joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Eesti Superkarikas 2020

Eesti Superkarikas 2020 oli 25. Eesti Superkarika võistluste finaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Narvas Narva Kalev-Fama staadionil, ning mängisid Meistriliiga 2019 võitja Tallinna FC Flora ja Eesti karikas 2019 võitja JK Narva Trans.

Mängu eel
Flora on viimasest neljast Superkarika finaalist osalenud kolmes ning viimati tõsteti karikas pea kohale 2016. aastal. Flora ja Trans on omavahel ka Superkarika mängus kohtunud, kui 2012. aasta kallutas Sportland Arenal toimunud matši 4:0 enda kasuks pealinnameeskond. 2012. aasta kaotus ja Levadiale allajäämine 2001. aastal olid Narva ainsad kaotused Superkarikas, sest 2007. ja 2008. suutis Trans kahel aastal järjest Superkarika võita! Flora on olnud võistluse edukaim meeskond üheksa karikavõiduga.

Mängu eel esitas Eesti hümni Narva poistekoor. 

Superkarika toimumist piirilinnas toetas Integratsiooni Sihtasutus.

Mäng

Kokkuvõte
Tallinna FC Flora alistas Narvas peetud Eesti superkarikafinaalis kohaliku Transi 2:0, teenides oma ajaloo kümnenda superkarika.

Skoori avas Konstantin Vassiljevi madalast nurgalöögist Rauno Sappinen juba kuuendal minutil. Teisele Raunole andis Vassiljev resultatiivse söödu 83. minutil, kui lõppskoori vormistas Alliku.

Trans mängis viimase veerandtunni vähemuses, kuna Elysée sai oma teise kollase kaardi. Kohtunik Roomer Tarajev eemaldas ka Transi abitreeneri Ilgar Nabievi.

Otsepilti mängust näitas Soccernet.ee.

Detailid

Peale mängu
Narva Transi peatreener Cenk Özcan oli pärast mängu väga kriitiline Roomer Tarajevi juhitud kohtunikebrigaadi aadressil, liigitades nad enda vastasteks ja Flora toetajateks.

Vaata ka
Meistriliiga 2020
Eesti karikas 2019/20

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2020. aasta Eesti spordis
Õpimäng

Õpimäng on mäng, mille reeglid on projekteeritud nii, et selle elemente kasutatakse, et parandada oskusi või laiendada mängijate teadmiste ressursse. Lisaks puhtalt meelelahutuse väärtusele, õpimäng soodustab mängijate arengut konkreetsetes valdkondades ja suundades. Vaatamata sellele, et õpimängude peamine eesmärk on haridus, on see ka meelelahutuse vorm, mis toob kaasa täiendavat kognitiivset väärtust – limbilise süsteemi aktiveerimist, mis on muu hulgas seotud positiivsete emotsioonide esilekutsumisega (naudingutunne), stimuleerib aju töötama ja arenema. See on inimeste ellujäämise ja kohanemise loomulik mehhanism: rõõm õpetab meid eristama seda, mis on meile hea ja kasulik, see stimuleerib õppimisprotsesse.  Tähtis on, et mäng säilitaks mängulise iseloomu ​algusest lõpuni. Selleks on vaja mängulist tegevust muuta keerukamaks, varieerida, et tegevused poleks lastele liiga lihtsad, mis põhjustab passiivsust.

Digitaalsed või video õpimängud 
Tehnoloogiliste seadmete arvu suurenemise ja kättesaadavuse tõttu on toimunud muutus selles, milliseid mänge inimesed mängivad. Video- või elektronmängud on muutunud laialdasemaks kasutamiseks kui traditsioonilised lauamängud. Barab (2009) määratleb kontseptuaalse mängu kui "tegutsemisseisundi, mis hõlmab  a) projektsiooni kindla rolli, kes, b) on seotud osaliselt fiktiivse probleemi kontekstiga, c) peab rakendama kontseptuaalseid arusaamu, et mõista ja lõpuks, muuta konteksti."  Selliste mänguruumide eesmärk on, et "mängija" osaleks jutustuses, õppides samal ajal kognitiivseid ja sotsiaalseid oskusi. Võimalus sukelduda mängu protsessi hõlbustab "empaatiline kehastus", mis tekkib siis, kui mängija õpib end identifitseerida mängu persoonaga, mille ta on mängu jaoks valinud, ja mängu virtuaalse keskkonnaga. 

Õpivideomängud mängivad olulist rolli kooliõppekavas nende õpetajate jaoks, kes eriti õpetavad põhiaineid. Video ja digitaalne õpimäng võimaldab õppijatel võtta aktiivse rolli õppimises ja arendada tehnoloogilisi oskusi, mis on vajalikud nende akadeemiliseks ja kutsealaseks karjääriks. Mitmed hiljutised uuringud on näidanud, et videomängud, olgu need vägivaldsed või mitte, võivad aidata lastel arendada intellektuaalseid ja emotsionaalseid oskusi, mis toetavad nende akadeemilisi saavutusi. 

Video õpimängud aitavad õppijatel arendada lugemisoskusi ja kognitiivseid oskusi.  Haridusliku väärtusega videomängud, on oluline materjal õpetajate jaoks oma õpilaste kaasamiseks ja motiveerimiseks. Seepärast saab videomänge kasutada põneva õppesüsteemina, mis pakub kombinatsiooni digitaalsest tehnoloogiast, rikkalikust jutustusest ja reaalsest maailmamängudest. Mängude kaudu õppivad (üli)õpilased kasutama vastupidavust, kriitilist mõtlemist ja probleemide lahendamise oskusi, tuvastades arvukaid lahendusi probleemidele.

Digitaalseid õpimänge toetavad platvormid ja vahendid 
Internetis saab leida mitmeid tasuta ja tasulisi ressursse, mis võimaldavad ja aitavad luua digitaalseid õpimänge. Need on : https://learningapps.org/ , https://hotpot.uvic.ca/ , https://h5p.org/ ja paljud teised.

Viited

Õppimine
Mängud
Brigaad (telesari)

"Brigaad" (vene keeles Бригада (Brigada)) on Venemaa 15-osaline krimisari, mida Venemaal näidati esimest korda 23. septembrist 16. oktoobrini 2002.

Eestis näitas "Brigaadi" Kanal 2 sügisel 2004.

Sarja tegevus toimub Nõukogude Liidus ja Venemaal aastatel 1989–2000. 

Peategelased on neli sõpra – Aleksandr Belov, hüüdnimedega "Saša" ja "Valge" (Белый), keda kehastab Sergei Bezrukov; Kosmos Holmogorov ("Kos"), keda kehastab Dmitri Djušev; Viktor Ptšjolkin, hüüdnimega "Mesilane" (Пчёла), keda kehastab Pavel Maikov; ja Valeri Filatov ("Fil"), keda kehastab Vladimir Vdovitšenkov. 

Sõbrad moodustavad alguses väikese jõugu, mis peale Nõukogude Liidu lagunemist kasvab varakapitalistlikul erastamisaja Venemaal suureks kuritegevusorganisatsiooniks. Suurem tähelepanu sarjas keskendub Sašale, kellest saab jõugu liider.

Venemaa telesarjad
Kuntsevo (linn)

Kuntsevo on endine linn Venemaal Moskva piirkonnas.

Ajalooallikates on asulat esmakordselt mainitud 1622. aastal. Alates 1925. aastast linn, 1960. aastast Moskva linnarajoon (munitsipaalringkond). Enne Moskvaga liitmist 1959. aastal elas Kuntsevos 128 700 inimest.

