joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jan Kjærstad

Jan Kjærstad (sündinud 6. märtsil 1953) on norra kirjanik.

Ta on lõpetanud Norra Teoloogiakooli ning Oslo Ülikooli teoloogina.

Jan Kjærstad on kirjutanud mitu romaani, lühijutte, esseesid ning olnud ka kirjandusajakirja Vinduet ("Aken") toimetaja. Võitnud auhindu, millest mainekaim on Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind, mille ta pälvis televisioonikangelase Jonas Wergelandi ("Võrgutaja", "Vallutaja" ja "Avastaja") loomise eest.

Kirjanduses debüteeris 1980. aastal teosega "Kloden dreier stille rundt" ("Maa pöördub vaikselt").

Eesti keeles on 2006. aastal ilmunud tema romaan "Märgid, mis juhivad armastuseni" ("Tegn til kjærlighet", 2002).

Norra kirjanikud
Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1953
Kärla kirik

Kärla Maarja Magdaleena kirik on kirik Saare maakonnas Kärla vallas Kärla alevikus.

Kirikut kasutab EELK Kärla Maarja-Magdaleena kogudus.

Kirik ehitati aastatel 1842–1843 keskaegse kiriku asemele. Viimane oli muutunud varisemisohtlikuks ja lammutati 1842. aastal. Keskaegne kirik oli rajatud tõenäoliselt 13. sajandi III veerandil. 1843. aastal valminud ranges klassitsistlikus stiilis kiriku arhitekt on E. Leuener. Kirikul on ühelöövine kooriruumita pikihoonega ehituskehand.

Kiriku vahetus läheduses paiknes sarnaselt Kihelkonna kirikuga kirikust eraldi asuv kellatorn – kampaniil, mis hävis aastal 1981.

Interjöör
Kirikus asub 1575. aastal surnud Saaremaa maanõuniku Otto von Buxhoevdeni mälestuseks kujundatud Buxhövdeni epitaaf.

Viited

Välislingid

Kärla kihelkond
Saaremaa valla ehitised
Saare maakonna kirikud
Saare maakonna kultuurimälestised
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Keanu Reeves

Keanu Charles Reeves (sündinud 2. septembril 1964) on Kanada filminäitleja. 

Keanu Reeves sündis Liibanonis Beirutis. Tema ema Patricia Taylor oli inglannast moedisainer ja isa Samuel Nowlin Reeves ameeriklasest geoloog. Tema vanemad lahutasid 1966. aastal ning ema siirdus elama Austraaliasse, seejärel New Yorki. 

Keanu Reeves hakkas näitlema üheksa-aastaselt.

Filmid

Isiklik elu
Reevesil on õigus Ühendkuningriigi kodakondsusele oma briti ema kaudu. Reevesil endal on naturalisatsiooni kaudu saadud Kanada kodakondsus, ning samuti Ameerika Ühendriikide roheline kaart (green card). Ehkki Reevesi bioloogiline isa oli sündinud Ameerika Ühendriikides, oli näitlejal sellegipoolest vaja rohelist kaarti, kuna tal ei õnnestunud taotleda automaatset sünnijärgset kodakondsust, mis võib teatud tingimustel laieneda isikutele, kes on sündinud välismaal, kuid kelle üks vanem on Ameerika Ühendriikide kodanik.

1999. aasta detsembris oli Reevesi kaheksandat kuud rasedal tüdruksõbral Jennifer Syme'il nurisünnitus. Laps sai nimeks Ava Archer Syme Reeves. Leinast tekkis paari vahel pinge ja mõni nädal hiljem läksid Reeves ja Syme lahku. 2. aprillil 2001 sattus Syme Los Angelese Cahuenga puiesteel autoõnnetusse, milles Syme'i auto riivas kolme pargitud autot, rullus mitu korda üle katuse, ning Syme lendas autost välja. Õnnetust uurinud ametnikud leidsid, et Syme suri silmapilkselt. Teadete järgi sai Syme depressiooniravi ning tema autost leiti kaks retseptiravimit. Reeves, kes pidanuks järgmisel kevadel filmima Matrixi-järgesid, otsis "rahu ja aega" vapustusega hakkamasaamiseks, nagu teatas tema sõber ja Reevesi alternatiivrokkbändi Dogstar kitarrist Bret Domrose.

Viited

Välislingid 

 

Sündinud 1964
Kanada näitlejad
August Tomander

August Tomander VR I/3 (8. september 1893 Harjumaa – 29. juuni 1985 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

August Tomander osales Vabadussõjas, lõpetas Kõrgema Sõjakooli.

Aastatel 1934–1940 oli A. Tomander 1. Diviisi 4. Üksiku Jalaväepataljoni ülem Jõhvis.

Teise maailmasõja ajal oli A. Tomander 1944. aastal formeeritud Eesti 1. Tagavararügemendi ülem.

Toronto Eesti Võitlejate Ühingu esimene esimees.

Kirjandus 
Kol.-ltn. A. Tomander surnud. Teataja, 10. august 1985, nr. 15, lk. 8.

4. Üksiku Jalaväepataljoni ülemad
Sõjavägede Staabi koosseis
1. Jalaväerügemendi koosseis
1. Eesti jalaväediviisi koosseis
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Eestlased Kanadas
Sündinud 1893
Surnud 1985
Erko Laurimaa

Erko Laurimaa (sündinud 23. jaanuaril 1987) on eesti kitarrist, kes on mänginud bändides Shanon, Glive, Spido ja alates 2013. aasta juulist ka Smilers. 

Ta on pärit Raplast.

Eesti kitarristid
Sündinud 1987
Smilers
Birk Rohelend

Birk Rohelend (kodanikunimi Hele-Riin Pihel, varem Hele-Riin Moon; sündinud 17. aprillil 1981 Viljandis) on eesti stsenarist ja kirjanik. Ta on alates 2008. aasta sügisest kirjandusrühmituse Purpurmust org liige. 2011. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige.

Birk Rohelend on esimese Viaplay Eesti omaseriaali "Kes tappis Otto Mülleri?" autor ja stsenarist. Tema kirjutatud on ka teleseriaalide "Nurjatud tüdrukud", "Restart" ja "Padjaklubi" stsenaariumid.

Teosed
 Romaan "Mina, Mortimer", Tänapäev 2007, ISBN 9789985624845
 Romaan "Enesetapjad", Tänapäev 2009, ISBN 9789985627433
 Novell "Mustade kaantega kaustik" kogumikus "Tule, ma jutustan sulle loo", Petrone Print 2008, ISBN 9789985993132
 Ballaad "Alexander ja Belle", Tammerraamat 2009, ISBN 9789949449248
 Romaan "Mu sõraline sõber", Tammerraamat 2009, ISBN 9789949449408
 Luulekogu "Morbidaarium", Roheline Kuu 2012, ISBN 9789949301966
 Filmi "Vasaku jala reede" (2012) kaasstsenarist
 Teleseriaal "Nurjatud tüdrukud", 2012
 Teleseriaal "Padjaklubi", 2014-2015
 Teleseriaal "Restart", 2015
 Romaan "Mull", Pilgrim 2016, ISBN 9789949571628
 Kriminaalromaan "Sa pead suudlema Silvat", Helios 2016, ISBN 9789949554744
 Teleseriaal "Lõks", 2018
 Kriminaalromaan "Kuldne laps", Helios 2018, ISBN 9789949610556
 Kriminaalromaan "Kes tappis Otto Mülleri?", 2021, Postimees Kirjastus, ISBN 9789916667149
 Teleseriaal "Who Shot Otto Mueller?", 2022

Kirjandusauhinnad
 2006 – Eesti Lastekirjanduse Teabekeskuse ja kirjastuse Tänapäev korraldatud algupärase noorteromaani võistluse III koht ("Mina, Mortimer")
 2008 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse ja kirjastuse Tänapäev korraldatud algupärase noorteromaani võistluse I–II koht ("Enesetapjad")
 2008 – Eesti Romaaniühingu romaanivõistluse III koht ("Mu sõraline sõber")
 2015 – Bestselleri konkursi II koht ("Mull")

