joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tiina Talvi

Tiina Talvi (sündinud 1962) on eesti bioloog ja pedagoog.

Haridus
Ta on lõpetanud 1986. aastal Tartu Riikliku Ülikooli zooloogina ja spetsialiseerunud malakoloogiale. Lõputöö käsitles Läänemere karpide kojastruktuure, hiljem on uurinud ka maismaatigusid.

Töökäik

2017. aasta seisuga oli Tiina Talvi elanud 30 aastat Saaremaal Viidumäel ja aastaid töötanud Viidumäe looduskaitsealal.

Aastatel 2005–2011 töötas Tiina Talvi Lümanda Põhikoolis bioloogiaõpetaja ja direktorina. 2005. ja 2009. aastal oli ta ka Lümanda vallavolikogu esimees. 2011. aastal oli ta Kuressaare abilinnapea hariduse ja kultuuri alal.

Aastatel 2014–2015 oli ta kirjastuse MTÜ Loodusajakiri vastutav väljaandja. Ta on ka mitme Lääne-Eesti saarestiku biosfääri kaitseala raamatusarja "Estonia Maritima" kuuluva raamatu toimetaja.

2015. aastast on ta Tallinna Reaalkooli bioloogiaõpetaja, sealhulgas aastatel 2017–2020 õppealajuhataja.

Teadustöö
Tema ülikoolijärgne uurimistöö keskendus maismaatigudele, koos Raivo Männiga juhendas ta mitme aasta jooksul Puhtus Tartu Riikliku Ülikooli üliõpilaste maismaatigude praktikume.

Publikatsioone
 Talvi, T. 1986. Läänemere karpide kojastruktuurid. Diplomitöö TRÜ zooloogia osakonnas.
 Mänd, R., Talvi, T., Ehlvest, A., Kiristaja, P. 2002. Land snails in Estonian forests: numbers and species richness. – Proceedings of the Estonian Academy of Sciences, Biology/ Ecology 51: 204–216.
 Talvi, T., Mänd, R. 2010. Puhtu maismaateod. Kukk, T. (Toim.). Estonia Maritima (lk 106–126). MTÜ Estonia Maritima.
 Tiina Talvi, Tõnu Talvi. Poollooduslikud kooslused : kaitse ja hooldus : puisniidud. Puiskarjamaad. Loopealsed. Aruniidud. Rannaniidud. Lamminiidud. Soostunud niidud. Põllumajandusministeerium 2012. ISBN978-9949-462-50-6
 Talvi, T., Mänd, R., Talvi, T. 2013. Laelatu puisniidu maismaateod. Kukk, T (Toim.). Estonia Maritima (lk 128–148). MTÜ Estonia Maritima.
 Kiristaja, P., Ehlvest, A., Remm, L. 2014. Eesti kojaga maismaatigude määraja (T. Talvi, toimetaja). MTÜ Loodusajakiri.
 Tiina Talvi, Tõnu Talvi. Ebapärlikarp – Eesti põlislooduse sümbol. Eesti Loodus, 12/2014.

Tunnustus
 2007 Vabariigi Presidendi hariduspreemia

Isiklikku
Tema tütar Anna Talvi on moelooja, kes töötav alates augustist 2019 Euroopa Kosmoseagentuuris (ESA). Tema poeg on arst.

Viited

Eesti zooloogid
Eesti looduskaitsjad
Sündinud 1962
Malakoloogid
Haljand Hallismaa

Haljand Hallismaa (kuni 1936 Anneljas; 13. november 1931 Kehtna vald, Rapla kihelkond, Harjumaa – 1. aprill 2000 Tallinn) oli eesti sporditegelane, -ajaloolane ja -pedagoog ning koolijuht.

Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna Kehakultuuritehnikumi ja 1969. aastal TPedI kehakultuuriteaduskonna. 

Sportima hakkas ta Tallinna 21. Keskkoolis Bernhard Lillemäe juhendamisel. Spordiühingus Jõud harrastas ta raskejõustikku, aga ka käsipalli. 

Oli aastatel 1952–1959 Jõu kesknõukogu sportmängude instruktor, oli käsipalli (tollal väravpalli nime all) aluselepanijaid Eestis. Oli aastatel 1959–1970 Jõu organiseerimisosakonna ja kaadriosakonna juhataja ning aastatel 1970–1972 Jõu Kõrgema Spordimeisterlikkuse Kooli esimene direktor. Aastatel 1973–1979 oli ta Eesti NSV Spordikomitee mitme ala vanemtreener. Tegutses tõstekohtunikuna (1971 üleliiduline kategooria). 

