joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Madis Arukask

Madis Arukask (sündinud 20. märtsil 1969 Pärnus)  on eesti folklorist ja usundiuurija, Tartu Ülikooli humanitaarvaldkonna kaasprofessor.

Ta on mänginud kitarri ansamblis Raud-Ants.

Aastal 2003 kaitses Madis Arukask Tartu Ülikoolis doktoritöö "Jutustava regilaulu aspektid. 19. sajandi lõpu setu lüroeepiliste regilaulude žanr ja struktuur" (juhendaja prof. Ülo Valk).

Enam kui 20 aasta jooksul on ta teinud uurimistööd Venemaa läänemeresoome rahvaste juures, olles keskendunud eriti vepslaste rahvausu, maagia ning traditsioonilise eluviisi uurimisele.

Ta on tõlkinud vepsa keelest eesti keelde eepose "Virantanaz".

Madis Arukask on enam kui 60 teaduspublikatsiooni autor. 2006. aasta Vepsamaa välitööde materjalidest on ta teinud koos folklorist Taisto Kalevi Raudalaise ja režissöör Marika Lauriga dokumentaalfilmi "Elavalt maetud" (ETV 2006). Filmi peategelaseks on D´azarvi küla viimane põliselanik, paikkondliku mälu hoidja Maria Anisimova, kelle maailmapildis on oma koht nii loodushaldjatel kui ka pühakutel.

Ta on MTÜ Fenno-Ugria Asutuse juhatuse esimees ja Eesti Akadeemilise Usundiloo Seltsi president.

Tunnustus 

 2012 Eesti folkloristika aastapreemia

Viited

Välislingid

Madis Arukask Eesti Teadusinfosüsteemis
Madis Arukask: "Metsakarjuste teistmoodi tegelikkus kõditab ka kogenud folkloristi närve" Novaator, 30. november 2017
Madis Arukask: "Kuidas rääkida religioonist?" Postimees AK, 18. mai 2013
Madis Arukask: "Soome-ugri ideaalid, stereotüübid ja tegelikkus" Õhtuleht, 19. oktoober 2012
Madis Arukask: "Soomeugrilusest eesti rahvuspildis – kas jagatud emotsioon või hägune küsitavus?" Keel ja Kirjandus, 1-2 (2018)
Madis Arukask: "Animistlik kõnelemine puudega kahe läänemeresoome näite põhjal" ESUKA, 8-1 (2017)
Madis Arukask: "Vepsa-põhjavene karjusekultuur – rollid, tabud ja seksuaalsus parasvöötme metsavööndi traditsioonilises ühiskonnas" Sator, 16 (2016)
Madis Arukask: "Kütt, karjus ja teadja teel mere poole. Mõningaid aspekte eurooplaseks saamisest läbi varasema rahvausu ja soorollide prisma" Vikerkaar, Juuli (2014)
Madis Arukask: "Suheldes üle piiri: ekshumatsioon ja surnuitkude žanriline mälu" Mäetagused, 47 (2011)

Eesti folkloristid
Tartu Ülikooli õppejõud
Soome-ugri aktivistid
Akadeemilise Rahvaluule Seltsi liikmed
Sündinud 1969
Eesti aktivistid
Templin

Templin on linn Saksamaal Brandenburgi liidumaal Uckermarki kreisis. Linnaga on halduslikult liidetud mitmed ümbruskonna asulad, seetõttu on Templin pindalalt Saksamaa viies linn.

Ajalugu 

Templini on mainitud esmakordselt 1270. aastal.

Templinis on üles kasvanud liidukantsler Angela Merkel.

Viited

Välislingid 

Templini koduleht

Brandenburgi linnad
Pett

Pett ehk võipiim ehk petipiim on või valmistamise kõrvalsaadus, mis võib olla kas rõõsk või hapendatud.

Koostis 
Pett sisaldab 91–92% vett ja 8–9% kuivaineid: piimasuhkrut ehk laktoosi, kõrge bioväärtusega piimavalke, fosfolipiide, mineraalaineid ja mitmeid B-rühma vitamiine. 

Klaasitäis petti annab umbes 60–70 kilokalorit. 

Pett sisaldab peaaegu sama palju kaltsiumi- ja fosforiühendeid kui piim. Petis on kaaliumi ja magneesiumi, lisaks sisaldab pett rohkesti inimorganismile vajalikku letsitiini. Inimene vajab letsitiini rakumembraanide ehituseks, aju talitluseks, koliini ehk B4-vitamiini varude täiendamiseks, sapi koostises ja rasvade ainevahetuse reguleerimises.

Kasulikkus inimorganismile 
Piimhappebakteritega hapendatud petti võivad tarvitada ka need inimesed, kellel on laktoositalumatus, kuna peti piimasuhkru sisaldus on piimast väiksem. Piimhappebakterid aitavad taastada soolestiku loomulikke mikrobiokooslusi ning soodustavad seedetegevust ja toitainete imendumist.

Kasutamine
Hapendatud petti kasutatakse küpsetiste valmistamiseks. Peti orgaaniliste hapete ja kergitusainete koosmõjul eralduvad gaasid muudavad küpsetise õhuliseks. Petti võib kasutada ka töötlemata. Lisades sellele kamajahu, moosi, marju, köögivilju või maitsetaimi, saab valmistada mitmesuguseid segujooke.

Eestis 
Eestis müüdav hapendatud pett saadakse rõõsa võipiima hapendamisel bakterijuuretise abil. Juuretis sisaldab mitmesuguseid piimhappebaktereid. Koostise parandamiseks lisatakse petile enne hapendamist mõningal määral lõssi. 

Saadud segu ühtlustatakse, pastöriseeritakse kõrgel temperatuuril, jahutatakse ja seejärel hapendatakse. Hapnemisprotsess kestab tavaliselt 14–16 tundi ning hapendatud peti pH-väärtus jääb vahemikku 4,5–4,7. 

Piimatooted
Harry Potter ja Fööniksi ordu

"Harry Potter ja Fööniksi ordu" (ingl Harry Potter and the Order of the Phoenix) on Harry Potteri romaanisarja 2003. aasta juunis ilmunud viies romaan.

J. K. Rowlingu seni kõige sündmusterohkemas raamatus tuleb Harry Potteril seista silmitsi võlumaailma valitsuse usaldusväärsuse kahanemisega ja Sigatüüka juhtkonna võimetusega midagi muuta.
Sellest hoolimata, või ehk just selle tõttu, leiab ta sõpradest suuremat tuge ja jõudu, kui ta oleks arvata osanud, ning kohtab ka piiritut ustavust ja liigutavat valmidust eneseohverduseks.
Kuigi sündmustik on tihe ja raamat kogukas, jagavad lugejad Harry tundeid ning ootavad kannatlikult võimalust rongile astuda ja tagasi Sigatüükasse sõita.

Ainestik
 Õel mustade jõudude vastase kaitse õpetaja Dolores Jane Umbridge.
 Tige ja solvunud majahaldjas Kreacher
 Ronald Weasley, kui Gryffindori vaht
 Tavalise Võluritaseme Eksamid
 Lord Voldemort
 Salapärane uks koridori lõpus

Harry Potteri raamatud
2003. aasta kirjandusteosed
Antoine Mélinon

Antoine Mélinon (8. august 1913 Charentay – 15. august 2000 Lyon) oli prantsuse kabetaja.

Melinon, Antoine
Melinon, Antoine
Melinon, Antoine
Eesti Kommunikatsioonijuhtide Liit

Eesti Kommunikatsioonijuhtide Liit (endise nimega Eesti Suhtekorraldajate Liit) (Estonian Public Relations Association ehk EPRA) on 1996. aastal asutatud erialaliit, mis koondab Eestis suhtekorralduse alal töötavaid inimesi. EPRA eesmärgiks on korraldada liikmete infovahetust, erialast koolitust ja suhtekorraldusvaldkonna arendamist Eestis. 

