joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Alfred Schmidt

Alfred Schmidt (alates 1936. aastast Ain Sillak; 1. mai 1898 Maidla, Hageri kihelkond, Harjumaa – 5. november 1972 Tallinn) oli Eesti tõstja ja olümpiamängude medalist. 

Ta võitis hõbemedali 1920. aasta olümpiamängudelt Antwerpenis.

Viited

Välislingid
 

Eesti tõstjad
1920. aasta suveolümpiamängude osalejad
Eestistatud nimega inimesed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1898
Surnud 1972
Markus Wolf

Markus Johannes "Mischa" Wolf (19. jaanuar 1923 Hechingen – 9. november 2006 Berliin) oli juudi päritolu Saksa Demokraatliku Vabariigi riigitegelane ja kauaaegne Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi (Stasi) välisluure juhataja.

Lapsepõlv
Markus Wolfi isa oli arst ja näitekirjanik, rahvuselt aga juut ja veendumustelt kommunist, mistõttu pidi pere 1933. aastal Saksamaalt põgenema pärast natsionaalsotsialistide võimuhaaramist. Alguses põgenesid nad Šveitsi ja järgmisel, 1934. aastal Moskvasse Nõukogude Liidu Kirjanike Liidu kaitse alla. Järgnesid noore Markuse kooliaastad Moskvas, kust pere evakueeriti teise maailmasõja alguses 1941. aastal Kasahstani.

Tegevus Nõukogude julgeolekuorganites
Evakuatsiooniperioodi alguses alustas Markus Wolf lennuinseneri õpinguid, kuid ta saadeti alanud sõja ajal Kominterni kooli salajasi operatsioone õppima.

1943. aastal suunati Markus Wolf diktoriks Moskva Saksa rahvaraadiosse, kus ta osales Natsi-Saksamaa vastases Vaba Saksamaa Rahvuskomitee tegevuses. Pärast seda, kui nõukogude väed olid Saksamaa okupeerinud, suunati Wolf samale tööle äsja vabastatud Berliini, kus ta kajastas raadios Nürnbergi protsessi.

Sügisel 1951 asutati Ida-Berliini poliitilise luure üksus. Markus Wolf oli üks selle kaheksast "asutajaliikmest". 

Aastal 1953 tõusis Wolf pärast lühikest diplomaadikarjääri Stasi välisluurepeavalitsuse juhiks. Seda ametit pidas ta 34 aastat kuni pensionini 1986. aastal.

1990. aasta septembri lõpus sõitis Markus Wolf koos abikaasaga Austriasse ja sealt edasi Moskvasse. 1991. aasta septembris pöördusid nad tagasi. 

1993. aastal mõisteti Wolf kuueks aastaks vangi riigireetmise eest. Enne karistuse kandmist see otsus aga tühistati, sest Saksamaa kõrgemad kohtuinstantsid leidsid, et Saksa Demokraatlikku Vabariiki teeninud luurajad ei saanud reeta Saksamaa Liitvabariiki.

Kirjandustegevus

"По собственному заданию", М., 1999, (vene keeles)
"Игра на чужом поле: 30 лет во главе разведки", М., 1998, (vene keeles)
"Друзья не умирают", М., 2004, (vene keeles)
"The Man Without a Face", 1997 
"Spymaster", Leslie Colitt, 1995

Välislingid 
 Второе лицо руководителя "Штази"
 

Ida-Saksamaa inimesed
Sündinud 1923
Surnud 2006
Luurajad
Tõdva–Hageri tee

Tõdva–Hageri tee (registrinumbriga 11240) on kõrvalmaantee Saku ja Kohila valdades. Tee pikkuseks on 14,8 km. 

Tee saab alguse Tallinn–Rapla–Türi maantee kuueteistkümnendal kilomeetril Tõdva külas (Saku vald) ja lõpeb Kernu–Kohila tee kümnendal kilomeetril Hageri alevikus (Kohila vald). 

Tee kulgeb läbi Tõdva, Metsanurme, Roobuka, Aespa, Vilivere, Sutlema ja Hageri külade ning Kiisa ja Hageri alevike.

Tee ületab ühe silla (Kiisa sild üle Keila jõe tee kuuendal kilomeetril) ja 11 truupi. Teele jääb kuus bussipeatust: Kiisa, Kiisa  rdtj., Standard, Soonurme, Ikarus, Optimist.

Teega ristub esimesel kilomeetril Saku–Tõdva tee, neljandal kilomeetril Kasemetsa–Kiisa tee, kuuendal kilomeetril Kiisa jaama tee, seitsmendal kilomeetril Kiisa–Maidla tee, kaheksandal kilomeetril Kiisa–Kohila tee.

Kuni Kasemetsa–Kiisa teeni on tee mustkattega, kuni Kiisa–Kohila teeni on tee asfaltkattega, edasi põlevkivituhkbetoonkattega. Tee on klassita, Hageri alevikus tänavaklassiga. Liiklussagedus on Saku–Tõdva teeni 3000-6000 autot ööpäevas, edasi Kasemetsa–Kiisa teeni 1000-3000 autot ööpäevas, edasi Kiisa–Kohila teeni 3000-6000 autot ööpäevas, edasi 9. kilomeetrini 1000-3000 autot ööpäevas ning sealt tee lõpuni 500-1000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on lõigul 4,5-10 km ja tee kahel viimasel kilomeetril (50 ja 70 km/h). Teevalgustus on Kiisa alevikust Harju maakonna piirini ning Hageri alevikus.

Eesti kõrvalmaanteed
Saku vald
Kohila vald
Kellukalised

Kellukalised (Campanulaceae) on astrilaadsete seltsi kuuluv taimede sugukond. Siia sugukonda kuulub umbes 70 perekonda 2000 liigiga. 

Kellukalised on enamikus rohttaimed ja põõsad, harva ka väikesed puud. Sugukonna tuntuimad perekonnad on tüüpperekond kellukas (Campanula), Lobelia ja Platycodon.

Eestis on enamik selle sugukonna esindajaid perekonnast kellukas (Campanula), peale selle on meil veel liigid perekondadest sininukk (Jasione), lobeelia (Lobelia) ja rapuntsel (Phyteuma).

Morfoloogia 
Kellukaliste õis on korrapärane ja viietine, õie värvus on kas valge või kollane. Õiekate on kaheli, tupp- ja kroonlehed on liitlehised. Hüpoteetiline kellukaliste õievalem on järgmine: *K(5)C(5)A5G(2...5)ü. Vili on kupar.
Halhõn goli lahing

Halhõn goli lahing oli 11. mail 1939. aastal alanud vahejuhtum Mongoolia ja Mandžuuria piiril Halhõn goli jõe juures. 

Kuna kogu piirkond oli kaardistamata, puudus üheselt määratletud piirijoon. Jaapan teatas, et kes Mandžuuria piiri rikub, see rikub Jaapani piiri ja Nõukogude Liit teatas, kes Mongooliat ähvardab, see ähvardab Nõukogude Liitu. 

11. mail 1939 oli üks umbes 80-meheline Mongoolia piirivalve grupp Halha jõe lähistel, valis omale ööpaika ja hobustele söödapaika. Neile sattus peale Mandžuuria piirivalvegrupp ja peletas nad tagasi üle Halha jõe. 14. mail kohtusid grupid samas kohas, aga seekord sunniti mandžuurlased põgenema.

Halha jõe ääres oli Jaapani kontingent juuliks kasvanud terveks armeegrupiks. Venelased olid ehitanud 7 silda üle Halha ja kaitsesid sillapäid suurtükiväe, tankide ja automaatrelvadega hästi varustatud jalaväega. Juuli lõpul katsus Jaapani 6. armeegrupi ülem, kindral Michitarō Komatsubara ületada Halha jõge pontoonsillaga ja tungida kõrgendikule venelaste tagalas. See õnnestus, aga varustuse järelvedu polnud võimalik ja vene väed lõid jaapanlased pärast mõne-päevast võitlust tagasi idakaldale. Stalin määras Nõukogude Liidu üksuste juhatajaks Georgi Žukovi. Kuuajalise ettevalmistusega määras Žukov pealetungi alguseks 20. augusti. Nõukogude Liidu parimad eliitväeosad, tankiüksused ja lendurid, kaasa arvatud Hispaania kodusõja kogemustega lendurässad, koguti Mongooliasse.

