joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
August Eberhard

August Eberhard (6. mai 1856 Kullamaa – 26. jaanuar 1927 Mustjala) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1871–1874 Tallinna kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta 1874–1878. Oli prooviaastal Kullamaa ja Iisaku koguduses. Ordineeriti 7. septembril 1880 Tallinnas õpetajaks.

Oli 1880–1882 Põhja-Eesti vikaar, aastatel 1882–1886 oli ta Iisaku koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1886–1927 teenis ta Mustjala Anna kogudust.

Isiklikku 
Isa Paul Eberhard oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja, vend Theodor Eberhard oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, vend Paul Eberhard oli Väike-Maarja koguduse õpetaja, poeg Johannes Eberhard oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja, poeg Samuel Eberhard oli Kunda koguduse õpetaja.

Viited

Välislingid 
https://eelk.ee/elulood/eberhard_august.html

Iisaku koguduse vaimulikud
Mustjala Anna koguduse vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Saaremaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1856
Surnud 1927
Lenna (album)

"Lenna" on Lenna Kuurmaa 2010. aastal välja antud esimene sooloalbum. Selle esitluskontsert toimus 5. juunil 2010 Tallinnas Rock Cafés.

Plaat on salvestatud 2009. aasta oktoobrist kuni 2010. aasta maini Sonicmedia stuudios ja Lenna Kuurmaa kodu köögis.

Lugude nimekiri

Esitajad 
 Lenna Kuurmaa – laul
 Vaiko Eplik – kõik instrumendid 
 Keit Triisa – taustalaul ("Rapunzel")
 Mihkel Raud – taustalaul ("Musta pori näkku")

Edetabelid

Viited

Välislingid 
 
 "Lenna". Muusika24

Eesti albumid
2010. aasta albumid
Debüütalbumid
Leiki Loone

Leiki Loone (neiuna Leiki Sikk; sündinud 29. veebruaril 1944) on eesti matemaatik.

Lõpetas aastal 1962 Antsla Keskkooli. Samal aastal astus ta Tartu Riiklikku Ülikooli matemaatikat õppima, ülikooli lõpetas aastal 1967. Füüsika-matemaatikakandidaadi kraad anti Loonele 1972. aastal, kui ta kaitses Gunnar Kangro juhendamisel väitekirja "Tuumad lokaalselt kumeras vektorruumis".

Isiklikku 
Tema abikaasa on filosoof Eero Loone, neil on tütred Piret Loone ja Oudekki Loone. Vend on matemaatik Jaak Sikk, isa oli Antsla Keskkooli matemaatikaõpetaja Rudolf Sikk.

Leiki Loonele meeldib tennist mängida.

Viited

Välislingid

Eesti matemaatikud
Tartu Ülikooli õppejõud
Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna vilistlased
Sündinud 1944
Joan Capdevila

Joan Capdevila i Méndez (sündinud 3. veebruaril 1978 Tàrregas, Urgellis) on katalaani endine jalgpallur.  

Ta mängis 2002–2011 Hispaania jalgpallikoondises. 

Klubi tasemel mängis ta 2000–2007 Deportivo La Coruñas. 2007–2011 mängis Villarrealis, seejärel siirdus Portugali Benficasse. 2012–2014 mängis ta Espanyolis. 

Hispaania A-koondises esindas ta riiki kokku 60 korda ja lõi neli väravat. 2002. aastast on ta mänginud 10 korda ka Kataloonia jalgpallikoondises. Ta mängis tavaliselt vasakkaitsja positsioonil.

Saavutused 
Deportivo
Copa del Rey: 2001–02
Supercopa de España: 2002
Benfica
Taça da Liga: 2011–12
Santa Coloma
Primera Divisió: 2016–17

Kataloonia jalgpallurid
Hispaania jalgpallurid
RCD Espanyoli jalgpallurid
Madridi Atlético mängijad
Deportivo La Coruña mängijad
Villarreal CF mängijad
Lissaboni Benfica jalgpallurid‎
La Liga mängijad
Primeira Liga mängijad
Sündinud 1978
Väike-Maarja kogudus

EELK Väike-Maarja kogudus on luterlik kogudus Väike-Maarjas, mis kasutab Väike-Maarja kirikut.

Kogudus kuulub Viru praostkonda.

Koguduse hooldajaõpetaja on Tauno Toompuu, diakon Juhan Rumm, organist Ago Tint, juhatuse esimees Urmas Tamm.

Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 13.00 Väike-Maarja kirikus.

Õpetajad 
Vt. Väike-Maarja koguduse vaimulikud

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Viru praostkond
Väike-Maarja vald
Väike-Maarja kihelkond
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Vändra Martini kogudus

EELK Vändra Martini kogudus on luterlik kogudus, mis tegutseb Vändra kirikus.

Kogudus kuulub Pärnu praostkonda.

Koguduse õpetaja on Ants Kivilo, organist Merle Maanus ja juhatuse esimees Peeter Reimann.

Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11 Vändra kirikus. Kord kuus (pühapäeviti kell 13.30) on jumalateenistus Vändra Hooldekodus.

Koguduse juures tegutseb segakoor. Dirigent on Iren Värva. Töötab pühapäevakool.

Vändra kirik osaleb "Teeliste kirikute" projektis.

Vändra koguduse õpetajate loend
Loend on mittetäielik.

Allikad
Karl E. Napiersky "Beiträge zur Geschichte der Kirchen und Prediger in Livland: Livländische Kirchen- und Prediger-Matrikel", 1843, lk. 103-104

Vaata ka
Vändra kalmistu

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Pärnu praostkond
Vändra
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Vormsi Püha Olavi kogudus

EELK Vormsi Püha Olavi kogudus on luterlik kogudus Vormsis, mis kasutab Vormsi kirikut.

Kogudus kuulub Lääne praostkonda.

Koguduse hooldajaõpetaja on alates 1989. aastast Tiit Salumäe, diakon Ants Rajando, juhatuse esimees Ene Rand, organist Malle Hokkonen.

Jumalateenistused on kuu 2. ja 4. pühapäeval algusega kell 11.00 Vormsi kirikus.

Vormsi koguduse õpetajate loend
Loend on mittetäielik:

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Lääne praostkond
Vormsi vald
EELK Rootsi praostkond
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Vormsi kihelkond
Vara Brigitta kogudus

EELK Vara Brigitta kogudus on luterlik kogudus Varal, mis kasutab Vara kirikut.

Kogudus kuulub Tartu praostkonda.

Koguduse hooldajaõpetaja on Aare Vilu, juhatuse esimees Ain Ilves.

Jumalateenistused on kuu 2. pühapäeval algusega kell 12.00 Vara kirikus.

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Tartu praostkond
Peipsiääre vald
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Vahastu kogudus

EELK Vahastu kogudus on luterlik kogudus Vahastus, mis kasutab Vahastu kirikut.

Kogudus kuulub Järva praostkonda.

Koguduse hooldajaõpetaja on Teet Hanschmidt, organist Virge Kadarik, juhatuse esimees Andres Murumägi.

Jumalateenistused on kuu 2. ja 4. pühapäeval algusega kell 14.00 Vahastu kirikus.

Välislingid
 Kodulehekülg

Türi kihelkond
EELK Järva praostkond
Rapla vald
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Olufemi Terry

Olufemi Terry on Sierra Leone kirjanik ja ajakirjanik.

Olufemi Terry sündis Sierra Leones, kuid on elanud muu hulgas Nigeerias, Suurbritannias ja Elevandiluurannikul ning õppinud New Yorgi ja Kaplinna ülikoolis. Ta on töötanud ajakirjanikuna Somaalias ja Ugandas.

