joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dandie Dinmonti terjer

Dandie Dinmonti terjer on Suurbritanniast Šotimaalt pärinev koeratõug.

Tõug on saanud nime Sir Walter Scotti romaani "Guy Mannering" tegelase, farmer Dandie Dinmonti järgi, kes selliseid koeri pidas.

Koera on iseloomustatud kui intelligentset, heatujulist, iseseisvat ja väga sotsiaalset. Eesti Kennelliidu avaldatud standardis on koera kohta kirjas, et tal on "väga tugevad hambad, eriti kihvad, mis on nii väikse koera kohta ebatavaliselt suured. Kihvad haakuvad teineteisega hästi, mis  tagab võimalikult tugeva haarde ja kinnihoidmisjõu."

Viited

Kirjandus
 John F. Gordon, The Dandie Dinmont Terrier Handbook, Nicholson & Watson, 1959 ; Gifford, 1973 ISBN 0707103037
 Charlotte Tessier-Sonnier, « Les Dandies en France », Revue de l'ATE, n° 49, juillet 1997
  William M. Kirby, Dandie Dinmont Terrier: A Complete and Reliable Handbook, TFH, 1998 ISBN 0793807727
 Bernard Lebourg, Le Dandie dinmont terrier, De Vecchi, Paris, 2004 ISBN 2-7328-2759-2
 Betty-Anne Stenmark, Dandie Dinmont Terrier, Kennel Club Books Hardcover, 2006 ISBN 1593782713

Välislingid

 Dandie Dinmonti terjer koer.ee saidil
 DDT ry (soome keeles)
Terjerid
Šotimaa koeratõud
Erik Ellmann

Erik Ellmann (8. detsember 1918 Tallinn – 30. märts 2013 Lüganuse) oli Nõukogude Liidu julgeolekutöötaja.

Ta osales Hispaania kodusõjas vabariiklaste poolel 1938–1939, 1939 naasis Eestisse. 1940 kuulus Rahva Omakaitsesse, 1940–1950 oli ta NKVD, NKGB ja MGB operatiivtöötaja, NLKP liige alates 1945. Hiljem töötas juhtivatel kohtadel piimatööstuses.  

Külastas korduvalt Hispaaniat.

Välislingid 
  Kirjutamata memuaare. Vabatahtlikuna Hispaania sõjas. Erik Ellmann.

Sündinud 1918
Surnud 2013
Norfolki terjer

Norfolki terjer on Suurbritanniast pärinev koeratõug.

Iseloomult on see terjer rőőmsameelne, mänguhimuline, elav, aktiivne ja julge. Ta on armastusväärse loomuga ega nori kunagi tüli.

Nii norfolki (longus kõrvadega) kui ka norwichi (kikkiskõrvalised) terjerid on saanud oma nime krahvkonna ja linna järgi, kust nad pärit on. Ent veel 19. sajandi alguses ja keskel ei tehtud neil tõugudel vahet, nad olid tavalised karjakoerad. Nende Inglismaa idaosast pärit terjerite eelkäijate hulka kuuluvad Iiri Imaali oru terjerid, punased cairn'i terjerid ning Dandie Dinmonti terjerid. Nende punastest järeltulijatest arenesid välja nüüdsed Norwichi ja Norfolki terjerid.

Viited

Välislingid

 Norfolki terjer koer.ee saidil
Terjerid
Inglismaa koeratõud
Partia

Partia oli hellenistlik suurriik tänapäeva Iraani ja Iraagi aladel, aastatel 247 eKr–224 pKr.

Partia riik ja hilisem impeerium moodustus 3. sajandi eKr keskpaiku, kui Seleukiidide Süüria suurriik kaotas idapoolsed alad ja Kesk-Aasias moodustus hellenistlik Baktria riik ja Iraani aladel lõi lahku kohalikku päritolu Partia dünastia.

Iraani rändhõimu, Indoiraani keelkonda kuulunud parmide pealik Aršak hõivas 239–238 eKr Seleukiididelt Kaspiast kagus asuva Parthava (kreeka keeles Parthia) maakonna (pealinnad Nisa ja Hekatompylos) ja rajas Aršakiidi ehk Aršakaniidi dünastia. Riik koosnes pooliseseisvaist iraani ja hellenistliku kreeka kultuuriga valdustest, tähtsad olid Siiditee ja Mesopotaamia kaubalinnad (Dura-Europos, Hatra). 

232–231 eKr tunnustasid Seleukiidid kuningas Tiridates I (248–211 eKr) iseseisvust. Mithridates I (170–138 eKr) laiendas Partia valdusi Baktrias, hõivas Meedia ja Eelami, tungis Mesopotaamiasse ning võttis endale kuningate kuninga tiitli. Pealinn viidi Ekbatanasse ja hiljem Ktesiphoni. Partia purustas 129 eKr Seleukiidid ja alistas seejärel Armeenia, kus tulid võimule nn Armeenia Aršakiidid.

Rooma-Partia sõjad

Karrhai lahingus 53 eKr peatas Partia Vana-Rooma tungi itta, Rooma väejuhi Marcus Licinius Crassus tapeti ebaedukal Partia sõjakäigul, tema kolbast tehti veinikarikas. 

1.–2. sajandil hakkas Partia nõrgenema ning sai Mesopotaamias ja Armeenias Vana-Roomalt ja Kesk-Aasias rändhõimudelt mitu korda lüüa. 1. sajandi keskpaiga poole vaidlustas Partia mõju Rooma ülemvõimu, mis taastati Gnaeus Domitius Corbulo kampaaniatega. See konflikt lõppes pärast Rhandeia lahingut  ametliku kompromissiga: Partia Aršakiidide prints võis nüüdsest istuda Armeenia troonil, kuid tema kandidatuuri pidi heaks kiitma Rooma keiser. Aastal 113 tungis Trajanus Partiasse, kuna ta tahtis taastada Armeenia vasallkuninga (mis mõned aastad varem langes Partia kontrolli alla). Aastal 114 marssis Trajanus Antiookiast Süürias Armeeniasse ja vallutas pealinna Artashati. Trajanus kukutas siis Armeenia kuninga Partamasirise ja käskis annekteerida Armeenia Rooma keisririigi uueks provintsiks. Aastal 118 loobus Hadrianus Armeeniast ja seadis Partamaspatese selle kuningaks. Partamaspates sai varsti partlalastelt lüüa ja põgenes taas roomlaste juurde. Aastal 161, kaotati Armeenia taas Partia Vologases IV-le. Aastal 163 võitis Statius Priscuse juhitud Rooma vasturünnak partlasi Armeenias.

224. aastal purustas Farsi valitseja Ardašir I (224–239) Partia kuninga Artaban V (213–227) väe ja rajas Sassaniidide riigi, mis hõlmas järgnevalt tänapäeva Iraagi, Iraani, Afganistani, Ida-Süüria, Kaukaasia maa-alad ning piirkondi Türgis ja Araabia poolsaarel.

Vaata ka
Rooma-Partia sõjad

 
Iraani ajalugu
Iraagi ajalugu
Türkmenistani ajalugu‎
Madis Mäeorg

Madis Mäeorg (sündinud 7. septembril 1987) on eesti näitleja.

Lõpetanud 2006. aastal Kadrioru Saksa Gümnaasiumi.
Lõpetas 2011. aastal TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia 8. lennu. Alates 2016. aastast töötab ta Rakvere Teatris. Ta on Rakvere Teatri loomenõukogu liige.

