joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Krista Viirand

Krista Viirand (sündinud 23. jaanuaril 1957 Jõgeval) on eesti endine näitleja.

Ta on lõpetanud  Jõgeva Keskkooli ja 1980. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Ta töötas aastatel 1980–1990 näitlejana Vanalinnastuudios. Hiljem on ta lõpetanud Tallinna Meditsiinikooli ja töötanud massöörina.

Rolle 
 1977 Aleksandr Vampilov "Pardijaht" (Irina)
 1981 Pierre Chenot "Kes aevastas?" (Lucie)
 1981 Friedrich Dürrenmatt "Füüsikud" (Monika Stettler)
 1982 Aleksandr Suhhovo-Kobõlin "Toimik" (Lidia)
 1983 Enn Vetemaa "Ikka veel Püha Susanna" (Malle)
 1985 Bertolt Brecht "Švejk Teises maailmasõjas" (Kati)
 1986 Oskar Luts/Mati Unt "Raha!" (Leenu ja üks onutütardest)
 1989 Viktor Merežko "Naistelaud jahisaalis" (Müüja)

Kirjandus 
 Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000

Viited

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1957
Eva Malleus

Eva Malleus (ka Eva Vilt-Malleus, aastani 1988 Eva Vilt; sündinud 22. augustil 1960 Antslas) on eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 1978 Viljandi Kultuurikooli ja aastal 1984 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri. Lisaks õppis ta aastatel 1987–1988 Tallinna Muusikakoolis J. Solovjova klassis laulmist.

Ta töötas aastast 1984 Vanalinnastuudios. Ta on mänginud telelavastuses "Pildikesi Paunverest" (1986) ja telesarjas "Õnne 13".

Alates 2008. aasta oktoobrist elab ta Hispaanias.

Rolle

1984 Jean Anouilh "Tuuleiil" (Fotograaf)
1985 Bertolt Brecht "Švejk Teises maailmasõjas" (Anna)
1986 Oskar Luts/Mati Unt "Raha!" (Liisu)
1987 Nikolai Gogol "Revident" (Linnapealiku tütar)
1989 Viktor Merežko "Naistelaud jahisaalis" (Müüja)
1990 Hugo Raudsepp "Salongis ja kongis" (Doora Suuringel)
1990 Simon Gray "Finaal" (Margaret)
1990 Felicien Marceau "Presidendi sõber" (Lulu)
1991 Hugo Raudsepp "Ameerika Kristus" (Asta)
1991 Achille Campanile "Vaene Piero" (Angelica)
 1995 Guy de Maupassant/Ago-Endrik Kerge "Mina, Bel-Ami" (Clotilde de Marelle)
1996 Marcel Pagnol "Härra Topaze" (Ernestine)
1997 Ray Cooney "Raharalli" (Jean Perkins)

Viited

Kirjandus
"Eesti teatri biograafiline leksikon". Tallinn 2000

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Eestlased Hispaanias
Sündinud 1960
Rookass

Rookass (Felis chaus) on kassi perekonda kuuluv kaslane.

Levila ja elupaik
Rookasside levilaks on Egiptus, Lõuna-Kaukaasia, Lääne-, Kesk ja Ida-Aasia, Sri Lanka ja India. Rookass elab enamasti veekogude lähedal asetsevates roostikes ning põõsastikes.

Välimus
Nende kehapikkus on tavaliselt 50–94 sm ja saba on 23 – 31 sm pikkune. Täiskasvanud rookassi kehakaal on kuni 16 kilogrammi. Sõltuvalt alamliigist on loomade suurus ja karvastiku värvus erinev. Valdavalt on karvkate liivakarva või hallikas, ebaselge mustriga kuid nii looduses kui tehistingimustes võib esineda ka musta värvi isendeid. 

Rookassid elavad üksikult ja peavad aktiivselt jahti varastel hommiku- ja õhtutundidel. Päevasel ajal eelistavad nad varjuda. Vaatamata oma väikestele mõõtmetele suudab ta murda ka väiksemate sõraliste vasikaid. Enamasti toitub siiski hiirtest, konnadest, madudest, sisalikest. Rookassi hüppevõime on ka lindude püüdmiseks piisavalt hea. Inimasustuse läheduses elades kütivad nad kodukanu ja parte.  

Tiinus kestab 63–66 ööpäeva. Pesakond, mille emakass võib ilmale tuua mitu korda aastas, koosneb 1–3 kassipojast. Pole teada, kui vanaks rookassid vabas looduses elavad, kuid vangistuses võivad nad elada 13 aasta vanuseks.

Rookass Eestis
2011. aasta 4. juulil avati Tallinna Loomaaias väikeste kaslaste ekspositsioon, kuhu asusid elama lisaks rookassile ka manulid, luitekassid ning amuuri kassid.

Hübriid
Rookassi ja kodukassi ristamise tulemusel on aretatud kassitõug Chausie.

Alamliigid

Rookass jagatakse järgmisteks alamliikideks: 
 Felis chaus affinis (Gray, 1830) 
 Felis chaus fulvidina (Thomas, 1929) 
 Felis chaus furax (de Winton, 1898) 
 Felis chaus kelaarti (Pocock, 1939) 
 Felis chaus kutas (Pearson, 1832)
 Felis chaus maimanah (Zukowsky, 1915) 
 Felis chaus nilotica (de Winton, 1898) 
 Felis chaus oxiana (Heptner, 1969) 
 Felis chaus prateri (Pocock, 1939)

Viited 

Kaslased
Preiļi loss

Preiļi loss (Preiļu pilsmuiža) on loss Lätis Preiļi piirkonnas Preiļi linnas. Saksa keeles Prely.

Esimesed teated Preiļi mõisast pärinevad 1382. aastast. Varaseimad asukad olid von der Borchid. Neile kuulus valdus aastani 1864. Edasised omanikud olid Johann Heinrich Fredrick, Johann Ungern-Sternberg, Konstantin Gulkevitš, Hippius. Pärast võõrandamist asus mõisa peahoones ehk Preiļi lossis Preiļi põllumajanduskool, aastast 1945 Preiļi keskkool ja aastail 1963–1978 Preiļi laste spordikool.

Vana loss hävis Liivi sõja ajal. Uus loss pärineb 1836. aastast ja on uusgooti stiilis. Hiljem on seda mitu korda muudetud, lisatud kirdetorn ja hiljem ka puidust kolmas korrus. Aastal 1978 hävis hoone interjöör tulekahjus.

Pargi suurus on 42 hektarit. Pargis on 13 hektarit tiike ja kanaleid. Pargi territooriumil asub Preiļi ajaloo- ja kunstimuuseum, mõisakompleksi juurde kuuluvad veel tallid, väravad, väravavahi maja.

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Preiļi piirkond
Dundaga piiskopilinnus

Dundaga piiskopilinnus (läti keeles Dundagas pils, saksa keeles Schloß Dondangen) on loss Lätis Dundaga piirkonnas Dundaga vallas Dundagas. 

Esimesed teated mõisast pärinevad 1318. aastast.  Algul oli Dundaga Riia peapiiskopkonna valduses, ent aastast 1434 kuulus loss Kuramaa piiskopkonnale. Aastal 1669 müüdi Dundaga piiskopilinnus Taani kuningale, kes andis selle oma vennale hertsog Magnusele, kellest sai hiljem Kuramaa piiskop.