EPRA ühendab kommunikatsioonivaldkonna töötajaid üle Eesti. Liitu kuuluvad kommunikatsioonieksperdid, kes töötavad nii avalikus sektoris, äriettevõtetes, mittetulundusorganisatsioonides kui suhtekorraldusfirmades. Liidul on 2018. aasta seisuga enam kui 100 liiget. EPRA kõrgeim võimuorgan on üldkoosolek, kes valib liidu tööd koordineerima 5-liikmelise juhatuse. EPRA juhatuse ametiaeg on kaks aastat, juhatus valib presidendi. 2010-2020 oli EPRA presidendiks Aive Hiiepuu, 2020 valiti selleks Margus Mets.

EPRA korraldab PR-töötajate kutseorganisatsioonina valdkonnasisest infovahetust ja erinevaid üritusi, aitab kaasa eriala laiemale populariseerimisele ja erialase professionaalsuse tõstmisele. EPRA on vastu võtnud oma eetikakoodeksi. 

Ilmub EPRA uudiskiri, toimuvad erinevad seminarid ja koolituspäevad, liidul on oma kodulehekülg. Igakuiselt toimub EPRA klubiüritus, kus kuulatakse erialaseid ettekandeid ja diskuteeritakse valdkonna päevakajaliste küsimuste üle. EPRA teeb pidevalt tööd ka uute liikmete kaasamiseks. 

EPRA suuremate projektidena on koostöös majandusajalehega Äripäev välja antud "Suhtekorralduse käsiraamat". 2000. aasta lõpus korraldati EPRA initsiatiivil esimest korda Eestis konkurss "Suhtekorraldustegu 2000", mille eesmärk oli välja selgitada aasta edukaim suhtekorraldusprojekt. Iga aasta valib liit pome eriala parimaid, andes välja Aasta Suhtekorraldaja tiitlit ja tunnustades parimaid kommunikatsiooniprojekte.

Välislingid 
Eesti Kommunikatsioonijuhtide Liidu kodulehekülg

Eesti liidud
Eesti kutseühingud
Ridaküla

Ridaküla on ühel pool teed tihedas reas asetsevate õuedega küla.
Taluõued paiknevad ridakülas külgepidi koos, ehk ühe taluõue aia tagant hakkab teise talu õu. Kuna iga talu õu järgib oma sisemist planeeringut ja hoonete paigutust, siis taluhooned külatänava suhtes teatud tänavkülale iseloomulikku korrapära ei moodusta. 
Väiksemates külades olid õued tihedalt üksteise vastas, suuremates külades paiknes õuede vahel ka aiamaalappe, mis muutis hoonestuse hõredamaks.

Ridakülad paiknesid põhiliselt Kesk-Eestis voorte nõlvadel, kusjuures kõrgemal asusid põllumaad, madalamal voortevahelisel alal aga karja- ja heinamaad ning koplid. 

Mõni üksik õu võis paikneda ka taluderea vastas üle tee, üksikutes külades olid talud vaheldumisi kahel pool teed. Taolisi korrapäratu ilmega ridakülasid asus enam Eesti lääne- ja lõunapoolses mandriosas.

Vaata ka
Eesti külatüübid

Viited 

Külad
Pia Hanslep

Pia Hanslep (kuni 2010 Pia Paris; sündinud 6. juulil 1979) on eesti kunstnik, ajakirjanik ja õpetaja. 

Ta on lõpetanud Miina Härma Gümnaasiumi ja 2002 Tallinna Pedagoogikaülikooli algklassiõpetajana. Tema uurimus "Lapsevanemate ja kooli suhted" pälvis 2002. aasta üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil diplomi. 

2006–2010 õppis ta Tallinna Ülikooli magistrantuuris multimeediumi ja õpisüsteemide erialal, kus kirjutas magistritöö teemal "Taskuhääling raadiojaama laiendusena Pereraadio näitel".

Aastatel 2002–2003 elas ta mõnda aega Prantsusmaal Taizé kloostris ning 2004–2005 Augustinuse õdede kloostris Hollandis Utrechtis. 

Aastatel 2003–2004 oli ta Tallinnas Vanalinna Hariduskolleegiumis inglise keele õpetaja. 

Ta oli 2005–2006 Tartu Kommertsgümnaasiumi algklassiõpetaja. Samuti on ta olnud EELK Tallinna Kaarli koguduses ja EELK Maarja-Magdaleena koguduses pühapäevakooli õpetaja. 

2011–2013 oli ta Tartu Pauluse lastehoiu juhataja-õpetaja.  

Pia Hanslep tegi aastatel 2006–2016 saateid Tartu Pereraadios.  

Alates 2014. aprillist on Pia Hanslep ettevõttes Hanslep Disain OÜ kunstnik. 

Aastail 2014–2016 töötas ta Tartu Salemi kirikus administraatorina.

Illustratsioonid

"Tähekipõn ja kuumuro" – kogumik võrukeelsete kirjatööde võistluse Mino Võromaa 21 parimatest paladest, 2008.
"Mina lätsi siidile" – CD, 2009.
"Mõisa aias hõisata" (autor: Kristel Lempu), 2009
"Kukerkuuti vikakaar" – "Minu Võromaa" sarja 23. raamat, 2010.
"Henningu lugu" (autor: Adam Friedrich Salchow), 2010
"Jõuluootus" (autor: Küllike Valk), 2013.
"Advendikalender" (autor: Küllike Valk), 2014.
"Lapse aja lugu" (autor: Kristel Lempu), 2016.
"Kuidas hunt tõmbas ukse lahti KÄÄKS! ehk Logopeedilisi muinasjutte" (autor: Kristel Lempu), 2020.
"Lasterikkuse võlumaailm" laulik (väljaandja: Eesti Lasterikaste Perede Liit), 2022.

Tunnustus
Aasta vabatahtlik 2012

Isiklikku
Alates 20. augustist 2010 on abielus Rainis Hanslepaga ja neil on 2 last.
Pia isa on alpinist Andres Paris, vanavanemad spordipedagoogid Hilja-Liivia Paris ja Peeter Paris (vanem). Ajakirjanik Krister Paris on Pia onupoeg.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Eesti kunstnikud
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1979
Coca-Cola

Coca-Cola ehk kokakoola (eesti kõnekeeles ka "koka" ja "koola", inglise keeles ka Coke) on karboniseeritud karastusjook, maailma populaarseim karastusjook ning esimene ja tuntuim koolajook. 

Coca-Cola ja Coke on USA ettevõttele The Coca-Cola Company (peakontor Atlantas) kuuluvad registreeritud kaubamärgid, mille all turustatakse mitut joogisorti, sealhulgas Coca-Cola Classic (klassikaline Coca-Cola) ja Coca-Cola Light. Coca-Cola logo on üks maailma tuntumaid kaubamärke ja lääne elulaadi sümbol. Nime osa "Cola" kasutatakse ka paljude muude koolajookide nimes. 

Georgia osariigis Atlantas valmistati Coca-Colat esimest korda aastal 1886. Joogi leiutaja John Pemberton ei turundanud aga jooki piisavalt. Firma omanikuks sai Asa Candler, kelle firma toodab jooki ka tänapäeval. Candleri ja tema järglaste turundusoskus tegi Coca-Cola USA ning hiljem kogu maailma populaarseimaks karastusjoogiks.