Ta kirjutab inglise keeles.

Aastal 2010 võitis ta novelli "Stickfighting Days" eest Caine'i auhinna.

Välislingid
 Koduleht
 "Stickfighting Days"

Sierra Leone inimesed
Sünniaeg puudub
Kirjanikud
Ajakirjanikud
John Tungal

John Tungal (22. juuli 1924 Tallinn – 6. märts 2010) oli eesti muusikateadlane, koorijuht ja pedagoog. 

John Tungal lõpetas 1961 Leningradi Konservatooriumi. Ta töötas 1947–1959 koori- ja orkestrijuhina Kirovis ja 1959–1981 muusikaõpetajana Tallinna 19. Keskkoolis. 1947. aastast oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi harmoonia-, dirigeerimis- ja koolimetoodika õppejõud, 1987. aastast dotsent. Tungal asutas 1974. aastal Tallinna Puhkeparkide Direktsiooni Vene Koorikapelli ja oli 1981. aastani selle dirigent. 

Tungal oli 1965., 1969., 1975. ja 1980. aasta üldlaulupeol ning 1967., 1972. ja 1977. aastal noorte laulupeol vene kooride üldjuht. Kirjutanud lavamuusikat, koorilaule ja -töötlusi ning artikleid ja arvustusi.

Tunnustus 
1966 medal "Töövapruse eest"
1969 Eesti NSV teeneline õpetaja

Isiklikku
Tema abikaasa oli Livia Tungal ja tütar Olga Tungal.

Viited

Eesti muusikateadlased
Eesti koorijuhid
Eesti muusikapedagoogid
Eesti NSV teenelised õpetajad
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1924
Surnud 2010
Tartu Jaan Poska Gümnaasium

Tartu Jaan Poska Gümnaasium on gümnaasium Tartus.
Gümnaasiumi asutamine otsustati Tartu linnavolikogus 2011. aasta aprillis. Kool moodustati Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi gümnaasiumiastme põhjal.

Kool asub ajaloolises Tartu rahu majas aadressil Vanemuise 35. 

Kooli direktor on Mari Roostik. Enne teda oli kooli direktor Helmer Jõgi.

Õppekorraldus
Tartu Jaan Poska Gümnaasiumis saavad õpilased enda õppekava koostada ise läbi valikkursuste, seega traditsioonilised õppesuunad puuduvad. Koolis õpetatakse ligikaudu 140 erinevat valikkursust, millest õpilane valib vähemalt 19. Kool pakub nii koolimajas toimuvaid valikainekursusi kui ka võimalust osaleda kursustel majast väljas. Valikkursused toimuvad nii perioodõppes kui ka praktikumidena. Muuhulgas saab valikkursusena õppida psühholoogiat, loogikat, filosoofiat, astrofüüsikat, programmeerimist keeles Python ja prantsuse, hispaania, soome ning jaapani keelt. Valikkursuste puhul teeb Tartu Jaan Poska Gümnaasium koostööd teiste Eesti õppeasutustega, sealhulgas Tartu Ülikooliga, TalTechiga ja Eesti Maaülikooliga.

Viited

Välislingid
 Tartu Jaan Poska Gümnaasiumi koduleht

Tartu koolid

Kesklinn (Tartu)
Arthur Friedrich Wilhelm Hoffmann

Arthur Friedrich Wilhelm Hoffmann (2. november 1871 Koeru – 1. veebruar 1940 Schwetz) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1883–1889 Tallinna Toomkoolis ja seejärel aastatel 1890–1895 Tartu Ülikoolis ajalugu ja usuteadust. Prooviaastal oli ta Kadrina ja Kuusalu koguduses. Ordineeriti 24. juunil 1897 Tallinnas õpetajaks.

Oli aastatel 1897–1900 Kuusalu Laurentsiuse ja Tallinna Jaani koguduse abiõpetaja. Aastatel 1900–1904 oli ta Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja. Aastatel 1904–1933 oli ta Viru-Jaakobi koguduse õpetaja ja Viru praostkonna praost.

Isiklikku 
Tema isa Heinrich Ferdinand Hoffmann oli Koeru koguduse õpetaja, isa emapoolne vanaisa oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja Friedrich Johann Anton Assmuth, emapoolne vanaisa Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru koguduse õpetaja, Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja Johann Heinrich Brasche oli abielus kahe tema õega (Anna Wilhelminega ja Selma Emiliega), õemees Daniel Burchard Lemm (abielus õe Anna Louisega) oli (Kadrina ja Kuressaare Laurentiuse koguduse õpetaja), õemees Oskar Ernst Emil Tomberg (abielus õe Margarethe Helene Elisabethiga), vend Heinrich Richard Hoffmann oli misjonärina Indias, aastatel 1920–1934 oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja, väimees Rudolf Harald Sauerbrei oli Tallinna Kopli koguduse õpetaja, väimees Burchard Johann Friedrich Lieberg oli Eesti abistamise ühingu "Estlandhilfe" rajaja.

Viited

Välislingid 
ARTHUR FRIEDRICH WILHELM HOFFMANN

Kuusalu Laurentsiuse koguduse vaimulikud
Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse vaimulikud
Viru-Jaakobi koguduse vaimulikud
Tallinna Jaani koguduse vaimulikud
Viru praostid
Eestimaa vaimulikud
Tallinna Toomkooli vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Hoffmannid
Sündinud 1871
Surnud 1940
Iveta Radičová

Iveta Radičová (sündinud 7. detsembril 1956 Bratislavas) on Slovakkia poliitik, kes oli 8. juulist 2010 kuni 4. aprillini 2012 Slovakkia peaminister.

Iveta Radičová on hariduselt sotsioloog. Ta omandas Bratislava Comeniuse ülikoolis 1981 filosoofiadoktori kraadi sotsioloogia alal. Ta töötas 1979–1989 Slovakkia Teaduste Akadeemias, juhtides perekondade uurimise töörühma. 1990 läbis ta üheaastase doktorijärgse õppe Oxfordi ülikoolis. Pärast tagasipöördumist Slovakkiasse asutas ta 1991 Sotsiaalpoliitika Analüüsimise Keskuse, mis oli üks esimesi mittetulundusühinguid Slovakkias, ja juhtis seda kuni 2005. Ühtlasi töötas ta sel ajal Comeniuse ülikoolis, pidades loenguid sotsioloogia, politoloogia ja sotsiaaltöö teemadel. 2005 valiti ta Comeniuse ülikooli filosoofiateaduskonna sotsioloogiaprofessoriks.

Radičová on lesk. Tema abikaasa Stano Radič oli komöödianäitleja, kes suri 2005; nende abielust sündis tütar.

Radičová alustas poliitilist tegevust 1990 liikumises Avalikkus Vägivalla vastu, olles kuni 1992 selle pressiesindaja. 

Ta kuulub erakonda Slovakkia Demokraatlik ja Kristlik Liit – Demokraatlik Partei. Ametlikult kuulub ta sellesse alates 2006 ja valiti juba samal aastal erakonna aseesimeheks, aga juba varem osales ta erakonna juhitud valitsuse töös.

Aastatel 2005–2006 oli ta tööminister Mikuláš Dzurinda valitsuses. Pärast 2006. aasta Slovakkia parlamendivalimisi pidi tema erakond jääma opositsiooni. Aastatel 2006–2009 kuulus ta Slovakkia parlamenti.

Ta kandideeris 2009. aasta presidendivalimistel, kuid kaotas teises voorus Ivan Gašparovičile. Ta sai esimeses voorus 38,05% häältest Gašparoviči 46,71% vastu ja teises voorus 44,47% häältest. Radičová on Slovakkia ajaloos ainus naine, kes jõudnud presidendivalimiste teise ringi, aga Gašparovič on Slovakkia ajaloo ainus president, kes on ametisse tagasi valitud.