17. sajandi keskel, pärast Otto Ernst von Maydelli surma, läks piiskopiloss, koos ümbritsevate maadega mõisana Osten-Sackenite perekonna valdusesse ja jäi nende kätte kuni võõrandamiseni aastal 1920. Lastetu Dietrich von Maydelli, Zierau pärishärra, viimase  Kuramaa Maydelli abikaasa Anna Sibylla von der Osten-Sackeni kaudu läks valdus Sackenite kätte ning muudeti Sackeni majoraadiks.   Mõisale kuulus ka suurem osa liivi rannast. Aastal 1859 ühinesid sealsed mõisa rentnikud, liivi kalamehed, et seista vastu mõisa omaniku ja mõisavalitsejate omavolile. Liivlased keeldusid mõisatööde tegemisest ja lõivude maksmisest. Mõisnik teatas pingelisest olukorrast Ventspilsi kreisi ja Kuramaa kubermangu juhtorganitele; karistusoperatsiooni käigus vangistati osa liivlasi, 77 liivi talupidajast tõsteti 38 oma taludest välja; selle tagajärjel oli osa neist sunnitud liivi rannast lahkuma. Tühjadesse taludesse pandi uued rentnikud, kellest paljud olid lätlased. XX sajandi alguses oli Dundaga mõis pindalalt suurim mõis Baltimaades, sellele kuulus 102 400 hektarit maad.

Anna Sybil Osten-Sackenite perekonnast lasi lossi keskaegsest kindlusest esinduslikuks eluasemeks ümber ehitada. Aastal 1785 lisati kolmas korrus. Aastal 1872 oli lossis suur tulekahju. Aastal 1905 põletati loss taas ja seetõttu restaureeriti see aastal 1909 H. Pfeifferi projekti järgi. Arvukate ümberehituste tõttu ei esinda Dundaga piiskopiloss ainsatki arhitektuuristiili.

Lossis peab oma jumalateenistusi Dundaga katoliku kogudus.

Lossi ümbritseb kolmest küljest vesi, neljandas küljes oli vanasti vallikraav, ent praegu on maapind tasane. Lossis on asunud Dundaga vallamaja, keskkool, muusikakool, raamatukogu. Lossi kohta on arvukalt legende, millel on osalt ajalooline tagapõhi.

Lossi park rajati 17. sajandil, pindala on 21,7 hektarit. Pargi juurde kuulub 2,5 hektarit tiike. Üks allee kannab nime Filosoofi allee, mis lõpeb Sybili tamme juures. Pargis asub Dundaga linnamägi, mis kuulus endisesse Vanema maakonda. Lossipargis kasvav sanglepp (kõrgus 25, ümbermõõt 2.6 m), viis lossitiigi juures kasvavat põlist tamme, kaheksa lossipargis kasvavat põlist tamme ja nimetu mänd (kõrgus 13, ümbermõõt 2.7 m) on looduskaitse all.

Kohalik giid Dundaga (Tooninga) linnuses ja kihelkonnas on proua Aina Pūlina. Ta teeb külastajatele ekskursiooni kogu linnuses ja vajadusel mujalgi ning teab rääkida arvukalt muistendeid ja legende nii saksa kui ka vene keeles.

Viited

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Läti Vabariigi kultuurimälestis nr 6739. Läti keeles

Kuldīga kreis
Kuramaa
Kuramaa piiskopkond
Läti mõisad
Läti linnused
Läti kultuurimälestised‎
Ventspilsi ordulinnus

Ventspilsi ordulinnus (ka Vindavi ordulinnus; läti Ventspils ordeņa pils; saksa Schloß Windau) on endine Liivimaa ordu Vindavi komtuuride linnus Lätis Ventspilsi piirkonnas Ventspilsis.

Esimest korda on seda linnust mainitud 1290. aastal. Liivimaa ordu linnus Venta jõe suudmes hoidis enda kontrolli all toona tähtsat kaubateed. 

14. sajandiks kujunes lossi ümber ka linn, mille nimi Ventspils tähendabki kindlust Vental.  

Liivi sõja järel sai Ventspilsi ordulinnuse endale Kuramaa hertsogiriik. 

18. sajandil sai sellest Venemaa keisririigi riiklik omand. 

Tänapäeval asub Ventspilsi ordulinnuses Ventspilsi muuseum.

Linnuse vanemad osad pärinevad 13. sajandist. 14. sajandil ehitati ordulinnus ümber kastelliks. Algselt gooti stiilis hoone ehitati aastal 1827 ümber ampiirstiilis hooneks.

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti linnused
Liivi ordu linnused‎
Ventspils
Monterey maakond

Monterey maakond (Monterey County) on maakond USA-s California osariigis Vaikse ookeani rannikul. 

Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Salinas. 

Maakonna pindala on 9770 km². Veepindala on 1270 km².

Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 439 035. Aastal 2010 oli elanikke 415 057.

Naabermaakonnad
San Luis Obispo maakond (lõunas)
Kingsi maakond (kagus)
Fresno maakond (kagus) 
San Benito maakond (idas)
Santa Cruzi maakond (põhjas)

Ajalugu
Monterey maakond moodustati 1850. aastal. Aastal 1874 loovutati osa maakonna territooriumist San Benito maakonnale. Maakond on nime saanud Monterey lahe järgi. Monterey laht sai omakorda nime Monterrey krahvi Gaspar de Zúñiga järgi, kes oli aastatel 1595–1603 Uus-Hispaania asevalitseja.

Rahvastik

Linnad
Carmel-by-the-Sea (2020. aasta seisuga 3220 elanikku)
Del Rey Oaks (1592 elanikku)
Gonzales (8647 elanikku)
Greenfield (18 937 elanikku)
King City (13 332 elanikku)
Marina (22 359 elanikku)
Monterey (30 218 elanikku)
Pacific Grove (15 090 elanikku)
Salinas (halduskeskus; 163 542 elanikku)
Sand City (325 elanikku)
Seaside (32 366 elanikku)
Soledad (24 925 elanikku)

2000. aasta rahvaloenduse andmed

2000. aastal oli Monterey maakonnas oli 401 762 inimest, 121 236 leibkonda ja 87 896 perekonda.

Rahvastiku tihedus oli 47 in/km². 

Elamuühikuid (housing units) oli 131 708 (keskmine tihedus 15/km²). 

Rassiline koosseis oli järgmine: 
valgeid 55,9%
mustanahalisi 3,8%
põlisameeriklasi 1,1% 
aasialasi 6,0%
Vaikse ookeani saarte rassist 0,5%
teistest rassidest 27,8% 
kahest või enam rassist 5,0%

Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 46,79%.

121 236 leibkonna seas oli 
39,10% neid, kus oli alla 18-aastasi lapsi; 
56,00% koos elavaid abielupaare; 
11,60% neid, kus oli ilma abikaasata naine; 
27,50% neid, mis ei olnud perekonnad. 

21,20% kõigist leibkondadest koosnes üksikutest ja 
8,20% leibkondadest oli mõni üksi elav vähemalt 65-aastane inimene. 

Leibkonnas oli keskmiselt 3,14 inimest ja perekonnas keskmiselt 3,65 inimest.

Elanikud jagunesid ealiselt nii: 
28,40% alla 18-aastasi; 
10,90% 18–24-aastasi; 
31,40% 25–44-aastasi; 
19,30% 45–64-aastasi; 
10,00% üle 65-aastasi. 

Ea mediaan oli 32 aastat. 

Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 107,30 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 107,70 meest.

Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 48 305 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 51 169 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 38 444 dollarit, naistel 30 036 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 20 165 dollarit.

13,50% elanikkonnast ja 9,70% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 17,40% alla 18-aastasi ja 6,80% üle 65-aastasi.

Kaitsealad 
Los Padresi metskaitseala (osa)
Pinnaclesi rahvusmonument (osa)
Salinas River National Wildlife Refuge
Ventana ürgloodusala (osa)

Maanteed
 U.S. Route 101
 State Route 1
 State Route 68
 State Route 146
 State Route 156
 State Route 183
 State Route 198

Galerii

Viited

Välislingid
Monterey maakonna koduleht (inglise keeles)

California maakonnad
Nogale mõis

Nogale mõis (saksa keeles Nogallen, läti keeles Nogales muiža) on mõis Lätis Talsi piirkonnas Ārlava vallas Nogales.