Ajalugu

Coca-Cola leiutas algsel kujul ameeriklane John Stith Pemberton. Aastal 1888, veidi enne leiutaja surma omandas apteegisuurkaupmees Asa Griggs Candler 2300 USA dollari eest kõik õigused Coca-Colale. Aastal 1892 asutas ta ettevõtte The Coca-Cola Company ning aasta hiljem lasi Candler Coca-Cola kaubamärgiga kaitsta. Varsti turustas ta oma toodet juba kogu USA-s ning 1896. aastast ka naabermaades.

Atlanta ettevõttel tekkisid filiaalid Los Angeleses, Chicagos, Philadelphias, New Yorgis ja Dallases. 

Aastal 1904 lasi Candler rajada ettevõtte peakontori Candler Building, mis oli Atlantas esimene kirikutornist kõrgem hoone. Peakontori vundamenti lasi Candler paigutada vaskkastikese enda portreega ja pudeli kokakoolaga. 

Esmalt müüdi Coca-Colat joogifontäänides, hiljem aga pudelites, mille kuju on saanud tähtsaks kaubamärgi osaks. Algupärane Coca-Cola, mille retsept on jäänud saladuseks, sisaldas kuni 1903. aastani kokaiini (kuni 250 milligrammi liitri kohta), mis vähenes aastaks 1906 (0,16 untsi), kui tervisekaitseseadused kitsenesid. Coca-Colat on kritiseeritud negatiivsete mõjude tõttu, sealhulgas on tekkinud linnalegendid. Joogi müügiedu on vahel ohustanud ka rivaalid, peamine konkurent on Pepsi-Cola.

Vaata ka
Läbipaistev Coca-Cola

Viited

Välislingid 

Coca-Cola koduleht
 Andra Nõlvak Eesti toitumisekspert lükkab ümber Coca-Colaga seotud hirmud Õhtuleht, 11. august 2015

Joogid
Saksid

Saksid on (tänapäeval) osa sakslastest, kes asustavad Saksa maakondi Schleswig-Holstein, Alam-Saksi, Saksi-Anhalt, Nordrhein-Westfaleni põhjapoolt ja Hollandi kirdeosa (Drenthe, Groningen, Twente, Achterhoek).

Ajalugu
Eel-kristluse aegsete germaanlastest sakside hõimu asuala ulatus Põhjamerest Elbe ja Eideri vaheliselt alalt (tänapäeva Holsteinis), loodesse ning Jüütimaale, Vana-Saksi ja Hollandi idaossa. 

Sakse mainis esmakordselt vanakreeka geograaf Ptolemaios, ca 130. aastal. Hõim sai oma nimetuse nende kasutatava relva – kivinoa Sax järgi.

3.-4. sajandil sõdisid ja liikusid saksid lääne suunas, teenides kuulsust ning nende hõimunimetus kandus üle ka nendega liitunud hõimukonföderatsioonile, mis laius kuni Rooma Impeeriumi läänepiirini, st Reini jõeni. Frankide hõimu valdusse jäi ainult kitsas riba Reini jõe paremal kaldal. Sakside alad laienesid kuni Harzi mägedeni ja Eichsfeldini ja hõivasid ka suure osa Tüüringist. Idasuunal lainesid nende alad algselt Elbe ja Saale jõeni; hilisematel sajanditel aga veelgi kaugemale. Põhjamere rannik oli sakside valduses, väljaarvatud Weseri jõe lääneosa, mis kuulus friisidele.

5. sajandil olid saksid osa läänegermaanlastest, kes tungisid Ida-Rooma keisririigi vägede poolt maha jäetud Britannica provintsi Inglismaal. Saksidest ja anglitest kujunesid välja anglosaksid. Läänesuunal oma alade laienemisel osutas saksidele vastupanu Frangi riigi moodustanud Chlodovech I, kes alustas ka sakside ristiusustamist.

Umbes 8. sajand jagunesid saksid neljaks: vestfaalid, Reini ja Weseri vahelisel alal; engernid ehk angrid, Weseri jõe mõlemal kaldal; ostfaalid, Weseri ja Elbe vahel ja tänapäeva Holsteini asunud hõim. 

Germaanlastest katoliku usu vastu võtnud frankide Frangi riigi kuninga Karl Suure poolt peetud aastatel 772–805 Saksi sõdade tulemusel saksid ristiusustati. Sakside lõplikuks alistamiseks hukati 782. aastal Verdeni linna lähedal Põhja-Saksamaal Karl Suure käsul 4500 saksi pealikku (Verdeni kaelakohus). Ristiusu levitamiseks sakside seas hakkas benediktiini munk Sturmius 744. aastal ehitama Fuldas kloostrit. Sturmiuse surma järel (779) jagati Saksimaa misjonipiirkondadeks ja allutati Frangi piiskopile.

Sakside nimetus tänapäeval
Eesti ja soome keeles kasutatakse saksidest tuletatud nime terve riigi (Saksamaa/Saksa) ja nende asukate (sakslased/saksalaiset) tähistamiseks. Keldi keeltes kasutatakse inglise rahvuse tähistamiseks sõna, mis tuleneb samuti saksidest – neist kasutatuim on Sassenach.

Vaata ka
Vana-Saksimaa
Saksimaa ajalugu
Bremeni piiskopkond, mis 848. aastal liideti Hamburgi peapiiskopkonda; Ansgar (pühak)
hõimuhertsogkond
Germaanlased
Saksimaa ajalugu
Anglosaksi Inglismaa
Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi lipp

Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi lipp on endise tunnustamata Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi riigilipp ja praeguste Tšetšeenia iseseisvuslaste lipp. Ta on kasutusel 1991. aastast. 

See on roheline ristkülikukujuline kangas proportsioonidega 7:11. Lipu alumises osas on valge, punane ja valge horisontaalne laid. Iga laiu laius on 1/10 lipu laiusest. Kanga alumisest äärest eraldab neid laidusid sama lai roheline laid. Lipu ülemises osas on Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi vapi (lamava hundi) kujutis.

Vaata ka
Tšetšeeni Vabariigi lipp

Venemaa lipud
Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi sümboolika
Groznõi

Groznõi on Venemaa Föderatsiooni kuuluva Tšetšeeni Vabariigi pealinn. Ka tunnustamata Itškeeria Tšetšeeni Vabariik peab Groznõid oma pealinnaks.

Nimi
Tšetšeeni iseseisvuslased kasutavad ka nime Ƶovhar-Ġala (ЖовхІар-ГІала). 

Detsembris  2005 pöördus Tšetšeeni Vabariigi parlament  Venemaa juhtkonna poole palvega anda linnale 2004 tapetud presidendi Ahmad Kadõrovi auks nimeks Ahmadkala. Vana nimega olevat seotud kõige tumedamad peatükid tšetšeeni rahva ajaloos. Kadõrovi poeg Ramzan Kadõrov ei nõustunud selle ümbernimetamisega.

Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 270 600. Enne sõdade algust oli linnas umbes 399 600 elanikku. Venemaa 2002. aasta rahvaloenduse järgi oli elanike arv 210 720, samal aastal arvestuslikult 223 000. See oli pisut üle poole elanike arvust kümme aastat varem. 

2010. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid tšetšeenid 93,7% linna elanikest.

Esimese ja Teise Tšetšeenia sõja käigus hävitati 80% linnast.

Ajalugu
Linn rajati 1818 komandör Aleksei Jermolovi korraldusel Vene kindlusena (Groznaja krepost 'hirmuäratav kindlus') Sunža jõel, eelpostina  Kaukaasia sõjas, ehitajateks Tereki kasakad. Kui kindlusest sai linn, muudeti 1870 (või detsembris 1869) nime. 