Viited

Vaata ka 
 Kuntsevo kalmistu
Ukraina Rahvuslik Reforminõukogu

Ukraina Rahvuslik Reforminõukogu (ukraina keeles Національна рада реформ) on konsulteeriv organ, mis nõustab Ukraina presidenti.

Viited

Välislingid 
 Національна рада реформ - Facebooki leht.
Sergi Deineko

Sergi Deineko (ukraina keeles Сергій Васильович Дейнеко, sündinud 5. aprillil 1975 Birobidžanis) on Ukraina piirivalvur.

Auastmed 
 2020 - kindralmajor

Viited 

Ukraina ametnikud
Piirivalvurid
Sündinud 1975
Eesti Superkarikas 2019

Eesti Superkarikas 2019 oli 24. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2018 võitja Nõmme Kalju FC ja Eesti karikas 2018 võitja Tallinna FCI Levadia.

Mängu eel
Levadia ka eelmise aasta superkarika võitja, kui 2:2 viigiga lõppenud normaalaja järel alistati penaltiseerias FC Flora. Kalju on mänginud superkarikat kahel korral, kui 2013. aastal kaotati Levadiale 0:3 ning 2016. aastal jäädi sama tulemusega alla Florale.

Mängu eel esitas Eesti hümni Stefan.

Mäng

Kokkuvõte
Eesti jalgpallihooaja avakohtumise võitis Nõmme Kalju FC, kes alistas kaotusseisust välja tulles 3:2 Tallinna FCI Levadia, võites seeläbi oma ajaloo esimese superkarika. 

Levadia tuli mängule vastu eelmise aasta superkarika võitjana, Kalju oli selle karika nimel mänginud kahel korral, kuid nii 2013. kui ka 2016. aastal saadi selged kaotused. Kompava alguse järel viis Igor Žurahhovski avapoolaja lõpus Levadia juhtima, ent teisele poolajal tegi Kalju tormilise alguse.

Esmalt lõi värava Igor Subbotin, mida ei loetud ära Alex Matthias Tamme poolt Sergei Lepmetsale tehtud vea tõttu. Hetk hiljem teenis Liliu penalti, mille realiseeris nõmmekate kapten Maximiliano Ugge. Lepmets ei suutnud Tammega kokkupõrkamise tõttu aga mängu pikalt jätkata ning täistunni täitumisel lonkas ta väljakult ära, andes võimaluse Artur Kotenkole.

62. minutil lõi Kalju Kotenkole esimese ära, kui Tamm koksas mõnelt meetrilt väravasse Liliu söödu. 70. minutil jättis Andri Markovitš kolm levadiakat pealtvaatajaks ning keerutas seejärel palli ristnurka, viies Kalju juba 3:1 ette. 77. minutil vastas iluväravaga Kirill Nesterov, kuid kuuest üleminutist hoolimata Levadia enne lõpuvilet viigiväravani ei jõudnud ja pidi leppima kaotusega.

Otsepilti mängust näitas Soccernet.ee.

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2019
Eesti karikas 2018/19

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2019. aasta Eesti spordis
Mala Võska

Mala Võska (ukraina Мала Виска, vene Малая Виска) on linn Ukrainas Kirovohradi oblastis, Mala Võska rajooni halduskeskus. Mala Võska asub Kropõvnõtskõist umbes 48 km lääneloodes.

Asula rajasid 1752. aastal Bessaraabiast saabunud ümberasujad. Linnaõigused sai Mala Võska 1957. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mala Võska elanikest ukrainlasi 95,59%, venelasi 3,43%, valgevenelasi 0,35%, moldaavlasi 0,22% ja armeenlasi 0,12%.

Viited

Ukraina linnad
Kirovohradi oblast
Gordan Grlić Radman

Gordan Grlić Radman (sündinud 6. juunil 1958 Prisojes Tomislavgradi lähedal) on Horvaatia poliitik ja diplomaat. Ta on 22. juulist 2019 Horvaatia välis- ja Euroopa asjade minister.

Ta on sündinud 1958. aastal Prisojes Tomislavgradi lähedal (asub praeguse haldusjaotuse järele Hertseg-Bosnia kantonis Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsioonis). Ta lõpetas 1982. aastal bakalaureusekraadiga Zagrebi ülikooli põllumajandusteaduskonna. 1991. aastal lõpetas ta kaheaastase kraadiõppe Institut für Kaderschule juhtimiskoolis Šveitsis Bernis. 2002. aastal lõpetas ta rahvusvaheliste suhete alal Zagrebi ülikooli politoloogia teaduskonna, kus 2007. aastal sai doktorikraadi väitekirjaga "Neutraalsus ja uus Euroopa julgeolekuarhitektuur".

Aastatel 1984–1991, kui ta töötas Šveitsis Melior-Haefliger AG-s, oli ta aktiivne Horvaatia diasporaas Šveitsi Horvaatia kultuurikogukonna presidendina (1984–1988) ja kaassponsorina koos Horvaatia-Šveitsi ärikonsultandi esindaja Davor Pavunaga.

Aastatel 1991–1992 töötas ta Zagrebi ülikooli arstiteaduskonna ärisekretärina (juhataja Mate Granić, kellega ta sõbrunes) ning oli Horvaatia valitsuse põgenike ja ümberasustatud isikute ametis vabatahtlikuna (töötades diasporaaga) ja Horvaatia tervishoiuteenistuse jaoks (humanitaarabi).

1992. aastal ja hiljem aitas ta taasiseseisvunud Horvaatia diplomaatiliste ja konsulaaresinduste asutamisel Bernis, Genfis ja Zürichis.

Seejärel teenis ta Horvaatia saatkondades Bulgaarias (1994–1996) ja Ungaris. Aastatel 1997–2012 töötas ta koos Mate Granićiga Horvaatia välisministeeriumis, muu hulgas Kesk-Euroopa osakonna juhatajana (2004–2009) ja Doonau komisjoni sekretärina (2011–2014). Aastatel 2010–2012 juhtis ta rahvusvaheliste uuringute keskust.

Aastatel 2012–2017 oli ta Horvaatia suursaadik Ungaris, aastatel 2017–2019 oli ta Horvaatia suursaadik Saksamaal.

22. juulist 2019 on ta Horvaatia välis- ja Euroopa asjade minister (Marija Pejčinović Burići asemel).

Isiklikku 
Ta on abielus ja kolme lapse isa. Usutunnistuse poolest on ta katoliiklane. Ta räägib vabalt saksa, inglise, bulgaaria ja ungari keelt.

Horvaatia välisministrid
Diplomaadid
Sündinud 1958
Lebedjan

Lebedjan on linn Venemaal Lipetski oblastis, Lebedjani rajooni keskus. Asub Doni jõe ääres, 53 km Lipetskist loodes.

Esmamaining on aastast 1605. 1779. aastal sai linnaõigused.

Linna elanike arv 2001. aastal oli 21 300 ja 2018. aastal 19 300.

Välislingid 
http://lebedyan.lipetsk.ru/

Venemaa linnad
Lipetski oblast
Šarhorod

Šargorod (ukraina keeles Шаргород) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Šargorodi rajooni halduskeskus. Šargorod asub Vinnõtsjast umbes 65 km edelas.

Šargorod on asutatud 1585. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1588. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šargorodi elanikest ukrainlasi 97,26%, venelasi 1,44%, juute 0,61% ja poolakaid 0,19%.

Linnas asub 1589. aastal ehitatud Šargorodi sünagoog, mis on üks vanimaid sünagooge Ukrainas.