Teatrirollid
Mees – Aleksander Stroganov "Kuhu küll kõik lilled jäid?" lavastaja Eili Neuhaus, Rakvere Teater 2016
Jaanus – Erki Aule "Astuge edasi", lavastaja Erki Aule, Rakvere Teater 2016
Aadu – Donald Tomberg "Gravitatsioon", lavastaja Raivo Trass, Rakvere Teater 2017
Peter Mooney – Martin McDonagh "Viimane võllamees", lavastaja Üllar Saaremäe, Rakvere Teater 2017
William Bibbit - Ken Kesey / Dale Wasserman, "Lendas üle käopesa", lavastaja Eili Neuhaus, Rakvere Teater 2017
Arno - Oskar Luts / Urmas Lennuk, "Paunvere poiste igavene kevade", lavastaja Urmas Lennuk, Rakvere Teater 2018
Martin - Ingmar Bergman, "Nagu peeglis", lavastaja Madis Kalmet, Rakvere Teater 2019
Gustav Schagerström - Selma Lagerlöf, "Charlotte Löwensköld", lavastaja Urmas Lennuk, Rakvere Teater 2020
Stanley Gardner - Ray Cooney , "Oi, Johnny", lavastaja Peeter Raudsepp, Rakvere Teater 2021
August - August Gailit, "Nipernaaditalv", lavastaja Urmas Lennuk, Rakvere Teater 2022

Tele- ja filmirollid
 2006 "Maasikad maanteel" (amatöörfilm) - operaator
 2009 "Kelgukoerad" ("Mõrv filmivõtetel") – Ivo
 2010 "Külm on" (tudengifilm) – Vend
 2014 "Kättemaksukontor" ("Õuduste maja") – Valmar Saar
 2015 "Kalad meres" (tudengifilm) – Joel
 2016  "When Demons Die" (lühifilm)- Father
 2018 "Kättemaksukontor" ("Ämblik") – Norbert Leis

Tunnustus
 Rakvere Teatri loomenõukogu preemia 2018
 Rakvere Teatri kolleegipreemia, parim meesnäitleja 2018

Viited

Välislingid
Madis Mäeorg andmebaasis IMDb
Madis Mäeorg eesti filmi andmebaasis
Madis Mäeorg eesti lavasuste andmebaasis
Madis Mäeorg: Rakveres on tugev vägi.... Kuulutaja 17.märts 2017

Rakvere Teatri näitlejad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1987
Eesti näitlejad
Loodusrekordid

Loodusrekordid on looduse enda tippsaavutused, nagu kõrgeimad tipud, vanimad elusolendid, kõrgeimad puud jne.

Regulaarselt kogutakse loodusrekordeid vähestes maailma riikides, näiteks Ameerika Ühendriikides. 

Eestis kogutakse loodusrekordeid regulaarselt alates 2014. aasta kevadest. Seda teeb vabatahtlikuna Marek Vahula, projekti "Meie loodusrekordid" raames. Rekordid on näiteks 134-aastane ebapärlikarp kui Eesti vanimaks elanud loom, kodumaa kõrgeim tipp Suur Munamägi, vanim hiireviu pesa Neeruti maastikukaitsealal jne. Laias maailmas propageerib loodusrekordite kogumist Marek Vahula. 

Regulaarselt tutvustatakse Eesti loodusrekordeid alates 2.09.2019. Looduskalender.ee-s, seda rubriigina "Vaatame Eesti loodusrekordeid". 

2022. aasta 4. septembri seisuga on Eesti loodusrekordite nimistus 875 kodumaist tipptulemust.

Vaata ka
 Eesti kõrgeimad puud

Kirjandus
 Ülar Allas, Eestimaa looduse rekordid. Tallinn (kirjastus Pegasus), 2018. 
 Marek Vahula. Meie Loodusrekordid. 865 kõige-kõige fakti Eestimaa loodusest. Tallinn, 2022. (ISBN 978-9949-7442-7-5).

Välislingid
 http://loodusrekordid.blogspot.com.ee/

Loodus
Rekordid
Bathi Ülikool

Bathi Ülikool on ülikool Bathi linnas Inglismaal.

Ülikool loeb oma algust õppeasutusena aastast 1595, ülikooli staatuse sai 1966. aastal.

Ülikoolil on neli teaduskonda: 
Faculty of Engineering & Design (inseneriteadused ja arhitektuur)
Faculty of Humanities & Social Sciences (humanitaaria ja sotsiaalteadused)
Faculty of Management (ärijuhtimine)
Faculty of Science (täppis- ja loodusteadused)

Välislingid
Koduleht

Suurbritannia ülikoolid
5MIINUST

5MIINUST on Lääne-Virumaal Võsul loodud Eesti hiphopansambel. 

Ansambli liikmed on Estoni Kohver (Kristjan Jakobson), Päevakoer, Põhja-Korea, Lancelot ja Venelane (Pavel Botšarov).

Bänd loodi 2016. aastal ning muutus noorte seas väga populaarseks. Laulude sõnades on väga palju ropendamist ja slängi.  

Algusaastatel sai ansambel väga palju vastukaja just vanema generatsiooni poolt.

Albumid
"Korralik Saavutus/Aasta Plaat" (2016)
"Rämmar" EP (2017)
"Niid for spiid" EP (2018)

Auhinnad
Hiphop.ee/Raadio2 parim hiphop album (2016)
Hiphop.ee/Raadio2 aasta uustulnuk (2016)
Hiphop.ee/Raadio2 parim hiphop album (2017)
Hiphop.ee/Raadio2 aasta artisti (2017)
EMA aasta parim artist 2020

Viited

Välislingid 
 Sass Henno. (4. august 2016). "Sass Henno: Nemad ongi Eesti kõige seksistlikum bänd?". Eesti Ekspress
 Oliver Lomp. (9. august 2016). "5MIINUST: oleme kõige naistesõbralikum räpp-akt pärast Reketit". ERR

Eesti hiphopansamblid
Nikolai Viralu

Nikolai Viralu VR I/3 (kuni 1936 Nikolai Vildenau; 4. detsember 1887 Jõhvi – 6. juuni 1938 Narva) oli Eesti sõjaväelane (kapten), diplomaat, advokaat ja ajakirjanik.

Varasem elukäik
Ta õppis Jõhvi ministeeriumikoolis, lõpetas 1908. aastal Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1908–1915 ja 1925–1926 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.

Töötas aastatel 1911–1912 koduõpetajana Šveitsis ja Itaalias.

Esimeses maailmasõjas
Esimese maailmasõjas teenis ta jalaväes, lõpetas Moskva Aleksei sõjakooli. Oli 1917. aastast Peeter Suure Merekindluse komandandi adjutant. Tegeles eesti sõjaväelaste organiseerimisega, sealhulgas ka Petrogradis.

Saksa okupatsiooni ajal oli vangistatud.

Vabadussõjas
Oli sõjaministri vanemadjutant (ülemleitnandi aukraadis).

Edasine elukäik
Alates 1920. aastast oli ta Eesti–Nõukogude Vene segakomisjoni Eesti delegatsiooni liige, aastatel 1921–1922 Eesti saatkonna Moskvas 3. sekretär.

Vahistati 1922 GPU poolt, vabastati 1923 ja tuli tagasi Eestisse.

Degradeeriti 1923. aastal reameheks, auaste taastati 1929. aastal kapteniks.   

Tegutses 1923–1926 ajakirjanikuna. Aastatel 1926–1933 oli ta vandeadvokaadi abi Jõhvis, 1930–1936 ajalehe Alutaguse Elu toimetaja Jõhvis ja 1936–1938 ajalehe Põhja Kodu toimetaja Narvas.

Teoseid
1935 – "Jõhvi kihelkonna mälestussambad". Toimetaja ja koostaja Nikolai Vildenau. Vabadussõjas Langenute Mälestamise Jõhvi Kihelkonna Komitee

Tunnustus
1919 – Prantsuse hõbeaumärk "Medaille d'honneur" mõõkadega
1920 – Soome Valge Roosi Rüütliordu medal
1920 – Rootsi Mõõgaordeni I järk
1921 – Vabadusristi I liigi 3. järk

Isiklikku
Tema isa oli Jõhvi tuletõrje- ja omavalitsustegelane Juhan Vildenau.

Nikolai Viralu suri 6. juunil 1938 Narvas kopsupõletikku ja maeti 8. juunil 1938 Jõhvi kalmistule.