Et enamik elanikest olid Tereki kasakad, siis kasvas linn aeglaselt, kuni 20. sajandi alguses võeti kasutusele naftamaardlad. See tõi kaasa tööstuse, eriti naftakeemiatööstuse arengu. Peale selle, et linnas endas puuriti naftat, sai Groznõist Venemaa naftaväljade võrgustiku keskus. Alates 1893. aastast hakkas linna läbima Taga-Kaukaasiat Süda-Venemaaga ühendav raudtee. Nõnda kasvas elanike arv 15 600-lt 1897. aastal 30 400-ni 1913. aastal.    

Esimeses Tšetšeenia sõjas hõivasid Vene väed linna, kuid 1996 vallutasid sissid selle tagasi. 

Teises Tšetšeenia sõjas hõivasid vene väed linna uuesti. 27. detsembril 2002 hävitasid sissid Vene-meelse Tšetšeeni Vabariigi valitsuse residentsi. Linnas toimub sageli atentaate.

2008. aastal avati Groznõis Euroopa suurim mošee.

Teadusasutused ja kõrgkoolid
M. D. Millionštšikovi nimeline Groznõi Akadeemiline Naftainstituut
Avatud Humanitaarinstituut
Tšetšeenia Riiklik Ülikool
Tšetšeenia Riiklik Pedagoogiline Instituut

Tuntud groznõilasi
Ruslan Hasbulatov, Venemaa poliitik ja majandusteadlane
Ljudmila Turištševa, vene võimleja

Sport
Jalgpalliklubi Terek Groznõi võitis 2004 Venemaa karika.

Viited

Välislingid

Fotod varemetest:  

Tšetšeenia 
Venemaa linnad
Iona

Iona (inglise; gaeli Ì Chaluim Chille) on saar Šotimaal Sise-Hebriidides. 

Seal elab 175 inimest.

Ajalugu 

563. aastal asutas iiri munk Columba saarel kloostri, millst sai alguse ristiusu levik Šotimaal ja Põhja-Inglismaal.

Saarele on maetud mitmed Šotimaa kuningad.

Välislingid 

Iona saar
Iona kogudus

Atlandi ookeani saared
Sise-Hebriidide saared
Šotimaa saared
I Riigikogu valimised

I Riigikogu valimised toimusid 27.–29. novembril 1920. Tegemist oli esimeste põhiseaduslike valimistega (1920. aasta põhiseadus). Valimiste ajal kehtis kogu riigis sõjaseadus ja tasakaalustavaid kutsealaseid omavalitsusi, peale Advokatuuri ei tegutsenud. 18. jaanuaril 1921 tegi Riigikogu liige Johannes Allikso ettepaneku: "Riigikogu tunnistab, et Riigikogu valimised on sündinud sõjaseaduse ja kapitaali surve all, aga mitte vastavalt demokraatia põhimõttele ja otsustab seetõttu valimised tühjaks tunnistada."  Ettepanek lükati nähtava enamuse poolt tagasi.

I Riigikogu oli ühekojaline. Parlamendi suuruseks oli 100 kohta. Valimistel oli 10 ringkonda, neis võis esitada erinevaid kandidaatide nimekirju. Nimekirjad võisid deklareerida ühtekuuluvust teiste ringkondade nimekirjadega, millisel juhul riigi tasandil liideti taoliste nimekirjade hääled lõpptulemuse arvestamiseks kokku. Kuna nimekirjade esitamine ringkondades oli vaba, võis üks erakond ühes ja samas ringkonnas esineda ka mitme nimekirjaga. Tulemuste saamiseks jagati kohad esmalt riigi tasemel d'Hondti süsteemi jagajate jada (1, 2, 3 jne.) abil - nii sai selgeks, milline erakond või blokk kokku kui palju mandaate saab. Edasi jagati sama süsteemiga erakonna või bloki saadud kohad tema enda erinevate nimekirjade vahel.

Tulemused

Valimisõiguslikke: 
Osalus: 
Kehtetuid hääli: 
Kehtivaid hääli: 471 228;

 Allikate vahel on eri jõudude ühendamisel ja nimetamisel väiksemaid erinevusi. Vene parteide kohta on võimalik ka 4744 (1,0% - 1 koht) ja 3876 (0,8% - 0 kohta). Sarnaselt on mõnede väiksematega veel.

Vaata ka
I Riigikogu

Viited

Allikad
 II Riigikogu valimised : 5.-7. mail 1923 = Élections au Parlement : en mai 1923. Ilmunud Tallinn : Riigi Statistika Keskbüroo, 1923 (Tallinn : Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus ; Narva : M. Minis)
 Asutava Kogu juhatuse teadaanne Riigikogu valimiste tagajärgede üle. RT 1920, 217/218

R1
1920. aasta Eestis‎
I Riigikogu
Parlamendivalimised
Jüri Viikberg

Jüri Viikberg (sündinud 10. septembril 1953) on eesti keeleteadlane.

Ta on uurinud eesti keele kontakte, murdeid, soome-ugri keeli ja väliseestlaste keelekasutust.

Jüri Viikberg on Eesti Keele Instituudi vanemleksikograaf ja Tallinna Ülikooli Humanitaarteaduste instituudi emeriitdotsent.

Haridus 
Ta on aastatel 1971–1976 õppinud Tartu Riiklikus Ülikoolis soome-ugri keeli. Aastatel 1978–1980 oli aspirantuuris Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudis. 1990. aastal sai doktorikraadi ("Eesti keelesaared Siberis", Tartu Ülikool).

Tunnustus
2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
2021 – Ferninand Johann Wiedemanni keeleauhind
2022 – Kihnu valla aukodanik

Teoseid 

Välis-Eesti 100 aastat. Tallinn: Post Factum. (Raimo Raag (autor); Jüri Viikberg (toimetaja)) (2018)
Alamsaksa laensõnad eesti keeles (veebisõnaraamat). (2016). Eesti Keele Instituut
"Vene impeeriumi rahvaste punane raamat" (koos Margus Kolga, Igor Tõnuristi ja Lembit Vabaga, 1993)
"Eesti rahvaste raamat" (Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1999)
"Eesti murded ja kohanimed" (koos Tiit Hennoste, Ellen Niidu, Karl Pajusalu ja Peeter Pälliga, 2002)
"Eesti murdeplaat" (Eesti Keele Sihtasutus, 2003)
"Eesti murrete ajalugu" (Tartu Ülikooli Kirjastus, 2020)

Viited

Välislingid 

Jüri Viikberg Vikerraadio "Keelesaates" Ants Viiresest
Jüri Viikberg Vikerraadio "Keelesaates": "Paul Ariste 110"
Jüri Viikberg Vikerraadio ajaloosaates "Eesti Lugu" :"Eesti külad Kaug-Idas"
Jüri Viikberg Vikerraadio ajaloosaates "Eesti Lugu" : "Krimmi minek"

Eesti keeleteadlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1953
Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhinna laureaadid
Kirill Raudsepp

Kirill Raudsepp (5. aprill 1915 Tallinn – 5. september 2006 Haabneeme, Viimsi vald) oli eesti dirigent. 

Ta töötas Estonia teatri kontsertmeistrina ja oli aastatel 1951–1963 Estonia peadirigent.

Tunnustus
1950 Eesti NSV teeneline kunstnik
1996 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind

Eesti dirigendid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1915
Surnud 2006
Gryffindor

Gryffindor on üks neljast Sigatüüka majast. Siin õpivad ka Harry Potter ja tema sõbrad Ron Weasley ja Hermione Granger.

Gryffindori maja sai oma nime ühe kooli asutajaliikme Godric Gryffindori järgi. Gryffindori majas on alati väärtustatud julgust ja vaprust.