Ajalugu
Esimesed teated mõisast pärinevad XVII sajandist. Algul oli see mõis Brunnowite valdus, seejärel Firckside omand. 1898. aastal omandasid mõisa Transehe-Roseneckid, kes müüsid mõisa aastal 1910 paruness Nolckenile. Temalt võõrandati mõis 1920. aastal.

Mõisaansambel
Peahoone pärineb 1880. aastast. Kõrvalhoonetest on säilinud tallid, aedniku maja, kõrts ja õllekoda. Praegu on mõis eraomandis. Mõisakompleks, õllekoda, ja park on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised, kõrts, tallid ja aednikumaja on kohaliku kaitse all. 

Neli mõisa pargis kasvavat tamme on looduskaitse all.

Viited

Kirjandus
Schroeders, Percy von. Beiträge zur Gütergeschichte Kurlands. Teil II. Kurland. Hrsg. von der Kurländischen Ritteschaft. 1983. Lk 75.

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Ārlava kihelkond
Talsi piirkond
Laidi mõis

Laidi mõis (Laidu muiža) on mõis Lätis Kuldīga piirkonnas Laidi vallas Laidis. Saksa keeles Laiden.

Esimesed teated mõisast pärinevad aastast 1562. Mõis on kuulunud Manteuffelitele, Brinkenitele, Mirbachidele, Taubedele. Aastast 1750 oli mõis fideikomiss. Mõis võõrandati Johann von Lambsdorffilt. Praegu asub mõisas Laidi põhikool.

Klassitsistlik peahoone pärineb aastaist 1800-1810. Kõrvalhoonetest on säilinud mõisavalitseja maja ja spordisaaliks ümber ehitatud ait - tõllakuur.

Pargi rajas krahv Lambsdorff 19. sajandi teisel poolel. Keskosas regulaarse planeeringuga park läheb üle vabakujundusega pargiosaks, kus asuvad tiigid. Pargis kasvavad võõrliikidest kaukaasia nulg, siberi nulg, torkav kuusk, rumeelia mänd, valge mänd.

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Kuldīga kreis
3+ Estonija

teisalda TV3+ Estonia

TV3+ Estonia (ka: TV3+ Estonija; vene: 3+ Эстония) on Eesti venekeelne telekanal. See on TV3 tütarkanal.

Välislingid
Telekanali koduleht (vaadatud 19.10.2013)

Eesti telekanalid
Pelči mõis

Pelči mõis (Pelču muiža) on mõis Lätis Kuldīga piirkonnas Pelči vallas Pelčis. Saksa keeles Pelzen.

Pelči mõis pärineb 1441. aastast, mil ordumeister Heidenreich Vincke von Overberg andis Pelči maad Heinrich Knorrile. Hilisemate omanike seas on olnud von der Brinkenid, Torckid, Fitinghoffid, Zakenid, Funkid, Heikingid, Korffid, Lievenid.

Praeguse mõisa peahoone rajas 20. sajandi algul Anatoly Lieven arhitekt Wilhelm Neumanni projekti järgi. Mõis on üks esimesi juugendstiilis mõisaid Lätis. 1922. aastast asub peahoones kool. 

Peahoone ümber asub 9,21 hektari suurune, põhiliselt vabakujundusega park. Park on osalt regulaarse planeeringuga, osalt vabakujundusega. Eksootilisematest puuliikidest kasvavad seal euroopa nulg ja siberi nulg, valgemänd ja hall mänd, hobukastan, pöök, pensilvaania saar, hall pähklipuu, tähkvaher, läänepärn, hõbehaab ja palsamipappel, robiinia, inglise jalakas. Pargis kasvab ohtralt punast tamme, ilutaimedest kasvavad seal veel forsüütiad. Kõrvalhoonetest on säilinud tallid, veski, ait.

Kuramaa lahingute ajal asus Pelči mõisas väegrupi Nord staap. Sõja lõppedes kirjutati seal alla Kuramaal paiknenud Saksamaa vägede kapitulatsiooniaktile.

Viited

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Kuramaa
Karin Karm

Karin Karm (sündinud 31. juulil 1943 Paides) on eesti endine näitleja.

Ta lõpetas aastal 1961 Paide Keskkooli ja aastal 1965 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Ta töötas aastatel 1965–1975 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. Aastatel 1985–1987 õppis ta Tallinna Meditsiinikoolis ja töötas pärast seda meditsiiniõena. Aastatel 1993–1998 töötas reisilaeval kajutiperenaisena ja 1998–2015 Häirekeskuses kiirabilogistikuna.

Rolle 
 1964 Leonard Bernstein "West Side'i lugu" (Anita)
 1966 Jerzy Broszkiewicz "Ma jutustan teile oma loo" (Sikorka)
 1967 Astrid Lindgren / Mikk Mikiver / Arne Oit "Väikevend ja Karlsson katuselt" (Bettan)
 1968 Nikolai Ostrovski / Mikk Mikiver "Kuidas karastus teras" (Tonja)
 1969 Eno Raud "Lendavad taldrikud" (Kärt)
 1970 Robert Sherman "Mary Poppins" (missis Banks)
 1971 John Osborne "Vaata raevus tagasi" (Helena)
 1971 Anton Tšehhov "Kirsiaed" (Varja)
 1973 Kaarel Kilvet "Oh armastus, sina kallis magus mesi" (Marie)

Isiklikku 
Ta on olnud abielus Enn Kraamiga.

Kirjandus 
 Eesti teatri biograafiline leksikon, Tallinn 2000

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1943
Silenastik (perekond)

Silenastik on  maoliste alamseltsi kuuluv  maoperekond.

Klassifikatsioon 

Silenastiku perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
 Coronella austriaca Laurenti, 1768 − harilik silenastik
 Coronella brachyura Günther, 1866 
 Coronella girondica Daudin, 1803 − lõuna-silenastik.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne Fossilworks-is
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s
Sissekanne saidil Wikispecies 

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Coronella seisuga 18.11.2013.
Colubridae
Renda mõis

Renda mõis ehk Lielrenda mõis (Rendas muiža) on mõis Lätis Kuldīga piirkonnas Renda vallas Rendas. Saksa keeles Groß Rönnen.

Renda mõis on kuulunud Pahlenitele ja Platovitele. Praegu asub peahoones põhikool.

Mõisasüda asub Abava ürgoru kaldal. Kunagi oli seal Kuramaa hertsogite jahiloss. Mõisa peahoone rajati 19. sajandi lõpul uusgooti stiilis.

Park rajati 1895. aastal. Park on regulaarse planeeringuga, peahoone juurest algavad pärnaalleed. Eksootilistest liikidest kasvavad seal hobukastan, euroopa nulg, hiigel-elupuu, täpiline viirpuu, harilik pirnipuu. Mõisakompleksi juurde kuuluvad ka tallid, aidad, dekoratiivsed väravad.

Mõisa peahoone koordinaadid on .

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Kuramaa
Vene keel Eestis

Vene keel on Eestis ametliku staatuseta, kuid laialdaselt kasutusel olev keel. 2019. aasta arvestuslikel andmetel oli see ligi 381 600 inimese emakeeleks.