Varsti pärast presidendivalimisi pidi Radičová parlamendist tagasi astuma skandaali tõttu, mille ta tekitas, kui hääletas parlamendis ka oma puuduva parteikaaslase eest. Ta loovutas oma koha parlamendis 23. aprillil 2009.

11. oktoobril 2011 avaldas parlament seoses Euroopa Finantsstabiilsuse Fondi lisagarantiide hääletusega Iveta Radičová valitsusele umbusaldust.

2012. aasta ennetähtaegsed parlamendivalimised võitis erakond Suund – Sotsiaaldemokraatia ja 4. aprillil 2012 vannutati uueks peaministriks selle erakonna esimees Robert Fico.

Välislingid

 Koduleht

Slovakkia peaministrid
Sündinud 1956
Õlipuulised

Õlipuulised (Oleaceae) on õistaimede sugukond katteseemnetaimede klassist iminõgeselaadsete seltsist.

Sugukonda kuulub 24 perekonda ja umbes 600 liiki põõsaid, puid ja liaane.

Sugukonda kuuluvad 
 Abeliophyllum
 Chionanthus
 Comoranthus
 Dimetra
 Fontanesia
 Forestiera
 Forsythia – forsüütia 
 Fraxinus – saar 
 Haenianthus
 Hesperelaea
 Jasminum – jasmiin 
 Ligustrum – liguster
 Menodora
 Myxopyrum
 Nestegis
 Noronhia
 Notelaea
 Nyctanthes
 Olea – õlipuu ehk oliivipuu 
 Osmanthus
 Phillyrea
 Picconia
 Priogymnanthus
 Schrebera
 Syringa – sirel 

Iminõgeselaadsed
Siim Veskimees

Siim Veskimees (kodanikunimega Ants Miller, tuntud ka Ats Millerina; sündinud 5. aprillil 1962) on eesti ulmekirjanik, tõlkija ja toimetaja.

Siim Veskimees on pseudonüüm, mille all hakkas ta 1999. aastal kirjutama ulmeajakirjas Algernon. Ta on avaldanud romaane, lühiromaane ja jutte. Stiililt paigutab Veskimees end hard science fictioni alla.

Siim Veskimees on Eesti Kirjanike Liidu liige.

Ats Milleri nime all on ta kirjastuse Fantaasia toimetaja, varem olnud ka veebipõhise ulmeajakirja Algernon peatoimetaja. Samuti on ta tõlkinud inglise keelest ulmet, sh John Scalzi romaani "Vanamehe sõda" (2010) ja Isaac Asimovi "Robotid ja impeerium" (2013).

Ta on OÜ Digituum tegevjuht.

Poliitiline tegevus

Ants Miller oli Sotsiaademokraatliku Erakonna asutajaliige ning kuulus erakonda aastatel 1990–2012.

2015. aastal kandideeris Ants Miller Riigikokku Vabaerakonna nimekirjas, pälvides tähelepanu videoga, milles esitas üleskutse: "Kuula oma südame häält. Aga kui süda vaikib, vali see, kellel on kõige suuremad tissid." Ta sai valimistel 227 häält ja valituks ei osutunud.

Vabaerakonna esinduskogu valis 9. augustil 2015 Ats Milleri erakonna aseesimeheks. Teiseks aseesimeheks valiti Neeme Kuningas.

9. veebruaril 2017 astus Miller Vabaerakonnast välja. Ta põhjendas väljaastumist sõnadega "olen äärmiselt tüdinud südamega panustamast üritusse, mis näib, et ei jõua mitte kuhugi".

24. septembril 2018 liitus ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonnaga.

Miller kandideeris 2019. aasta Riigikogu valimistel, sai 122 häält ning valituks ei osutunud.

Teoseid
Operatsioon "Ogaline Päike" (2001)
Kõver mets (2002)
Kuu Ordu (2003)
Pilvelinnuste ajastu langus (2004)
Keskpäevapimedus (2007)
Poolel teel (2007)
Taevatagune suurem ilm. Zätereiti lood: Tau Sõrmuse operatsioon. (2008)
Sümfoonia katkenud keelele (2010)
Operatsioon "Ogaline päike" (2010)
Ennesõjaaegne kullakarva (2011)
Lahkulöömislahingud (2012)
Lõputu juuni (2013)
Kaugete päevade naeratus (2014)
Haldjaradade ahvatlus (2014)

Tunnustus 
 2008 Stalker (lühiromaan "Keskpäevapimedus")
 2011 Stalker (lühiromaan "Kuldhordi teine tulek")
 2011 Stalker (lühijutt "Kaugete päevade valgus")

Viited

Välislingid
Siim Veskimehe koduleht
Siim Veskimees Eesti Ulmekirjanduse BAASis
Veskimehe jutte võrguajakirjas Algernon
www.algernon.ee/siim_veskimees Siim Veskimehe jutte veebiajakirjas Algernon, detsember 2011
 Siim Veskimees "Miks on ämber Eesti rahvusjalanõu?" Vabaerakond, 2. august 2014
 Taivo Rist. Veskimehe kodutee Algernon, detsember 2014
 Rain Kooli "Võidab see, kellel on kõige pikem riist?" ERR, 23. veebruar 2015

Eesti toimetajad
Eesti tõlkijad
Eesti ulmekirjanikud
Eesti Vabaerakonna poliitikud
Sündinud 1962
Tankett PPG

Tankett PPG, tuntud ka prototüübi nime objekt 217 järgi (vene keeles ППГ – Подвижное пулемётное гнездо ehk "liikuv kuulipildujapesa"), oli Nõukogude Liidus toodetud tankett, mis loodi kiiruga Talvesõja ajal. PPG loomise põhjuseks olid tõsised kaotused, mida nõukogude jalavägi kandis Soome punkreid rünnates.

PPG meeskond koosnes kahest mehest, kes lahingus viibisid tanketis lamavas asendis. Tankett oli relvastatud kahe 7,62 mm kuulipildujaga, mis paiknesid kõrvuti esisoomuses asuvates laskepesades. Jõuallikaks oli mootorratta mootor, soomuse paksus ulatus 5–8 millimeetrini. Lahingus oleks selline tankett pidanud suutma ründavale jalaväele tuletoetust pakkuda. Kokku toodeti neid 1940. aastal sadakond masinat ja mõned saadeti ka Talvesõtta, kuid lahingutes neid enam kasutada ei jõutud.

Vaata ka
 TKS

Viited

Kirjandus
 Steven J. Zaloga, James Grandsen Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two Weidenfeld & Nicholson military 1984 ISBN 0853686068 Inglise k.

Välislingid 
 PPG tankette

Nõukogude Liidu tankid
Tanketid
Mereline paraskliima

Mereline paraskliima ehk parasvöötme mereline kliima on Alissovi kliimaklassifikatsiooni järgi paraskliima alamtüüp, mis kujuneb paraskliimavöötmes ookeanide kohal ja mandrite läänerannikutel. 

Sellele kliimale on iseloomulikud positiivsed aasta keskmised õhutemperatuurid ning väike ööpäevane ja aastane õhutemperatuuride amplituud. Aastane õhutemperatuuri miinimum ja maksimum on kuu võrra hiljem (vastavalt põhjapoolkeral veebruaris ja augustis, lõunapoolkeral vastupidi) kui mandrilise kliimaga piirkondades. Selle põhjuseks on vee suur soojusmahtuvus.

