joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rein Maran

Rein Maran (kuni 25.01.1937 Rein Hüts; sündinud 13. septembril 1931 Tartus) on eesti filmioperaator ja -režissöör.

Ehkki ta on väga laia ampluaaga filmimees, on ta suurimat tunnustust pälvinud oma loodusfilmidega.

Haridus 
1972. aastal lõpetas ta Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi teadusfilmi operaatorina.

Elukäik 
Rein Maran oli aastail 1952–1956 vangis nõukogudevastases noorteorganisatsioonis osalemise pärast.

Aastal 1967 asus ta tööle Tallinnfilmis, hiljem Eesti Telefilmis. Tema eestvõttel asutati 1964. aastal fotogrupp Stodom ja 1989 Tallinna Fotoklubi.

Aastail 1989–1993 oli ta Eesti Kinoliidu juhatuse esimees.

Alates 1996. aastast on ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis kultuuriteaduskonna filmi ja video õppetooli õppejõud.

Paljud tema loodusteemalised kajastavad vähem või rohkem ka rahvapärimusi. Marani filmiloomingut on kasutatud ka teiste režissööride mängu- ja dokumentaalfilmides.

Isiklikku
Rein Marani abikaasa Margit Maran on paljude tema loodusfilmide monteerija ja toimetaja. 

Rein Maranil on pojad Tiit Maran (s 1959, bioloogiadoktor), Uko Maran (s 1966, filosoofiadoktor teoreetilise ja arvutikeemia alal), Timo Maran (s 1975, biosemiootika doktor ja luuletaja) ja Arbo Maran (s 1985) ning tütar Kärt Maran (s 1980, tootedisainer ja ehtekunstnik).

Tunnustus
 1984 – Eesti NSV suur looduskaitsemärk
 1986 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane
 1987 – Eesti NSV riiklik preemia
 1991 – Eerik Kumari looduskaitsepreemia
 1996 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali elutööpreemia (filmilooming)
 2000 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2008 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia elutöö eest
 2011 – PÖFFi elutööpreemia

Viited

Kirjandus
 Maran, R. Ööbikut ei tohi reeta. Rein Marani elu filmides [vahendanud Alo Lõhmus; lisa: DVD digitaalselt restaureeritud filmidega "Rabade vaikuses", "Tutkad", "Tavaline rästik" ja "Nõialoom"]. Tallinn: Maalehe Raamat 2011.
 Olev Remsu. Inimene ei reeda. Sirp, 3. november 2011.

Välislingid
 Loodusfilmide autor Rein Maran Venemaa vangilaagrist: see oli väga huvitav ülikool
 Looduse tunnetamise võimalikkusest. Rein Maran, TEDxTallinn, 2013
 Raamat ja näitus: loodusfilmimees Rein Maran tähistab 80. juubelit. Eesti Ekspress, 13. september 2011

Eesti filmilavastajad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1931
Saadik

Erakorraline saadik ja täievoliline minister (vahel ka lihtsalt minister; prantsuse keeles envoyé extraordinaire et ministre plénipotentiaire) on suursaadikust madalam ja minister-residendist kõrgem diplomaatiline ametiaste, saatkonna juht.

Tänapäeval saadiku ametiastet devalveerumise tõttu praktikas ei kasutata (suursaadiku ametiaste on muutunud üldkasutatavaks).

Eesti Vabariigi viimane ametis olev saadik oli August Torma, kes suri 12. märtsil 1971.

Tavakasutuses on eesti keeles tänapäeval saadiku ja suursaadiku ametiastmed lootusetult segi aetud. Nii nimetatakse Torsten Örni 2004. aastal eesti keeles ilmunud raamatus "Milleks diplomaatia?" (tõlkinud Eimar Rahumaa) suursaadikut saadikuks ja saadikut envoyé'ks, millist sõna eesti keeles ei ole.

Vaata ka

 Alaline esindaja
 Eesti saadikute loend 
 Minister-resident
 Suursaadik
 Täievoliline esindaja

Diplomaatia
Heroes

"Heroes" (vahel ka "Kangelased") on 2006. aastal esmakordselt eetris olnud USA ulme-draamasari, mille looja on Tim Kring. 

Sari räägib tavalisena tunduvatest inimestest, kes ootamatult avastavad, et neil on uskumatud võimed (nt telepaatia, lennuoskus, ajas rändamine, tuleviku nägemine jpt). Nende nn "kangelaste" ülesandeks on eesseisva kohutava katastroofi ärahoidmine ja inimkonna päästmine.

Peategelased

Esimene hooaeg

Kangelased
Claire Bennet (Hayden Panettiere) – Mr. Benneti adopteeritud tütar, kes elab Texases ja kellel on võime end tervendada.
Isaac Mendez (Santiago Cabrera) – New Yorgis elav kunstnik, kel on võime tuleviku maalida.  
Matt Parkman (Greg Grunberg) – Los Angeleses elav politseinik, kel on võime teiste inimeste mõtteid kuulata. 
Nathan Petrelli (Adrian Pasdar) – New Yorgis elav poliitik, kel on võime lennata. Claire Bennet on tema tütar.
Peter Petrelli (Milo Ventimiglia) – Nathani noorem vend; suudab teiste kangelaste, kelle läheduses ta on olnud, võimeid absorbeerida.
Hiro Nakamura (Masi Oka) – Tokyost pärit programmeerija, kel on võime ajas rännata, aega seisma panna ja teleporteeruda.
Niki Sanders (Ali Larter) – Las Vegases elav endine striptiisitar, D.L-i abikaasa ja Micha ema. Omab üliinimliku tugevust, mida saab kasutada ainult siis, kui tema lõhestunud isiksuse teine pool, varalahkunud kaksikõde Jessica, välja ilmub. 
D.L. Hawkins (Leonard Roberts) – endine vang, kel on võime läbi tahkete objektide minna ja nende kuju võtta.  
Micah Sanders (Noah Gray-Cabey) – D.L-i ja Niki poeg, kel on võime elektroonilisi seadmeid manipuleerida.

Võimeteta isikud
Mr. Bennet (Jack Coleman) 
Simone Deveaux (Tawny Cypress)
Mohinder Suresh (Sendhil Ramamurthy)

Välislingid
 Ametlik koduleht
 Heroes Wiki 
 
 Eestikeelne lisainfo

Ameerika Ühendriikide draamasarjad
Ulmesarjad
NBC telesaated
Felix Moor

Felix Moor (12. aprill 1903 Sürgavere vald, Suure-Jaani kihelkond – 15. mai 1955 Tallinn) oli eesti näitleja ja pedagoog. Ta oli Eesti esimene raadioreporter.

Elukäik 
Felix Moor võttis osa Vabadussõjast Tallinna Kooliõpilaste Pataljonis, lõpetas 1924. aastal Draamastuudio teatrikooli I lennu ja oli 1925–1927 oli Draamastuudio Teatri näitleja.

Aastatel 1924–1944 oli ta Riigi Ringhäälingu teadustaja, Eesti esimene raadioreporter ning kuuldemängude ja lastesaadete algataja. Sel perioodil astus ta vahel üles ka Estonias ja Tallinna Töölisteatris. Raadios tõi ta kuulajateni peamiselt kuuldemänge ja lastesaateid. 

Aastatel 1938–1941 oli ta Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli, 1946–1950 Eesti Riikliku Teatriinstituudi ja 1950–1953 GITIS‑e eesti stuudio kõnetehnika õppejõud.  

Teise maailmasõja järgsel perioodil oli ta Eesti Raadio esimeste otseülekannete saatejuht. Tema viimane otseülekanne oli 1947. aasta üldlaulupeolt.   

Felix Moor on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku 
Felix Moor oli alates 1925. aastast abielus Ly Lasneriga ja alates 1943. aastast Linda Sellistemäega.

