joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Helimass

Helimass (inglise keeles sound mass), ka kõlamass (saksa keeles Klangmasse), kõlakogum (inglise keeles sound collective), kõlakompleks (inglise keeles sound complex), helivihm (inglise keeles tone shower), helihulk (inglise keeles sound crowd), helipilv (inglise keeles sound cloud), on muusikas tajutava helikõrgusega helidest ja/või müradest koosnev muusikaline struktuur. Helimassi puhul on tajuja jaoks enamasti minimeeritud üksikute helide helikõrgused, mille tõttu on esiplaanile nihkunud näiteks faktuuri omadused, tämber, dünaamika või kontuur.

Helimassi kui psühhoakustilist nähtust võiks kirjeldada ka teljel 'integratsioon-segregatsioon', kus helimassi teke viitab suurenevale integratsioonile.

Näiteid helimassi kontseptsioonist leidub juba Jean-Féry Rebeli balletis "Elemendid" ("Les Elémens" 1737–1738), milles kaose kujutamiseks on kasutatud orkestri kõla järkjärgulist kuhjumist d-moll helirea kõigist seitsmest helist moodustuva klastrina.

Akordidele tämbri kaudu lähenemist (chords approaching timbres) kohtab juba Claude Debussy ja Edgard Varèse'i loomingus, kus täpselt noteeritud üksikute muusikainstrumentide partiid sulanduvad kokku n-ö ansambli tämbriks, mida võib nimetada ka helimassiks (Erickson 1975:18, 21). Klastrist välja kasvava helimassi kontseptsiooni kasutasid juba ka Charles Ives ja Henry Cowell.

Helimass kui kompositsioonivahend muutus üldlevinuks 1950.–1960. aastate modernistlikus orkestrimuusikas: näiteks Iannis Xenakise orkestriteostes "Metastaseis" (1953–1954), "Pithoprakta" (1955–1956) ja "Achorripsis" (1956–1957), Krzysztof Penderecki keelpilliorkestriteoses "Threnoodia Hiroshima ohvrite mälestuseks (1959) ning György Ligeti "Atmosfäärides" (Atmosphères 1961) ja Reekviemis (1963–1965).

Helimassidega on komponeerinud ka poola heliloojad Henryk Górecki, Karel Husa, Witold Lutosławski, Kazimierz Serocki ja Steven Stucky. Helimassi kasutamist esineb ka George Crumbi loomingus.

Ka Karlheinz Stockhauseni loomingus võib tuvastada mõtlemist helimassina: näiteks konkreetsetest ja sünteetilistest elektroonilistest helidest koosnevas "Noorukite laulus" ("Gesang der Jünglinge", 1955–1956), puhkpillikvintetis Zeitmaße (1955–1956) ning kolmele orkestrile loodud teoses "Gruppen" (1955–1957).

Helimassi kui muusikalist väljendusvahendit kasutavad ka näiteks Ruth Crawford Seeger oma Keelpillikvarteti (1931) kolmandas osas, Barbara Kolb, Pauline Oliveros ("Sound Patterns" koorile, 1961), Norma Beecroft ("From Dreams of Brass" koorile, 1963–1964) ja Nancy Van de Vate.

Helimassi koostis võib olla heliloojati ja teoseti väga erinev: helimass võib koosneda selgelt eristatavat helikõrgust omavate pillide klastrist kuni koori kõne, elektrooniliste helide, instrumentide laiendatud mänguvõtete, glissando'de, äärmusliku vibraato ja registrikasutuse ning juhuslikke helisid sisaldavate kõlapilvedeni.

Vaata ka
väli ehk helimassiiv

Muusika
Suži mõis

Suži mõis (Sužu muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Suži asumis. Saksa keeles Suschenhof.

XIX sajandil püstitatud Suži mõisa hooned on uusrenessansi stiilis ehitised. XX sajandi alguses käis kolm korda päevas paat mõisa juurest Riiga, peatudes ka Jaunciemsis. Aastal 1924 ostsid Suži mõisa adventistid, rajades sinna piiblikooli. Suvisel ajal tegutses mõisakompleksis lastele mõeldud suvelaager-kuurort, kus kasutati mudaraviks lähedal asuva Ķīšezersi järve muda. Peale Teist maailmasõda rajati Sužisse Nõukogude sõjaväebaas, mõisa hoonete eest ei kantud hoolt ja neil lasti laguneda. Praegu on need tühjaks jäänud ja halvas seisukorras.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Riia mõisad
Õhukaitse suurtükiväegrupp

Õhukaitse suurtükiväegrupp oli Tallinnas aastatel 1930–1940 tegutsenud Õhukaitse õhutõrjeväeosa.

Suurtükiväegrupp loodi küll 1928. aastal, ent tegutsema hakkas 1930. aastast. 1940. aasta juuni seisuga oli suurtükiväegrupil 40 suurtükki, 18 õhutõrjekuulipildujat, 4 prožektorit ja 2 helipüüdurit.

1940. aasta suveks oli õhukaitse suurtükiväegrupp saavutanud oma arengu kõrgpunkti nii koosseisu, valmisoleku kui ka tehnilise poole pealt. Relvastusse kuulusid: 
75 mm Kruppi kahurid koos Carl Zeissi tulejuhtimisseadmetega, 
37 mm Rheimetall-Borsigi kahurid, 
40 mm Boforsi kahurid ning 
Vene päritolu 76 mm kahurid.

Viited 

Eesti sõjaväe lennuvägi ja õhukaitse
Eesti endised väeüksused
Õhukaitse
Bukulti

Bukulti on asum Lätis, Riia linna Vidzeme eeslinna osa pindalaga 5,183 km². Bukulti asub Ķīšezersi kaldal järve ja Garkalne piirkonna vahel. Asum piirneb loodes Suži, edelas Jugla asumiga, kagus aga Berģiga. 546 elanikku (2010). 

Bukulti asub Ķīšezersi-äärsel alal, mis ulatub 6–7 meetrit üle merepinna. Asumi territooriumil on arvukalt luiteid, mis ulatuvad 12 meetrit üle merepinna, kõrgeim tipp on aga Baložkalnsi luide, mis ulatub 20 meetrit üle merepinna. Jugla asumist eraldab Bukultit Ķīšezersi ja Jugla järve vaheline Jugla jõgi.

Keskajal läbis Bukulti asumit Koiva jõe äärde viiv tee (Via magna). Kahe järve vahelisse kitsasse kohta rajas Liivi ordu aastal 1297 kindlustatud veskikoha, aga hiljem tekkis sinna Ādaži ordulinnus. Veski järgi sai asum vanasaksakeelse nime Neuermühlen, teised vanad nimed olid Nimelen ja Bellenhol.

Pärast ordulinnuse lammutamist tekkis asumi aladele Bukulti mõis. Mõisa järgi on asum ka oma tänapäevase nime saanud, ametlikult võeti see kasutusele aastast 1929. Keskaegse tee kohale tekkis aastaks 1837 maantee, mis aastaks 1837 pikenes läbi Bukulti Inčukalnsini ja aastal 1858 üle Pihkva Peterburini. Aastal 1889 valmis ka Riia–Pihkva raudtee.

Aastal 1903 valmis Koiva jõge ja Ķīšezersi järve ühendav Bukulti või Jugla kanal, mida mööda toimetati Riiga ehituseks vajaminevat puitu. Riia linnaga liideti asumi alad aastal 1974, aga hoonestama hakati Bukultit alles 1990. aastatel. Bukulti on tänapäeval suurte kruntidega eramajade piirkond.

Välislingid
Bukulti koduleht (läti keeles)

Riia asumid
Vidzeme eeslinn
Hüpoteeklaen

Hüpoteeklaen ehk kinnisvaralaen on laen, mille tagatiseks on kinnisvara.

