974 Neussis) on Eestis töötanud saksa filosoof. Ta oli Tartu Ülikooli teoreetilise filosoofia professor 2008–2015.

 2000–2006 Düsseldorfi Ülikooli filosoofia osakonna lektor.
 Kaitses oma doktoritöö (PhD) 2005 Düsseldorfi Ülikoolis.
 2006 Tartu Ülikooli teoreetilise filosoofia erakorraline professor.
 2008–2015 Tartu Ülikooli teoreetilise filosoofia professor.
 2016. aastast filosoofiaprofessor Utrechti Ülikoolis Hollandis.

Isiklikku
Daniel Cohnitz on heavy metal'''i austaja.

Publikatsioonid

Raamatud
Bremer, Manuel & Cohnitz, Daniel 2004. Information and Information Flow. An Introduction. Frankfurt/Lancaster: Ontos.
Cohnitz, Daniel 2005. Gedankenexperimente in der Philosophie. Paderborn: Mentis.
Cohnitz, Daniel & Rossberg, Marcus 2006. Nelson Goodman. Chesham: Acumen [Philosophy Now series].
Cohnitz, Daniel (ed.) 2008. Truth. Special issue of Studia Philosophica Estonica, 1.1 & 1.2.
Cohnitz, Daniel & Häggqvist, Sören (eds.) 2009. The Role of Intuitions in Philosophical Methodology. Special issue of Studia Philosophica Estonica'' 2.2.

Vaata ka
Frege loengud

Välislingid 
 Daniel Cohnitzi kodulehekülg
 
 Merilyn Merisalu Välisprofessor: väikses riigis on väga raske õigustada omakeelse filosoofia magistriõppe vajalikkust ERR/UT 16.01.2016

Eesti filosoofid
Hollandi filosoofid
Saksa filosoofid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Sündinud 1974
Pronkssiga

"Pronkssiga" on Tartust pärit kujuri Mati Karmini skulptuur Tartu turuhoone ees. 

Skulptuuri tellis AS Tartu Turg Tartu turu 70. aastapäeva puhul. Skulptuur paigaldati turuhoone ette 15. jaanuaril 2008 ja selle pidulik avamine toimus 17. jaanuaril 2008. Skulptuuri maksumuseks kujunes 800 000 krooni.

"Pronkssea" turupoolsel küljel on kujutatud sea tükeldamise skeem, aluse vastasküljel on aga Indrek Hirve luuletus. Skulptuuri jalamil on eestvaates kiri "17. jaanuar – tõnisepäev", taga "Sea austamise püha".

Vaata ka
Tartu turuhoone

Pildid

Viited

Tartu skulptuurid
Loomaskulptuurid
Sanssouci loss

Sanssouci loss on loss Saksamaal Berliini lähistel Potsdamis. 

Seda hakati rajama 1744. aastal (arhitekt Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff kuningas Friedrich II visandite järgi) ja õnnistati sisse 1. mail 1747. Peegligalerii (ehitatud 1755–1763) ja oranžerii (kasvuhoone; ehitamist alustati vahetult pärast lossi ehitustööde lõpetamist 1747. aastal) arhitekt oli Johann Gottfried Büring. Interjööri kujundasid teiste seas Johann August Nahl ja Johann Melchior Kambly.

Välislingid

Saksamaa lossid
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Saksamaal
Potsdam
Theodor Schiemann

Theodor Heinrich Christian Karl Schiemann (5. juuli (vkj)/ 17. juuli 1847 Grobiņa, Kuramaa – 26. jaanuar 1921 Berliin) oli baltisakslasest ajaloolane, arhivaar ja harrastusarheoloog.

Ta õppis algul Gläseri koolis, seejärel aastatel 1858–1867 Jelgava kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1867–1872 õppis ta Tartu Ülikoolis ajalugu (sai 1868. aastal kuldauraha).