Gryffindori maskott on lõvi, värvideks sarlakpunane ja kuldne, elemendiks tuli. Teadaolev ese, mis kuulus Godric Gryffindorile, oli tema mõõk, mille suudab sõõlamiskübarast välja võluda vaid tõeline Gryffindorlane. Harry võlus selle kübarast välja  teises osas ja tappis sellega basiliski. 

Gryffindori majavanemaks on Minerva McGonagall ja majavaimuks Peaaegu Peata Nick.

Gryffindori maja asub Sigatüüka lossi kõige kõrgemas tornis. Pääsu Gryffindori torni valvab Paks Naine, parooli teadmata ei pääse keegi temast mööda.

Tuntumad Gryffindori majja kuulunud tegelased:
Harry Potter 
Ron Weasley (nagu kogu Weasley perekond) 
Hermione Granger 
Neville Longbottom 
Albus Dumbledore 
Minerva McGonagall 
James Potter 
Lily Potter 
Remus Lupin 
Sirius Black 
Peter Pettigrew 
Rubeus Hagrid

Vaata ka 
Hufflepuff
Ravenclaw
Slytherin

Harry Potter
Koruste

Koruste on küla Tartu maakonnas Elva vallas. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rõngu valda.

Koruste küla asub Rõngu–Pikasilla tee ääres ning ulatub lääneservaga Võrtsjärveni, kuhu suubub ka piiriks olev Rõngu jõgi. Lõunanaabriks on Puka valla Aakre küla. Suurt osa pinda katab Salulaane ulatuslik metsamassiiv.

Koruste küla on mainitud juba 13. sajandil. Seal asub mitmeid kalmeid (Jaasil, Kingul, Kalmemäel jm). Iidsest asustusest annavad tunnistust põllutöödel ilmsiks tulnud peitleiud. 

Koruste hästi säilinud vallakoolihoone on ehitatud 1900. aasta paiku. Ühekorruselise laudvoodriga kaetud palkhoone ühes otsas oli klassiruum ja internaat, teises otsas õpetaja eluruumid. Praegu asub seal Koruste raamatukogu (asutatud 1948). Maja ümbritseb park, maanteele viib puiestee. Selles koolis on õppinud kunstnik Elmar Kits (1913–1972), kelle sünnikodu asus Koruste Linajärve ääres Sutil ja skulptor Juhan Paberit.

Koruste küla lõunaserval oli luuletaja Ernst Enno (1875–1934) noorusmaa. Soosaarele tuli Enno 1884. aastal ja jäi selle kohaga seotuks veerandsajandiks. Tema kodutalust on tänaseks jäänud vaid hoonete asemed.

Koruste küla äärel Jukal elas neli viimast eluaastat helilooja Aleksander Läte (1860–1948). Juka eluhoonel on mälestustahvel. Aida taga kasvab Juka tamm, mis koos sealt 0,6 km loodesse jääva Tondikiviga olid helilooja meelispaigad. 

Rahn on seotud muistendiga, mille järgi kivi heitnud sinna Tont, kes võistelnud kiviheitmises Vanapaganaga. Vanapagana heidetud kivi kukkunud Võrtsjärve. Teise muistendi järgi toimunud kiviviskamine Sortsi ja Kalevipoja vahel Kikepera rabast. Tondikiviga on seotud muidki jutustusi (nõiakivi, maa-aluse käigu algus, rahapada, jaaniööl põlevad tulukesed jt).

Jukalt 0,5 km idas elas metsaonnis August Toomingas (Kusta Toom, 1892–1973). Omapärane kirjamees elas erakuna Salulaanes pool sajandit alates 1917. aastast.

Salulaas on suur metsamassiiv Tartu maakonna edelapiiril Võrtsjärve rannamail. Salulaane metsad ja Väikse Emajõe kaldamaad said raskete lahingute tallermaaks 15.–17. septembril 1944, mil hävisid Pikasilla asula, sild ja metsad.
Salulaanes Pühastel oli ajakirjanik Peeter Grünfeldti sünnikoht.

Korustest on pärit tuntud põllumajandusteadlased Kristjan Jaama (1904–1996), Arthur Jaama (1914–1995) ja Enn Jaama (1934–2021).

Viited

Allikas
 Rõngu külade blogi, Koruste küla

Elva vald
Tartu maakonna külad
Kalme (Elva)

Kalme on küla Tartu maakonnas Elva vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rõngu valda.

Küla on nime saanud seal varem asunud Kalmemäe (mis aja jooksul on tee-ehitusteks ära veetud) järgi.

Vaata ka
 Uderna kool

Viited

Elva vald
Tartu maakonna külad
Uderna

Uderna on küla Tartu maakonnas Elva vallas. Uderna külas asus Uderna mõis, selle hoonetes töötab praegu Uderna hooldekodu.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rõngu valda.

Vaata ka
Uderna kool
Uderna raudteepeatus
Tartumaa Tervisespordikeskus

Viited

Elva vald
Tartu maakonna külad
Käärdi

Käärdi on alevik Tartu maakonnas Elva vallas. Paikneb Elva linna lõunapiiril ja on kokku kasvanud Elva linnaga.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus alevik Rõngu valda.

Kuni 1972. aastani kuulusid Elva ümbruse Leivaste (praegu Käärdi), Käo, Uderna, Kalme, Illi, Uuta ja Laguja küla ning Peedu Elva külanõukogu koosseisu. 1958. aastal liideti Peedu Elva linnaga. Käärdi ühendati 1972. aastal Rõngu külanõukoguga. 1976. aastal liideti Leivaste, Metsakuru ja Kaseküla (viimasest on säilinud vaid ühe tänava nimi: Kaseküla tee) ning tekkis uus administratiivüksus Käärdi alevik. Sinna koondus toonase Elva sovhoosi keskus.

Nimi pandi Eesti esimese doktorikraadiga põllumehe Aleksander Jakob Peeter Eisenschmidti (1876–1914) kodutalu Käärdi järgi, mis paiknes praeguse aleviku piirimail.

Alevikku ümbritsevad Uderna, Käo, Kalme ja Kurelaane küla ning Elva linn. Vallakeskus asub Rõngus, 14 km kaugusel.

Endise Elva sovhoosi keskasula projekteeris 1970. aastal arhitekt Aino Iila.

Alevikus tegutseb kaks seltsi ja viis korteriühistut. MTÜ Käärdi selts asutati 2006, MTÜ Käärdi Arendusselts 2008.

Suuremad ettevõtted on Elta Ehitus OÜ, Respom Auto OÜ, AS RPM, AS Terrax ja OÜ Mano Grupp. Käärdi inimeste töökohad asuvad põhiliselt Elvas ja Tartus.

1. jaanuaril 2008 elas rahvastikuregistri andmetel Käärdi alevikus 492 inimest, neist tööealisi 310, pensionäre 109, kooliealisi lapsi 60 ja eelkooliealisi 13. Kuna aga alevikule lähim lasteaed asub Elvas, siis eelistavad paljud lapsevanemad end valda mitte sisse kirjutada, mistõttu ei pruugi rahvastikuregistri andmed näidata tegelikku seisu.

Muud 
Käärdil, täpsemalt Kasekülas, kunagise Käo mõisa omanikelt kingitusena saadud uhkes villas elas kauaaegne Eesti Straussi ühingu esimees, Elva linna aukodanik, koduloolane, rännumees ja muidu aktiivne kohalik tegelane Kalev Päid. Aastaid on kestnud Käärdi elanike püüdlused Käärdi liitumiseks Elva linnaga. Siiani pole see Rõngu valla vastuseisu tõttu õnnestunud.