Hüpoteeklaenu puhul hindab pank või muu laenuandja eelkõige kinnisvaratagatise väärtust, asukohta ja seisukorda. 

Laenu saamiseks on vajalik:
Hindamisakt
Pangaväljavõte viimase 6 kuu kohta
Muud sissetulekut tõendavad dokumendid (kui on olemas)
Tagatise omandiõigust tõendavad dokumendid
Koopiad tagatisvara koormavatest rendi- ja üürilepingutest (kui on olemas)

Laen
Riiklik Biotehnoloogia Infokeskus

Riiklik Biotehnoloogia Infokeskus (ingl National Center for Biotechnology Information, lühend NCBI) on USA riiklik molekulaarbioloogia valdkonna andmete kogumise ja töötlemisega tegelev asutus, Riikliku Tervishoiu Instituudi (NIH) haldusalas tegutseva Riikliku Meditsiiniraamatukogu (NLM) osa.

Keskus loodi 1988. aastal ja see asub Bethesdas Ameerika Ühendriikides.

Riiklikku Biotehnoloogia Infokeskusesse on koondunud mitmed biotehnoloogia ja biomeditsiini valdkonna internetipõhised andmebaasid:
1990 – BLAST
1991 – Entrez
1992 – GenBank
1993 – Network Entrez
1994 – NCBI Website
1995 – Bankit
1997 – PubMed
1998 – New NIH Disease
1999 – Human Genome
1999 – Suite of Genomic Resources
2000 – PubMed Central
2000 – Gene Expression Omnibus (GEO)
2001 – NCBI Bookshelf
2002 – WGS
2003 – DTDs
2003 – Entrez Gene
2004 – PubChem
...

NCBI Taxonomy

NCBI Taxonomy on internetipõhine andmebaas, kust saab otsida NCBI-andmebaasidesse kantud organismide taksonoomilist kuuluvust nii teaduslike nimede kui ka spetsiaalsete taksonoomiliste identifitseerimistunnuste alusel.

Viited

Välislingid 
NCBI kodulehekülg

Ameerika Ühendriikide valitsusasutused
Biotehnoloogia
SU-85I

SU-85I oli Nõukogude Liidu liikursuurtükk. See oli mõeldud tankihävitajana ja ehitatud sõjas sõjasaagina saadud (peamiselt Stalingradi kotist) liikursuurtüki StuG III ja tanki PzKpfw III kere peale, millele oli paigaldatud 85 mm D-5S-85A suurtükk. 

Nõukogude Liidu liikursuurtükid
Bukulti mõis

Bukulti mõis (saksa keeles Bellenhof, läti keeles Bukultu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Ādaži kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Riia linnas Bukulti asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Jaunciema gatve 8.

Ajalugu
Bukulti mõis tekkis XVIII sajandil Ādaži ordulinnuse asukohta. Mõisa hoonete ehitamiseks kasutati ordulinnuse lammutamisel vabanenud kive. Tänapäevaks on mõisa peahoone hävinenud, mõisakompleksi alal on säilinud on mõned vahvärkehitised, mis olid tõenäoliselt mõisa kõrvalhooned.

Pildid

Kirjandus
Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836. Lk 52-53 .
Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885. Lk 61-62 .

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Ādaži kihelkond
Mudamadu (perekond)

Mudamadu (Farancia) on maoperekond.

Klassifikatsioon

Mudamadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Farancia abacura (Holbrook, 1836) - mudamadu
 Farancia erytrogramma (Palissot De Beauvois, 1802).

Levila

Need pool-veelise ja öise eluviisiga maod elavad Ameerika Ühendriikide kaguosa soodes ja veekogude mudastel kallastel.

Viited

Välislingid 
Sissekanne Animal Diversity Web-is
Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI Taxonomy Database-s
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne SITI-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Farancia seisuga 24.04.2014.

Jämepeamadulased
Ādaži ordulinnus

Ādaži ordulinnus oli Liivi ordule kuulunud linnus, mis asus Lätis Riia linna Bukulti asumis. Linnuse asukoht oli Jaunciema gatve 8 ümbruses, Jugla kanali kaldal.

Nimekujud
Ladina keeles on ordulinnuse kohta kasutatud nimekuju Novum Molendinum. Saksa keeles kasutusel olnud nimekuju on Neuermühlen, selle järgi tunti vanasti ka Bukulti piirkonda Neuermühleni või lätipäraselt Neiermīle nime all. Vanemad nimekujud on  Nien-Mohlen, Niegenmollen, Nymolen.

Ajalugu
Ordulinnus ehitati XIII sajandil Riiast Gauja jõe äärde viiva tee ehk Via magna kõrvale. Linnuse lähedal oli paik, kus tee ületas Jugla järve ja Ķīšezersi vahelise Jugla jõe. Algselt kandis kindlus nime Novum Molendinum ehk Uus veski (Vana veski oli Mīlgrāvise kaldal asuv Dünamünde kloostri veski), nii et tõenäoliselt tekkis see alguses kindlustatud veskikohana. Kuna toona muutusid Liivi ordu ja Riia linna vahelised suhted pingeliseks, siis ehitati veski kindluseks ümber.

Täpne ordulinnuse rajamise aeg pole teada, ent aastal 1299 oli seal vangis Riia peapiiskop. Balthasar Russowi Liivimaa kroonika kohaselt ründasid ordulinnust aastail 1298 ja 1345 leedulased.

XIV ja XV sajandil laiendati kindlust ja ehitati seda tugevamaks. Aastal 1558 põletasid Riia peale tungivad Vene väed kindluse maha, aga aastaks 1586 oli kindlus taas üles ehitatud. Aastal 1587 peeti ordulinnuses Liivimaa maapäeva. Aastal 1656 hävitasid Vene väed taas linnuse ja enam seda üles ei ehitatud.

Aastal 1706 lammutati kindluse varemed lõplikult. Kive kasutati Bukulti mõisa ehitamiseks, samuti veeti neid Daugavgrīva kindluse ehitusele. Säilis vaid üks torn, mis lasti õhku aastal 1968.

XVII sajandil rajati ordulinnuse varemete juurde Peterburi–Riia postimaantee Ādaži hobupostijaam.

Ehitus
Linnus asus Jugla järve veskit toitva oja vetest ümbritsetud künkal. Vallikraavi veetaset reguleeris veski. Nelinurkse konvendihoone tüüpi kindluse kolmes nurgas paiknesid tornid. 

XIV sajandil oli künkal ainult nelinurkne kindlus, mille peavärav oli loodeküljes. Kindluse küljed olid ligikaudu 40 meetrit pikad. Toona oli kindlusel vaid üks torn, mis asus põhjanurgas. Kroonikate põhjal oli värava ees ka eeslinnus. XV sajandi lõpuks olid lisandunud ka teised Ādaži ordulinnuse tornid, mis paiknesid ida- ja läänenurkades. Nende tornide diameetrid olid 12 ja 14 meetrit.

Praegune seisukord
Tänaseks ei ole Ādaži ordulinnusest maapinnal säilinud ainsatki detaili. Viimased säilinud osad olid vesiveski jäänused ja kindluse nurgatorni varemed, aga kui ordulinnuse territoorium XX sajandi keskel Nõukogude sõjaväe valduses oli, siis hävitati need. Linnuse müürid võivad olla säilinud maa sees.

Välislingid

Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)
Sissekanne Läti mõisate saidil (läti keeles)

Läti linnused
Liivi ordu linnused‎
Vidzeme
Riia ajalugu
Kennedy Kosmosekeskuse stardikompleks 39

Kennedy Kosmosekeskuse stardikompleks 39 (Launch Complex 39, LC-39) on kanderakettide stardipaik John F. Kennedy Kosmosekeskuses, mis asub Ameerika Ühendriikide Florida osariigis Merritt Islandis. Stardipaik ja sellega kaasnevad rajatised ehitati algselt kasutamiseks Apollo programmis. Hiljem kohandati seda Space Shuttle'i programmi jaoks. 