Viited

Välislingid
 Priit Rajalo "Noorkirjanike sulge juhivad surm, narkootikumid ja kodutus", Postimees 18. märts 2006
 Mari Klein "Noor Mortimer võitleb elu valu ja iseendas elavate deemonitega", EPL, 13. aprill 2007
 Maris Meiessaar "Noorteromaani tegelaste maailm on lohutu", EPL, 13. veebruar 2009
 Jürgen Rooste "Rääkida siiralt. Teispool noid piire", Sirp, 13. november 2009
 Peeter Helme "Tänapäeva ideaalkirjandus – nii heas kui halvas", Vikerkaar nr 12/2009
 Kerti Kulper "Kes on Birk Rohelend?" Postimees, 21. oktoober 2012
 Jaan Martinson "Mitme näoga Eesti lurjuse surm" Eesti Päevaleht, 14.12.2021
 https://kinoveeb.delfi.ee/artikkel/93211247/varsti-tulekul-murrangulises-teleseriaalis-kes-tappis-otto-mulleri-teevad-kaasa-eesti-tippnaitlejad
 Birk Rohelend, Eesti filmi andmebaas

Eesti kirjanikud
Sündinud 1981
Printsess Elisabeth

Elisabeth, Taani printsess (Elisabeth Caroline-Mathilde Alexandrine Helena Olga Thyra Feodora Estrid Margarethe Désirée; 8. mai 1935 Taani Kopenhaagen – 19. juuni 2018) oli prints Knudi ja printsess Caroline-Mathilde tütar. 

Ta oli Margrethe II esimene nõbu ja kuulus Briti troonipärimisjärjekorda. 

Et printsess Elisabeth ei abiellunud lihtkodanikuga, säilitas ta õiguse Taani troonile ja Taani printsessi tiitli.

Eraelu
Printsess Elisabeth oli 26 aastat vabaabielus Claus Hermanseniga, kuni mehe surmani 2006. aastal. Sellest kooselust lapsi ei sündinud.

Töökohad
Aastail 1956–2001 töötas printsess Taani välisministeeriumis.

Taani kuninglik perekond
Sündinud 1935
Surnud 2018
Keminmaa vald

Keminmaa on vald Soomes Lapi maakonnas. Keminmaa naabervallad on Kemi linn, Simo, Tervola ja Tornio linn.

Külad 

Hirmula, Ilmola, Itäkoski, Jokisuu, Laurila, Lautiosaari, Liedakkala, Maula, Pörhölä, Ruottala, Sompujärvi, Törmä, Viitakoski

Viited

Välislingid 

 Keminmaa valla kodulehekülg

Lapi maakonna vallad
Paul Poom

Paul Poom (4. juuni 1893 Narva – 12. aprill 1984 Stockholm) oli Eesti riigikohtunik.

Lõpetas 1924 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Sakala liige. 

Töötas kohtu-uurijana Narvas ja prokurörina Tartus. 1926–1933 Tartu-Võru rahukogu liige, 1933–1934 Viljandi-Pärnu rahukogu abiesimees, 1934–1938 Kohtukoja liige, alates 1938. aastast riigikohtunik.

Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku kirikukohtu esimees.

Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis asutajaliige, Eesti Rahvusfondi juhatuse liige.

Paul Poom oli viimane elusolev riigikohtunik.

Isiklikku 
Tema abikaasa oli Eesti esimene naisvandeadvokaat Hilda Reiman-Poom.

Artikleid
Kas loobumine põhiseadusest? Teataja nr 16, 6. detsember 1953. Lk 7
Õigustunde allakäik ja selle tagajärjed. Teataja, 6. veebruar 1955 nr 3. Lk 3 ja 8

Kirjandus
Evald Blumfeldt. Riigikohtunik Paul Poom 60-ne aastane. Teataja, 25. mai 1953, nr 3, lk 8
Ilmar Arens. Paul Poom 90 a. Teataja, 11. juuni 1983, nr 12, lk 11 
Heinrich Mark. Paul Poomi mälestades. Teataja, 28. aprill 1984, nr 9, lk 11

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti advokaadid
Eesti riigikohtunikud
Kohtukoja liikmed
Tartu Ringkonnakohtu liikmed
Viljandi Ringkonnakohtu liikmed
Eesti Teadusliku instituudi õppejõud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Eestlased Rootsis
Stockholmi Metsakalmistule maetud
Sündinud 1893
Surnud 1984
Arno Tali

Arno Tali on Oskar Lutsu Tootsi-lugude sarja tegelane, romaanisarja esimese osa "Kevade" peategelane ning hilisemate osade kõrvaltegelane. 

1969. aasta Eesti filmis "Kevade" kehastab teda Arno Liiver.

"Kevade" sündmustik ongi esitatud suuremalt jaolt Arno Tali vaatevinklist. Ta on üks õpilastest Paunvere kihelkonnakooli klassis, mille elule Lutsu lühiromaan keskendub. Arnot on kujutatud mõtliku, unistava ja tundliku poisina. Temas on nähtud ka autori alter ego, ehkki hilisemates osades figureerib Luts ise selgesti eristuva kõrvaltegelasena.

Vaata ka 
Arno Tali Sihtkapital

Oskar Lutsu teoste tegelased
Hilda Gustavson

Hilda Gustavson (kuni 8. novembrini 1924 Hilda Soolo, 21. august 1898 Viljandi – 18. jaanuar 1983 Stockholm) oli eesti õpetaja, Oskar Gustavsoni abikaasa.

Ta õppis Hellmanni Algkoolis ja Pärnu Gümnaasiumis. Lõpetas Tallinna õpetajate seminari.

Aastatel 1917–1921 töötas ta Venemaal Kostroma kubermangus eesti asunduses õpetajana, 1922–1923 Vändra Kurttummade Koolis õpetaja-praktikandina, 1924-1944 Porkuni riiklikus kurttummade koolis õpetajana.

1944 põgenes Rootsi, kus töötas 1945–1946 Vänesborgi Kurttummade Koolis, 1946–1951 Rootsi Karskusõpetuse Keskliidus.

1951–1953 elas Austraalias, kus töötas Sydney Kurttummade Koolis.

1953. aastast kuni surmani elas Rootsis.

Viited

Eesti õpetajad
Sündinud 1898
Surnud 1983
Priit Põhjala

Priit Põhjala (sündinud 22. septembril 1982 Tallinnas) on eesti semiootik ning raamatutoimetaja ja -kirjastaja.

Tema põhilised uurimisvaldkonnad on keele- ja reklaamisemiootika.

Haridus
Ta on lõpetanud 2001. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi ja 2005. aastal Tartu Ülikooli semiootika ja kulturoloogia erialal. 2008. aastal kaitses magistritöö keelemärgi arbitraarsuse kohta. Aastatel 2008–2013 õppis Tartu Ülikoolis semiootika ja kulturoloogia doktorantuuris.

Töö
Priit Põhjala töötab kirjastuses Tänapäev. Ta on Õpetajate Lehe keeleteemalise arvamusveeru "Keelekaste" ning uudis- ja unarsõnu tutvustava veeru "Sõnal sabast" autor. Aastatel 2015-2016 üks Vikerraadio keelesaate "Keelesäuts" autoreist.