Viited

Ukraina linnad
Vinnõtsja oblast
Beršad

Beršad (ukraina Бершадь) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Beršadi rajooni halduskeskus. Beršad asub Vinnõtsjast umbes 123 km kagus ja Umanist ligikaudu 66 km edelas.

Beršadi on esmamainitud 1459. aastal, linnaõigused sai 1966. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Beršadi elanikest ukrainlasi 89,29%, venelasi 8,98%, juute 0,61%, moldaavlasi 0,33%, valgevenelasi 0,17%, armeenlasi 0,15%, poolakaid 0,12% ja mustlasi 0,10%.

Viited

Ukraina linnad
Vinnõtsja oblast
Eesti Superkarikas 2017

Eesti Superkarikas 2017 oli 22. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2016 võitja FCI Tallinn ja Eesti karikas 2016 võitja Tallinna FC Flora.

Mängu eel
Esmakordselt rakendub reegel, mille kohaselt viigilise normaalaja järel selgub võitja kohe penaltiseerias.

Mäng

Kokkuvõte
Sportland Arenal toimunud Superkarikafinaalis triumfeeris mullune Premium liiga võitja FCI Tallinn, kes oli 5:0 üle valitsevast karikavõitjast Tallinna FC Florast.

FCI asus matši juhtima 18. minutil, kui Sergey Tumasyan tsenderdas paremalt äärelt karistuslöögist palli kasti ning Vladimir Avilov mänguvahendi kauni löögiga väravasse suunas. Lasnamäe meeskond kahekordistas oma edu viis minutit hiljem, kui Vladimir Voskoboinikovi söödust oli täpne Roman Sobtšenko. Poolaja lõpus tekkis veel hea võimalus Floral, kuid Märten Kuusk tabas esmalt posti ning tagasi põrkunud palli ei suutnud Mihkel Ainsalu väravasse toimetada, kui pall väravajoonelt puhtaks löödi.

55. minutil asus FCI matši juhtima 3:0, kui Aleksandr Kulinitši sööt leidis värava alt üles tähelepanuta jäetud Tumasyani, kes palli Richard Alandi seljataha lõi. Mängu lõpus lõi kaks väravat vahetusest sekkunud Albert Prosa, kelle 84. ja 86. minuti tabamustest võitis FCI lõpuks mängu tulemusega 5:0.

Mängust tegi ülekande ERR.

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2017
Eesti karikas 2016/17

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2017. aasta Eesti spordis
Srđan Darmanović

Srđan Darmanović (sündinud 18. juulil 1961 Cetinjes) on Montenegro poliitik, diplomaat ja Montenegro ülikooli politoloogia teaduskonna professor. Ta on 28. novembrist 2016 Montenegro välis- ja eurointegratsiooni minister.

Ta oli 2006. aastal üks Montenegro ülikooli politoloogiateaduskonna asutajaid. Aastatel 2010–2016 oli ta Montenegro suursaadik Ameerika Ühendriikides (ja Kanadas). Ta on sõltumatu poliitik, kes on esitatud Montenegro Sotsialistide Demokraatliku Partei poolt.

Ta on edukas maletaja, kelle kõrgeim Elo-reiting oli 2010. aasta jaanuaris 2282.

Montenegro poliitikud
Välisministrid
Maletajad
Sündinud 1961
Saelindi räsaja

Saelindi räsaja on tööriist, millega painutatakse saehambaid täpselt ja hoolikalt, et tekiks saelehest laiem saetee.

Saelindi räsaja painutab saehambaid saelehest eemale, enamasti painutatakse saehambaid vaheldumisi paremale ja vasakule.

Räsamine 
Saehammaste räsamine on oluline, et vältida tõrkeid saelehe edasi- tagasi liikumisel mööda lõigatavat pinda. Kui saetee on saelehest laiem, siis välditakse sae kinnikiilumist lõigatavasse materjali. Lisaks annab räsamine saelindi lõiketerale õige kaldenurga, mille funktsioon on saepuru saeteest välja/eemale juhtimine. Ühtasi on võimalik üpris nüri saega, millel on korrektselt räsatud saehambad, saada saagimisel paremaid tulemusi, kui terava saega, mille saehambad on räsamata.

Tehnilised näitajad 
Saelehe kogulaius peaks olema väiksem, kui saelehe topelt- paksus. Standardsed kvaliteetsed saelehed on tootja poolt korrigeeritud, et need ei oleks laiemad kui saelehe 1,6- kordne paksus. Juhul kui saelehe kogulaius ületab saelehe topelt- paksuse, ei ole saag keskelt korralikult kontaktis materjaliga ja ei tööta küllalt sujuvalt. Mida suurem on vee sisaldus puidus, seda laiem saetee on soovitatav.

Räsaja tüübid 
Saelindi räsajaid on erinevat tüüpi, nii improviseeritud kui ka keerukate spetsiaalselt väljatöötatud räsajateni välja. Kasutatakse haamritüüpi, väänajatüüpi ja palju muid tüüpi räsajaid, aga tuntuim neist on tangitüüpi saelindi räsaja.

Viited

Välislink 
  Puiduterminoloogia sõnastik

Puidutöötlemine
Saed
Eesti Superkarikas 2015

Eesti Superkarikas 2015 oli 20. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2014 võitja Tallinna FC Levadia ja Eesti karikas 2014 teine koht Tartu FC Santos.

Mängu eel
FC Levadia on valitsev Eesti meister ja karikavõitja. Sel hooajal Esiliigas palliv FC Santos jõudis möödunud hooajal Evald Tipneri Eesti karikavõistlusel finaali, kus jäädi Levadiale 0:4 alla.

Mäng

Kokkuvõte
Esimesel poolajal oli ründavam Levadia, kes asuski 32. minutil Kaimar Saagi pealöögist juhtima. 55. minutil lõi vahetusest sekkunud Ingemar Teever teise ning 61. minutil Kaimar Saag ka kolmanda palli Santose võrku. 

Järgmised kaks väravat lõi Rasmus Peetson, kes realiseeris esmalt 70. minutil enda teenitud penalti ning lõi seejärel karistusala joonelt palli nurka lõppseisuks 5:0. Superkarikas kuulub Levadiale nüüd kuuendat korda.

Mängust tegi ülekande ERR.

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2015
Eesti karikas 2014/15

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2015. aasta Eesti spordis
Eesti Superkarikas 2013

Eesti Superkarikas 2013 oli 18. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2012 võitja Nõmme JK Kalju ja Eesti karikas 2012 võitja Tallinna FC Levadia.

Mängu eel
Eesti valitsevale meistrile Nõmme Kaljule on see üleüldse esimeseks korraks superkarikale mängida, samas kui Levadia on olnud superkarikafinaalis osaline juba kümme korda ja võitnud neist neli. Viimati tõstis Levadia superkarika pea kohale 2010. aastal, mil neid juhendas praegune Kalju loots Igor Prins.

Mängu eel esitas Eesti hümni ajateenijate lauluansambel.

Mäng

Kokkuvõte
Mängu 19. minutil asus Levadia Artur Rätteli löögist 1:0 juhtima ja selle tulemusega mindi ka vaheajale. Teisel poolajal lõi Levadia veel kaks väravat ja pälvis kindla 3:0 võiduga viiendat korda Eesti Superkarika.

Mängust tegi ülekande ERR.

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2013
Eesti karikas 2012/13

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2013. aasta Eesti spordis
Kasti mõisa magasiait

Kasti mõisa magasiait oli magasiait Märjamaa kihelkonnas.