Stardikompleks 39 koosneb kahest stardiplatvormist (39A ja 39B), kosmosesõidukite koostehoonest Vehicle Assembly Building (VAB), roomiktransportteest (teed kasutasid Space Shuttle'i programmi raames roomiktransportöörid, et toimetada liikuvaid raketistardiplatvorme VAB-i ja stardiplatside vahel), kosmosesüstikute lennuvahelise hoolduse angaaridest (inglise Orbiter Processing Facility), stardikontrollikeskusest, pressikeskusest ja abihoonetest.

Praegu kohandatakse stardipaika ümber nii, et sealt saaksid startida SpaceX-i kanderaketid Falcon 9 ja Falcon Heavy ning NASA kanderakett Space Launch System.

Florida
Apollo programm
Üksik merelennusalk

Üksik merelennusalk oli aastatel 1919–1926 ja 1932–1939 Tallinna Lennusadamas paiknenud sõjaväeosa. 

See kandis aja jooksul mitmeid nimesid:
1919 merilennu(väe) rühm
1919 merilennu(väe) salk
1919–1921 merilennu(väe) rühm
1921–1924 merilennusalk
1924–1926 Lennuväerügemendi merelennueskadrill

16. juulil 1932 asutati Üksik Merelennusalk, mis tegutses kuni 21. maini 1939. aastal ja pärast mida pandi ÜMS ülesanded Tallinnas baseerunud 3. lennuväedivisjonile.

Viited

Eesti sõjaväe lennuvägi ja õhukaitse
Lennuväerügement
Õhukaitse
Berģi

Berģi on asum Lätis, Riia linna Vidzeme eeslinna  osa pindalaga 5,706 km². Berģi asub Jugla järve kaldal järve ja Garkalne piirkonna vahel. Asum piirneb loodes Bukulti, kagus aga Brekšiga. 3099 elanikku (2010). 

Berģi asub Jugla järve äärsel alal. Asumi territooriumil on arvukalt luiteid, mille suhteline kõrgus on 8-12. Kõrgeim tipp on Baložkalnsi luide, mis ulatub 22 meetrit üle merepinna. 

Keskajal läbis Berģi asumit Gauja äärde viiv tee (Via magna). Jugla järve äärde tekkis aastal 1625 Bonaventura mõis, seal asusid ka Berģi ja Baložkalnsi külad.

Baložkalns liideti Riiaga aastal 1863. Seal tegutses alates XVIII sajandist postijaam, kus asus ka kõrts. Ülejäänud osa asumist liideti Riiaga aastal 1974.

Aastal 1924 rajati Jugla järve äärde Läti Vabaõhumuuseum. Hiljem sai muuseum enda käsutusse ka Bonaventura mõisa hooned. Samal ajal tekkis maareformi tagajärjel asumi aladele veel Jugla küla ehk teise nimega Jugla park. Berģi asumis asub Garkalne valla administratsioon.

Välislingid
Berģi koduleht (läti keeles)

Riia asumid
Vidzeme eeslinn
Bonaventura mõis

Bonaventura mõis ehk Baloži mõis (saksa keeles Bonaventura ehk  Beneventura, läti keeles Bonaventuras muiža, ka Baložu muižiņa ja Baložmuiža)oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Ādaži kihelkonnas. Mõisakompleks asub tänapäeval Lätis Riia linnas Berģi asumis peahoone aadressiga Brīvības gatvē 440.

Ajalugu

Mõisa ajalugu kuni võõrandamiseni
Bonaventura mõis sai alguse ilmselt aastal 1585, kuigi esimest korda mainitakse seda aastal 1625, mil mõisa omanikuks sai  Bonaventura Möller. Tema järgi on mõis ka nime saanud. Hiljem kuulus mõis Litkenitele ja aastast 1780 Balloditele. Selle suguvõsa lätipärasest nimekujust Balodis tuleb mõisa teine nimi Baložu muiža. Seejärel olid mõisa omanikes Löwis of Menarid ja  viimasteks omanikeks enne võõrandamist olid von Wulffid.

Pärast võõrandamist
Mõis võõrandati aastal 1919, toona sai mõisakompleksi omanikuks Läti Pank. Vana peahoone anti vabaõhumuuseumile, mis rajati mõisa lähedusse. Peale Teist maailmasõda oli mõisakompleksis Läti Põllumajandusülikooli metsandusfakulteet, seejärel kool. Tänapäeval on mõisakompleks Läti Vabaõhumuuseumi osa, seal asub muuseumi administratsioon.

Mõisaansambel
Vanast mõisasüdamest on säilinud praegusest 600 meetrit eemal asuv lihtne XVII sajandil ehitatud häärber, mis on Riia vanim puithoone. Hoone viidi praegusesse asukohta Läti Vabaõhumuuseumi rajamisel. Uus mõisasüda rajati XIX sajandi viiekümnendatel aastatel. Peahoone on klassitsistlikus stiilis ,mõisakompleksis olid veel parkimistöökoda, äädikavabrik, meierei, viinaköök ja liköörivabrik. Mõisakompleksi juurde kuulus ka Jugla järveni ulatuv park.

Kirjandus
Hagemeister, Heinrich von. Materialen zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen´s Buchhandlung, 1836. Lk 56 .
Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885. Lk 66-67 .

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Teine sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles) Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod] (läti keeles)

Riia kreis
Ādaži kihelkond
Vidzeme eeslinn
Riia mõisad
Üliõpilasliikumine

Üliõpilasliikumine on üliõpilaste võitlus (liikumine), mille eesmärk võib olla kaitsta oma õigusi või saavutada mingeid ühiskondlik-poliitilisi ja rahvuslikke muutusi.

Üliõpilasliikumine Eestis
Eestis hakkasid üliõpilased olulisemat rolli mängima pärast 1905. aasta sündmusi, mil korraldati mitmeid demonstratsioone, nõuti demokraatlikke vabadusi ja Venemaa Asutava Kogu kokkukutsumist.

Eesti NSV perioodi lõpul osalesid üliõpilased nn fosforiidisõjas.

Viited 

Ülikool
Aktivism
Brekši mõis

Brekši mõis (läti keeles Brekšu muiža, ka Harma muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Brekši asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Biķernieku iela 200. Saksa keeles Hermelingshof, ka Harmshof, Dreilings hoff, Herms hoff.

Brekši mõis tekkis Jugla järve kaldale 16. sajandil. 17. sajandi kaartidel kannab mõis nime Dreilings hoff või Herms hoff. Mellini atlases mõisa ei ole; seega oli 19. sajandi algul Brekši mõisa süda ilmselt välja ehitamata. Enne võõrandamist kuulus Brekši mõis Freitag von Loringhoffenitele.

Mõisa eklektiline peahoone ehitati 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses. Domineerivaimaks elemendiks oli peasissekäigu kohal kõrguv torn. Mõisakompleksi juurde kuulus ka park.

Pärast võõrandamist asus peahoones kool, aga aastast 2001 jäi hoone tühjaks. Aastal 2008 sai hoone tulekahjus kannatada ja on tänapäeval halvas seisukorras, ka on räämas häärberi ümber asuv park.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)
Sissekanne Läti mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Jugla mõis

Jugla mõis (läti keeles Juglas muiža, ka Brūnsa muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Brekši asumis. Mõisa peahoone asub aadressil Nautrēnu iela 18. Saksa keeles tõenäoliselt Baumhof.