Mälestuse jäädvustamine 
Alates 2012. aastast antakse Mart Relve algatusel välja Felix Moori tänuauhinda. Mart Relve otsustas koos ema, kauaaegse Raadioteatri režissööri Astrid Relvega rajada auhinna pärast Felix Moori tütre Sirje-Lill Moori surma tema ja ta isa mälestuseks. Auhind on tunnustuseks missioonitundliku loova töö eest eestikeelsel kultuurimaastikul.

25. augustil 2017 paigaldati Tallinnas Kreutzwaldi 14 asuva ERRi uudistemaja nurgasissepääsu kõrval asuvasse orva Aleksander Jakovlevi loodud Felix Moori bareljeef "MO:RF". Bareljeefi loomise konkursi idee algatajad ja eestvedajad olid Astrid ja Mart Relve.

Viited

Välislingid 
 

Eesti Draamateatri näitlejad
Eesti teatripedagoogid
Vabadussõja veteranid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1903
Surnud 1955
Harri Moora

Harri Moora (sündinud Harry Mora, 2. märts 1900 Ehavere küla, Kuremaa vald – 2. mai 1968 Tallinn) oli eesti arheoloog, ajaloodoktor (1938) ja akadeemik.

Elulugu 
1908–1916 õppis Tartu Reaalkoolis. 1917. aastal astus Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, 1918 siirdus aga filosoofiateaduskonda. Avaldas 1918. aastal M. Amjärve varjunime all teose "Rahvusküsimusest".

Juba 1921. aastast alates töötas abijõuna ja konservaatori kohatäitjana arheoloogia kabineti juures. Lõpetas ülikooli 1925. aastal mag. phil astmega muinasteaduste alal. Jäi pärast õpingute lõpetamist ülikooli juurde tööle. Töötas kaks aastat teadusliku stipendiaadina Helsingis kuni 1927 määrati arheoloogiaõppejõuks. 1929 sai muinasteaduse professori kohatäitjaks ja hiljem professoriks. Aastatel 1930–1942 oli ta muinasteaduse õppetooli arheoloogiakabineti ja -muuseumi juhataja. Filosoofiateaduskonna dekaan.

1938. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Die Eisenzeit in Lettland bis etwa 500 n. Chr. 2. Teil: Analyse". 1942. aasta algupoolel eemaldasid Saksa okupatsioonivõimud ta Tartu ülikoolist ja saatsid tööle Tallinna. Aastal 1944 ta vahistati. Teise maailmasõja lõppedes jätkas ta tööd Tartu Riiklikus Ülikoolis.

Alates 1947. aastast kuni surmani töötas TA Ajaloo Instituudis arheoloogia (hiljem arheoloogia ja etnograafia) osakonna juhatajana. Aastal 1950 heideti talle ette kodanlikku natsionalismi – ülikoolis kaotati arheoloogiakateeder.

1926. aastast Õpetatud Eesti Seltsi liige, aastail 1936–1950 Õpetatud Eesti Seltsi esimees. Ta oli ka Eesti Noorsoo Rahvusliku Liidu, üliõpilasseltsi Veljesto, Akadeemilise Hõimuklubi ja Eesti Kristliku Üliõpilasühingu asutajaid.

1958. aastast oli ta Rahvusvahelise Esi- ja Varase Ajaloo Teaduste Liidu alatise nõukogu liige.

Isiklikku 
Harri Moora oli abielus etnoloog Aliise Mooraga, neil oli kuus last. Nende pojad on arheoloog Tanel Moora, soomepoiss Rein Moora ja tütar geograaf Ann Marksoo. Tema tütrepojad on poliitik Jürgen Ligi ja arheoloog Priit Ligi. Harri Moora õde Ellen oli abielus arhitekt Ott Puuraidiga.

Artiklid 
 Eestlaste vabadusvõitlusest 700-ja aasta eest., Ajalooline Ajakiri nr 1/1922
 Eestlaste, liivlaste ja lätlaste vaatest ristiusule nende kristianiseerimise algul., Ajalooline Ajakiri nr 3/1924

Tunnustus 
1920 – Vabadusristi II liigi 3. järk (loobus)
1957 – Eesti NSV teeneline teadlane
1959 ja 1967 – Lenini preemia

Viited

Välislingid 
 

Eesti arheoloogid
Eesti ajaloolased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna dekaanid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna dekaanid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Õpetatud Eesti Seltsi esimehed
2. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Vabadussõja veteranid
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1900
Surnud 1968
Polikliinik

Polikliinik on ambulatoorset (ravi- ja profülaktilist) teenindust pakkuv suurem haiglaväline tervishoiuasutus.

Polikliinikus töötavad perearstid ja erinevad arstid.

Vaata ka
Kliinik
Kliinikum

Meditsiiniasutused
Kuressaare raekoda

Kuressaare raekoda oli Kuressaare rae valitsushoone Kuressaare kesklinnas aadressil Tallinna tänav 2. See on olnud Kuressaare linnavolikogu esindushoone, nüüd asub seal Saaremaa vallavolikogu.

Ehitus- ja saamislugu
17. sajandi teisel poolel toimus Rootsi ja Taani vahel sõda ülemvõimu pärast Läänemere maades, mis lõppes Saaremaa jaoks Brömsebro rahuga 1645. aastal ning Rootsi kuninganna Kristiina läänistas Saaremaa Prantsuse päritoluga Rootsi sõjaväelastele De la Gardiedele, Magnus Gabriel De la Gardie määrati Saaremaa asevalitsejaks.

Magnus De la Gardie läänistas Kuressaare linnale Tiirimetsa mõisa ja veel maad Lõmalast ning nõudis vastutasuks linnalt kaalukoja (vaekoja) ja raekoja ehitamist. Mõningate vaheaegadega kestis raekoja ehitamine ligi 17 aastat ning esimene raekoda valmis 1670. aastal.

Kuressaare raekoja uurijate arvamus raekoja arhitektuurse lahenduse autorsuse kohta on see, et raekoja projekteeris Magnus De la Gardie, joonised valmistas ehitusmeister Franz Stimer, kes asus Riiga Elbingist ja töötas Magnus De la Gardie ülesandel Kuressaares aastatel 1648–1654.

Arhitektuur
Kuressaare raekoja lihtne ja range arhitektuur esindab Põhjamaade barokki. Hoone on kahekorruseline kõrge kelpkatusega hoone, ehituskehand on kuubikujuline, krohvitud paekivist seintega. Kuressaare raekoja fassaadi kõige pilkupüüdvamaks väliselemendiks peetakse barokset raidportaali. Portaali kohal on suurtest dolomiitplokkidest karniis, mille kohal omakorda dolomiidist voluutide vahel ornamenditud must kuldtähtedega kartušš.

Ehisvormil on ladinakeelne kiri, mis viitab hoone ühiskondlikule eripärale: "Semper officio fungitur utilitati hominum consulens et societati. Anno MDCLXX". Seda teksti on tõlgitud läbi aegade erinevalt. Viimane tõlge 1995. aastast kõlab järgmiselt: "Alati täidab ta oma kohust inimeste kasuks, selleks kodanikkonnalt nõu küsides. Aastal 1670". (tõlkija I. H. Jarvet). Teksti kohal on kaks reljeefset greifi linna vappi hoidmas, välja täiteks on kasutatud taimemotiive.

Raekoja saali laes on 5,5 meetri pikkune ja 7,8 meetri laiune Eesti suurim lõuendile maalitud plafoonmaal.

Vaata ka
Raekoda

Välislingid 

Kuressaare raekoda, Rootsiaegne arhitektuurimälestis Eestis aastast 1670

Raekoda
Eesti raekojad
Kuressaare ajalugu
Saare maakonna kultuurimälestised
Noot (täpsustus)

Noot on mitmetähenduslik sõna: 
noot on muusikas heli tähistav märk noodikirjas.
noot on muusika kirjalik avaldumisvorm noodikirjas (näiteks partituur, partii, klaviir).
noot on võrgust kalapüünis.
noot on kirjalik diplomaatiline pöördumine teise riigi poole.
noot on (tunde)toon, (tunde)varjund.
Toomas Sulling

Toomas Sulling (sündinud 15. veebruaril 1940 Tallinnas) on eesti südame- ja veresoontekirurg, meditsiinidoktor (1974).