Talv on pehme, sest vesi jahtub aeglaselt ja õhku eraldatakse suve jooksul saadud soojust. Soojust eraldub ka sademete tekkimisel ja seetõttu on tavaliselt õhutemperatuur üle null kraadi. Talvel sajab enamasti lörtsi ja seetõttu on lumikate õhuke või seda ei tekigi.

Suvi on jahe ja vihmane, sest talve jooksul jahtunud vesi soojeneb aeglasemalt kui maismaa. Jahedamat õhku kandub ka ookeanidelt rannikule.  

Merelisele paraskliimale on iseloomulikud suur õhuniiskus ja sademete hulk. Tsüklonaalse tegevusega kaasnevad frondid põhjustavad suurt pilvisust ning seetõttu varjutavad pilved tihti taevalaotuse päikesekiirte eest. Lääneranniku kliimat mõjutavad läänetuuled, mis toovad ookeanidelt niisket õhku.

Mereline paraskliima on levinud põhjapoolkeral (Põhja-Ameerika ja Euraasia läänerannikul ning Vaikse ja Atlandi ookeani vastavatel laiuskraadidel) ja lõunapoolkeral (Vaikse, Atlandi ja India ookeani vastavatel laiuskraadidel). 

Köppeni kliimaklassifikatsiooni järgi vastavad merelisele paraskliimale kliimatüübid Cfb ja Cfc.

Kliimatüübid
Sjöfartstidningen

Svensk Sjöfarts Tidning on Göteborgis ilmuv rootsikeelne laevandusajakiri, mis kuulub alates 1945. aastast Rootsi Laevaomanike Liidule. Alates 2011. aastast on ajakirja nimi Sjöfartstidningen.

Ajalugu
Alates 7. juulist 1905 ilmus Svensk Sjöfarts Tidning kuni 1970ndateni nädalalehena, seejärel ilmusid suvekuudel paarisnumbrid. Ilmumiskordade arv vähenes käesoleval sajandil seoses uudiste kolimisega internetti ning alates 2010. aastast ilmub 11 ajakirjanumbrit aastas. Ajakiri on muutunud mahukamaks: kui 1905. aasta esimese numbri maht oli kõigest 4 lehekülge, siis 2010. aasta nr 6 oli 112 lehekülge ning 2017. aastal oli kõigi ajakirjanumbrite maht 72 lk. 1970ndail hakati välja andma iga-aastast "Laevanduse aastaraamatut", hiljem lisandus iga-aastane ingliskeelne "Meretehnika aastaraamat".

1950. aastal ilmus ajakirja päisesse legendaarne purjelaev Calmare Nyckel, mis viis esimesed rootsi asukad 1638. aastal piki Delaware'i jõge Uus-Rootsi kolooniasse praeguses USA-s. Pärast ajakirja 100. aastapäeva suvel 2005 asendati see tänapäevase kaubalaeva siluetiga.

1999. aastal ametisse asunud peatoimetaja kapten Rolf Petrén Nilsson oli kogu ajakirja ajaloos alles neljas, 2012. aastal sai peatoimetajaks ajakirjas paarkümmend aastat töötanud Soome osakonnatoimetaja Pär-Henrik Sjöström. Tänapäeval on algusaja piirkondliku tähtsusega väljaandest kujunenud üks Euroopa juhtivaid laevandusajakirju. Rootsi Laevaomanike Liidu toel on see muuhulgas tellitud kõigile Rootsi lipu all sõitvaile laevadele.

Ingliskeelne ajakiri
Seoses Rootsi lipu all sõitvate laevade arvu ja seega ka Rootsi laevanduse töötajate arvu vähenemisega otsustas toimetus koos laevaomanike liiduga laiendada oma seni Põhjamaadega piirdunud piirkonda Põhja-Euroopasse ning asutas 2001. aastal ingliskeelse ajakirja Scandinavian Shipping Gazette. Sellest ajast alates suutis ajakiri hõlmata kõiki Läänemere maid, sealhulgas Eestit. 2009. aastal sai Scandinavian Shipping Gazette uue, Svensk Sjöfarts Tidningist erineva kujunduse ning uue nime Shipgaz, kuid tõmbus majanduskriisi tõttu samal aastal tagasi oma põhiturule Põhjamaadesse.

Merenduskirjastus
Svensk Sjöfarts Tidning andis alates 1970ndatest välja iga-aastast "Illustreeritud Rootsi laevaregistrit" ning aeg-ajalt teisigi raamatuid, kuni raamatute kirjastamine eraldati käesoleval sajandil tütarettevõttesse Breakwater Publishing. Sügisel 2009 müüdi kirjastus selle töötajaile.

Viited

Välislingid
Ajakirja koduleht (rootsi keeles)
kirjastus Breakwater Publishing (rootsi keeles)

Rootsi ajakirjad
Laevandus
Merendusajakirjad
Joseph von Lemm

Carl Joseph von Lemm (17. juuni 1840 Haapsalu – 20. veebruar 1890 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Elulugu
Õppis aastatel 1852–1858 Peterburi Peetri kirikukoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1859–1864. Ordineeriti õpetajaks Tallinnas 25. juulil 1865.

1865–1876 oli ta Katharinenfeldis (praegu Bolnissi, Gruusia) luterlik pastor. 1876–1880 oli ta Ludwigsthalis (Jekaterinoslavi kubermangus, praegu Dnipropetrovski oblastis) luterlik pastor. Aastatel 1880–1890 oli ta Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse diakonõpetaja, samaaegselt oli ta Toompea lossi ja vangla õpetaja.

Isiklikku
Tema vend Daniel Burchard Lemm oli Kadrina, Kuressaare ja Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse õpetaja ning Eestimaa kindralsuperintendent. Väimees (tütar Emilie Wilhelmine abikaasa) Richard Georg von Hirschhausen oli Rakvere Kolmainu koguduse ja Reigi Jeesuse koguduse õpetaja. Poeg Waldemar von Lemm oli arhitekt ja insener.

Vaata ka
Lemm

Viited

Välislingid
Stammtafeln nicht immatrikulierter baltischer Adelsgeschlechter
https://eelk.ee/elulood/Lemm_carl.html

Eesti luterlike koguduste vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1840
Surnud 1890
Juhan Ekbaum

Juhan Ekbaum (ka Johann Ekbaum; 15. mai 1912 Suure-Kõpu vald – 1945 Leningrad) oli eesti vaimulik.

Alghariduse sai Suure-Kõpu "Supsi" ja Suure-Kõpu 6-klassilises algkoolis. Peale algkooli õppis Abja Kultuurtehnika Ühisgümnaasiumis. Vanema venna toetusel õppis Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumis, mille lõpetas aastal 1931. Aastatel 1931–1932 teenis kaitseväeaega Tondi sõjakoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1933–1940, osaledes Akadeemilises Usuteadlaste Seltsis (oli 8 semestrit sekretäriks) ja Eesti Kristlikus Üliõpilasühingus, töötas Usuteaduskonna Seminari Raamatukogus, Riigi Keskarhiivis ja Ristiusu Arheoloogia Muuseumis. Oli prooviaastal Pärnu Eliisabeti II koguduses praost August Arumäe juures. Ordineeriti õpetajaks 30. märtsil 1941 Pärnu Niguliste kirikus.

Juhan Ekbaum määrati EELK Konsistooriumi täiskogu otsusega 26. märtsist 1941 (teenis juba veebruaris 1941) Saarde Katariina koguduse õpetajaks. 1944 sügisest jäljetult kadunud. On aga säilinud köster Otstaveli kiri EELK Konsistooriumile 1. märtsist 1945 ja palju hilisem teade tema kinnivõtmise kohta. Neil aegadel kadus õpetaja Ekbaum jäljetult.