Viited

Kirjandus
"Viralu, Nikolai". // Eesti välisteenistuse biograafiline leksikon 1918–1991. Tallinn 2006. Lk 128

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Nikolai Viralu Eesti ohvitseride andmekogus

Eesti diplomaadid
Sõjaministeeriumi koosseis
Eesti advokaadid
Eesti ajakirjanikud
Esimese maailmasõja veteranid Eestis
Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liikmed
Vabadussõja veteranid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Jõhvi kalmistule maetud
Sündinud 1887
Surnud 1938
Konvoluut

Konvoluut on köide, mis on saadud, kui ühiste kaante vahele on köidetud mitu erinevat ajakirja, ajalehte, ürikut, maali või käsikirja.

Viited

Trükindus
Lõbu ja teadus

Lõbu ja teadus oli huumoriajakiri, mis ilmus aastatel 1908–1909 Tartus ajalehe Isamaa lisana. 

Ajakiri ilmus sagedusega üks kord nädalas. Ajakirja vastutav toimetaja oli Aleksander Kärk.
Ajakirja trükiti Tartus Schnakenburgi trükikojas.

Viited

Eesti endised ajakirjad
Eesti huumoritrükised
Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik

Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik (vene keeles Заслуженный артист Российской Федерации) on riiklik aunimetus Venemaa Föderatsioonis kunsti valdkonnas. Venemaa teenelise kunstniku aunimetust antakse Venemaa näitlejatele, artistidele, ballettmeistritele, dirigentidele, heliloojatele, lavastajatele, koormeistritele ja interpreetidele kõrge kunstimeisterlikkusega loodud loometöö eest. Aunimetusega kaasneb rinnamärk.

Reeglina ei anta Venemaa teenelise kunstniku aunimetust isikutele enne 20 aasta (balletisolistide puhul 10 aasta) möödumist nende loomingulise tegevuse algusest.

Nõukogude Liidus anti välja Vene NFSV teenelise kunstniku aunimetust.

Venemaa teenelisi kunstnikke
    
    

1992 – Igor Starõgin, näitleja
1993 – Stepanida Borissova, näitleja ja laulja
1994 – Vladimir Zemljanikin, näitleja
1994 – Natalja Akimova, Eestis sündinud vene näitleja
1995 – Aina Vissitajeva, tsirkuseartist (köielkõndija)
1995 – Aleksandr Zaporožets, näitleja ja teatripedagoog
1995 – Natalja Deržavina, nukunäitleja
1996 – Jevgeni Sedov, tsirkuseartist (õhuakrobaat)
1996 – Vladimir Starikov, tsirkuseartist (kloun)
1998 – Juri Birjukov, tsirkuseartist (žonglöör ja dresseerija)
2001 – Marfa Kolessova-Rastorgujeva, estraadilaulja ja tsirkusetegelane
2001 – Sergei Rastorgujev, tsirkuseartist ja tsirkusetegelane
2001 – Vladimir Politov, muusik (laulja)
2002 – Sergei Štšukin, illusionist
2003 – Juri Galtsev, estraadinäitleja ja parodist
2003 – Artur Bagdassarov, tsirkuseartist (dresseerija)
2003 – Karina Bagdassarov, tsirkuseartist (dresseerija)
2009 – Vladislav Galkin, näitleja
2009 – Biser Kirov, bulgaaria laulja, Bulgaaria rahvakunstnik 
2010 –  Viktor Drobõš, helilooja ja muusikaprodutsent
2010 – Dmitri Kogan, viiuldaja
2011 – Ljubov Birjukova, nukunäitleja
2011 – Žanna Roždestvenskaja, estraadilaulja ja laulupedagoog
2012 – Jelena Vorobei, estraadinäitleja, humorist ja parodist 
2013 – Kristina Orbakaite, laulja ja näitleja
2015 – Julija Peresild, näitleja
2017 – Anna Bolšova, näitleja

Aunimetuse on saanud ka ooperilaulja Ljubov Kazarnovskaja.

Viited

Venemaa aunimetused
Norwichi terjer

Norwichi terjer on Suurbritanniast Inglismaalt pärinev koeratõug.

Koeral on meeldiv iseloom, ta on väga julge, ent ei alusta kunagi ise võitlust.

Nii norfolki (longus kõrvadega) kui norwichi (kikkiskõrvalised) terjerid on saanud oma nime krahvkonna ja linna järgi, kust nad pärit on. Ent veel 19. sajandi alguses ja keskel ei tehtud nende kahe tõu vahel vahet, nad olid lihtsalt tavalised karjakoerad. Nende Inglismaa idaosast pärit terjerite eelkäijate hulka kuuluvad iiri imaali oru terjerid, punased cairni terjerid ning Dandie Dinmonti terjerid. Nende punastest järeltulijatest arenesid välja tänased norwichi ja norfolki terjerid.

Viited

Kirjandus

Välislingid

 Norwichi terjer koer.ee saidil
Terjerid
Inglismaa koeratõud
Punane Nelk

Punane Nelk (vene keeles Красная гвоздика) on rahvusvaheline patriootilise laulu konkurss-festival.

Aastatel 1967–1989 peeti rahvusvahelist poliitilise laulu noorsoofestivali Nõukogude Liidus Sotšis. 

Esimesest festivalist 1967. aastal võttis osa 17 lauljat 9 sotsialismimaalt. Anti välja kaks esimest (Bogdana Karadocheva  Bulgaariast ja Anatoli Koroljov Nõukogude Liidust), kaks teist ja kaks kolmandat preemiat (ühe kolmanda preemia sai Nõukogude Liidus populaarne bulgaaria laulja Biser Kirov).

1968. aastal toimunud festivalil anti välja kolm esimest preemiat. Laureaatide seas oli eesti laulja Voldemar Kuslap. 1969. aastal võitis konkursi Galina Nenaševa, kolmanda preemia sai Nõukogude Liidus populaarne poola lauljatar Maryla Rodowicz.

1977. aastal sai esimese preemia Žanna Roždestvenskaja, 1979. aastal Kuuba laulja Osvaldo Rodríguez ja 1981. aastal gruusia laulja Tamara Gverdtsiteli.

Žürii esimees oli paljude aastate vältel Aleksandra Pahmutova. Viimast korda peeti Sotšis seda poliitilise laulu festivali 1989. aastal.

Festivali taasavamine
2015. aastal taasavati rahvusvaheline patriootilise laulu konkurss-festival Punane Nelk. Toimumiskohaks valiti Venemaa Föderatsiooni poolt õigusvastaselt okupeeritud ja annekteeritud Ukraina territooriumil asuv Sevastopol. Orgkomitee president on Jossif Kobzon.

Viited

Muusikafestivalid
Venemaa kultuur
Aleksei Rõbnikov

Aleksei Lvovitš Rõbnikov (vene keeles Алексей Львович Рыбников; sündinud 17. juulil 1945 Moskvas) on vene helilooja, Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik.

Ta on paljude filmide ja muusikalavastuste muusika autor, samuti Lenkomis lavastatud rokkooperite Joaquín Murrieta täht ja surm ("Звезда и смерть Хоакина Мурьеты"; 1976) ning Junona ja Avoss ("Юнона и Авось"; Andrei Voznessenski poeemi alusel 1981) muusika autor.

1992. aastal loodi Aleksei Rõbnikovi teater. 1999. aastal sai teater riikliku staatuse.

2011. aastal lõi Rõbnikov Lev Tolstoi samanimelise romaani ainetel nüüdisooperi "Sõda ja rahu". 

Aastast 2017 on ta Venemaa Heliloojate Liidu esimees.

Haridustee
Ta lõpetas 1967. aastal Tšaikovski-nimelise Moskva Riikliku Konservatooriumi kompositsiooni erialal Aram Hatšhaturjani juures ja 1969. aastal samas aspirantuuri.

Tunnustus
1989 – Vene NFSV teeneline kunstitegelane
1999 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik
2002 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia

Viited

Venemaa heliloojad
Sündinud 1945
Aleksandr Freiman

Aleksandr Arnoldovitš Freiman (vene keeles Александр Арнольдович Фрейман; 22. august 1879 Varssavi – 19. jaanuar 1968 Leningrad) oli Venemaa keeleteadlane, iranist, ja NSV Liidu Teaduste Akadeemia liige. Ta õppis Peterburi ülikoolis, hiljem töötas Saksamaal. Ta töötas 1919–1950 iraani filoloogia professorina.