20. augusti hommikul oli õhus üle 150 pommilennuki ja 100 hävituslennuki. Kolmanda päeva, 22. augusti õhtuks, oli Jaapani 6. armee purustatud.

1939
Lahingud
Mongoolia ajalugu
20. sajand Jaapanis
Nõukogude Liidu sõjandus
1939. aasta Nõukogude Liidus
Orzeł

Orzeł ['ožel] (eesti keeles 'kotkas') oli Poola allveelaev.

Orzełi juhtum

Kui aga NSV Liit 17. septembril 1939 Poolale kallale tungis, põgenes Orzeł järgmisel päeval Tallinnast.

"Orzełi põgenemine käis väga lihtsalt," on meenutanud madrus Boris Kivik, " - elektri-telefoniliin lõigati läbi ja kail olnud valvur Boris Mahlstein meelitati laeva, kus ta uimaseks löödi, ning laev asuski kai äärest eemalduma."

Allveelaev ilmus välja Gotlandi lähistel ning saatis kaks kaasavõetud Eesti meremeest toiduainete ja kojusõidurahaga kummipaadis maale.

Interneeritud laeva põgenemine andis NSV Liidule ettekäände süüdistada Eestit Nõukogude Liiduga sõjas oleva riigi abistamises. 24. septembril nõudis NSV Liit Eestilt ultimatiivselt vastastikuse abistamise pakti allakirjutamist, ähvardades keeldumise korral sõjaga. Eesti alistus ja 28. septembril kirjutati lepingule alla.

Vaata ka
Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vaheline vastastikuse abistamise pakt

Viited

Välislingid

Laskmata jäänud lask ja päästetud au - Tallinna Postimees, 16. september 2009
Orzel saatis eestlased maale küpsiste ja viskiga - Postimees, 22. september 2009

Poola Teises maailmasõjas
Eesti Teises maailmasõjas
Eesti-Poola suhted
Poola sõjalaevad
Allveelaevad
Kalju Mätik

Kalju Mätik (16. september 1932 Tartus – 2. oktoober 2019) oli Eesti vabadusvõitleja ja endine Nõukogude Liidu dissident.

Ta lõpetas 1951. aastal Tallinna 10. Keskkooli. 
1959. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi insener-elektriku erialal. 

Ta on töötanud TTÜ Eesti Mereakadeemia õppejõuna. 

Mätik osales aastatel 1970–1974 nõukogudevastase organisatsiooni Eesti Demokraatlik Liikumine töös. Selletõttu süüdistati teda ENSV KrK (Eesti NSV kriminaalkoodeksi) § 68 lg. 1 järgi, mis sätestas kriminaalvastutuse nõukogudevastase agitatsiooni ja propaganda eest.

Eesti NSV Ülemkohtu kriminaalasjade kohtukolleegiumi 31. oktoobri 1975 otsusega tunnistati Mätik süüdi ja teda karistati ENSV KrK § 68 lg. 1 järgi kuueaastase ja § 207 lg. 1 järgi üheaastase vabadusekaotusega. Eesti NSV KrK § 40 alusel mõisteti talle lõplikuks karistuseks 6 aastat vabadusekaotust range režiimiga parandusliku töö koloonias.

Mätik oli ERSP asutajaliige 20. augustil 1988.

Pärast Eesti taasiseseisvumist töötas ta tehniliste tekstide tõlkija ja toimetajana.

Kalju Mätik kuulus Põllumeeste Kogu juhatusse.

Ta kandideeris Euroopa Parlamendi 2009. aasta valimistel Põllumeeste Kogu nimekirjas. See erakond ei saanud piisavalt hääli, et oma esindajat Euroopa Parlamenti saata. Kalju Mätik oli Eesti iseseisvuse ja sõltumatuse pooldaja ning Eesti Euroopa liiduga liitumise vastu osaledes arvukatel pikettidel ja meeleavaldustel väärikate sõnavõttudega.

Tunnustus
 2006 Riigivapi IV klassi teenetemärk

Viited

Kirjandus
 Kalju Mätik. Peidikud ja tuhnimised. Raamatus: Kollane maja. Oodatud kõik, kes armund supilinna! Tartu, MR Piller 2003, lk 66–69. 

Eesti dissidendid
Eesti vabadusvõitlejad
Eesti represseeritud isikud
Eesti toimetajad
Eesti tõlkijad
Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud
Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei poliitikud
Eesti Vabaduspartei – Põllumeeste Kogu poliitikud
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1932
Surnud 2019
OUN

Ukraina Rahvuslaste Organisatsioon ehk OUN (ukraina keeles Організація українських націоналістів) oli Ukraina vastupanuliikumise poliitiline organisatsioon, mille osa UPA (ukraina keeles Українська повстанська армія, УПА) oli NSVL okupatsioonivõimudega relvastatud võitlust pidanud tiib.

Ajalugu 
Organisatsiooni lõi 1928. aastal Ukrainast emigreerunud Jevgen Konovalets. Konovalets tapeti 1938. aastal Pavel Sudoplatovi organiseerimisel VK(b)P Keskkomitee juhtkonna korraldusel.

Fraktsioonid
 OUN-B - Stepan Bandera juhitud OUN-i fraktisioon, millle liikmed kuulutasid 30. juunil 1941 Lvivis (Lwow) välja Ukraina riigi.

Viited 

20. sajand Ukrainas
Rosario Poidimani

Rosario Poidimani (sündinud 25. augustil 1941 Siracusas) on pettuses kahtlustatuna arreteeritud itaalia ärimees, kes väidab end olevat Portugali kuninga Rosario I.

Ennast eelviimase Portugali kuninga Carlos I vallastütreks nimetanud Hilda Toledano nimetas ta 3. aprillil 1987 enda järglaseks Portugali trooninõudlejana, jättes kõrvale omaenda tütre ja kaks tütrepoega. 

Sellest alates nimetab Rosario Poidimani end Rosario de Saxe-Coburgo-Gota Bragançaks, Bragança hertsogiks ja Portugali kuningaks "Rosario I-ks".

Ta eitab Portugali valitsuse ja avalikkuse poolt tunnustatud Portugali kuningliku perekonna pea, Bragança hertsogi Duarte de Bragança õigust Portugali troonile, viidates viimase esivanema, kuningas Miguel I, väljasaatmisele Portugalist 1834. aastal ja eemaldamisele troonijärglusest. 

Kuigi ta nimetab end "konstitutsioonilise liini" peaks (vastandatuna Duarte de Bragança esindatavale, väidetavalt ebaseaduslikule "miguelistlikule" liinile), põhinevad tema nõudlused järgmistel tõestamata väidetel:

 Hilda Toledano oli Carlos I vallastütar
 kuningas Carlos I andis Hilda Toledanole õiguse pärida Portugali trooni
 abielurikkumisest sündinud vallaslastel on Portugali trooni pärimise õigus
 Hilda Toledanol oli õigus muuta kehtivat troonipärimiskorda oma laste kahjuks
 Rosario Poidimanil on ainuisikuliselt õigus asendada 1910. aastal kehtinud Portugali kuningriigi põhiseadus

Välislingid 

Rosario Poidimani sait (portugali keeles) 
Rosario Poidimani nõudluste juriidiline analüüs (inglise keeles)
Itaalia politsei vahistas isehakanud kuninga ja tema kaaskonnna ning konfiskeeris sadade kaupa võltspasse (inglise keeles)
 The Italian who wants the Portuguese crown  (portugali keeles) 
 

Itaalia inimesed
Sündinud 1941

en:Maria Pia de Saxe-Coburgo e Bragança#Transfer of rights to Rosario Poidimani
es:Rosario Poidimani
pt:Maria Pia de Saxe-Coburgo e Bragança#A transferência de direitos para Rosario Poidimani
Aleksandr Zverev

Aleksandr Zverev (sündinud 15. detsembril 1983 Petroskois) on Eesti arhitekt.