Looming

Ilukirjandus
 "Militaarsed miniatuurid" (Tammerraamat, 2014)
 "Mu vanaisa on murdvaras!" (Tänapäev, 2016)
 "Onu Mati, loomaarst" (Tänapäev, 2018)

Aimekirjandus
 "Keelekaste. Artikleid keelest ja kirjandusest" (Kultuurileht, 2020)

Akadeemilisi publikatsioone
 "Oma ja võõras loomulik keel", "Hortus Semioticus", 1/2006
 "Loomulik keel kui primaarne modelleeriv süsteem. Ühe mõiste elulugu", Acta Semiotica Estica, 5/2008
 "Slängikeskne sissevaade sõdurite subkultuuri", Nimetamise strateegiatest eesti kultuuris, 2008
 "Arutlus keelemärgi arbitraarsuse üle", Akadeemia, 11/2009
 "Kriisi ja selle lahenduste presentatsioon reklaamides", Hortus Semioticus, 5/2010
 "Kahest vastandlikust sõnade grupist reklaamileksikas", Acta Semiotica Estica, 7/2010
 "Kolm Saussure'i", Keel ja Kirjandus, 2/2011

Tema raamatute arvustusi
 Mari Klein, "Sõjaväest läbi kogemuse ja huumori", Õpetajate Leht, 17. oktoober 2014
 Jaan Martinson, "Milleks põrgu, kui on olemas armee", Postimees, 25. oktoober 2014
 Marvel Riik, "Kuulipilduri miniatuurid tabavad märklauda", Sirp, 9. jaanuar 2015
 Peeter Helme, "Eesti proosa 2014. Ambitsioonikast andetusest ambitsioonitu andekuseni", Looming, 3/2015
 Jaanika Palm, "Kuu raamat", Eesti Lastekirjanduse Keskus, juuni 2016
 Rein Veidemann, "Priit Põhjala keelekultuuriline vestmik", Õpetajate Leht, 13. märts 2020

Tunnustus
 2009 Eesti Semiootika Seltsi aastaauhind "Semiootiline jälg"
 2009 Ajakirja Akadeemia aastapreemia
 2014 Ajakirja Looming aastapreemia
 2015 Õpetajate Lehe laureaat

Võistluseauhinnad
 2018 Nukitsa konkurss, 3. koht kirjanike kategoorias ("Mu vanaisa on murdvaras!")

Nominatsioonid
 2014 Betti Alveri kirjandusauhinna nominent
 2016 Eesti Kultuurkapitali lastekirjanduse aastapreemia nominent
 2018 Eesti Kultuurkapitali lastekirjanduse aastapreemia nominent
 2019 Tartu lastekirjanduse auhinna (Lapsepõlve auhinna) nominent

Välislingid
 
 Priit Põhjala Eesti Lastekirjanduse Keskuse kodulehel

Eesti semiootikud
Tallinna Prantsuse Lütseumi vilistlased
Sündinud 1982
Nikolai sõjaväekirik-maneež

Nikolai sõjaväekirik-maneež rajati Narva linnuse lääne-eeshoovi 1860. aastatel. Hoonet kasutas kodukirikuna Narva ja Jaanilinna linnuses paiknev 92. Petšora jalaväepolk, mis oli formeeritud 1863. aastal ning paiknes esialgu Jamburgis, seejärel toodi üle Narvasse ning siis rajati ka kirik.

Hoone oli puidust ning selle kellatorn paiknes ebaharilikult nelitisest kirdes. Hoonet kasutati peamiselt maneežina, kuid pühapäeviti ja pühiti korrastati ning muudeti ajutise ikonostaasiga kirikuks.

Eesti Vabariigi esimesel perioodil kasutas Hermanni linnust sõjavägi. Kirik lõpetas 1920. aastal oma tegevuse ning kirikuvara anti üle Ivironi Jumalaema kloostrile (ehitatud 1913–1934) Jaanilinnas. 

Hoonet kasutati sõjaväelaste võimlana. Kellatorn lammutati 1931. aastal. Hoone põles teise maailmasõja ajal 1944. aastal.

Narva endised kirikud
Narva ajaloolised ehitised
Narva ajalugu
Virumaa õigeusu kirikud
Eesti endised kirikud
Ewert von Ulrich

Hermann Ewert von Ulrich (surnud 1710) oli Eestimaa mõisnik ja Rootsi sõjaväelane (leitnant).

Hermann Ewert von Ulrich oli Ruila, Nurme ja Haiba mõisniku Johann Jürgen von Ulrichi (suri 1704) poeg.

Talle kuulus Nurme mõis.

Perekond
Hermann Ewert von Ulrich abiellus 9. juulil (vkj 29. juunil) 1684. aastal Tallinnas Brigitta Elisabeth von Vietinghoffiga. Abielust sündis:
Hedwig Katharina von Ulrich (1686–1773), Nurme pärijanna, abiellus Berend Johann von Mohrenschildtiga.

Sugupuu

Viited

Baltisaksa sõjaväelased
Rootsi leitnandid
Surnud 1710
Berend Johann von Mohrenschildt

Berend Johann von Mohrenschildt (suri 1726) oli Rootsi sõjaväelane (kapten) ja Eestimaa mõisnik.

Berend Johann von Mohrenschildt sündis Karkuse mõisniku Hans Heinrich von Mohrenschildti ja Margaretha Elisabeth von Mohrenschildti (sünd. von Stackelberg) pojana.

Juulis 1701 teenis ta leitnandina Andreas von Zöge rügemendi Johann von Löwensterni kompaniis. Sama aasta 11. oktoobril teenis samas rügemendis kaptenina.

Talle kuulusid Risti, Hatu, Tammiku ja Leebiku mõis.

Berend Johann von Mohrenschildt oli üks 1710. aasta Eestimaa kapitulatsiooniaktile allakirjutanutest.

Perekond

Berend Johann von Mohrenschildt abiellus 14. märtsil 1705 Tallinna Niguliste kirikus Hedwig Katharina von Ulrichiga (1686–1773), kes oli Nurme mõisniku Hermann Ewert von Ulrichi (surnud 1710) ja Britta Elisabeth von Ulrichi (sünd. von Vietinghoff) tütar. Abielust sündisid:
Nils Hermann von Mohrenschildt (1708–1756), Koigi mõisnik
Reinhold Johann von Mohrenschildt (1712–1781), Hatu mõisnik
Karl Gustav von Mohrenschildt, Vene sõjaväelane (kindralmajor), Perila ja Rätla mõisnik
Berend Otto von Mohrenschildt (1718–1789), Eestimaa maanõunik, Valingu, Jõgisoo, Risti ja Kõmmaste mõisnik
Wolmar Georg von Mohrenschildt (1721–1785), Vene sõjaväelane (major), Tammiku mõisnik

Sugupuu
Viited:

Vaata ka
Mohrenschildt

Viited

Risti mõisnikud
Leebiku mõisnikud
Baltisaksa sõjaväelased
Rootsi kaptenid
Berend Johann
Surnud 1726
Londoni Ülikool

Londoni Ülikool (inglise keelis University of London) on peamiselt Londonis asuv Inglismaa suurim ülikool täisajaga õppivate üliõpilaste järgi. Ülikool asutati kuningliku hartaga (Royal Charter) 1836. aastal. Ülikooli lõpetanutel on õigus oma teaduskraadi järel kasutada lühendit 'Lond.' (Londiniensis).

Organisatsioon 
Ülikool koosneb 31 allasutusest: 19 kolledžist ja 12 instituudist. Londoni Ülikooli kolledžid on järgmised: 
Birkbeck, University of London
Central School of Speech and Drama
Courtauld Institute of Art
Goldsmiths, University of London (GUL)
Heythrop College
Institute of Cancer Research
Institute of Education (IoE)
King's College London (King's)
London Business School (LBS)
London School of Economics and Political Science (LSE)
London School of Hygiene and Tropical Medicine (LSHTM)
Queen Mary, University of London (QMUL)
Royal Academy of Music
Royal Holloway, University of London (RHUL)
Royal Veterinary College (RVC)
School of Oriental and African Studies (SOAS)
The School of Pharmacy, University of London
University College London (UCL)
St George's, University of London, endine St George's Hospital Medical School (SGUL)

Instituudid:
University of London Institute in Paris, varem tuntud kui the British Institute in Paris
School of Advanced Study, mis koosneb alljärgnevatest instituutidest:
 Institute of Advanced Legal Studies
 Institute of Classical Studies
 Institute of Commonwealth Studies
 Institute of English Studies (sh Centre for Manuscript and Print Studies),
 Institute of Germanic & Romance Studies
 Institute of Historical Research
 Institute of Musical Studies
 Institute of Philosophy
 Institute for the Study of the Americas
 Warburg Institute
 University Marine Biological Station, Millport

Viited

Välislingid 
 Koduleht

Suurbritannia ülikoolid
London
Kurgaan

Kurgaan (vene курган) on peamiselt sküütide ja lõunaslaavi rahvaste kalmetüüp, matuseküngas. Kurgaan kuhjati üliku või muul viisil väljapaistva isiku põletus- või laibamatuse peale.