Tunnustused
1949 Tadžiki NSV teeneline teadlane

Viited 

Venemaa keeleteadlased
Tadžikistani inimesed
Professorid
Sündinud 1879
Surnud 1968
Manturovo

Manturovo on linn Venemaal Kostroma oblastis, Manturovo rajooni ja Manturovo linnaringkonna keskus.

Manturovo asub Unža jõe ääres, 261 km kaugusel Kostromast.

Manturovo küla on esmakordselt mainitud 1617. aastal. 1958. aastal liideti Manturovo ja Jurovski küla Manturovo linnaks.

1906. aastal hakkas tööle Vologda-Vjatka raudtee, mis möödus Manturovo lähedalt. 1912–1914 ehitati küla lähedale 4 puidutöötlusvabrikut.

Viited

Välislingid 

 Manturovo koduleht

Kostroma oblasti linnad
Vikipeedia sõber

Vikipeedia sõber on aunimetus, mille kutsus ellu Wikimedia Eesti 2017. aastal.

Esimese auhinna pälvis Miljon+ projekti käimalükkamise eest Tartu Ülikooli optilise metroloogia dotsent Mart Noorma. Auhind anti üle eestikeelse Vikipeedia sünnipäeva üritusel NO99 teatris 19. augustil 2017.

Teise auhinna pälvis Horisondi peatoimetaja Ulvar Käärt. Auhind anti üle Vikipeedia sünnipäeval 15. jaanuaril 2019.

Kolmanda auhinna pälvis Tartu Hansa Rotary Klubi. Auhind anti üle klubi koosolekul 3. veebruaril 2020.

Neljanda auhinna pälvis Ungari päritolu Eestis elav filmitegija Edina Csüllög.

2021. aasta Vikipeedia sõbraks nimetati Tartu Kunstimuuseum.

Viited 

Vikipeedia
Aunimetused
Kaks kanget

Reisisaade "Kaks kanget" on Eesti kõige populaarsem reisisaade. 

Saadet on tehtud 10 aastat ja 9 hooaega ning läbitud 17 riiki. Varem oli saade eetris Kanal 2-s, kuid alates 2019. aastast jätkati saadet TV3-s. "Kahe kange" reise toetab Go Travel.

Reisid ja muud saated 

Peale 6 ametliku hooaja tehti ka 2 mitteametlikku reisisaadet koostöös Tallinkiga ning palju muud. (Kaks Kanget "Eesti tuur 2012", Kaks Kanget "Haiged mehed" jne)

Reisigrupp 

Saatejuhid on Kristjan Jõekalda ja Teet Margna, operaatorid Villem Tarvas, Margus Malm ja Janar Volmer.

Venemaal, Kagu-Aasias ja Kesk-Aasias (Sovjetistanis) oli grupis ka maailmarändur, kirjanik ja ärimees Tiit Pruuli. "Kahe kange" toimetajad on Anne Mäns ja Kristi Margna.

Lahkulöömine Kanal 2-st 
Kanal 2 esitas Teet Margnale pakkumise teha saadet "Kuldvillak" palju odavamalt, kuid Margna polnud sellega nõus ning oli sunnitud Kanal 2-st lahkuma. Koos temaga lahkus ka kolleeg Kristjan Jõekalda ning ühineti taas TV3-ga, nende endise telekanaliga. Teet Margna "Kuldvillak" asendati aga "Hensugusta Show'ga".

Viited 
 https://kanal2.postimees.ee/pluss/search?filter%5Bsearch%5D=kaks+kanget

 https://reisikirjad.gotravel.ee/kaks-kanget-sovjetistanis-reis-algab/

 http://www.margna.ee/

 http://arileht.delfi.ee/news/uudised/kui-hasti-kanal2-omanikul-harja-punaseks-ajanud-superprodutsendi-teet-margna-firmadel-siis-laheb?id=84676357

 http://kroonika.delfi.ee/news/kroonika/meelelahutuskuningad-tougatakse-troonilt-teet-margna-otsused-saadete-lopetamisest-rabasid-ootamatult?id=84602469

Kanal 2 telesaated
TV3 telesaated
Joseph Dunford

Joseph Francis Dunford Jr (sündinud 23. detsembril 1955) on Ameerika Ühendriikide merejalaväe erukindral, kes oli 1. oktoobrist 2015 kuni 30. septembrini 2019 Ameerika Ühendriikide staabiülemate ühendkomitee esimees.

Ta oli Ameerika Ühendriikide merejalaväe komandant vahemikus 17. oktoober 2014 – 24. september 2015. Varem on ta juhtinud Rahvusvahelisi julgeolekujõudude (ISAF) ja USA vägesid Afganistanis (USFOR-A) (10. veebruar 2013 – 26. august 2014). Lisaks oli ta Ameerika Ühendriikide merejalaväe asekomandant 23. oktoobrist 2010 kuni 15. detsembrini 2012. Ta on juhtinud ka lahinguüksusi, näiteks 5. merejalaväe rügementi 2003. aastal toimunud sisetungil Iraaki.

Biograafia

Lapsepõlv 
Dunford sündis 1955. aastal Bostonis ja kasvas üles Quincy linnas Massachussetsi osariigis.

Auastmed

Autasud

Vaata ka 
 Ameerika Ühendriikide merejalaväe nelja tärni kindralite loend

Viited

Välislingid 

 @GenDunford Twitter
 Sissekanne Encyclopædia Britannicas

Ajakirjanduses 
 (27. juuli 2017) "Dunford: USA sõjaväe transsooliste poliitika püsib hetkel muutumatuna". ERR
 (16. august 2017) "USA sõjaväejuht ärgitab Hiinat Põhja-Koread survestama". Pealinn
 (17. august 2017) "USA kindral: Põhja-Korea konflikti sõjaline lahend ei ole minu jaoks kujuteldamatu". Postimees
 (17. august 2017) "Ühendriikide kõrge kindral taunis rassismi". Postimees
 Lauri Laugen. (17. august 2017) "USA sõjaväejuht: sõda oleks kohutav, aga Põhja-Korea tuumaraketid on kujuteldamatud". Delfi

Ameerika Ühendriikide merejalaväe kindralid
Legion of Meriti kavalerid
Ameerika Ühendriikide staabiülemate ühendkomitee esimehed
Auleegioni komandörid
Sündinud 1955
Bernhard Mäns

Bernhard Mäns (Bernhard Julius Mäns; 27. juuli 1871 Emmaste vald, Hiiumaa – 21. september 1935) oli eesti ajakirjanik ja tõlkija. 

Sündis Emmaste vallas Hiiumaal, kus tema isa oli vallakirjutaja köster-kooliõpetaja. Omandas hariduse Tallinna elementaar- ja kreiskoolis. 

19-aastasena läks tööle Tartu Olewiku toimetusse. Paar aastat hiljem töötas ta paar aastat Ühtri külakooli õpetajana Hiiumaal, siirdudes 1892. aastal Tallinna, kus 6 aastat töötas Walguse toimetuses. 1898–1899. aastatel töötas ta Dvigateli vabrikus ehitustöödel ning oli ka ehitusettevõtja. Kuna ta osaks hästi saksa keelt, siis 1899. aastast ligi 6 aastat tõlkis ta ajalehtedele ja kirjastustele. 1905. aastal ostis ta koos Jaan Sitska August Buschi käest Eesti Postimehe, mis aga 1905. aasta revolutsiooni päevil sama aasta oktoobris kinni pandi. 

1906. aastal omandas Bernhard Mäns Georg Eduard Luiga ajalehe Koit. Väljaandjaks sai Bernhard Mäns ja vastutavaks toimetajaks Georg Eduard Luiga. 1908. aastal, kui Andres Perti Päevalehe seisukord halvenes, asutati Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus, mis hakkas välja andma korraga kolme ajalehte: Andres Perdi käest ostetud Päevalehte (mis ilmus iga päev), Aega (ilmus kolm korda nädalas) ja Koitu (kaks korda nädalas). Bernhard Mäns valiti siis Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisuse ärijuhiks ja vastutavaks toimetajaks sai Georg Eduard Luiga. Samal ajal omandati ka ajaleht Koit uuele ühisusele. 