Haridus
1999-2002  Tallinna Kesklinna Vene Gümnaasium
2002-2008  Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri ja linnaplaneerimise eriala
2008. aasta kevadel kaitses Kunstiakadeemias Inga Raukase ja Toomas Tammise juhendamisel arhitektuuri magistrikraadi teemal "Avaliku ruumi võimalustest Kitseküla kvartali näitel (Pärnu maantee, Saku, Kohila tänavate vahelise ala planeering)"

2003/2004. õppeaastal oli ta Hansapanga stipendiaat.

Looming
Ta osales arhitektuuribüroo AB Muru & Pere projektis Haapsalus pooleli jäänud kortermajade Kastani 28 ja 36 rekonstrueerimiseks.

Näitused
25. maist 24. juunini 2007 oli tema töö eksponeeritud Kaunase maaligaleriis rahvusvahelise projekti "KoViKaVi" näitusel.

25. juulist 13. augustini 2007 oli tema töö eksponeeritud Tartu Kunstimaja suures saalis EKA magistrantide näitusel "Õhk, valgus ja lendamine".

Tallinnas Disaini- ja Arhitektuurigaleriis oli 28. maist 7. juunini 2008 arhitektuuri ja linnaplaneerimise eriala magistritööde näitusel eksponeeritud tema magistritöö.

Liikmesus
Eesti Arhitektide Liit

Viited

Välislingid
Koduleht
Aleksandr Zverev Eesti Arhitektide Liidu kodulehel

Eesti arhitektid
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1983
Pajulillelised

Pajulillelised (Onagraceae) on mürdilaadsete seltsi kuuluv taimede sugukond.

Siia sugukonda arvatakse umbes 640...650 liiki. 

Eluvormilt on nad puud, põõsad ja rohttaimed.

Perekonnad 
Calylophus
Camissonia – kõrbekell 
Circaea – nõiakold
Clarkia (Eucharidum) – klarkia
Epilobium – pajulill
Fuchsia – fuksia
Gaura – kalevikepp
Gayophytum
Gongylocarpus
Hauya
Hemifuchsia
Heterogaura
Isnardia
Jussiaea
Lopezia – sääskõis
Ludwigia – ludviigia
Megacorax
Oenothera – kuningakepp
Stenosiphon
Xylonagra

 
Mürdilaadsed
Kalev Katus

Kalev Katus (29. oktoober 1955 Tallinn – 11. juuni 2008) oli Eesti rahvastikuteadlane.

Pärast keskkooli lõpetamist astus Kalev Katus Moskva Riiklikku Ülikooli, mille majandusteaduskonna poliitilise ökonoomia eriala spetsialiseerumisega rahvastikuteadusele ta 1979. aastal lõpetas ja kus 1982. aastal kaitses kandidaadikraadi. 

Eestisse naastes asus ta arendama kodumaist rahvastikuteadust, esmalt TPI linnalaboris, alates 1986. aastast Eesti Kõrgkoolidevahelises Demouuringute Keskuses ning hiljem Eesti Demograafia Instituudi eesotsas, mida juhtis viimased kaheksa aastat kuni surmani. Alates 1994. aastast oli Kalev Katus seotud Tallinna Ülikooliga, kus ta töötas demograafiaprofessorina.

Teadlasena tegeles Kalev Katus andmekorraldusega, ta oli riigiesinduslike sündmuslooliste küsitluste ja rahvastikuteabe ühtlusarvutuste algatajaid, samuti rahvastiku päritolu ja põlisuse käsitleja.

Aastal 2000 sai Kalev Katus kui kollektiivi juht koos Allan Puuri, Luule Sakkeuse ja Asta Põldmaga riigi teaduspreemia sotsiaalteaduste alal monograafia "Rahvastiku vananemine Eestis" eest.

Artikleid 
 (koos Allan Puuriga), "Eesti rahvastiku suremusest elutabelite analüüsi põhjal" – Akadeemia 1991, nr 12, lk 2516–49
 "Sündimus ja selle piirkondlikud erisused Eestis demograafilise ülemineku jooksul" – Akadeemia 1994, nr 1, lk 134–149 ja nr 2, lk 365–385
 "Eesti rahvastiku tulevikujooned" – Looming 1994, nr 2, lk 243–255
 "Eesti rahvastiku vananemise põhijooned" – Akadeemia 1996, nr 7, lk 1379–1406 ja nr 8, lk 1592–1633 
 "Rahvastiku areng" – kogumikus "Eesti uue aastatuhande lävel: väikerahva võimalused ja valikud", Tallinn 2000, lk 18–29
 "Vananev rahvastik ühiskonna uuendajana" – kogumikus "Seminar "Elujõud"", Tallinn 2000, lk 13–31
 "Eesti rahvastiku areng Euroopa kontekstis" – kogumikus "Eestile mõeldes: Vabariigi Presidendi Akadeemiline Nõukogu 1994–2001", Tallinn 2001, lk 35–48
 "Eesti rahvastikuarengu põhisuundumused" – Eesti Arst 2002, nr 4, lk 197–205
 "Euroopa rahvastikukomitee ja Eesti" – kogumikus "Eesti ja Euroopa Nõukogu 1993–2003: artiklite kogumik", Tallinn 2003, lk 96–103
 (koos Allan Puuriga) "Rahvastikuteadus ja Eesti rahvastikuarengu pöördepunktid" – Akadeemia 2006, nr 2, lk 259–285 ja nr 3, lk 491–522 (bibliograafia lk 511–521)

Välislingid
In memoriam Kalev Katus (Tallinna Ülikool)
Demograafia Instituudi direktoriks taasvaliti rahvastikuteadlane Kalev Katus (Tallinna Ülikool)
Riigi teaduspreemiate määramine (Riigi Teataja 29.02.2000)
In memoriam Kalev Katus

Eesti demograafid
Moskva Riikliku Ülikooli vilistlased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1955
Surnud 2008
Hävituspataljonid

Hävituspataljonid (vene keeles истребительные батальоны) olid Teise maailmasõja ajal ja pärast seda Nõukogude Liidu juhtkonna otsusel loodud paramilitaarsed üksused.

Moodustamine
24. juunil 1941 võttis NSV Liidu Riiklik Kaitsenõukogu vastu otsuse "Meetmetest võitluseks vaenlase parašutistide dessantide ja vaenlase diversantide vastu rindeäärses piirkonnas". Hävituspataljonide liikmeiks võeti kommuniste, komsomoli liikmeid ja NKVD (miilitsa) töötajaid. 

Hävituspataljonidele tehti ülesandeks:
 võitlus vaenlase langevarjurite ja diversantide gruppidega; 
 sõjaliste objektide valve ja kaitse.
 
3. juulil 1941 pidas Jossif Stalin Moskva raadios kõne, milles ta kutsus tööliste ja talupoegade maakaitseväge (s.t hävituspataljoni) järgima kogu maal põletatud maa taktikat. Siitpeale anti äsja moodustatud hävituspataljonidele seniste sõjaliste ülesannete kõrval hoopis laiemad tegutsemispiirid. Hävituspataljonidele tehti ülesandeks oli põletatud maa taktika elluviimine, seega vilja, kariloomade ja kütteainete hävitamine, sildade ja teede õhkulaskmine, hoonete, metsade, ladude ja vooride süütamine ning telefoni- ja telegraafside rikkumine.