Hallismaa töötas mitmel pool kehalise kasvatuse õpetajana – praeguses Eesti Kunstiakadeemias, aastatel 1979–1982 Tallinna 24. Keskkoolis ja 1982–1985 Tallinna 4. Keskkoolis. Ta oli aastatel 1985–1992 Tallinna 54. Keskkooli/Tallinna Saksa Gümnaasiumi direktor ja 1992–1997 Tallinna Haridusameti koolide inspektor. 

Ta oli Eesti Kongressi liige.

Teosed
Avaldas kirjutisi Kehakultuuris, Spordilehes ja Nõukogude Õpetajas. 
"Eesti raskejõustiku isa Gustav Boesberg 1867–1922. Lühike ülevaade elust ja tegevusest". Järelsõna: Taimu Viir. Olion, Tallinn 1998. 60 lk; ISBN 9985660900

Liikmesus
1959–1963 Eesti NSV Väravpalliföderatsiooni asutajaliige ja esimene esimees 
1972–1974 Eesti NSV Tõstespordiföderatsiooni esimees
1997–2000 Eesti Spordiajaloo Selts
1997–2000 Eesti Spordiveteranide Liidu peasekretär

Tunnustus
1998 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (edukas veteranide spordielu korraldamine ja eesti spordi mineviku teadvustamine)

Välislingid
 
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti sporditegelased
Eesti treenerid
Eesti spordikohtunikud
Tallinna Ülikooli vilistlased
Eesti kehalise kasvatuse õpetajad
Tallinna Kristiine Gümnaasiumi õpetajad
Eesti koolijuhid
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1931
Surnud 2000
Galina Starovoitova

Galina Starovoitova (Галина Васильевна Старовойтова; 17. mai 1946 Tšeljabinsk – 20. november 1998 Peterburi) oli Venemaa poliitik ja inimõiguslane.

Lõpetas 1971. aastal Leningradi Riikliku Ülikooli psühholoogiateaduskonna. Aastatel 1973. kuni 1976. Nõukogude Liidu Teaduste Akadeemia Etnograafiainstituudis aspirantuuris.

 1977–1991 teadustöötaja;
 1989–1991 Nõukogude Liidu Rahvasaadikute Kongressi liige, valitud Armeeniast;
 1990. aastast Vene NFSV Rahvasaadikute Kongressi liige, Ülemnõukogu inimõiguste komisjoni liige;
 1991–1992 Vene NFSV presidendi nõunik rahvustevaheliste suhete küsimustes;
 1995. aastast Riigiduuma liige, 1996. aasta jaanuaris Riigiduuma ühiskondlike organisatsioonide ja usuühenduste komisjoni liige.

1996. aasta jaanuaris loodi initsiatiivgrupp Galina Starovoitova kandidatuuri ülesseadmiseks Venemaa presidendi kohale, kuid aprillis keeldus Keskvalimiskomisjon kandidatuuri registreerimast.

1998. aasta aprillis sai Starovoitovast partei Demokraatlik Venemaa esimees. Ta kavatses kandideerida sama aasta detsembris Peterburi Seadusandlikusse kogusse.

Starovoitova tapeti 1998. aasta 20. novembri õhtul Peterburis oma kodumaja trepikojas. Teda saatnud abi sai tõsiselt vigastada.

Palgamõrva organiseerijana mõisteti 2006. aastal süüdi endine GRU töötaja Juri Koltšin, täideviijana Vitali Akinšin. Kaks kohtualust mõisteti õigeks, kaks süüdi vaid telefonikõnede pealtkuulamises.

2008. aastal kinnitas Ülemkohus süüdimõistvad otsused Vjatšešlav Leljavini (mõrva kaasosaline) ja Pavel Stehnovski (relvade vahendamine ja omandamine) suhtes.

Venemaa poliitikud
Venemaa inimõiguslased
Tapetud poliitikud
Sündinud 1946
Surnud 1998
Marika Priske

Marika Priske (sündinud 5. oktoobril 1966 Pärnus) on Eesti riigiametnik.

Ta lõpetas aastal 1990 Tartu Ülikooli majandusküberneetika erialal.

Marika Priske töötas aastatel 1990–1994 Pärnu linnavalitsuse arendusosakonna majanduskonsultandina, 1994–1996 Hoiupanga Pärnu linnakontori laenujuhina, 1996–1999 Hoiupanga/Hansapanga Pärnu linnakontori juhatajana ning 1999–2000 Eesti Krediidipanga Pärnu filiaali juhatajana. 

Aastal 2000 sai ta tollase ministri Mihkel Pärnoja ettepanekul majandusministeeriumi kantsleriks.

17. novembril 2010 esitati talle kahtlustus konkurentsi kahjustava tee-ehituse kokkuleppe sõlmimises ning 18. novembril peatas valitsus tema teenistussuhte kantslerina. Tema vastu algatatud distsiplinaarasjas süütegu ei tuvastatud ning alates 24. detsembrist ennistati ta tööle. 