1918–1919 osales vabatahtlikult algusest lõpuni vabadussõjas, sh Tallinna 1. löögipataljonis ja 4. jalaväepolgus. Pärast sõda töötas ta Kaitseliidus, olles selle toetajaliige. Hiljem asus ta uuesti Päevalehe juhatuse ametisse.

Bernhard Mäns võttis osa paljudest seltskondlike organisatsioonide ja äriettevõtete tegevusest.

Bernhard Mäns on maetud Vana-Kaarli kalmistule.

Viited 

Eesti ajakirjanikud
Eesti tõlkijad
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1871
Surnud 1935
Juri Galtsev

Juri Nikolajevitš Galtsev (vene keeles Юрий Николаевич Гальцев; sündinud 12. aprillil 1961 Kurganis) on vene näitleja (estraadi-, teatri- ja filminäitleja), koomik, humorist, parodist ja telesaatejuht, Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik.

Estraadinäitlejana viljeleb ta klounaadi. Aastatel 1995–1998 töötas klouniteatris Litsedei. Mänginud enam kui 50 filmis ja dubleerinud multifilme. 

Ta on 2008. aastast Peterburis asuva Arkadi Raikini nimelise estraaditeatri kunstiline juht.

Hariduskäik
Ta lõpetas 1983. aastal Kurgani masinaehitusinstituudi ja 1988. aastal  Leningradi riikliku teatri-, muusika- ja kinematograafiainstituudi estraadi erialal.

Tunnustus
2003 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik

Viited

Välislingid

Юрий Гальцев. kinopoisk.ru

Venemaa näitlejad
Sündinud 1961
Žytkavičy

Žytkavičy (transkribeerituna Žõtkavitšõ, venepäraselt Žitkovitši, poola keeles Żytkowicze või  Żydkowicze, leedu keeles Žytkavičai või Žitkovičiai)  on linn Valgevenes Homieli oblastis, Žytkavičy rajooni ja Žytkavičy külanõukogu halduskeskus. Žytkavičy asub merepinnast 137 meetri kõrgusel, Homieli linnast 223 kilomeetri kaugusel. Linna läbib Homieli ja Łuninieci vaheline raudteelõik.

Linn on oma nime saanud linna lähedal voolava varem laevatatava Žytkaŭka jõekese järgi, mis omakorda on nime saanud Žyda järve järgi, kust see algas. Linna varasem nimekuju oli Жы́дкавічы (Žydkavičy).

Haridust annavad neli üldhariduskooli, õhtukeskkkool, internaatkool, kunstikool ja laste muusikakool. Linnas on kaks kultuurimaja (linna ja rajooni omad) ja mitu raamatukogu. Seal antakse välja rajoonilehte «Новае Палессе». Linnas on toiduainetetööstus, seal töödeldakse ka puitu ja valmistatakse turbabrikette.

Vaatamisväärsusteks on sealsed kiviristid ja aastal 1842 valminud õigeusu kirik.

Ajalugu

Žytkavičyt on kirjalikes allikates esmakordselt mainitud aastal 1445. Aastast 1500 on teada kohtuasi sealse mõisa pärast, kus otsustati, et küla kuulub  Kuczukowiczite valdusesse. Algselt kuulus see halduslikult Turaŭ vürstiriigi koosseisu, seoses haldusreformiga aga Minski vojevoodkonda ja Mazyri maakonda. Aastal 1581 oli see Azarynskite valduses, kes ehitasid sinna õigeusu kiriku. Küla on kuulunud veel Jarosławowiczitele ja Chwalczewskitele.

Seoses Poola jagamisega läks Žytkavičy aastal 1763 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mozõri maakonda. Aastal 1795 alustas tööd postimaantee, mis kulges Mazyrist läbi Žytkavičy, Turaŭ ja Lenini Davyd-Haradokki. Asula, nagu ka ümbruskonna teiste külade, põhiliseks sissetulekuallikaks oli meejaht.

Aastal 1866 valmis Polesje raudtee ja külla rajati raudteejaam. Selle juurde tekkis töölisasula, kus tegeleti puidu töötlemisega ja toodeti põllumajandustööriistu. Sel ajal hakkas asula kujunema ümbruskonna keskuseks. XIX sajandil kuulus Žytkavičy Jeleńskitele, kes ehitasid ka sealse õigeusu kiriku.

Aastal 1919 läks Žytkavičy Valgevene NSV koosseisu. 19. oktoobril 1971 sai asula linnaõigused, toona liideti Žytkavičyga ka naabruses asunud Dvareci küla.

Elanikkond

Tuntud elanikke
Mikałaj Damaškievič – Valgevene poliitik
Leonid Margolin – Vene helilooja
Sergi Rodakovski – Üks 23. Minski suurkannatajast
Natalla Čornahałova – Valgevene kunstnik
Viktor Bogdanovitš – Nõukogude sõjaväelane
Michaił Rusy – Valgevene poliitik
Uładzimier Budnik – Valgevene helilooja
Michaś Miranovič – Valgevene jurist
Aleś Tabolič – Valgevene muusik

Viited

Välislingid

Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
Linn portaalis BelarusCity
Linna kodulehekülg
Linn YouTube'is
Fotod linnast

Valgevene linnad
Žytkavičy rajoon
Juhan Mettis

Juhan Mettis (sündinud 19. juunil 1990 Tartus) on Eesti judoka ja judotreener.

Elukäik

Lapsepõlv ja haridus 
Sündinud Tartus pere noorima lapsena õe ja venna järel. Kasvas üles Tähtvere linnaosas, hakkas judot harrastama venna eeskujul. Lõpetanud Tartus Miina Härma Gümnaasiumi 2009. aastal. Omandanud Tartu Ülikoolis bakalaureuse kraadi kehakultuuriteaduskonnas kehalise kasvatuse ja spordi erialal ning magistrikraadi spordijuht-treener erialal.

Töökäik 
Aastatel 2010–2019 judotreener Tartu DO spordiklubis ja alates 2019 judotreener Spordiklubi Barras. Olnud kehalise kasvatuse õpetaja ja klassijuhataja nii Tartus kui Tallinnas. Ajateenistuses 2014–2015 Eesti Kaitseväe Staabi- ja sidepataljoni spordirühmas.

Perekond 
Juhan Mettis kasvatab koos abikaasaga kahte poega.

Sportlaskarjäär 
Judotreeninguid alustas 7-aastaselt (1997) Tartu DO spordiklubis Riina Toomise juhendamisel, hiljem sai treeneriks Andres Põhjala. Eesti judokoondise liige aastast 2009, kus teda on juhendanud ka Aleksei Budõlin. Juhan Mettis on tegelenud spordiga õpingute ja töö kõrvalt. Tegelenud ka korvpalliga, osalenud Tartu Ülikooli korvpallikoonisega SELLi mängudel (2012), kus saavutanud 3. koha. Kõik tulemused.