Jugla mõis tekkis Jugla järve kaldale XVIII sajandil. Mõisa klassitsistlik peahoone ehitati kas XVIII sajandi lõpus või XIX sajandi alguses.  Mellini atlases on mõisa asukohta märgitud Baumhofi nimeline mõis.

Aastal 1859 rajati mõisa juurde paberivabrik. Mõisakompleksi juurde kuulus ka park.

Tänapäeval on Jugla mõisa hoonetest säilinud ainult peahoone, kus asub haldusfirma "Brekši" kontor. Nii mõisasüda kui paberivabriku territoorium on XX sajandi teises pooles täis ehitatud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)
Sissekanne Läti mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Pilvi Blankin-Jones

Pilvi Blankin-Jones (aastani 1979 Pilvi Blankin; 1979–2014 Pilvi Blankin-Salmin; sündinud 13. jaanuaril 1955 Rakveres) on eesti vaibakunstnik.

Ta sündis kooliõpetajate perekonnas. Ta õppis Torma Põhikoolis ja lõpetas 1973. aastal Jõgeva Keskkooli. Aastatel 1979–1984 õppis ta ERKIs tekstiili kunstilise kujundamise erialal. Pärast lõpetamist on ta tegutsenud vabakutselise gobeläänikunstnikuna. 2010. aastal omandas ta Tallinna Ülikoolis kunstiõpetaja eriala.

1993–1994 ülemaailmsel näitusel "Tekstiili esteetiline sõnum 20. sajandile" osales ta finaalis, osavõtjaid oli kokku ligi 1000.

Isikunäitused
1989 “Sanctus I”, Kiek in de Kök
1990 “Sanctus II”, Raemuuseum, Tallinn
1991 ”3 kunstnere fra ost. Leningrad/Estland", Nordnorskeri Kunstikeskuses, Svolvær
1992 “Sanctus III”, Rahvusooperi Estonia talveaed
1992 “Sanctus III", Markiezenhof, Bergen op Zoom, Holland
1999 "Peatuv puudutus", Rakvere Muuseum
1999/2000 "Millenniuminäitus", Rahvusooperi Estonia talveaed
2008/2009 "Kapteni jälg", Rahvusooperi Estonia talveaed
2012 "Pühendusega Bettyle", Betti Alveri muuseum, Jõgeva
2014 "800aastase kolonisatsiooniaja lõpp", Torma rahvamaja
2017 "Punkt Värv Pind", Õpetajate Maja

Tööd ühiskondlikes hoonetes 

 Tartu Ülikooli Raamatukogu
 Valga Keskraamatukogu
 Justiitsministeerium, Tallinn
 Avinurme elulaadikeskus
 Avinurme kirik

Liikmesus
Ta on Eesti Kunstnike Liidu liige ning kuulub ka Eesti Tekstiilikunstnike Liitu.

Isiklikku
Oli abielus illustraatori, akvarellikunstniku Aleksander Salminiga. Uuesti abiellunud James Jonesiga. Tal on esimesest abielust 2 tütart: Joanna Kitsnik ja Elisabeth Salmin. Ta sündis kolmelapselises õpetajate peres, vendadeks Taavi Blankin ja Aavo Blankin.

Viited

Välislingid
Blankin-Salmin, Pilvi – gobeläänikunstnik Virumaa Entsüklopeedias
Pilvi Blankin-Salmin, kunstnik Hariduse tänavalt Vooremaa, 11. veebruar 2012
Kati Saara Vatman "Pilvi Blankin-Jones" Aabrami Hobulausujad
Pilvi Blankin Jones Õpetajate Maja kodulehel

Eesti kunstnikud
Eesti tekstiilikunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1955
Lageraie

Lageraie on metsa majandamisel raie viis, mille korral eemaldatakse piiritletud alalt enamik puid. 

Lageraie tulemusel tekib raiesmik.

Ökoloogilise majandamise korral eelistatakse lageraiele valikraiet. Looduskaitsealadel on tavaliselt lageraie keelatud.

Mõju elurikkusele 
Lageraied vähendavad puistute struktuurse ühtlustamise kaudu bioloogilist mitmekesisust.

Lageraie asemel on võimalik senisest enam kasutada turberaiet ja valikraiet. Alternatiivsete raieviiside senisest edukamat kasutamist võimaldavad muudatused viidi 2016. aastal metsaseadusse ja metsa majandamise eeskirja. Kehtima hakkasid need majandusmetsade suhtes, vajalik on leevendada kehtivaid turberaiete ja valikraie kriteeriume piiranguvööndi metsades, et soodustada metsade edukat looduslikku uuenemist.

Lageraiepõhise metsamajanduse (LMP) ohud elustikule ja teistele ökoloogilistele funktsioonidele 
Uuringud näitavad, et LPM ohud elustikule on seotud paljude protsessidega: peamised on elupaikade ja populatsioonide lokaalne hävimine ning ökoloogiliste seoste muutused, tulenevalt raiehäiringust, sellele järgneva suktsessiooni laadist ja mitmetest sekundaarsetest mõjudest. Maastikes moodustuvad liitunud puistute ja raiesmike mosaiigid, kus raiesmikel on ühtaegu spetsiifiline ökoloogiline roll (sh mõnedele ohustatud liikidele) ja riskid. Enamik negatiivseid mõjusid tugevnevad metsamajanduse intensiivistudes ja raiemahtude suurenedes; need tulenevad nt lühemast raieringist, väiksemast põlispuude ja kõdupuidu hulgast, ulatuslikest raiesmikest, märgalade kuivendamisest, teedest jne. LPM olemasoleva leevendusmeetmena on kesksed säilikpuude hulk ja kvaliteet, millest kummagi osas on Eestis potentsiaal alakasutatud (nt u 40% säilikpuudest ei täida efektiivselt eesmärki). Puuduv meede on teiste raieviiside süsteemne kasutamine maastikes, sest LPM ei taga ka koostoimes rangelt kaitstavate alade ja säilikpuudega kõigi metsaliikide elujõulisust. Peamine probleem tuleneb intensiivse LPM tingimustes ühetaolisest puistuarengust ja majandatavate metsamaastike homogeniseerumisest.

Elurikkus seostub mikroelupaikade ja substraaditüüpide ajalise ja ruumilise järjepidevusega, sest paljud metsaspetsiifilised liigid on ohustatud vanade puistute uuendusraiega või vanametsa-struktuuri-elementide eemaldamisega (Jüriado et al. 2003, Jüriado & Liira 2009, 2010; Lõhmus 2003, Lõhmus & Lõhmus 2005, 2008). Ligikaudu veerand metsaliikidest vajavad mingi osa oma elust kõdupuidu mikroelupaiku (Siitonen 2001, Stokland jt 2004). Looduslähedane metsandus suudab pakkuda peenemaid surnud puidu fraktsioone sarnasel määral põlismetsaga. Probleemiks on aga jämeda kõdupuidu, nii seisva kui lamava, puudus majandusmetsades (Kraut ja Lõhmus 2010).

Mõju turismile 
Lageraied häirivad nii turismisektorit kui ka metsade sotsiaalset ja rekreatsioonilist funktsiooni.

Majanduslik külg 
Lageraiejärgne puistustruktuur on üheealisuse ja ühekülgse häiringurežiimi tõttu vaesunud.

Vaata ka
metsahool
jätkusuutlikkus
ökoloogiline ökonoomika
mahemetsandus
põlismets
elurikkus

Viited

Metsaraie
Satoshi Ishii

Satoshi Ishii (jaapani keeles 石井 慧; sündinud 19. detsembril 1986 Ibarakis) on Jaapani judoka.

Ishii karjääri tippsaavutused on kuld 2008. aasta suveolümpiamängudelt Pekingist ja 2006. aasta Aasia mängude hõbe.