2011. aasta rahvaloenduse esialgsete andmete järgi on vene keel 29,6% Eesti Vabariigi elanike emakeel. Enamik vene keele emakeelena kõnelejaid elab Ida-Virumaal ja Tallinnas (2017. aasta andmetel rääkis vene keelt emakeelena 45,4% tallinlastest). Peipsi-äärsetel aladel elavad ka vene vanausuliste kogukonnad (Mustvee, Kallaste, Piirissaar). Vene keele oskus on hea või väga hea ka eestlaste vanemate põlvkondade seas, noorte eestlaste vene keele oskus on aga kahanemas. Eurobaromeetri 2006. aasta andmetel oskas 66% mitte-vene emakeelega Eesti elanikest vene keelt vähemalt suhtlustasandil. Eurobaromeetri 2012. aasta uuringu kohaselt valdas vene keelt vähemalt suhtlustasandil 56% mitte-vene emakeelega Eesti elanikest.

Vaatamata ametliku staatuse puudumisele kasutatakse vene keelt väga laialdaselt kaubandus- ja teenindussfääris, reklaamis, meedias, alg-, põhi- ja osaliselt ka gümnaasiumihariduse andmisel. Ka paljude riigiasutuste kodulehtedel on olemas venekeelsed versioonid. Samas puuduvad näiteks seaduste ametlikud venekeelsed tõlked.

1920. aastal vastu võetud Eesti Vabariigi esimene põhiseadus andis vene rahvusest Eesti kodanikele õiguse "pöörata riiklikkudesse keskasutustesse kirjalikult oma keeli".

Vaata ka
Venekeelne elanikkond Eestis
Eesti venelased
Venestamine
Keelekümblus
Eesti venekeelne meedia

Viited

Vene kultuur Eestis
Eesti demograafia
Vene keel
Kassmadu (perekond)

Kassmadu (Telescopus) on maoperekond.

Klassifikatsioon 
1985. klassifitseeriti kassmadude perekond ebanastiklaste (Boiginae) alamsugukonda;

Kassmadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Telescopus beetzi (Barbour, 1922)
 Telescopus dhara (Forskal, 1775)
 Telescopus fallax Fleischmann, 1831 - kassmadu
 Telescopus finkeldeyi  HAACKE, 2013
 Telescopus gezirae Broadley, 1994
 Telescopus hoogstraali Schmidt & Marx, 1956
 Telescopus nigriceps (Ahl, 1924)
 Telescopus obtusus (Reuss, 1834)
 Telescopus pulcher (Scortecci, 1935)
 Telescopus rhinopoma (Blanford, 1874)
 Telescopus semiannulatus Smith, 1849
 Telescopus tessellatus (Wall, 1908)
 Telescopus tripolitanus (Werner, 1909)
 Telescopus variegatus (Reinhardt, 1843).

Levila 
Need maod on levinud Euroopa kaguosas, Euraasias ja Põhja-Aafrikas.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne Fauna Europaea-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s
Sissekanne saidil Wikispecies
 
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Telescopus seisuga 26.01.2014.

Colubrinae
Stockton

Stockton võib tähendada järgmist:
Stockton, linn USA California osariigis
Stockton, linn USA Kansase osariigis
Stockton, tervikomavalitsus Inglismaal Durhami krahvkonnas

Stockton-on-Tees, linn Suurbritannias
Stockton, perekonnanimi
David Knapp Stockton, USA golfimängija
Donald Stockton, Kanada maadleja
John Stockton, USA korvpallur
John P. Stockton, USA poliitik
Robert F. Stockton, USA mereväelane

Vaata ka

Stockton Springs, linn Maine'is
Virka mõis

Virka mõis (Virkas muiža) on suvemõis Lätis Kuldīga piirkonnas Kuldīga linnas.

Virka mõis asub Kuldīga linna piiril aadressil Virkas iela 27. 18. sajandil asus mõisas piirkonna esimene luterlik kool. Historitsistlikus peahoones asus teise maailmasõja järel Nõukogude Liidu sõdurite hospidal. Häärber on kohaliku kaitse all olev arhitektuurimälestis. Mõisa ümber asub 19. sajandil rajatud park.

Viited

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Kuldīga
Aleksander Pallas

Aleksander Pallas (10. september 1887 Hageri kihelkond – 7. jaanuar 1939) oli eesti advokaat.

Ta lõpetas Moskva ülikooli õigusteaduskonna.

Aleksander Pallas oli vandeadvokaat Otto Strandmani abi, seejärel iseseisev vandeadvokaat Tallinnas, Tallinna linnanõunik ja linnapea asetäitja, osales Vabadussõjas.

Eesti advokaadid
Vabadussõja veteranid
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1887
Surnud 1939
Tallinna linnavolikogu liikmed
Kalnamuiža mõis

Kalnamuiža mõis (ka Sieksāte mõis; läti keeles Kalnamuiža või Sieksātes muiža, saksa keeles Berghof) on mõis Lätis Skrunda piirkonnas Rudbārži vallas Sieksāte külas. 

Esimesed teated mõisast pärinevad 1539. aastast. Varaseimad asukad olid Renned. Pärast neid kuulus mõis Kosküllidele ja aastast 1825 võõrandamiseni Medemitele. Aastail 1926–1975 oli mõisas Sieksāte kool, seejärel muuseum. Praegu on mõisas hotell.

Historitsistlik peahoone valmis 19. sajandi algul. 1905. aastal mõis rüüstati, ent aastaks 1912 oli mõis arhitekt Paul Max Bertschy projekti kohaselt taastatud.

Mõisakompleksi juurde kuuluvad veel park ja majandushooned. Peahoonest läänes asub Medemite pere rahula, kuhu viib pärnaallee. Pargi põhiosa moodustavadki kõrgel seljakul asuvast häärberist eemale viivad alleed.

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Piena muiža- Berghof

Läti mõisad
Valtaiķi kihelkond
Kuramaa
Mežmuiža kihelkond
Iecava kihelkond
Kazdanga mõis

Kazdanga mõis (Kazdangas muiža) on mõis Lätis Aizpute piirkonnas Kazdanga vallas Kazdangas. Saksa keeles Katzdangen, ka Kaßdangen.

Mõisa peahoone rajati aastail 1800–1804 klassitsistlikus stiilis, Johann  Gottfried Adam Berlitzi projekti põhjal. Aastal 1905 põletati mõis maha, aga parun von Manteuffel lasi selle Paul Schultze-Naumburgi projekti järgi taastada. Taastamisel järgiti väga hoolsalt algseid eeskujusid, seda isegi interjööri osas. Esimene maailmasõda laastas taas peahoone, ent see taastati aastail 1925–1927 uuesti. 1930. aastal kolis majja Kazdanga põllumajandus-kaubanduslik kool, mis asub seal praegugi. 2009. aastal rajas kool peahoonesse ka muuseumi osa.

Peahoone juurest suundub üle Alokste jõe viiva kivisillani tee, mille ääres asuvad aidad ja Kavaleride maja, mis on veel stiililt barokne. Jõe teisel kaldal asuvad mõisavalitseja maja, tallid, kõrts, veski ja mitmed teised kõrvalhooned. Mõisakompleksi juurde kuulub veel rahula.

Pargi planeerimist alustati 18. sajandil. Metsapark kujunes siiski välja 19. sajandil. Pargis asuvad mõisa rahula ja mitmed tiigid.

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Valtaiķi kihelkond
Kuramaa
MTÜ Avatud Vabariik

MTÜ Avatud Vabariik on Eesti üleriigiline noorteorganisatsioon. Organisatsiooni tegevus on suunatud Eesti ühiskonna erinevate kultuurilis-sotsiaalsete gruppide integratsioonile, et aidata kaasa sidusama ühiskonna moodustamisele.

Välislingid
Organisatsiooni koduleht

Eesti noorteorganisatsioonid
Eesti ühiskond
Cīrava mõis

Cīrava mõis (Cīravas muiža) on mõis Lätis Aizpute piirkonnas Cīrava vallas Cīravas. Saksa keeles Zierau.

