joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Õie Reintam

Õie Reintam (kuni 1955 Õie Toming, 6. juuli 1923 Tallinn – 8. märts 2011) oli eesti arstiteadlane ja füsioloog.

Elulugu
Õie Reintam oli töölise tütar ja Evald Reintami abikaasa.

Lõpetas 1941 Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi, 1948 TÜ arstiteaduskonna, 1952 TÜ aspirantuuri; meditsiinikandidaat (1954, Leningrad,  Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituut (NSVL MA EKMI)), väitekiri "K вопросу о особенностьях высшей нервной деятельности морских свинок", meditsiinidoktor (1974, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Механизмы развития физических качеств локальных групп мышц и функциональное состояние центральной нервной системы в связи с физическими нагрузками у спортсменов". Täiendas end 1952–54 Leningradis NSVL MA EKMI-s. Oli 1948–49 ja 1957–61 lastearst Tartus, 1954–57 EPA füsioloogia, patofüsioloogia ja farmakoloogia kateedri vanemõpetaja ja assistent, 1962–63 TÜ kehalise kasvatuse kateedri vanemõpetaja, 1964–68 spordimeditsiini kateedri õpetaja, 1968–70 doktorant, 1975–79 TÜ Meditsiinilise Kesklabori eksperimentaalse patoloogia ja füsioloogia vanemteadur, 1980–84 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi ajuvereringe haiguste labori vanemteadur, 1979–91 füsioloogia kateedri professor.

Teadustöö
Uurimisvaldkond: lihasgruppide treenituse areng inimese ontogeneesi vältel, füsioloogia parameetrid seoses kehaliste võimete, psühholoogilise sättumuse, loodusliku keskkonna ning sotsiaalsete tingimustega, kromaatiline nägemine ja töökoormus, kõrgem närvisüsteem ja fülogenees. Avastanud polüfloorse mesilasmee protistotsiidsed omadused. Üle 100 teadustrükise.

Viited

Teoseid
 Функциональная устойчивость хроматического зрения при утомлении. // Физиол. Җ. СССР (1960) 11
 Протистоцидные свойства полифлерного пчелиного меда и лечение трихомонадных кольпитов (kaasautor N. Žuravljova). // Акуш. и гинекол. СССР (1961) 5
 Полиграфическая регистрация двигательных и вегетативных функции (kaasautorid V. Peets, R. Raamat). // Физиол. Җ. СССР (1968) 7
 Гигиенические аспекты нормирования физических нагрузок у школьников. // Гигиена санит. (1977) 12;

Kirjandus
 Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 117
 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 149
 EE 8, 86
 Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997, 1066. 
 Tartu Ülikooli arstiteaduskond 1982–2007. Trt, 2007, 100.
  

Eesti arstiteadlased
Eesti füsioloogid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Eesti Maaülikooli õppejõud
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1923
Surnud 2011
Tallinna Majanduskooli vilistlased
Arved Reinvald

Arved Reinvald (12. juuni 1921 Sootaga vald, Tartumaa – 26. november 2003 Tallinn) oli Eesti arstiteadlane ja pulmonoloog.

Elulugu
Arved Reinvald oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1941 Tallinna 12. Keskkooli, õppis 1942–49 TÜ-s, 1949 küüditati Omski oblastisse, lõpetas 1951 Omski Meditsiiniinstituudi ja 1959 Leningradi Arstide Täiendusinstituudi aspirantuuri; meditsiinikandidaat (1960, samas), väitekiri "О функциональном состаянии нервой системы у больных туберкулёзом легких в условиях клинического и санаторного лечения", meditsiinidoktor (1971, TÜ), väitekiri "Туберкулёз легких у лиц в возрасте старше 50 лет". Oli 1951–56 Omski oblastis jaoskonnahaigla peaarst. 1960–81 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi pulmonoloogia osakonna vanemteadur, aastast 1981 Valkla internaatkodu arst. Nõukogude Eesti preemia (1977 kollektiivis).

Teadustöö
Uurimisvaldkond: kopsutuberkuloosi teke, levik ja ravi; eakate kopsutuberkuloos, bronhiaalastma immunodepressiivravi. 89 teadustrükist.

Viited

Teoseid
 О достовеpности реакции Mantu 1:2000 для выявления инфицированности туберкулёзом у взрслых (kaasautor). // Пробл. туберкулёза (1965) 12
 Определение инфицированности туберкулезом людей пожилого возраста. // Врач. дело (1970) 3
 Туберкулёз легких в возрасте старше 50 лет. Медгиз, Л. 1973
 Alküülivate ja antimetabolistlike immunosupressorite toimest vereringeelunditesse (kaasautor). // Nõukogude Eesti Tervishoid (1975) 1
 Diferentsiaaldiagnoos. // Pulmonoloogia. Kroonilised mittespetsiifilised kopsuhaigused. Tallinn, 1975. Непосредственные результаты лечения больных бронхиальной астмой иммунодепрессантами (kaasautor E. Soonets). // Терап. aрхив (1976) 2
 Astmahaigete immunosupressorravile suunamise juhend. Tallinn, (1977);

Kirjandus
 EE 14, 424
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, III, 397
 Nõukogude Eesti Tervishoid 1981, 3, 221
 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi teaduskaader 1947–1987. Tallinn, 1987, 34
 Merila-Lattik, H. Eesti arstid 1947–1997. Tallinn, 1997, 957
 Eesti Arst 2004, 3, 203.
  

Eesti arstiteadlased
Eesti pulmonoloogid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1921
Surnud 2003
Otto Reinvald

Otto Aleksis Reinvald (nime rööpkuju Otto Reinwaldt, (16. juuli (vkj)/ 28. juuli 1886 Rakvere – 29. november 1940 Tallinn) oli Eesti tehnikateadlane.

Haridus
Lõpetas Tallinna Peetri Reaalkooli 1904 ja Gattšina Reaalkooli täiendusklassi 1905; Darmstadti Tehnikaülikooli elektrotehnika erialal 1912.,  Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Leola liige.

Teenistus
Alustas tööd õppevaheaegadel Saksamaa firmades, nt AEG Frankfurdis ja mujal; Oli 1908–1909 ja 1911–1912 Babenhauseni elektrijaama juhataja; AS Volta Tehaste proovisaali insener ja juhataja 1912-1917; oli 5 kuud Saksamaal Berliinis Lichtenbergi jõujaama ehitusel 1912-1913; Viru maakonnavalitsuse tehnikaosakonna juhataja 1918-1921; Tallinna Linna Elektrijaama abidirektor 1935-1937.

Tallinna Tehnikaülikoolis 1921-1940: Tallinna Tehnikumi õppejõud (õppeained: elektrivõrgud, elektri mõõtmine, jõusisseseaded, kõrgepingetehnika, elektriraudteed, üldelektrotehnika); mehaanikaosakonna juhataja 1926-1936; tehniliste kursuste lektor 1932-1934; Riikliku Katsekoja elektrotehnilise osakonna juhataja 1923-1940; elektrotehnika erakorraline professor 1937-1940, soojustehnilise laboratooriumi juhataja kohusetäitja [[1938]9-1940; üliõpilaskonna kuraator 1938-1939.

Teadustöö põhisuund
Elektrimasinate konstruktsioon ja karakteristikud, keemiliste vooluallikate omadused, isolaatorid ja isoleermaterjalid, raadiohäired, elektritariifid ja tariifipoliitika.

Avaldas artikleid elektrijõu kasutamisest tööstuses ja põllumajanduses, esimese eestikeelse elektrotehnika õpiku "Üldelektrotehnika" autor (1928).