Vaata ka
Hävituspataljonid Eestis

Välislingid
 ÜK(b)P Keskkomitee määrus 24. juuni 1941 Hävituspataljonide loomise kohta (Постановление Политбюро ЦК ВКП(б)о мероприятиях по борьбе с парашютными десантами и диверсантами противника в прифронтовой полосе), vene keeles

Nõukogude Liit Teises maailmasõjas

lt:Naikintojų batalionai#Stribai Lietuvoje
Arda Turan

Arda Turan (sündinud 30. jaanuaril 1987 İstanbulis) on Türgi jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Galatasaray ja Türgi jalgpallikoondises.

Ta on tulnud kahel korral Hispaania meistriks ja Hispaania karika võitjaks. 2013–14 hooajal aitas ta Madridi Atléticol jõuda Meistrite Liiga finaali.

Klubikarjäär

Galatasaray 
Turan mängis Galatasaray noortesüsteemis ja ta valiti 2004–05 hooajal esimeeskonda.

Hooajaks 2005–06 andis Galatasaray Arda laenuks klubile Vestel Manisaspor.

2009. aastal nimetati ta meeskonna kapteniks.

Madridi Atlético 
2011. aastal liitus Arda 12 miljoni euro eest Hispaania kõrgliiga klubiga Madridi Atlético. Tehing tegi temast aegade kallima Türgi mängija.

Ta tegi oma debüüdi Atléticos 28. augustil vahetusmängijana Osasuna vastu. Mängus Celtic'iga Euroopa Liigas lõi ta oma debüütvärava.

2013–14 Meistrite Liiga poolfinaalis lõi ta Chelsea vastu ühe värava ja aitas Madridi klubil pääseda finaali.

Samal hooajal tuli ta Madridi Atlético särgis esimese Türgi mängijana Hispaania meistriks.

Barcelona 
Turan liitus 34 miljoni euro eest 6. juulil 2015 Barcelonaga.

Ta ei saanud klubi mängijate registreerimiskeelu pärast kuni 2016. aasta jaanuarini Barcelona meeskonnas mängida.

Hooajal 2015–16 võitis ta Barcelonaga La Liga ja Copa del Rey. 

2016. aasta Hispaania superkarikas lõi ta kaks väravat. 

6. detsembril 2016 lõi Arda Turan Meistrite Liiga alagrupi viimases mängus kübaratriki Mönchengladbachi Borussia vastu. 27. mail 2017 tuli ta klubiga Hispaania karikavõitjaks, kui Barcelona alistas finaalis Alavési 3:1.

Koondisekarjäär 

Arda Turan debüteeris Türgi jalgpallikoondises 16. augustil 2006 mängus Luksemburgiga. 

25. mail 2008 lõi ta oma koondise debüütvärava sõprusmängus Uruguay vastu.

2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel lõi ta alagrupikohtumises Šveitsiga ühe värava. Viimases alagrupimängus Tšehhiga lõi ta veel ühe värava, kui Türgi võitis kohtumise 3:2 ja pääses veerandfinaali.

Turan esindas Türgit koondvõistkonnas ka 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Arda on Türgit esindanud seisuga 20. aprill 2018 sajas kohtumises ja löönud 17 väravat.

Väravad koondvõistkonnas

Saavutused

Klubid 

Galatasaray
 Süper Lig: 2007–08
 Türkiye Kupasi: 2004–05
 Süper Kupa: 2008
Atletico Madrid
 La Liga: 2013–14
 Copa del Rey 2012–13
 Hispaania superkarikas: 2014
 Euroopa Liiga: 2011–12
 Euroopa superkarikas: 2012
Barcelona
 La Liga: 2015–16
 Copa del Rey: 2015–16, 2016–17
 Hispaania superkarikas: 2016

Rahvuskoondis 
Türgi jalgpallikoondis
 Pronksmedalist 
 Euroopa meistrivõistlused: 2008

Isiklikku 
Ta valiti 2009. aastal Rahvusvahelise Jalgpalli Ajaloolaste ja Statistikute Liidu (IFFHS) poolt Euroopa populaarseimaks jalgpalluriks. Maailma jalgpallurite edetabelis jõudis ta 14. kohale.

Arda Turan on 175 cm pikkune ja kaalub 72 kg.

Viited

Välislingid 

Türgi jalgpallurid
Galatasaray SK mängijad
Madridi Atlético mängijad
FC Barcelona mängijad
La Liga mängijad
Sündinud 1987
August Vaga

August Vaga (15. märts 1893 Kehra – 11. detsember 1960 Tartu) oli eesti botaanik.

Elukäik
1913. aastal lõpetas Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. 1923. aastal lõpetas Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna loodusteaduse osakonna magistrikraadiga. 1940. aastal kaitses Tartu Ülikoolis loodusteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Fütotsönoloogia põhiküsimusi".

Aastatel 1931–1960 töötas Tartu Riiklikus Ülikoolis taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedris, oli 1947–1952 ühtlasi Eesti NSV TA Bioloogia Instituudi direktori asetäitja.

Teadustegevus
Vaga peamised uurimissuunad olid taimeanatoomia, taimede ja seente fülogenees ja süstemaatika ning fütotsönoloogia.

Vaga eestvõtmisel hakati koostama botaanikaalast oskusterminoloogiasõnastikku. Ta oli mitmeköitelise "Eesti NSV floora" väljaandmise initsiaatoreid ja I–III köite mitme peatüki koostajaid.

Ta oli Üleliidulise Botaanika Seltsi juhatuse liige.

Tunnustus
1985 – Eesti NSV riiklik preemia (postuumselt)
August Vaga nime kannab õunapuusort

Isiklikku
Tema vennad olid Alfred Vaga ja Voldemar Vaga.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti botaanikud
Tartu Ülikooli professorid
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
EÜS Ühenduse liikmed
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Maarja kalmistule maetud
Sündinud 1893
Surnud 1960
Erich Kukk

Erich Kukk (26. oktoober 1928 Misso vald – 17. november 2017) oli eesti algoloog ja looduskaitsja. 

1953. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli, mille järel oli samas taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedri õppejõud. 

Ta on avaldanud teadustöid tsüanobakterite ja rohevetikate bioloogia alalt, samuti kirjutanud veekogude reostumisest ja nende puhastamisvõimalustest ja -vajadustest.

Tunnustus
1982 Eesti NSV riiklik preemia

Isiklikku 
Tema abikaasa oli botaanik ja looduskaitsja Ülle Kukk.

Algoloogid
Eesti bioloogid
Eesti looduskaitsjad
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Eesti Looduseuurijate Seltsi auliikmed
Sündinud 1928
Surnud 2017
Malle Leht

Malle Leht (neiuna Arend; sündinud 11. detsembril 1953 Tartus) on eesti botaanik; filosoofiadoktor (PhD; 1997).

Elukäik 
Aastal 1972 lõpetas ta Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1977 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal. 

Aastast 1977 töötab ta EPMÜ Zooloogia ja Botaanika Instituudis. Aastatel 1992–1998 oli ta Tartu ülikoolis ja 1992–1995 EPMÜs õppejõud.

Teadustöö 
Oma teadustöös on ta eeskätt uurinud roosõieliste (Rosaceae) ja liblikõieliste (Fabaceae) bioloogiat, eriti süstemaatikat ja morfoloogiat. 

Ta on üks 1998. aastal ilmunud "Eesti punase raamatu" autoreid, samuti osalenud teose "Balti floora" koostamisel ning 1999. ja 2007. aastal ilmunud "Eesti taimede määraja" toimetaja.

Teosed
Leht, Malle 2010. Eesti taimede määraja. (3. parandatud trükk.) Tartu: EMÜ, Eesti Loodusfoto.

Tunnustus 
1999 – Eesti Vabariigi teaduspreemia

Isiklikku 
Tema isa oli meditsiiniteadlane Ülo Arend (1928–1991), ema Õie Arend (1927–2017) oli Tartu Ülikooli arstiteaduskonna lõpetanud mikrobioloog, vend Andres Arend on Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professor.