Sündinud 1986
Jaapani sportlased
Judokad
Andreas Mikkelsen

Andreas Mikkelsen (sündinud 22. juunil 1989 Oslos) on Norra rallisõitja. 

Tema kaardilugeja on Anders Jæger.

Ta sõidab 2018. aastal Hyunday tiimis.

Norra autorallisõitjad
Sündinud 1989
Vormsi valla vapp

Vormsi valla vapp on Lääne maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Vormsi valla vapp.

Vapp võeti kasutusele 2013. aastal.

Vapi kirjeldus 
Vormsi valla vapiks on sinine kilp, mille keskel on kuldne rõngasrist. Rõngasristi kõrgus moodustab 1/2 vapikilbi kõrgusest. Vapi värvikoodid on sinine C100 M40 Y0 K10 ja kuldne/kollane C0 M10 Y100 K0.

Põhjendus 
Vapi värvid viitavad saare põlisele rannarootslaste alale. Rõngasrist sinisel taustal sümboliseerib päikeselist ja puhta loodusega saart mere keskel. Lisaks on Vormsi saarel säilinud maailma suurim rõngasristide kogum ning rõngasrist on päikesemärk ja saare kaitsesümbol.

Vapi kasutamise kord 
Valla vappi võib kasutada:
Valla koduleheküljel.
Valla üld- ja kirja plankidel.
Valla ametiisikute ja asutuste juhtide visiitkaartidel.
Vallavalitsuse poolt väljaantud trükistel, reklaamidel, meenetel.
Vallavalitsuse hoonel ja valla piiritähistel.
Muudel juhtudel vallavalitsuse loal.

Vapi ajalugu 
2007. aastal korraldati lipu ja vapi kavandite konkurss, kuhu laekus 7 tööd. Laekunud kavandid pandi arvamuste ja eelistuste teadasaamiseks välja valla koduleheküljele ja raamatukokku. Konkursitööde hindamisest võtsid väga innukalt osa koolilapsed, kes pidasid konkurentsitult parimaks Aare Bergmani tööd, millel oli kujutatud madu Vormsi saare kohal. Konkursi võidutööks valiti aga Ain ja Ege Strengi töö, millest on edasi arendatud ka tänased lipp ja vapp. Kavandite kooskõlastamine riigikantseleiga aga ei sujunud plaanipäraselt, sest
tööd ei vastanud kehtivatele heraldikanõuetele ning esialgsed kavandid ei saanudki riigikantseli poolt kooskõlastust. Kavandid tehti ümbere ning kõik huvilised said valla kodulehel või hääletuskasti kasutades valla sümboolika valimisel kaasa rääkida kuni 2012. aasta oktoobri lõpuni.

Vaata ka 
Vormsi valla lipp
Lääne maakond

Välislingid 
Vormsi valla sümboolika valla kodulehel
Omavalitsuste sümboolika Riigikantselei veebilehel

Vormsi vald
Lääne maakonna vapid
Kutsumata külalised

"Kutsumata külalised" on 1959. aastal valminud Tallinna Kinostuudio mängufilm, propagandistlik põnevik.

Süžee
Lääne eriteenistused saadavad 1950. aastatel Eestisse neli eestlasest luureagenti. Ent kõik ei lähe nii nagu kavandatud. Kohalikud elanikud ei ole koostöövalmis ja julgeolekutöötajad asuvad agente jälitama.

Osatäitjad
Rein Aren – Ernst
Heino Mandri – Vari
Hilja Varem – Hilda
Jüri Järvet – Valter
Valdo Truve – Fredi
Ants Lauter – polkovnik Kikas
Ants Eskola – Oks
Kaarel Karm – Huberg
Hugo Laur – Reps
Voldemar Panso – arst
Aino Talvi – Hilda ema
Olev Eskola – uurija
Rudolf Nuude – Andres
Lisl Lindau – Aliide

Välislingid
"Kutsumata külalised" Eesti filmi andmebaasis
Spioonifilmi “Kutsumata külalised” tegemisel tõmbas niite KGB, Maaleht, 20. november 2010
Eesti filmid
1959. aasta filmid
Thierry Neuville

Thierry Neuville (sündinud 16. juunil 1988 St. Vithis) on Belgia rallisõitja.

Tema kaardilugeja oli varem Nicolas Gilsoul, 2021. aastast on kaassõitja Martijn Wydaeghe.

Sportlik karjäär
Neuville alustas ralliga 2007. aastal. Aastatel 2009–2011 oli tal leping Citroëni juunioride meeskonnaga. 2009.–2011. aastal osales ta Intercontinental Rally Challenge'il, mis on mõeldud noortele. 2009. aastal debüteeris ta Kataloonia rallil Citroën C2 R2 autoga ning 2010. aastal võistles ta Juunior WRC sarjas. 2012. aastal tegi ta debüüdi juba WRC sarjas (auto oli Citroën DS3). 2013. aastal sõitis Neuville Qatar World Rally Team meeskonna Ford Fiesta RS autoga ja tuli ta meistrivõistluste kokkuvõttes üllatusena teiseks, jäädes hooaega domineerinud Sébastien Ogierist maha 114 punktiga.

2014. aastast sõlmis Neuville mitmeaastase lepingu Hyundai tiimiga (algul nimega Hyundai Shell, hiljem Hyundai Motorsport ja Hyundai Shell Mobis), mille koosseisus saavutas samal aastal Saksamaa rallil oma esimese etapivõidu (Hyundai i20). 2014. ja 2015. aasta lõpetas WRC ralli kokkuvõttes kuuendal kohal. Neuville saavutas seejärel WRC punktiarvestuses 4 aastat järjest teise koha - 2016., 2017., 2018. ja 2019. aastal. Neuville'i hooaja tulemused koos tema meeskonnakaaslastega aitasid Hyundail võita oma esimese tootja tiitli 2019. aastal.

2020. aasta rallivõistlused lõppesid pandeemia tõttu poole peal, mil Neuville oli 4. kohal. 2021 aastal lõpetas Neuville kokkuvõttes 3. kohaga.

Viited

Välislingid 
 Thierry Neuville toob auto24 Rally Estonia starti Citroen DS3 WRC. 28.06.2012
 Rally Estonial võistelnud Thierry Neuville ...... 08.09.2020.
 Päästeliitu toetanud WRC rallisõitja Thierry Neuville: teiste aitamine on elu mõte. 09.08.2021
 Ott Tänakul on suurepärane võimalus ...... Delfi Sport, 09.11.2022.

Belgia autorallisõitjad
Sündinud 1988
Brasa

Brasa on asum Lätis, Riia linna Vidzeme eeslinna  osa pindalaga 1,741 km². Bukulti asub Mežaparksi, Čiekurkalnsi, Teika, Grīziņkalnsi, Centrsi, Skanste, Sarkandaugava asumi vahel. 14 102 elanikku (2010). 

Brasa asub üldiselt tasasel alal, kõrgused asumi territooriumil on vahemikus 2-9 meetrit üle merepinna. Asumis paikneb osaliselt UNESCO maailmapärandi nimistus asuv Riia kesklinna kaitstav ala.

Brasa asum tekkis aastal 1873 rajatud Brasa raudteejaama juurde. Algul kandis jaam Kara hospitālise või Krieghospitali, hiljem (aastast 1913) Brasla nime. Aastal 1903 ehitati jaama juurest haruraudtee Andrejsala sadamasse, toona ehitati ka Brasa raudteejaam. Brasa nime kannab jaam aastast 1938.