Leitud ja arheoloogide poolt avatud kurgaanid on sageli rikkalike hauapanustega. Esemete kõrval on leitud ka loom- ja inimohvreid.

Paljud kurgaanid on varasematel sajanditel tühjaks röövitud, kuna neis oli kullast ja hõbedast esemeid ning muud väärtuslikku.

Kurgaanide püstitamise tava on osad uurijad seostanud ka lõunaslaavlaste alasid regulaarselt külastanud ja hiljem seal elanud varjaagide ehk Skandinaaviast pärit viikingite mõjuga kohalikule kombestikule ja usutavadele. Skandinaavias oli ülikute paadimatus, millele kuhjati pinnas, samuti levinud matmisvormiks.

Kurgaanidesse matmist on esinenud ka teistes paikades, näiteks soomeugrilaste asualadel Kesk-Vene kõrgustiku kaguosas ja Volhovi jõe ümbruses Loode-Venemaal. Volhovi jõe ääres, Staraja Ladoga lähistel asuvad kolm kurgaani loetakse ka vene ajaloolaste poolt suure tõenäosusega varjaagide omadeks.

Kurgaanide püstitamise komme hääbus koos ristiusu vastuvõtmisega Kiievi-Vene riigis 10. sajandil.

Turismiatraktsioonina eksponeeritaksetänapäeval näiteks Kertši lähedal asuvat 4. sajandist eKr pärinevat keiserlikku kurgaani.

Kurgaane on kasutatud ka propagandavahenditena. Volgogradi linna püstitati II maailmasõjas pöördelise Stalingradi lahingu auks Mamai kurgaan koos selle kohal kõrguva 102 meetri kõrguse kujuga "Emake kodumaa kutsub!" (vene "Родина Мать зовет!") kujuga. Kogu kompleksi ehitamine kestis kaheksa aastat.

Kasahstani pealinnas Astanas kõrgub keskpargi lähedal obeliskiga kurgaan, mis püstitati sellesse piirkonda küüditatud Nõukogude liidu totalitaarrežiimi ohvrite mälestuseks.

Mordvamaal on taastatud Kshekuravai kurgaan, mida peetakse ersade pühapaigaks.

Varia
Eestis on rahvasuus "Sillamäe kurgaani" nime saanud linna lääneservas asuv Sillamäe radioaktiivsete jäätmete hoidla.

Vaata ka
Žalnik
Ukoki printsess

Arheoloogia
Matmiskombed
Tsäpsi algkool

Tsäpsi Algkool oli Vastseliina alevikust seitse kilomeetrit Luhamaa pool asuvas väikeses Tsäpsi külas aastatel 1823–1976 tegutsenud algkool.	

Lastele hakati kooliharidust andma 1823. aastal kuid õppetöö ei toimunud koolihoones. Õpetamine toimus nende endi kodudes, selleks käis lastel külas koolmeister. Koolmeistriks oli mees, kel küll puudus haridus aga, kes oli see-eest küla parim kirjaoskaja.

Sellist viisi õppimine lõppes aastal 1840, sest siis tuli käsk, et igas kihelkonnas pidi leitama koht õppimiseks. Selleks kohaks leiti Tsäpsimäe talu. 

Kooli algusaastatel algas laste koolipäev hommikul ja lõppes kell kaheksa õhtul ning selle aja sees toimus mitte ainult õppetöö, vaid ka majapidamistööde tegemine. Lapsed pidid kiskuma peerusid ja hagu tassima, et koolimaja valge oleks. 

Aastal 1868 valmis uus ja korralik koolimaja. Uues koolis hakkas toimuma õppetöö tunniplaani järgi. Aastate jooksul muutus koolimaja sisu ja ilme totaalselt, kuni jõuti punkti kus koolimajale lisandusid elamiseks tarvilikud ruumid, ning klassitoas oli tahvel, pingid ja orel. 

Aastal 1867 algas koolis seltsitegevus ning moodustati oma laulukoor. Aastal 1922 renoveeriti koolimaja uuesti. Peale renoveerimistöid hakati korraldama õpilastele ekskursioone teistesse Eestimaa linnadesse. 

Koolihoone eksisteeris . Aastal 1976. suleti koolimaja, sest Vastseliina alevikku valmis uus ja tolle aja mõistes moodne koolimaja ning Tsäpsi kooli arendamine tundus mittevajalik.

Välislingid 
Tsäpsi algkoolist Vastseliina Gümnaasiumi koduleheküljel
Koolimaja foto

Võru vald
Eesti endised koolid
Soome valdade loend rahvaarvu järgi

Siin loetletakse Soome valdu rahvaarvu järgi 2008. aasta seisuga. Valdade keskmine on Pornaineni vald (4947 elanikku).

Vaata ka 

 Soome haldusjaotus
 Soome vallad
 Soome valdade loend
 Soome valdade loend pindala järgi
 Soome valdade loend rahvastiku tiheduse järgi

 

fr:Classement par la population des municipalités de Finlande
pt:Lista de municípios da Finlândia por população
Berend Johann von Wrangell

Berend Johann von Wrangell (8./18. november 1662 Tallinn – ilmselt 1731) oli Eestimaa rüütelkonnategelane ning Rootsi sõjaväelane.

Berend Johann von Wrangell sündis Koila ja Kohatu mõisniku Hans von Wrangelli (1638–1683) ja tema abikaasa Sophie Helene (sündinud vabapreili von Taube; 1642–1681) pojana.

Wrangell teenis Rootsi armees kus sai ooberstleitnandi auastme.

Ta oli Eestimaa maanõunik ning 1711–1713 Eestimaa rüütelkonna peamees.

Talle kuulus Koila mõis.

Perekond
Berend Johann von Wrangell abiellus 1698. aastal Tallinnas oma kauge sugulase Christina Charlotta von Wrangelliga kes oli Päädeva mõisniku Ewert Wolmar von Wrangelli ja tema teise naise Elsa Vellingki (Otto Vellingki õde) tütar. Christina Charlotta oli Vellingkitele Virumaal kuulunud Jõhvi ja Kurtna mõisa pärijanna. Abielust sündisid:
Ewert Wolmar von Wrangell (sünd. 1699)
Nils Gustav von Wrangell
Sophie Helene von Wrangell (1701–1778), abiellus Jõhvi mõisniku Georg Otto von Bergiga
Johanna Charlotte von Wrangell (1712–1786), abiellus Karl Friedrich von Gersdorffiga
Berend Johann von Wrangell (1714–1761), Tohisoo mõisnik
Johann Adolf von Wrangell (1727–1774)

Esivanemad

Vaata ka
Wrangell

Viited

 

Baltisaksa sõjaväelased
Rootsi sõjaväelased
Berend Johann
Kategooria.Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa maanõunikud
Sündinud 1662
Juri Dolgoruki (allveelaev)

Juri Dolgoruki (vene Юрий Долгорукий) on Venemaa esimene Borei klassi tuumaallveelaev.

Laeva hakati ehitama 1996. aastal Severodvinski laevatehases. Juri Dolgoruki lasti vette 12. veebruaril 2008. Esimene mereleminek oli kavas 2008. aasta lõpus. Kuid alles 2009. aasta märtsis algasid laeva sildumiskatsetused. Allveelaev loodeti rakettidega täies mahus komplekteerida ja Vene mereväe koosseisu võtta 2011. aasta lõpuks, ehkki algselt pidi see juhtuma juba 2009. aastal . Juri Dolgoruki liitus Vene mereväega 10. jaanuaril 2013. 