Viited

Välislingid

Eesti botaanikud
Eesti Maaülikooli õppejõud
Tartu Ülikooli õppejõud
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1953
Aino Kalda

Aino Kalda (kolleegide hulgas ka Anu Kalda, 19. august 1929 Tallinn) on eesti botaanik, brüoloog; bioloogiakandidaat.

Elukäik
1953. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli.

Aastatel 1959–1973 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedris ja aastatel 1973–1996 Eesti Metsainstituudis.

Teadustegevus
Ta uuris Eesti salu- ja laialehiste metsade taimekooslusi, eriti samblaid, samuti tegelnud Eesti kaitsealade taimkatte uurimise ja inventeerimisega. 

Ta propageeris Eesti taimestiku kaitset. Ta on kirjutanud botaanikaalaseid aimeteoseid.

Tunnustus
1982 Eesti NSV riiklik preemia

Viited

Välislingid
Intervjuu Aino Kaldaga

Eesti botaanikud
Brüoloogid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1929
It Came from Outer Space

"It Came from Outer Space" on 1953. aasta USA ulmefilm.

Süžee
Algaja astronoom John Putnam näeb koos naise Ellen Fieldsiga oletatavat meteoori langemas nende maja lähedusse. John ronib meteoriidi tekitatud kraatrisse ning leiab sealt kosmoselaeva. Peagi mattub laev maapinna alla ning keegi ei usu Johni juttu.

Peagi hakkab mitmetes inimestes toimuma seletamatuid muutusi. Nimelt on tulnukad nad vangistanud ja ise nende kuju võtnud, et selle abil oma kosmoselaeva katkiseid juppe tervetega asendada ja kosmosesse tagasi lennata.

Peaosatäitjad
Richard Carlson (John Putnam)
Barbara Rush (Ellen Fields)
Charles Drake (šerif Matt Warren)
Joe Sawyer (Frank Daylon)
Russell Johnson (George)
Dave Willock (Pete Davis)
Robert Carson (reporter Dugan)
Virginia Mullen (pr Daylon)
Kathleen Hughes (George'i tüdruk Jane)
Paul Fix (puudub tiitritest; nõukogu liige)
Robert Henry (puudub tiitritest; Posseman)

Ameerika Ühendriikide filmid
1953. aasta filmid
Johannes Leopold Jüris

Johannes Leopold Jüris (4. oktoober 1870 Tallinn – 26. jaanuar 1937 Tallinn) oli Eesti pedagoog, Tallinna linnaametnik ja ühiskonnategelane, Majaomanikkude Koja esimees 8. oktoobrist 1936 kuni surmani 1937. aastal.

Kuni eestistamiseni 1935. aastal Johannes Leopold Jürgens.

Johannes Leopold Jürgens õppis Tallinna kubermangugümnaasiumis, Hugo Treffneri eragümnaasiumis ja Tartu ülikooli õigusteaduskonnas (1894–1898).

Ta oli õpetaja Hugo Treffneri eragümnaasiumis (1895–1902) ja Varssavi kadetikorpuses (1902–1907). Seejärel oli aastail 1907–1909 Rahvahariduse Ministeeriumi Tartu õpperingkonna Tallinna 1. ringkonna rahvakoolide inspektor. Selle järel õpetaja Tallinna reaalkoolis (1915–1918), Elfriede Lenderi Eragümnaasiumis (1919–1931) ja vene eragümnaasiumi direktor (1918–1919).

Johannes Leopold Jüris oli Tallinna linnanõunik (1909–1915 ja 1924–1930), Tallinna abilinnapea (1924–1927) Tallinna Linnavalitsuses.

Ta oli Tallinna Majaomanikkude Seltsi abiesimees aastast 1924 ja Eesti Majaomanikkude Seltside liidu esimees aastast 1924, Tallinna Noorte Meeste Kristliku Ühingu abiesimees aastail 1923–1925, esimees aastast 1925 ja Tallinna Linnapanga direktor (1931–1935). Tallinna Kaupmeeste Diskonto- ja Laenupanga nõukogu esimees ja Majaomanikkude Koja esimees aastail 1935–1937.

Artikleid 
 Rahvuskogu teise koja tähtsus. Uus Eesti, 31. jaanuar 1936, nr. 30, lk. 5.

Välislingid 
 

Tallinna linnavolikogu liikmed
Tallinna Linnavalitsus
Majaomanikkude Koja liikmed
Eesti õpetajad
Eestistatud nimega inimesed
Kalamaja kalmistule maetud
Sündinud 1870
Surnud 1937
Tõnu Viik (astronoom)

Tõnu Viik (sündinud 12. detsembril 1939 Iru vallas Rohuneeme külas) on eesti astronoom.

Põhiliseks teadustöö suunaks on olnud kiirguslevi probleemide lahendamine.

Tõnu Viik on lugenud Tartu Ülikoolis teoreetilise astrofüüsika aluste, Universumi füüsika ja tähtede füüsika kursuseid ning viimasel ajal ka matemaatilise füüsika võrrandite kursust.

Elulugu 
Ta lõpetas 1954. aastal Viimsi 7-klassilise Kooli ja 1958. aastal Tallinna 2. Keskkooli.

Ta on töötanud Tartu Observatooriumis (endiste nimedega TA Füüsika ja Astronoomia Instituut ning TA Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituut) alates 1963. aastast, 1985–1999 instituudi direktorina.

Ta oli Eesti Looduseuurijate Seltsi president aastatel 2008–2014 ja valiti seltsi auliikmeks 2014. aastal.

Tunnustus
 2000 – Valgetähe III klassi teenetemärk
2021 – Eesti teaduse populariseerimise auhind (elutööpreemia)

Kirjandus 
 Autor Tõnu Viik, "Astronoomialoengud", ISBN 9789916603567, 2020

Viited

Välislingid
 Tõnu Viigi koduleht
 

Eesti astronoomid
Eesti atmosfäärifüüsikud
Tartu Ülikooli õppejõud
Eesti Looduseuurijate Seltsi presidendid
Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna vilistlased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1939
Harilik kuslapuu

Harilik kuslapuu (Lonicera xylosteum) on kuslapuuliste sugukonda kuslapuu perekonda kuuluv heitlehine mitmeaastane põõsas. 

Rahvapärased nimetused: kuusmapuu, kuusmann, kukepuu, takispuu, kohlap.

Kirjeldus 
Kuslapuu lehed on hallikasrohelised ja need on nii alt- kui pealtpoolt lühikeste karvakestega kaetud. Puu õite värvus varieerub valgest kollakasvalgeni. 

Kuslapuu sügavpunased marjad on mürgised.

Kasvukoht
Kuslapuu eelistab kasvada kuuse enamusega metsades ja puisniitudel. Eestis pärismaine ja sageliesinev.

Ökoloogia
Kuslapuu-sõrmiktiiva röövik toitub harilikul kuslapuul.

Vaata ka 
sinine kuslapuu
Eesti pärismaised põõsad

Viited

Kirjandus
 Ingerpuu, Nele. 2016. Kuslapuu: tavaline, kuid vähe tuntud Eesti Loodus 12: 23-25

Välislingid 
 

Kuslapuulised
Eesti pärismaised põõsaliigid
Proov 583

Proov 583 oli eesti ansambel, mis saavutas kaheksakümnendate esimesel poolel populaarsuse kaveritega, aga leidis hiljem ka isikupärasema stiili, kui nii võib nimetada europopdiscorocki Europe’i ja Katrina & The Waves’i piirimailt. Niisuguse tulemuse saab võib-olla siis, kui pillimehed on hingelt intellektuaal- või hevirokkarid, aga mängivad muusikat, mis ka kultuurimajades tantsule kutsuks.