Haridus- ja töökäik
Aastal 1964 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli. Pärast seda viibis ta täiendusõppel Helsingis.

Aastatel 1967–1969 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli veresoontekirurgia labori teadur, 1969–1979 sealsamas juhataja.

Aastail 1979–1987 üld- ja molekulaarpatoloogiainstituudi kardioloogia ja koronaarkirurgia osakonna juhataja.

Aastatel 1987–1995 oli ta Eesti Südamekeskuse direktor.

Alates 1995. aastast töötab ta Mustamäe Haigla kardiovaskulaarkirurgia kliiniku juhatajana.

Ta on Eesti Torakaal- ja Kardiovaskulaarkirurgia Ühingu president.

2002. aastal sai Sullingust Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia liige meditsiiniteaduste valdkonnas.

Tunnustus
 1985 Eesti NSV riiklik preemia
 1988 NSV Liidu riiklik preemia
 1999 Eesti 20. sajandi suurkuju
 2000 Tallinna teenetemärk
 2001 Eesti Punase Risti I klassi teenetemärk
 2003 Põhja-Eesti Regionaalhaigla Grand Man
 2007 Eesti Kardioloogide Seltsi auliige
 2021 Teaduse elutööpreemia

Elutööraamat
2017. aastal ilmus tema kirjutatud raamat "Südamega südamest. Südamekirurgi poole sajandi töö kogemus" (toimetaja Einar Ellermaa; Tallinn, Pilgrim 2017).

Isiklikku
Toomas Sulling on abielus kardioloog Sirje Sullinguga, neil on 2 last. Nende tütar Anne Sulling on poliitik, endine väliskaubandus- ja ettevõtlusmister Taavi Rõivase esimeses valitsuses.

Viited

Välislingid
 Mart Niineste, "Doktor Toomas Sulling – 10 000 südant, 150 000 aastat", Eesti Päevaleht, 6. veebruar 2010

Eesti kirurgid
Eesti kardioloogid
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased‎
Sündinud 1940
Arnold Seppo

Arnold Seppo (31. detsember 1917 Lapsino, Petrogradi kubermang – 19. aprill 1980 Tallinn) oli eesti kirurg ja traumatoloog, meditsiinikandidaat (1950).

Elulugu 
Aastal 1941 lõpetas ta Pavlovi-nimelise Leningradi I Meditsiiniinstituudi.

Teise maailmasõja ajal oli Eesti laskurkorpuse kirurg.

Aastatel 1947–1949 töötas ta Eesti NSV Teaduste Akadeemias teadurina, samaaegselt oli ka Tallinna Keskhaigla kirurg.

1949–1956 töötas Tartu Riiklikus Ülikoolis õppejõuna ja oli samas üldkirurgiakateedri juhataja.

Aastatel 1957–1977 oli Tallinna Tõnismäe haigla traumatoloogiaosakonna juhataja. 

Aastast 1977 kuni surmani oli enda asutatud Metallostenosünteesi Teadusliku Uurimise Labori ja Kliiniku direktor.

Tunnustus 
1977 – Eesti NSV teeneline leiutaja
1981 – kuldmedal Leipzigi rahvusvaheliselt messilt (postuumselt)
1983 – NSV Liidu riiklik preemia
1991 – kuldmedal ja karikas Brüsseli väljapanekul, kus eksponeeriti tema töid

Vaata ka
Seppo kliinik

Eesti traumatoloogid
Eesti kirurgid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna õppejõud
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Eesti NSV teenelised leiutajad
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1917
Surnud 1980
Aaron Copland

Aaron Copland (14. november 1900 Brooklyn – 2. detsember 1990) oli USA helilooja ja dirigent. 

Tema iseäralik kompositsioonitehnika tõi talle hüüdnime "Ameerika heliloojate vanem" (the dean of American composers). Coplandi muusika on segu kaasaegsest ja Ameerika pärimusmuusikast.

Copland töötas õpetaja ja lektorina ning kirjutas raamatuid ja artikleid.

Tema vanemad olid Leedu aladelt välja rännanud juudid, kes enne Ameerikasse siirdumist muutsid oma perekonnanime Kaplan Coplandiks.
Esimesed klaveritunnid sai ta õelt.

Looming

Balletid 
 1938 "Billy the Kid"
 1942 "Rodeo"
 1944 "Kevad Apalatšides"

Ameerika Ühendriikide heliloojad
Ameerika Ühendriikide dirigendid
Sündinud 1900
Surnud 1990
Johann Ludwig Schwerin von Krosigk

Johann Ludwig Graf Schwerin von Krosigk (22. august 1887 Rathmannsdorf – 4. märts 1977 Essen) oli Saksa jurist ja valitsusametnik, kes nimetati Adolf Hitleri poliitilises testamendis Saksa Riigi viimaseks rahandusministriks ja kes täitis pärast Joseph Goebbelsi surma riigikantsleri ülesandeid. Õppis juurat ja politoloogiat Halle, aga ka Lausanne'i ülikoolis. Esimese maailmasõja ajal teenis Saksa armees, jõudes välja esimese leitnandi auastmeni. Autasustati raudristiga. 7. veebruaril 1918 abiellus paruness Ehrengard von Plettenbergiga (1895–1979), kellega tal oli üheksa last: neli poega ja viis tütart. Ta oli Saksamaa rahandusminister 1. juunist 1932 kuni 23. maini 1945. Lisaks oli ta Saksamaa välisminister 1945. aasta 2. maist kuni 23. maini. Vahistati 23. mail 1945 Flensburgis koos teiste Saksamaa valitsuse liikmetega. 1949. aasta aprillis mõisteti ta kohtuprotsessil kümneks aastaks vangi. 31. jaanuaril 1951 vabanes Krosigk amnestiaga vanglast ja elas seejärel Essenis, kus tegutses publitsistina.

Johann Ludwig Schwerin von Krosigk oli üks esimesi termini raudne eesriie kasutajaid raadiokõnes 2. mail 1945.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksamaa majandusteadlased
Preisi sõjaväelased
Sündinud 1887
Surnud 1977
Urmo Aava

Urmo Aava (sündinud 2. veebruaril 1979 Tallinnas) on endine Eesti autorallisõitja.

Ta lõpetas aastal 1997 Kuusalu Keskkooli.

Tema kaardilugeja oli Kuldar Sikk.

Urmo Aava alustas oma rallikarjääri 1998. aastal. Tema esimeseks võistlusautoks oli Lada Samara.

Peale rallikarjääri lõppu on ta olnud Rally Estonia peakorraldaja, 2012–2018 kuulus Eesti Autospordiliidu juhatusse.

Autoralli maailmameistrivõistlused 
Autoralli maailmameistrivõistlustel osales ta esimest korda 2002 Soomes Tuhande järve rallil Ford Focusega ja katkestas selle ralli. Sel aasta ta rohkem autoralli MM-etappe ei sõitnud.

2003 sõitis ta kaasa 7 MM-etappi, kõik Euroopas või Türgis, ja lõpetas neist 4, millest parim tulemus oli Kreekas Akropolise rallil saavutatud 19. koht. Sellel ja kahel järgmisel aastal sõitis ta Suzuki Ignisel.

2004 sõitis ta samuti kaasa 7 MM-etappi, kõik Euroopas või Türgis, ja lõpetas neist 3. Kõige kõrgema, 12. koha saavutas ta Monacos.

2005 sõitis ta taas kaasa 7 MM-etappi, kõik Euroopas, ja lõpetas neist 5. Parim koht oli Tuhande järve ralli 16. koht.

2006 vahetas ta autot ja sõitis Suzuki Swiftil. Ta sõitis kaasa 6 MM-etappi, kõik Euroopas või Türgis, ega katkestanud ühtki (Soomes ta diskvalifitseeriti). Parim koht oli Türgis Anatoolia rallil saavutatud 16. koht. Sel aastal sai ta JWRC arvestuses maailmas teise koha.