Nii allveelaeva kui ka uut raketiprogrammi on tabanud tagasilöögid, näiteks Bulava raketi paljud katsetused on ebaõnnestunud. Samuti tekkis allveelaeval 20. augustil 2011 elektrisüsteemi rike, mistõttu jäi ära järjekordne raketikatsetus .

Allveelaeva pikkus on 160 m, veepealne kiirus 15 sõlme ja veealune kiirus 29 sõlme. Maksimaalne sukeldumissügavus on 450 m. Relvastusse kuulub 16 ballistilist raketti Bulava, mis võivad kanda tuumalõhkepäid. Laeva ehitus läks maksma 23 miljardit rubla. Meeskonda kuulub 107 inimest.

Viited

Välislingid 
 Fotod

Allveelaevad
Venemaa Föderatsiooni sõjalaevad
Last Christmas (Birgit Õigemeel)

"Last Christmas" on Eesti laulja Birgit Õigemeele kaverversioon selle originaalesitaja Wham!'i loost. Laul ilmus Birgiti albumil "Ilus aeg". Laulus teevad kaasa Uku Suviste ja ETV Lastekoor.

Ajalugu 
Laulule on sõnad ja viisi kirjutanud ameerika laulja George Michael. Arranžeeringu on loole teinud Uku Suviste ja loo produtseeris Ivar Must.

Lood 
 "Last Christmas" – 3:48

Birgit Õigemeele singlid
2008. aasta singlid
Jõululaulud
Bistrița jõgi (Siret)

Bistrița on jõgi Euroopas. Algab Ida-Karpaatidest, voolab valdavalt kagusse. Suubub paremalt Sireti jõkke.

Rumeenia jõed
Doonau jõgikond
Dollarti laht

Dollart (saksa) või Dollard (hollandi) on laht Waddenzees Põhja-Hollandi ja Saksamaa vahel, Ems jõe estuaari lääneküljel. Enamus sellest jääb mõõna ajal kuivale. Palju veelinde toitub siin.

Merelt saamine ja merele kaotamine 

Dollarti lahe tekitas 1277. aastal katastroofiline tormilaine, mis hõlmas Reiderlandi piirkonna ja suuri osi Oldambti piirkonnast. Üleujutus uputas 43 kihelkonda ja põhjustas arvatavasti 80 000 inimese surma. Veel üks tormilaine 1509. aastal laiendas veelgi Dollarti lahte, ujutades üle rohkem kui 30 küla, ja 1520. aastal oli Dollart suurima ulatusega. 16. sajandist 20. sajandini võideti 2/3 uppunud alast tagasi.

Tänapäeval on kindlustamata kaldad kuulutatud maailma looduspärandiks, kuna need on igat liiki lindude ja teiste veeliste liikide paradiis.

Piirivaidlus 

Holland ja Saksamaa ei nõustu piiri täpse kulgemisega läbi lahe, kuid nad on kokku leppinud mittenõustumisega, sõlmides 1960. aastal lepingu, pannes välja vastastikused kohustused. 2011. aasta paiku muutus territoriaalvaidlus oluliseks seoses Borkum Riffgati meretuulepargi plaanidega. Küsimus territoriaalmere kasutamisest ja haldamisest 3 ja 12 meremiili vahel (kus tuulepark asub) lepiti 2014. aastal kokku uue lepinguga, milles määratleti "joon", kuigi piirivaidlus ise jäi lahendamata.

Põhjamere lahed
Hollandi lahed
Saksamaa lahed
Kajalokatsioon

Kajalokatsioon on mõnedel kõrgematel loomadel (vaalad, delfiinid, nahkhiired, mõned linnud jt) arenenud mingi kindla lainepikkusega heli tekitamine ja selle vastuvõtmine. 

Loomade kajalokatsiooni uurimise teerajajaks oli Donald Griffin, kes seda nähtust uuris ja demonstreeris esmalt nahkhiirtel. 

Kajalokatsiooni põhimõte seisneb selles, et looma poolt keskkonda välja saadetud (emiteeritud) heli mingitele objektidele jõudes peegeldub (kajana), ja loom on võimeline seda siis jälle vastu võtma ja töötlema. 

Loomad kasutavad kajalokatsiooni näiteks saaklooma asukoha kindlakstegemisel, teiste liigikaaslastega suhtlemisel jt eesmärkidel.

Vaata ka 
Sonar
Bioakustika

Zooloogia
Biofüüsika
ÜRO Kosovo missioon

ÜRO Kosovo missioon (The United Nations Interim Administration Mission in Kosovo; UNMIK) on 1999. aastal heaks kiidetud ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooniga number 1244 loodud Kosovo vahevalitsus.

Vaatamata Kosovo ühepoolsele iseseisvusdeklaratsioonile 2008. aasta 17. veebruarist on Julgeolekunõukogu resolutsioon jõus ning missiooni volitused kehtivad, kuid esialgse täidesaatva rolli asemel täidab see nüüd 
vaatleja ülesandeid ja pakub tuge kohalikele institutsioonidele. UNMIKi roll kahanes oluliselt peale EULEXi käivitamist 2008. aasta detsembris.

Missiooni juhib ÜRO peasekretäri eriesindaja Lamberto Zannier.

Välislingid
 UNMIK Online

ÜRO
Kosovo
G-20

G-20 (The Group of Twenty Finance Ministers and Central Bank Governors – Kahekümne Rahandusministri ja Keskpangajuhi Grupp) on 1999. aastal asutatud mitteametlik foorum, mis toob kokku maailma olulisemaid tööstusriigid ja areneva majandusega riigid ning arutab maailmamajanduse stabiilsuse küsimusi. 

G-20 loodi 1990. aastate lõpus aset leidnud rahanduskriiside lahendamiseks, ajendiks asjaolu, et tähtsamad arenevad majandused polnud üleilmsetesse majanduskõnelustesse piisavalt kaasatud.

Liikmed: Argentina, Austraalia, Brasiilia, Euroopa Liit, Hiina, India, Indoneesia, Itaalia, Jaapan, Kanada, Lõuna-Aafrika Vabariik, Lõuna-Korea, Mehhiko, Prantsusmaa, Saksamaa, Saudi Araabia, Türgi, Suurbritannia, USA ja Venemaa.

Euroopa Liitu esindavad eesistujariik ja Euroopa Keskpanga president.

G-20 majandused moodustavad 90% maailma SKT-st ja 80% maailma kaubandusest. G-20 elanikud moodustavad 2/3 maailma rahvastikust.

Vaata ka
G7
G8

Välislingid

Rahvusvahelised organisatsioonid
Hundisilma talu

Hundisilma talu on talu Lääne-Virumaal Haljala vallas Eru külas.

See on Edgar Savisaare elukoht, mille vahetusse ümbrusse jääb Lahemaa rahvuspark. Perekond Savisaared kolisid tallu 24. veebruaril 1996. 

Hundisilma talu ostis Edgar Savisaar enda väitel 1995. aastal 200 000 krooni eest. 14,1 hektari suurusel maatükil on eramu ja mitu abihoonet kogupindalalt 434 ruutmeetrit. Maa-ameti hinnastatistika põhjal tehtud Peeter Raidla arvutuse järgi võis talu väärtus 2007. aastal olla 4 miljonit krooni (Maa-amet, 2007).

Enne Teist maailmasõda tegutses seal küla rahvamaja. Hiljem asus hoones metsamehe kordon, kus elasid metsavaht ja metsatööline.

Viited

Välislingid 
 Savisaarte kindlustuse tasus Apananski. DELFI, 21. veebruar 2003
 Jaanus Hämarsoo. Savisaarte vara on jagatud! Kroonika, 01 detsember 2009

Haljala vald
Eesti talud
Ružany

Ružany (transkribeerituna Ružanõ) on alev Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis, Ružany külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles Różana, jidiši keeles ראָזשינאָי (Rožinoi). Nime kohta on mitu hüpoteesi, ühe kohaselt on nimi tulnud roosist (Ружа), teine tuletab nime sarvest (рог). Kohaliku legendi järgi andis asulale nime sealne mõisnik, nimetades selle oma kahe armastud tütre, Ruža ja Hanna järgi.