Ajalugu 
Märjamaa kihelkonnas asuva Vana-Kasti mõisa uus magasiait ehitati 1882/83. aastal Järgkülas asuvale Hiiekünkale. Selleks eemaldati ehitusele ettejääv hiiepuu. Magasiaida vastas asus Kasti algkoolihoone, mille ühes osas töötas Kasti–Haimre vallavalitsus.

1906. aasta 25. jaanuaril toimus magasiaida ees 1905. aasta detsembrirevolutsioonis osalenud mõisapõletajate karistamine. Esivanemate pühal hiiekünkal anti vitsahoope mõisapõletajaile õiguse nõudmise eest. Peterburist kohale saabunud Bezobrazovi juhitud karistussalk jagas rasket kehalist karistust 17-le Haimre mehele. Kohalikud talupidajad olid kohustatud külmal jaanuaripäeval ihunutlust pealt vaatama. Kohalolija kirjeldas: "Peks toimus järgmiselt: üks soldat istus pea peal, teine jalgadel, kuus soldatit peksid paljastatud seljale. Mitu raskeid vitsu saanud meest tuli koju viia reel linade vahele keeratuna."

Eesti Vabariigi ajal kohandati magasiait nn pritsikuuriks. Selle katusele ehitati vaatetorn. Pritsikuuris olid hoiul tollele ajale kohased tuletõrjevahendid. Siin tegutses Haimre Vabatahtlik Tuletõrje Ühing. Pritsikuur oli kohaliku kogukonna tuletõrjevahendite hoiukoht ka kolhoosiajal.

Eesti Vabariigi taastamise järgselt hoone erastati ja magasiaida eestvaate arhitektuur on täielikult muutunud. Magasiaida eest läbiv tee on tähistatud teeviidal; Järgküla tee, mis  jääb Moka küla alasse.

Eesti magasiaidad
Märjamaa kihelkond
Maja puu otsas

Maja puu otsas ehk tüvimaja (inglise keeles tree house, tree fort) on (enamasti) puidust, klaasist või terasest ehitis, mis on ehitatud maapinnast kõrgemale puu külge või eraldi seisvatele tugipostidele. Sellised majad leiavad enamasti kasutust hotelli või vaatlustornina. Ehitisel ei ole eesti keeles veel kindlat nimetust, sest sõna "puumaja" on kasutusel just ja ainult puitmaja ehk puidust maja tähenduses.

Populaarsus 
Alates 1990. aastate keskpaigast on puu otsa ehitatud majade populaarsus suurenenud peamiselt USA-s ja Euroopas, sest oluliseks on muutunud tehnoloogia areng, huvi keskkonna vastu ja säästev elamine. Seetõttu on maja väiksem ja kompaktne. Populaarsuse kasv on suurendanud klientide nõudlust ehitus- ja arhitektuurifirmadele ning laiendanud puu otsa ehitatud majade kasutust majutusvaldkonnas.

Nõuded 
Eestis pole puu otsa maja ehitamiseks luba vaja, kui hoone jääb alla 20 m². Kui puu otsa ehitatud maja pindala jääb 20–60 m² vahele, siis on vaja esitada kohalikule omavalitsusele kirjaliku nõusoleku taotlus ja hoone ei või olla kõrgemal kui 5 m maapinnast. Kõrgema hoone puhul tuleb tingumusi täpsustada. USA-s on vaja puu otsa maja ehitamiseks luba siis, kui maja hakatakse kasutama ettevõtluses. Mõnes riigis liigitatakse puu otsa ehitatud maja ajutiseks ehitiseks, räägitakse läbi kaugus teistest ehitistest ja hoone kõrgus.

Ehitamine 
Puu otsa maja ehitamiseks on kaks meetodit. Sellise maja saab ehitada tugipostidele nii, et kaal on jaotatud ühtlaselt ning ühtegi kruvi ja polti puu sisse ei keerata. Tugipostid saab ankurdada nurkades betooni külge. Teiseks saab kasutada invasiivset meetodit (nõuab puu kahjustamist). Selleks kasutatakse spetsiaalseid polte ehk TAB-polte (Treehouse Attachment Bolt), mis aitavad vähendada survet, pidada vastu tuulest tekitatud pingetele ja jaotada kaalu ühtlaselt. Poldid taluvad raskust 4100–5400 kg.

Viited 

Ehitised
Hnivan

Hnivan (ukraina Гнівань) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tõvrivi rajoonis. Hnivan asub Lõuna-Bugi jõe vasakul kaldal, Vinnõtsjast umbes 18 km edelas.

Hnivanit on esmamainitud 1629. aastal. Teise Poola jagamise tulemusel läks 1793. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla. 1870. aastal ehitati läbi asula Kiievi–Odessa raudtee. Alevi staatuse sai Hnivan 1938. aastal ja linnaõigused 1981. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Gnivani elanikest ukrainlasi 94,26%, venelasi 4,02%, poolakaid 0,64%, valgevenelasi 0,32%, juute 0,16%, armeenlasi 0,13%, moldaavlasi 0,08% ja asereid 0,08%.

Viited

Ukraina linnad
Vinnõtsja oblast
Suur Rebenemine

Suur Rebend on hüpoteetiline kosmoloogiline mudel, kus käsitletakse universumi ühte võimalikku lõplikku saatust, milles universumi mateeria (galaktikatest ja tähtedest aatomite ning subatomaatiliste osakesteni) rebitakse järk-järgult üksteisest eemale ehk see laguneb universumi eksponentsiaalselt kiireneva paisumise tõttu. 

Kosmoloogia standardmudeli kohaselt on universumi mastaabi tegur kiirenevalt kasvav. Kuna paisumine on sarnane iga ajahetkega (kohaliku mahu paisumine toimub sama arv kordi sama ajavahemiku jooksul) ning seda iseloomustab väärtuselt väike muutumatu Hubble'i konstant, siis väiksemad gravitatsiooniliselt seotud kosmilised struktuurid ei ole sellest palju mõjutatud. Siin ongi Suure Rebendi stsenaariumi omapära, et Hubble'i konstant hoopis kiirenevalt suureneb ja kasvab lõpmatuseni piiratud aja jooksul. Uus ruum osakeste vahele hakkab tekkima nii kiiresti, et ükski jõud ei suuda enam midagi koos hoida. Seejärel lagunevadki alguses universumi suuremastaabilised struktuurid (galaktikate superparved, galaktikaparved), liikudes järk-järgult väiksemate struktuurideni (galaktikad, planeedisüsteemid) kuni väiksemate osakesteni välja (molekulid, aatomid). Hubble'i konstant muutub lõpmatuseks ja areneb välja universumi konstantne olek, kus miski ei saa interakteerida.

Põhjus 
Suure Rebendi hüpoteesi tõesus sõltub meie universumis esineva tumeda energia tüübist. Tüüp, mis tõestaks hüpoteesi, on tumeda energia pidevalt kasvav vorm ehk fantoomenergia. Kui tume energia saab suureneda universumis piiramatult, võib see ületada kõik ülejäänud jõud, mis universumit koos hoiavad. Põhirõhk langeb kosmoloogilisele olekuparameetrile , tumeda energia rõhu ja selle energiatiheduse suhtele. Kui  , siis on tegemist fantoomenergiaga, mis on üks kvintessentsi erijuhtum.

Vaadeldav universum 
Mõõtetulemused osutavad, et  on meie universumis -le väga lähedal. Mida lähemal on  -le, seda kaugemal tulevikus on Suur Rebend. Kui  oleks täpselt , siis ei saaks Suurt Rebendit toimuda.