Eesti 2006. aasta parima võistkonna valimisel said Urmo Aava ja Kuldar Sikk teise koha sõudmise paarisaerulise neljapaadi järel ja FC Levadia ees. 

2007 osales ta juba 10 etapil 16-st ja katkestas ainult korra. Põhiliselt sõitis ta Swiftiga, aga 3 etappi Mitsubishi Lanceriga ja just sellel saavutas ta oma parimad tulemused: 7. koha Tuhande järve rallil ja 8. koha Uus-Meremaa rallil. Nendelt saavutas ta oma elu esimesed MM-punktid. Hooaja kokkuvõttes oli ta 3 punktiga 19.

2008 sõitis ta Citroën C4-ga. Ta osales 10 MM-etapil 15-st ja jõudis pooltel esinemistel punktikohale. Parimaks kohaks jäi Akropolise ralli 4. koht. Seal võitis ta ka 2 kiiruskatset. Kokku saavutas ta sel aastal 13 punkti, mis andis hooajal 11. koha.

2009 pääses ta esimest korda tehasemeeskonda, sõites hooaja kaks avaetappi Iirimaal ja Norras Stobart Fordi meeskonnas. Ta saavutas neil vastavalt 10. ja 8. koha. Hiljem osales ta oma nime all veel Tuhande järve rallil Honda Civicuga, saades 29. koha. Hooaja kokkuvõttes oli ta 1 punktiga 19.

Galerii

Isiklikku 
Ta on abielus ja kolme lapse isa.

Tunnustus
 2015 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (aasta rallisündmuse eestvedaja – Euroopaski menuka Rally Estonia isa, kelle soov on rallipidu veelgi laiendada, kaasates Lõuna-Eesti teid ja maailma ralliässasid) 
 2020 riiklik spordipreemia 
2021 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 

Urmo Aava kodulehekülg
Statistika juwra.com lehel
Statistika ewrc-results.com lehel
 

Eesti autorallisõitjad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1979
Sarah Michelle Gellar

Sarah Michelle Prinze (tuntud neiupõlvenime Sarah Michelle Gellar ning ka initsiaalide SMG järgi; sündinud 14. aprillil 1977 New Yorgis) on Kuldgloobusele nomineeritud ja Emmy auhinnaga pärjatud USA filminäitleja. 

Tema esimene tuntum televisiooniroll oli Kendall Harti osa seebiooperis "Kõik mu lapsed" ("All My Children"), mille eest ta pärjati Daytime Emmyga. Aastatel 1997–2003 kehastas ta Buffy Summersit populaarses telesarjas "Vampiiritapja Buffy" ("Buffy the Vampire Slayer"). Selle rolliga kandideeris ta kõigil neil seitsmel aastal järjest parima televisiooni naisnäitleja Saturni auhinnale ning võitis selle 1999. aastal.

Lisaks televisioonitööle on Prinze mänginud filmides "Eelmise suve saladus" ("I Know What You Did Last Summer"; 1997), "Karje 2" ("Scream 2; 1997), "Õelad kavatsused" ("Cruel Intentions"; 1999), "Harvard Man" (2001), "Scooby-Doo" (2002) ja "Vimm ("The Grudge"; 2004).

Isiklikku 
Sarah Michelle Gellar abiellus 1. septembril 2002 Freddie Prinze Jr.-ga ning 2007. aastal võttis ta viienda pulma-aastapäeva puhul lõpuks endale ka abikaasa perekonnanime. 2009. aastal sündis neil tütar Charlotte Prinze.

Prinze'il on taekwondo's must vöö.

Filmid

Välislingid

Ameerika Ühendriikide televisiooninäitlejad
Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1977
Eerik Kumari looduskaitsepreemia

Eerik Kumari looduskaitsepreemia on auhind, mida antakse välja alates 1989. aastast. Alates 2010. aastast antakse koos preemiaga üle ka looduskaitse kuldmärk. Preemiat antakse välja eesti ornitoloogi ja looduskaitsetegelase Eerik Kumari (1912–1984) auks.

Preemiat annab välja Keskkonnaministeerium pikaajalise väljapaistva tegevuse eest looduse uurimisel, looduskaitse korraldamisel, looduskaitseteadmiste levitamisel, säästva looduskasutuse põhimõtete propageerimisel.

Laureaadid 
 1989 – Fred Jüssi
 1990 – Aare Mäemets
 1991 – Rein Maran 
 1992 – Viktor Masing 
 1993 – Mari Reitalu 
 1994 – Madis Aruja 
 1995 – Ilse Rootsmäe, Lemming Rootsmäe 
 1996 – Arvi Järvekülg, Linda Metsaorg 
 1997 – Hella Kink, Juhan Lepasaar 
 1998 – Vaike Hang, Anto Raukas 
 1999 – Vilju Lilleleht 
 2000 – Veljo Ranniku 
 2001 – Ann Marvet 
 2002 – Edgar Valter 
 2003 – Jaan Eilart 
 2004 – Tiit Leito 
 2005 – Enn-Aavo Pirrus 
 2006 – Tiit Randla 
 2007 – Loit Reintam 
 2008 – Erast Parmasto
 2009 – Hans Trass, Tiit Petersoo
 2010 – Rein Einasto
 2011 – Jaan Riis
 2012 – Taivo Kastepõld
 2013 – Gennadi Skromnov
 2014 – Aivar Leito
 2015 – Tiit Sillaots
 2016 – Mati Kaal
 2017 – Agu Leivits
 2018 – Eerik Leibak
 2019 – Marju Kõivupuu
 2020 – Tiit Maran
 2021 – Kalev Sepp

Vaata ka 
 Eesti looduskaitsemärgid

Viited

Välislingid 
 Erik Kumari looduskaitsepreemia. Keskkonnaministeeriumi veebisait

Eesti auhinnad
Eesti teenetemärgid
Eesti keskkonna- ja looduskaitse
Volkswagen Scirocco

Volkswagen Scirocco oli väike sportauto, mida aastatel 1974–1992 tootis Volkswagen AG. Mudel oli müügi poolest edukas.

Aastal 2008 lasti Volkswageni poolt müügile Scirocco uuendatud ja täiustatud mudel. Uus Scirocco baseerus VW Golfi 5. põlvkonna mudelil ja kasutas PQ35 platvormi.

Vaata ka
Volkswagen

Volkswagen
Sportautod
Schlössli

Schlössli on linnus Šveitsi linnas Aaraus. Ta paikneb vanalinna loodeserval, pärineb 13. sajandist ning on linna vanim säilinud hoone.

Hoone 
Ehitise tuuma moodustab hästi säilinud 25 m kõrgune keskaegne elutorn. See koosneb kihiti laotud jämedalt välja raiutud rändrahnudest (megaliitmüür). Sellele on peale ehitatud 14. sajandi algusest pärinev palatium, 16. sajandist pärinev elukompleks ning 1790. aastast pärinev trepikoda. Kunagisest linnusekraavist sissekäigu juurde viib varikatusega puusild. 

Schlösslis paikneb Aarau linnamuuseum. See tutvustab linna ajalugu, näitab mineviku käsitööd ja elamiskultuuri. Üks osa muuseumist on pühendatud mõõteriistadele ja fotograafiale. Üksikud ruumid on pühendatud Aarauga seotud isikutele. 

Schlössli vahetus läheduses on Haus zum Schlossgarten, kus 1798 oli Helveetsia Vabariigi valitsuse residents.  

Linnused
Aargau kanton
Ühe skandaali märkmed (film)

"Ühe skandaali märkmed" (originaalpealkiri Notes on a Scandal) on Oscarile nomineeritud 2006. aasta Suurbritannia draamafilm, mille lavastajaks on Richard Eyre.

Film põhineb 2003. aastal ilmunud Zoë Helleri romaanil "Ühe skandaali märkmed" ja räägib noore kunstiõpetaja Sheba Hart'i (Cate Blanchett) salajasest armusuhtest oma õpilasega ning sõprusest range ajalooõpetaja Barbara Covett'iga (Judi Dench), kes afäärist teada saab ja näeb selles võimalust veelgi süvendada oma sõprust Shebaga.