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
Elektrotehnika-alaste uurimistööde algatajaid ja Eesti elektrijaamade ja -võrkude rajajaid 1920-1930; kaastegev Eesti elektrifitseerimise plaani koostamisel aastaiks 1936-1940; riigi majandusnõukogu erikomisjoni ja Narva hüdroelektrijaama ehituse komisjoni liige ülesandega määrata energiavajadust ja hinnata energiamüügi tulu; osales elektrijaamade generaatorite katsetamisel, Türi raadiosaatja häälestamisel ja käivitamisel; juhendas magistraalliinide projekteerimist. Rahvusliku Jõukomitee juhatuse liige 1938-1940; Insenerikoja elektrisektsiooni ja AS Elektrikeskus juhatuse liige 1939-1940.

Tunnustus
Valiti 13.02.1940 korp! Leola auvilistlaseks.

Viited

Välislingid
Otto Reinvald Geni.com’is
Haud Rakvere linnakalmistul

Eesti tehnikateadlased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Darmstadti Tehnikaülikooli vilistlased
Korporatsioon Leola liikmed
Tallinna kõrgema tehnikumi õppejõud
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Insenerikoja tegevliikmed
Rakvere linnakalmistule maetud
Sündinud 1886
Surnud 1940
Helgi-Annika Reisenbuk

Helgi-Annika Reisenbuk (aastani 1960 Helgi-Annika Pulk, sündinud 21. jaanuaril 1936 Türil) on Eesti majandusteadlane.

Elulugu
Helgi-Annika Reisenbuk on ametniku tütar.

Lõpetas 1955 Türi 1. Keskkooli, 1960 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) majandusteaduskonna; majanduskandidaat (1970, TRÜ), väitekiri "Hind kui toodangu kvaliteedi parandamise majanduslik stiimul". Oli 1960–1964 Harju Tarbijate Kooperatiivi ökonomist ja vanemökonomist, 1905–1975 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi noorem ja vanemteadur, 1975–1983 Tallinna Polütehnilise Instituudi teenindusökonoomika kateedri vanemõpetaja, 1983–2000 dotsent, oli ka pikemat aega majandusteaduskonna prodekaan, aastast 2000 uue õppeasutuse Kõrgkool I Stuudium professor. 

Uurinud hinna ja toodangu kvaliteedi vahekorda, samuti kaasaegset ärikorraldust. 50 teadustrükist.

Teoseid
 Toodangu kvaliteedi parandamise mõjust ettevõtte majandusliku tegevuse tulemustele. // Majandusteadus ja rahvamajandus, aastaraamat 1969/70. Tallinn, 1971
 Toodangu kvaliteet ja tootmise efektiivsus. Tallinn, 1979
 Majanduse reguleerimise reaalseid võimalusi tarbekaupade ja teenuste tootmisel. // TPI Toimetised 694 (1989)
 Loengud ärikorraldusest I–II, 1998–1999.

Viited

Kirjandus
 TPI 1936–1986, 352
 Eesti majanduse biograafiline leksikon. Tallinn, 2000, 41.
  

Eesti majandusteadlased
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1936
Andres Reitalu

Andres Reitalu (2. jaanuar 1930 Vao vald, Virumaa – 30. aprill 2016) oli Eesti loomakasvatusteadlane.

Elulugu
Andres Reitalu oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1949 Väike-Maarja Keskkooli, 1954 Eesti Põllumajanduse Akadeemia zootehnikuna ja 1966 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) aspirantuuri; põllumajanduskandidaat (1967, EPA), väitekiri "Täispiima ja lõssi kokkuhoiu võimalusi vasikate söötmisel Eesti NSV tingimustes". Oli 1954–1956 EPA põllumajandusloomade aretuse kateedri assistent, 1966–1969 ELVI veisekasvatuse osakonna nooremteadur ja vanemteadur, 1970–1986 Tartu Näidissovhoosi direktori asetäitja loomakasvatuse alal ning 1987–1990 Eesti Punase Karja Riikliku Tõulava direktor.

Teadustöö
Uurimisvaldkond: noorveiste, eriti vasikate söötmise küsimused. 24 teadustrükist

Teoseid
 Vasikate söötmine piimaperioodil. Tallinn, 1968
 Vasikate ternespiima vabalt jootmise katsete tulemusi. // ELVI tead tööde kogumik 22 (1970)
 Noorveiste kasvatamise põhinõuded (kaasautor). // Veisekasv arendamisest Eestis. Tallinn, 1974
 Сравнительная ценность сухого молочного белка и обезжиренность молока в комбикормах (kaasautor). // Животноводство (1976) 3
 Lehmnoorkarja kasvu mõju esimese laktatsiooni toodangule (kaasautor M. Tiru). // ELVI tead tööde kogumik 50 (1980)
 Высокопродуктивное молочное скотоводство (kaasautor). M, 1982.

Viited

Kirjandus
 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi teaduskoosseisu biobibliograafia 1947–1990. Tallinn, 1992, 47, 115, 126, 134
 Agraarteadus (1990) 1, 132–133.
 

Eesti loomakasvatusteadlased
Eesti Maaülikooli vilistlased
Sündinud 1930
Surnud 2016
Juhan Reitalu

Juhan Reitalu (ka: Johannes Reitel, 8. juuli 1908, Vao vald, Virumaa – 4. mai 1993, Malmö, Rootsi) oli Eesti geneetik.

Elulugu
Juhan Reitalu oli talupidaja poeg.

Lõpetas 1927 Väike-Maarja Gümnaasiumi, 1935 TÜ põllumajandusteaduskonna agronoomina ja 1952 Lundi Ülikooli loodusteaduskonna; loodusteaduste kandidaat (1952, Lundi Ülikool), litsentsiaat (1963, Lundi Ülikool), dr. phil. (1968, Lundi Ülikool), doktoriväitekiri "Chromosome Studies in Connection with Chromosomal Deviations in Man". Oli 1935–36 Kuusalu jaoskonna maatalunduskonsultandi kohusetäitja, 1936–38 Pärnu ja saarte karjakonsulent Pärnus, 1938–41 Eesti Friisikarja Tõuseltsi tõuaretuskonsulent Tallinnas, 1941–44 Harjumaa peazootehnik. Asus 1944 Rootsi, 1945–49 juhutöödel, 1950–53 Lundi Ülikooli geneetika instituudi tehniline assistent, 1953–55 assistent, 1956–68 uurimisassistent, 1968–73 geneetika dotsent, 1973–78  nõunik kromosoomihäirete alal.

Teadustöö
Uurimisvaldkond: geneetika. 38 teadustrükist.

Viited

Teoseid
 Chromosome Studies in Connection with Sex Chromosomal Deviations in Man. // Hereditas 59 (1968)
 Chromosome Studies in Workers Exposed to Benzene. // Cenetic Damage in Man Caused by Environmental Agents. Academic Pres, 1979.

Kirjandus
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. I–III. Trt, 1994, II, 550
 Eesti teadlased väljaspool kodumaad: biograafiline teatmik = Estonian scholars and scientists abroad: biographical directory. Stockholm, 1984, 103.
  

Eesti geneetikud
Sündinud 1908
Surnud 1993
Heino Relvik

Heino Relvik (aastani 1938 Brenner; 9. jaanuar 1922 Paide – 8. august 2015) oli eesti tehnikateadlane.

Elulugu
Heino Relvik on puusepa poeg.

Lõpetas 1943 Tallinna Õpetajate Seminari, 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehituse tehnoloogia erialal ja 1957 samas aspirantuuri; füüsika-matemaatikakandidaat (1975, Leningradi ), väitekiri "Некоторые вопросы динамики неколономных систем". 1943–44 osales II maailmasõjas Soome mereväes. Oli 1958–59 TTÜ teoreetilise mehaanika kateedri laborant, 1959–65 assistent, 1965–76 vanemõpetaja, 1976–92 dotsent.