Enne raudteejaama asus asumis aastal 1750 ehitatud sõjaväehospidal, selle kõrval asus aga Aderholdi mõis. Hospidali juurde tekkis aastal 1773 katkuepideemia tagajärjel kalmistu nimega Pokrova kapi, selle lähedusse aga Lielie kapi kalmistu. Kalmistu lähistele ehitati aastal 1864 kirik, kus käivad koos Riia lätlastest õigeusklikud. Piirkond sai oma nime ilmselt Mazā Jumpravmuiža mõisa rentniku Martin Brasa nimest, kes XVIII sajandi lõpus asumi alal Čiekurkalnsi veetorni lähistel kõrtsi pidas.  Riia linnaga liideti Brasa aastal 1828. Asum hakkas intensiivsemalt arenema siiski alles peale raudteejaama rajamist.

Aastal 1947 hakkas Brasat läbima Riia esimene trollibussiliin, mis lõppes Lielie kapi kalmistu juures. Brasasse ehitati samal aastal ka esimene üle raudtee viiv sild Riias, VEFi sild. Teine (Brasa sild) ehitati paar aastat hiljem; töö oli nii kvaliteetne, et sild pole tänapäevani hooldust vajanud.

Viited

Välislingid
Brasa koduleht (läti keeles)
Asum portaalis CitaRiga

Riia asumid
Vidzeme eeslinn
Aderholdi mõis

Aderholdi mõis (läti keeles Āderholda muiža, ka Ramma muižiņa) oli mõis Lätis Riia linnas Brasa asumis. Saksa keeles Aderholdshen, ka Rammsche Höfchen. Mõisa peahoone asus Hospitāļu ielal.

Aderholdi mõisa rajas XVIII sajandil sõjaväehospidali kõrvale pagar Johan August Aderhold. Aderholdi mõis on üks vähestest Riia ümbruskonna mõisadest, mis kuulus linna käsitöölistele.

XIX sajandi alguses müüs järglasteta mees mõisa doktor Joachim von Rammile. Jenas õppinud arst hakkas esimesena Riia rahvast tuulerõugete vastu vaktsineerima, aastail 1803-1809 oli ta vaeste haigla direktor. Aastal 1806 müüs Joachim von Ramm mõisa maha.

Aderholdi mõisa hooned pole tänapäevani säilinud. Johann Christoph Brotze joonisel aastast 1803 on näha, et mõisa peahoone oli lihtne ühekorruseline palkmaja. Mõisa juurde kuulusid ka mitmed kõrvalhooned.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Riia mõisad
Jozef Tiso

Jozef Gašpar Tiso (13. oktoober 1887 Bytča – 18. aprill 1947 Bratislava) oli Slovakkia poliitik ja katoliku preester.

Jozef Tiso lõpetas Žilinas gümnaasiumi, õppis seejärel vaimulikus seminaris Nitras. Andeka õpilasena võimaldati tal õppida Viini Ülikoolis, mille ta lõpetas 1910. aastal. Ülikooli lõpetamise järel teenis ta katoliku preestrina. 1915. aastal sai Jozef Tiso Nitra Teoloogilise Seminari rektoriks. Aastatel 1921–1923 oli ta Slovakkia peapiiskopi sekretär. Alates 1924. aastast kuni 1945. aastani oli ta katoliku preester Bánovce nad Bebravous.

1918. aasta lõpus astus Tiso klerikaalsesse autonomistlikusse Slovakkia Rahvaparteisse. Esimest korda kandideeris ta Tšehhoslovakkia parlamenti 1920. aastal, valituks ostus 1925. aastal. Tšehhoslovakkia parlamendi liikmeks jäi ta kuni 1938. aastani. 1927–1929 oli ta Tšehhoslovakkia tervishoiu- ja spordiminister. Pärast Andrej Hlinka surma 1938. aasta augustis sai Tiso faktiliselt Slovakkia Rahvapartei liidriks.

1938. aasta oktoobris saavutas Slovakkia autonoomia ning Tiso sai 7. oktoobril 1938 Slovakkia peaministriks. 1939. aasta veebruaris hakkasid Saksa poliitikud veenma Slovakkia poliitikuid, et need kuulutaksid välja iseseisvuse. Vastukaaluks sellele hõivasid Tšehhoslovakkia väed 9. märtsil Slovakkia ja eemaldasid Tiso võimult. 13. märtsil 1939 kohtus Jozef Tiso Berliinis Adolf Hitleriga. Hitler sisuliselt sundis teda Slovakkia iseseisvust välja kuulutama. 14. märtsil 1939 kuulutas Slovakkia parlament välja Slovaki Vabariigi iseseisvuse. Tisost sai peaminister, alates 26. oktoobrist 1939 president.

Slovaki Vabariigi presidendina püüdis Tiso ajada suhteliselt mõõdukat poliitikat. Tal oli korduvalt konflikte natsionaalsotsialistliku peaministri Vojtech Tukaga.

Kui Punaarmee hõivas 1945. aasta aprillis kogu Slovakkia territooriumi, siis põgenes Tiso Austria kaudu Saksamaale. 6. juunil 1945 vahistasid Ameerika sõjaväelased ta Baieris ning ta anti Tšehhoslovakkia võimudele välja. Talle esitati süüdistus riigireetmises ning 15. aprillil 1947 mõisteti ta surma. Ta poodi üles 18. aprillil 1947.

Viited

Slovakkia peaministrid
Slovakkia presidendid
Tapetud poliitikud
Sündinud 1887
Surnud 1947
Benjamin Boukpeti

Benjamin Kudjow Thomas Boukpeti (sündinud 4. augustil 1981 Lagny-sur-Marne'is Prantsusmaal) on Togo aerutaja. Ta võitis Pekingi suveolümpiamängudel kärestikuslaalomis ühesüstal pronksmedali. See oli Togole läbi aegade esimene medal olümpiamängudel.

Boukpeti kasvas üles ja elas Prantsusmaal. Tema ema oli prantslanna ja isa togolane, tema vanem vend Oliver esindas aerutamises Prantsusmaad. Ka Benjamin osales juunioride seas Prantsusmaa esindajana, kuid vigastuste tõttu ei pääsenud ta täiskasvanute koondisesse. Kuigi ta oli Togos käinud vaid ühe korra, otsustas ta esindada just seda Aafrika riiki. 2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas sai ta oma eelsõidus 15. koha. 2008. aastal tuli ta Aafrika meistriks ja tagas sellega koha olümpiamängudel. Esimeses sõidus sai ta eelviimase aja, kuid tänu teise sõidu kiireimale ajale pääses ta kaheksandana poolfinaali. Poolfinaalides sa ta kiireima aja ja sai finaalis startida viimasena. Seal võidetud pronks oli Togo ajaloo esimene olümpiamedal. 2012. aasta suveolümpiamängudele Londonisse pääses ta napilt, sest ei kvalifitseerunud Aafrika meistrivõistlustel. Siiski anti talle wild-card ehk vabapääse. Londonis jäi ta finaalis viimaseks ehk kümnendaks.

Viited 

Togo sportlased
Sündinud 1981
Aerutajad
Guðmundur Finnbogason

Guðmundur Finnbogason (6. juuni 1873 – 17. juuli 1944) oli Islandi filosoof ning ühtlasi ka üks saareriigi esimesi psühholooge. Tema vanemad olid Guðrún Jónsdóttir ja Finnbogi Finnbogason.

Oma õpingud Reykjavíkis asuvas gümnaasiumis Lærði Skólinn (praeguse nimega Menntaskólinn í Reykjavík) lõpetas ta 1896. aasta kevadel. Samal aastal alustas ta filosoofiaõpinguid Kopenhaageni Ülikoolis, mille ta lõpetas psühholoogia magistrikraadiga 1901. aastal. Tema mentorite hulka kuulusid Harald Høffding ja Alfred Lehmann. Neist Lehmann oli õppinud Saksamaal Wilhelm Wundti käe all ning rajanud aastal 1886 Kopenhaagenisse laboratooriumi.