Schiemann oli varauusaja ja uusaja uurija, ta töötas nii Tallinna linnaarhivaarina aastast 1883 kui ka Berliini ülikooli ajalooprofessorina.

Tema juhtimisel toimusid Viljandi ordulinnusel esimesed arheoloogilised kaevamised, mis paljastasid konvendihoonete keldrivõlve. Paraku jäeti võlvid lahtiselt seisma ja nõnda lagunesid need mõne aastaga. Samuti müüs Schiemann kaevamiste kulude katteks varemetelt telliseid. Siiski panid need kaevamised aluse Viljandi linnuse järjepidevale uurimisele.

Ta oli ka Saksa keisri Wilhelm II lähedane sõber ja nõuandja.

Saksa esimese okupatsiooni ajal 1918 määras keiser ta Tartu Provintsiaalülikooli kuraatoriks.

Viited

Välislingid

Eesti ajaloolased
Eesti arheoloogid
Eesti arhivaarid
Baltisakslased
Sündinud 1847
Surnud 1921
Arved von Taube

Arvid Berend Gustav Etienne von Taube (14. oktoober 1905 Tallinn – 1978) oli baltisaksa ajaloolane.

Taube õppis Tartu Ülikoolis Arno Rafael Cederbergi käe all ajalugu ning keskendus Eesti Vabariigi kujunemise ajale (aastatele 1918–1920). Paraku ei suutnud ta selle teemaga ei Eestis ega ka mujal akadeemilist rakendust leida ning keskendus baltisaksluse uuema ajaloo vaatlemisele, asudes viimaks ümber Saksamaale. Teise maailmasõja ajal töötas Taube Eestis Saksa okupatsioonivalitsuses, valmistades ette uut natsionaalsotisalistlikust vaimust kantud ajalooõpetuse ning -uurimise programmi. Pärast sõda töötas ta ülikooliprofessorina Saksamaal.

Vaata ka
Taube

Välislingid 
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust 1930

Baltisaksa ajaloolased
Saksamaa ajaloolased
Arved
Sündinud 1905
Surnud 1978
Siiami kass

Siiami kass (tai keeles วิเชียรมาศ) on Kagu-Aasiast pärit kassitõug.  

Esimesed ülestähendused siiami kassist pärinevad Aasias asuvast Siiami riigist, hilisema nimega Tai. Esmakordselt mainitakse siiami kassi 17. sajandil. 

Siiami kass on sündides täiesti valge (albiino), kolme-nelja nädala möödudes hakkab karvkate, esmalt nina ja kõrvade ümbruses, hiljem üle keha järk-järgult omandama pruunikat varjundit. Mida vanem on kass, seda tumedam ta on. 

Siiami kassid on väga elastsed, nõtke kehaga aktiivsed kaslased. Siiami kassid võivad olla nii lühi- kui ka pikakarvalised. Väga nõtked, ei ole kalduvust rasvumisele, pikaealised, siniste silmade ja hea kuulmisega. 

Legendid siiami kassi üliagressiivsusest ja inimeste ründamisest pärinevad muistsetest aegadest, kui legendi kohaselt suleti kuninga surma korral hauakambrisse ka siiami kass, kes pidi kaitsma hauakambrit rüüstajate eest. Tõenäoliselt juhtus see uskumus kassi eriskummalisest omadusest - kassi silmade värvus muutub ründe, ründevalmiduse või ärrituse korral helesinisest punaseks.

Kirjandus
Eva-Maria Götz, Gesine Wolf. Siam & Co. Orientalische Katzen., Stuttgart: Eugen-Ulmer-Verlag 1999, ISBN 3-8001-7441-3
Joanne Mattern. The Siamese Cat, 2000. Google'i raamat
Marjorie McCann Collier, Karen Leigh Davis. Siamese Cats, 2005. Google'i raamat

Välislingid
Siiami kasside sait (inglise keeles)

Kassitõud