Teadustöö
Uurimisvaldkond: analüütiline mehaanika, kõrgemat järku liikumisvõrrandid. Umbes 30 teadustrükist.

Tunnustus
Soome II klassi Vabadusmedal (1944) 
Nõukogude Eesti preemia (1980) (kollektiivis)

Viited

Teoseid
 Основые вопросы аналитической механики (kaasautor). Tallinn, 1979
 Уравнение возможной мощности в аналитической механике (kaasautor). // Eesti Teaduste Akadeemia Toim 32 (1983)
 About Integraal Constraints. // ACUT 939 (1992)
 Составление дифферециальных управнении движения при помощи аналогов кинетической энергии. // TPI Toim 345 (1973)
 Об уравнениях типа Гамильтона. // TÜ Toim 487 (1979)
 Mereväe soomepoisid. Tallinn, 2003.

Kirjandus
 TPI 1936–1986, 372, 374, 380
 Mehaanikainsenerid 1918–1998, 186, 214.
  

Eesti tehnikateadlased
Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud
Eestistatud nimega inimesed
Mereväe soomepoisid
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1922
Surnud 2015
Evi Remm

Evi Remm (aastani 1936 Tenson, aastani 1953 Taimre; eesnimena ka Eevi, sündinud 13. oktoober 1930 Tartu – 19. september 2018) oli eesti entomoloog.

Elulugu
Evi Remm on teenistujate tütar.

Lõpetas 1949 Tartu 2. Keskkooli ja 1954 Tartu Ülikooli bioloogina. Oli Tartu 1. Keskkooli õpetaja, 1958 TÜ zooloogia kateedri laborant, 1962–67 TÜ eksperimentaalbioloogia baasis nooremteadur, 1962 Zooloogia ja Botaanika Instituudi zooloogia sektori vanemlaborant, 1967–89 entomoloogia ja fütonematoloogia sektori laborant.

Teadustöö
Uurimisvaldkond: salukärblaste (Lauxaniidae, Diptera), fauna Eestis. Olulise panuse eest Eesti jõgede põhjaloomastiku määramisel on arvatud teose "Eesti jõed" (toimetaja Arvi Järvekülg, Tartu, 2001) kaasautoriks. Eesti, Läti ja Leedu putukate uurimise tulemusena 17 teadustrükist, sh 2 määrajat.

Ta on uurinud ka ühepäevikuid ja kiile.

Isiklikku
Tema abikaasa oli Hans Remm, tema pojad on Maido ja Kalle Remm ning tema pojapoeg on Jaanus Remm.

Teoseid
Eesti kiilivastsete määraja. // Abiks loodusvaatlejale 47 (1963)
Akvargeeni toimest Drosophila melanogaster'isse (kaasautor Ü. Pavel). Tartu, 1964, Eesti ühepäevikuliste (Ephemeroptera) määraja. // Abiks loodusvaatlejale 60 (1970).

Viited

Kirjandus
ZBI, 70.

Eesti entomoloogid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetajad
Sündinud 1930
Surnud 2018
Jaanus Remm

Jaanus Remm (sündinud 19. augustil 1979 Tartus) on Eesti bioloog.

Elulugu
Lõpetas 1997 Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 2001 TÜ bioloogia-geograafiateaduskonna; M.Sc. (bioloogia, TÜ, 2003), väitekiri "Puuõõnsuse tihedus, omadused ning asustatus loomade poolt eri tüüpi kaitsealustes ja majandusmetsades"; Ph.D. (loomaökoloogia, TÜ, 2008), väitekiri "Tree-cavities in forests: density, characteristics and occupancy by animals". 2008– TÜ Ökoloogia- ja Maateaduse Instituudi teadur.

Teadustöö
Uurimisvaldkond: loomade ruumikasutus.

Pere
Jaanus Remm on Kalle Remmi poeg, Evi ja Hans Remmi lapselaps. Tema vend on Tiit Remm.

Viited

Teoseid
 Nest quality limits the number of hole-nesting passerines in their natural cavity-rich habitat (kaasautor A. Lõhmus). // Acta Oecologica 27 (2005) 2
 Old-growth structural elements in a strict reserve and commercial forest landscape in Estonia (kaasautor). // Forest Ecology and Management 216 (2005) 1–3
 Tree cavities in riverine forests: What determines their occurrence and use by hole-nesting passerines (kaasautorid A. Lõhmus, K. Remm). // Forest Ecology and Management 221 (2006) 1–3.

Kirjandus

Välislingid

Eesti bioloogid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1979
Jaanus Remme

Jaanus Remme (sündinud 18. detsembril 1953 Tallinnas) on eesti bioloog (geneetik).

Elulugu
Lõpetas 1972 Tallinna Spordi-internaatkooli ja 1980 TÜ bioloog-geneetikuna; Ph.D. (molekulaarbioloogia, 1993, TÜ), väitekiri "Studies on the peptidy1transferase centre of the E. coli ribosome". Oli 1980–1995 Eesti NSV TA Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi insener, grupijuht, teadur ja vanemteadur, 1988–1993 Berliinis Max Plancki Instituudi külalisteadur, 1993–1997 Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudi vanemteadur ja dotsent, 1997– TÜ molekulaarbioloogia õppetooli professor ja 1998– juhataja.

Teadustöö
Uurimisvaldkond: valgu biosünteesi aparaadi struktuur ja funktsioonid, RNA bioloogia, ribosoomid, geneetiline kood. Ajakirja Central European Journal of Biology toimetuskolleegiumi liige. RNA ühingu ja  liige. Üle 40 teadustrükise.

Tunnustused
2001 Valgetähe III klassi teenetemärk

Teoseid
 On the physico‑chemical rationale of the genetic code (kaasautor Richard Villems). // FEBS Lett. 189 (1985) 2
 The third ribosomal tRNA‑binding site, the E site, is occupied in native polysomes (kaasautor). // European J. Biochem. 183 (1989) 2
 Novel mutant of 23S RNA: characterization of functional properties (kaasautor Urmas Saarma). // Nucl. Acids Res. 20 (1992) 12
 Analysis of the ribosomal large subunit assembly and 23S rRNA stability in vivo (kaasautorid Aivar Liiv, Tanel Tenson). // J. Mol. Biol. 263 (1996) 3
 Mutational analysis of the donor substraten
 Functional binding site of the ribosomal peptidyltransferase centre (kaasautor). // RNA 4 (1998) 2
 Importance of the 3'-terminal Adenosine of tRNA in Ribosomal Translation (kaasautor). // J. Biol. Chem. 277 (2002) 27 Definition of bases in 23S rRNA essential for ribosomal subunit association (kaasautor Ülo Maiväli). // RNA 10 (2004) 4
 Importance of transient structures during post-transcriptional refolding of the pre-23 S rRNA and ribosomal large subunit assembly (A. Liiv). // J. Mol. Biol. 342 (2004) 3.

Viited

Kirjandus
 
 Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 149.
  

Eesti geneetikud
Tartu Ülikooli professorid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1953
Aare Renzer

Aare Renzer (sündinud 20. augustil 1956 Tallinnas) on Eesti majandusteadlane.

Elulugu
Aare Renzer on riigiametniku ja ajakirjaniku poeg.