Ametlikel andmeil – mis nõukogude okupatsiooni ajal olid salastatud – arreteeriti Juhan Ekbaum 27. oktoobril 1944 Pärnumaal Saarde vallas NKVD poolt, nõukogude tribunali otsusega mõisteti ta 17. veebruaril 1945 surma. Suri kinnipidamiskohas Leningradis 1945.

Isiklikku 
Juhan Ekbaumi vend Artur Ekbaum oli seotud ühistegevusega, vend Arturi abikaasa oli farmatseudi haridusega kirjanik Salme Ekbaum. Ka Juhani vennad Viktor (arreteeriti 8. märtsil 1946, suri 12. august 1953 Mordva ANSV Dubravlag-is) ja Eduard (arreteeriti 15. novembril 1944, suri 18. detsembril 1945 Komi ANSV Vorkutlag-is) hukkusid stalinlikes laagrites.

Viited 

Saarde Katariina koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1912
Surnud 1945
Oskar Frey

Oskar Johannes Frey (31. mai 1859 Tartu – 28. aprill 1955 Berliin) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Tartus gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1879–1884. Prooviaastal oli ta Halliste Püha Anna koguduses. Ordineeriti õpetajaks 14. juulil 1885.

Oli 1885–1888 adjunktpastor Viljandi Jaani koguduses, olles samaaegselt ka kooliõpetaja Viljandi kreiskoolis. Oli 1888–1913 vikaar Moskva kubermangus eestlaste teenimise alal. 1913–1918 Moskva Eliisabeti koguduse (Moskva eesti kogudus) õpetaja. 1919–1920 oli Moskva Reformeeritud koguduse vikaaarõpetaja. Moskvas olles oli ta ka Peeter-Pauli koolis usuõpetaja. 1920–1921 oli ta Valga Peetri koguduse õpetaja. 1922–1924 töötas ta kooliõpetajana Viljandis, 1924–1925 usuõpetajana Põltsamaal.. Aastal 1929 oli ta kolm kuud Kambja koguduse õpetaja 

Lahkus 1939 Saksamaale, elades Danzigis ja Berliinis (tütre juures).

Isiklikku
Tema poeg Erik Frey oli Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja, tütar Ellen Frey oli Tartus ja Põltsamaal arst.

Viited

Kambja koguduse vaimulikud
Viljandi Jaani koguduse vaimulikud
Baltisaksa vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1859
Surnud 1955
Tsirkumfiks

Tsirkumfiks on afiksi liik, kus prefiks ehk eesliide ja sufiks ehk järelliide kuuluvad kokku ning kumbki ei moodusta eraldi tähendust. Seega näivad nad kuuluvat ühte morfeemi. 

Näide: (saksa keel) ge-, -t: filmen − gefilmt; fragen − gefragt. 

Lähenedes tsirkumfiksile kui ühele afiksitest, on tegemist katkendliku morfiga. Need on maailma keeltes väga haruldased. 

Tsirkumfiksid on erijuhud üldisemast fenomenist, kus kaks või enam afiksit koosmõjus saavutavad tähenduse, mida ükski neist isoleerituna edasi ei anna. Selliseid nähtusi leiab maailma keeltest palju, kuid ainult tsirkumfiksid on piisavalt levinud, et neile nimetus anda.

Kasutatud kirjandus
Bauer, Laurie (2003). "Introducing Linguistic Morphology"

Vormiõpetus
Dežnjovi neem

Dežnjovi neem (vene keeles мыс Дежнёва) on neem Tšuktši poolsaare idaotsas. See on samaaegselt Venemaa, Aasia ja Euraasia kõige idapoolsem punkt. Neem asub Beringi väina rannikul. Selle vastas Sewardi poolsaare läänetipus 86 km kaugusel asub Walesi Printsi neem.

Dežnjovi neeme geograafilised koordinaadid on . See on isoleeritud lameda laega mäemassiiv kõrgusega kuni 741 m järskude pankadega merepoolses küljes.

Aastani 1898 nimetati Dežnjovi neeme Vostotšnõi neemeks (East Cape). Aastal 1879 nimetas Adolf Erik Nordenskiöld selle ümber vene meresõitja ning Põhja- ja Ida-Siberi uurija Semjon Dežnjovi auks, kes 1648. aastal koos Fedot Popoviga esimesena ümber neeme ringi sõitis.

Viited

Dežnjovi neem
Tšuktšimaa
Euraasia äärmuspunktid
Aasia äärmuspunktid
Aasia neemed
Venemaa neemed
Apelsin (ansambel)

Apelsin on Eesti levimuusikaansambel. 

Ansambel loodi 1974. aastal seitsmeliikmelisena: Tõnu Aare (mängis kitarri, suupilli, mandoliini), Gunnar Kriik (mängis basskitarri ja klaverit), Jaan Arder (mängis viiulit), Mati Nuude (balalaikamängija), Ivo Linna (kitarrist ja laulusolist), Harri Kõrvits juunior (löökriistamängija) ja Ants Nuut (trombonist ja laulusolist).

Hiljem on põhisolistid olnud Ivo Linna ja Mati Nuude, teatud lugude laulusolistina on esinenud ka Tõnu Aare ja Jaan Arder. 

Algkoosseisust on ansamblis praegu kaasa löömas ainult Ants Nuut. 

Teisi ansamblis tegutsenud muusikuid: Tõnu Aare, Jaan Arder, Taago Daniel, Indrek Hiibus, Allan Jakobi, Vello Jurtom, Mart Jürisalu, Jaan Kirss, Hillar King, Gunnar Kriik, Harry Kõrvits, Meelis Laido, Boris Leppsoo, Marek Lillemägi, Andres Loigom, Priit Pihlap, Tarmo Pihlap, Vladimir Šeripov, Argo Toomel, Vello Toomemets, Igor Trunin, Ivo Varts, Aleksander Vilipere, Ülari Kirsipuu. 

Ansambli tuntumate lugude seas on "Matkalaul" (autorid Tõnu Aare / Henno Käo), "Me armastame ooperit" (Jacques Kloes / Henno Käo), "Himaalaja" (A. Simone, S. Regal / Priit Aimla) jpt.

Viited

Välislingid
 Koduleht
 "Ansambli Apelsin lugu: me ei teadnud, et tegime endile töökoha" Delfi Lood / Eesti Naine, 30. jaanuar 2017

Eesti ansamblid
Eesti Geoloogiakeskus

Eesti Geoloogiakeskus OÜ (EGK) oli Eestis tegutsenud geoloogiateenuseid (nt geoloogiline kaardistamine, ehitusmaterjalide, energeetilise tooraine jms väljaselgitamine jne) osutav osaühing. Eesti Geoloogiakeskus tootis mitmekülgset infot maapõue kohta.

3. juuni 1937 asutati Eesti Geoloogiline Komitee, mille tegevus lõpetati 1940. aastal. 1957. aastal moodustati Geoloogia ja Maapõue Kaitse Valitsus (ka Eesti NSV Geoloogia Valitsus). 

1993. aastast kuulub see Keskkonnaministeeriumi valitsemisalasse. 1. märtsist 1997 on Eesti Geoloogiakeskus riigi osaühing. 1993. aastat juhtis Eesti Geoloogiakeskust Vello Klein.

2018. aasta alguses alustas tegevust Eesti Geoloogiateenistus, millele anti üle Eesti Geoloogiakeskuse lepingulised õigused ja kohustused.