Ružanys on keskkool, laste spordikool ja muusikakool. Tegutsevad kultuurimaja ja 2 raamatukogu. Alevis on töödeldakse puitu, seal on ka  toiduainete tööstus. Ružany on traditsioonilise käsitöö, nn Ružany keraamika, valmistamise keskus.

Ružany peamised vaatamisväärsused on Ružany lossi varemed ning kaks kirikut: aastal 1617 esmamainitud katoliiklik Kolmainsuse kirik ning 1762–1788 ehitatud Püha Peetruse ja Pauluse kirik. Lisaks asub Ružanys XVII sajandil ehitatud sünagoog ja XIX sajandil ehitatud Püha Kazimierzi kabel.

Ajalugu 
Asulat on kirjalikult esmakordselt mainitud 1552. Alevi õigused sai Ružany aastal 1637. Kolmandast Poola jagamisest kuni aastani1917 oli Ružany Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale (Różana), 1939–1991 Nőukogude Liidu koosseisu.

7. detsembril 1894 kukkus Ružanysse 26 kilogrammi kaaluv meteoriit.

Pilte

Tuntud elanikke 
 Yitzhak Shamir – Iisraeli peaminister
 Lew Sapieha – Rzeczpospolita riigitegelane
 Menachem Oren – Iisraeli maletaja
 Louis Leon Ribak – USA kunstnik

Viited

Välislingid 

 Ružany

Valgevene alevid
Pružany rajoon
Tartu Poistekoor

Tartu Poistekoor on 29. aprillil 1961 asutatud poistekoor. Selle asutas koorijuht Uno Uiga. 

Esialgsest kahe- ja kolmehäälsest lastekoori tüüpi poistekoorist on tänapäevaks saanud kuni kaheksahäälne klassikalist tüüpi poistekoor. Koori õppebaasiks on Karlova gümnaasiumi kooriklassid, kuid laulab ka teisi Tartu linna koolide õpilasi. Koori võetakse igal aastal konkursiga uusi lauljaid alates 4. klassist.

Repertuaaris on eesti ja teiste rahvaste laulud, nüüdisaja kooriloomingu paremik ja maailmaklassika. Populaarsed autorid on Schubert, Mozart, J. S. Bach, Händel, Brahms, Verdi, Sibelius, A. Lotti, H. Schütz.

Tartu Poistekoor on osalenud Vanemuise teatris lavastatud G. Puccini ooperites "Tosca" ja "Boheem" ning J. Steini muusikalis "Gypsy". Koor on salvestanud L. Cherubini "Reqviem c-molli" ning kandnud selle ette Rootsis ja Soomes. Koor on andnud välja 2 CD-plaati. 

Asutamisest alates on Tartu Poistekoor osalenud kõikidel laulupidudel Tallinnas ja Tartus ning maakondlikel laulupidudel üle Eesti. Koor on algatanud poistekooride laulupeo traditsiooni Tartus.

Dirigendid
 1961–1996 Uno Uiga
 1963–1980 Alfred Bender
 1965–1969 ja 1980–2006 Lennart Jõela
 1973–2018 Undel Kokk
 1985–1992 Üllar Palumets
 1996–2000 Marge Palm
 1992–... Annelii Traks
 2018–... Sander Tamm

Saavutused 
 1985 – rahvusvaheline festival Bulgaarias – kuldmedal ja laureaadi nimetus
 1990 – kirikumuusika koorifestival-konkurss Limerickis Iirimaal – oma võistlusklassis I koht
 1993 – rahvusvaheline koorifestival-konkurss Lindenholzhausenis Saksamaal – III koht
 1998 – Euroopa Noortekooride konkurss Kalundborgis Taanis – IV koht
 2000 – I ülemaailmne kooriolümpia Linzis Austrias – oma võistlusklassis (10–24-aastaste poiste koorid) hõbemedal ja tiitel "parim poistekoor"
 2003 – Eesti Meestelaulu Seltsi korraldatud poiste- ja meeskooride võistulaulmisel A-kategoorias (kontsertkoorid) II koht
 2004 – III rahvusvahelisel kooriolümpial Bremenis eelvoorus kulddiplom ja lõppvõistlusel hõbemedal
 2006 – Eesti Meestelaulu Seltsi korraldatud üleriigilisel poiste- ja meeskooride võistulaulmisel C-kategoorias (kolmehäälsed poistekoorid) I koht
 2010 – Tšehhis rahvusvahelisel sakraalmuusika konkursil I koht
 2010 – Eesti aasta koor
2013 –  VII üle-eestilisel poistekooride võistulaulmisel Tartus kontsertkooride kategoorias 2. koht
2013 –  VII üle-eestilisel poistekooride võistulaulmisel Tartus mudilaskooride kategoorias 1. koht
2015 – VI Krakowi advendi- ja jõululaulude konkursil Poolas kulddiplom
2017 –  XII Bratislava rahvusvahelisel advendi ja jõulualulude konkursil Slovakkias kulddiplom

Välislingid 
Tartu Poistekoori veebisait

Tartu koorid
Eesti poistekoorid
Marcello Malpighi

Marcello Malpighi [martš'ello malp'iigi] (10. märts 1628 – 30. september 1694) oli itaalia arst ja loodusteadlane. Teda peetakse mikroskoopilise anatoomia rajajaks ning tema nime kannavad mitmed anatoomilised struktuurid nagu putukate erituselundid (Malpighi sooned), neerukehakesed (Malpighi kehakesed) jt.

Elukäik ja teadustöö 
Malpighi sündis Bologna lähedal Crevalcores. Tema lapsepõlvest on vähe teada.

1646 astus ta 17-aastaselt Bologna ülikooli, mille lõpetas 1653. aastal doktorikraadiga nii meditsiinis kui ka filosoofias.

1656 läks ta Toscana suurhertsog Ferdinando II de' Medici kutsel Pisa ülikooli, kus sai tööd teoreetilise meditsiini professorina. 1659 naasis ta Bologna ülikooli, kus töötas professorina kuni 1662. aastani.

Enamiku oma töödest avaldas ta Kuningliku Seltsi ajakirjas. Tema esimene artikkel, mis tolles ajakirjas ilmus, rääkis konna kopsude anatoomiast; neid uurides oli ta avastanud 1661. aastal kapillaarid (kapillaarse vereringe).

1662–1667 oli ta professor Messina ülikoolis ja 1667–1691 taas Bologna ülikoolis.

1666 kirjeldas ta esimesena vere punaliblesid. Hiljem kirjeldas ta ka muid kehamoodustisi, näiteks kopsualveoole.

1669 nimetati ta esimese itaallasena Londoni Kuningliku Seltsi auliikmeks.

1691 kutsus paavs Innocentius XII ta oma ihuarstiks. Kolm aastat hiljem suri Malpighi Roomas ajurabanduse tagajärjel.

Vaata ka 
Malpighi sooned

Viited

Kirjandus 
 Jüri Kärner. "Marcello Malpighi, mikroskoopilise anatoomia rajaja". Teoses Lehed ja tähed 5 : vaim ja aeg. MTÜ Loodusajakiri, 2009. ISBN 978-9985-9151-5-8

Itaalia teadlased
Itaalia arstid
Loodusteadlased
Sündinud 1628
Surnud 1694
Komárom

Komárom on linn Ungaris Komárom-Esztergomi komitaadis. Asub Doonau kaldal. Jõe vastaskaldal Slovakkias asub Komárno linn.

Viited

Välislingid 

 Komáromi koduleht 

Ungari linnad
Ave Alavainu

Ave Alavainu (4. oktoober 1942 – 3. aprill 2022) oli eesti luuletaja ja prosaist.

Ta õppis aastatel 1950–1954 Tallinna 4. Keskkoolis, aastatel 1954–1960 Tallinna 22. Keskkoolis ja lõpetas 1961. aastal Tallinna 18. Keskkooli. Aastatel 1962–1964 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis ja 1964–1967 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat.