Rahvusvahelised medalivõidud 
Maailma meistrivõistlused

 2022 –  1. koht, +100 kg, veteranide vanuseklass M1, Krakow

Euroopa MV 
2009 – 2. koht, +100 kg, U20, Jerevan
2010 – 2. koht, +100 kg, U23, Sarajevo

Universiaad 
2015 – 2. koht, absoluutkaal, Gwangju
2017 – 2. koht, absoluutkaal, Taipei

MK-etapp 
2008 – 3. koht, +100 kg, Tallinn
2009 – 3. koht, +100 kg, Tallinn
2010 – 3. koht, +100 kg, Minsk
2012 – 3. koht, +100 kg, Rooma
2013 – 3. koht, +100 kg, Varssavi
2014 – 2. koht, +100 kg, Tallinn
2015 – 3. koht, +100 kg, Wollongong
2016 – 3. koht, +100 kg, Lima
2016 – 2. koht, +100 kg, Tallinn
2016 – 2. koht, +100 kg, Buenos Aires
2016 – 1. koht, +100 kg, Tunis

EK-etapp 
2012 – 3. koht, +100 kg, Tampere
2013 – 1. koht, +100 kg, Tampere
2014 – 1. koht, +100 kg, Tampere
2015 – 1. koht, +100 kg, Tampere

Eesti meister

Täiskasvanute vanuseklassis 
2009 – 1. koht, absoluutkaal
2010 – 1. koht, +100 kg
2013 – 1. koht, absoluutkaal
2014 – 1. koht, +100 kg
2014 – 1. koht, absoluutkaal
2015 – 1. koht, +100 kg
2016 – 1. koht, +100 kg
2017 – 1. koht, +100 kg
2020 – 1. koht, +100 kg
2020 – 1. koht, absoluutkaal
2021 – 1. koht, +100 kg

Noorte ja juunioride vanuseklassis 
2006 – 1. koht, −90 kg, U16
2008 – 1. koht, −100 kg, U20
2009 – 1. koht, +100 kg, U20

Tunnustused 
Tartu linna ja Tartumaa parim meessportlane 2010
Eesti parim judoka 2015
Tartu parim judoka 2014, 2015, 2016
Tartumaa parim judoka 2016
Tartu Ülikooli parim sportlane 2015

Välislingid 
  Eesti spordi biograafiline leksikon
 Juhan Mettis Judobase'i süsteemis
 Juhan Mettis Judoinside'i süsteemis

Eesti judokad
Eesti treenerid
Eesti kehalise kasvatuse õpetajad
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Sündinud 1990
Duško Marković

Duško Marković (kirillitsas Душко Марковић; sündinud 6. juulil 1958 Mojkovacis) on Montenegro jurist ja poliitik, ta on Montenegro Sotsialistide Demokraatliku Partei liige. Ta oli 28. novembrist 2016 kuni 4. detsembrini 2020 Montenegro peaminister.

Ta sündis aastal 1958 Mojkovacis. Õppis õigusteadust Kragujevaci ülikoolis. Seejärel töötas ta Mojkovacis kaevanduse Brskovo õigusosakonnas, osaledes samas kohalikul tasandil poliitilises tegevuses.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kolme lapse isa.

Montenegro peaministrid
Sündinud 1962
Ana de Mendoza de la Cerda

Ana de Mendoza de la Cerda y de Silva y Álvarez de Toledo (29. juuni 1540 Cifuentes, Hispaania – 2. veebruar 1592 Pastrana, Hispaania) oli Hispaania aadlidaam.

Ta on sünnilt teine Francavilla hertsoginna, teine Melito printsess, teine Aliano krahvinna, teine Algecilla markiis. Kui ta abiellus Rui Gomes da Silvaga (hispaaniapäraselt Ruy Gómez de Silva), kes oli Portugali aadlik ja Hispaania kuninga Felipe II favoriit, sai Ana de Mendozast ka Eboli printsess, Estremera krahvinna, Pastrana hertsoginna ja Diano markiis. Suupäraselt kutsutakse teda lihtsalt Eboli printsessiks.

Ana de Mendoza põlvneb Mendozade suguvõsast, mis oli sel ajal üks jõukamaid ja mõjuvõimsamaid perekondi Hispaanias. Ta kuulus kuninglikku õukonda ja vaatamata silmaklapile peeti teda õukonna üheks kõige kaunimaks naiseks. Samuti arvati, et ta on arukas ja oma ajastust ees. Ta abiellus 1553. aastal Rui Gomes da Silvaga ja neil sündis kümme last.

Selle kohta, kuidas Ana de Mendoza paremast silmast ilma jäi, on mitu teooriat. Neist kõige levinum on silma kaotamine mõõgavõitluse tagajärjel. Noor Ana harjutas ühe teenriga mõõgavõitlust, kes torkas tal kogemata silma peast välja. Samuti arvatakse, et parem silm vaatas tal lihtsalt kõõrdi, kuid selle kohta pole leitud kindlaid tõendeid. Silmaklapist hoolimata nägi ta alati elegantne välja ja oli õukonna moeikoon.

Kui Rui 1573. aastal suri, läks Ana kloostrisse, kust ta peagi lahkus. 

1579. aastal andis kuningas Felipe II korralduse Ana de Mendoza vangistada. Teda peeti õukondlike intriigide kaasosaliseks, mis viisid Juan de Escobedo tapmiseni. Juan de Escobedo oli Juan de Austria (Felipe II poolvend, kes sündis nende isa Carlos I abieluvälisest suhtest) sekretär. Teine peasüüdlane, Antonio Pérez, põgenes vangist.

Kõigepealt oli Ana de Mendoza vangis Pinto kindlusetornis, seejärel Santorcazi kindluses (tänapäeva Torremocha kindlus). 1581. aastal viidi ta üle Pastrana hertsogipaleesse, kuid temalt võeti ära vanemlikud ja varahaldamise õigused. Talle oli pagenduses seltsiks ja tema eest hoolitses noorim tütar Ana, kes kannab sama nime nagu Eboli printsessi esimene tütargi. 

Hertsogipalee laiub Plaza de la Hora väljaku tervel küljel, mis on saanud oma nime printsessi järgi, kes oli palees vangis ja kellel oli lubatud päevas ühel kindlal tunnil aknale värsket õhku hingama tulla. Trellid lisati aknale 1590. aastal, kui Antonio Pérez vangist põgenes. Ana de Mendoza suri 1592. aastal ja ta on maetud abikaasa kõrvale Pastrana peakirikusse (Colegiata de Pastrana).

Ana de Mendozast on tehtud mitu filmi ja seriaali. Samuti on ta Giuseppe Verdi ooperi "Don Carlos" üks peategelasi. Verdi ooper põhineb Friedrich Schilleri samanimelisel näidendil, "milles aga nii sündmustes kui ka tegelaskujudes pole kinni peetud faktilisest tõelusest".

Viited

Kirjandus 
 Manuel Fernández Álvarez. "La princesa de Éboli", Hispaania: Espasa Calpe, 2009.
Hispaania inimesed
Sündinud 1540
Surnud 1592
Martin Agronsky

Martin Agronsky (12. jaanuaril 1915 Philadelphias – 25. juulil 1999 Washingtonis) oli Ameerika Ühendriikide ajakirjanik. 

Ta õppis Rutgersi Ülikoolis, hiljem töötas National Broadcasting Companys. Ta oli telesaate "Agronsky & Company" autor ja saatejuht. Tal oli 5 last.

Välislingid 
 

Ameerika Ühendriikide ajakirjanikud
Ameerika Ühendriikide saatejuhid
Sündinud 1915
Surnud 1999
Mondéjar

Mondéjar on küla ja vald Hispaanias Castilla-La Mancha autonoomses piirkonnas Guadalajara provintsi lõunaosas Alcarria maakonnas.

Selle pindala on 48,43 km² ja 2016. aasta seisuga elas seal 2579 elanikku. 

Mondéjari elanike hispaaniakeelne nimetus on mondejano (meessoost) või mondejana (naissoost).

Mondéjara on väga tuntud veinipiirkond. 

Mondéjari peamiste vaatamisväärsuste hulka kuulub Santa María Magdalena kirik (16. sajand), gooti ja renessanss-stiilis pühakoda, mis asub peaväljaku ääres ja on tuntud viimases kodusõjas hävinenud suurejoonelise altari tõttu, mis on nüüdseks algsel kujul täielikult taastatud. Mondéjaris asuvad veel San Pedro erakla ja ainulaadne San Sebastiáni (16. sajand) erakla, mis erineb teistest samalaadsetest ehitistest judaistlike skulptuuride poolest. Küla on tuntud ka San Antonio kloostri varemete poolest, mis ehitati vahemikus 1489–1509 ja mis on üks esimesi renessanslikke ehitisi Hispaanias.
Jennifer Su

Jennifer Su (tuntud ka kui Jen Su, sünninimi Tsou Hai-ying (鄒海音); sündinud 12. augustil 1968 Pennsylvanias) on Hiina päritolu Lõuna-Aafrika Vabariigi raadio- ja telesaatejuht. Ta õppis Pennsylvania Ülikoolis, hiljem juhtis telesaateid "Good Morning China" ja "Newsline" ning töötas Virgin Radios. Tänapäeval ta töötab Sky Newsis. Ta õppis muusikat Taiwani Muusikakoolis.