Algus
Nõukogude aja nõuete kohaselt tegutsesid harrastusansamblid ettevõtete egiidi all. Proov 583 sai prooviruumid Juveelitehase juurde ja sellest ka ansambli nimi. Laulma kutsuti saates "Kaks takti ette" säranud Thea Paluoja. Omaloomingu eest hoolitsesid esmajoones Lauri Laubre ja Endel Jõgi. Pretensioonikamatele lugudele andis Yesi hõngu Hillar Norralti kõrge tenor. 

1985. aastal oli ansambli liikmetest moodustunud ansambel Linnu Tee, ning 1987. aasta alguses ansambel Proov 583 laguneski.
Tema liikmed Kliimask ja Jõgi jätkasid grupis P3, Lepasoo Mahavokis ja Patte Rujas Urmas Alenderi kõrval teise solistina.

Ansamblil pole teada olevalt välja antud ühtki helikandjat, mis sisaldaks ainult nende muusikat.

Liikmed
Thea Paluoja  - vokaal
Hillar Norralt  - vokaal
Indrek Patte - vokaal, kitarr
Endel Jõgi - vokaal, kitarr
Lauri Laubre - klahvpillid
Margus Kliimask - basskitarr
Jüri Mazurcak - trummid
Tarvi Jaago - trummid
Peeter Stranberg - trummid

Mõned tuntumad laulud
Sinu juures (Thea Paluoja)
Ei pöördu aeg (Indrek Patte)
Kuhu tee sind viis (Thea Paluoja)
Kuni veel sind hoida suudan (Thea Paluoja)
Nad ei tea (Thea Paluoja)
Ei näe (Thea Paluoja, laulule väntas muusikavideo Tallinnfilm muusikafilmiks "Pingul keel")
Trooja vari (Hillar Norralt)
Väike lillemüüja (Thea Paluoja)
Öised teed (Thea Paluoja)
Telefon (Indrek Patte)
Nähtamatu (Indrek Patte)
Ma siiski jään (Indrek Patte)
Üks öö (Thea Paluoja)
Asjatu vaev (Thea Paluoja)
Mängudemaa
Õnnemaa

Viited

Välislingid
Lehekülg Eesti Ansamblite Andmebaasis
Lehekülg Rate You Music andmebaasis

Eesti ansamblid
Metropolis Pt. 2: Scenes from a Memory

"Metropolis Pt. 2: Scenes from a Memory" on Ameerika progressiivse metal'i ansambli Dream Theater kuues stuudioalbum, mis ilmus 1999. aastal. 

See oli ansambli esimene stuudioalbum, kus nende uus liige Jordan Rudess mängis klahvpille, mõjutades tugevalt nende loomingut. Fännid võtsid selle plaadi innukalt vastu ning pidasid seda paremaks kui eelmist stuudioalbumit "Falling Into Infinity".  

Muusikaliselt sarnaneb plaat väga nende teise stuudioalbumiga "Images and Words", tegelikult on terve plaat järjeks nende "Images and Wordsi" loole "Metropolis Pt. 1: The Miracle and the Sleeper". "Metropolis Pt. 2" jutustab terve loo mehest, kes hüpnoteraapia abil õpib tundma oma eelmist elu. Peategelane Nicholas saab teada, et oli eelmises elus neiu Victoria, kes tapeti jõhkralt, ning Nicholas soovib saada teada, miks ja kuidas see juhtus.

Plaadi lood
"Overture 1928"
"Strange Deja Vu"
"Through My Eyes"
"Fatal Tragedy"
"Beyond This Life"
"Through Her Eyes"
"Home"
"The Dance of Eternity"
"One Last Time"
"The Spirit Carries On"
"Finally Free"

1999. aasta albumid
Ludmilla Toon

Ludmilla Toon (sündinud 9. juunil 1946 Tartus) on eesti muusikapedagoog ja koorijuht.

Ta lõpetas Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli 1966. aastal koorijuhi ja muusikaõpetajana ning Tallinna Riikliku Konservatooriumi 1972. aastal samal erialal.

1970–1979 ja 1989–1991 õpetas ta Kingissepa Lastemuusikakoolis klaverit ja muusikaliteratuuri. 

Ludmilla Toon on olnud ka 130-aastase Saaremaa segakoori Lyra kõige kauaaegsem koorijuht. Ta on asutanud ka kirikumuusika kooli.

Aastail 1999–2006 oli ta Saaremaa Muusikahariduse Sihtasutuse kaudu Kuressaare Ooperipäevade korraldaja.

Tunnustus 
1993 Eesti Taassünni auhind
1998 Saare maavalitsuse teeneteplaat
2000 Saaremaa aasta naine
2000 Hendrik Krummi nimeline kultuuristipendium
2004 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited 

Eesti koorijuhid
Eesti muusikapedagoogid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1946
Aasta naine

Aasta naine on aunimetus, mida annab alates 1993. aastast igal aastal Eesti Ettevõtlike Naiste Assotsiatsioon. 

Sama organisatsioon on välja andnud ka aastate naise aunimetust.

Laureaadid

Siiani on aasta naise aunimetuse pälvinud:

1993 – Daisy Järva, turismiettevõtja ja turismiettevõtete koostöö edendaja
1994 – Heidi-Ingrid Maaroos, arstiteadlane, Eesti perearstinduse algataja
1995 – Aino Valgma, koduloolane ja kohaliku elu edendaja
1996 – Annely Ojastu, invasportlane, paraolümpiamängude kuldmedalivõitja
1997 – Ivi Eenmaa, raamatukogundustegelane ja poliitik
1998 – Liis Klaar, Pelgulinna Sünnitusmaja Toetusfondi nõukogu esimees, Riigikogu liige aastatel 1999–2003, hilisem Eesti Lion’si piirkonna asekuberner
1999 – Tiia-Ester Loitme, dirigent
2000 – Žanna Botvinkina, Kehra Tselluloosi- ja Paberivabriku Horizon tegevjuht
2001 – Leida Kikka, ASi Samelin juhatuse esimees ja tegevdirektor
2002 – Merike Martinson, arst ja munitsipaalpoliitik
2003 – Birute Klaas, Tartu Ülikooli prorektor
2004 – Marika Mikelsaar, mikrobioloog
2005 – Signe Ratso, Euroopa Komisjoni väliskaubanduse peadirektoraadi juhtivnõunik
2006 – Maie Orav, tantsupedagoog, esimese Eesti meeste tantsupeo mõtte algataja ja pealavastaja
2007 – Anna Levandi, treener
2008 – Kauksi Ülle, võro luuletaja ja kultuuritegelane
2009 – Aet Maatee, Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutuse juht
2010 – Kristina Šmigun-Vähi, suusataja
2011 – Tea Varrak, riigiametnik ja teadusadministraator
2012 – Maike Parve, naistearst
2013 – Katri Raik, Narva kolledži direktor
2014 – Reet Aus, moe-, teatri- ja filmikunstnik
2015 – Marina Kaljurand, Eesti välisminister
2016 – Helve Särgava, Harju maakohtu juht
2017 – Mari-Liis Lill, näitleja ja lavastaja
2018 – Eva Truuverk, maailmakoristuspäeva "Teeme ära!" eestvedaja
2019 – Emöke Sogenbits, HANZA Mechanics Tartu ja Narva tehaste juht

Vaata ka
Aastate naine
Aasta ema
Aasta aatenaine

Eesti aunimetused‎
Bodø

Bodø (Lule saami keeles Bådåddjo) on linn Norras,  Nordlandi maakonna ja Bodø valla keskus.

Bodø elanike arv oli 2008. aasta andmetel 36 073. Linna pindala oli 13,81 km², rahvastiku tihedus 2467 in/km². 

Bodø sai linnaks 1816.

Linnas tegutseb jalgpalliklubi FK Bodø/Glimt.