Osatäitjad
Judi Dench – Barbara Covett 
Cate Blanchett – Bathsheba 'Sheba' Hart 
Bill Nighy – Richard Hart 
Andrew Simpson – Steven Connolly 
Juno Temple – Polly Hart 
Max Lewis – Ben Hart 
Michael Maloney – Direktor Sandy Pabblem 
Joanna Scanlan – Sue Hodge 
Philip Davis – Brian Bangs

Välislingid

Suurbritannia filmid
2006. aasta filmid
Filmid seksuaalvähemustest

ja:あるスキャンダルについての覚え書き#映画
Patrick Marber

Patrick Marber (sündinud 19. septembril 1964 Londonis Suurbritannias) on inglise näitekirjanik, režissöör ja näitleja.

Ta on kirjutanud stsenaariumi filmidele "Closer" ("Tule lähemale"; 2004) ja "Notes on a Scandal" ("Ühe skandaali märkmed"; 2006) ning olnud viimase eest Oscarile nomineeritud.

Välislingid

Suurbritannia näitlejad
Suurbritannia stsenaristid
Näitekirjanikud
Sündinud 1964
Laine Roht

Laine Roht, tuntud ka kui Kaika Laine ja Kaika nõid (sünninimi Laine Laas; 4. mai 1927 Kaika küla, Antsla vald – 21. aprill 2013 Tartu) oli Eesti rahvaravitseja.

Välislingid
 "Tuled akendes: Kaika Laine" ETV, 24.12.2011
 "Klassikaraadio tuleb külla I. Valgamaa" Klassikaraadio, 07.11.1998
 "KÖP. Kaika nõid" Vikerraadio, 09.09.2005
 "Kaika nõid: Hea inimese näeb näost ära" Reporter.ee, 11.03.2008
 Priit Pullerits "Kaika Laine paneb südamele: usk peab olema!" Postimees, 02.05.2009
 Linda Järve "Kaika nõid kõneleb aastatuhandevahetusest" Õhtuleht, 1. september 1999
 Juhani Püttsepp, Toomas Sildam "Kaika nõia laubal on rist, madu ja karikas" Postimees, 7. september 1999
 Heldur Jõgioja "Laine Roht 80" Kesknädal, 16. mai 2007
 Madis Jürgen "Sünnipäevalaps Kaika Laine" GO reisiajakiri, 3/2012
 Kaupo Padar "Kaika Laine: “Taim tahab ka tänamist.”" Loodusesõber, 6/2003
 Jüri Aarma "Kaika Laine: Kõik läheb, nagu kirja pandud" Maaleht, 3. mai 2009
 Mare Kõiva.  Saatekirjaga rahvaarsti juures. Mäetagused 62, 2015/4, lk 25–54. 

Eesti ravitsejad
Sündinud 1927
Surnud 2013
Edela-Aafrika

Edela-Aafrika (inglise keeles South West Africa, afrikaani keeles Suidwes-Afrika, saksa keeles Südwestafrika, hollandi keeles Zuidwest-Afrika) oli tänapäeva Namiibia nimi, kui see oli aastatel 1915–1990 Lõuna-Aafrika Vabariigi võimu all. Selle naaberriigid olid Angola (aastani 1975 Portugali koloonia), Botswana (aastani 1966 Suurbritannia Betšuaanamaa protektoraat) ja Sambia (aastani 1964 Briti Põhja-Rodeesia protektoraat).

Aastatel 1884–1915 olid need alad olnud Saksa koloniaalimpeeriumi Saksa Edela-Aafrika osa. Pärast Saksamaa lüüasaamist esimeses maailmasõjas anti Edela-Aafrika Rahvasteliidu mandaadiga hallata [[Lõuna-Aafrika LiitLõuna-Aafrika Liidule]]. ÜRO lõpetas mandaadi 1966. aastal, kuid Edela-Aafrika alad jäid vastuolus rahvusvahelise õigusega Lõuna-Aafrika Vabariigi kontrolli alla. 1978. aastani haldas territooriumi Lõuna-Aafrika Vabariigi valitsus, pärast Turnhalle konverentsi sai Edela-Aafrika piiratud autonoomia. Aasta-aastalt saadi Lõuna-Aafrika Vabariigilt vabadust juurde, kuni 1985. aastal moodustati Edela-Aafrika rahvusliku ühtsuse üleminekuvalitsus. 

Edela-Aafrika iseseisvus 1990. aastal Namiibia Vabariigi nime all peaaegu täies ulatuses. Vaid Walvis Bay ja Pingviinisaared jäid veel 1994. aastani Lõuna-Aafrika Vabariigi kontrolli alla.

Vaata ka
 Edela-Aafrika koloniaalkuberneride loend
 Namiibia ajalugu
 Edela-Aafrika Rahvaorganisatsioon
 Edela-Aafrika territoriaalvägi
 Edela-Aafrika politsei
 Lõuna-Aafrika piirisõda
 Saksa Aafrika Partei
 Demokraatlik Koostööpartei
 Majanduspartei (Edela-Aafrika)
 Sõltumatu Majanduspartei (Edela-Aafrika)
 Edela-Aafrika Töö- ja Talunikepartei
 Kagu-Aafrika

Kirjandus
 Molly McCullers, Betwixt and Between Colony and Nation-State: Liminality, Decolonization, and the South West Africa Mandate, The American Historical Review, Volume 124, Issue 5, detsember 2019, lk 1704–1708.

Viited

Namiibia
Aafrika ajaloolised riigid
Angel (seriaal)

"Angel" on 1999. aastal Joss Whedoni ja David Greenwalti loodud spin-off Ameerika Ühendriikide telesarjast "Vampiiritapja Buffy". 

Seriaal keskendub vampiir Angelile (David Boreanaz), kellele mustlased andsid tema varasemate julmade tegude karistuseks inimhinge, mille tõttu Angel ei ole võimeline enam inimesi tapma. Sarja esimese nelja hooaja jooksul töötab Angel Los Angeleses eradetektiivina, spetsialiseerudes üleloomulikele nähtustele nagu deemonid ja kurjast vaimust vaevatud inimesed.

Osatäitjad

Peamised osatäitjad
David Boreanaz – Angel  
Alexis Denisof – Wesley Wyndam-Pryce  
J. August Richards – Charles Gunn  
Charisma Carpenter – Cordelia Chase  
Andy Hallett – Lorne  
Amy Acker – Winifred "Fred" Burkle

Kõrvalosatäitjad
Mercedes McNab – Harmony Kendall
Stephanie Romanov – Lilah Morgan
James Marsters – Spike 
Elisabeth Röhm – Detektiiv Kate Lockley
Christian Kane – Lindsey McDonald    
Vincent Kartheiser – Connor 
Julie Benz – Darla

Vaata ka
"Vampiiritapja Buffy"

Välislingid
 
 20th Century Fox — Angel
 IDW koomks
 The Buffyverse Wiki
 Stakes and Salvation: a Buffyverse Encyclopedia
 Angel at TV IV Wiki
 Angel – Fan History 

Ameerika Ühendriikide draamasarjad
Õudussarjad
Kanal 2
The WB telesaated
Charisma Carpenter

Charisma Lee Carpenter (sündinud 23. juulil 1970 Las Vegases) on USA filminäitleja. 

Ta on tuntud eeskätt Cordelia Chase'i kehastajana seriaalides "Vampiiritapja Buffy" (1997–1999) ja "Angel" (1999–2004). Lisaks on ta kaasa teinud seriaalides "Miss Kohting", "Võluvägi" ja "Veronica Mars".