Viited 

Eesti alevikud
Elva vald
Jämesoole mikrofloora

Jämesoole mikrofloora on jämesooles elavate mikroorganismide kogum. Jämesoole mikrofloora on võrreldes organismi teiste piirkondadega kõige rikkalikum, inimese jämesoolest on leitud kuni 400 erinevat mikroobiliiki. Ühes grammis jämesoolesisaldises võib leida 1011-1012 mikroobirakku. Tavaliselt on anaeroobseid mikroobe 100-1000 korda rohkem kui aeroobseid. Jämesoole residentmikrofloorasse võivad kuuluda praktiliselt kõik anaeroobsed organismile omased mikroobid ja paljud fakultatiivsed anaeroobid:
 Bakteroides spp
 Bifidobacterium spp
 Eubacterium spp
 Peptococcus spp
 Peptostreptococcus spp
 Veillonella spp
 Clostridium spp
 Lactobacillus spp
 Streptococcus spp
 Staphylococcus spp
 Enterobacteriaceae sugukond
 pärmseened

Jämesoole transiitmikrofloorasse võivad kuuluda soolenakkuste tekitajad, samuti tuberkuloosi, gaasgangreeni, teetanuse ja botulismi tekitajad.

Mikrobioloogia
Elu teke

Elu tekke ehk biopoeesi all mõeldakse bioloogilise elu teket mittebioloogilistest nähtustest. 
Elu tekkimist nimetatakse ka keemiliseks evolutsiooniks.
Elu tekke aeg, koht ning viis on teadusliku uurimise teema.

Elu tekke kohta on kaks peamist arusaama. Esimese arusaama järgi on elu Maale jõudnud kosmosest (panspermia), teise arusaama järgi aga on elu Maal tekkinud abiogeneesi teel ehk eluta ainest moodustunud.
Üldiselt on pooldatud pigem abiogeneesi teooriat.

Elu tekke eeldused ja esimesed eluvormid
Elu tekkis veekeskkonnas.

On arvatud, et esimesed isepaljunevad ehk replitseeruvad molekulid olid RNA-molekulid, kuna teatud RNA järjestused omavad autokatalüütilist toimet ja mõned neist järjestustest töötavad kui polümeraasid. Nõnda võisid nukleotiididest tekkida biopolümeersed RNA-molekulid. Isereplitseerumise võime oli elu tekkimise võtmeküsimus.

Kõikide elusorganismide ühine eellane andis alguse kolmele erinevale organismide domeenile:
 prokarüoodid,
 arhed,
 eukarüoodid.

Arhed ja eukarüoodid on omavahel lähedalt seotud, mida näitab translatsiooniprotsessi sarnasus nende vahel. Samal ajal on aga genoomi organisatsioon ja transkriptsiooniprotsess prokarüootidel ja eukarüootidel erinevad. Sellest järeldatakse, et ühine eellane oli RNA-põhine ja see andis kaks erinevat liini, mille DNA genoom moodustus üksteisest sõltumata. Seepärast on nende liinide transkriptsioonimehhanismid evolutsioneerunud eraldi.

Esimesed tekkinud rakud olid anaeroobid, sest keskkonnas vaba hapnik puudus. Ilmselt olid nad termofiilsed ja võimelised teatud ainevahetuseks, nagu käärimine. 3,5 miljardi aasta vanused kivimid sisaldavad taolisi bakterite kolooniaid. Ainuraksed loomad ilmusid umbes 1,5 miljardit ja seened umbes 900 miljonit aastat tagasi.

Elu tekke uurimine 
Elu tekke teadusliku uurimise alguseks on peetud 15. mail 1953 ilmunud teadusartiklit, kus Stanley Miller tõestas, et ürgsel Maal valitsenud tingimustes said tekkida aminohapped jt eluks vajalikud ained.

Vaata ka
Kreatsionism
Loomislugu
Panspermia
RNA maailma hüpotees

Viited 

Paleontoloogia
Bioevolutsioon
Meditsiiniline biokeemia

Meditsiiniline biokeemia on biokeemia haru, mille ülesanneteks on raku ehituskomponentide koosseisu, struktuuri ning funktsioonide iseloomustamine molekulaartasemel ning selle info seostamine inimorganismi normaalse ja patoloogilise seisundiga. 

Meditsiinilise biokeemia praktilise meditsiini jaoks otseste väljundite seas on:
 haiguste patogeneesi molekulaarmehhanismide tuvastamine;
 ravi (sh ensümo- ja kemoteraapia) teadusliku baasi loomine;
 uute ravimite efektiivsuse/toksilisuse hindamine nende metabolismi, toime- ja detoksikatsiooni- mehhanismide detailse tuvastamise alusel;
 tervisliku toitumise põhimõtete väljatöötamine organismi erinevate seisundite ja arengustaadiumite jaoks (rasedus, imetavad emad, vastsündinud, imikud, lapsed, täiskasvanud, vanurid, mehed, naised);
 vere, uriini, väljaheidete, sülje, rinnapiima, higi, seljaajuvedeliku, biopsiaproovide biokeemiliste uuringute teostamine (diagnostika), et uuringutulemuste ja kliiniliste sümptomite baasil:
 oleks tagatud täpne diagnoos;
 selguks haiguse põhjus;
 toimuks haiguse kulu adekvaatne prognoos;
 rakenduks tõepoolest adekvaatne ravi;
 oleks tagatud ravitulemuste adekvaatne hindamine.
 meditsiinilise biokeemia uusimate fundamentaalsete kontseptsioonide/meetodite rakendamine kliinilises töös.

Meditsiiniline biokeemia uurib biokeemilise indiviidi biomolekule järgnevalt:
 bioelemendid
 aminohapped inimorganismis
 peptiidid inimorganismis
 valgud inimorganismis
 süsivesikud inimorganismis
 lipiidid inimorganismis
 nukleotiidid ja nukleiinhapped
 ensüümid inimorganismis
 koensüümid inimorganismis
 antioksüdandid inimorganismis
 vitamiinid inimorganismis
 lipoproteiinid inimorganismis
 apoproteiinid inimorganismis
 liitvalgud inimorganismis
 segamakromolekulid inimorganismis
 mikroelemendid inimorganismis
 geeniretseptorid inimorganismis
 hormoonid inimorganismis jpt biomolekulid.

Vaata ka 
DNA
Laboratoorne diagnostika

Viited

Kasutatud kirjandus
Inimorganismi biomolekulid ja nende meditsiiniliselt olulisemad ülesanded Inimorganismi metabolism, selle häired ja haigused.Mihkel Zilmer, Ello Karelson, Tiiu Vihalemm, Aune Rehema, Kersti Zilmer. Inimorganismi biomolekulid ja nende meditsiiniliselt olulisemad ülesanded Inimorganismi metabolism, selle häired ja haigused, Biokeemia Instituut, Tartu Ülikool 2010, ISBN 978-9985-2-1540-1
Meditsiinisõnastik. Pavel Bogovski, Rein Kull, Sirje Ootsing, Laine Trapido. Meditsiinisõnastik, 2004, ISBN 9985-829-55-7
Chernecky, C.C. Casella, L.A. Berger, B.J. Jarvis,E. Lee,D.Wren.K.Wren,T.L. Laboratory Tests and Diagnostic Procedures., Part 2: Laboratory Tests and Diagnostic Procedures, Sanders Elsevier ,5th ed, 2008, ISBN: 978-1-4160-3704-0

Biokeemia
Meditsiin
Passau

Passau on kreisivaba linn Saksamaal Baieri liidumaal. Asub Austria piiri ääres Doonau, Inni ja Ilzi jõe ühinemiskohas.

Passau oli 739. aastast alates piiskopi asukoht. 1225. aastal sai linnaõigused.

1552. aastal sõlmiti seal Passau rahu Saksa-Rooma keisri Ferdinand I ning protestantlike vürstide vahel, millega sisuliselt tunnistati protestantide usuvabadust.