Liikmesus 
1995. aastal sai Eesti Geoloogiakeskus Euroopa Geoloogiateenistuste Foorumi (FOREGS) liikmeks.
1. juulil 2003 sai Eesti Geoloogiakeskus Euroopa Liidu liikmesriikide geoloogiateenistuste ühenduse (EuroGeoSurveys) liikmeks.

Viited

Välislingid
Eesti Geoloogiakeskuse koduleht (eesti, inglise ja vene keeles)

Geoloogilised organisatsioonid
Kaspar Kalluste

Kaspar Kalluste (sündinud 28. aprillil 1988) on eesti muusik. Ta on lõpetanud Nõmme Muusikakooli klaveri erialal, G. Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli pop-jazz osakonna löökpilli erialal (õpetajad: Petteri Hasa, Toomas Rull, Andrus Lillepea), täiendanud ennast Malmö muusikaakadeemias (Peter Nilsson) ja lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia magistrikraadiga (Tanel Ruben, Jaak Sooäär, Raul Sööt). .

Kaspar Kalluste džässikoosseisudest on tuntumad trio Frank Frank (Kristjan Mazurchak/ Erki Pärnoja/ Kaspar Kalluste), Carrot Lights (Paula Mustikas/Joel-Rasmus Remmel/Kaspar Kalluste), ta kuulub Raul Söödi Deeper Sound ridadesse ja on Paul Danieli kvarteti liige (Paul Daniel/Raun Juurikas/Peedu Kass/Kaspar Kalluste).

Tema värskeimal loomingulisel kollektiivil Kaspar Kalluste triol (Virgo Sillamaa/Marti Tärn/Kaspar Kalluste) ilmus 2014. aastal heliplaat “Koletise tagasitulek”, kus teeb kaasa lauljatar Kadri Voorand.

Popmuusika vallas on Kaspar Kallustel ette näidata pikk rida kontserte, stuudiosalvestisi ja heliplaate. Ta on trummidel saatnud ansambleid Spunk, Monohord, Aides, The Sun ja lauljaid Hendrik Sal-Saller, Mihkel Raud, Kerli Kõiv, Mikk Saar, Maarja-Liis Ilus, Koit Toome, Jakko Maltis, Birgit Õigemeel, Ithaka Maria, Marvi Vallaste, Anna Põldvee, Sofia Rubina, Uku Suviste, Ines, Villu Veski, Brian Melvin, Kadri Voorand, Erki Pärnoja, Peedu Kass, Virgo Sillamaa, Kristjan Mazurtchak.

Kaspar Kalluste, Tarvi Kull ja Rosanna Lints moodustavad elektropopi ansambli Würffel, mis ilmutas 2015. aastal albumi "Beats & Bubbles". Looga "I'm Facing North" osaleti konkursil Eesti Laul 2016.

Nüüd figureerib ta kõige aktiivsemalt Ott Leplandi saatebändis, kellele ta on kirjutanud muusikat ja laulutekste ning produtseerinud mitu heliplaati.

Ta on osalenud ka telesaatebändides, näiteks saadetes "Eesti otsib superstaari", "Laulud tähtedega", "Eesti otsib lemmiklaulu".

2008. aastal varastati Otsa kooli ees olevast autost tema trummikomplekt.

Kalluste kuulus aastal 2013 Raadio 2 Unistuste Bändi koosseisu.

Viited

Eesti trummarid
Sündinud 1988
Hashim Thaçi

Hashim Thaçi (sündinud 24. aprillil 1968) on Kosovo poliitik, kes oli alates 7. aprillist 2016 kuni oma tagasiastumiseni 5. novembril 2020 Kosovo president.

9. jaanuarist 2008 kuni 9. detsembrini 2014 oli ta Kosovo peaminister. Alates 9. detsembrist 2014 kuni 7. aprillini 2016 oli ta Kosovo välisminister.

Ta on Kosovo Demokraatliku Partei esimees.

26. veebruaril 2016 valiti Hashim Thaçi Kosovo presidendiks.

Kosovo poliitikud
Kosovo peaministrid
Välisministrid
Sündinud 1968
Motonori Matsuyama

Motonori Matsuyama (jaapani keeles 松山 基範 Matsuyama Motonori; 25. oktoober 1884 – 27. jaanuar 1958) oli jaapani geofüüsik.

Kivimitesse kristalliseerumisel salvestunud magnetiliste mineraalide magnetilist orientatsiooni uurides avastas ta, et Maa magnetvälja poolused on planeedi ajaloo jooksul korduvalt kohti vahetanud ning et pööre on toimunud suhteliselt kiiresti.

Motonori Matsuyama ja Bernard Brunhesi auks nimetati viimati (umbes 780 000 aastat tagasi) toimunud magnetpooluste vahetumine Brunhesi-Matsuyama pöördeks.

Teoseid
 "On the Direction of Magnetization of Basalt" (1929)

Jaapani teadlased
Sündinud 1884
Surnud 1958
Geofüüsikud
NI tank

NI Tank, (vene keeles Танк НИ, kus "НИ" tähendab На испуг ehk hirmutamiseks) tuntud ka kui Odessa tank või Terrori tank, oli  improviseeritud Nõukogude Liidu tank Teise maailmasõja ajal. Augustiks 1941. oli Odessa ümber piiratud ja varustuse liinidest ära lõigatud. P. K. Romanov sealsest Jaanuari Ülestõusu Tehasest tegi ettepaneku valmistada soomustatud traktoritest ja trammidest improviseeritud tanke. Tramme siiski ei kasutatud, kuid kolm STZ-5 traktorit soomustati kasutades boileri plaate. Boileriplaatide vahele pandi ka kummi ja puitu, et suurendada vastupidavust käsitulirelvadele. Tankide relvastus varieerus. Osadel oli T-26 mudel 1931 tankidelt võetud alamtornid, teistele oli ehitatud uus torn 37 mm mudel 15R mägikahuriga või 45 mm tankitõrjekahuriga. Hiljem valmistati selliseid masinaid juurde, kokku neid 68 tükki. Kuigi selliste masinate soomuskaitse oli küllaltki vilets, osutusid need Rumeenia jalaväe vastu üllatavalt efektiivseks.

Viited

Kirjandus
 Steven J. Zaloga, James Grandsen Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two Weidenfeld & Nicholson military 1984 ISBN 0853686068 Inglise k.

Välislingid 
 Бронетракторы. Часть 3
 Fotod

Nõukogude Liidu tankid
Roomiktraktorid
Ewert Wrangel

Ewert Henrik Gabriel Wrangel (20. november 1863 Stockholm – 20. veebruar 1940 Lund) oli rootsi kirjandus- ja kunstiajaloolane ning õppejõud. Ta oli sõjaajaloolase ja helilooja Erik Fredrik Wrangeli (1816–1896) kõige vanem poeg ning rannakaitsesuurtükiväe ülema kindral Herman Wrangeli (1859–1938) vend.

Wrangel lõpetas Lundi Ülikooli 1882. aastal, sai samas 1884. aastal filosoofiakandidaadi ja 1888. aastal litsentsiaadikraadi ning 1889 kaitses doktorikraadi. Juba aasta varem alustas ta samas õppejõu karjääri esteetika ja kirjanduse ajaloo dotsendina. Aastal 1899 sai ta Henrik Schücki järglaseks esteetika, kirjanduse ja kunstiajaloo professori kohal. Wrangel läks pensionile 1928. aastal, andes õppetooli üle oma järglasele Ragnar Josephsonile.

Lundis oli tema õpilaseks hilisem Tartu Ülikooli professor Tor Helge Kjellin (1885–1984).

Kunstiajaloolased
Sündinud 1863
Surnud 1940
Adolph Goldschmidt

Adolph Goldschmidt (15. jaanuar 1863 Hamburg – 5. jaanuar 1944 Basel) oli Saksamaa juudi päritolu kunstiteadlane.