Viimaste olemasolevate andmete kohaselt on määramatused veel liiga suured, et kindlaks teha tumeenergia tüüp , , .

Vaata ka 
 Universumi soojussurm
 Suur Kollaps
 Suur Pauk

Viited

Välislingid 
 Liisi Räim, Romi Mankin, Tõnu Laas. "Kosmoloogia I lühikonspekt"
 Kurzgesagt. "Three Ways to Destroy the Universe" (Youtube)
 WIRED UK. "Big Rip: how the universe could tear itself to shreds"
Universumi üldine areng (Astronoomia) (fyysika.ee). https://opik.fyysika.ee/index.php/book/section/51488

Astrofüüsika
Pohrebõštše

Pohrebõštše (ukraina Погребище) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis Vinnõtsja rajoonis. Kuni 2020. aastani oli Pohrebõštše rajooni halduskeskus. Pohrebõštše asub Rossi jõe ääres, Vinnõtsjast umbes 65 km idakirdes.

Asula oli olemas juba 16. sajandi keskpaiku. Rajoonikeskuseks sai Pohrebõštše 1923. aastal ja alevi staatuse omandas 1938. aastal. Linnaõigused sai Pohrebõštše 1984. aastal.
 
2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pohrebõštše elanikest ukrainlasi 98,08%, venelasi 1,38%, poolakaid 0,18% ja valgevenelasi 0,16%.

Viited

Ukraina linnad
Vinnõtsja oblast
Euroopa kõrgussüsteem

Euroopa kõrgussüsteem ehk Euroopa vertikaalne referents (European Vertical Reference System - EVRS) on kasutusel Eestis kõrgussüsteemina. Eestis tähistatakse EVRS-i kõrgusi lühendiga EH2000, kus EH tähendab Estonian Heights ja 2000 Fennoskandia maapinnatõusu aastal 2000. Euroopa kõrgussüsteemi lähtenivoo ehk kõnekeeli Amsterdami null on arvestatud veetaseme keskmise väärtusega, mis mõõdeti Amsterdamis ajavahemikul 1. september 1683 kuni 1. september 1684 ning seda mõõdeti 35 000 erinevas asukohas üle riigi.

Eesti põhjused Euroopa kõrgussüsteemile üleminekuks 

Eesti läks üle Euroopa kõrgussüsteemile 1. jaanuaril 2018. aastal, sest enamik Euroopa riike kasutas juba Euroopa kõrgussüsteemi. Kõrgussüsteemi üleminekuks oli senise kõrgussüsteemi (BK77) vananemine, mis on tuntud rahvakeeli Kroonlinna null. Eesti kõrgusvõrk integreeriti Euroopa ühtsesse kõrgussüsteemi, mille muutus lihtsustab tööd näiteks merelaevanduses ning projekteerimises ja ehitusvaldkonnas. Nii saab vältida vigu kõrguste ümberarvestamisel ja arendada rahvusvahelist koostööd.

Euroopa kõrgussüsteemi ajalugu 
Euroopa ühise kõrguste süsteemi loomiseks alustati projektidega juba 1950. ja 1970. aastatel kasutades rahvuslike kõrgusi ning nende korrigeerimist. Üheks tulemuseks oli Euroopa Ühtse Kõrgusvõrgu korrigeerimine 1986. aastal. Mõõdeti ja parandati samasugused ühtsed kõrgusvõrgud ka Ida-Euroopas, mis olid kooskõlas 1994. aastal Varssavis peetud EUREF-i sümpoosioni 3. Resolutsiooniga. Töö eesmärgiks oli saada ühtsed kõrgused Euroopale ühe detsimeetri täpsusega. Aastate jooksul on projekt samm sammu haaval suurenenud tänu Ida-Euroopa riikide kõrguste süsteemi kaasamisega. Esimesed tulemused jagati osalenud riikidele 1999. aastal.

Viited
Katrin Karu

Katrin Karu (sündinud 7. veebruaril 1969) on haridusteadlane ja andragoog. 

Katrin Karul on Tallinna Ülikooli magistrikraad kasvatusteadustes, hariduskorralduse täiendõppe diplom Tallinna Pedagoogikaülikoolist ning samuti käsitöö ja kodunduse õpetaja diplom. 

Katrin Karu kaitses 11. mail 2020 doktoritöö „Üliõpilaste arusaamad õppimisest ülikoolis: andragoogiline vaade“1 ning talle on antud kasvatusteaduste doktorikraad. 

Tallinna Ülikooli Haridusteaduste Instituudi lektorina on Katrin Karu teadustöö põhisuundadeks täiskasvanuharidus ja elukestev õpe. 2

Isiklikku 
Katrin Karu on abielus ning tal on poeg Otto ja tütar Marta.

Allikad 
 Karu, K. "Üliõpilaste arusaamad õppimisest ülikoolis: andragoogiline vaade"Doktoritöö. Tallinn: Tallinna Ülikool 2020.
 Katrin Karu ETIS-es.

Eesti pedagoogikateadlased
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1969
Eggegebirge

Eggegebirge ('Egge mäed') või lihtsalt Egge (die Egge) on metsane seljandik, kuni 464 m üle merepinna, Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa idaosas.

Geograafia 

Egge laiub Teutoburgi metsa lõunatipust Horn-Bad Meinbergi ja Steinheimi lähedal lõuna poole, Sauerlandi põhjaosadesse Marsbergi lähedal. Selle kõrgeim punkt on Preußischer Velmerstot (468 m). See on Alam-Saksi kõrgendiku osa ja üks kahest peamisest mäeliinist Teutoburgi metsa / Egge mägede looduspargis.

See on ka osa Reini ja Weseri jõe vahelisest veelahkmest.
Tulemasin

Tulemasin (inglise keeles lighter) on kaasaskantav seade, mille abil on võimalik tekitada leeki. Tulemasin koosneb plastik- või metallanumast, mis on täidetud põleva vedeliku või rõhu all oleva gaasiga. Tänapäeval leidub tulemasinaid, mis töötavad ränikivi baasil või elektriga. Tulemasina kasutusvaldkond on suur, peamiselt kasutatakse seda esemete süütamiseks, nagu sigaretid, ilutulestik ja küünlad.

Ajalugu 
1823. aastal leiutas saksa keemik ja Jena ülikooli professor Johann Wolfgang Döbereiner ühe varaseima tulemasina. Välimuselt ei olnud see sarnane tänapäeva tulemasinaga. See tulemasin oli erakordselt populaarne toode, mida müüdi 1820. aastatel väidetavalt üle miljoni ühiku. Keemilise reaktsioonina tootis tulemasin süttivat vesinikugaasi plaatinast katalüsaatorisse, mis omakorda põhjustas gaasi süttimise ning tulemusena tekkis pidev leek.

1930. aastatel oli kõige levinumaks kütuseelemendiks tulemasinates ligroiin ehk toorbensiin, mida oli võimalik toota naftast. 1930-1940. aastatel hakati tootma tulemasinaid, mis kasutasid ligroiini asemel butaani. Kõige esimesed butaantulemasinad tootis USA firma Ronson.

Leiutaja George G. Blaisdell tutvustas 1933. aastal tulemasinat, millest sai üks maailma edukamaim toode. Ta leiutas esimese Zippo tulemasina, mille disain osutus nii populaarseks, et ka tänapäevased Zippod on enam-jaolt säilitanud originaalse välimuse.