Aastatel 1901 ja 1902 rändas Finnbogason ringi mööda Skandinaaviat ja kogus teavet õppetöö läbiviimise kohta. Ta tegi seda Islandi parlamendi Alþingi toetusel ning tehtud uurimistöö põhjal ilmus 1903. aastal tema esimene raamat "Lýðmenntun" ("Rahvaharidus"). Nii raamatus kui samal aastal parlamendile esitatud aruandes esitas Guðmundur Finnbogason oma ettepanekud laste harimise kohta Islandil. Aastatel 1903 ja 1904 rändas ta ringi Islandil, kogudes andmeid selle kohta, kuidas riigis õppetööd läbi viidi ning kirjutas kogutud andmete põhjal parlamendile järjekordse aruande. 1907. aastal lepiti kokku õpetamisega seotud eeskirjades, mis suuresti põhinesid Finnbogasoni töödel.

Aastatel 1905 ja 1906 oli ta kirjandusliku ajakirja Skírnir toimetaja ning tegi ka tõlketöid. Muuhulgas tõlkis ta ka William Jamesi loengu inimeste surematusest ning ühe filosoof Henri Bergsoni artikli. Aastatel 1913–1920 ja 1933–1943 oli ta taas ajakirja Skírnir toimetaja.

1908–1910 töötas Finnbogason oma doktoritöö "Samúðarskilningurinn" ("Kaastundlik mõistmine") kallal. Oma doktoritööd kaitses ta 1911. aastal Kopenhaageni Ülikoolis ja aasta hiljem ilmus temalt samal teemal raamat "Hugur og heimur" ("Meel ja universum").

Ajal, mil Guðmundur oma doktoritöö kirjutamist lõpetas, rajati Islandi Ülikool ja sealne filosoofia professuur. Ka tema kandideeris sellele kohale, kuid kohale määrati hoopis Ágúst H. Bjarnason ning Guðmundur Finnbogasonist sai Islandi Rahvusraamatukogu juhataja. 1918. aastal määrati ta siiski ülikooli professoriks ning ta jäi sellele kohale aastani 1924, õpetades rakenduspsühholoogiat ja viies koos oma tudengitega läbi katseid.

1917. aastal ilmus tema tööpsühholoogiat käsitlev raamat "Töö ja põhjus" (Vit og strit). Raamat ilmus ajal, mil mainitud psühholoogiaharu oli alles oma ajaloo alguses.

Viited

Kirjandus 
 Jörgen L. Pind. 2005. "Guðmundur Finnbogason, sálfræðingur, ritstjóri Skírnis". Skírnir, 179. Kevad 2005.

Islandi psühholoogid
Islandi inimesed
Sündinud 1873
Surnud 1944
Igor Girkin

Igor Girkin (vene keeles Игорь Всеволодович Гиркин) ehk Igor Strelkov (Игорь Иванович Стрелков; sündinud 17. detsembril 1970), hüüdnimega "Laskur" (Стрелок), on Vene sõjaväeluure agent, kes on saanud tuntuks Vene (sala)operatsioonide ühe juhina Ukrainas. 2014. aasta 15. aprillil algatas Ukraina julgeolekuteenistus (SBU) "Strelkovi" vastu kriminaalasja.

On tõendeid, et Girkin võis juhtida Ukraina revolutsiooni päevil sabotööre Kiievis, kelle hulgas võis olla ka protestijaid tapnud snaipereid.

2014. aasta 26. aprillil andis "Igor Strelkov" videointervjuu Komsomolskaja Pravdale, kus kinnitas enda ja teiste Vene Föderatsiooni võitlejate kohalolekut Ukrainas. Polkovnik Girkinile allusid väidetavalt mitmed Ida-Ukrainas tegutsevad relvastatud üksused. 29. aprillil määras GRU ohvitser Strelkov (Girkin) ametisse Kramatorski miilitsaülema.

Girkin on tuntud ka uut tüüpi sõja pooldajana, kus edu aluseks on preventiivsed erioperatsioonid, mitte aga suuremastaapsed sõjalised operatsioonid.

Ukraina Julgeolekuteenistuse andmetel võib Girkin 2014. augusti seisuga viibida Venemaal Rostovis hospitalis.

7. septembril ilmus DRV/LRV väljaande Agenstvo Novorossija veebilehele väidetavalt Girkini poolt saadetud läkitus.

11. septembril 2014 Moskvas Interfaxile antud intervjuus teatas Girkin, et ei kavatse lähiajal Donbassi naasta.

Girkin on Donetski Rahvavabariigi kangelane.

11. novembril väljaandes "Vaba press" (Свободная Пресса) avaldatud intervjuus selgitas Girkin põhjuseid, miks oli vaja hõivata Slovjansk.

Aleksandr Borodai, kes kuulutati Donetski Rahvavabariigi kangelaseks sama käskkirjaga kui Girkin, on Girkini kohta väitnud, et poliitilise liidri roll sobib talle samuti kui baleriini kihiline seelik.

2015. aasta juuli keskel kaevati Girkin USAs kohtusse süüdistatuna Malaisia reisilennuki allatulistamise korraldamises. 18 hukkunu omaksed nõuavad Girkinilt kahjutasuna 900 miljonit dollarit.

Venemaa sissetungi puhul Ukrainasse (2022) on Grinkin korduvalt avalikult kritiseeinud Vene relvajõudude vigu.

Viited

Välislingid
 Стрєлков, який насправді має інше ім'я, наказував викрасти інспекторів ОБСЄ
 Офицер ГРУ Стрелков впервые показал свое лицо и рассказал, что формировал отряд для Славянска в Крыму
 Russian agent “Strelkov” asks Kremlin for help in Slovyansk
 Ukraine submits proof of Russian covert action. Euractiv. 16. aprill 2014
  Командир донецких террористов Гиркин служит в ФСБ, любит реконструкции и дружит с "геями". ФОТОрепортаж
 Ukraine crisis: Meeting the little green men By Steven Rosenberg. BBC News, Donetsk
 01. august 2014, Toomas Kümmel, Ukraina separatistide juht Igor Girkin on ideeline fanaatik ja küüniline massimõrvar, delfi.ee
 Конец «Новороссии»: Почему Гиркин-Стрелков стал неудобной фигурой для Путина и боевиков. Vjatšeslav Gussarov. Infovastupanu. 23. oktoober 2014.  (vene keeles)
 30. oktoober 2014. Infovastupanu. Стрелков-Гиркин угрожает Путину войной (vene keeles)
 13. november 2014. Ukrajinska Pravda. Стрелков: Всеми действиями Бородая руководил Сурков (vene keeles)
 20. november 2014. Zavtra. «Kes sa oled, «Strelok»?» (Intervjuu, vene keeles)

Venemaa inimesed
Luurajad
GRU ohvitserid
Sündinud 1970
MINI

Austin Mini ehk Morris Mini on väikeutomudel, mille kaubamärk kuulub BMW-le. Austin Mini on toodetud kolm põlvkonda. Kolmas põlvkond on eelmisega välimuselt sarnane, aga tehnika on uus. Pildil on põhiversioon, kolme uksega Cooper, aga pakkuma hakatakse ka muid versioone, nende seas ka üks, mida varem polnud: viie uksega luukpära, asendus Clubmanile. Mini valmib nüüd samal autopõjal, millel hakkab valmima järgmise põlvkonna BMW 1. seeria. Põhimootoriks saab 1,5liitrine bensiinimootor, aga müüma hakataks ka diislit ja 2liitrist bensiinimootorit Cooper S-ile. Sisemust on samuti tavalisemaks muudetud.