1978. aastal avati Passau Ülikool.

Viited

Välislingid 

Passau koduleht

Baieri linnad
Baieri vallad
Vana-Rooma asulad
Kärkna

Kärkna on küla Tartu maakonnas Tartu vallas Amme jõe põhjakaldal.

Mööda küla idapiiri kulgeb Tapa–Tartu raudtee. Külas asub Kärkna raudteejaam.

Naaberkülla Lammikule jäävad Kärkna ehk Valkena mungakloostri varemed.

Viited

Tartu vald
Tartu maakonna külad
Puhtaleiva

Puhtaleiva on küla Tartu maakonnas Tartu vallas, Tartust umbes 15 kilomeetrit Jõgeva pool. 

Rahvapärimuse järgi olnud rootslaste võimu ajal seal ainus talu Eestimaal, kus kuningas saanud läbisõidul maitsta ilma aganateta tehtud puhast leiba. Selle järgi saanud nime nii talu kui hiljem ka küla. 

2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas külas 81 inimest.

Küla on esmakordselt mainitud 1582 (Puchta).

Viited

Tartu vald
Tartu maakonna külad
Saadjärve

Saadjärve (ka Saadre) on küla Tartumaal Tartu vallas Saadjärve kirdekaldal.

Külas asuvad Saadjärve ohvrikivi ja Noorema Kalevipoja kivi.

Saadjärve naaberkülad on loodes Valgma, kirdes Soitsjärve, kagus Salu ja lõunas Kukulinna.

Küla on nimetatud Saadjärve järgi. Seda mainiti 1220. aastal nimekujuga Sadegerwe, 1500 Sadeyerve, 1582 Soterf ja 1758 Sadjerw. Viimane kujuneski küla saksakeelseks nimeks. Küla asus Äksi kihelkonnas.

Saadjärve mõisa (Brackelshof) keskus, mis varem asus Praaklima külas, toodi 1687. aastal Saadjärve külla.

Alates 1920-ndatest oli Saadjärve asundus. 1977. aastal nimetati ta külaks ja temaga liideti Vanakubja küla.

Viited

Tartu maakonna külad
Tartu vald
Tila

Tila on küla Tartu maakonnas Tartu vallas.

Küla lõunaosas asub suurem osa Raadi lennuväljast.

Küla piirneb Tartuga ja pool Eesti Rahva Muuseumi peahoonest jääb samuti küla alale.

Vaata ka
Majoraadi park

Viited

Tartu vald
Tartu maakonna külad
Vahi (Tartu)

Vahi on alevik Tartu maakonnas Tartu vallas. 24. juulini 2011 oli küla.

Alevik piirneb Tartu Raadi linnaosaga.

Ajalugu 
Külas asus Vahi mõis ning 1918–1944 tegutses mõisahoonetes Vahi põllutöökool (hilisema nimega Vahi aiandus-mesinduskool).

Vahi tänavad
Aadliku tänav
Astelpaju tänav
Kaupmehe tänav
Kuldvihma tänav
Leetpõõsa tänav
Mõisa puiestee
Mõisajärve tänav
Mõisapargi tänav
Mõisapiiri tänav
Mõisatalli tänav
Mõisatorni tänav
Mõisavälja tänav
Mõisavärava tänav
Mõisaääre tänav
Mölla tänav
Müta tänav
Pargi põik
Pargi tänav
Paruni tänav
Pähklipuu tänav
Pärna allee
Raadimõisa tänav
Savimäe tänav
Savioja tänav
Toompihlaka tänav
Vabriku tänav 
Viirpuu tänav

Vaata ka
Vahi mõis
Vahi tee

Viited

Välislingid

Piibli-aineliste tänavanimede määramine ja muutmine
Kohanimede määramine Vahi küla tänavatele
Tartumaa külla tuleb Aabrahami puiestee, ekspress.ee, 23. aprill 2003
Airi Ilisson: Tartu valla küla nimetas tänavad piiblitegelaste järgi, epl.ee, 13. mai 2003
Tänavapühakud ja -kommunistid, Kesknädal, 21. mai 2003
Keeleinspektsioon: tähtsamad tegemised möödunud nädalal, 23. mai 2003
Tänavanimed muudetakse, BNS, 3. juuni 2003
Tänavanimede määramine Vahi küla tänavatele

Tartu vald
Eesti alevikud
Vahi

Vahi on mitme Eesti küla nimi:
Vahi, küla Harju maakonnas Harku vallas
Vahi, küla Tartu maakonnas Tartu vallas
Vahi, alevik Tartu maakonnas Tartu vallas
Michael Prince

Michael Prince (30. september 1922 Pittsburgh, Pennsylvania – 19. veebruar 2000 West Hollywood, California) oli Ameerika Ühendriikide filminäitleja.

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1922
Surnud 2000
Claude Debussy

Achille Claude Debussy [klood döbüss'ii] (22. august 1862 Saint-Germain-en-Laye – 25. märts 1918 Pariis) oli prantsuse helilooja. Teda peetakse impressionismile alusepanijaks muusikas ja üheks esimeseks modernistlikuks heliloojaks. Koos Maurice Raveliga on ta üks impressionistliku muusika juhtfiguure, kuigi Debussyle ei meeldinud, kui tema teoseid tituleeriti impressionistlikeks. Prantslaste austusest Debussy vastu kõneleb tema hüüdnimi Claude de France.

Looming
Debussy kirjutas peamiselt programmilist muusikat, eriti klaveripalu. Ta püüdis jäädvustada õrnhapraid hetkemeeleolusid ja pakkuda ilunaudingut. Tema muusikat iseloomustavad tundlikkus ning vormiline, helistikuline ja helikõrguslik vabadus. Tema teosed peegeldasid sageli ta eraelu, kuigi samuti märgib ta muusika ka üleminekut hilisromantilisest muusikastiilist 20. sajandi modernismi.

Helilooja tõi oma teostes kaasa uuendusi harmoonia valdkonnas. Ta hakkas kasutama täistoonlaadi (kõik helirea astmed koosnevad täistoonidest. Täistoonlaadi esinemise näiteks on ooper "Pelléas ja Mélisande". Debussy armastas ka noonakordi ning kvart-kvindi kooskõlasid. Neid võib leida programmilisest klaveriprelüüdist "Uppunud katedraal". Samuti kasutas ta oma teostes pentatoonilist helirida.

Klaveriteosed 
 Deux Arabesques (1888)
 "Bergamasque'i süit" (Suite bergamasque) (sisaldab lugu "Kuuvalgus" (Clair de Lune), 1890)
 Reverie (1890)
 Pour Le Piano (1899)
 Estampes (1903)
 Images (1905, 1907)
 Children's Corner (1909)
 Preludes (1910–1913)
 Etudes (1915)

Ooper 
 Pelléas ja Mélisande (Pelléas et Mélisande 1892–1902)

Orkestriteosed 
 "Fauni pärastlõuna" (Prélude à l'après-midi d'un faune, 1894)
 Nocturnes (1899)
 Dances Sacrée et Profane (1903)
 La Mer (1905)
 Images (1909/1911)
 Le martyre de St. Sébastien (1911)
 Jeux (ballett, 1913)

Kammermuusika 
 Keelpillikvartett g-moll (1893)
 Syrinx (1913)
 Sonate pour violoncelle et piano (1915)
 Sonate pour flûte, alto et harpe (1915)
 Sonate pour violon et piano (1917)

Viited

Prantsuse heliloojad
Sündinud 1862
Surnud 1918
Adolf Friedrich

Adolf Friedrich, Mecklenburgi hertsog (10. oktoober 1873 – 5. august 1969) oli Saksamaa maadeuurija ning spordi- ja riigitegelane, 1918. aastal esitatud Balti Hertsogiriigi riigipea kandidaat, 

Aastal 1910–1911 juhtis ta ekspeditsiooni Tšaadi järve äärde, Niiluse vesikonna keskossa, Kongo jõe vesikonna põhjaossa, Lõuna-Kameruni ja Guinea lahe saartele. Selle ekspeditsiooni põhjal kirjutas ta raamatu "Kongost Niiluse ja Niigerini", mis on väljapaistev oma detailsuse ja piltide poolest.