1991. aastal ujus Carpenter koos kahe poiss-sõbraga San Diegos, kui neid ründas sarivägistaja, endine politseinik Henry Hubbard, kes neid tulirelvaga ähvardades püüdis enda tahtele allutada. Järgnenud tulevahetuses said kõik kolm meest haavata, aga kõik jäid ellu. Hubbard põgenes, kuid kaotas taskulambi, mille oli saanud politseis töötades. Carpenter korjas selle üles ja see oli kohtus tähtis asitõend Hubbardi vastu. Hubbard mõisteti 58 aastaks vangi.

1994 tegi Carpenter seriaalidebüüdi seriaali "Rannavalve" ühes osas. 1996. aasta esimesel poolel mängis ta kõrvalosas seriaalis "Malibu shores"; seriaali tegemine lõpetati pärast poolt aastat viletsa reitingu tõttu.

1996 kandideeris ta "Vampiiritapja Buffy" peaosatäitjaks, aga selle asemel võeti samasse seriaali Cordelia Chase'i rolli. Esialgne kergemeelse rikka kaunitari roll muutus aja jooksul sügavamaks ja kui Buffy-seriaalist tekkis haruseriaal "Angel", oli Carpenter juba selle üks peaosatäitjaid. Cordelia Chase'i rolliga nimetati Carpenter neli korda parima ulmefilmi auhinna Saturn kandidaadiks: 2000 seriaali naiskõrvalosatäitja kategoorias, 2001 seriaali naisosatäitja kategoorias, 2003 seriaali naisosatäitja kategoorias ja 2004 seriaali naiskõrvalosatäitja kategoorias.

Carpenter on olnud kõrgel kohal mõnes kõige ihaldatumate naiste nimekirjas ja ta on poseerinud alasti ajakirjale Playboy. Sellegipoolest on ta öelnud, et ei näe ennast seksisümbolina.

Carpenter abiellus 4. oktoobril 2002 Damian Hardyga ja neil on 2003. aastal sündinud poeg Donovan Charles Hardy. 2007. aasta lõpus kolisid nad lahku ja lahutasid 2008. aasta juulis.

Osaline filmograafia

Välislingid

Charisma Carpenter Feature Story
 

Ameerika Ühendriikide televisiooninäitlejad
Sündinud 1970
Elihu Vedder

Elihu Vedder (26. veebruar 1836 New York – 29. jaanuar 1923 Rooma) oli Ameerika Ühendriikide sümbolistlik maalikunstnik, raamatuillustraator ja luuletaja.

Välislingid 
Galerii (Art Renewal Center)

Ameerika Ühendriikide maalikunstnikud
Ameerika Ühendriikide luuletajad
Sündinud 1836
Surnud 1923
Dan Põldroos

Dan Põldroos (6. märts 1970 Tallinn – 5. mai 2007 Tallinn) oli eesti näitleja. 

Ta lõpetas 1992. aastal Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri 15. lennu. 1991–1992 oli ta Ugala teatri ja 1992–1999 Eesti Draamateatri näitleja.

Tema tuntumad lavarollid olid Muna Endel Andrus Kivirähki romaani järgi tehtud näidendis "Rehepapp", Joseph Porter Pitti tegelaskuju Tony Kushneri näidendis "Inglid Ameerikas" ja Jörgen Tesmani karakter Henrik Ibseni lavateoses "Hedda Gabler".

Laiemat tuntust kogus ta rollidega teleseriaalides "Wigla Show", "V.E.R.I." (1995–1997) ja "Wremja" (2001–2003).

Ta on mänginud filmides "Lammas all paremas nurgas", "Ruudi" ja "Jan Uuspõld läheb Tartusse".

Rollid Ugalas 
1991–1992
"Rohukannel" (šerif Junius Candle)
"Jumalad lahkuvad Maalt" (Fulco; Kürjevanus; Kehve; Lembitu)
"Meie kallis osmik" (Juku)

1999–2000
"Scapini kelmused" (Scapin)

Kirjandus 
 Pille-Riin Purje, "Aitab naljast! Legend Dan Põldroosist". Kirjastus Fookus Meedia, Tallinn 2011, 336 lk; ISBN 9789949477128

Välislingid 
Suri näitleja Dan Põldroos, Postimees
In memoriam Dan Põldroos, Postimees
Ürgandekas Dan Põldroos põles ereda leegina, Eesti Päevaleht

Eesti näitlejad
Eesti filminäitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1970 
Surnud 2007
Miksike

Miksike oli veebisait, mis on mõeldud kasutajate poolt õppematerjali lisamiseks ja teiste kasutajate poolt lisatud materjalide lugemiseks.

Saidil oli võimalik küsida abi kodustes ülesannetes ja vaba aega puudutavates küsimustes, samuti sai seal aidata teistel kasutajatel infot koguda ja selle eest koguda "pesupunkte", mille eest oli võimalik saada auhindu. Leheküljel oli võimalus pranglida ehk peast arvutada aja peale ja võtta osa ka muudest võistlustest.

Miksikest arendas alates 1998 OÜ Miksike.

2022. aasta novembris Miksikese veebileht suleti.

Vaata ka 
 DataCamp
 Khan Academy
 Mindvalley

Viited

Välislingid
Miksike.ee

Eesti veebisaidid
Hariduslikud veebisaidid
Ward Cunningham

Howard G. "Ward" Cunningham (sündinud 26. mail 1949) on USA programmeerija, keda peetakse wiki rajajaks.

Välislingid

 Ward Cunninghami kodulehekülg

Ameerika Ühendriikide programmeerijad
Sündinud 1949
Cecil B. DeMille'i nimeline elutööauhind

Cecil B. DeMille'i nimeline elutöö auhind on Kuldgloobuse raames alates 1952. aastast välja antav auhind saavutuste eest filmikunstis. 

Auhind nimetati ühe edukaima filmitegija Cecil B. DeMille'i (1881–1959) auks.

Võitjad

Kuldgloobus
Maailmasõda

Sõna "maailmasõda" kasutati algul 
Esimese maailmasõja (1914–1918) kohta. 

Teise maailmasõja (1939–1945) tõttu kasutatakse seda sõna hiljem harva ilma täpsustuseta.

"Maailmasõda" on Niall Fergusoni ajalooteos.

Vaata ka
Kolmas maailmasõda
Enn Auksmann

Enn Auksmann (sündinud 30. oktoobril 1969 Pärnus) on EELK ja E.E.L.K. vaimulik. 

Ta lõpetas aastal 1987 Tartu 3. Keskkooli. Ta õppis aastatel 1987–1990 Tartu Ülikoolis ajalugu (ei lõpetanud) ja aastatel 1990–2003 Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 10. oktoobril 1992 aseõpetajaks, õpetaja õigused sai 1. juulil 2003. 

Ta on teeninud aastail 1990–1992 praktikandina Tartu Pauluse kogudust, 1992–1994 Jõelähtme Püha Neitsi Maarja kogudust, 1994–1998 Paide Püha Risti kogudust, samal ajal (1994–1997) Anna kogudust, 1998–2004 Kärdla, Pühalepa ja Reigi kogudust Hiiumaal (2000. aastal lisaks ka Emmaste ja Käina kogudust).

Alates 2004. aastast on teeninud Pärnu Eliisabeti kogudust, esialgu abiõpetajana Andres Põderi kõrval, pärast viimase valimist ja pühitsemist EELK peapiiskopiks koguduse õpetajana (alates 2005. aastast). 2005., 2009. ja 2013. aastal valiti ka Pärnu praostkonna praostiks. On olnud ajutiselt kõigi Pärnu praostkonna koguduste hooldajaõpetaja peale Vigala Maarja koguduse.

Olnud Eesti Luterliku Tunni Teenistuse kaastööline, samuti Eesti Kristliku Televisiooni ja Pereraadio saatejuht. Veebiajakirja Meie Kirik toimetuse liige.

Pälvis EELK veebilehel esitatud küsimustele vastamise eest EELK 2008. aasta meediapreemia.

2016. aasta suvel kolis perega USA-sse ning asus E.E.L.K. Los Angelese koguduse õpetajaks.

Alates 2019. aasta advendiajast koostab abimaterjale EELK vaimulikele jutluste ettevalmistamiseks.