Lõpetas 1974 Tallinna 7. Keskkooli, 1979 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusliku informatsiooni töötlemise organiseerimise ja planeerimise erialal ja 1986 aspirantuuri; majanduskandidaat (1988, Eesti NSV TA Majanduse Instituudi), väitekiri "Информационные aспекты интерактивного анализа хозяйственной деятельности предприятия". Täiendas end 1991 Hollandis ja 1997 Hispaanias. Oli 1979–81 TTÜ raamatupidamise kateedri assistent, 1981–83 infotöötlemise kateedri assistent, 1986–88 vanemõpetaja, 1988–96 dotsent, 1997–2003 AS Pricewaterhouse Coopers infosüsteemide juhtiv audiitor, aastast 2003 AS-i Helmes konsultant, 1992 ja 1993 Vaasa Tehnoloogiainstituudi lektor.

Teadustöö
Õpetanud programmeerimise aluseid, multimeedia vahendeid, struktuurset süsteemianalüüsi, infosüsteemide loomise teoreetilisi aluseid. Uurimisvaldkond: võrkstruktuuriga andmebaasid, struktuurne süsteemianalüüs ja infosüsteemide projekteerimine; majandusanalüüs ja selle automatiseerimine; infosüsteemide auditeerimine ja valideerimine. 15 teadustrükist.

Viited

Teoseid
 Informational Aspects of Business Analysis Systems Design. // Data Processing, Compiler Writing, Programming. Transactions of the Faculty of Economics LIX. Tallinn Technical University, 1986
 Using POC "ARM-Ekonomika" for automated business analysing. Thesis of an invited talk. // Micros of the SM-1800 Family, M, CNIIEEI of Apparatus Building, 1986
 Functional Aspects of Economical Analysis Automation. // Data Processing, Compiler Writing, Programming. Transactions of the Faculty of Economics LXII. Tallinn Technical University, 1987
 SAD – A Hypermedia Application in Teaching System Analysis and Design. // Hypermedia in Vaasa 93. Proc. Conf. Computers and Hypermedia in Eng. Education, May 24–26, 1993.

Kirjandus
  

Eesti majandusteadlased
Sündinud 1956
Raul Renter

Raul Renter (1. august 1920, Tallinn – 20. november 1992, Tallinn) oli Eesti majandusteadlane.

Elulugu
Lõpetas 1940 Tallinna Prantsuse Lütseumi ja 1948 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ökonomistina; majanduskandidaat (1964, TPI), väitekiri "Eesti NSV rasketööstuse tähtsamate harude tootmisprofiil ja selle väljaarendamise perspektiivid", kaitses 1975 (Eesti Teaduste Akadeemia) doktoritööd teemal "Sotsiaal-majandusliku prognostika teoreetilis-metoodilised ja rakenduslikud probleemid", mida NSVL Kõrgem Atesteerimiskomisjon ei kinnitanud. Töötas 1955–58 ENSV Plaanikomisjoni tööstuse ja perspektiivse planeerimise osakonnas. 1958–65 Rahvamajanduse Nõukogu Plaani- ja Ökonoomikavalitsuse juhataja asetäitja, 1965–1978 NSVL Teaduste Akadeemia Majandusmatemaatika Keskinstituudi Eesti filiaali labori juhataja, 1978–92 Majandusjuhtide Instituudi kateedrijuhataja ja peateadur. 

Kuulus 1943–1958 Eesti tippmaletajate hulka (Eesti meister 1946 ja 1949). Maleõpiku (1955) kaasautoreid.

Viited

Teoseid
 Suurtööstuse tekkimine ja arenemine Eestis XIX ja XX sajandil. (Suure Sotsialistliku Oktoobrirevolutsioonini). Tallinn, 1958
 Eesti NSV rasketööstus ja selle arenemisperspektiivid. Tallinn, 1964
 Majandusküberneetika rakendamisest tööstuse juhtimisel. Tallinn, 1968
 Пятнадцать методов прогнозирования и перспективного планирования в теоретическом и прикладном аспектах. Tallinn, 1974, Sotsiaal-majanduslik planeerimine ja prognoosimine (kaasautor), Tallinn, 1981.

Kirjandus
 ENE lisaköide, 197
 Eesti spordi biograafiline leksikon, 552.
  

Eesti majandusteadlased
Eesti maletajad
Tallinna Prantsuse Lütseumi vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1920
Surnud 1992
Jüri Resev

Jüri Resev (sündinud 4. jaanuaril 1950 Tallinnas) on Eesti tehnikateadlane.

Elulugu
Jüri Resev on tööliste poeg.

Lõpetas 1969 Tihemetsa Sovhoostehnikumi mehaanik-tehnikuna, 1975 EPA mehaanikainsenerina ja 1980 samas aspirantuuri; magister (tehnikateadus) (1994, Eesti Maaülikool), väitekiri "Tiibskreeperi tööprotsessi uurimine", tehnikateaduste-doktor (2002, TTÜ), väitekiri "Virtual Differential as Torque Distribution Control Unit in Automotive Propulsion Systems". Oli 1975–77 Järva-Jaani kolhoosi insener, 1977–79 EPA mehaanika kateedri vanemlaborant, 1979–85 samas assistent, 1985–90  insener ja peainsener asetäitja, 1990–2003 : tehnikateaduskonnas assistent, lektor, teadur, doktorant, dotsent ja 2000–2003 mehaanika ja masinaõpetuse instituudi juhataja. Ühtlasi 1995–2004 Tartu Lennukolledži õppejõud, sh 2003–04 õppeprorektori kohusetäitja ja asetäitja 2005– TTÜ Säästva Tehnoloogia Instituudi direktori kohusetäitja ja dotsent.

Teadustöö
Uurimisvaldkond: tehnikateadus, liikuritehnika. Umbes 10 teadustrükist.

Viited

Teoseid
 A course of engineering graphics and the concepts of its compilation (kaasautor). // Proc. 6th International Conf. on eng. graphics BALTGRAPH-6. Riga, 2002. Torque distribution unit in automotive propulsion systems (kaasautor). // Proc. Est. Acad. of Sci. Engineering. 10 (2004) 4
 Virtual Differential as Torque Distribution Control Unit in Automotive Propulsion Systems (kaasautor). Proc. 4th Internat. DAAAM conf. In Estonia Tallinn, 2004
 Over- and understeering with a Limited Slip Differential (kaasautor L. Roosimölder). // Proc. of NordDisgn. Tallinn, 2008.

Kirjandus

Välislingid

Eesti tehnikateadlased
Sündinud 1950
Carl Dietrich Christoph von Reyher

Carl Dietrich Christoph von Reyher (13. oktoober 1846, Riia – 30. detsember 1890, Peterburi) oli Eesti arstiteadlane ja kirurg.

Elulugu
Carl Dietrich Christoph von Reyher oli baltisakslane.

Lõpetas 1865 Riia kubermangugümnaasiumi ja 1870 TÜ; meditsiinidoktor (1872, TÜ), väitekiri "Zur Pathologie und Therapie der Cholera in der Rigaer Epidemie von 1871". 1871–72 TÜ kirurgiakliiniku assistent, 1872–74 eradotsent, 1874–78 dotsent. Täiendas end Berliinis, Londonis, Edinburghis, Pariisis, Philadelphias. Osales sõjaväekirurgina 1870–71 Prantsuse-Preisi sõjas, 1876 sõjaväehaigla peaarst Serbias, 1877–78 Kaukaasias (mh sealse Punase Risti peaarst). Aastast 1878 kirurg Peterburi haiglates: 1878–82 konsultantkirurg Peterburi Nikolai sõjaväehaiglas, 1881–82 Aleksandrovski haiglas, 1882–86 Peterburi Maria haiglas, aastast 1887 oma erahaiglas, 1888–90 taas Nikolai sõjaväehaiglas. 1875 sooritas esmakordselt Venemaal luusisese osteosünteesi metallvarda abil õla pseudoartroosi puhul. Teadustööd kirurgiast ning antiseptikast.