Vaata ka 
 Bodø lennujaam
 Bodø sadam

Viited

Välislingid 

Norra linnad
Bodø vald
Narvik

Narvik on linn Norras Nordlandi maakonnas Ofoteni ringkonnas põhja pool põhjapolaarjoont Ofotfjordeni idaosa lõunarannikul Rombakeni ja Beisfjordeni vahelisel Narviki poolsaarel, Narviki valla keskus.

Loodus

Kliima 
Golfi hoovuse tõttu on kliima suhteliselt leebe. Kuigi linn paikneb põhjalaiusel 68°25', on külmima kuu jaanuari keskmine temperatuur –4,5 °C ja aasta keskmine temperatuur 3,7 °C.

Majandus 

Narvikis on tähtis sadam, mis Golfi hoovuse tõttu on aasta ringi jäävaba. Selle kaudu eksporditakse Rootsi Kiruna piirkonna rauamaaki.

Raudteeühendus 
Narviki raudteejaam on Euroopa põhjapoolseim raudteejaam (pisut lõunapoolsem on Murmanski raudteejaam. Lõuna-Rootsist saab sinna Kiruna kaudu sõita ilma ümberistumisteta. Ülejäänud Norra raudteevõrguga (mille põhjapoolseim jaam on Bodø raudteejaam) ühendus puudub.

Lennuühendus 
Linna lähedal on Narviki Framnesi lennujaam, mis teenindab ainult väiksemaid lennukeid. Umbes 80 km kaugusel Evenesi vallas on suurem lennujaam – Harstad/Narviki lennujaam.

Ajalugu 

Asula tekkis pärast seda, kui rajati raudtee Malmbanan Kiruna rauamaagimaardla paremaks kasutamiseks.

Teine maailmasõda 
Teise maailmasõja ajal oli Narvik Saksamaa sõjatööstusele eriti tähtis, sest sealtkaudu toodi Saksa okupatsiooni ajal Norras Saksamaale Rootsi rauamaaki. Seda veeti sealt eriti Emdenisse, mis oli peaaegu kogu 20. sajandi jooksul põhiline sadamalinn, kust rauamaak Ruhri piirkonda saabus.

9./10. aprillil algas Narviki lahing linna vallutamiseks. Lahingu käigus purustasid Saksamaa pommituslennukid Heinkel He 111 suure osa linnast.

Sadam ja linn jäid peaaegu sõja lõpuni sakslaste kätte.

Pärast sõda 
Pärast sõda taastati linn peaaegu täielikult.

Tuntud narviklasi 
Narvikis on sündinud kahevõistleja Kristian Hammer ja džässlaulja Kjersti Stubø.

Viited

Välislingid 

Norra linnad
Nordlandi maakond
Sadamalinnad
Ääsmäe–Hageri tee

Ääsmäe–Hageri tee (registrinumbriga 11247) on kõrvalmaantee Saue ja Kohila valdades. Tee pikkus on 13,2 km.

Tee saab alguse Tallinn–Pärnu–Ikla maantee Ääsmäe liiklussõlmest Ääsmäe külas (Saue vald) ja lõpeb Kernu–Kohila tee üheksandal kilomeetril Hageri küla ja Hageri aleviku piiril (Kohila vald). 

Tee kulgeb läbi Ääsmäe, Tagametsa, Pärinurme, Maidla, Lümandu, Sutlema ja Hageri küla ning Hageri aleviku.

Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 10 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.

Teega ristuvad esimesel kilomeetril Ääsmäe traktori tee, Ääsmäe tee, Ääsmäe mõisa tee ja üks Ääsmäe liiklussõlme ühendusteedest ning seitsmendal kilomeetril Kiisa–Maidla tee.

Kuni Ääsmäe teeni on tee asfaltkattega, järgneb lühike mustkattega teelõik. Kuni 4. kilomeetrini on tee pinnatud kruusatee, edasi jätkub kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus on kuni Kiisa–Maidla teeni 200–500 autot ööpäevas, edasi kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiiranguid teel pole. Teevalgustus on Ääsmäe liiklussõlme piirkonnas.

Eesti kõrvalmaanteed
Saue vald
Kohila vald
Almería

Almería on linn Hispaanias Vahemere rannikul, Almería provintsi keskus.

Ajalugu 

Linna asutas 955. aastal ‘Abd ar-Raḩmān III. Linna Al-Meraya kindlus oli Alhambra järel suurim mauride kindlus Vahemere rannikul.

1489. aastal läks linn kristlaste valdusse. 16. sajandil tabas linna vähemalt neli maavärinat, neist 1522. aasta oma jättis kogu linna varemetesse. 1568 aeti linnast välja viimased muslimid. 17. sajandil kimbutasid linna berberi mereröövlid.

1950ndatel algas majanduslik tõus turismi arengust toetatuna.

Sport 

Linna jalgpalliklubi UD Almería mängib Hispaania kõrgliigas.

Viited

Välislingid 

Almería koduleht
Depressiivsed Eesti väikelinnad

"Depressiivsed Eesti väikelinnad" on ansambli HU? laul ja 2008. aastal ilmunud singel albumilt "Film".

Ajalugu 
Sõnade autor Leslie Laasner tõdes, et tegu on autobiograafilise lauluga. Tekstiga soovis ta illustreerida Eestimaa väikseid maakohti. "Depressiivsete Eesti väikelinnade" valmimist inspireerisid nii autori elu Märjamaal kui ka puhkehetked Valgas.

Laulu ühiskonnakriitiline tekst äratas palju tähelepanu. Postimees küsis 20. juuli 2008 lugejaküsitluses, kas lugejad peavad laulu sisu õiglaseks. Ligi 1500 lugejast vastas 71,4 protsenti jaatavalt ja 28,6 protsenti eitavalt.

Edetabelid ja tunnustused 
 1. koht – Raadio 2 saates "Edetabel R2 Top 20"
 3. koht – "Numero Uuno 2008" (Raadio Uuno) laulude edetabelis
 4. koht – Raadio 2 Aastahitt 2008 Eesti lugude edetabelis (Raadio 2 Eesti Lood 2008 Top 40). Laul kogus 957 häält, edestades suurelt muid albumi "Film" palu nagu "Absoluutselt" (23. koht, 219 häält) ja "UV Faktor 5" (24. koht, 211 häält)

Teised esitajad 
 "Aastahitt 2008" galal klubis "Club von Überblingenis" esitas laulu Raadio 2 kuulajate koostatud Unistuste Bänd 2008.
 Kaire Vilgats esitas laulu TV3 saatesarjas "Eesti otsib lemmiklaulu".
 Eliisa Kõiv esitas laulu TV3 saatesarjas "Eesti otsib superstaari".

Viited

Välislingid 
 HU? laulu "Depressiivsed Eesti väikelinnad" sõnad
 Postimehe kirjad: Kellel on depressioon ja miks? Kirjad. Postimees, 13. juuni 2008
 Jaanus Kulli. Hannaliisa Uusma: me ei tahtnud lauluga sugugi haiget teha!. Õhtuleht, 2. juuni 2008 
 Lauri Linnamäe. Depressiivseimas väikelinnas ümbritseb trööstitu miljöö rõõmsaid inimesi. Postimees, 19. juuli 2008
 Skandaalne laul pahandab väikelinlasi. LõunaLeht, 7. juuli 2009
 Laulu "Depressiivsed Eesti väikelinnad" video Youtube'is
 2009 "Aastahitt – Unistuste Bänd – "Depressiivsed Eesti väikelinnad" (video)

Eesti laulud
2008. aasta singlid
Leppneeme sadama tee

Leppneeme sadama tee (registrinumber 11253) oli kõrvalmaantee Viimsi vallas Leppneeme külas. Tee pikkuseks oli 0,4 km.

Tee sai alguse Leppneeme tee kolmandal kilomeetril ning lõppes Leppneeme sadamas.

Tee ei ületanud ühtegi silda ega truupi. Bussipeatusi teele ei jäänud.

Tee oli mustkattega. Tee oli klassita. Liiklussagedus teel oli kuni 200 autot ööpäevas.

Endise riigitee ulatuses on tee liikluspind (aadressiobjekt) Leppneeme Sadama tee.

Eesti kõrvalmaanteed
Viimsi vald
Jõelähtme tee

Jõelähtme tee (registrinumbriga 11259) on 0,1 km pikkune kõrvalmaantee Jõelähtme vallas Jõelähtme külas. Tee saab alguse Tallinn–Narva maantee kahekümne neljandal kilomeetril ja lõpeb Jõelähtme–Kemba tee viiendal kilomeetril. Tee ei ületa ühtegi silda ega truupi. Bussipeatusi teele ei jää.

Tee on mustkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on 200-500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.

Eesti kõrvalmaanteed
Jõelähtme vald
Hannaliisa Uusma

Hannaliisa Uusma (sündinud 8. juulil 1986) on Tartust pärit eesti laulja ja sotsioloog.

Muusikaline karjäär 
2007. aastast hakkas Uusma laulma ansamblis HU?, mille nimi tuleneb osalt tema initsiaalidest, osalt on aga sõnamäng inglise küsisõnaga who? ("kes?"). 

Televaatajatele tutvustas ta ennast saatesarjas "Kaks takti ette". Ta on teinud koostööd Chalice'i ja Jan Uuspõlluga.

Haridustee 
Ta õppis Ülenurme muusikakooli laulustuudios Ursel Oja juures. 2008. aastal kaitses ta Tallinna Ülikoolis bakalaureusetöö sotsioloogia erialal ning 2011. aastal lõpetas sealsamas sotsioloogia magistrantuuri kultuurisotsioloogiat ja soouuringuid sünteesiva magistritööga. 2012. aastast on ta popmuusika ja soouuringute lektor ning õpib doktorantuuris Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia muusikateaduste osakonnas. Doktoritöö fookuses on postsotsialistlik mehelikkus.

Ühiskondlik tegevus 
Uusma on Eesti Naisuurimus- ja Teabekeskuses tegelenud soolise võrdõiguslikkuse edendamisega.

Välislingid

 
 Margit Tõnson "Manöövrid naiselikkusega" Eesti Ekspress, 11. detsember 2011 (Hannaliisa Uusma intervjuu)

Eesti lauljad
Sündinud 1986
Park

Park (varasema eestikeelse nimetusega puiestik) on mitmekesise taimestikuga, sealhulgas puude või põõsastega haljasala.

Park võib olla täies ulatuses tehiskooslus (mõned linnapargid) või natuke kohendatud looduslik kooslus (pärandkooslus): parkmets. 

Park võib olla puhkekoht või asula kujunduselement. Park on ühtlasi maastikuarhitektuuriline objekt.

Tänapäeval on enamik parke riiklikus või munitsipaalomandis, mõni eraomanduses. Enamikku parkidesse on pääs kõigile avatud ja tasuta, aga nii riiklikus, munitsipaal- kui ka eraomanduses olevate parkide seas leidub erandeid.

Ajalugu

Esimesed pargid tekkisid keskajal jahiparkidest, mis olid ette nähtud jahipidamiseks kuningale ja aristokraatiale. Jahipargid olid tavaliselt ümbritsetud tihedate hekkidega, et hoida jahiloomi sees- ja lihtrahvast väljaspool.

Tööstusliku pöörde ajal jahiparkide tähtsus vähenes ja pikapeale nad kaotati. Neid asendasid teistsugused pargid, mis olid avalikkusele avatud. Inimesed said seal ringi jalutada, ilusat loodust nautida, piknikku pidada, vahel ka kala püüda.

Eesti ala pargid
Eestis rajati esimesed pargid 17. sajandil mõisasüdamete ümber. 20. sajandi algul oli Eestis ligikaudu 1500 mõisa- ja kirikuparki, 50 linnaparki ja 200 taluparki.

2007. aastal oli Eestis 548 looduskaitsealust parki ja puistut.

Vaata ka
 aed
 Inglise park
 jahipark 
 linnapark
 looduspark
 lossipark
 mõisapark
 paljastu
 pargiarhitektuur
 parkmets
 Prantsuse park
 puiestee
 rahvuspark
 Tallinna parkide loend
 Tartu parkide loend

Viited

Kirjandus
 Olev Abner, Silja Konsa, Kersti Lootus, Urve Sinijärv (koost.). "Eesti pargid 1". Tallinn: Varrak, Keskkonnaministeerium 2007.
 Ethel Brafmann. "Pargid Eestis". Tallinn: Eesti Raamat 1980.
 Mart Külvik, Juhan Maiste (toim.). "Park on paradiis looduses ja kunstis". Tartu: Eesti Maaülikool 2009.

Välislingid 

 Linda Järve "Kadrioru park võimaldab avastusi". Õpetajate Leht, 2. märts 2001 

 
Maastikuarhitektuur
Martin Harnik

Martin Harnik (sündinud 10. juunil 1987 Hamburgis) on Saksamaalt pärit jalgpallur, kes mängib Saksamaa tugevuselt viienda liiga klubis TuS Dassendorf ründaja ja ründava poolkaitsja positsioonil.

Aastatel 2007–2017 oli ta Austria jalgpallikoondise liige, debüteerides 22. augustil 2007 Viinis peetud kohtumisel Tšehhi rahvusmeeskonnaga. Sama mängu 78. minutil lõi ta ka oma rahvusvahelise karjääri esimese värava, viigistades kohtumise tulemusega 1:1.

Ta on 1,85 m pikkune ja kaalub 72 kg.

Elulugu

Martin Harnik sündis Saksamaal Hamburgis sakslasest ema ja austerlasest isa pojana ega ole kunagi püsivalt Austrias elanud. Vaatamata sellele otsustas ta siduda oma rahvusvahelise karjääri just Austria, mitte Saksamaa jalgpallikoondisega.

Jalgpalli hakkas ta mängima viieaastaselt 1992. aastal Hamburgi spordiklubi TSV Kirchwerder lastemeeskonnas, kus mängisid juba tema vanemad vennad Jan ja Heiko. Paralleelselt mängis ta ka tennist, kuid langetas 13-aastaselt valiku jalgpalli kasuks. 2005/2006. aasta hooaja talvevaheajal läks ta üle klubisse Werder Bremen, kus mängib alates 2007. aastast elukutselise mängijana põhikoosseisus. Tema esimene leping Bremeni klubiga kestab 2010. aastani.

Esimene Saksamaa Bundesliga kohtumine toimus Harniki jaoks 25. augustil 2007 Nürnbergi klubi 1. FC Nürnberg vastu. Ta tuli väljakule 61. minutil tehtud vahetuse tulemusel. Sama kohtumise 69. minutil lõi ta ka oma esimese värava Bundesligas, viies Bremen Werderi tulemusega 1:0 võidule.

Harnik osales Austria koondmeeskonna koosseisus ka 2008. aasta Euroopa meistrivõistluste kohtumistes. Enne 16. juunil 2008 toimunud kohtumist Saksamaa meeskonnaga kommenteeris ta 13. juunil antud intervjuus eelseisvat mängu sõnadega: "Sakslased on nüüd korralikult surve all ja teevad oma püksid täis." Austria küll kaotas kohtumise tulemusega 0:1, kuid Harniki sõnade valik leidis laialdast vastukaja.

Klubid

Werder Bremen (2007–2009)
Fortuna Düsseldorf (2009–2010)
VfB Stuttgart (2010–2016)
Hannover 96 (2016–2018)
Werder Bremen (2018–2020
TuS Dassendorf (2020–)

Viited

Välislingid

Martin Harniki ametlik veebileht (saksa keeles)

Saksamaa jalgpallurid
Austria jalgpallurid
Bremeni Werderi mängijad
Fortuna Düsseldorfi mängijad
VfB Stuttgardi mängijad
Hannover 96 jalgpallurid
Bundesliga mängijad
Sündinud 1987