BIC tutvustas 1973. aastal uut ühekordse kasutusega tulemasinat, mille eesmärgiks oli konkureerida sel ajal populaarse, kuid suhteliselt kalli, metallkorpuses, Zippoga. BIC ühekordne tulemasin saavutas suure populaarsuse ja on tänapäevani laialt levinud. Ühekordselt kasutatavad tulemasinad sobisid ideaalselt kiiresti liikuvasse ühiskonda, kuna need ei vajanud korduvtäitmist ning neid oli lihtne ära visata.

Vaata ka 
 Välgumihkel
 Ränikivi

Viited

Välislingid 
A Brief History Of The Lighter

 Tuli
Vickersi kõvadus

Vickersi kõvadus on katseliselt leitav materjali kõvadus, mille määramiseks surutakse materjali teemantpüramiid ning mõõdetakse tekkinud jäljendi diagonaalide pikkused. Meetodi töötasid välja 1921. aastal  Robert L. Smith ja George E. Sandland töötades Vickers Ltd- s. Erinevalt teistest kõvaduse määramise meetoditest, saab Vickersi meetodit kasutada väga paljudel erinevatel materjalidel ilma et peaks vahetama seadme otsikut või mõõteskaalat. Silmas tuleb pidada, et mõõdetava materjali paksus oleks vähemalt 2,5 korda suurem jäljendi diameetrist. Kõvaduse leidmiseks kasutatakse järgnevat valemit:

,

kus:

F - jõud, N;

A - jälje pindala, mm²;

a - püramiidi tahkude vaheline nurk 136°;

d - jälje diagonaal, mm;

Mõõtmine 

Vickersi meetodil kõvaduse määramiseks surutakse otsik vastavalt  4,9...980 N (5…100 kgf) või mikrokõvaduse määramisel  0,098...1,96 N (0,001...0,2 kgf) jõuga materjali ning mõõdetakse selle poolt tekitatud jäljendi diagonaalid. Enne jäljendi tekitamist on vajalik pinna mõningane ettevalmistus, et vältida jäljendi moonutusi. Pind peab olema sile ning mikrokõvaduse mõõtmisel ka poleeritud. Saadud süvend mõõdetakse mikroskoobi all mõõteskaala abil.

Tähistamine 
Vickersi meetodil määratud kõvadust tähistatakse lühendiga HV. Selle järele lisatakse jõu suurus, millega mõõtmine läbi viidi. Kui jõu avaldamise aeg erineb tavalisest 10-15 sekundist, lisatakse tähisele ka aeg. Näiteks 771HV10/20 korral:

 771 tähistab kõvadust
 HV tähistab Vickersi meetodit
 10 tähistab avaldatud jõu suurust jõukilogrammides
 20 tähistab avaldatud jõu kestvust

Viited
Palgikelk

Palgikelk (murdes ka palgikölk, Hiiumaal palgilits) oli varem väike päraregi, millele reega palgiveol toetusid palkide ladvaotsad. 

Palgikelk seoti ristamisi köitega ree taha ning ta võimaldas palgiotste hoidmisega paigutada reele suuremat koormat. Eestis võeti selline kelk kasutusele 19. sajandi lõpul, kui metsaveod suurenesid, varem lohises palgi ots ree järel maas. Palgikelk oli 1 kuni 3 paari kodaratega ning sarnanes kujult vastava paikkonna regedega. Reele ja tihti ka palgikelgule kinnitati palkide aluseks püstpulga ümber pöörduv palgipakk. Tühjalt sõites tõsteti palgikelk ree peale.
Vastlapäeval kasutati liulaskmiseks regede kõrval sageli ka palgikelke.

Vaata ka 
 Kelgutamine
 Regi
 Soome kelk
 Saan
 Tõukekelk
 Äkkekelk

Viited

Välislink
Palgikelk, Mõniste Talurahvamuuseum

Kelgutamine
Taluveokid
Mohõliv-Podilskõi

Mohõliv-Podilskõi (ukraina Могилів-Подільський, vene Могилёв-Подольский) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Mohõliv-Podilskõi rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Mohõliv-Podilskõi asub Dnestri vasakul kaldal, Moldova piiri ääres, Vinnõtsjast umbes 100 km lõunaedelas.

Asula on rajatud 1595. aastal, linnaõigused sai 1796. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mohõliv-Podilskõi elanikest ukrainlasi 92,27%, venelasi 5,32%, juute 1,07%, moldaavlasi 0,57%, valgevenelasi 0,22%, armeenlasi 0,09%, poolakaid 0,07%, asereid 0,06% ja tatarlasi 0,05%.

Viited

Ukraina linnad
Vinnõtsja oblast
Znamjanka

Znamjanka (ukraina Знам'янка) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Kirovogradi oblastis, Znamjanka rajooni keskus. Linn asub 38 km oblasti keskusest Kropõvnõtskõist kirdes.

Asula tekkis 1869. aastal ehitama hakatud Odessa-Harkivi vahelise raudtee äärde. See hakkas kiiresti arenema rongiliikluse avamise järel 1873. aastal. 1930. aastal sai Znamjanka aleviks ja 1938. aastal linnaks.

1989. aastal oli linna elanike arv 33 828.

Viited

Välislingid 

http://zn-rada.at.ua/

Ukraina linnad
Kirovohradi oblast
Hmilnõk

Hmilnõk (ukraina Хмільник, vene Хмельник) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Hmilnõki rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Hmilnõk asub Lõuna-Bugi jõe ääres, Vinnõtsjast umbes 53 km loodes.

Hmilnõk on balneoloogiline kuurort, seal asuvad radooni sisaldavad mineraalveeallikad.

Hmilnõki on esmamainitud 1362. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1448. aastal. Aastatel 1672–1699 oli Hmilnõk Osmanite riigi võimu all, seejärel läks tagasi Poolale. Teise Poola jagamise tagajärjel läks linn 1793. aastal Venemaa Keisririigi koosseisu.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hmilnõki elanikest ukrainlasi 95,31%, venelasi 2,94%, poolakaid 1,00%, valgevenelasi 0,21%, juute 0,18%, moldaavlasi 0,07% ja armeenlasi 0,06%.

Viited

Ukraina linnad
Vinnõtsja oblast
Illintsi

Illintsi (ukraina Іллінці) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Illintsi rajooni keskus. Illintsi asub Vinnõtsjast umbes 55 km kagus Sobi jõe ääres.

Asulat on esmamainitud 1545. aastal. 1757. aastak sai linnaks Magdeburgi õiguse alusel. Alevi staatuse sai Illintsi 1925. aastal ja linnaks 1986. aastal.

Linna lähedal asub umbes 400 miljoni aasta vanune Illintsi meteoriidikraater.

Lähim raudteejaam on Lõpovetsis 16 km kaugusel.

Viited

Välislingid 

http://illintsi.org.ua/uk/home/

Ukraina linnad
Vinnõtsja oblast
Tultšõn

Tultšõn (ukraina Тульчин) on linn Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Tultšõni rajooni halduskeskus. Tultšõn asub Vinnõtsjast umbes 68 km lõunakagus.

Tultšõnit on esmamainitud 1607. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tultšõni elanikest ukrainlasi 92,79%, venelasi 5,06%, juute 0,85%, moldaavlasi 0,25%, armeenlasi 0,19%, valgevenelasi 0,19%, valgevenelased 0,17%, poolakaid 0,15%, mustlasi 0,15% ja asereid 0,08%.