Isiklikku
Abielus, Mirje Auksmanniga, 3 last, Johannes, Maarja, ja Joosep Felix Auksmann.
Ajaloolaste Rein Helme ja Mart Helme õepoeg. Tema ema oli raamatukogundustegelane Reet Auksmann.

Teosed 
Kui sul on kiire. EELK Konsistoorium 2009. ISBN 978-9949-18-496-5

Välislingid
 Enn Auksmanni veebipäevik
 Küsimused ja vastused EELK veebilehel
 Mõtisklused Pärnu Eliisabeti koguduse veebilehel
 Jutlused Pärnu Eliisabeti koguduse veebilehel
 Abimaterjalid jutlustajatele

Emmaste Immanueli koguduse vaimulikud
Paide Püha Risti koguduse vaimulikud
Anna koguduse vaimulikud
Pärnu Eliisabeti koguduse vaimulikud
Usuteaduse Instituudi vilistlased
Sündinud 1969
Tutkas

Tutkas (Calidris pugnax) on kurvitsaliste seltsi kuuluv linnuliik. Ta on tutka perekonna (Philomachus) ainus liik. Ladinakeelsete sünonüümsete liiginimedena on kasutusel ka Philomachus pugnax ja Tringa pugnax.

Välimus
Tutkas on keskmise suurusega kahlaja, isaslinnud on emastest märgatavalt suuremad – isaste kehapikkus on 29–32 cm ja tiibade siruulatus 54–60 cm, emastel vastavalt 22–26 ja 46–49 cm. Kõige silmatorkavam välistunnus on isaslindude pesitsusaegne sulgkrae.

Levik ja asurkonna seisund
Tutkas pesitseb Euraasia tundravööndis ja parasvöötmes. Liigi üldarvukuseks on hinnatud 2 280 000 pesitsevat emaslindu. Tutka Euroopa haudeasurkonda hinnati 1990. aastatel mõõdukalt kahanevaks, sealhulgas vähenes tema arvukus võtmetähtsusega pesitsusaladel Venemaal ja Rootsis. Eesti asurkond kahanes sel perioodil enam kui poole võrra ja see suundumus on jätkunud. Kui veel 1998–2002 pesitses siin hinnanguliselt 100–200 emaslindu, siis aastaks 2010 oli Eestis säilinud tutka asurkonna suurus kahanenud 10–30 emaslinnuni. Eestis kuulub tutkas I kaitsekategooria kaitsealuste loomaliikide hulka

Pesitsemine

Tutkas pesitseb erinevatel avamaastikel – tundras, lammi- ja rannaniitudel ning soodes. Vähese vooderdusega pesa asetseb maapinnal. Täiskurnas on neli rohekasbeeži, tumeda häguse mustriga muna.

Käitumine
Väljaspool pesitsusaega on tutkas parvelise eluviisiga ja võib moodustada väga suuri kogumeid.

Tutka emaslinnud valivad sigimispartneri isaste turniirilaadse mängurituaali põhjal. Mäng ja paarumine toimub väljakujunenud mängupaikades.

Toitumine

Tutkas toitub niisketel rohumaadel ja pehmes mudas. Tutka toiduks on peamiselt selgrootud, eriti putukate valmikud ja vastsed, ka väheharjasussid. Väljaspool pesitsusaega on oluline ka taimne toit, peamiselt seemned.

Rahvapärased nimetused
Isaslindude turniirikäitumise järgi on tutkast nimetatud näiteks riiukukeks, rookukeks, sopakukeks, tapakikkaks.

Kirjandus
Keskpaik, Tiiu; Keskpaik, Jüri; Kull, K. 1978. Tutka (Philomachus pugnax) käitumissuhete tüüpidest poegade hooldamise perioodil. Rmt.: Kumari, E. (toim.), Lindude käitumine. Tallinn: Valgus, 170–179.

Viited 

Kurvitslased
Eesti linnud
I kaitsekategooria loomaliigid
Jüri Vlassov

Jüri Vlassov (sündinud 23. aprillil 1948 Pärnus) on eesti näitleja ja laulja. 

Ta töötab Pärnu teatris Endla ja laulis ansamblis Kuldne Trio.

Vlassov kuulub 1999. aastast Eesti Reformierakonda. Ta kandideeris 2007. aasta Riigikogu valimistel ja kogus 1877 häält.

Teosed
"Kuraditosin kodukirjandit teemal Kuldne Trio". Juks 1995 (kahasse Mihkel Smeljanskiga)
"Kuldne Trio". Eesti Ekspressi Kirjastus 2008. ISBN 9789949444021 (kahasse Mihkel Smeljanskiga)

Tunnustus
2018 Pärnu teenetemärk (kultuurielu rikastamise eest näitleja ja muusikuna)
2020 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Eesti näitlejad
Eesti lauljad
Eesti Reformierakonna poliitikud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1948
Juhan Paberit

Juhan Paberit (13. märts 1917 Valguta vald, Tartu maakond – 27. veebruar 2015) oli eesti skulptor.

Elukäik 
Juhan Paberiti sünnikoht on Lõve veski Lapetukme külas, kus tulevane kunstnik veetis oma lapsepõlve möldri kümnelapselises perekonnas. Õppis 1925–1928 Rõngu algkoolis ja 1931–1938 Tartu Poeglaste Gümnaasiumis. Majanduslik olukord oli raske, mistõttu venis õpingute aeg pikaks. Lõve veski läks pankrotti ning pere oli sunnitud kolima Taremetsa ning hiljem Luhavälja tallu vanaisa juurde. Kuni nõukogude okupatsiooni oli talupidaja. Paberit töötas pool aastat kohtu-uurijana. Sõja algul evakueerus Venemaale, kus teenis tööpataljonis Saratovi linnast idas. Sealt mobiliseeriti Eesti laskurkorpusse. Sai kaks korda sai kergelt haavata. 

1946. aastal astus ta kaaslastest märksa vanemana Tartu Riiklikku Kunstiinstituuti, kus temast sai koos hilisema ERKI rektori Jaan Varesega skulptor Anton Starkopfi õpilane.  Kokku õppis kuus aastat, lõpetades pärast Tartu Kunstiinstituudi likvideerimist 1952. aastal Tallinnas ERKI Johannes Hirve õpilasena.  

Töötas 1952–1953 Tartu Kunstikoolis. 1953–1954 Kunstifondi Tartu osakonna direktor. 1965–1972 Eesti Kunstnike Liidu Tartu osakonna sekretär.

Looming 
Juhan Paberitist kujunes aastakümneteks üks innukamaid kiviraidekunsti meistreid. Loonud portreid, kompositsioone ja mälestusmärke. Näiteks Paide fašismiohvrite mälestusmärk (1967, arhitekt Ülo Sirp), Rahvatasujate mälestusmärk Rannu koolimaja ees (1973),  Teises maailmasõjas langenud sõdurite mälestussammas Elvas (1979, arhitekt G. Valdre) ja Kanepis (1984, arhitekt G. Valdre), Oisu valla alal langenute mälestussammas (1990, arhitekt Allan Murdmaa). Paberiti sõjamonumendid on kõik figuraalsed ning Eestis ainukordselt meisterliku kõrgreljeefiga.

Eesti kunstimuuseumides ja erakogudes säilivad Paberiti portreeskulptuurid. Tuntumad neist on „Tiina“ (marmor, 1956, Tartu Kunstimuuseum), „Väike Aune“ (terrakota,1963, Eesti Kunstimuuseum), „Töölisneiu Marja“ (marmor, 1964, EKM), „Marika Sahva portree“ (pronks, 1972, TKM).

Aastakümnetega jõudis kujur luua Tartu ümbruse kalmistuile üle 100 hauamälestise. Teiste seas ka professor Vootele Meipalule (1977, Tartu Maarja kalmistu), akadeemik Adolf Mölderile (1981, Tartu Pauluse kalmistu) ja professor K. Arule (1991, Tartu Puiestee kalmistu).  Juhan Paberit raius oma graniitteosed peaaegu alati ise, lastes meistritel vaid üldisema vormi ette raiuda.