Cīrava mõis sai alguse 1752. aastal Manteuffelite pere jahilossina. Hiljem kujunes sellest tõeline mõis, mis jäi võõrandamiseni Manteuffelite valdusse. Hiljem asus seal metsanduskool, seejärel majanduskool.

Mõisa peahoone rajati 1860. aastatel uusgooti stiilis. Algne interjöör on suures osas säilinud. 

Kõrvalhoonetest on säilinud mõisavalitseja maja, tallid, moonakamaja. Mõisakompleksi osana rajati ka Cīrava luteri kirik.

Pargi planeerimist alustati 19. sajandil. Vaid 7-hektarilisse parki on siiski mahutatud saartega tiigid. Pargi rajamisel oli suur osa Georg Kuphaldtil. Praegu hoolitseb pargi eest kool.

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Piltene-Aizpute kihelkond
Kuramaa
Saka kihelkond
Manteuffelite mõisad
Maydellide mõisad
Eesti noortepoliitika

Eesti noortepoliitikat reguleerivad siseriiklikult peaasjalikult kaks dokumenti: "Eesti noorsootöö seadus", mis võeti vastu 17. veebruaril 1999, ja dokument "Eesti noortepoliitika elluviimine aastatel 2006–2013". Need kaks dokumenti ise suuresti baseeruvad Euroopa Liidu noortepoliitika Valgel raamatul (inglise White Paper on Youth), mille 2001. aastal kinnitas Euroopa Komisjon.
Eesti NSV majandus

Eesti NSV majandus käsitleb Eesti NSV liiduvabariigi majanduselu.

Eraettevõtete tegevus lõpetati Eesti NSVs 1947. aastaks.  toimus maareform, mille käigus jaotati ümber umbes 30 protsenti põllumajanduslikust maast. Pärast maareformi hakati ette valmistama põllumajanduse kollektiviseerimist. Viis esimest kolhoosi loodi 1947. aastal ja neist esimene 6. septembril Saaremaal Sakla külas. Kollektiviseerimise käigus toimus 1949. aastal märtsiküüditamine.

Kogu majandusliku tegevuse kavandamine toimus viisaastakuplaanide alusel, mis lähtusid NSV Liidu üldistest plaanidest.

Eriti hoogsalt arendati põlevkivitööstust. 1948 valmis Kohtla-Järve – Leningradi gaasijuhe ja 1953 Kohtla-Järve – Tallinna gaasijuhe.

1975. aastal oli viiendik Eesti NSV ettevõtetest rohkem kui 1000 töötajaga (1964. aastal 6,4%). Vähenes põllumajanduses töötavate inimeste arv: 1960 töötas põllumajanduses 25,4 protsenti töötavatest inimestest ja 1975. aastal 13,8 protsenti.

Oluline oli elektrifitseerimine ja 1951. aastal loodi ühtne Eesti energiasüsteem, mis 1960ndate algul ühendati Venemaaga. 1966. aastal valmis Balti Soojuselektrijaam ja 1973. aastal Eesti Elektrijaam. 1953. aastaks oli elektriga varustatud 38% kolhoosidest ja 86% sovhoosidest ja 1964. olid kõik majandid elektrifitseeritud, milles Eesti NSV oli NSV Liidus esikohal. 

1950 valmis Maardu Keemiakombinaadi väävelhappe ja superfosfaaditsehh, 1955 Narva mööblivabrik, 1958 asutati esimene sõjatööstusliku kallakuga Tallinna Pooljuhttakistite Tehas jne.

Eesti NSV toodangust läks välja (peamiselt teistesse NSV Liidu piirkondadesse) 90% aparaadi-, raadioelektroonika- ja elektritööstuse-; 60–70% keemia-, kala-, tselluloosi-, paberi-, ja elektrienergiatööstuse ning umbes 45% kergetööstusetoodangust. 

1967. aastal alustati kitsarööpmelise raudtee välja vahetamist laiarööpmelise vastu: 1971 avati uus raudtee Tallinna ja Pärnu vahel.

1950. aastatel algas aktiivne elamuehitus. 1962 asutati kolhooside initsiatiivil majanditevaheline ettevõtte – Eesti Kolhoosiehitus.

Vaata ka
Eesti NSV ettevõtete loend
Eesti majandus

Viited
Klaudia Tiitsmaa

Klaudia Tiitsmaa (sündinud 9. septembril 1990 Tallinnas) on eesti näitleja. 

Ta lõpetas 2009. aastal Türi Majandusgümnaasiumi ja 2013. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia näitleja erialal. 

Töötab alates 2013. aastast Viljandi teatri Ugala näitlejana.

Ta mängis läbivat peaosa teleseriaalis "Üheotsapilet". Alates 2017. aastast mängib ta Kioko Veega rolli seriaalis "Kättemaksukontor". Väiksemad osatäitmised on tal olnud seriaalides "Kelgukoerad" ja "Kartulid ja apelsinid".

2016. aastal valminud filmis "Päevad, mis ajasid segadusse" mängis ta Maria rolli.

Tunnustus
Ugala teatri publikupreemia "Kuldõun" 2015
Ugala kolleegipreemia 2015. Parim naisnäitleja
Ugala teatri publikupreemia "Kuldõun" 2016
Ugala kolleegipreemia 2016. Parim naisnäitleja
Ugala teatri publikupreemia "Kuldõun" 2017
Ugala kolleegipreemia 2017. Parim naisnäitleja
Ugala teatri publikupreemia "Kuldõun" 2018

Isiklikku
Klaudia Tiitsmaa vanemad on kunstnikud Margus Tiitsmaa ja Resa Tiitsmaa. 

Ta on kihlatud näitleja ja lavastaja Vallo Kirsiga. Neil on kaks poega: 9. septembril 2018 sündinud Vallo Valter ja sügisel 2020 sündinud Villu.

Viited

Välislingid
Klaudia Tiitsmaa Ugala teatri kodulehel
Klaudia Tiitsmaa Eesti filmi andmebaasis

Ugala näitlejad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1990
Rudbārži mõis

Rudbārži mõis (Rudbāržu muiža) on mõis Lätis Skrunda piirkonnas Rudbārži vallas Rudbāržis. Saksa keeles Rudbahren.

Rudbārži mõis oli aastatel 1778–1920 von Firckside perekonna käes. Teise maailmasõja ajal oli mõisas hospidal, hiljem metsamajanduskool. 1950. aastatest töötab mõisas Rudbārži kool (algul keskkool, praegu põhikool).

Mõisa peahoone rajati aastal 1835 klassitsistlikus stiilis. Aastail 1882–1883 renoveeriti mõisa ja lisati prantsuse renessansi elemente. 1905. aastal ehitati peahoone taas ümber, seekord uusklassitsismi reegleid järgides.

Kõrvalhoonetest on mõisakompleksis säilinud aedniku maja, aidad ja küünid. Park on suurelt osalt metsapark, tänapäeval läbib seda maantee.

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Valtaiķi kihelkond
Kuramaa
Halli efekt

Halli efekt on niisugune füüsikaline nähtus, mille korral elektrijuhis, mis paikneb püsivas magnetväljas ja mida läbib elektrivool, tekib elektriväli, kusjuures selle elektrivälja suund on risti magnetvälja suunaga ja ka juhti läbiva voolu suunaga. Selle elektrivälja põhjustatud potentsiaalide vahet nimetatakse Halli pingeks UH ja seda väljendab valem 

kus I on juhti läbiv vool, B ‒ magnetiline induktsioon, d ‒ juhi paksus ja AH ‒ Halli konstant, mis on pöördvõrdeline vabade laengukandjate tihedusega elektrijuhis.