Ta sündis Hamburgis pankuri peres ja töötas mõnda aega isa juures pangas. Pere nõusolekul pühendas ta ennast alates 1885. aastast kunstiajaloole, õppides esialgu Jena, seejärel Kieli Ülikoolis ning asus lõpuks õppima Anton Springeri juures Leipzigi Ülikoolis. Aastal 1889 kaitses ta doktorikraadi uurimusega Lübecki keskaegsest maalikunstist ja skulptuurist kuni 1530. aastani (Lübecker Malerei und Plastik bis 1530), mis oli esimene põhjalikum käsitlus Põhja-Saksa keskaegsest kunstist.

Tema õpilaste seas olid rootslased Axel Romdahl ja Johnny Roosval.

Välislingid
Foto

Saksamaa kunstiteadlased
Sündinud 1863
Surnud 1944
Scandinavian Shipping Gazette

Scandinavian Shipping Gazette on aastail 2001–2008 Göteborgis ilmunud merendusajakiri, mis kuulus Rootsi Laevaomanike Liidule. Seoses formaadi ja kujunduse muutusega sai alates 2009. aasta 1. numbrist ajakiri uue nime Shipgaz.

Scandinavian Shipping Gazette'i tegi Svensk Sjöfarts Tidningi toimetus, mida ingliskeelse ajakirja väljaandmiseks suurendati, nii et toimetus suutis hõlmata kõiki Läänemere maid. Lisaks peatoimetusele Rootsis olid osakonnatoimetajad Soomes, Norras, Taanis ja Poolas ning korrespondent Saksamaal. Eestis asuva osakonnatoimetaja hooleks olid ka Läti, Leedu ja Venemaa. Lisaks 11 numbrit aastas ilmunud ajakirjale said tellijad ka iganädalase uudistemeili.

Ajakirjale kujundati Svensk Sjöfarts Tidningi Rootsi lipu värves sinikollase lipuga sarnanev sinipunavalge päis, sest kõigi Läänemere maade lippudel leidub vähemalt üks neist värvidest. Iga-aastastes teemanumbrites ilmusid ülevaated kõigi Läänemere maade, sh Eesti laevafirmadest, sadamatest ja laevatehastest. Iga aasta lõpul ilmunud teemanumbris "Aasta laevad" ilmusid samal aastal valminud tähelepanuväärsemate laevade põhjalikud tutvustused, mille hulgas ka 8 Eesti laevaomanike tellimusel ehitatud laeva kohta.

Välislingid
 Ajakirja koduleht (inglise keeles)

Rootsi ajakirjad
Merendusajakirjad
René Just Haüy

René Just Haüy (28. veebruar 1743 Saint-Just-en-Chaussée – 1. juuni 1822 Pariis) oli prantsuse mineraloog. Ta oli üks kristallograafia rajajaid.

René Just Haüy oli pärit vaesest perekonnast, kuid sõprade abiga pääses õppima esialgu Navarra kolledžisse, hiljem Kardinal Lemoine'i kolledžisse. Temast sai katoliku preester. Ta asus kolledžis õpetama ning tegeles vabal ajal botaanikaga. Kord aga pillas ta maha kaltsiiditüki ja selle purunemise jälgimine andis tema uurimistööle uue suuna: ta hakkas uurima ainete kristallstruktuuri. 

1784. aastal ilmus tema töö "Essai d’une théorie sur la structure des cristaux", kus näitas, et mineraalide kristallstruktuur allub kindlatele reeglitele.

Kui puhkes Prantsuse revolutsioon, siis Haüy vangistati ja tekkis oht, et ta hukatakse, kuid ta vabastati pärast seda, kui bioloog Étienne Geoffroy Saint-Hilaire tema eest kostis.

1793. aastal sai temast kaalude ja mõõtude komitee liige ja aasta hiljem füüsikaõpetaja revolutsiooniaegses École normale'is.

1801. aastal ilmus talt viieköiteline "Traité de minéralogie", kus ta esitas mineraalide kristallstruktuuri geomeetriat käsitlevad matemaatilised seadused. See uurimus muutis Haüy otsekohe tunnustatud teadlaseks.

René Just Haüy oli üks mineraloogiamuuseumi rajajaid; 1802. aastal sai temast Prantsusmaa loodusloomuuseumi professor, kuid pärast restauratsiooni jäi ta kõigist oma ametikohtadest ilma ning suri vaesuses.

Ta uuris ka püroelektrilisi nähtusi.

1821. aastal valiti ta Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liikmeks.

Pedagoog ja pimedate kooli rajaja Valentin Haüy oli René Just Haüy vend.

René Just Haüy järgi on nimetatud mineraal haüiin. See on ränivaene tardkivim.

Ta on maetud Père-Lachaise'i kalmistule.

Teoseid
Essai d'une théorie sur la structure des crystaux (1784)
Exposition raisonné de la théorie de l'électricité et du magnétisme, d'après les principes d'Æpinus (1787)
De la structure considérée comme caractère distinctif des minéraux (1793)
Exposition abrégé de la théorie de la structure des cristaux (1793)
Extrait d'un traité élémentaire de minéralogie (1797)
Traité de minéralogie (5 osa, 1801)
Traité élémentaire de physique (2 osa; 1803, 1806) 
Tableau comparatif des résultats de la cristallographie, et de l'analyse chimique relativement à la classification des minéraux (1809)
Traité des pierres précieuses (1817)
Traité de cristallographie (2 osa, 1822)

Välislingid
 "Essai d’une théorie sur la structure des cristaux", Google Books
 "Traité élémentaire de physique", Google Books
 "Traité de cristallographie", Google Books
 hauy2022.free.fr (Kakssada aastat René-Just Haüy surmast ; International Year of Mineralogy 2022)

Prantsusmaa teadlased
Sündinud 1743
Surnud 1822
Eugen Joseph von Blossfeldt

Eugen Joseph von Blossfeldt (15./27. veebruar 1863 Anna mõis – 11. aprill 1947 Ludwigslust) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik.

Ta õppis Tartu Kubermangugümnaasiumis ja aastatel 1883–1887 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Audru Püha Risti koguduses 1887–1888. Blossfeldt ordineeriti õpetajaks 29. mail 1898.

Ta oli aastatel 1888–1889 Viljandis abiõpetaja ning andis ka koolis usuõpetuse tunde.

1889. aastal läks ta Saaremaale ja sellest aastast 1901. aastani oli ta Valjala Martini koguduse õpetaja ning 1901. aastast tegutses ta Kuressaare Laurentiuse koguduses. 1901–1905 oli Blossfeldt Kuressaares diakon ja seejärel koguduse ülemõpetaja. 1915. aastal saadeti ta asumisele Siberisse, kust naasis 1918. aastal taas Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetajaks.

1919. aastal lahkus Blossfeldt Saksamaale, kus 1924. aastani tegutses Ludwigslusti diakonisside majas haiglavaimulikuna.

Isiklikku 
Blossfeldt abiellus 1891. aastal Karja kirikus praost Reinhold Winkleri tütrega. Abielust sündis kaks poega ja tütar. Ainuke tütar abiellus Arnold Habichtiga.

Välislingid 
Eugen Joseph von Blossfeldti elulugu

Baltisaksa vaimulikud
Kuressaare Laurentiuse koguduse vaimulikud
Valjala Martini koguduse vaimulikud
Saaremaa vaimulikud
Eesti represseeritud isikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1863
Surnud 1947
Wilhelm Worringer

Wilhelm Worringer (13. jaanuar 1881 Aachen – 29. märts 1965 München) oli saksa kunstiteadlane.