Stuudioalbumid
 1990: Lonely Struggles (寂寞戰爭)

Viited

Välislingid 

Saatejuhid
Hiina inimesed
Lõuna-Aafrika Vabariik
Sündinud 1968
Čyrvonaje järv

Čyrvonaje järv ehk Tšõrvonaje järv (valgevene keeles  Чырвонае возера, vene keeles Червоное ehk Tšervonoje) on järv Valgevenes Homieli oblastis Žytkavičy rajooni Čyrvonaje külanõukogus. Järv asub merepinnast 136,4 meetri kõrgusel, selle valgala on 280 km². Järves on viis laidu, mille kogupindala on  0,06 km².

Kaldajoone pikkus on 30,8 kilomeetrit. Kaldad on madalad ja turbased, põhi on kaetud sapropeeliga. Lõunaosas on järve põhi madalamates paikades kohati ka liivane. Järvest läänes asuvad suured turbaväljad, mille kasutuselevõtmisega sai järve veerežiim rikutud. Kuigi turbatootmine on seal lõppenud ja turbaväljasid katab nüüdseks vesi, pole järve veerežiim veel taastunud. Ka kahanes maaparandustööde tõttu järve valgala ligi 200 km² võrra.

Järve vesi on pruunikas, läbipaistvus on 0,6 m. Madala vee ja suure avatud pinna tõttu puudub järves kihistumine. Vesi on hapnikuvaene, esineb kalade suremist. Järve karpkala ja kogre varudel on siiski tööstuslikud mõõtmed.

Järve ümbruses asuvad madalsood, kallaste läheduses kasvab põhiliselt rooghein. Sealsel märgalal elavad mitmed Valgevene punase raamatu liigid, näiteks harilik lehekonn ja suur-konnakotkas.

Kaladest elavad järves karpkala, koger, haug, ahven ja latikas.

Järve kohta on kasutusel olnud nimi Žyda järv, samuti kasutatakse selle suurusele viitavat nimetust Kniaž-voziera (tõlkes Järv-vürst).

Välislingid 
 Järv Valgevene linnuportaalis

Valgevene järved
Žytkavičy rajoon
Visand (muusika)

Visand ehk skits (inglise keeles sketch, saksa keeles Skizze, itaalia keeles schizzo) ehk eskiis (prantsuse keeles esquisse) on muusikas helilooja tegevuse kirjalik tulemus, millel puudub lõpetatud heliteose staatus.

Üks visandi tüüpe on partitsell (itaalia keeles particella, saksa keeles Particell), mida mõned heliloojad (näiteks Schubert, Wagner või Schönberg) on kasutanud kompositsiooniprotsessi käigus vaheastmena enne üksikasjalikult välja töötatud partituuri.

Visand võib olla teatud kindla heliteose väljatöötamise protsessi etapp või iseseisev, algselt teadmata eesmärgi nimel fikseeritud muusikaline idee. 

Visand võib koosneda vaid paarist noodist või muust märkmest või sisaldada juba peaaegu täielikult välja töötatud muusikalist ideed. Isegi kui visand võib olla juba suhteliselt põhjalik ja täpne, pole selle koostamise eesmärgiks avalik esitus. 

Kuigi muusikaline visand sisaldab enamasti ideid, mis on vormistatud noodikirja märkide abil, võib visand koosneda ka sõnadest, numbritest, graafikutest ja tabelitest.

Lähtudes idee väljatöötatuse astmest ja ulatusest tehakse mõnede autorite poolt vahet sõnadel 'visand' (sketch, Skizze) ja 'kavand' (draft, Entwurf). 

Vahel kasutatakse visandi tähenduses ka sõna ‘fragment’, kuigi fragment võib tähendada ka katkendit valmis heliteosest. 

Visandite tegemine on ilmselt sama vana kui muusika notatsioon ise. Kui viimasest viiest sajandist on säilinud suhteliselt palju kirjalikke visandeid, siis varasemast ajast eriti mitte. Põhjuseks on see, et visandamiseks kasutati kustutamist võimaldavaid tahvleid (cartelle) ja paberile pandi kirja alles valmis kompositsioon. Siiski on tänaseks leitud nii Fabri, de Fogliaris, Corteccia, Isaaci, Palestrina, Pujoli, Rore, Wert ja teiste enne 1600-ndatel tegutsenud heliloojate käsikirju, mille hulgas on ka polüfoonilise muusika partituurilaadses formaadis visandeid ning instrumentaalmuusika tabulatuure. 

Visandite säilitamine on veidi helilooja natuuri küsimus. Näiteks Brahms, hoolimata oma suurest vanamuusikahuvist ja tegelemisest vanade autorite käsikirjadega, hävitas peaaegu kõik oma visandid. Vastandina näiteks Beethovenilt on säilinud nii palju visandeid, et see korpus moodustab tänapäeval tema valmis loominguga võrreldava tähtsusega osa. 

Beethoveni tuhanded säilinud visandid pakkusid huvi juba helilooja eluajal ja tänaseks on just eelkõige tänu Beethovenile arenenud visandite uurimisest välja eraldi muusikateaduse haru. Tema visandid on väga erinevad. Kuigi Beethoven visandas tavaliselt esimesena meloodia, millele ta hiljem lisas harmoonia, võivad visandid sisaldada ka harmooniajärgnevusi ning eelkõige hilisemate kvartettide puhul ka suhteliselt valmis erinevaid muusikalisi ideid koondavaid nö "partituurivisandeid".
Muusika
Kantseliit

Kantseliit (moodustatud vene sõna канцелярит eeskujul sõnast kantselei) on ametnike keelele omane kohmakas stiil (kantseleilik keelepruuk), mis on levinud ka teistesse keelekasutusvaldkondadesse. Kantseliit avaldub nii lauseehituses, konstruktsioonides, sõnavalikus kui ka vormikasutuses.

Kantseliidi tunnused

Laused 
 Pikad liigendamata laused: Lepingu ühepoolsel lõpetamisel täitja algatusel kohustub viimane tagastama tellijalt saadud osalise summa 10 päeva jooksul pärast tellija informeerimist lepingu lõpetamisest → Kui täitja lõpetab lepingu, kohustub ta tagastama tellijalt saadud osasumma 10 päeva jooksul pärast seda, kui ta on andnud tellijale lepingu lõpetamisest teada
 Ähmane sõnakasutus: Käesolevaga teatame, et antud küsimusele vastuse leidmiseks kokku kutsutava koosoleku teiepoolne aeg ei osutunud meile sobivaks → Teatame, et (kahjuks) teie pakutud koosoleku aeg ei sobi meile

Konstruktsioonid 
 Võõrapärane poolt-mall: Euroopa toidupankade poolt jagatud toidust üle poole pärines sellest kavast → Euroopa toidupankade jagatud toidust üle poole pärines sellest kavast; Ettepanek esitati komisjoni poolt eelmise aasta detsembris  → Ettepaneku esitas komisjon eelmise aasta detsembris
 olema + kesksõna: on kehtiv → kehtib, on leitav → leiab
 Tühiverbid + mine-vormid: Õigusteenuse osutamine toimub õigusbüroodes → Õigusteenust osutatakse õigusbüroodes; Korraldus kuulub täitmisele → Korraldus tuleb täita