Viited
 

Ukraina linnad
Vinnõtsja oblast
Davith Tonojan

Davith Tonojan (armeenia keeles Դավիթ Էդգարի Տոնոյան; sündinud 27. detsembril 1967 Ust-Kamenogorskis) on Armeenia poliitik. Ta oli 10. maist 2018 kuni 20. novembrini 2020 Armeenia kaitseminister.

Ta sündis aastal 1967 Ust-Kamenogorskis (praegu Öskemen, Ida-Kasahstani oblasti keskus). Aastal 1984 asus ta õppima Jerevani Riikliku Ülikooli, mille lõpetas aastal 1991 geoloogina. Aastatel 1986–1988 teenis ta Nõukogude armees Taga-Kaukaasia sõjaväeringkonnas. Aastal 1997 lõpetas ta Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi juures asuva Sõjalis-Diplomaatilise Akadeemia.

Ta teenis sõjaväes (Nõukogude armees) aastatel 1986–1988. 1992. aastal asus ta tööle Armeenia siseministeeriumis, kuni 1994. aastani oli ta organiseeritud kuritegevuse vastase võitluse peadirektoraadi töötaja. Alates 1994. aastast - Armeenia Vabariigi kaitseministeeriumi sõjaväepolitseiosakonna juhataja. 1997. aastal liitus ta kaitseministeeriumi relvajõudude direktoraadiga. Auastmelt reservpolkovnik (2000). Aastatel 1998-2004 oli ta erinevatel ametikohtadel NATO operatsioonide juhtimisel. Aastatel 2004-2007 oli ta Armeenia relvajõudude esindaja NATO-s. Aastail 2007-2008 - kaitseministeeriumi rahvusvahelise sõjalise koostöö ja kaitseprogrammide osakonna juhataja. Aastatel 2008-2010 - kaitseministeeriumi kaitsepoliitika osakonna juhataja.

Alates 2. oktoobrist 2010 määrati ta Armeenia Vabariigi presidendi määrusega kaitseministri esimeseks asetäitjaks. 6. veebruarist 2017 kuni 10. maini 2018 oli ta Armeenia eriolukordade minister. 10. maist 2018 kuni 20. novembrini 2020 oli ta Armeenia kaitseminister. Ta on käinud korduvalt Mägi-Karabahhi Vabariigis.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe lapse isa. Tal on meistersportlase järk judos. Ta valdab vene, inglise ja prantsuse keelt. Usutunnistuse poolest on ta Armeenia Apostliku Kiriku liige.

Välislingid 
Davith Tonojan Armeenia valitsuse kodulehel (vene keeles)
Davith Tonojan Armeenia kaitseministeeriumi kodulehel (vene keeles)

Armeenia poliitikud
Kaitseministrid
Sündinud 1967
Nõelakoda

Nõelakoda (Hiiumaal ka nöölakoda või nöölago) oli  tupp õmblusnõelte kaasaskandmiseks vööl. 

Seda kanti rahvarõivaste juurde kuuluval vaskvööl rippuva nahkrihmakese otsas, mis oli enamasti palmitsetud. Nõelakoda oli 7–15 cm pikkune ning ümara või lapiku kujuga punasest kalevist padjake, tema ülaosa oli kaetud üles-alla liigutatava vaskkapsliga. Leina või paastu ajal oli nõelakoja padjake sinist värvi.

Nõelakoda tundsid paljud Euroopa, Aasia ja Ameerika põhjaosas elavad rahvad. Eestis kasutati seda viimati 19. sajandi keskpaiku Saare- ja Hiiumaal.

Vaata ka 
 kirikindad
 nõelakindad
 õmblemine
 õmblus

Viited

Välislink 
  Nõelakoda, Eesti Rahva Muuseum

Etnograafia
Eesti rahvakultuur
Käsitöö
Luis Alberto Lacalle

Luis Alberto Lacalle (sündinud 13. juulil 1941 Montevideos) on Uruguay jurist ja poliitik, ta on Rahvuspartei liige. Ta oli 1. märtsist 1990 kuni 1. märtsini 1995 Uruguay president.

Ta astus 17-aastaselt Rahvuspartei liikmeks. 1961. aastast oli ta ajalehte Clarín ajakirjanik. 1964. aastal lõpetas ta Montevideos ülikooli Universidad de la República ühiskonnateaduste ja õigusteaduse alal.

Pärast 27. juuni 1973. aasta riigipööret arreteeriti ta mõneks nädalaks. Ta osales ka salajases sõjaväehunta vastases liikumises ja teda üritati mõrvata 1978. aastal talle saadetud mürgitatud veinipudeli abil.

Kui demokraatia 1984. aastal taastati, valiti ta senatisse (Uruguay parlamendi ülemkotta), kus ta valiti senati asepresidendiks. 

1989. aastal kandideeris ta oma fraktsiooni Herrerism kaudu presidendiks koos asepresidendi kandidaadi Gonzalo Aguirre'iga. Nad võitsidki valimised ja 1. märtsist 1990 kuni 1. märtsini 1995 oli ta Uruguay president.

Ametiaeg 
Ametisse astudes saatis Lacalle parlamendile maksureformi seaduse eelnõu, mis võeti viivitamatult vastu Colorado partei toel. Käibemaks tõsteti 21%-lt 22%-le, suurendati tulumaksu ja loodi veel mõned maksud. Oma valitsusajal julgustas ta vabaturuprogrammi, osales Brady võlakirjade kavas välisvõlakohustuste leevendamiseks ning oli Mercosuri kaasasutaja koos Paraguay, Brasiilia ja Argentina presidentidega, mis jõustus koos 2007. aasta detsembris. Asuncióni leping 1991. aastal.

1992. aastal sai tema majandusreformide toetamine tugeva löögi, kui tema üks olulisemaid algatusi, Uruguay riigiettevõtete erastamise kava lükati rahvahääletusel tagasi.

1994. aasta riiklikel valimistel valis ta herrerismi fraktsiooni presidendikandidaadiks oma siseministri Juan Andrés Ramíreze. Rahvuspartei kaotas kitsalt Colorado partei valimised.

Mitmete tema valitsuses osalenud silmapaistvate poliitikute hulgas on Héctor Gros Espiell, Sergio Abreu, Juan Andrés Ramírez, Carlos Cat ja Ignacio de Posadas.

1999. aastal võitis ta oma partei valimistel Juan Andrés Ramírezt (kes oli lõhenenud herrerismist) ja teisi kandidaate ning kandideeris taas presidendiks. Tema valitsuses kahjustasid aga rida süüdistusi korruptsioonis tema valitsuses. Viimane löök oli Ramíreze lahkumine aktiivsest poliitikast pärast esmatasandi kaotamist ja ta tuli üldvalimistel 22,3% häältega kolmandale kohale.

Lacalle kandideeris 2004. aasta valimistel taas presidendiks, kuid teiste parteide juhid olid kogunenud ühe vastaskandidaadi Jorge Larrañaga ümber, kes alistas ta esmastel aladel 2:1. 2009. aastal kandideeris ta uuesti presidendiks, lüües seekord juunis valimiste esimeses voorus Jorge Larrañagat. Esimeses voorus valimisi võites sai temast partei juhatuse esimees. Ta kaotas novembris alanud eelvalimistel José Mujicale presidendivalimised.

Lacalle on Madridi klubi liige. Ta on ka Jeruusalemma tippkohtumise avalike suhete komisjoni juhatuse liige.

Isiklikku 
Ta on abielus María Julia Pou Brito del Pinoga (sündinud 1946), neil on kolm last. Poeg Luis Alberto Lacalle Pou on praegune Uruguay president. Tema emapoolne vanaisa Luis Alberto de Herrera oli Uruguay poliitik.