Viited

Teoseid
 Ueber die Listersche Wundbehandlung. // Verhandlungen den Deutscher Gesellschaft für Chirurgie (1874)
 Studien über der Entwickelung der Extremitäten der Menschen und besonders der Selenkslächen (kaasautor M. Henke). // Sitzungsberichte der Wiener Akad. der Wiss. (1874)
 Hydrocelenschnitt. // Ptb. med Wscr. (1875).

Kirjandus
 DBbL, 626
 Die Aerzte Liflands, 333–33, ka 4
 Левицкий II, 283–287
 Tartu ülikooli ajalugu: kolmes köites. Tallinn, 1982, II, 245–247.
  

Eesti arstiteadlased
Eesti kirurgid
Sündinud 1846
Surnud 1890
Alfred Raadik

Alfred Raadik (17. detsember 1918 Tallinn – 28. jaanuar 1998 Tallinn) oli rahvatantsujuht, pedagoog ja noorte tantsupidude idee elluviija.

Alfred Raadik oli üld- ja noortetantsupidude üldjuht viiel korral: 1962, 1965, 1967, 1972 ja 1977. Lisaks oli ta kolmel korral liigi üldjuht. Aastatel 1982, 1987 ja 1990 oli peo aujuht.

Koos abikaasa Niina Raadikuga lõi palju tantse eelkõige just suurte pidude jaoks. Nende tantse on esitatud üldtantsupidudel kaheteistkümnel korral. 

Alfred Raadiku põhitöö oli poistele käsitöö õpetamine Tallinna 17. keskkoolis (hilisemas Tallinna 46. Keskkoolis ja tänases Pelgulinna Gümnaasiumis). Õpetajana töötas ta 40 aastat.

Tunnustus
1967 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
1977 Eesti NSV rahvakunstnik
1994 Anna Raudkatsi rahvatantsustipendium

Viited

Kirjandus
 75 aastat Eesti tantsupidusid. Koostajad Lille-Astra Arraste, Ilma Adamson, Anneli Ammas, Ülle Feršel, Kadri Tiis, Juris Žigurs ja Kadri Valner. Kirjastus Varrak, Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Selts. Tallinn 2009.

Välislingid 
https://arhiiv.err.ee/vaata/rahvakunstnikud-alfred-raadik

Eesti tantsupedagoogid
Eesti pedagoogid
Eesti NSV rahvakunstnikud
Eesti NSV teenelised kultuuritegelased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1918
Surnud 1998
Külalised tulevikust

"Külalised tulevikust" (vene keeles "Гостья из будущего") on Nõukogude Liidu minitelesari. Lastele mõeldud ulmeseiklusfilm koosnes viiest osast, see filmiti aastail 1983–1984 ning oli esmakordselt eetris 1985. aasta kevadise koolivaheaja päevil, 25.–29. märtsini. Filmi aluseks on Kir Bulõtšovi jutustus "Sada aastat edasi" ("Сто лет тому вперёд", 1977). 

Tegemist on ühe populaarsema nõukogude lastefilmiga, mis saavutas kultusfilmi staatuse ning tegi väga kuulsaks peaosatäitja Natalja Gusseva, kes mängis 2084. aastast 1984. aastasse saabunud koolitüdrukut Alissa Seleznjovat. Koolipoiss Kolja Gerassimovi mängis Aleksei Fomkin, kosmosepiraate Vjatšeslav Nevinnõi ning Mihhail Kononov.

Tuntuks sai ka filmi tunnuslaul, Jevgeni Krõlatovi muusika ning Juri Entini sõnadega "Kaunis kaugus" ("Прекрасное далёко").

Viited

Välislingid 
 Ametlik leht, mielofon.ru
 "Külalised tulevikust" saidil detivkino.ru ("Дети в кино")
 

Nõukogude Liidu telesarjad
Seiklusfilmid
Ulmefilmid
Lastefilmid
1985. aasta filmid
Pannkook

Pannkook on vedelast tainast pannil küpsetatud õhuke magustoit. Pannkoogid ühel või teisel kujul on levinud pea kõigis maailma maades.

Eri maade köögis on pannkoogi koostis, valmistamine ja söömine veidi erinevad. Tihti süüakse pannkooke magusate või soolaste lisanditega, nt moos, mesi, siirup, šokolaad, puuviljad, lihatooted (hakkliha, sink), juust jne.

Pannkook on kujult tavaliselt ümmargune, selle paksus ja läbimõõt sõltuvad peamiselt kultuuritraditsioonidest, aga ka taina koostisest, panni suurusest ja tegija isiklikest eelistustest. Pannkooki küpsetatakse terve pannipinna suurusena (ülepannikook) või on pannil korraga mitu väiksemat ümarat pannkooki.

Eesti köögis on pannkoogitaina tavalisemad koostisosad munad, jahu (enamasti nisujahu, kuid kasutatakse ka rukki- või muud jahu) ja piim (kasutatakse ka hapupiima või keefiri), maitsestamiseks suhkur ja sool. Tainasse võidakse lisada ka rasvainet (toiduõli, või), hapukoort, söögisoodat.

Vaata ka

Pliinid
Krepp = Crêpe
Vahvel, vahvlid

Viited

Toidud
Eesti köök
Vagula raudteepeatus

Vagula raudteepeatus oli raudteepeatus Võrumaal Võru vallas Vagula järve lõunaküljel.

Läbi endise peatuskoha kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Peatus jäi avamisel Nursi valda. Praeguseks asub endine raudteepeatus Juba küla territooriumil. Reisirongid sõitsid läbi Vagula liinil Valga–Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.

Vagula raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.

Vagula raudteepeatusele eelnes Valga poolt tulles Sõmerpalu raudteejaam ja järgnes Võru raudteejaam.

Välislingid
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
 Vagula peatus; pskovrail.ru (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Võru vald
Sõmerpalu raudteejaam

Sõmerpalu raudteejaam (saksa keeles Sommerpalen) on raudteejaam Võrumaal Võru vallas Mustassaares, umbes 2,5 km kaugusel Sõmerpalust.
Läbi Sõmerpalu kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva–Peterburi raudteest. 

Algselt oli tegemist pooljaamaga, mis jäi avamisel Urvaste kihelkonda Sõmerpalu mõisa maadele. Seoses tihenenud rongiliiklusega muudeti Sõmerpalu alates 20. sajandi algusest raudteejaamaks.

Reisirongid sõitsid läbi Sõmerpalu liinil Valga–Veski kuni 2001. aastani. 
Sõmerpalu raudteejaamale eelnes sellel liinil Valga poolt tulles Kurenurme ja järgnes Vagula raudteepeatus. 
Praegu kasutatakse raudteed ja jaama vähesel määral üksnes kaubaveoks.

Sõmerpalu raudteejaamas asub kaks rööpapaari (varem kolm) koos kahe pöörme ja nelja fooriga, kaks madalat perrooni, Nõukogude ajal rajatud elektritsentralisatsiooni post ning mitu ajaloolist jaama abiehitist.

Raudtee põhjaküljel asetseb 1889. aastal rajatud endine puitelamu, mis seoses jaama tekkega täitis hiljem vaksalihoone ülesannet. 
Hoone on säilinud ja praegu kasutusel elamuna.

Pilte

Viited

Välislingid
 Katkeid 2005. aasta töödest | Millest jutustavad eakamad inimesed eha.ee
 Sõmerpalu raudteejaam; pskovrail.ru (vene keeles)
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Võru vald
Pihkva–Riia raudtee
Kurenurme raudteepeatus

Kurenurme raudteepeatus oli raudteepeatus Võrumaal Sõmerpalu vallas Kurenurme külas. Haldusreformi järgselt jääb  peatuse asukoht Võru valda.