Aastatel 1912–1914 oli ta Saksamaa keisririigi koloonia Togo kuberner. Ta oli Togo viimane kuberner ja Togo iseseisvaks kuulutamise aukülaline 1960. Togost sai Saksamaa Keisririigi protektoraat, kui 4. juulil 1884 kirjutasid Togo kuningas Mlapa III koos Saksamaa esindajaga alla dokumendile, mis määras ära, et varasema iseseisva kuningriigi valduses lähevad Saksamaa kontrolli alla ja kohalik kuningas ja muud pealikud säilitavad kohaliku võimu. 

Esimeses maailmasõjas teenis ta 1915 Austria-Ungari ja 1916 Osmanite riigi armees.

1918 esitati Adolf Friedrich Balti Hertsogiriigi riigipea kandidaadiks. Selle ettepaneku tegi Saksamaa poolt okupeeritud Balti provintside regentnõukogu, mida juhtis Adolf Pilar von Pilchau. Balti Hertsogiriiki tunnustas Saksa keiser Wilhelm II 22. septembril 1918. Hertsogiriigi valitsus eksisteeris formaalselt 5.–28. novembrini 1918. Adolf Friedrich ei asunud ametisse ja ükski maailma riik peale Saksamaa seda valitsust ei tunnustanud.

Adolf Friedrich oli Saksamaa Liitvabariigi olümpiakomitee esimene president 1949–1951 ja Rahvusvahelise Olümpiakomitee liige 1926–1956.

Adolf Friedrich oli kaks korda abielus. 24. aprillil 1917 abiellus ta Reuss-Schleizi printsessi Viktoria Feodoraga, kes suri 18. detsembril 1918 nädal aega pärast nende ainsa lapse ja pärija, hertsoginna Woizlawa Feodora sündi. 15. oktoobril 1924 abiellus ta oma poolvenna hertsog Johann Albrechti lese, Stolberg-Rossla printsessi Elisabethiga, kes suri kolm nädalat pärast oma abikaasat.

Välislingid

Fotoalbum
Esivanemad

Mecklenburgid
Sündinud 1873
Surnud 1969
Eesti ajalooga seotud isikud
Mõraste

Mõraste on küla  Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Asub Sipast lõunas Kasari jõe ääres. Küla pindalaks loetakse 12 km². 

2005. aasta andmetel elas külas 39 inimest.

Külas asus Mõraste mõisa keskus.

Mõrastest voolab läbi Kasari jõgi. Jõeäärne ala kuulub Paeküla hoiuala koosseisu. Külast vahetult läände jääb Angasilla hoiuala.

Külas kasvab kaitsealune maarjakask.

Külas asub arheoloogiamälestis "Surnumägi".

Viited

Märjamaa vald
Rapla maakonna külad
Eesti valitsuste loend

Siin on loetletud Eesti valitsusi.

1918–1940 
Erakonnad:

Päästekomitee valitsus

Maanõukogu valitsused

Asutava Kogu valitsused

Riigikogu valitsused

Vabariigi Presidendi valitsused

Märkused 

 Valitsuse nimetas ametisse Eestimaa Päästekomitee, millele oli antud Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu vanematekogu otsusega kogu riiklik võim Eestis.
 Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Partei liitus koalitsiooniga 16. novembril 1918.
 Saksa Erakond Eestimaal liitus valitsusega 28. novembril 1918. Vene Kodanikkude Kogu liitus valitsusega 28. veebruaril 1919.
 Eesti Rahvaerakond lahkus valitsusest 20. septembril 1918.
 Eesti Tööerakond lahkus valitsusest 13. oktoobril 1921. Tööerakonna ministrid astusid tagasi 20. oktoobril 1921.
 Eesti Tööerakond lahkus valitsusest 14. veebruaril 1924. Tööerakonna ministrid astusid tagasi 19. veebruaril 1924.
 Rahvuslik Vabameelne Partei liitus koalitsiooniga 12. jaanuaril 1926.
 Pätsi viiendas valitsuses ei osalenud ametlikult ükski erakond. Valitsuse poolt hääletasid Ühinenud Põllumeeste Erakonna, Eesti Sotsialistlik Tööliste Partei, Saksa-Balti Erakonna ja Vene Rahvusliku Liidu saadikute rühm.
 Nõukogude okupatsioonivõimu survel vabastati Jüri Uluotsa valitsus ebaseaduslikult ametist 21. juunil 1940. Seaduslikult lõppesid Jüri Uluotsa valitsuse volitused Otto Tiefi valitsuse ametisse astuimisel 18. septembril 1944.

1944–1992

Valitsused eksiilis

1991–1992

Üleminekuvalitsused

Märkused 

 Edgar Savisaare valitsus tuli võimule Eesti NSV valitsusena 3. aprillil 1990. Eesti Vabariigi taastamise järel 20. augustil 1991 toimis Edgar Savisaare valitsus kuni tagasiastumiseni 29. jaanuaril 1992 de facto Eesti Vabariigi valitsusena. Tiit Vähi esimene valitsus toimis kuni põhiseadusliku valitsuse ametisse astumiseni 21. oktoobril 1992 de facto Eesti Vabariigi valitsusena.

1992. aastast 
Erakonnad:

Märkused 

 Reformierakond lahkus valitsusest 1. detsembril 1996. Arengupartei liitus koalitsiooniga 9. detsembril 1996.
 Sotsiaaldemokraatlik Erakond lahkus valitsusest 21. mail 2009.
 Keskerakond lahkus valitsusest 3. juunil 2022.

Välislingid 

 Varasemad valitsused

Eesti poliitika loendid
S-metüülmetioniin

U-vitamiin ehk S-metüülmetioniinkloriid ehk antihaavandiline faktor (ka vitamiinilaadne biomolekul) on kliiniliselt tõestatud haavandivastase toimega looduslikult leiduv toitumisfaktor, ka vitamiinilaadne faktor.

U-vitamiini biofunktsiooniks on ilmselt metüülrühmade doonori roll. U-vitamiini avastas ja nimetuse andis (1950) ligi kümme aastat kestnud uurimistöö käigus Stanfordi ülikooli meditsiinikooli töötaja dr Garnett Cheney. Täpsed andmed tema vajaduse, vaeguse ja toksilisuse kohta puuduvad. U-vitamiini leidub sellistes toiduainetes nagu kapsas, hapukapsas, spargel, petersell, tomatid, oder, harilik lutsern, seller, pastöriseerimata piim, toores munakollane.

Meditsiinis on kasutatud S-metüülmetioniinkloriidi nii haavandiravis – haavandtõve, maohaavandi kui ka kaksteistsõrmiksoolehaavandi ravis – kui ka lipiidide metabolismi häirete ravis. U-vitamiini haavandivastase toime aluseks olid katsed merisigadega (neil ennetas see histamiinitekkelisi haavandeid) ja kliinilised katsed kinnipeetavatega. Kliiniliste katsete tulemused näitasid, et U-vitamiinil, manustatuna värske kapsa mahlana, on ravitoime haavandtõve korral, vähendades sümptomeid (valu, ebameeldivustunnet kõhus) ning kiirendades haavandi paranemist.

Viited 

Vitamiinid