Viited
Opel Adam

Opel Adam on Opeli poolt aastatel 2012–2019 toodetud väike kolmeukseline esiveoline linnaauto. Auto sai oma nime Opeli autofirma asutaja Adam Opeli nime järgi ning selle esmaesitlus toimus 2012. aasta Pariisi autonäitusel.  

Auto oli ehitatud lühendatud Opel Corsa D platvormile.

Opel Adam Rocks 
Opel Adam Rocks on Opel Adami maasturilikuma välimusega versioon ning autole lisati hallist plastikust kaitseraudade lisad ja rattakoobaste laiendused. Erinevalt näiteks Fiat Panda 4×4-st, on see lihtsalt välimuselt maasturi moodi ning endiselt esirattaveoga.

Adam
Sõiduautomudelid
Kuusalu raamatukogu

Kuusalu raamatukogu on rahvaraamatukogu Harju maakonnas Kuusalu vallas. 

Raamatukogul on filiaalid Joaveskil, Kolgas, Kõnnus, Vihasool.

Välislingid 
 Kuusalu raamatukogu (Kuusalu valla kodulehel)
 Kuusalu Raamatukogu koduleht
 Kuusalu Raamatukogu Facebookis

Kuusalu vald
Harju maakonna raamatukogud
Ukraina Julgeolekuteenistus

Ukraina Julgeolukuteenistus, lühend SBU (ukraina keeles Служба безпеки України, lühend СБУ), on Ukraina eriotstarbeline õiguskaitseorgan ja peamine julgeolekuorgan, mille ülesandeks on vastuluure ja terrorismivastane võitlus.

Struktuur 
 Peavalitsused oblastites
 Sõjalise vastuluure osakond
 SBU terrorismivastane keskus
 Erioperatsioonide Keskus „A“

Ajalugu

Juhid

Iseseisva riigi julgeolekuteenistus  
25. märtsil 1992 võttis Ukraina Ülemraada vastu Ukraina Julgeolekuteenistuse seaduse.

Tegevus Donbassis 
SBU osales Donbassi sõjas. 2017. aastal teatas president Petro Porošenko, et pärast 2014. aastal alanud Venemaa Föderatsiooni agressiooni Ukraina vastu vallandati SBU-st umbes 2000 reeturit ja korruptanti.

Sõjategevus 2022. aastal 
 Enne Venemaa sissetungi 24. veebruaril harjutas SBU 2022. aasta veebruaris Ukraina-Valgevene piiri ääres diversiooni tõkestamist.
 2. märtsil 2022 vabastas president Zelenskõi ametist SBU Krimmi peavalitsuse juhi Oleh Kulinitši, kes oli sellel ametikohal alates 21. oktoobrist 2020.
 2022. aasta märtsis vahistas SBU mehe, keda kahtlustas Ukraina relvajõudude positsioonide salvestamises ja nende asukoha avalikustamises.
 2022. aasta 1. aprillil võttis president Zelenskõi endiselt SBU sisekontrolli juhilt Andri Naumovilt ja endsielt SBU Hersoni oblasti peavalitsuse ülemalt Serhi Krõvorutškolt brigaadikindrali austme ning süüdistas neid reetmises.
 30. mail 2022 vabastas president Zelenskõi ametist Harkivi oblasti SBU juhi Roman Dudini ning määras 19. juulil 2022 tema asemele Oleksandr Kutsi.
 17. juulil 2022 eemaldas president Zelenskõi oma ukaasiga Ivan Bakanovi SBU juhi kohustuste täitmisest.
 SBU üksused osalesid 2022. aastal ka lahingutegevuses Vene vägede vastu.

Galerii

Vaata ka
 Erioperatsioonide Keskus „A“

Viited

Välislingid
SBU's Official web site (ukraina ja inglise keeles)
ЗАКОН УКРАЇНИ Про Службу безпеки України (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1992, № 27, ст.38) (ukraina keeles)

Ajalugu

21. sajand  
ТОП-5 арештів і "маски-шоу" 2011 року (ukraina keeles)
Порошенко впервые присвоил женщине звание генерала - Zn.ua, 14.10.2018 (vene keeles)

Reformi küsimus 
Виктор Трепак. СБУ-2019: 5 жизненно важных изменений - ZN.ua, 28.12.2018 (vene keeles)
 Александр Леменов. Как именно нужно реформировать СБУ - ZN.ua, 17.02.2019 (vene keeles)
Функции СБУ должны быть ограничены, - представительство ЕС в Украине - Lb.ua, 23.05.2019 (vene keeles)
 Ярослав Винокуров. Президент анонсировал лишение СБУ функций расследования экономических преступления и создание Службы финрасследований - Hromadske, 20.06.2019 (vene keeles)
Зеленский публично поддержал ликвидацию экономических подразделений СБУ - ZN.ua, 02.10.2019 (vene keeles)
 Зеленский подал в Раду законопроект об СБУ - Korrespondent.net, 11.03.2020 (vene keeles)
 Закон о реформе СБУ не изменит работу спецслужбы — Шабунин - ZN.ua, 01.01.2022 (vene keeles)

Ukraina valitsusasutused
Sisejulgeolek
Delschau mõis

Delschau mõis (Delšava muižiņa, ka Reitera muižiņa, Štakelberga muižiņa) oli mõis Lätis Riia linnas Teika asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Brīvības iela 315. Saksa keeles Delschausche Gelegenheit, ka Reutershof.

Delschau mõisa rajasid aastal 1720 Stackelbergid Mazā Jumpravmuiža mõisale kuulunud maadele. Mõisa karjamaad asusid Purvciemsis Hausmaņi soos, seal lõigati ka turvast.

Kuuskümmend aastat hiljem müüsid Stakelbergid mõisa Reuteri-nimelisele kõrtsmikule, kes pärandas selle omakorda oma väimehele Delschaule. Viimane rajas mõisa juurde kõrtsi, kus müüs Mazā Jumpravmuiža mõisa viinaköögis valmistatud viina.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Hartwissi mõis

Hartwissi mõis (Hartvisa muižiņa) oli suvemõis Lätis Riia linnas Teika asumis. Mõisa peahoone asus Brīvības iela põhjaservas, kolm versta Riia linnast.

Johann Christoph Brotze andmete kohaselt rajas Hartwissi mõisa Riia komandant Anhorn de Hartwiss. XVIII sajandil rajatud suvemõis oli sajandi lõpuks räämas ja hooletusse jäänud. Brotze joonisel aastast 1796 on kujutatud lihtsat ühekorruselist ehitist, krundil oli ka üks kõrvalhoone. Teisel pool maanteed, millest kasvas välja hilisem Brīvības iela, asus vabamüürlaste juhitud kool; ka Hartwiss ise oli vabamüürlane. XVIII teisel poolel aga kool suleti. Tänapäevaks ei ole Hartwissi mõisa hoonetest midagi säilinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Mazā Šmerļa mõis

Mazā Šmerļa mõis (Mazā Šmerļa mõis) oli mõis Lätis Riia linnas Teika asumis. Mõisa peahoone asus Brīvības iela 382 - 384. Saksa keeles oli mõisa nimi Klein Schmerl.

Mazā Šmerļa mõis eraldati Lielā Šmerļa mõisast aastal 1769. Esimeseks omanikuks oli Riia majaomanik Shitz. Mõisa juurde kuulus ka maantee ääres asuv kõrts. Shitzide perele kuulus mõis aastani 1828. Mõisa valdused ei olnud suured, lisaks aiale kuulus selle juurde veidi põllumaad ja sood.

XIX sajandil rajati mõisakompleksi asemele Schwabe köievabrik. Tänapäevaks ei ole Mazā Šmerļa mõisa hoonetest midagi säilinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad