joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hara (Lääne-Nigula)

Hara on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Noarootsi valda.

Hara küla asub poolsaarel Hara viigi ja Vööla mere vahel. Haras asub ka väike, kuid keeruka sissesõiduga sadam (59°05'24"N 23°31'43"E). Sadamat renoveeriti 2017. aastal. Külas on bussipeatus Hara tr, Hara ja Aulepa piiril ka Hara teeristi bussipeatus.

Hara poolsaar oli ajalooliselt Noarootsi ja mandri vaheline Läänemere laid, mis ühines mandriga umbes 19. sajandil. Aastal (1341 pandi kirja nimi Kerkenlayde, mida Paul Johansen on soovitanud lugeda Herkenlayde ning mis tema oletuse kohaselt tähistab Hara laidu.

Esimesed andmed asustusest Hara lahe ja Vööla mere vahelisel alal pärinevad aastast 1442, mil nimetati paika Lutteke Herge. Aastast 1437 pärineb nimekuju Harge, aastast 1549 Harcke-laid, aastast 1565 Stor Harghen,  aastast 1586 Harakyll-Holma, aastast 1667 Hargen. Aastal 1798 pandi kirja Gr. u. Kl. Harga, ehk siis kaks asulat. Aastal 1913  pandi kirja nimekuju Harja. Rootsi pruugis on õieti kaks Hara küla: Stor-Harga (tõlkes suur Hara, eesti tavas lihtsalt Hara), ja Lill-Harga (tõlkes väike Hara, eesti keeles Vööla küla). Esimene neist kuulus Paslepa, viimane Vööla mõisa alla. Hara ja Vööla küla liideti aastal 1977.

Paul Johansen lähtus küla nime tõlgendamisel nimekujust Herkenlayde,  ehk siis algkuju oleks  tulenenud sõnadest härg : härja ja laid. Ala oli kasutusel karjamaana, kandes siis nime Härjalaid. Adolf Schück lähtus nimeseletusel vanarootsi keelest, kus harg oli ohverdamiskoht. Marianne Blomqvist ja E. Lagman tuletavad rootsi Harga sõnadest harg, harj või keskaegsest ia- liitelisest tuletisest haerghe (kivine, raskesti läbitav maa). Nimetüüp esineb ka Rootsis, näiteks linnanimena Torshälla (vanasti Thorsherghe). Hara küla oli keskajal tuntud mereröövlite tegutsemispaigana, mida Lagmani arvates tunti  seal asuva kivise künka järginime all Harg või Haerge. Püsiasustuse tekkides saanud siis küla nimeks Harga, mille a-lõpp on omane selle paikkonna talunimedele.

Hara territooriumile jääb Karjatse meri, mis asub Karjatsimere hoiualal. Osa Harast kuulub Silma looduskaitseala koosseisu.

2015. aasta jaanuari seisuga elas Haras 38 inimest.

Viited

Lääne-Nigula valla külad
Suursaksa Riik

Suursaksa Riik ehk Suur-Saksamaa (saksa keeles Großdeutsches Reich; 1943–1945) oli pidevalt muutuvate piiridega Saksa natsionaalsotsialistlik impeerium Kesk- ja Ida-Euroopas teise maailmasõja ajal, Saksa Riigi õigusjärglane, millest ainult nime poolest erines.

Saksa Riiki ja Suursaksa Riiki kokku nimetatakse Kolmandaks Riigiks. See eksisteeris 1933–1945 ning algusest peale kuni peaaegu lõpuni juhtisid seda NSDAP ja Adolf Hitler.

Tänapäeval kuuluvad Suursaksa Riigi alad Austriale, Belgiale, Hollandile, Itaaliale, Leedule, Luksemburgile, Poolale, Prantsusmaale, Saksamaale, Sloveeniale, Ukrainale, Valgevenele ja Venemaale.

Kuid Suursaksa Riigi sõjalise okupatsiooni all olid selle riigi loomise ajal paljud teisedki Euroopa riigid: Norra ja Taani, Eesti ja Läti, Albaania, Bulgaaria, Jugoslaavia, Kreeka ja Rumeenia. Saksa väed olid ka Põhja-Aafrikas tänapäeva Marokos, Alžeerias, Tuneesias ja Liibüas.

Ajalugu 

Suur-Saksamaa oli Saksamaa ühendamise ajal 19. sajandil käibele tulnud mõiste, millega tähistati hüpoteetilist Austria osavõtul ühendatavat Saksamaad. Selline plaan ei läinud siiski täide ja Saksa Riik (Väike-Saksamaa) loodi Austria osavõtuta; viimane reformiti Austria-Ungariks. 

26. juunil 1943 nimetati Saksa Riik ümber Suursaksa Riigiks. 9. septembril okupeerisid Suursaksa väed Põhja- ja Kesk-Itaalia, desarmeerisid Itaalia relvajõud ning moodustasid marionetliku Itaalia Sotsialistliku Vabariigi, mida asus juhtima vangist vabastatud Benito Mussolini. Itaalia Kuningriik kuulutas 13. oktoobril Suur-Saksamaale sõja. 

8. mail 1945 kirjutasid Suursaksa ülemjuhatuse esindajad Berliinis alla Suur-Saksamaa tingimusteta kapituleerumise aktile, mis jõustus 9. mail. 2.–23. mail Flensburgis tegutsenud Karl Dönitzi valitsus üritas tagajärjetult separaatset kapitulatsiooni lääneliitlastele.

Pärast seda, kui liitlased olid Saksamaa sõjas purustanud, kaotas Saksamaa kõik maa-alad, mille ta oli sõja ajal ja vahetult enne seda liidendanud. Saksamaa põlistel aladel, mida teistele riikidele ei antud, moodustati neli okupatsioonitsooni, mida haldasid sõja võitnud nelja tähtsaima riigi võimud. Need riigid olid NSV Liit, USA, Suurbritannia ja Prantsusmaa. Hiljem moodustati NSV Liidu okupatsioonitsoonist Saksa Demokraatlik Vabariik ja kolmest ülejäänust Saksa Föderatiivne Vabariik ehk Saksamaa Liitvabariik, mis omavahel ühinesid alles 1990.

Suursaksa Riigi ellujäänud juhtide üle mõisteti kohut Nürnbergi protsessil, kus paljud neist süüdi mõisteti, sealhulgas mõnedki surma. Suursaksa Riigi ametlik ideoloogia natsionaalsotsialism mõisteti hukka ning see on tänapäevani maailmas põlu all ja mõnes riigis, sealhulgas Saksamaal, koguni keelustatud.

Saksamaa ajaloolised riigid‎
Fašism
Częstochowa

Częstochowa on maakonnaõigustega linn Lõuna-Poolas Sileesia vojevoodkonnas. Asub Warta jõe ääres.

Ajalugu 

Linn on rajatud 11. sajandil. Aastal 1377 sai ta linnaõigused. Aastal 1382 rajasid pauliinid linna kloostri.

Vaatamisväärsused 

Częstochowa tuntuim ehitis on Jasna Góra kloostri kompleks, mis on palverännakute sihtkoht (tähtsuselt ja külastatavuselt teine Euroopas). Kloostrikompleksi basiilika juures on 106 m kõrgune kellatorn.
Kloostris Jumalaema kabelis asub tuntud Musta Madonna ikoon.

Teised vaatamisväärsused:
 Püha Zygmundi kirik
 arhikatedraal
 Püha Barbara kirik
 Püha Rochi ja Sebastiani kirik

Majandus 

Linnas on arenenud metallurgia-, masina-, tekstiili- ja paberitööstus.

Sport 

Linnas tegutseb spordi- ja jalgpalliklubi Raków Częstochowa.

Viited

Välislingid 

Częstochowa portaal
Jasna Góra klooster
Forum Czestochowa

Sileesia vojevoodkonna linnad
Robert Fico esimene valitsus

Robert Fico esimene valitsus oli Slovakkia valitsus, mis moodustati 2006. aasta valimiste järel ning astus ametisse 4. juulil 2006; valitsus oli ametis 8. juulini 2010 (mil võimu võttis üle Iveta Radičova valitsus). 

Erakorralised valimised võitnud populistlikuvõitu vasakerakond SMER-sotsiaaldemokraatia lõi liidu paremradikaalse Slovaki Rahvusparteiga (SNS) ja autoritaarse Liikumisega Demokraatliku Slovakkia Eest (HZDS), kuigi tulemuseks oli suurem tüli Euroopa sotsialistidega.. Valitsusjuhiks sai SMERi karismaatiline liider Robert Fico.

Kohti parlamendis oli SMERil 50, SNSl 20 ja ĽS-HZDSl 15, kokku seega 85 150st.

Valitsuse koosseis

Välislingid
 Valitsuse kodulehekülg 

Slovakkia valitsused
Mobiiltelefon

Mobiiltelefon (mobiilne telefon) ehk mobiil ehk taskutelefon (kõnekeeles mobiil, mobla) on kaasaskantav akuga varustatud telefon, millega saab kõnesid pidada raadiotelefonside tugivõrgu kaudu. Mobiiltelefon võimaldab traadita side telefonikõnesid ka liikumisel, lisaks edastada tekstsõnumeid ja kasutada andmesidet. Mobiiltelefonivõrgus on side loomisel kasutusel elektromagnetkiirguse raadiolaine (mikrolaine) ala.

Mobiiltelefonide tootjad
Juhtivad mobiiltelefonide tootjad ja väljatöötajad on Nokia, Vertu, Jolla, BlackBerry, Motorola, NEC, Samsung, LG, Apple, HTC, Huawei ja Sony Ericsson.

Mobiiltelefone on tootnud teiste seas ka Siemens Mobile (BenQ-Siemens), Ericsson, Palm ja Sagem.

Kuna mitmed olulised patendid GSM- ja teistele mobiiltelefonides kasutatavatele tehnoloogiatele on kaotanud või kaotamas kehtivust, on alates 21. sajandi esimesel ja teisel kümnendil mobiiltelefonide tootmine laienenud, seda iseäranis Lõuna- ja Kagu-Aasias. Sinna hulka kuulub nii uute mobiilitootjate tekkimine (ZTE Hiinas, Karbonn Indias), tootegruppide lisandumine olemasolevatel tootjatel kas siis läbi omandisuhete muutuse või orgaanilise kasvu, või ka nišiarendajate ettevõtted, kus tootearendus ja disain valmib emamaal ja tootmine Aasias.

Ajalugu

Juba 1947. aastal lõid AT&T Bell Labsi töötajad esimese kasutatava mobiilse telefonivõrgu autodele paigaldatud raadiotelefonidega. Esimese täisautomaatse raadiotelefonivõrgu avas Rootsis 1956. aastal Ericsson. Võrgus oli 150 telefoni. Telefoniaparaat kaalus 30–40 kg, hiljem vähendati selle kaalu 9 kg-ni.

Esimene üldiseks kasutamiseks mõeldud mobiiltelefonivõrk Autoradiopuhelin avati Soomes 1971. aastal. See töötas sagedusel 150 МHz. Esimene NMT-450 võrk avati Saudi Araabias 1. septembril 1981. Esimese digitaalse (GSM) telefonivõrgu avas 1991 Soomes Radiolinja.

Aastal 2001 avas NTT DoCoMo Jaapanis 3G-võrgu, mis kasutas WCDMA standardit. Sellele järgnesid 3.5G, 3G+ ning turbo 3G täiustused, mis põhinesid HSPA perekonnal, võimaldades UMTS-võrkudele suuremaid andmesidekiirusi.

Veel 2000. aastate alguses olid populaarsed nii väikesed telefonid kui võimalik, kuid edaspidi on kasvanud suuremate ekraanidega telefonide nõudlus. 21. sajandi alguses tulid turule nutitelefonid, millel on taskuarvuti ja pihuarvuti võimekus. Hakati looma puutetundliku ekraaniga telefone. Kuna puutetundliku ekraaniga telefoni kasutusmugavus nõuab suuremat ekraani, tuli Samsung 2011. aastal välja telefonisarjaga Samsung Galaxy Note series; neid telefone on müüdud ligi 100 miljonit. 2013. aasta paremate nutitelefonide seas olid Samsung Galaxy S4 ja Apple 5, mis on kiiretoimelised ja hästi lahendatud vastupidava korpusega. Hiljuti loodi kumera ekraaniga nutitelefon. Üks esimesi nende seas on LG G Flex.

Telefonid muutuvad kiiremaks ja jõulisemaks ning kasvavad aku mahutavus ja kestvus.

Vaata ka 
GPRS
Mobiiltelefonside
Mobiilpositsioneerimine
Enim müüdud mobiiltelefonide loend

Viited

Välislingid 

 The evolution of the mobile phone
 Raadio- ja telekommunikatsioonivõrgu lõppseadmed. Üks laadija kõigi jaoks – Küsimused, ec.europa.eu
Tartu Annelinna Gümnaasium

Tartu Annelinna Gümnaasium on venekeelse õppega gümnaasium Tartus. 2010. aastal oli koolis 31 klassikomplekti 730 õpilasega.

Ajalugu
Kool asutati 1964. aastal kaheksaklassilise koolina Lutsu tänavas. 1976. aastal muudeti keskkooliks (kandis nimetust Tartu 13. Keskkool). Aastal 1983 koliti uude hoonesse Annelinnas. Alates 1993. aastast on kooli nimi Tartu Annelinna Gümnaasium. 

Tartu Annelinna Gümnaasium on üks esimesi venekeelseid gümnaasiume, mille õppekavasse on sisse viidud eesti-vene kakskeelne õpetus, mis aitab õpilastel paremini kohaneda Eesti ühiskonnas. Lisaks sellele õpetatakse võõrkeelt alates 3. klassist. 

Alates 2004. aastast on avatud hiline keelekümblusklass. 

Õpilaste arv:
2004 – 794 õpilast.
2005 – 753 õpilast.
2006 – 721 õpilast.
2007 – 712 õpilast.
2008 – 715 õpilast.
2016 – 996 õpilast.

Direktorid: 
1964 – M. Lvova
1968 – A. Skljar
1972 – T. Atonen
1987 – J. Lindevaldt 
2008 – H. Asser

Välislingid 

Tartu Annelinna Gümnaasiumi koduleht

Tartu koolid
Annelinn
Armeenlased

Armeenlased (armeenia keeles haj) on rahvas Armeenia mägismaal, Armeenia Vabariigi põlisasukad.

Ajalooliselt on armeenlaste asuala paiknenud Vahemere, Musta mere ja Kaspia mere vahelisel alal. Armeenlased kujunesid põlisasukate segunemisel sküüdi jt hõimudega omaette rahvaks hiljemalt 4. sajandil eKr. Armeenia on küll läbi ajaloo kohati olnud iseseisev riik, kuid siiski enamuse ajast pidanud elama võõrvallutajate võimu all. Kaua aega oli Armeenia rahvas lahutatud kahe riigi, Türgi ja Venemaa vahel. Tänaseks on armeenlased kaotanud suurema osa oma ajaloolisest asualast Türgile.

Aastal 301 võttis Armeenia esimese riigina vastu kristluse. Armeenlastest said kristlased (monofüsiidid), enamjaolt kuuluvad nad Armeenia Apostlikku Kirikusse.

Kuni Esimese maailmasõjani paiknesid armeenlased oma ajaloolisel asualal Armeenia mägismaal. 1870 ja 1894–1895 toimusid Türgis ulatuslikud armeenlaste tagakiusamised ja tapmised. Esimese maailmasõja ajal 1915–1917 panid türklased armeenia rahva vastu toime genotsiidi, mille käigus tapeti 1,2–1,5 miljonit armeenlast. Tapeti teisigi kristlasi (sh assüürlasi ja kreeklasi). Ligi 1 miljonit inimest saadeti asumisele Mesopotaamia kõrbetesse või põgenes välismaale.

Arv
Kokku on armeenlasi maailmas eri hinnangutel 6–10 miljonit, neist on Armeenias 3 miljonit, Venemaal 1 182 000, Iraanis 100 000, Prantsusmaal 450 000, Ameerika Ühendriikides 1 400 000, Gruusias 157 803, Süürias 150 000, Liibanonis 234 000, Aserbaidžaanis (peamiselt Mägi-Karabahhias) 138 000, Argentinas 130 000, Jordaanias 51 533, Türgis 2 080 000, Kanadas 40 615, Eestis oli 1989. aasta rahvaloenduse andmetel 1669 armeenlast ja 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 1444 armeenlast. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 1428 armeenlast. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 1666 armeenlast (922 meest ja 744 naist). Neist 773 olid Eesti kodanikud.

Vaata ka
Armeenia diasporaa
Armeenlased Baltimaades
Armeenlased Osmanite riigis

Viited

Kirjandus
 Sergei Issakov "Armjanskije studentõ v Tartu" ("Armeenia tudengid Tartus") "Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi" IV, Tartu, 1977, lk 123–133

Armeenia
Rahvad

ba:Армянка
Johan Skytte medal

Johan Skytte medal on Tartu Ülikooli välja antav autasu riigi- või ühiskonnategelasele, kes on Tartu Ülikooli nõukogu hinnangul viimastel aastatel aidanud kõige enam kaasa Tartu Ülikooli ja Eesti kõrghariduse arengule. Medalit antakse välja alates 1999. aastast. Kõigil enne 2020. aastat Johan Skytte medaliga autasustatutel on õigus saada rinnas kantav teenetemärk.

Medal on nime saanud ülikooli esimese kantsleri Johan Skytte järgi. Medali esiküljel on Johan Skytte bareljeef koos nimega, pöördel ladinakeelne tekst pro meritis (tunnustuseks), medalisaaja nimi ja tunnustuse avaldaja nimi Universitas Tartuensis. Medali autor on Stanislav Netšvolodov.

Johan Skytte medali saajad 

 1995 Marju Lauristin 
 1995 Mart Laar
 1996 Mihkel Pärnoja 
 1998 Katarina Brodin (Rootsi suursaadik)
 1998 Jacques Faure (Prantsusmaa suursaadik)
 1998 Kai Lie (Norra suursaadik)
 1998 Sven Roed Nielsen (Taani suursaadik)
 2001 Lennart Meri
 2002 Andrus Ansip
 2004 Jüri Raidla 
 2005 Andres Lipstok 
2008 Dag Hartelius (Rootsi suursaadik) 
 2009 Rein Taagepera
 2012 Tõnis Lukas
 2015 Ene Ergma
 2017 Katri Raik
 2019 Eva Åkesson
 2020 Kersti Kaljulaid
 2020 Tanel Kiik

Viited

Välislingid 
 Skytte medali statuut
 Skytte medali saajad

Medalid
Tartu Ülikool
Elektroonika mõisteid

Siin on loetletud elektroonika mõisteid. 

A
aktseptorlisand
alalispingemuundur
analoog-digitaalmuundur
analoogelektroonika
analoogseade
anood
atenuaator
avioonika

B
bilateraalne lüliti
biotransistor

C
Colpittsi ostsillaator

D
digitaal-analoogmuundur
diiak
dinistor
diood
dioodide tähistamine
doonorlisand
DVI

E
elektritingmärk
elektrongeneraator
elektronkiiretoru
elektronkimp
elektronlamp
elektronseadis
elektroonika taaskasutus
elektrooniline koormusseade
elektrooniline nina
elektrovaakumseadis
e-rida

F
faasidetektor
faasilukk
fotodetektor
fototakisti
fototüristor

G
gaaslahenduslamp
Gray kood
Gunni diood

H
heterodüün
huumlamp
hüperhargtöötlus

I
impulsslamp
integraallülitus
integreeritud paisuga suletav türistor
IPC

J
JK-triger
jõuelektroonika
jõupooljuhtmuundur

K
katood
kenotron
keskprotsessor
kiip
klüstron
koaksiaalkaabel 
kooder
koodimuundur
kristallostsillaator
kulglainelamp
kvanttäpp
kvartsostsillaator
kvartsresonaator
kõrge-k-dielektrik
käsustik
külmkatoodhuumlamp

L
laengsidestusseadis
laserdiood
laviindiood
laviinläbilöök
laviintransistor
lineaarne pingestabilisaator
loogikaelement
loogikalülitus
lõunasild
läbipaistev elektrood

M
madala müraga eelvõimendi
magnetvõimendi
memristor
MEMS-ostsillaator
mikroelektroonika
mikrolülitus
mikrotehnoloogia
molekulaarelektroonika
molekulaarjuhtivus
monovibraator
multiplekser
multivibraator
müra

N
naatriumlamp
nanoelektroonika
nelipunktsond
Nixie toru
nõutav jahutusvõimsus

O

 operatsioonivõimendi
 optoelektroonika
 orgaaniline pooljuht

P
paisu kaudu suletav türistor
piesoresonaator
pin-diood
pingega tüüritav ostsillaator
pingestabilisaator
planaarantenn
pooljuhtplaat
pooljuhtseadis
pooljuhttehnoloogia
posistor
päikesepatarei

R
raadiotehnikarack unit''
register
relaksatsioongeneraator
robootika
ruumiline valgusmodulaator

S
sagedusmodulaator
SCART
Schmitti lülitus
Schottky barjäär
sidevõrguseadmed
signaali-müra suhe
signaalitöötlus
sillus
sisend-väljundplokk
soojusmüra
spintroonika
strobeerimine
supressordiood
sämplimissagedus
sümistor
süsiniknanotorudest väljatransistor
süsteemikiip

T
taktsagedus
tarbeelektroonika
terminaator
transistor
transistorlüliti
triaksiaalkaabel
triger
triood
trimmer
trükilülitus
trükkplaat
tugipinge
tunneldiood
tööstuselektroonika
türatron
türistor

V
VGA
VHS
videokaamera
videomagnetofon
videosalvesti
väljatransistor
välklamp
värvikood

W
Wieni sildostsillaator

Ü
ülekostvus

Vaata ka
Elektroonikakomponentide loend
Energeetika mõisteid
Elektrotehnika mõisteid
Informaatika mõisteid
Infotehnoloogia mõisteid
Mõõteriistade loend

 
Mõistete loendid
Gunnar Aarma

Gunnar Aarma (kuni 2.03.1939 Gunnar Abram; 6. august 1916 Tallinn – 12. veebruar 2001 Tallinn) oli eesti tervendaja, esoteeriliste raamatute autor, tõlkija ja filosoof.

Elulugu 
Ta õppis aastatel 1924–1935 Jakob Westholmi Gümnaasiumis ja oli just ülikooli astunud, kui läks 1. novembrist teenima mereväkke tollasele lipulaevale, torpeedopaadile Sulev. 

1930. aastatel oli Noorte Kotkaste Tallinna maleva Kalevi malevkonna merirühma vanakotkas (pealik). 

14. juunil 1941 arreteeriti ta NKVD poolt. Ta oli vanglates, sunnitöölaagrites ja hiljem asumisel. Eestisse naasis 1957. aastal. Ta mängis paljusid pille, aastatel 1958–1976 töötas ta Pärnu lastemuusikakooli klaveriõpetajana.

Isiklikku 
Jüri Aarma oli ja August Aarma on tema poeg, Maria Tilk oli tema tütar. Kiur Aarma on tema pojapoeg

Teoseid
 "Kuldne kroon Eesti lipul", 1992
 "Abielu ja seksuaalinstinkt", 1992
 "Jooga: filosoofia, meditatsioon, mantra", 1993, 1999
 "India", 1996
 "Mida paljud ei tea : müstika ja maagia", 1996
 "Saada õnnelikuks", 1996
 "Oopiumivisioonid", 1997
 "Mõtlemise salapära", 1998
 "Vabanemine teadmatusest", 1999
 "Bhutan – imetabane maa", 2000
 Gunnar Aarma "Täiesti Vaba mees" Mõtteid, mälestusi, kirju. Koostaja Ivar Tröner. Tallinn: SE&JS, 2022 (postuumne mälulooline kogumik).

Viited

Kirjandus
Maria Tilk, "Minu isa Gunnar Aarma". Kirjastus Maagiline Ruum, Tallinn 2011, 168 lk; ISBN 9789949216123

Välislingid
Piret Kooli. Gunnar Aarma – see kõikvõimas inimene. Eesti Naine november 2020
Gunnar Aarma andmed Rahvusarhiivi kodulehel
 1996, Jaak Lõhmus, Täitsa vaba mees. Gunnar Aarma, err.ee
Ööülikooli 2001. aasta loeng: lektor: Gunnar Aarma, teema: mõtlemisest
Meelis Piller. Küsimata jäänud küsimused. In Memoriam Gunnar Aarma. Eesti Ekspress, kuupäevata (25. jaanuaril 2016 viide ei tööta)
Tõnu Trubetsky 1999. aastal tehtud 7-osaline intervjuu Eesti Ekspressis: 1. osa, 2. osa, 3. osa,4. osa, 5. osa, 6. osa, 7. osa. (25. jaanuaril 2016 viited ei tööta)
 1992, Georg Jegorov, Teadja: Gunnar Aarma

Eesti sensitiivid
Eesti tõlkijad
Eesti filosoofid
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Eesti represseeritud isikud
Eesti vabamüürlased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1916
Surnud 2001
Jidai Matsuri

Jidai Matsuri (時代祭 'ajastute pidu') on üks kolmest peamisest pidustusest Jaapani endises pealinnas Kyōtos.

Pidustused toimuvad igal aastal 22. oktoobril. Teised kaks pidustust on mais peetav Aoi Matsuri ja juulis toimuv Gion Matsuri.

Jidai Matsurit tähistatakse 22. oktoobril Kyōto idaosas Heiani pühamu ümbruses. 22. oktoobril 794 muutis keiser Kanmu Kyoto riigi pealinnaks ja nimetas linna ümber Heiankyoks.

Heiani pühamu ehitati 1895. aastal keiser Kanmu auks ja sellega tähistati Heiankyo 1100. aastapäeva. See traditsioon on püsinud tänaseni ning pühamu säilitamise ja kaitsmisega tegeleb ühendus Heian Kosha.

Edo perioodil (1603–1868) elas Kyōtos umbes 350 000 inimest. 1873. aastal viidi Jaapani pealinn Tōkyosse, mistõttu kahanes Kyōto rahvaarv  220 000 inimeseni. Kyōto linnavalitsus kartis, et kui midagi ette ei võeta, võib linn järk-järgult alla käia. Tuldi mõttele korraldada rongkäik, kus näidatakse Kyōto kombeid ja rõivaid Heiankyo esimestest päevadest kuni Edo perioodi lõpuni.

Esimestel pidustustel toimus kuus rongkäiku ja osavõtjaid oli umbes 500. Jidai Matsuri on nüüdseks kasvanud, igal aastal toimub 18 rongkäiku, millest võtab osa enam kui 2000 inimest.

Pidustustepäeva hommikul kantakse pühamusse kaks keiserlikku tõlda pühamusse, et seal jumalikke esemeid pühitseda. Jidai Matsuri kõrghetk on paraad, millest võtavad osa Kyōtoga seotud ajaloolised isikud. Paraadi juhatab isshin kinnotai ehk grupp hilise Edo perioodi sõdalasi, kes läksid keiser Meiji poole, et kukutada šoguni valitsus. Nende juhid olid Sakamoto Ryoma (Meiji restoratsiooni liider), šogun Oda Nobunaga, Murasaki Shikibu ("Genji lugude" autor), Sei Shonagon ("Padjaraamatu" autor) ja teised.

Rongkäik on ligi 2 kilomeetrit pikk ja paraad marsib Keisripaleest umbes 4,5 kilomeetrit Heiani pühamusse. Rongkäik algab lõuna ajal ja viimane inimene jõuab pühamusse natuke pärast kella 16.

Mõned 12 000 ajaloolisest esemest, kaasa arvatud kostüümid, hobuserakmed, aksessuaarid ja sandaalid, ei ole originaalid, vaid on uuesti loodud ajaloolistele uurimustele tuginedes. Kasutatakse samu värve ja materjale, millest originaalid valmistatud on. Esemete koguväärtus on 2,5–3 miljardit jeeni. Seepärast kutsutakse rongkäiku ka "kõndivaks muuseumiks". Peale rõivaste näeb pealtvaataja Jidai Matsuri rongkäigul hetki Kyōto ajaloost ja traditsioonidest.

Välislingid 

Jaapani kultuur
Kyōto
Sulustvere

Sulustvere on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas. 2010. aastal elas külas 88 inimest

Külas asub ohvrikivi.

Asend
Sulustvere küla asub Sulustvere oja keskjooksul. Küla läbib Põltsamaa–Jõgeva maantee.

Ajalugu
Sulustveret peetakse kuuluvaks Kesk-Eesti vanimate külade hulka.. Külas on kolm kivikalmet I aastatuhande esimesest poolest. Kalmetest on leitud põlemata ja põletatud luid. Kalmete asukohast, mis asub praeguse küla all, on kogutud noorema rauaaja keraamikat.

Vanimad kirjalikud ülestähendused pärinevad 1583. aastast, kui asula nimeks oli Suroswier.

Tuntud isikud
 Sulustvere Suur-Aru talu on kirjamehe Tõnu Sanderi sünnikoht. Sander elas aastatel 1868–1894 ja avaldas teose "Eesti kirjanduse lugu I-II"
 Endises Sulustvere kõrtsihoones sündis Estonia teatri ooperisolist, estraadilaulja Ott Raukas.

Vaata ka
Maandi talu kalmistu

Viited

Välislingid
Sulustvere küla. eestigiid.ee

Põltsamaa vald
Jõgeva maakonna külad
Lustivere

Lustivere on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas. See on üks valla suurimaid külasid. 2010. aastal elas Lustiveres 413 elanikku.

Asend

Lustivere paikneb Põltsamaast idas Umbusi jõe ülemjooksul. Jõgeva–Põltsamaa maanteest asub küla 3 km lõunas.

Lustiverele lähimad asulad on põhjas Sulustvere, idas Pudivere, kagus Neanurme, lõunas Kaliküla ning läänes Võhmanõmme ja Pauastvere.

Nime päritolu 

Lustivere nime päritolu on teadmata.

Lauri Kettunen oletas, et nimi tuleb sõnast "lust", mis tähendab 'lõbu, rõõm', kuid kahtles selles ka ise, sest see sõna on eesti keelde laenatud suhteliselt hiljuti, aga vere-lõpulised kohanimed on harilikult iidsed.

Nime algusosa võiks võrrelda 16. sajandist pärit soome sugunimega Lusi. 1584 elas läheduses Neanurmes Martin Lusz. Nimi võib pärineda ka taimenimest luste.

Minevikus oli Eestis teinegi Lustivere, mida 1583 nimetati Lustifer ja 1797 Lustiwer. Hiljem kadus see kohanimi käibelt. See teine Lustivere asus Viljandi lähedal tänapäeva Kokaviidika kohal.

Ajalugu

Küla sai nime Lustivere mõisa järgi. Esimest korda mainiti seda mõisa 1552 kujul Lustfer ja 1797 kujul Lustiwer. Mõis asus Põltsamaa kihelkonnas.

Lustivere oli alates 1920. aastatest asundus ja alates 1977 küla.

1922 asutati Lustivere algkool. Koolimajana asuti kasutama üht mõisahoonetest. 1996 valmis selle kõrval uus koolimaja. Kool kannab tänapäeval nime Lustivere Põhikool ja selle juures tegutseb ka kohalik lasteaed.

Lustiveres asub Lustivere II maailmasõja matmispaik. Sinna on maetud Punaarmees langenud sõjamehed, nimetahvlitel on 38 langenu nimi. Matmispaik on muinsuskaitse all.

Nõukogude ajal tegutses Lustivere kolhoos.

Kultuur

Lustivere kultuurielu keskuseks on 1937 rajatud Lustivere Kultuurimaja. Seal tegutsevad huviringid, peetakse kooli ja lasteaia üritusi ning külapidusid. Tuntumatest kohalikest rühmadest tegutseb kultuurikeskuses segarahvatantsurühm Lustilised. 2008. aastast haldab kultuurikeskust Lustivere Külaselts.

Hooldekodu

Suurimaid tööandjaid külas on Lustivere Hooldekodu. Põhiliselt 1875–81 ehitatud mõisa härrastemaja oli enne Teist maailmasõda nõrga tervisega laste ja noorukite puhkeravila.  Aastatel 1944–72 töötas seal Vabariiklik Lustivere Kopsutuberkuloosi Sanatoorium. 

1992. aastast tegutseb mõisahoones eakate hooldekodu. Hooldekodus on umbes 30 töötajat ja 70 hoolealust.

Maa-alused käigud

Rahvajuttude järgi paiknevad Lustivere ümbruskonnas maa-alused käigud. Üks käikudest ulatunud Lustiverest Annikvere kaudu Kuningamäele. Rahvajuttude ajendiks on arvatavasti Lustivere asulas leiduvad karstikoopad. Neist suurim avastati 1971, kui ühel ehitusplatsil Põltsamaa ja Lustivere teeristist 60–70 m kirde pool maapind lõhkamistööde tagajärjel sisse kukkus. Tekkis kuni 2 m laiune ja 3 m sügavune püstiste seintega langatuslehter, mille põhjas nähti karstikoopa ava.

Viited

Välislingid
Lustivere Külaselts
Lustivere Hooldekodu

Põltsamaa vald
Jõgeva maakonna külad
Edgar Hark

Edgar Hark (8. oktoober 1908 Tartu – 23. oktoober 1986) oli eesti vaimulik, okupeeritud Eestis tegutsenud legaalse kiriku EELK peapiiskop 1978-1986.

Välislingid 
Edgar Harkist Tallinna Kaarli koguduse ajakirjas (vaadatud 24.07.2012)

Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskopid
EELK Usuteaduse Instituudi rektorid
Mustvee koguduse vaimulikud
1. Jalaväerügemendi koosseis
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Ugala liikmed
Torma kalmistule maetud
Sündinud 1908
Surnud 1986
Saarepeedi

Saarepeedi on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas. Külas elas 2011. aasta lõpu seisuga 295 inimest.

Seal asub kauplus, Saarepeedi põhikool ja rahvamaja.

Saarepeedi oli aastatel 1992–2013 eksisteerinud Saarepeedi valla keskus.

Külast voolab läbi Viru oja, millele on paisutatud Viru järv. Ojja suubub seal Rootsi kraav

Viited

Viljandi valla külad
Anton Palvadre

Anton Palvadre (25. märts 1886 Sangaste vald, Korijärve küla – 16. jaanuar 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti õigusteadlane ja riigitegelane.

Elukäik
Lõpetas 1906. aastal Riia Vaimuliku Seminari. Revolutsioonilise tegevuse pärast istus Palvadre 1909–1910 Riias vangis. 1911. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ja töötas seejärel advokaadina. I maailmasõjas teenis Vene ohvitserina rindel ning oli kolm aastat Saksa sõjavangis.

Palvadre oli aastail 1919–1923 Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei üks liidreid ning 1919–1920 töö- ja hoolekandeminister. Ta oli I, II ja lühemat aega ka III Riigikogu liige.

Ta toimetas ajalehte Sotsiaaldemokraat ja tegutses Tuleviku toimetuses. 1923. aastal sai Palvadrest riigikohtunik ja 1938–1940 oli ta õiguskantsler. Osales 1938. aasta põhiseaduse koostamisel.

1940. aastal otsustas Elva linnavolikogu müüa Anton Palvadrele üle 10 000-ruutmeetrine hoonestatud aianduskrunt Tartu tänaval Verevi järve ääres, hinnaga 620 krooni.

Nõukogude võimuorganid arreteerisid Palvadre 14. juunil 1941 ning ta küüditati Venemaale, kus ta järgmisel aasta jaanuaris Sosva vangilaagris Sverdlovski oblastis suri. Pärast Palvadre surma tehti veel surmaotsus (!) 28. veebruaril 1942.

Tunnustus 
 1940 Valgetähe I klassi teenetemärk

Isiklikku
Anton Palvadrel oli viis venda:
 Rein Palvadre – talupidaja ja seltsiliikumise tegelane
 Jaan Palvadre – rahvakooliõpetaja, talunik ja vallavanem
 Peeter Palvadre – raudteeametnik
 Jakob Palvadre – kommunist, punaste väejuht ja ajalooprofessor
 Juhan Palvadre – gümnaasiumiõpetaja ja koolidirektor

Viited

Kirjandus
 Õiguskantsler seaduspärasuse valvel. Uus Eesti, 12. jaanuar 1939, nr 11, lk 3

Välislingid
 

Õiguskantslerid
Eesti riigikohtunikud
Eesti töö- ja hoolekandeministrid
I Riigikogu liikmed
II Riigikogu liikmed
III Riigikogu liikmed
Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei poliitikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
EÜS Ühenduse liikmed
Riia Vaimuliku Seminari vilistlased
Valgetähe I klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1886
Surnud 1942
Kuroi ame

"Kuroi ame" (黒い雨; "Must vihm") on mitme teose nimi.

"Must vihm", Masuji Ibuse romaan (1965)
"Must vihm", Shōhei Imamura film (1989)
Polt

Polt on välise keermega kinnitusvahend. Liites esineb sageli koos mutriga. Poldid on sarnased kruvidega ja seetõttu tihti nendega segi aetud.

Polt või kruvi 

Erinevust kruvi ja poldi vahel mõistetakse tihti valesti. Palju on erinevaid praktilisi eristusviise, mis pole päris korrektsed. 

Defineeriv erinevus tuleb nende kasutusest: Poldid on kahe keermestamata detaili ühendamiseks mutri abil. Seevastu kruvide puhul on üks detailidest sisekeermega, mis võib olla tekkinud kruvi paigaldamisel. Paljusid keermega kinnitusvahendeid võib nimetada nii kruviks kui poldiks, olenevalt nende kasutusest. 

Kui kinnitusvahend tekitab paigaldamisel detaili keerme on tegemist kruviga. See on kõige selgem kui keere on koonuse kujuline (nagu puidukruvil), takistades mutri kasutust. 

Kruvi peab paigalduse käigus alati keerama, paljusid polte hoitakse paigaldades paigal ja keeratakse ainult mutrit.

Poldipead 
Poltidel, nagu kruvidelgi, on palju erinevat tüüpi päid. Pead on valmistatud sobima pingutava tööriistaga. Mõned poldipead lukustavad poldi paika, et mutrit saaks keerata. 

Esimestel poltidel olid sepistatud ruudu kujulised pead. Neid kasutatakse ka tänapäeval, kuigi kuusnurksed pead on palju levinumad. Neid hoitakse ja keeratakse mutrivõtmega. Enamikul hoitakse pead küljelt, mõnel samalt joonelt. 

Paljud poldid kasutavad mutrivõtme asemel kruvikeerajatega sobivat pead. Kruvikeerajat kasutatakse samalt joonelt, need on enamasti mutrivõtmetest väiksemad ja pakuvad vähem jõudu. Mõnikord arvatakse, et pea kuju eristab kruvi poldist, kuid see pole nii.

Vaata ka
 Mutter
 Keermesliide
 Tikkpolt
 Aaspolt

Viited

Kinnitusdetailid
Termomehaaniline liide

Termomehaaniline liide on madalatel temperatuuridel kujumäluga materjalidest moodustatud pinguga liide.

Selleks kasutatakse nikkel-titaan erisulameid, mis martensiitfaasis madalatel temperatuuridel deformeerituna (-180...-150 C°) taastavad temperatuuri tõustes (-140...-160 C°) oma esialgse kuju ja seega tekitavad liites pingu. Jahutamiseks kasutatakse vedelat lämmastikku. Ist koostatakse 2...3 minuti jooksul hea soojusjuhtivusega vasksete tangide või vedela lämmastikuga immutatud puuvillriidega kaetud otsikutega tangide abil.

Masinaehitus
Piisupi

Piisupi on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tamsalu valda.

Esmakordselt on küla mainitud 1583. aastal Piszep-Jecki nimega, 1586 on mainitud küla nimeks Piszepecke ja 1796. aastal Pisop.

1977. aastal liideti Piisupi külaga Laiamäe.

Pilte

Viited

Tapa vald
Lääne-Viru maakonna külad
Vladimír Mečiari teine valitsus

Vladimír Mečiari teine valitsus astus ametisse 1992. aasta valimiste järel. Slovakkia kui riigi valitsus sai sellest 1. jaanuarist 1993. Kronoloogiliselt on eriti just algusaegade kohta käibel eri versioone nii sellest, mitu valitsust siin "Vladimír Mečiari esimese valitsuse" ajal all esitatu ajal tegelikult oli; ning vaieldav on ka koalitsiooni koosseis. Paistab olema lubatav rääkida ühest kuni neljast valitsusest. Valitses üldiselt Mečiari Liikumine Demokraatliku Slovakkia Eest (HZDS), samas oli ta koostöös Slovaki Rahvusparteiga (SNS). Viimane oli valitsuses esindatud, kuid vaid ühe ministriga, ülejäänuteks olid HZDS esindajad või iseseisvad, kuid HZDSi poolt ametisse pandud ministrid.  Siit tuleb esimene erinevus mitmete autorite vahel: on vaieldav, kas tegemist oli üheparteilise võimu või koalitsiooniga. Teine, arvu puudutav vahe tuleneb asjaolust, et mõned kuud 1993. aastal ei olnud SNS valitsuses esindatud ja esitas toetuse jätkamiseks nõudmisi. Seda perioodi käsitleb mõni autor kahe valitsusvahetusena: esmalt sai koalitsioonist üheparteiline vähemusvalitsus, seejärel sõlmiti taas lepe endise partneriga ja võimule tuli uus koalitsioon, kuigi vanas koosseisus. Teiseks arvepidamist segavaks asjaoluks on loomulikult vahepealne iseseisvumine - kuigi uusi valimisi Slovakkias seetõttu ette ei nähtud ja parlamendi/valitsuse järjepidevus säilis, muutus nende staatus; ja seepärast arvestatakse tihti selle valitsuse algust alles 1. jaanuarist 1993. Siin on siiski praegu versioon 24. juunist 1992 kuni 16. märtsini 1994.

Valitsuse koosseis

1 Valitsuse lehekülg esimesel juhul unustab kuupäeva; teisel annab võimu ülevõtmise ajaks 1992, mis on nii sisult absurdne kui ka vastuolus muude allikatega
2 kohusetäitja

Välislingid
Valitsuse kodulehekülg: [], []

Slovakkia valitsused
Mikk Saar

Mikk Saar (sündinud 17. oktoobril 1980) on eesti laulja ja muusikalinäitleja. Ta on võitnud telesaate "Tantsud tähtedega". Samuti on ta võitnud ka telesaate “Maskis laulja” 2. hooaja, kehastades seal polaarhunti.

Ajakirja Kroonika lugejate arvates oli Mikk Saar 2006. aasta seksikaim mees. 

Raadio 2 kuulajad valisid Mikk Saare loo "See pole see" 2006. aasta hiti valimisel eesti loo kategoorias 8. kohale 865 häälega. Meessolistidest oli eespool üksnes Tanel Padar kahe looga.

Saar on osalenud lauluvõistlusel "Kaks takti ette" ja olnud ansambli Quattro liige.

Hariduskäik

Mikk Saar on lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi (endine Tallinna 54. Keskkool), õppinud Tallinna Muusikakeskkoolis ja kaks aastat Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis popdžässi erialal.

Muusikalid

Mikk Saar on teinud kaasa muusikalides, näiteks "Oliver!", "Chicago", "Georg", "Chess" ja "Fantoom" Tal on olnud peaosad muusikalides "Miss Saigon" (Chris, esietendus 2002) ning "Hüljatud" (Jean Valjean, esietendus 2017).

"Tantsud tähtedega"

2006. aastal võttis Mikk Saar osa Kanal 2 telesaatest "Tantsud tähtedega", kus tema partner oli tantsija Olga Kosmina. Esimese saate, kus tantsiti aeglast valssi, nad võitsid, kogudes žüriilt 22 punkti. Teises saates jäid nad rumbat tantsides 27 punktiga napilt teiseks ning kolmandas saates teenisid nad 32 punkti tantsuga tango ja saavutasid jällegi teise koha.

3. detsembril toimunud finaalis saavutasid nad esikoha ehk võitsid telesaate "Tantsud tähtedega".

Diskograafia

Albumid
"See on see" (2007)
"Püüa päeva" (2010)

Singlid
"See pole see" (2007)
"Elamise rõõm" (2007)
"Ma olen jää" (2007)
"Sa ärkad" (2007)
"Tume vesi" (2008)

Isiklikku

Saates "Tantsud tähtedega" tuli avalikuks Mikk Saare osalus aastaid tagasi toimunud pangapettuses, milles teda Tartu Maakohtus süüdistati Ühispangast ligi poolteise miljoni krooni varguses.

Lugu sai alguse 1997. aastal, kui toona 16-aastane Mikk Saar koos kahe vanema sugulasega, oma Ühispanga pangaarvet kasutades võttis välja vanemat tüüpi sularahaautomaatidest suuri summasid.

27. septembril 2007 lõpetas kohus kriminaalmenetluse, sest tegemist on teise astme kuritegudega, mille toimepanemisest oli möödunud üle 10 aasta ja mis seetõttu aegus.

Tema abikaasa on laulja Tanja Mihhailova-Saar. Nende kooselu sai alguse 2007. aastal ja 2016. aastal nad abiellusid. Pidulik tseremoonia toimus Itaalias Toscana villas. Neil sündis 16. veebruaril 2018 poeg Teodor.

Viited

Välislingid
 Kerttu Kaldoja. "Mikk Saar astus Keskerakonda" EPL, 2. aprill 2009

Eesti lauljad
Sündinud 1980
Jozef Moravčíki valitsus

Jozef Moravčíki valitsuse eellugu on pikem ning puudutab peamiselt senise koalitsiooni sisetülisid. Juba 1993. aasta märtsis oli Liikumine Demokraatliku Slovakkia Eest ehk HZDS blokist eraldunud 8 saadikut, kes moodustasid ühenduse Slovakkia Demokraatide Allianss Aliancia demokratov Slovenska (AD), talle lisanud 1994. aasta algul veel kaks blokki. Veebruaris lõi HZDSi niivõrd-kuivõrd koalitsioonipartnerist Slovaki Rahvusparteist e. SNS'st lahku kuueliikmeline Rahvuslik-Demokraatlik Partei Národno-demokratická strana (NDS), sama aasta märtsis lisandus neile veel kaheksa uue Poliitilise Realismi Alternatiivi Alternatíva politického realizmu (APR) liiget sedakorda taas HZDS'st. Kuna kõik need muutused tugevdasid opositsiooni, lõppes lugu Meciari mahavõtmise ja uue koalitsiooni võimuletulekuga. Selle moodustasid 15. märtsil Kristlik-Demokraatlik Liikumine (KDH), Demokraatliku Vasaku Partei (SDĽ) ja kolm eraldunud blokki ungarlaste toetusel, seejuures liitusid mõlemad endised HZDS osad aprillis omavahel Slovakkia demokraatlikuks Liiduks (DEÚS). Valitsus lahkus valimiskaotuse järel 13. detsembril.

Valitsuse koosseis

1 Nii on antud, tõlkida ei oska. Rezorty tõlkeks pakub allikas inglise keele vahendusel "foolio, lehenumber, formaat" mis kohe kuidagi ei sobi.

Välislingid 
Valitsuse kodulehekülg 

Slovakkia valitsused
Lõunasaar

Lõunasaar (inglise keeles South Island, maoori keeles Te Wai Pounamu ('jaspisesaar') või Te Waka a Māui ('Māui kanuu') on saar Vaikse ookeani lõunaosas Uus-Meremaal.

Saart eraldab Põhjasaarest 35 km laiune Cooki väin.

Lõunasaare pindala on 151 757 km². Pindala järgi on ta Uus-Meremaa suurim saar ning maailmas 12. kohal. 

Saar on kirde-edela suunas piklik. 

Mööda Lõunasaart kulgevad Lõuna-Alpid. Lõunasaare ja kogu Okeaania kõrgeim punkt on Aoraki (Mount Cook, 3724 m).

Haldus
Saarel on seitse ringkonda: Canterbury, Marlborough', Nelsoni, Otago, Southlandi, Tasmani ja West Coasti ringkond.

Rahvastik
Lõunasaar on kolmandiku võrra Põhjasaarest suurem, kuid seal elab kõigest 24% Uus-Meremaa elanikkonnast ehk 1 187 300 inimest (juuni 2020). Seevastu 19. sajandil, mil Uus-Meremaad koloniseerima hakati, elas suurem osa kolonisaatoreist Lõunasaarel, kus oli avastatud kulda. Alles 20. sajandi algul ületas Põhjasaare elanike arv Lõunasaare elanike arvu. 1911. aastal elas Põhjasaarel juba 56% uusmeremaalasist. Edaspidi on see näitaja kogu aeg suurenenud.

2018. aasta Uus-Meremaa rahvaloenduse järgi on 84,8 % Lõunasaare elanikest Euroopa, 10 % maoori, 8,7 % Aasia 2,9 % Okeaania, 1,2 % Lähis-Ida/Ladina-Ameerika/Aafrika ja 1,4 % kindlaks määramata etnilise taustaga.

Enamik asustusest on saare kagurannikul, kus on ka suurimad linnad Christchurch ja Dunedin.

Ajalugu

Esimene teadaolev eurooplane, kes jõudis Lõunasaarele, oli Hollandi meresõitja Abel Tasman. Ta saabus 1642. aasta detsembris saare põhjaotsas olevasse Golden Bay lahte, mille ta nimetas Mõrtsukate laheks. Tasman kaardistas Lõuna- ja Põhjasaare lääneranniku ja pärast kokkupõrget maooridega sõitis ta põhja poole Tongale. Tasman andis Uus-Meremaale ka nime Nieuw Zeeland Hollandis asuva Zeelandi provintsi järgi.

Aastail 1769–1770 külastas Lõunasaart järgmine eurooplane James Cook, kes kuulutas saare Suurbritannia osaks ja andis saarestikule nimeks New Sealand.

4. septembril 2010 toimus saarel 7,2-se magnituudiga maavärin, mis tekitas ulatuslikke purustusi, kuid hukkunuid ei olnud. 22. veebruaril 2011 tabas saart 6,3-se magnituudiga inimohvritega maavärin (2011. aasta Uus-Meremaa maavärin).

Välislingid 
 South Island New Zealand Regional Information & Travel Information.
 New Zealand Map - South Island
 

Uus-Meremaa saared
Aoraki

Aoraki (inglise Mount Cook) on Uus-Meremaa kõrgeim mägi. Paikneb Lõunasaarel Lõuna-Alpides.

Tipu kõrgus on 3724 m merepinnast. Mäe ümber asub 1953. aastal asutatud Aoraki/Mount Cooki rahvuspark, mille keskusesse püstitati 2003. aastal Sir Edmund Hillary ausammas. Hillary tõusis 1948. aastal esimesena mäe tippu mööda lõunaribi, mis nüüd kannab tema nime. Esmakordselt vallutati mägi 1894. aastal tõusuga põhjaharjalt, mis on lõunapoolkeral ju päikesepoolne ja tehniliselt lihtsam.

2003. aastal hukkus mäel 4 Läti alpinisti, sealhulgas Teodors Ķirsis.

Viited

Uus-Meremaa mäed
Riikide kõrgeimad tipud
Kolmetuhandelised
Kristina Tennokese

Kristina Tennokese (28. veebruarini 2007 Tennokese-Ott; sündinud 9. märtsil 1977) on eesti endine võistlustantsija ja praegune tantsutreener.

Haridus ja tantsukoolitus
Kristina Tennokese alustas tantsimist 1983. aastal tantsuklubis Mõmmik. 

Aastatel 1985–1995 tantsis ta Tartu tantsuklubis Stiil ja 1995–2000 tantsuklubis Alemana. 

1999. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogikaülikooli tantsujuhtimise erialal.

Kristina on rahvusvaheline S-klassi tantsija alates 1995. aastast ja elukutseline võistlustantsija aastast 2000. aastast.

Tantsijakarjäär ja muu tantsuga seotud töö
 Aastatel 1999–2000 juhendas koos Rainar Soosaluga võistlustantsijaid tantsuklubis Staar.
 2000–2004 tantsuklubi Leevi E- ja A-klassi võistlustantsijate juhendaja Ladina-Ameerika tantsudes.
 2000–... juhendab tantsuklubis Tango E- ja C-klassi võistlustantsijaid Ladina-Ameerika tantsudes.
 2003. aastast B-kategooria kohtunik.
 2004. aastal asutas tantsuklubi Danceland ja töötab seal peatreenerina.

Saavutused
 1995 ja 1996 – Eesti meister Ladina-Ameerika tantsudes täiskasvanute vanuseklassis
 1996 – Euroopa meistrivõistluste 20. koht ja maailmameistrivõistluste 30. koht.
 1997 – Eesti meistrivõistlustel teine koht Ladina-Ameerika tantsudes ja kolmas koht Eesti meistrivõistlustel kümnes tantsus
 1997 – Blackpooli Tantsufestivali alla 21-aastaste Ladina-Ameerika tantsud, 4. koht
 1998 ja 1999 – Eesti meister Ladina-Ameerika tantsudes täiskasvanute vanuseklassis
 1998 – Euroopa meistrivõistluste 23. koht Ladina-Ameerika tantsudes

Isiklikku
Kristina oli 28. veebruarini 2007 abielus Indrek Otiga. Neil on kaksikutest lapsed.

Välislingid
 Tantsuklubi Danceland

Eesti tantsijad
Sündinud 1977
Heldur Tõnisson

Heldur Jaan Tõnisson (25. juuni 1912 Tartu – 11. juuli 2014) oli väliseesti ärimees. Ta oli Jaan Tõnissoni ja Hildegard Lõhmuse poeg.

Tõnisson oli rikkamaid eestlasi ning oli pikka aega üks Eesti Meedia Grupi omanikke. Tema eluajal peeti teda ka vanimaks aktiivseks Ferrari kasutajaks.

Elulugu 
Heldur Tõnisson õppis 1929–1930 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, 1930–1938 (lõpetas cum laude, Laevahüpoteek) õigusteaduskonnas, 1931 Helsingi ülikooli õigusteaduskonnas. Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.

Alates 1938. aastast oli ta vandeadvokaat Arnold Õunapuu abi Tallinnas.

Ta elas 1943. aastast Rootsis, 1967. aastast Šveitsis, viimastel aastatel Ameerika Ühendriikides ning pärast 1943. aastat ta Eestis ei käinud. Heldur Tõnisson töötas enne sõda vandeadvokaadi abina Tallinnas. 26. märtsil 1943 põgenes Heldur Tõnisson Tallinnast Soome, Soome kaudu liikus edasi 7. aprillil Rootsi. Seejärel põgenesid üle lahe Tõnissoni omaksed, välja arvatud isa Jaan, kelle nõukogude salapolitsei NKVD oli vahistanud 12. detsembril 1940. aastal.

USA rahvusarhiivi dokumentidest selgub, et Heldur Tõnisson astus 1943. aastal Rootsis Ameerika luureorganisatsiooni Office of Strategic Services (CIA eelkäija) teenistusse. OSSi kaasabil päästeti Eestist kuni 22. septembrini 1944 1200 inimest, kes toimetati Rootsi. Tõnisson haldas nii päästmiseks vajalikke mootorpaate kui ka Stockholmi lähistel asuvat väikesaart. 

Heldur Tõnisson oli ametlikult kodakondsuseta isik, kuigi ta oli õiguslikult Eesti Vabariigi õigusjärgne kodanik. Ta ei võtnud kunagi välja Eesti Vabariigi isikut tõendavat dokumenti. Pärast II maailmasõda ei käinud Tõnisson kordagi Eestis. Suri Šveitsis 102-aastasena. Tema tuhk puistati 3. oktoobril 2016. aastal põhjarannikul Lohusalu lahte.