Läbi Kurenurme kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Kurenurme pooljaam rajati 1924. aastal., avamisea ajal jäi see Vaabina valda. Reisirongid sõitsid läbi Kurenurme (liinil Valga-Veski) kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.

Kurenurme raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon. 

Kurenurme raudteepeatusele eelnes Valga poolt tulles Vaabina raudteepeatus ja järgnes Sõmerpalu raudteejaam.

Viited

Välislingid
 Foto: Kurenurme raudteepeatus aastal 2002 - Baltic Trains Picture Gallery
 Võrumaa Teataja "Heast karjasest" 03.02.2011

Eesti raudteejaamad
Võru maakonna ajalugu
Starman

AS Starman oli Eesti kaabeltelevisiooni, interneti- ja telefoniteenust pakkuv iseseisev ettevõte, mille 1992. aastal asutas Tallinnas Peeter Kern. Firma on varem olnud ka Tallinna börsil (nime all SMN1T). 2016. aasta lõpus sõlmiti ostu-müügileping, millega sai Elisa 100% ulatuses AS Starman omanikuks.

Starman andis tööd ligi 300 inimesele. Firma võrk kattis umbes 45% Eesti majapidamistest.

Viited

Välislingid
Ametlik koduleht (vaadatud 03.12.2013)

Eesti telekommunikatsiooniettevõtted
Tuulemäe raudteepeatus

Tuulemäe raudteepeatus oli raudteepeatus Valgamaal tänapäeva Valga valla aladel, sulgemise ajal Tõlliste valla Tuulemäe ja Karula valla Valtina ja Korijärve küla piiril, ooteplatvorm jäi Korijärve külla. Peatuse avamise ajal jäi see Sangaste valda.

Läbi Tuulemäe kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. 

Tuulemäe peatus rajati 1928. aastal. 

Reisirongid sõitsid läbi Tuulemäe liinil Valga–Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks. Tuulemäe raudteepeatuses asus üks madal ooteplatvorm ja -paviljon.

Viited

Välislingid
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Valga vald
Karula raudteejaam

Karula raudteejaam on raudteejaam Valgamaal Valga vallas Väheru külas.

Läbi Väheru kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal seoses Riia-Pihkva-Peterburi raudteega. 

Pooljaam avati aastal 1893 Väheru küla juurde sama nime all. 
1903. aasta kevadel nimetati jaam ümber Karulaks, kuna jäi Karula kihelkonda Karula mõisa maadele. Reisirongid sõitsid läbi Väheru liinil Valga-Veski kuni 2001. aastani. Karula raudteejaamale eelnes sellel liinil Valga poolt tulles Mürgi raudteepeatus ja järgnes Tuulemäe raudteepeatus. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.

Karula raudteejaamas asus üks madal perroon, kolm jaamateed ja jaamahoone.

Jaamahoone

Kuni 2003. aastani asetses raudtee põhjaküljel 1889. aastal ehitatud kroonuhistoritsistlikus stiilis ühekorruseline ristkülikulise põhiplaaniga puidust jaamahoone, mis ehitati tüüpprojekti järgi ja sarnanes nt Antsla, Puka jt jaamade hoonetega. Hooneid iseloomustab lihtne sümmeetriline külgfassaad ning madala kalde ja laia räästaga poolkelpkatus. Algsest vaksaliansamblist on tänaseks säilinud mitu abihoonet. 

1980. aastatel rajati jaama silikaadist elektritsentralisatsiooni post.

Pildid

Välislingid

 YouTube: DR1A with track measurement car passing Karula station, Estonia, 13.03.2015
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Valga vald
Pihkva–Riia raudtee
Kärkna raudteejaam

Kärkna raudteejaam on raudteejaam Tartumaal Tartu vallas Kärkna külas. Raudteejaam asub kilomeetril 416,3 km.

Jaama lähedal (üle Kärevere–Kärkna maantee) asub rongipeatus, kus peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn–Tartu (ekspressrongid Kärknas ei peatu). Peatuses asub üks lühike perroon, mille tõttu toimub rongist väljumine ainult läbi C-ala.

Kärkna raudteejaamas asub lisaks peateele kolm kõrvalteed, 12 pööret ning silikaadist elektritsentralisatsioonipost. Lisaks saab jaamast alguse kaks haruteed, mis suunduvad Tartu Naftabaasi.

Ajalugu
Raudteejaam asub laiarööpmelise Tapa–Tartu raudtee ääres, mis valmis 1876. aastal Balti aadlike initsiatiivil.

Jaam rajati peatusena Tartu-Maarja kihelkonda Maramaa mõisa maadele ja kandis algselt nime Falkenau. Vana puidust jaamahoone lammutati 1997. aasta lõpuks. 

2001. aastal suleti Kärkna jaam reisirongiliiklusele. Kuni selle aastani eelnes jaamale Sootaga raudteepeatus ja järgnes Vasula raudteepeatus.

Varem kulges jaamast ka harutee üle Amme jõe Kärkna kütusebaasi (Sillaotsa), mida kasutati Raadi lennuvälja varustamiseks.

2011. aasta lõpus valmis Kärknas uus lühike perroon, mis asub vana perrooni asukohast 1,1 km kaugusel (Tartu poole) ning ei jää seetõttu enam Kärkna raudteejaama territooriumile. 
Reisirongid hakkasid Kärkna raudteepeatuses uuesti peatuma 2012. aastal. 
Uus Kärkna peatuskoht asub kilomeetril 417,3, selle geograafilised koordinaadid on .

Pilte

Viited

Välislingid

 FOTO: Kärkna raudteejaam; Baltic Trains Picture Gallery
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Tartu vald
Balti raudtee
Helmut Polberg

Helmut Polberg (2. märtsil 1935 Rame – 22. november 2016) oli eesti raamatugraafik.

Elukäik 
Ta õppis aastatel 1943–1950 Hanila 7-klassilises koolis, 1950–1954 Lihula Keskkoolis; aastal 1955 asus õppima ERKI-sse, lõpetas selle aastal 1961 graafika erialal.

Ta oli 1954–1955 Lihula kultuurimaja dekoraator ja 1961–1970 Tallinnas ETKVL-i Kaubandusliku Reklaami Valitsuses kunstnik. Ta on teinud kaastööd kirjastusele Valgus ja aastast 1970 pidevalt kirjastusele Eesti Raamat, olles seal 1975–1991 mittekoosseisuline kunstnik, hiljem vabakunstnik.

Ta on loonud tarbegraafikat, eriti firmamärke. Näiteks kondiitrivabrik Kalev, Eesti Reklaamfilm, tekstiilivabrik Punane Koit, leivavabrik Leibur ning Minski moemaja. Samuti on ta kujundanud raamatuid.

Isiklikku 
Tema abikaasa oli tekstiilikunstnik Liane Polberg.

Kujundatud raamatud 
1970 Erika Rehe, "Vestlusi maitsest" Tallinn: Eesti Raamat.
1978 T. Lehtmets, "Tume laas" 
1979 A. Liives, "Lehti ühelt puult" ja "Lehti teiselt puult"
1979 M. Raud, "Kolm romaani"
1981 P. Handke, "Tõelise tundmuse hetk. Vasakukäeline naine"
1982 V. Adams "Õhtune valgus"
1983 V. Lattik "Mihklipäeval. Mihklikuul"
1983 A. Must, "Vastu valgust" 
2016 H.Polberg "Kui Virtsu põles..." (Toimetaja Mart Mõniste; eessõna Heinz Valk.) Virtsu: Virtsu Arenguselts.