Halli efekti põhjustab laengukandjate kõrvalekalle elektrijuhis magnetvälja mõjul risti voolu suunaga. Metallides, kus vabade laengukandjate kontsentratsioon on suur, avaldub Halli efekt nõrgalt, sest nende Halli konstant on väike. Märksa suurem Halli pinge tekib pooljuhtides.

Halli efekti on võimalik rakendada näiteks magnetomeetrina magnetilise induktsiooni mõõtmiseks: kui läbi pooljuhtplaadi juhtida vool I, siis sellest põhjustatud Halli pinge UH väärtuse järgi saab ülaltoodud valemi abil arvutada magnetilise induktsiooni B. CMOS-tehnoloogia järgi valmistatud Halli andureid kasutatakse ka nurga, pöörete arvu, asendi, kiirenduse jm suuruste mõõtmiseks.

Ameerika füüsik Edwin Hall kirjeldas hiljem tema järgi nimetatud nähtust 1879. aastal.

Vaata ka
Halli tajur

Viited

Välislingid
  Hall effect

Andurid
Plötzkau vald

Plötzkau vald (saksa keeles Gemeinde Plötzkau) on vald Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal Salzlandkreisis.

Valla keskus on Plötzkau, teised asulad on Bründel ja Großwirschleben.

Esmakordselt mainitud aastal 1049.

Viited 

Saksamaa vallad
Saksi-Anhalt
Gröningen

Gröningen on linn Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal Bördekreisis. Asub Magdeburgist ligikaudu 40 km kaugusel edelas ja Halberstadtist 10 km kaugusel idas.

Esmamaining aastast 934.

Viited 

Saksi-Anhalti linnad
Tapa lennuväli

Tapa lennuväli on endine NSV Liidu õhuvägede sõjalennuväli, mis jääb Tapa linnast mõni kilomeeter lõuna poole.

Lennuvälja ICAO kood oli EETA, kuid Tapa lennuvälja enam lennuväljana ei kasutata.

1951. aastal laiendati Tapa lennuvälja ja 1952. aastal formeeriti Leningradi Sõjaväeringkonnale allunud 81. hävituslennuväediviis, mille koosseisus oli 609., 655. ja 656. hävituslennuväepolgud, 901. ja 902. üksikut lennuväetehnikapataljon ja paar väiksemat väeosa (sh 249. lennuväepolügoon). 

1. juulist 1960 saadeti 81. hävituslennuväediviisi juhtkond laiali, kaks polku ja kaks lennuväetehnikapataljoni jäid Tapale alles ning anti 14. õhutõrjediviisi koosseisu. 1961. aastal baseerus 655. hävituslennuväepolk ümber Pärnu lennuväljale, kus varem olid Nõukogude Balti laevastiku merelennuväeosad.

Tapal ja Tapa lennuväljal, Tapa sõjaväelinnakus paiknesid järgnevalt:
656. hävituslennuväepolk (656 ИАП (IAP), s/o 31522). 
Relvastuses: MiG-15bis, 1952–1957; Jak-25M, 1957–1966; MiG-19, 1957–1970ndad; Jak-28P, 1966–1981; MiG-23ML/MLD, 1981–1993
91. üksik lennuvälja hoolduspataljon ( s/o 40377), Tapal ning ka Jootmel asunud s/o 40377 lennujuhtimise punkt ning Räsnal asunud ladu ja raadiojaam
1198. üksik side ja raadiotehniline pataljon.

Tapa lennuvälja raadiomajakad asusid Jootmel, Imastus (Loksul) ja Kikus, tagavarakütuseladu Jootmel, laod Moel ja Räsnal (Suugal). Raadiojaam asus Räsnal. Tapa väeosale kuulus Rutja varulennuväli.

Viited

Eesti lennuväljad
Tapa
Nõukogude Liidu õhukaitseväed Eestis
Reņģe mõis

Reņģe mõis (Reņģes muiža ) on mõis Lätis Salduse piirkonnas Ruba vallas Ruba asula lähistel. Saksa keeles Ringen, ka  Rengenhof.

Reņģe mõis kuulus 19. sajandi esimesel poolel Reuterite perele, teisel poolel aga Nolckenite suguvõsale. Peale võõrandamist asub mõisasüdames Ruba põhikool.

Mõisakompleks asub Vadakste jõe kaldal. Peahoone rajati aastail 1881–1882. Eeskujuks olid Prantsusmaa baroksed lossid. Dekoratsioonide juures kasutati ka renessansiajastu motiive. Nii mõisahoone projekti kui ka sisekujunduse autoriteks on Sivers ja Šervinski.

Kõrvalhoonetest rajati mõisa juurde veetorn, all jõe ääres oli vesiveski ja künkal tuulik. Mõisakompleksi juurde kuulusid sealaut ja hobusetall. Pargis olid lindla eksootiliste lindude jaoks ja teine faasanite pidamiseks. 

Pargi rajamist alustas juba Reuterite suguvõsa. Park asub jõe kohal terrassidel, pargi pindala on 40.4 hektarit. Põhiliseks puuks on harilik pärn. Pargis kasvab ka harilik pöök.

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Jaunpilsi kihelkond
Kuramaa
Remte loss

Remte loss (läti keeles Remtes pilsmuiža, saksa keeles Schloss Remten) on loss Lätis Brocēni piirkonnas Remte vallas Remtes, Remte mõisa peahoone. 

Remte mõisast on esimesed ülestähendused aastast 1509, mil mõisa omanikuks olid Butlarid. 190 aastat hiljem said mõisa enda kätte Brinckenid, seejärel Bruckenid. Aastast 1767 kuulus mõis Medemitele. Mõis võõrandati nende perelt aastal 1920 ja pärast seda asub seal Remte kool.

Loss püstitati aastal 1800 klassitsistlikus stiilis. Aastal 1880 ehitati loss põhjalikult ümber, nii et arhitektuuristiiliks on nüüd uusrenessanss. Aastal 1893 toodi Saldusest mõisa telegraafiliin. Lossi juures asub aastal 1800 rajatud reljeef "Sfinks".

Kõrvalhoonetest on säilinud tall. Mõisa juures asub rahula. Lossi juures asub ka tsementkattega tenniseväljak. Lossi juurest viib Jaunpilsi poole allee, mida kutsutakse Sigade alleeks (Cūku aleja). Pargi pindala on 26 hektarit. Parki ehivad paviljonid, sambad, tornikesed. Pargis on tiikide ja kanalite süsteem.

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Tukumsi kreis
Kuramaa
Tallinna Peeter-Pauli katedraal

Tallinna Peeter-Pauli katedraal on Tallinna kesklinnas asuv roomakatoliku kirik, mida kasutab roomakatoliku Peeter-Pauli kogudus. 

Kui Püha Katariina klooster pärast reformatsiooni 1524. aastal suleti, anti kloostri söögisaal Tallinna linnakoolile. Kohalik roomakatoliku kirik omandas ruumid 1799. aastal ja ehitas aastatel 1841–1844 sinna pühakoja. 

Kiriku projekteeris Carlo Rossi ja see valmis 1841. aastal keskaegse Püha Katariina kloostri refektooriumi müüridele. Kirik pühitseti sisse 26. detsembril 1845.

Kiriku uusklassitsistlik fassaad ja kaks madalat jässakat torni, mille arhitektid olid Erich Jacoby ja Franz de Vries, lisati katedraalile 1924. aastal.