Isiklikku
Tema esimene abikaasa oli Salomia Kirik, teine abikaasa Sissi Tõnisson (suri 1996), kolmas abikaasa on Ingrid, endine meditsiiniõde on hollandi ja portugali päritolu ameeriklanna. Poeg Ivar Jaan Tonisson (sündis 1940) oli Stanfordi ülikooli filoloogiaprofessor (kaitses seal 1976 doktoritöö teemal "A formal semantics for adjectivals and adverbials"), Ivar Tonissoni lapsed on Alexander (Tonisson) ja Cecilia. Alexander Tonisson on ühiskondlik aktivist San Franciscos, tegutsedes ametiühingu Service Employees International Union poliitilise vanemorganiseerijana.

Viited

Välislingid
"Mees, kes mängib märgitud kaartidega", Mihkel Kärmase artikkel Eesti Ekspressis
Tõnisson lahkus Postimehe omanike seast 
USA Väärtpaberikomisjoni ametlik informatsioon Heldur Tõnissonist
Postimehe endine omanik tähistab täna 100. sünnipäeva
Toomas Mattson Heldur Tõnisson: olen ikka vaadanud, kus on rohi rohelisem (intervjuu Stockholmis, 4. mail 1998) Postimees, Arter 30. juuni 2012
Heldur Tõnisson pakkus juubelipeol murakasufleed Postimees, Arter 30. juuni 2012
Suri Postimehe endine omanik Heldur Tõnisson

Eesti ettevõtjad
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestlased Šveitsis
Väliseestlased
Eesti üle 100-aastased
Sündinud 1912
Surnud 2014
6. sajand eKr

6. sajand ekr ehk VI sajand eKr ehk e.m.a. oli kuues sajand enne kristlikku ajaarvamist, mis algas 1. jaanuaril 600 eKr ja lõppes 31. detsembril 501 eKr.

Sündmused 

...

Inimesed
Kambyses II
Kyros II
Nebukadnetsar II
Psammetih III
Servius Tullius
Siddhārtha Gautama
Sunzi

Avastused, leiutised ja uuendused 
 Duenos-inskriptsioon

Kümnendid ja aastad 
600. aastad eKr: 600 eKr

590. aastad eKr: 599 eKr, 598 eKr, 597 eKr, 596 eKr, 595 eKr, 594 eKr, 593 eKr, 592 eKr, 591 eKr, 590 eKr

580. aastad eKr: 589 eKr, 588 eKr, 587 eKr, 586 eKr, 585 eKr, 584 eKr, 583 eKr, 582 eKr, 581 eKr, 580 eKr

570. aastad eKr: 579 eKr, 578 eKr, 577 eKr, 576 eKr, 575 eKr, 574 eKr, 573 eKr, 572 eKr, 571 eKr, 570 eKr

560. aastad eKr: 569 eKr, 568 eKr, 567 eKr, 566 eKr, 565 eKr, 564 eKr, 563 eKr, 562 eKr, 561 eKr, 560 eKr

550. aastad eKr: 559 eKr, 558 eKr, 557 eKr, 556 eKr, 555 eKr, 554 eKr, 553 eKr, 552 eKr, 551 eKr, 550 eKr

540. aastad eKr: 549 eKr, 548 eKr, 547 eKr, 546 eKr, 545 eKr, 544 eKr, 543 eKr, 542 eKr, 541 eKr, 540 eKr

530. aastad eKr: 539 eKr, 538 eKr, 537 eKr, 536 eKr, 535 eKr, 534 eKr, 533 eKr, 532 eKr, 531 eKr, 530 eKr

520. aastad eKr: 529 eKr, 528 eKr, 527 eKr, 526 eKr, 525 eKr, 524 eKr, 523 eKr, 522 eKr, 521 eKr, 520 eKr

510. aastad eKr: 519 eKr, 518 eKr, 517 eKr, 516 eKr, 515 eKr, 514 eKr, 513 eKr, 512 eKr, 511 eKr, 510 eKr

500. aastad eKr: 509 eKr, 508 eKr, 507 eKr, 506 eKr, 505 eKr, 504 eKr, 503 eKr, 502 eKr, 501 eKr

 1. sajand eKr
01. sajand eKr
Valgetähe teenetemärk

Valgetähe teenetemärk on Eesti teenetemärk. 

Valgetähe teenetemärgi asutas Konstantin Päts 7. oktoobril 1936 Eesti rahva vabadusvõitluse mälestamiseks. 

Teenetemärgi kavandi autor oli Paul Luhtein.

Pärast taasiseseisvumist antakse Valgetähe teenetemärki riigiteenistuses või kohaliku omavalitsuse teenistuses olevatele isikutele, samuti majanduse, hariduse, teaduse, kultuuri või spordi alal osutatud või muude üldkasulike teenete ning saavutuste tunnustamiseks.

Valgetähe teenetemärgi klassid

Valgetähe teenetemärgil on seitse klassi: 
1) üks eriklass – Valgetähe teenetemärgi kett; 
2) viis põhiklassi – I, II, III, IV ja V klass; 
3) üks medaliklass.

Riiklike teenetemärkide kooskõla kehtiva põhiseadusega
Riiklike teenetemärkide asutamise ja erateenetemärkide muutmisega riiklikeks teenetemärkideks puhul tekkis küsimus, kuivõrd on see kooskõlas kehtiva põhiseadusega, mis keelas autähtede ja aumärkide andmise oma kodanikele, välja arvatud kaitseväelastele sõja ajal (§ 7). Kohtuminister Johan Müller väitis seaduse seletuskirjas, et 7. paragrahvi tuleb vaadelda seoses eelmise (6.) paragrahviga, mille järgi kõik Eesti kodanikud on seaduse ees ühetaolised ning seisusi ja seisuslikke tiitleid ei ole. Kuna aga asutatavate teenetemärkide omanikel, erinevalt endiste Vene aumärkide kavaleridest, ei ole seisuslikke eesõigusi, nagu ka mälestusmärkide, audiplomite ja tänukirjade omanikel, ei riiva nende asutamine kodanike ühetaolisuse põhimõtet.

Valgetähe teenetemärgi lindilõiked

Viited

Kirjandus
Kõrgeim Eesti teenetemärk Läti, Leedu, Poola ja Soome presidentidel. Uus Eesti, 3. november 1938, nr 301, lk 1

Välislingid
Valgetähe teenetemärgi kavalerid
Teenetemärkide seadus
Annetamise diplom
Ordre de l'Etoile Blanche

Valgetähe teenetemärgi kavalerid
Eesti riiklikud teenetemärgid
Oligosahhariidid

Oligosahhariidid on orgaanilised ühendid, mille molekul sisaldab suhteliselt väikese arvu (2–10) monosahhariididele (lihtsuhkrutele) vastavaid lülisid. 

Oligosahhariidid kuuluvad süsivesikute ehk karbohüdraatide klassi, s.t. nende molekulis ühe süsinikuaatomi kohta tuleb üks molekul vett, üldvalem Cn(H2O)n. Teiseltpoolt võib oligosahhariide vaadelda kui monosahhariidide liitumisel (kusjuures eraldunud on vee molekul) saadud ühendeid. 

Oligosahhariide iseloomustab asjaolu, et kindla ühendi molekulid on omavahel sarnased – igas molekulis on samas järjestuses samad monosahhariidi lülid ja neid on sama arv. Seega oligosahhariididele saab omistada kindla keemilise valemi. Näiteks tsüklodekstriinid.

Oligosahhariidid on eluslooduses mitmesuguseid funktsioone täitvad ühendid. Tärklise ensümaatilisel hüdrolüüsil saadakse tsüklodekstriinid.  Oligosahhariidid esinevad ka näiteks glükoproteiinide ja glükolipiidide koostisosana.

Vaata ka
Glükosiidid
Süsivesikud

Orgaanilised ühendid
Süsivesikud

he:פחמימה#מיון הפחמימות