Õpingud 
Worringer alustas ülikooliõpinguid kirjandusteaduse alal, aga vahetas üsna peatselt eriala ja asus õppima kunstiajalugu. Tema õpetajateks olid Heinrich Rückert, Georg Simmel ja Heinrich Wölfflin. Oma väitekirja kirjutas ta Bernis abstraktsest kunstist ("Abstraktion und Einfühlung", 1907, juhendaja Artur Weese).

Õpetamistegevus 
1909–1915 töötas Worringer Bernis eradotsendina, seejärel 1925–28 erakorralise professorina Bonni Ülikooli kunstiajaloo instituudis. 1928 sai ta professorikoha Königsbergi ülikoolis. Siin viibis ta "siseemigratsioonis" aastatel 1933–1945. 1945 sai ta professuuri Halle Ülikoolis. 1950 lahkus ta Saksa Demokraatlikust Vabariigist poliitilistel põhjustel. Königsbergis käis ennast tema juures täiendamas eesti kunstiteadlane, hilisem Tartu Ülikooli professor Armin Tuulse.

1921 esitas Paul Clemen Worringeri kandidaadiks Tartu Ülikooli kunstiajaloo professori kohale. Valituks osutus hoopis Josef Strzygowski. Viimase loobumisel sai 1922. aastal Tartu Ülikooli esimeseks kunstiajaloo professoriks Tor Helge Kjellin.

Looming 
 Schriften. Hrsg. v. Hannes Böhringer, Helga Grebing, Beate Söntgen. München 2004, 2 Bde. und 1 CD-ROM, ISBN 3-7705-3641-X
 Abstraktion und Einfühlung. München 1908
 Formprobleme der Gotik. München 1911
 Vorwort zum Neudruck: Abstraktion und Einfühlung. Ein Beitrag zur Stilpsychologie. München 1948
 Problematik der Gegenwartskunst. München 1948
 Lächelt die Mona Lisa wirklich?, in: Thema. Zeitschrift für die Einheit der Kultur, 2/1949, S. 25-29
 Jean Fouquet und Piero della Francesca, in: Das Kunstwerk, 3/1949 (1), S. 24-30

Isiklikku
Ta oli abielus kunstnik Marta Worringeriga.

Saksamaa kunstiteadlased
Königsbergi ülikooli professorid
Sündinud 1881
Surnud 1965
Francis Beaufort

Sir Francis Beaufort (27. mai 1774 – 17. detsember 1857) oli Iiri päritoluga hüdrograaf ja Suurbritannia sõjalaevastiku ohvitser. Beaufort oli tuule tugevuse hindamiseks mõeldud Beauforti skaala rajaja.

Francis Beaufort sündis Iirimaal 1774. aastal, tema isa oli vaimulik. 13-aastasena sai ta kajutipoisiks Briti mereväes. 1805. aastal ülendati Beauforti kapteniks. 1812. aastal sai ta  Vahemere idaosas kuulihaava ja sellega lõppes tema karjäär mereohvitserina. Ta töötas admiraliteedis ja sai varsti admiraliks. Aastatel 1829–1855 oli ta Suurbritannia Hüdrograafiaameti juht.

Francis Beaufort hakkas ilmavaatlusi pidama 1790. aastal ja tegeles sellega surmani. 1806. aastast on säilinud sõjalaeva "Woolwich" logiraamatus esimene Beauforti koostanud empiiriline tuulekiiruse skaala. Ametlikult võeti Beauforti tuulekiiruse skaala Briti mereväes kasutusele 1838. aastal. 1946. aastal lisati viis orkaani-kategooriat. Seda skaalat kasutatakse paljudes riikides alates 1963. aastast. Mõõtühikuteks on Beauforti pallid või lühidalt bofoorid.

Tuule tugevuse hindamiseks hinnatakse tuule mõju esemetele (puud, ehitised), tuule tekitatud purustusi või lainetust. Skaalal on 13 astet (0-12 palli).

Sir Francis Beauforti auks sai nime Beauforti meri Põhja-Jäämeres Kanada ja Alaska ranniku juures, Beauforti saar Antarktikas ning Beauforti laht Austraalia lääneosas.

Viited

Suurbritannia inimesed
Hüdroloogid
Sündinud 1774
Surnud 1857
Smolenski kõrgustik

Smolenski kõrgustik (vene keeles Смоленская возвышенность) on kõrgustik Venemaa Euroopa-osas, Smolenski-Moskva kõrgustiku osa. Kõrgus kuni 314 meetrit.

Smolenski kõrgustik hõlmab territooriumi Orša linnast Valgevenes kuni Moskva oblasti Možaiski rajoonini, peamiselt Smolenski oblastis. 

Kõrgustiku lääneosa koosneb Devoni ajastu dolomiidi ja lubjakivist, idaosa (Smolenskist ida pool) – Karboni ajastu lubjakivi, savi ja mergelist. Pinnamood on künklik. 

Smolenski kõrgustikust saavad alguse Desna, Ugra, Moskva jõgi ja teised jõed.

Viited 

Venemaa kõrgustikud
Smolenski oblast
Desna (täpsustus)

Desna on mitme geograafiliste objektide kohanimi

Jõed
Desna (vene keeles Десна) (vana-slaavi keeles деснъ − "parem") — on rida lisajõgede kohanimesid, mis suubusid peajõkke paremalt poolt. Et jõe parema ja vasaku poole on aja jooksul muutunud, siis praegu on mõnedel vasakpoolsetel lisajõgedel ka Desna kohanimi.

 Desna — jõgi Venemaal ja Ukrainas, Dnepri vasakpoolne lisajõgi.
 Desna (Lõuna-Bug) — jõgi Ukrainas, Lõuna-Bugi vasakpoolne lisajõgi.
 Desna (Pahra) —  jõgi Moskva oblastis, Pahra vasakpoolne lisajõgi.
 Desna (Guslitsa) — jõgi Moskva oblastis, Guslitsa vasakpoolne lisajõgi.

Asulad 
 Desna (Moskva oblast) — alevik Moskva oblasti Leninski rajoonis Venemaal.
 Desna (Tveri oblast) — alevik Tveri oblasti Molokovski rajoonis Venemaal.
 Desna (Vinnõtsja oblast) — alevik Vinnõtsja oblasti Vinnõtsja rajoonis Ukrainas.
 Desna (Tšernihivi oblast) — alev Tšernihivi oblastis Ukrainas.

Vaata ka 
 Dysna — Daugava lisajõgi Valgevenes ja Leedus.
Christoph Friedrich Mickwitz (1696−1748)

Christoph Friedrich Mickwitz vanem (18. jaanuar 1696 Königsberg – 20. märts 1748 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Õppis Bergeni kloostrikoolis, aastatel 1715–1719 õppis ta Halle Ülikooli usuteaduskonnas, olles August Hermann Francke õpilane. Ordineeriti õpetajaks 19. detsembril 1721 Berliinis.

Oli 1721–1724 Balthasar von Campenhauseni õpetaja ja kodujutlustaja Peterburis. Aastatel 1724–1748 oli ta Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja, olles samaaegselt  Eestimaa Konsistooriumi assessor ja Tallinna Toomkooli kuraator.

Isiklikku 
Poeg Christoph Friedrich Mickwitz oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, poeg Immanuel Mickwitz oli Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja.

Välislingid
Christoph Friedrich Mickwitzi eluloolised andmed saidil eelk.ee

Eestimaa konsistooriumi vaimulikud assessorid
Mickwitzid
Sündinud 1696
Surnud 1748
Tallinna toomkiriku saksa koguduse vaimulikud