Koguduse preestrid 
Tallinna Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kogudust teeninud preestrid

 1799–1801 Gerardus Peper 
 1800–1806 Romualdus Schultz 
 1801–1803 Casimirus Olczewski 
 1804–1808 Andreas Proniewicz 
 1805–1810 Ceslaus Schultz
 1806–1819 Ludwik Placki
 1808–1816 Thomas Mackiewicz
 1817–1833 Matthias Olseyko 
 1821 Alanus Kann
 1824–1835 Hermenegildus Katyll 
 1825–1827 Bonifatius Alexandrowicz 
 1827–1829 Hieronymus Święcicki 
 1829–1838 Franciscus Węckiewicz 
 1835 Vincentius Prossołowicz 
 1837 Rakowski 
 1838–1844 Pfilippus Jodakowski 
 1838–1840 Thaddaeus Sikorski
 1842–1860 Jacobus Jodkowski 
 1845–1860 Augustinus Ewers 
 1860–1863 Konstantin Lubienski
 1860–1909 Nicolaus Limanowicz
 1909–1911 Friedrich Giscard
 1911–1912 Franciscus Trasun
 1913–1917 Peeter Krõsjak
 1916–1917 M. Krupowicz
 1917 Josef Meškowski
 1917 Antonius Mackiewics
 1917–1924 Martin Wenzlaw
 1918 A. Sobolewski
 1924–1925 Felix Wiercinski 
 1926–1930 Josef Kartte 
 1931–1945 Alphonse Marie Ferdinand Henri Werling  (1879–1961)
 1930–1936 Eduard Proffitlich (1890–1942)
 1935–1939 Vincas Dejnis
 1937–1940 Bruno Borucki  (1894–1988)
 1946–1947 Kazimirs Sosnovskis (1918–1995)
 1950–1952 Jāzeps Grišāns
 1952–1987 Miķelis Krumpāns (1916–1987)
 1987–1995 Rein Õunapuu
 1995–1998 Zbigniew Piłat 
 1998–1999 Ludwik Grabarczyk 
 1999–2001 Philippe Jourdan
 2001– Alfonso Di Giovanni

Vaata ka
Eesti Apostellik Administratuur
Katoliku kirik Eestis
Tallinna tornistik
Tallinna Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse koguduse Siselinna kalmistu Poola katoliku kalmistu Poolamäel

Välislingid
 

Tallinna kirikud
Kesklinna linnaosa ehitised
Tallinna kultuurimälestised
Katoliku kirik Eestis
Eesti mustlased

Esimene teade mustlastest ehk romadest Eestis pärineb 23. maist 1533, mil mustlasele nimega Clawes anti Tallinnas turve, et ta saaks koguda enda kaitseks tõendeid, kuna ta olla löönud surnuks oma lellepoja Christofferi.

Püsivalt ilmusid mustlased Eestisse 17. sajandil. Nad põhjustasid meile harjumatute elukommetega palju sekeldusi ning neid püüti korduvalt välja ajada esiti linnadest, hiljem kogu maalt. See ei õnnestunud ning seetõttu püüti mustlasi kinnistada teatud paikadesse, et nad elaksid koos talupoegadega ja oleksid nende valve all. 1841. aastal koondati eestlaste hulgas rändlevad mustlased Laiuse (Laiuse mustlased) kroonuvalla hingekirja. Tol korral kirja pandud mustlased kuulusid kuude sugukonda, kelle nimed olid Indus, Maddisson, Lama, Lakak, Guruni ja Welberk.

Genotsiid mustlaste vastu Eestis 
Aastatel 1941–1943 mõrvati kõik Eesti mustlased, välja arvatud mõned üksikud, kellel õnnestus end varjata. 1934. aasta rahvaloenduse andmetel oli Eestis 776 mustlast. Pärast Eesti okupeerimist Saksamaa poolt arreteeriti nad kõik ja paigutati koonduslaagritesse.

Uurimine ja kajastus
Eesti mustlasi ja mustlaskeelt on uurinud keeleteadlane Paul Ariste. Temalt on ilmunud sel teemal rida artikleid, samuti 1940. aastal monograafia "Laiuse mustlased" ning postuumne artiklikogumik "Mustlaste raamat". Ariste tegevust kajastab Madis Arukase 2001. aastal valminud film "Paul Ariste kaks armastust: vadjalased ja mustlased". 2010. aastal valmis režissöör Vahur Laiapea film Eesti mustlastest "Mustlase missioon".

Nimetus eesti keeles
Traditsiooniline eestikeelne nimetus mustlased oli algselt halvustava alatooniga, kuid on hiljem muutunud neutraalseks, nagu kinnitab Eesti Keele Instituudi juht Urmas Sutrop. Euroopas võideldakse Sutropi sõnul mitmes keeles levinud sõnatüve Zigeuner/ tsigan vastu; Euroopa Nõukogu soovitab kasutada omanimesid roma, sinti või kale. Inimõiguste Instituudi seisukoht on siiski, et mustlane ei ole neutraalne ning selle asemel tuleks öelda roma.

Viited

Välislingid
Kati Arak, Kristina Avdonina, Eva Kuslap, Mairi Kruuts, Kerli Kõiv, Eve Miilits, Kadri-Ann Mänd, Karolin Tohv, Klarica Topper, Kristi Õunap. Eesti roma (mustlaste) elanikkonnaolukord ja lõimumise vajadus. Tartu: Tartu Ülikool, 2013
Mai Levin. Mustlaste kaitseks. Postimees, 24. september 2010
AAS

AAS võib tähendada järgnevat:

AAS on  Ameerika Astronoomiaseltsi  nime lühend
AAS on  Ameerika Astronautikaseltsi  nime lühend
AAS on  Austraalia Teaduste Akadeemia  nime lühend
Jan Arnald

Jan Arnald (pseudonüüm Arne Dahl; sündinud 11. jaanuaril 1963 Sollentunas) on rootsi kirjanik ja kirjanduskriitik.

Ta on tuntud Arne Dahli pseudonüümi all ilmunud romaanisarjaga Stockholmi kriminaalpolitsei eriüksusest, nõndanimetatud A-rühmast. Oma nime all on ta avaldanud neli romaani, proosakogumikke ja luulekogu. Tema teoste põhjal on tehtud filme ja televisiooni kriminaalsarju, mis on lisaks Rootsile väga menukad ka Ühendkuningriigis.

Eesti keelde on tõlgitud tema romaan "Intimus" (originaal 2010, Enno Turmeni tõlkes ilmus romaan aastal 2011, sarjas "Nüüdisromaan").

Rootsi kirjanikud
Sündinud 1963
Püha Kanuti gild

Püha Kanuti gild ehk Kanuti gild (saksa keeles Kanutigilde) oli katoliku pühaku Knud Lavardi (1096–1131, kanoniseeritud 1169) järgi nimetatud gild.

Keskajal oli Kanuti gild mitmes Põhja-Euroopa linnas.

Tallinna Kanuti gild asutati arvatavasti 13. sajandil, esimest korda on seda mainitud kirjalikes allikates aastal 1326.

Kanuti gild tegutses Tallinnas Kanuti gildi majas Pikk tänav 20.

Esialgu kuulusid Kanuti gildi käsitöölised ja kaupmehed. Kui tekkis Suurgild, läksid kaupmehed sinna üle ja Kanuti gildi jäid nii-öelda peenemad käsitöölised. Kui aastal 1698 suleti Oleviste gild, hõlmas Kanuti gild sealtpeale kõiki organiseerunud käsitöölisi. Eestis likvideeriti gildid 1920. aastal. Tallinna Kanuti gildi ja Toompea Toomgildi järglasena tegutses Tallinna endiste St. Kanuti ja Toomgildi käsitöömeistrite ühing.