Uruguay presidendid
Juristid
Sündinud 1941
Velõki Mostõ

Velõki Mostõ (ukraina Великі Мости, poola Mosty Wielkie) on linn Ukrainas Lvivi oblastis Tšervonohradi rajoonis. Velõki Mostõ asub Sokalist umbes 28 km lõunaedelas ja Lvivist ligikaudu 46 km põhjas.

Asulat on esmamainitud 1472. aastal. Magdeburgi linnaõigused sai Velõki Mostõ 1549. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Velõki Mostõ elanikest ukrainlasi 97,59%, venelasi 1,27%, poolakaid 0,81% ja valgevenelasi 0,20%.

Viited

Ukraina linnad
Lvivi oblast
Eesti Superkarikas 2012

Eesti Superkarikas 2012 oli 17. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2011 võitja Tallinna FC Flora ja Eesti karikas 2011 finalist Narva JK Trans.

Mängu eel
FC Flora tegi mullu kodusel rindel puhta töö, alistades hooaja alguses Superkarika mängus FC Levadia, seejärel karikafinaalis Narva Transi ning novembris krooniti rohesärgid ka Eesti meistriks. Millises hoos on Flora uue hooaja künnisel, näeb juba teisipäeval.

Narva Trans lõpetas mullu Meistriliiga 3. kohaga, kuid karikasarjas jõuti finaali ning seeläbi teeniti ka õigus mängida Superkarikale. Piirilinna klubiga on liitunud mitmed uued pallurid, kelle tasemest saab aimu juba teisipäeval.

Mäng

Kokkuvõte
Mullu ka karfikafinaalis Transi võitnud Flora asus mängu juhtima 11. minutil, kui Karl Mööl sai kiirrünnakul söödu karistusala kaare juurde ja lõi palli vasaku jalaga alla nurka. 20 minutit hiljem tegi Siim Luts Markus Jürgensoni söödust seisuks 2:0 ja kesiselt tegutsenud narvalased olid sisuliselt murtud. 

Ehkki Transil tekkis teisel poolajal mitu võimalust, siis Aleksei Belovi 74. ja Markus Jürgensoni 91. minuti tabamused kinnitasid narvalaste kirstu kaane kindlalt. Nii Belovi kui Mööli jaoks olid need esimesed väravad Flora esindusmeeskonna eest.

Detailid

Vaata ka
Meistriliiga 2012
Eesti karikas 2011/12

Viited

Välislingid
Superkarikas EJL-u kodulehel

Superkarikas
2012. aasta Eesti spordis
Hans Christian Anderseni muinasjuttude loend

Hans Christian Anderseni muinasjuttude loend loetleb Hans Christian Anderseni kirjutatud kunstmuinasjutte. 

 "Tuleraud"
 "Suur Klaus ja väike Klaus"
"Printsess hernel"
"Väikese Ida lilled"
"Pöial-Liisi"
"Üleannetu poiss"
"Teekaaslane"
"Väike merineitsi"
"Keisri uued rõivad"
"Õnne kalossid"
"Karikakar"
"Vankumatu tinasõdur"
"Metsluiged"
"Paradiisiaed"
"Lendav kohver"
"Kured"
"Pronkssiga"
"Sõprusliit"
"Roos Homerose haualt"
"Une-Mati"
"Roosihaldjas"
"Seakarjus"
"Tatar"
"Ingel"
"Ööbik"
"Armastajapaar"
"Inetu pardipoeg"
"Kuusk"
"Lumekuninganna"
"Leedrimemm"
"Sukanõel"
"Kell"
"Vanaema"
"Haldjamägi"
"Punased kingad"
"Hüppajad"
"Karjatüdruk ja korstnapühkija"
"Taani Holger"
"Tütarlaps väävlitükkidega"
"Vaade Vallimäelt"
"Ühest aknast Vartous"
"Vana tänavalatern"
"Naabrid"
"Väike Tukk"
"Vari"
"Vana maja"
"Veetilk"
"Õnnelik perekond"
"Lugu ühest emast"
"Krae"
"Lina"
"Föönikslind"
"Üks juhtum"
"Tumm raamat"
"Seal on vahe vahel"
"Vana hauaplaat"
"Maailma kõige kaunim roos"
"Aasta ajalugu"
"Kõige viimasel päeval"
"Päris tõsi!"
"Luigepesa"
"Hea tuju"
"Südamevalu"
"Iga asi olgu omal kohal!"
"Majahaldjas vürtspoodniku juures"
"Aastatuhande pärast"
"Paju all"
"Viiekesi ühest kaunast"
"Taevast langenud leht"
"Ta oli kõlvatu inimene!"
"Kõige viimane pärl"
"Kaks näitsikut"
"Mere kõige kaugemas otsas"
"Hoiukarp"
"Ib ja väike Kristine"
"Tobe-Hans"
"Au okkaline rada"
"Juudi tüdruk"
"Pudelikael"
"Tarkade kivi"
"Piltideta pildiraamat"
"Vorstitikusupp"
"Pipramehe öömüts"
"Midagi"
"Vana tamme viimane unenägu"

Muinasjutud
Taani kirjandus
Natali

Natalja Anatoljevna Rudina (vene keeles Наталья Анатольевна Рудина; sündinud 31. märtsil 1974 Dzeržinskis) on Venemaa laulja, helilooja, laulukirjutaja.

Ta sündis 1974. aastal Dzeržinskis Gorki oblastis Venemaal. Tema esineja nimeks on Natali (vene keeles Натали). Ta laulab sopranit. Tema eelistatuim stiil on popmuusika.

Elulugu 
Tema perakonnanimi sündimisel oli Minjajeva (vene keeles Миняева). 1 ja poole aastasena läks ta 23-ndasse lasteaeda. 1980. aastal läks ta 37-ndasse keskkooli. Sellest alates peale hakkas ta silma paistma laulude kirjutamisega. Altates 11. eluaastast puhkas ta pioneerlaagris, kus ta sai veel oma muusikaoskusi treenida. Seal samas õppis ta ka enda esimest suurt hitti laulma, mille pealkiri on "Ветер с моря дул" (eesti keeles "Tuul puhus merelt"). 1995. aastal läks ta tööle Moskvasse. 2012. aastal valmis tema praegune suurim hitt "О, Боже, какой мужчина" (eesti keeles "Oh jumal, milline mees"). 2013. aastal otsustas ta Nikolai Baskoviga teha ka ühislaulu "Николай" (eesti keeles Nikolai).

Isiklikku 
Tema abikaasa on alates 1991. aastast Aleksandr Rudinaga (vene keeles Александр Рудин). Tal on kolm poega. 2001. aastal sündis Arseni Aleksandrovitš. 2010. aastal sündis Anatoli Aleksandrovitš. 2017. aastal sündis Jevgeni Aleksandrovitš.

Venemaa lauljad
Sündinud 1974
Rahhiv

Rahhiv (ukraina Рахів, ungari Rahó, vene Рахов) on linn Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis, Rahhivi rajooni halduskeskus. Rahhiv asub Tisza jõe ääres, Rumeenia piirist umbes 15 km kaugusel.

Rahhiv on asutatud 1448. aastal. Linnaõigused sai Rahhiv 1958. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rahhivi elanikest ukrainlasi 89,88%, ungarlasi 6,93%, venelasi 2,12%, mustlasi 0,36%, sakslasi 0,11% ja valgevenelasi 0,11.

Viited

Ukraina linnad
Taga-Karpaadi oblast