Viited

Välislingid
Helmut Polbergi 70. sünnipäeva näitus Virtsu Harrastusmuuseumis.

Eesti graafikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1935
Surnud 2016
Käru mõis (Simuna)

Käru mõis (saksa keeles Kerro) oli rüütlimõis Simuna kihelkonnas Virumaal., tänapäeva Käru küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas.

Käru oli algselt Tammiku mõisa küla. Arhiivimaterjalides esineb Käru mõis esmakordselt 1500. aastal.

Käru mõisa kõrvalmõisaks oli Härma mõis.

Vaata ka
Käru
Imukvere

Viited

Välislingid

Käru mõis (Simuna khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Virumaa mõisad
Simuna kihelkond
Orpheuse Raamatukogu

Orpheuse Raamatukogu on kirjastuse Fantaasia ulmeraamatute sari, mis sai alguse 2011. aastal ja kestab tänaseni.

Kõige enam teoseid ilmus sarjas 2021. aastal (kümme) ja kõige vähem 2013. aastal (kolm).

Kuni 2021. aastani (kaasa arvatud) on sarjas ilmunud järgmised teosed (NB! nimekiri ei pruugi olla täielik):

Orioni vöö on Orpheuse Raamatukogu sarja hulka kuuluv, kuid selle sarja sees eraldiseisev ulmeraamatute alamsari, mis sai alguse 2020. aastal.

Orioni vöö alamsarja eesmärgiks on lühiproosa kogumike avaldamine.

Välislingid
Sarja koduleht

Eesti raamatusarjad
Grillimine

Grillimine on toiduainete küpsetamine soojuskiirguse mõjul.

Tavaliselt grillitakse vabas õhus restil või vardas hõõguvate süte kohal, kuid on ka ahjusid, mida saab kasutada kinnistes ruumides. Üks grillimise alaliike on broiling, kui kuumus tuleb mitte alt, vaid pealt. Kaupluste suurtes grillahjudes searibi ja broilerite grillimist olekski õigem nimetada broiling'uks.

Grillimise kodumaaks peetakse USA-d, seal on ka tänapäeval grillimine ülipopulaarne.

Grillimiseks sobivad tükeldatud liha, grillvorstid, köögi- ja puuviljad, kala jne.

Tuntuim grilltoit on šašlõkk.

Vaata ka
Praadimine
Barbecue
Röstimine

Allikas
Enn Tobreluts, Liharaamat, Ajakirjade Kirjastus, 2004

Toiduvalmistamine
Beiträge zur genauern Kenntniß der ehstnischen Sprache

Beiträge zur genauern Kenntniß der ehstnischen Sprache (lühendatult Beiträge; 'lisandusi eesti keele lähemaks tundmaõppimiseks') oli esimene Eesti teadusajakiri, mis ilmus aastatel 1813–1832. Ajakirja toimetas Johann Heinrich Rosenplänter.

Ajakirja täistekstid on avalikult kasutatavad ja kättesaadavad Eesti vanema kirjanduse digitaalsest tekstikogust (EEVA).

Välislingid 
 EEVA: Beiträge sisuloend

Eesti teadusajakirjad
Eesti keel
Skulte

Skulte on küla (vidējciems) Lätis Limbaži piirkonnas Skulte vallas ja Skulte kihelkonnas. Küla saksakeelsed nimekujud on olnud Adiamünde või Adjamünde. Nõukogude ajal kandis küla nime Vecskulte, Skulte nime kandis toona sovhoosi ja külanõukogu keskuseks olev Mandegas.

Skulte asub merepinnast 20 meetri kõrgusel paigas, kus Aģe jõgi Liivi lahte suubub.  Küla asub  maantee A1 ääres, valla keskusest Mandegasest 3, piirkonna keskusest Limbažist 37 ja Riiast 53 kilomeetri kaugusel.

Skultes asub sadam ja Riia-Skulte raudteeliini lõppjaam, mis varem oli osa 2006. aastal likvideeritud Tallinn–Pärnu–Mõisaküla–Riia raudteeliinist. Sinna jääb ka Zvejniekciemsi raudteepeatus.  Külas asuvad Skulte bussipeatused.Skultes on postkontor, luteri kirik, kalmistu.

Looduskaitse all on tamm ümbermõõduga 4,17 ning kõrgusega 27 meetrit, saar ümbermõõduga 4,45 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,33 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,3 ja kõrgusega 22 meetrit, vaher ümbermõõduga 3,81 ning kõrgusega 26,5 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,85 meetrit, Lääne elupuu, Skulte kahe tüvega mänd, Rootsi mänd ning Kirikumänd. Küla põhjaosa asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.

Ajalugu
Skulte oli Liivimaal Skulte kihelkonna keskus, sealne aastail 1754-1757 valminud luteri kirik on arhitektuurimälestisena muinsuskaitse all. Suurem asula tekkis sinna siiski alles XX sajandi kolmekümnendatel aastatel, pärast seda, kui Skulte mõisa maad olid taludeks jagatud. Aastal 1934 valmis küla läbiv raudtee, millel avati Skulte raudteepeatus.

Nõukogude perioodil rajati Aģe jõe äärde ja selle teisele kaldale arvukalt aianduskooperatiive - VEF-Skulte, Universitāte, Kaija, Diāna, Mežvīns, Alfa, Nākotne, Saule, Koklītes, millest suur osa on nüüd administratiivselt Skultega liidetud.

Elanike arv

Tuntud elanikke 

Wessel Freytag von Loringhoven – Baltisaksa sõjaväelane
Imants Skrastiņš – Läti näitleja

Viited

Välislingid

 Skulte sadama koduleht

Limbaži piirkonna külad
Läti sadamad
Kwame Gyekye

Kwame Gyekye (10. november 1939 – 13. aprill 2019) oli Ghana filosoof, kes on mänginud tähtsat rolli tänapäevase Aafrika filosoofia arengus.

Gyekye õppis algul Ghana Ülikoolis ja seejärel Harvardi Ülikoolis, kus kaitses doktorikraadi filosoofias väitekirjaga Kreeka-Araabia filosoofiast. Ta töötas Smithsoni Instituudi Woodrow Wilsoni rahvusvahelises teaduskeskuses (Woodrow Wilson International Center for Scholars) ning oli Ghana Kunstide ja Teaduste Akadeemia liige.

Gyekye oli Ghana Ülikooli filosoofiaprofessor ning Temple'i Ülikooli külalisprofessor filosoofias ja afroameerika uuringutes. 

Ghana filosoofid
Sündinud 1939
Surnud 2019
ON-grupp

ON-grupp (ka: ON-Grupp, ON Grupp) on aastal 1990 asutatud tarbekunstnike ja disainerite rühmitis, mis aastast 1994 kuulub alaliiduna Eesti Kunstnike Liitu.

ON-grupp asub Tallinnas aadressil Vabaduse väljak 6.

ON-grupi juhatuse liikmed on Katrin Amos, Ülle Kõuts, Ülle Rajasalu ja Leanika Korn.

Viited

Välislingid
Kunstirühmitise koduleht (vaadatud 4.01.2013)

Eesti kunst
Odamees

Odamees (kirjastus, 1992) on Eestis tegutsev kirjastus.

Eesti esimese vabariigi ajal oli Odamees (õieti Odamees/Carl Sarap) Carl Sarapi asutatud kirjastus ja raamatukauplus, mis andis umbes 1918–1927 Eestis välja kolme väljaannet, mis kõik kandsid nime Odamees. Need olid:
Odamees on Tartus 1919. aastal ilmunud Friedebert Tuglase toimetatud ajakiri; ilmus 5 numbrit.
Odamees on Tartus August Alle toimetusel välja antud nädalaleht.
Odamees on Tartus aperioodiliselt ilmunud ajakiri.