Isiklikku 
Tema tütar on kunstnik Anneli Salumaa. Tal on vennapoeg Tõnis Paberit (19. XI 1952.)

Vaata ka
 Õppiv tütarlaps

Viited

Välislingid
Tartu Kunstnike Liidu liikmed: Juhan Paberit

Eesti skulptorid
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Sündinud 1917
Surnud 2015
Tartu Kunstikooli õppejõud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Lepamaim

Lepamaim (Phoxinus phoxinus) on karpkalaliste seltsi kuuluv kalaliik.

Lepamaim on väike parvekala, kes esineb enamasti Euroopa ja Põhja-Aasia puhastes külmaveelistes ning hapnikurikastes väiksemates jõgedes ja ojades.

Lepamaim on väikekala, kes tavaliselt on 6–8 cm pikk, harva kuni 14 cm. Värvuselt on selg ja küljed pruunikasmustad kuni kollakasrohekad, külge läbib mustjas triip, kõhualune on hõbedane. Kevadel, kudemisperioodi ajal muutub kõhualune tumepunaseks.

Lepamaim kasvab suhteliselt aeglaselt, suguküpseks saab 1...2–aastaselt. Koeb aprillist juunini.

Vaata ka
Eesti kalade süstemaatiline nimestik

Välislingid 
 

Karpkalalised
Eesti kalad
Allika tänav (Tallinn)

Allika tänav on väike tänav Tallinna kesklinnas Tatari asumis.

Allika tänav asub Tatari tänava ja Kentmanni tänava vahel. Allika tänav algab Kentmanni tänavalt, läbib võlvialuse ning suubub Tatari tänavale. Tänav kulgeb kirdest edelasse ja tema pikkus on 205 meetrit.

Ajalugu

Allika ja Lätte tänava nimi pärineb tänapäeva Tatari tänav 24 hoovis keskajal asunud Karjaallikast.

Allika tänav sai oma nime 1890. aastal. Tänava saksakeelne nimi oli Quellenstrasse ja venekeelne nimi Ключевая улица.

Tänava paaritute majade poolel asus 1919–1966 Allika tänav 1 Tallinna 14. Algkool, Allika tänav 5 hoovipoolses majas asus Tallinna II Baptistikogudusest eraldunud Tallinna Allika Baptistikoguduse palvemaja,.

19. ja 20. sajandi Allika tänava hoonestusest on säilinud vaid paarisnumbritega majad 4, 6, 8 (Lenderi maja tüüp) ja 10. 

Hoone Allika tänav 12 (endine Allika tänav 10C) on uusehitus endise Dvigateli lasteaia mänguväljaku kohal. Paaritute numbritega majad on lammutatud ning nende asemel asetseb Allika tänava ja Tatari tänava 13/15 hoonete kohal Rävala puiestee 19 aadressiga Rävala maja.

Viited

Välislingid 

Kesklinna linnaosa tänavad
Rünt

Rünt ehk harilik rünt (Gobio gobio) on karpkalaliste seltsi kuuluv kala. Rahvakeeles kasutatud ka nimesid maidel, liivarull, pess, penijüri, "hürrül", koerakala jpt.

Rünt on väikekala, kes tavaliselt on kuni 10 cm pikk, harvem kuni 15 cm, kaal kuni 21 g. Keha on sihvakas ja suhteliselt ruljas. Selg on rohekaspruun, küljed hõbedased ja kaetud sinakasmustade täppide või laikudega. Suu on alaseisune ja selle nurkades on poised.

Rünt on levinud Mandri-Euroopa ja Suurbritannia hapnikurohketes jõgedes ja järvedes, harvem riimveelistes rannikulahtedes. Eestis on levinud pea kõikjal, kus on talle sobivad tingimused.

Rünt elutseb veekogu põhjakihis, eelistades kõva pinnasega liivaseid veekogusi. 

Tegutsevad parves.

Vaata ka
Eesti kalade süstemaatiline nimestik

Välislingid
 

Rünt TÜ Loodusteadusliku veebipõhises õpikeskkonnas
Järv, L. 2005. Meie vete kalu: rünt. Kalastaja 35: 20-22. 

Karpkalalised
Eesti kalad
Wambola

Wambola (pardatähis M311) on Lindau-klassi miinijahtija, mis oli aastaid Eesti mereväe teenistuses ja on tänapäeval eraomanduses.

Ajalugu 
Laev on ehitatud 1959. aastal Saksamaal mereväele. Laeva algne nimi oli "Cuxhaven" ja see tulenes Cuxhaveni linna nimest Saksamaal. 

Eesti mereväe omandusse jõudis laev 2000. aastal kingitusena Saksamaalt. Laeva sõpruslinnaks sai Pärnu. 2009. aastal arvati Wambola koos sõsarlaevaga Sulev teenistusest välja.

Väärismetallist puhastatuna seisis Wambola algul Lennusadamas. Hiljem on alus viidud Noblessneri sadamasse, kus seisab tänaseni (2020. aasta juuli seisuga).

1. septembril 2020. aastal oli Noblessneri sadamas seisnud laeval tekiehitises tulekahju, mis suudeti kustutada.

Viited

Välislingid
"Miiniristleja Vambola saab õiguse kanda Pärnu vappi" Eesti Päevaleht, 26. oktoober 2000
"Miinijahtija Wambola läheb utiliseerimisele" Postimees, 19. august 2010

Eesti sõjalaevad
Vasa

Nimel "Vasa" on mitu tähendust.
Rootsit on valitsenud Vasade dünastia.
"Vasa" on 1628 oma esmareisil põhja läinud sõjalaev.
Vasa on Vaasa linna rootsikeelne nimi.
Gustav I Vasa oli Rootsi kuningas
Magnus Vasa oli Rootsi prints
Tarmo Leinatamm

Tarmo Leinatamm (2. september 1957 Keila – 13. oktoober 2014) oli eesti dirigent, koomik ja poliitik.

Elukäik
Aastal 1976 lõpetas ta Tallinna Muusikakooli, aastal 1981 Tallinna Riikliku Konservatooriumi.

Aastail 1981–1991 oli ta Vanemuise peakoormeister. Aastatel 1991–1994 Rahvusooper Estonia dirigent, 1994–1999 Tallinna Filharmoonia direktor.

Ta oli ka AS Trio LSL direktor.

Tarmo Leinatamm dirigeeris muu hulgas 1996. ja 1997. aasta Eurovisiooni lauluvõistlustel. Teda premeeriti saatnud orkestri erakorralise parima dirigendi preemiaga.

Tallinna linnahallis dirigeeris ta muusikale: "Jeesus Kristus superstaar", "West Side'i lugu", "Kiss Me, Kate".

Ta osales mitme ansambli töös, nagu Harmoonikud, Elektra, ROSTA aknad. Ta töötas muu hulgas Kuku raadios ja televisioonis. Leinatamm oli "Kreisiraadio" liige. 2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel oli ta Eesti esindajana laulu "Leto svet" üks esitajaist.

Poliitiline tegevus
Ta kuulus 1995. aastast Reformierakonda. 

Ta oli aastatel 2003–2007 X Riigikogu ja 2011–2014 XII Riigikogu liige.

Tunnustus
1987 – ETL noore muusiku preemia

Isiklikku
Ta oli abielus laulja ja ilusalongi omaniku Siiri Leinatammega (sündinud Kokla; 1958).

Tütar Kirke on moedisainer.

Vaata ka
Kreisiraadio

Viited

Välislingid
CV Riigikogu kodulehel
Tarmo Leinatamm rääkis esimest korda võitlusest vähiga, 2. september 2013
Piret Kooli. TARMO LEINATAMME VIIMANE INTERVJUU: Saatus kinkis mulle päevi juurde, sest tõstsin viha kõrvale, delfi.ee, 14. oktoober 2014

Eesti dirigendid
X Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
Eesti humoristid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1957
Surnud 2014