Sõnad 
 Stampsed kesksõnad: käesolev → see, siinne, praegune, tänavune; antud → see, nimetatud, mainitud, kõnealune, käsitletav, praegune, vajalik; vastav → sobiv, kohane; teatud → kindel, konkreetne, mõni, mingi
 Stampsed kaassõnad: lõikes → kaupa, arvestuses, jooksul; osas → asjus, kohta, teemal, puhul; suhtes → kohta, vastu, üle
 Võõrsõnadega liialdamine: diametraalne → täiesti, täielik; initsieerima → põhjustama, algatama; adresseerima → tegelema, käsile võtma, lahendust otsima, teada andma; indutseerima → soodustama, esile kutsuma, tekitama
 Laienenud tähendusega omasõnad: laienema → kehtima, kohaldama, saama; kindlustama → tagama, garanteerima; lugema → pidama, arvestama, arvama, nimetama
 Tarbetud liitsõnad: paberkandja → paber; kevadperiood → kevad, kevadkuud; kontrollreid → reid

Sõnavormid 
 mine-vormid: Ajutise lahenduse leidmine linna sisse- ja väljasõidu lahendamiseks → Linna sisse- ja väljasõidu ajutine lahendus
 Ületuletatud lt-määrsõnad: algselt → esialgu, alguses; eelnevalt → enne, varem; igapäevaselt → iga päev; samaaegselt → samal ajal
 Võõrmõjuline mitmus: arengud → areng, arengusuundumused; demokraatiad → demokraatia, demokraatlikud riigid; innovatsioonid → uuendused, innovatsioon

Näited
Eurokeele alla kuulub eurosläng, mis on enamasti kantseliitlik.

Viited 

Keeleteadus
Alalispingemuundur

Alalispingemuundur (ingl DC-to-DC converter) on elektroonikalülitus, mis muundab tema sisendisse juhitava alalispinge kõrgemaks või madalamaks alalispingeks. Alalispingemuunduri eriomane element on tüüritaval elektronlülitil põhinev vaheldi (inverter), mis perioodiliselt sisendpinget katkestades muudab  alalisvoolu energia kõrge sagedusega (mõnikümmend kuni mõnisada kilohertsi) vahelduvvoolu energiaks. Elektronlülitis  töötab lülitava seadisena CMOS-transistor, suure võimsuse korral IGBT-transistor  või GTO-türistor.
  
Nii saadud vahelduvvooluenergia elektrilaengutena läheb vahesalvestisse, mis võib olla mahtuvuslik (kondensaatorid) või induktiivne (induktiivpool, trafo). Mahtuvusliku  pingemuunduri eeliseks on odavus ja kompaktsus, sest kondensaatorid on odavamad kui induktiivelemendid ja mahtuvusi saab hõlpsamalt teostada integraallülitusena. Niisugune muundur töötab laengupumbana (ingl charge pump). Suurema väljundvõimsuse vajadusel kasutatakse induktiivseid trafoga pingemuundureid, sest need tagavad ühtlasi galvaanilise eraldatuse. Niisugused muunduslülitused on  kasutusel elektri- ja elektroonikaseadmete toiteplokkides ja võrgutoiteadapterides, kus muundavad alaldatud võrgupinget madalamaks väljund-alalispingeks.

Vaata ka 
Madaldav pingemuundur
Kõrgendav pingemuundur
Galvaanilise eraldusega pingemuundur

Välislingid 
Ivo Müürsepp. Pingemuundur

Elektrotehnika
Mart Sõrg

Mart Sõrg (sündinud 17. mail 1943) on eesti majandusteadlane, Tartu Hoiu-laenuühistu juhatuse nõunik, Tartu Ülikooli majandusteaduskonna emeriitprofessor.

Haridus
Ta lõpetas 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli majandusteadlasena rahanduse ja krediidi erialal kaugõppes. 1973. aastal kaitses ta sealsamas majanduskandidaadi kraadi rajanduse, raharingluse ja krediidi erialal. 1989. aastal kaitses ta majandusdoktori kraadi Leningradi Finantsinstituudis.

Töökäik
Aastail 1962–1967 oli ta NSVL Riigipanga krediidiinspektor ja vanemkrediidiinspektor, aastail 1967–1969 Rapla Rajooni Põllumajandusvalitsuse plaani-finantsosakonna juhataja asetäitja, 1970–1975 juhataja.

1975. aastal asus ta tööle Tartu Ülikooli, 1975–1980 oli ta rahanduse ja krediidi kateedri vanemõpetaja, 1980–1990 dotsent, alates 1990. aastast professor. Ta oli 1988–1990 ja 1996–1999 Tartu Ülikooli majandusteaduskonna teadusprodekaan, 1990–1993 dekaan. Ta on olnud ka rahanduse ja arvestuse instituudi juhataja.

Aastail 1990–1993 ja 1995–2001 oli ta Tartu Ülikooli nõukogu liige, 1997–2001 Tartu Ülikooli akadeemilise komisjoni liige.

Sõrg on olnud ka Eesti Panga Nõukogu liige aastatel 1990–1998 ning esimees aastatel 1998–2003.

Tunnustused
2003 Tartu Ülikooli teenetemärk
2006 Riigivapi III klassi teenetemärk

Artiklid 
Mart Sõrg: Tallinna ühistupank jätaks raha Eestisse
Mart Sõrg: Ühistupanga loomise idee on hea
Mart Sõrg:"Swedbanki sammu võib tõlgendada mitmeti"
Mart Sõrg:"Riik võidakse maksete lõpetamise tõttu kohtusse anda."
Märt Sõrg:"Pangad kiskusid või nööbid eest, et fondiga liituksin."
Mart Sõrg:"Eesti Panga juhtimine on kontrolli all."

Viited

Eesti majandusteadlased
Tartu Ülikooli professorid
Riigivapi III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1943
Harry Raudvere

Harry Raudvere (sündinud 23. novembril 1958) on Eesti ettevõtja ja kirjanik, Tartu Hoiu-laenuühistu nõukogu esimees ning tuuleenergia eestkõneleja.

Haridus
Ta on omandanud magistrikraadi sotsiaalteadustes Tallinna Ülikoolis.

Töökäik ja tegevus ühingutes
Ta kuulub Akadeemilisse Ühistegevuse Seltsi, Vanemuise Seltsi ja Eesti Klubisse.

Harry Raudvere on juhatuse liige osaühingutes Adepte, Adepte Energy, Entere ja EST Wind Power, aktsiaseltsis Raisner ning mittetulundusühingutes Kogudus Tarbatu Hiis, Eesti Ühistegevuse Liit, Rahva Raadio Selts, Tark ja Terve Eesti, Tuuletehnoloogia Liit ja Varese Sadam.

Ta on Nõmme Raadio omanik. On töötanud Kivimäe Haigla direktorina ja Tallinna Nõmme sotsiaalmaja direktorina. Eesti Keskerakonna liige aastatel 1998–2013.

Raudvere kandideeris üksikkandidaadina 2019. aasta Riigikogu valimistel ning sai 5. valimisringkonnas 406 häält.

2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kandideeris ta üksikkandidaadina ja sai 880 häält.

Teosed
2017 “Hüüdnimi EESTLANE 1. osa” ISBN 9789949993574
2019 “Hüüdnimi EESTLANE 2. osa” ISBN 9789949889761
2019 "Pahapulli Pahalased" ISBN 9789949889846

Viited

Välislingid 
Harry Raudvere: "Takerdunud tuuleäri viist naistepesu juurde."
Harry Raudvere: " Luure, riigisaladused, altkäemaks, ähvardused ehk tänapäev Eesti energeetikas"
Kohalikud veavad ärimehega sadama pärast vägikaigast
Harry Raudvere: "Maailm ei ole enam endine."
Harry Raudvere: "Miks kaitseministeerium võitleb tuulikute vastu kui seegi on osa julgeolekust?"
Harry Raudvere: "Pandimaksustamine ei lahenda probleeme."
Harry Raudvere: "Kas põrgukatla alla ikka peab tuli jääma?"
Harry Raudvere: "Eesti on valinud endale maailma kõige kallima tervishoiumudeli."
Harry Raudvere ainult Meie Maas: "Ütlen hinge pealt ära."
Harry Raudvere: "Kui energiline on Eesti Energia?"

Eesti ettevõtjad
Eesti kirjanikud
Sündinud 1958