Kasutatud allikad
EE 12. köide, 2003: 376
Eesti entsüklopeedia veebis  (vaadatud 16.07.2013)
Sydney Eesti Teater

Sydney Eesti Teater on aastal 1952 Jaan Mürgi juhtimisel loodud Austraalia eestlaste teater. See tegutses aastani 1978. Aastatel 1980–1995 tegutseti edasi nime all Sydney Eesti Seltsi Näitering.

1950ndatel tegutsesid seal teiste seas Priit Prillup ja Juta Viire, 1960ndatest alates ka vanemuislane Elli Varts-Prillup.

Vaata ka
Sydney Eesti Segakoor

Viited

Välislingid
Rahvusteatrid ülemeremaades (vaadatud 04.01.2013)

Eesti kultuur Austraalias‎
Sydney
Välis-Eesti
Eesti teater
Carl Darling Buck

Carl Darling Buck (2. oktoober 1866 – 8. veebruar 1955) oli Ameerika Ühendriikide keeleteadlane.

Buck lõpetas 1886. aastal Yale'i Ülikooli ning jätkas sealsamas kraadiõppes. Ta õppis ka Ateenas (American School of Classical Studies, 1887–1889) ja Leipzigis (1889–1892).

1892. aastal sai ta Chicago Ülikooli sanskriti ja indeoeuroopa võrdleva keeleteaduse professoriks. 

Bucki varased teadushuvid keskendusid itali keeltele. Selles vallas ilmusid tal käsitlused "Der Vocalismus der oskischen Sprache" (1892), "The Oscan-Umbrian verb-system" (1895) ja "A grammar of Oscan and Umbrian, with a collection of inscriptions and a glossary" (1904), samuti kokkuvõte itali keelte kohta väljaandes "Universal Cyclopaedia". Ta tegi koostööd William Gardner Hale'iga ladina keele grammatika ettevalmistamisel ("A Latin grammar", 1903).

Hiljem keskendus Buck vanakreeka keelele, avaldades muu hulgas mõjuka käsitluse vanakreeka keele dialektidest ("Introduction to the study of Greek dialects", 1910; uuendatud väljaanne "The Greek dialects", 1955) ning kreeka ja ladina keele võrdleva grammatika ("Comparative grammar of Greek and Latin", 1933). Ta tegeles ka üldisemate indoeuropeistika teemadega, avaldades näiteks tuntumate indoeuroopa keelte sünonüümisõnastiku ("Dictionary of selected synonyms in the principal Indo-European languages", 1949, uuestitrükk 1988).

Tunnustused
Carl Darling Buck valiti 1923. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Välislingid
Carl Darling Buck, A Grammar of Oscan and Umbrian (Internet Archive)

Ameerika Ühendriikide keeleteadlased
Sündinud 1866
Surnud 1955
Tartu Emajõe Kool

Tartu Emajõe Kool (kuni 1994. aastani Tartu 2. Eriinternaatkool) on Tartus asuv Haridus- ja Teadusministeeriumi hallatav riigikool, kus õpetatakse nägemispuudega (sh pimedaid) lapsi ja noori. See on ainuke pimedate erikool Eestis. 

Kooli direktor on Kristel Mets.

Pimedate õpetamine Eestis 

Eestis avati esimene pimedate kool 1883. aasta detsembris Tallinnas. Koolis õppis neli õpilast, õppetöö toimus saksa keeles. Õpiaeg koosnes kahest osast: üldharidus ja kutseharidus. Väikese nägemisjäägiga lapsed õppisid suure kirjaga, pimedad aga Braille kirjas raamatutest. Kirjutamiseks kasutasid pimedad tihvti ja metalltahvlit. Lisaks sellele õpetati igapäevase elu toiminguid, orienteerumist ja liikumist ning kombekat käitumist. Õpetati ka käsitööd, sh kudumist, õmblemist, pilliroost toolipõhjade ja mattide punumist, sibulavõrkude ja tennisevõrkude, harjade ja pintslite valmistamist. Kooli abil korraldati ka kooli lõpetanute edasine elu. 1886. aastal ehitati koolile Tõnismäele uus koolimaja. Esimese maailmasõja puhkemisel 1914. aastal jäi koolitöö seisma. Tallinna pimedate koolis sai kokku hariduse üle 50 pimeda lapse.

Järgmine pimedate kool asutati 1922. aastal Tartus – Tartu Pimedate Töökool (kutsekool, kus õppis kümme 14–58aastast õpilast). Aastatel 1922–1925 täitis töökool nii kutse- kui ka algkooli ülesandeid. Kutseõppe kõrval õpiti ka lugemist, kirjutamist ja arvutamist ning orienteerumist ja liikumist. Õppetöö Tartu Pimedate Töökoolis lõpetati 1953. aastal, mil kutseharidust hakati andma igapäevatöö kõrvalt.

Tartu Emajõe Kool 
1925. aastal alustas Tartus aadressil Era tänav 2 tööd pimedate algkool. Töötati kuueklassilise üldharidusliku algkooli õppekava järgi. Õpiti samu aineid mis tavakoolis, puudus vaid kirjatehnika. Eriainetest õpetati pimedate kirja, kaemusõpetust (sel ajal nimetati seda kompimisõpetuseks või kujutamiseks), voolimist (asendas joonistamist) ning punumis- ja orienteerumisõpetust. Punktkirja kirjutamiseks kasutati punktkirjamasinaid ja punktkirjatahvleid. Õpetati ka nägijate kirja üht erikuju – hebold- ehk joonkirja. Kasutusel oli ka erisugune kirjutusmasin, millega sai punktkirja tundev inimene vajutada tähthaaval paberile nägijate kirjas teksti. Teise maailmasõja ajal katkes tegevus mitmeks aastaks.

1947. aastal jätkati tööd haridusministeeriumi otsealluvuses aadressil Era tänav 2. Samal aastal lisandus üks lisa-aasta seoses nägemispuude eripäraga. 1964. aastal sai kool enda käsutusse hoone aadressil Munga tänav 16 ja aastatel 1969–1971 hoone aadressil Vabaduse puiestee 9. Need hooned on kooli kasutuses tänapäevani.

Alates 1968. aastast kandis kool nime Tartu 2. Eriinternaatkool. Alates 1. septembrist 1994 kannab kool nime Tartu Emajõe Kool.

Koolijuhid 

 ...

 2005–2016 Arvo Pattak

 2016–... Kristel Mets

Kooli nimed 
 1925–1947 Tartu pimedate kool
 1947–1958 Tartu pimedate kool-lastekodu 
 1958–1968 Tartu Pimedate Laste Internaatkool
 1968–1994 Tartu 2. Eriinternaatkool
 1994–... Tartu Emajõe Kool

Viited

Välislingid
Kooli kodulehekülg 

Tartu koolid
Eesti erikoolid
Watermael-Boitsfort

Watermael-Boitsfort (, hollandi keeles Watermaal-Bosvoorde ) on üks üheksateistkümnest Belgia Brüsseli piirkonna vallast. 

Üle poole valla territooriumist on kaetud metsaga (prantsuse keeles Forêt de Soignes, hollandi keeles Zoniënwoud). Watermaeli on esmakordselt mainitud 914. aastal. Kuni 19. sajandi alguseni olid Watermael ja Boitsfort omaette asulad.

Sõpruslinnad
 – Chantilly
 – Annan 
 – Hegyvidék

Viited

Välislingid

Koduleht (prantsuse, hollandi ja inglise keeles)

Pealinna Brüsseli piirkonna vallad