Tallinna Kanuti gildi kuulusid järgmised tsunftid: kingseppade (esmamainimine 1335), pagarite (1335), sadul- ja rihmaseppade (1335), rätsepate (1337),  (1337), seppade (1374), vaskseppade (1374), raud- ja relvaseppade (1374), kullasseppade (1393), vööseppade (1459), kirurgide (1466), maalijate (1513), klaasseppade (1513), tislerite (1513), ratas- ja tõllasseppade (1632), pottseppade (1643), lukkseppade (1644), treialite (1650), nööbi- ja poorditegijate (1650), kordiaaniparkalite (1657), tinavalajate (1660), kübarseppade (1663), seemis- ja valgeparkalite (1668), möldrite (1687), kinnas- ja kukkurseppade (1688), saksa müürseppade (1690), frisööride (1733), parukategijate ja pärlitikkijate (1755), koogipagarite (1764), raamatuköitjate (18. sajand), toolitegijate (1804) ning mehaanik-tehnikute (1896) tsunft.

Tallinna Kanuti gildi liikmed olid peamiselt sakslased. Eestlaste liikmeksvõtmist tõkestati eriti aastail 1508–1698.

Vaata ka
Kanuti gildi SAAL

Viited

Kirjandust 
 Anu Mänd. "Tallinna Kanuti gild ja selle oldermannid keskajal." Teoses "Modus vivendi II" (= Vana Tallinn XVI (XX)). Tallinn 2005, S. 129-157.

Tallinna gildid
Litvinovi pakt

Litvinovi pakt (Sõjast keeldumise lepingu viivitamata maksmapaneku protokoll või lihtsalt Protokoll, RT 1929, 21, 134) oli pakt, mille 9. veebruaril 1929 sõlmisid omavahel Nõukogude Liit, Poola, Rumeenia, Läti ja Eesti. Paktile allakirjutanud kinnitasid Kelloggi-Briandi pakti punkte. Pakt on nimetatud Nõukogude Liidu diplomaadi Maksim Litvinovi järgi, kes oli üks läbirääkimiste eestvedajaid.

Välislink

Rahvusvahelised lepingud
1929
Eesti välislepingud
Lembit Tolli

Lembit Tolli (17. detsember 1927 Tiilima – 9. oktoober 2013) oli eesti skulptor.

Ta õppis aastatel 1935–1941 Paadrema algkoolis ja aastatel 1941–1947 Lihula Keskkoolis. Ta astus aastal 1947 Tallinna Riiklikku Tarbekunsti Instituuti, lõpetas aastal 1953 skulptorina Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.

Ta töötas aastatel 1946–1947 Saastna algkoolis õpetajana. Pärast Kunstiinstituudi lõpetamist töötas ta ERKI-s õppejõuna, aastast 1983 dotsendina, ta oli aastatel 1991–1995 üldskulptuuri kateedri juhataja ning aastatel 1980–1990 kujutavate kunstide osakonna dekaanina.

Lembit Tolli  on osalenud mitmete monumentide loomisel. Tema loodud on reljeefid Martin Saksa ja Endel Taniloo Fr. R. Kreutzwaldi mälestusmärgil Kadriorus (1958) ja Jääretke obeliskil Maarjamäel (1960). 1960. aastate skulptuuriklassikasse kuulub Lembit Tolli „Saarepiiga“ (1968). 1960-ndatel oli kunstnik haaratud abstraktsetest otsingutest, mille iseloomulik näide on keevitatud raudskulptuur „Objekt“ (1967).

Viimastel elukümnenditel köitis teda ajupuust skulptuuride loomine. Ka abikaasa Vive Tolli on oma graafikas inspiratsiooni saanud Lembit Tolli ajupuuskulptuuridest.

Isiklikku 
Tema abikaasa on graafik Vive Tolli, tütar teatrikunstnik Tuulikki Tolli.

Viited

Kirjandus 
Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996

Välislingid 
 In memoriam Lembit Tolli

Eesti skulptorid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1927
Surnud 2013
Candoia

Candoia on maoperekond. Nad on  kägistajamaod.

Klassifikatsioon
2001 liigitati Candoia maoperekonda 3 liiki: Candoia aspera, Candoia bibroni ja Candoia carinata; 

2013 klassifitseeritakse  Candoia perekonda roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
 Candoia aspera Günther, 1877
 Candoia bibroni Duméril & Bibron, 1844
 Candoia carinata Schneider, 1801
 Candoia paulsoni Stull, 1956
 Candoia superciliosa Günther, 1863.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s
Sissekanne saidil Wikispecies 

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Candoia seisuga 22.12.2013.

Boalased
Jaunpilsi loss

Jaunpilsi loss (Jaunpils pils, saksa Neuenburg) on loss Lätis Tukumsi piirkonnas Jaunpilsi vallas Jaunpilsis.

Jaunpilsi loss on Jaunpilsi mõisa peahoone. Lossist on esimesed ülestähendused aastast 1301, mil ordumeister Gottfried Rogge rajas sinna kindluse. Torn lisati lossile 15. sajandil. 18. sajandist kuni aastani 1920 oli loss Reckede perekonna valduses. 17. sajandi lõpus lisati lossile kolmas korrus ja see kujunes kindluse asemel häärberiks. 18. sajandil uuendati lossi veelgi. Aastal 1905 põletati loss maha, aga see restaureeriti järgmisel aastal Wilhelm Bockslaffi projekti kohaselt. Sisekujundus pärineb 20. sajandi kuuekümnendatest aastatest, kuid saalis on 16. või 19. sajandist pärinev reljeef "Madonna lapsega". Tänapäeval on lossis hotell.

Mõisa majandushooned pärinevad 19. sajandist.  Nende seas on tallid, aidad, vesiveski, aedade ülevaataja maja. Mõisavalitseja maja on 17. sajandist. Vabakujundusega parki ehivad lossi vallikraav ja veskitiik.

Lossis elas kirjanik Elisa von der Recke.

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Video lossist

Läti mõisad
Jaunpilsi kihelkond
Tukumsi piirkond
Zemgale
Šlokenbeka mõis

Šlokenbeka mõis (läti keeles Šlokenbekas muiža, saksa keeles Shlockenbeck) on mõis Lätis Engure piirkonnas Smārde vallas Milzkalnes. 

Šlokenbeka mõisast on esimesed ülestähendused aastast 1488, ent reaalselt rajati mõis ilmselt aastal 1544, mil see oli Butlarite pere valduses. Hiljem on mõis kuulunud Shenkingitele, Putkammeritele, Brigenitele, Grothusidele, Medemitele, Bulmeringidele. Aastast 1848 kuni võõrandamiseni aastal 1920 kuulus mõis Reckede perele. Pärast teist maailmasõda asus mõisas teetööliste baas. Tänapäeval asuvad seal Läti Teedemuuseum ja Milzkalne küla raamatukogu.

Alguses oli mõis kasutusel kindlusena, aga 17. sajandil kaotas see sõjalise tähtsuse. Praegune peahoone püstitati klassitsistlikus stiilis hoonena kindlusemüüride vahele 1844. aastal. Mõisa restaureeriti 1980. aastal.

Mõisakompleksi müürid pärinevad aastast 1544. Aastal 1677 uuendati müüre ja lisati väravatorn. Sellest ajast on säilinud mõned aidad. 19. sajandist pärinevad lehmalaudad, tõllakuur ja viinaköök, kus kunagi toodeti suurel hulgal piiritust, mida eksporditi nii Inglismaale kui ka Saksamaale. Üks vanemaid mõisa osi on kelder. Veidi eemal asuvad mõisa kõrts ja veski. 1930. aastatel lammutati mitu kõrvalhoonet. 

Vesiveski rajati aastal 1780 Slocene jõele. Selle juures asub tänapäeval väike hüdroelektrijaam.

Vaata ka
Šlokenbeka vasallilinnus

Viited

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Video mõisast

Läti mõisad
Zemgale