Ühiskondlik tegevus 
Alavainu osales 1993 Kärdlas valimisliidu Üksikute Liit nimekirjas valimistel, saades 49 häält ja pääses volikokku.  1997 asutas ta MTÜ AVE VITA!, mille Kärdlas Tiigi tänaval omandatud ajalooline kohtumaja kujunes aastate jooksul üheks kohalikuks kultuurikeskuseks.

Teoseid
 "Väga väike värsiraamat: ühe aasta luulet" Tallinn: Eesti Raamat, 1973
 "Riina riided" Värvimisvihik lastele: tekst Ave Alavainu, illustreerinud Helga Jõerüüt. Tallinn: Kunst, 1974
 "Mul on vaid sõnad" Tallinn: Eesti Raamat, 1977 (luulekogu)
 "Veel üks võimalus" Tallinn: Eesti Raamat, 1982 (luulekogu)
 "Kes meist on Napoleon?: autopatoloogiline romaan kirjades" Tallinn: Eesti Raamat, 1987
 "Hiiumaal. 1. vihik, Luuletusi 1976-1992" Kärdla: Hiiukoda, 1992
 "Prügimägi" Tallinn: Faatum, 1995 (romaan)
 "Rong katusel: valik proosat" Tallinn: Koolibri, 2005; Habaja: Kentaur, 2008
 "Kohtumisest käevõruni: kummardus Betti Alverile" Kärdla, Tallinn: Ave Vita!, 2006
 "Joonlaualaulud" Kärdla: Ave Vita!, 2012
 "Koondatud" Habaja: Kentaur, 2014 (luulekogu)
 "50:50 [elueklektika]" Tallinn: Ajakirjade Kirjastus, 2016

Artikleid
"Käest kätte käivatest puulobudikest saab rääkida rohkelt lugusid". Postimees, 11. mai 2006
"Ave Alavainu: riigieelarve ja finantskriis luulevormi". Postimees, 5. november 2008

Tunnustus
1998 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (MTÜ Ave Vita töö korraldamine ja juhtimine)
2006 – Valgetähe V klassi teenetemärk
2014 – Hiiu valla aukodanik

Isiklikku
Ta oli Kata-Riina Luide  ja Peeter Nieleri ema.

Ave Alavainu oli viimane oma perekonnanime kandja Eestis ja tõenäoliselt ka kogu maailmas. Tema vanaisa Juhan Laurson laskis oma perekonnanime eestistada 5. veebruaril 1937.

Viited

Kirjandus
Kajar Pruul. "Alavainu, Ave". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 30.

Välislingid

Poetess. Ave Alavainu, Kultuur ja Elu
Kati Murutar “Minekulaulud” tegid Ave Alavainu klassikuks, Pärnu Postimees, 19. september 2005

Eesti kirjanikud
Eesti luuletajad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1942
Surnud 2022
Elvy Gailit

Elvy Gailit (sünninimi Elvi Vaher, aastatel 1915–1932 Elvy Kangro-Pool; pseudonüüm Elvi Nander; 14. august (vkj)/ 26. august 1898 Nuustaku alevik, Pühajärve vald, Otepää kihelkond, Tartumaa – 13. juuni 1981 Stockholm) oli eesti lauljatar ja näitlejanna.

Ta oli aastatel 1922–1934 Vanemuise operetisolist.

Isiklikku
Ta oli aastatel 1916–1928 abielus Rasmus Kangro-Pooliga ja aastast 1932 August Gailitiga. Abielust August Gailitiga sündis aastal 1933 tütar Aili.

Kirjandus
R. "Elvy Nander-Gailit surnud". Teataja nr 13, 27. juuni 1981. Lk 9

Välislingid
Nander, Elvi Eesti Entsüklopeedia veebiversioonis
TLÜAR väliseesti isikud

Eesti näitlejad
Eesti lauljad
Eesti kirjanike abikaasad
Eestlased Rootsis
Rootsi kalmistutele maetud
Sündinud 1898
Surnud 1981
Universität der Bundeswehr München

Universität der Bundeswehr München (Bundeswehri Müncheni ülikool) on üks Saksamaa kahest sõjaväe (Bundeswehr) ülikoolist. Mõlemad on asutatud 1973. aastal. 

Ülikoolis antakse kõrgharidust peamiselt Saksamaa ohvitseridele ja kandidaatidele. Lõpetajad saavad eduka õppimise korral maksimum kolme aasta ja kolme kuuga bakalaureusekraadi või nelja aasta ja kolme kuuga magistri kraadi. Õppeaasta on lühem kui tavaliselt Saksamaa akadeemiline aasta ja koosneb kolmest trimestrist kahe semestri asemel, mistõttu on ka ühes õppeaastas poole rohkem aineid.
 
Teiste riikide sõjaväekoolidest erineb ta selle poolest, et Saksamaa föderatiivsed sõjajõud pakuvad seal kursuseid, mis pole otseselt seotud sõjaväega ja vastavad Saksamaa muude ülikoolide õppekavadele. Koolis on ka väike hulk andekamaid tudengeid (umbes 50), kelle õpinguid spondeerivad tööstusettevõtted, kellel on kaitseministriga vastavasisuline leping. Ka tsiviilisikutel on ülikoolis võimalik õppejõuna töötada ja ülikoolis on õppejõudude hulk üliõpilase kohta kõrgem, kui teistes Saksamaa ülikoolides. 

Õppeprogramm koosneb erinevatest kursustest nagu erinevad inseneriteadused (näiteks aeronautika, arvutid, mehaanika), majandus ja sotsiaalteadused (ka pedagoogika). Kuid on ka ajaloo ja sporditeaduste kursused.

Vaata ka
Helmut-Schmidt-Universität

Viited

Välislingid
Koduleht 

Saksamaa ülikoolid
München
Bundeswehr
Batüsfäär

Batüsfäär on kerakujuline mootorita teraskamber, mis laeval oleva trossi otsas lastakse süvamerre. Batüsfääri tuumiku moodustab kamber, kus mõnes batüsfääris saavad viibida inimesed, mõnes batüsfääris asub aparatuur jne.

Esimese batüsfääri mõtles välja 1928. aastal Otis Barton Selle konstrueeris kapten John Butler, kes töötas ettevõttes Cox & Stevens Inc. insenerina. Selle ettevõtte palkas Barton aastal 1929, et ehitada "allveepaaki". Teraskera valutööd teostas Watson Stillmani hüdraulikaseadmete ettevõte New Jerseyst. Esimene batüsfäär osutus liiga raskeks, et olla praktikas kasutatav. Lõplik, kergem versioon valmistati tollipaksusest (2,54 cm) valuterasest ja oli 4,75 jalga (1,5 meetrit) läbimõõdus..

Keral olid 3 tolli (7,6 cm) paksusest kvartsklaasist aknad. See oli kõige tugevam tollal kättesaadav läbipaistev materjal. Keral oli 400 naela (180 kg) kaaluv sissepääsuluuk, mis enne batüsfääri merepõhja laskmist poltidega kinni keerati. Hapnikku anti kaasa suruõhuballoonis. Elektri mõjul töötavad ventilaatorid juhtisid õhku üle anumate, milles olev kustutatud lubi imas õhust süsihappegaasi ja kaltsiumkloriid imas õhust niiskust.

Batüsfäär lasti merepõhja tollipaksuse kaabli otsas. Samuti ühendas batüsfääri merepinnaga paks kummivoolik, milles asusid elektrijuhe ja telefoniliinid. Need olid seesolijate ainsad ühendusvahendid välisilmaga. Kogu vee alla lastav aparatuur, kaasa arvatud kaabel ja voolik, kaalus kokku umbes 4,5 tonni.

Vaata ka 
Batüskaaf
Hüdrostaat
Tuukrikell

Viited 

Okeanograafia
Arto Tolsa Areena

Arto Tolsa Areena on Soomes Kotkas asuv jalgpallistaadion, mis asub Kotkansaarel Katariina linnaosas. Staadion on esiliigas mängiva jalgpalliklubi FC KooTeePee koduväljak.

Ajalugu 

Kotkan urheilukeskus (spordikeskus) valmis Helsingis toimunud 1952. aasta olümpiamängude tarbeks. Staadionit tunti selle nime all pikka aega, kuid nimetati ümber tuntud Kotka jalgpalluri Arto Tolsa surma järel.

1952. aasta olümpiamängud 

Kotka spordikeskuses mängiti neli 1952. aasta olümpiamängude jalgpallimatši ja staadioni pealtvaatajate rekordtähised pärinevad tollest ajast. 16. juulil mängiti seal kaks esimese ringi mängu: Nõukogude Liigu ja Bulgaaria (2-1) mängu käis vaatamas 10 637 pealtvaatajat ning Egiptuse ja Tšiili (5-4) mängu 5354 pealtvaatajat. 1/8 finaalis toimus Kotkas üks mäng 20. juulil, kus kohtusid Luxembourg ja Brasiilia, millest võitjana väljus viimane 1-2. Seda mängu jälgis 6791 vaatajat. Olümpiamängude suurim pealtvaatajate magnet Kotkas oli 24. juulil mängitud veerandfinaalmäng, kus hilisem olümpiavõitja Ungari kohtus Türgiga ja võitis 7-1. Seda mängu külastas 20 000 pealtvaatajat.

Välislingid 

 Pilte Arto Tolsa Areenast FC KooTeePee koduleheküljel

Soome jalgpallistaadionid
Kotka
Plaki järv

Plaki järv on järv Põlvamaal Orajõe külas.

Plaki järv on looduslik järv, mille pindala on 1,6 ha (1963. aasta andmetel 0,9 ha) ja valgala 5,7 ha.

Nõukogude perioodil juhiti Plaki järve Põlva linna olme- ja tööstuse reovett, mistõttu järv kasvas kinni.

Viited

Põlva valla järved
Uno Uiga

Uno Uiga (21. november 1925 Tammistu – 17. november 2017) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Uno Uiga õppis pärast sõda Richard Ritsingu algatatud muusikakursustel ja hiljem Tartu Muusikakoolis laulmist, koorijuhtimist ja klaverit. 1947. aastal asutas ta segakoori Heli ja 1961. aastal Tartu Poistekoori ning oli mõlema peadirigent. 1957. aastal lõpetas ta kaugõppes Moskva Gnessinite-nimelise Muusikapedagoogilise Instituudi koorijuhtimise erialal.

Ta töötas 1953–1980 Tartu Pedagoogilise Kooli ja 1980–1995 Tartu 7. Keskkooli (Tartu Karlova Gümnaasiumi) õpetajana.

Uno Uiga oli üldlaulupidude korraldaja ja üldjuht ning algatas poistekooride laulupeo tava. Ta tegutses ka muusika- ja teatrikriitikuna.

Tunnustus
1984 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
1997 Valgetähe medaliklassi teenetemärk
2000 Tartu Kultuurkapitali aastapreemia
2002 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler
2005 Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendium
2011 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited

Eesti koorijuhid
Eesti muusikapedagoogid
Tartu aukodanikud
Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1925
Surnud 2017
Kopli poolsaar

Kopli poolsaar asub Harju maakonnas, osa Tallinna linnast. Poolsaar on kagu–loodesuunaline, piirnedes kirdes Paljassaare lahega ja edelas Kopli lahega. Poolsaare tipus asub Kopli neem.

Poolsaare pikkus on umbes 3 km, laius tüveosas umbes 1,5 km.

Poolsaarel on mitu sadamat.

Vaata ka
Kopli asum

Viited 

Tallinna geograafia
Harju maakonna poolsaared
Kodujuust

Kodujuust ehk teraline kohupiim on välimuselt ja maitselt suureteralist kohupiima meenutav piimatoode, mille tootmistehnoloogia sarnaneb juustu tootmise tehnoloogiaga.

Kodujuustu tehakse lõssile pastöriseerimise järel juuretise ehk piimhappebakterite lisamise, kalgendunud massi teraliseks lõikamise, nõrutamise ja hilisema lühikese laagerdamise teel. Eritöötlemisel saadud rasvata kodujuustuteradele lisatakse vastavalt liigile soola, koort või muid lisandeid . Mitmekordne terade pesemine valmistamise käigus vähendab kodujuustu happesust ja muudab kodujuustu maitse mahedamaks .

Struktuurilt on kodujuust kohupiima ja juustu vahepealne. Sel on kohupiima kasulikud omadused, kuid kalorsus on väiksem kui juustul. Kodujuustu tüüpiline rasvasisaldus on 0–9%. Seetõttu on selle säilivusaeg pisut pikem kui kohupiimal. Ühtlasi sisaldab kodujuust palju valke. Seetõttu on kodujuust oluline mitmes dieedis ja sportlaste, eriti kulturistide toitumises. Kodujuust sisaldab ohtralt kaseiini ja seepärast soovitatakse seda süüa hilisõhtuti enne magamaminekut.

Kodujuustu võib süüa eraldi toiduna, kuid seda kasutatakse ka mitmesugustes salatites.

Eestis hakati kodujuustu tootma selleks, et täita Moskva poolt Eesti NSV-le seatud juustutootmisplaani. Nimelt nõudis NSV Liidu Riiklik Plaanikomitee viisaastakuplaan Eesti NSV juustutoodangu peaaegu kahekordistamist, mistõttu hakati lisaks tootma kodujuustu, mida aruannetes kajastati juustuna.

Viited 

Piimatooted

eu:Gaztanbera
Leo Yllö

Leo (Leonid) Yllö (24. detsember 1914 (vkj)/ 6. jaanuar 1915 Hakaja – 9. oktoober 1978 Kiljava, Nurmijärvi) oli eesti-soome agronoom.

Ta lõpetas 1938 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna agronoomia osakonna. Samal aastal sai ta Mathias Wühneri kapitali I auhinna. 1939. aastal kaitses agronoomiamagistri kraadi.

Yllö oli ÜS Liivika vilistlane ja Eesti Agronoomide Seltsi Rootsis liige.

Märkimisväärne oli ka tema tegevus ingerisoomlaste evakueerimisel Soome aastal 1943. Alates 1944 elas koos perega Soomes, kus töötas Helsingi Ülikooli juures.

Isiklikku
Tema vend oli arst Adolf Yllö.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Eesti ohvitserid 1918-1940
Kaarel Vahtras. Professor Leo Yllö In memoriam. Teataja, 28. oktoober 1978, nr 20, lk 9

Eesti agronoomid
Soome teadlased
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Eesti ingerisoomlased
Ingerisoomlased
Sündinud 1915
Surnud 1978
Ilmalik muusika

Ilmalik muusika on mittesakraalne, sekulaarne muusika. Ilmalik muusika levis kaua suulisel teel, sest vaimulikud kirjutasid kloostrites üles liturgilisi tekste ja laule. 

Vanimad säilinud rahvakeelsed ilmalikud laulud on kangelaslaulud (prantsuse keeles chanson de geste). Kõige enam on tänaseks säilinud rüütlilaule ehk keskaegset õukondlikku luulet.

Esimesed ilmalike laulude kirjapanijad olid goljaarid ehk vagandid. Suurim vagandilaulude kogu on "Carmina Burana" (Beuerni laulud) 13. sajandist ja leitud Baierist ühest kloostrist.

Muusikastiilid
Tagamõisa poolsaar

Tagamõisa poolsaar (varem ka Tagala poolsaar, vene keeles мыс Хундсорт) asub Saaremaa loodeosas, jäädes Saaremaa valla territooriumile.

Poolsaart piirab idast Tagalaht ja läänest Kihelkonna laht. Poolsaar on loodeosas on umbes 300 meetri laiuse maakaela kaudu ühenduses Harilaiuga. Tagamõisa põhjatipus asub Undva nina. 

Saaremaa poolsaared