Alates 14. juulist 2014 oli ta sotsiaalministeeriumi kantsler. Seoses probleemidega vaktsineerimise korraldamisel koroonapandeemia ajal kutsuti ta augustis 2021 ametist tagasi.

Tunnustus 

 2007 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja II klassi aumärk 
 2013 Pärnu teenetemärk (pikaajalise Pärnu linna majandusarengu edendamise eest)

Viited

Välislingid
 Lühitutvustus
 Majandusministeeriumi kantsleriks saab Marika Priske epl.ee, 14. märts 2000
 Kuidas kantsler Marika Priske impeerium kokku varises delfi.ee, 19. november 2010

Eesti ametnikud
Sündinud 1966
Folsomi vangla

Folsomi vangla (Folsom State Prison) on vangla Ameerika Ühendriikides California osariigis Sacramento maakonnas.

See asub osariigi pealinnast Sacramentost umbes 30 km kirde pool Folsomis. Vangla asub American Riveri kaldal Folsomi järve ääres. Selle geograafilised koordinaadid on .

See on keskmise turvatasemega, osariigile alluv vangla.

Vangla asub 40-aakrisel maa-alal. See on ehitatud umbes 2000 kinnipeetule, kuid tegelikult on neid umbes 3500. Vanglas on veidi üle tuhande töötaja. Vangla aastaeelarve eelarveaastal 2009/2010 oli 118 miljonit dollarit. 

Vangla peavärava vastas on väike muuseum.

Ajalugu
Otsus vangla ehitada võeti vastu 1858. aastal ja ehitamist alustati 1878. Folsomi vangla avati 26. juulil 1880. See on San Quentini vangla järel osariigi vanuselt teine vangla. Vangla ehitamine sai alguse sellest, et kohalik ettevõtja kinkis vangla rajamiseks maa ning sai vastutasuks õiguse kasutada kinnipeetute tööjõudu.

Aastatel 1895–1937 viidi Folsomis poomise teel täide 93 surmanuhtlust. Pärast seda viidi hukkamine üle San Quentinisse.

Alates 1930. aastatest on California autonumbrid toodetud Folsomi vanglas.

Aastatel 1966 ja 1968 andis vanglas kontserdi Johnny Cash. 1968. aasta kontserdist ilmus kontsertalbum "At Folsom Prison". Vanglast räägib tema laul "Folsom Prison Blues".

Viited

Välislingid
 Koduleht

California
Vanglad riigiti
Paabeli Torni auhind

Paabeli Torni auhind on Rahvusvahelise Noorsookirjanduse Nõukogu (IBBY) Eesti osakonna väljaantav tõlkelastekirjanduse auhind. 

Auhind asutati 2004. aastal eesmärgiga tõsta esile head tõlkelastekirjandust ning väärtustada tõlkijate ja kirjastuste tööd. Auhind, täpsemalt Paabeli torni audiplom, antakse parimale tõlgitud lasteraamatu autorile, selle eesti keelde tõlkijale ja raamatu kirjastajale Eestis. Tõlkija saab lisaks diplomile rahalise preemia, mille suurus sõltub IBBY Eesti osakonna rahalistest võimalustest. Auhinna rahastamist toetab Eesti Kultuurkapital. Hinnatakse nii algteose kunstilist väärtust kui ka tõlke kvaliteeti. Alates 2016. aastast antakse peale juturaamatu eraldi auhind ka parima tõlgitud pildiraamatu eest.

Auhind antakse võitjatele üle iga aasta novembri keskel IBBY Eesti osakonna sügisõhtul. Välisautorile saadetakse audiplom posti teel.

Laureaadid 
Auhinna on saanud järgmised kirjanikud, tõlkijad ja kirjastused:

2004 – Philip Pullman, "Inglite torn" (tõlkija Eve Laur, kirjastus Tiritamm)
2005 – Moni Nilsson-Brännström, "Tsatsiki ja armastus" (tõlkija Allar Sooneste, kirjastus Karrup)
2006 – Louis Sachar, "Augud" (tõlkija Leelo Märjamaa, kirjastus Draakon & Kuu)
2007 – Vladimir Timin, "Vana-Permi poisi Tikö seiklused" (tõlkija Arvo Valton, kirjastus Kirjastuskeskus)
2008 – J. K. Rowling, "Harry Potter ja surma vägised" (tõlkijad Kaisa Kaer ja Krista Kaer, kirjastus Varrak)
2009 – Kristín Steinsdóttir, "Kodulinna ingel" (tõlkija Toomas Lapp, kirjastus NyNorden)
2010 – Markus Zusak, "Raamatuvaras" (tõlkija Epp Aareleid, kirjastus Draakon & Kuu)
2011 – Grigori Oster, "Õuduste kool" (tõlkija Ilona Martson, kirjastus Varrak)
2012 – Kate DiCamillo, "Mustkunstniku elevant" (tõlkija Elise Nikonov, kirjastus Draakon & Kuu)
2013 – Maria Parr, "Vilgukivioru Tonje" (tõlkija Riina Hanso, kirjastus Eesti Raamat)
2014 – Jean-Claude Mourlevat, "Ookeani kutse" (tõlkija Indrek Koff, kirjastus Draakon & Kuu)
2015 – Rainbow Rowell, "Eleanor & Park" (tõlkija René Tendermann, kirjastus Pegasus)
2016 – David Almond, "Minu nimi on Mina" (tõlkija Mari Klein, kirjastus Draakon & Kuu)
2017 – Kathleen Glasgow, "Katkine tüdruk" (tõlkija Eve Laur, kirjastus Päike)
2018 – Edward van de Vendel, "Vali okaapi" (tõlkija Kerti Tergem, kirjastus Päike ja Pilv)
2019 – Toon Tellegen, "Kõik on olemas" (tõlkija Vahur Aabrams, kirjastus Aasta Raamat)
2020 – Maja Lunde, "Lumeõde" (tõlkija Marit Hansen, kirjastus Rahva Raamatu Kirjastus)

Parima tõlgitud pildiraamatu auhind
2017 – Piotr Socha ja Wojciech Grajkowski, "Mesilased" (tõlkija Marius Peterson, kirjastus Varrak)
2018 – Ulrika Kestere, "Metsikud naabrid" (tõlkija Ülle Kiivet, kirjastus Koolibri)
2019 – Susanna Isern, "Unihiire seitse voodit" (tõlkija Kadri Põdra, kirjastus Tammerraamat)
2020 – David Litchfield, "Karu ja klaver" (tõlkija Kadri Rahusaar, kirjastus Koolibri)

Viited

Välislingid 
 Paabeli torni auhind. Eesti Lastekirjanduse Keskuse veebisait

Eesti kirjandusauhinnad
Lastekirjandus
Sergei Magnitski

Sergei Magnitski (Сергей Леонидович Магнитский; 8. aprill 1972 Odessa – 16. november 2009 Moskva) oli Venemaa jurist, kes suri eeluurimisvangistuses, kuhu kolleegide sõnul sattus pahatahtlikult väljamõeldud süüdistuste alusel.

Magnitski oli Briti firma Firestone Duncan maksude ja auditite osakonna juht ning esindas fondi Hermitage Capital Management. 2008. aasta oktoobris andis Magnitski kohtuasja raames tunnistuse, milles osutab, et uurimisorganite poolt arestitud dokumente ja pitsateid kasutati pärast arestimist mitme Hermitage'ile kuulunud firma ümberregistreerimiseks uutele omanikele ning maksupettuseks 5,4 miljardi rubla ulatuses. Magnitski sõnul oli samasugusel skeemil teisigi ohvreid, kusjuures ohvriks valitud ärimehed saadeti valesüüdistuste alusel vanglasse. Kuriteo toimepanijatena osutas Magnitski siseministeeriumi, prokuratuuri, maksuorganite ja kohtutöötajatele.

24. novembril Magnitski vahistati, süüdistatuna selles, et aitas Hermitage'il maksudest kõrvale hoida. Kolleegide sõnul nõuti Magnitskilt jõustruktuuride töötajate vastu antud tunnistuste tagasivõtmist.

Magnitskit hoiti eeluurimisvangistuses ligi aasta kuni tema surmani Butõrka eeluurimisvangla haiglas. Selle aja jooksul kuulati Magnitskit üle 4 või 5 korda. Juulis avastati Magnitskil sapikivid, kuid arstiabi ega ravimeid talle ei võimaldatud.

USA välisministeerium on kehtestanud Magnitski surmaga seotud ametnikele viisakeelu, sanktsioone kaaluvad teisedki riigid. Venemaa valitsus peab seda riigi siseasjadesse sekkumiseks. 2011. aasta oktoobris teatas Venemaa välisministeerium, et kannab vastuseks musta nimekirja nimetamata Ühendriikide ametnikud, kes olid seotud terrorismis kahtlustatavate röövimise, Guantanamo vangla kinnipeetavate piinamise, Iraagi ja Afganistani tsiviilisikute tapmise ning venelaste röövimise ja kiusamisega USAs.

Vene uurijad on esitanud seoses Magnitski surmaga süüdistuse kahele vanglaarstile.

2011. aasta suvel teatas prokuratuur, et avab uuesti maksudest kõrvalehoidmise süüasja Magnitski vastu, kuigi too on surnud.

Rahvusvahelised organisatsioonid, nagu Euroopa Nõukogu, Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsioon ning Euroopa Parlament, on riike üles kutsunud kehtestama sanktsioone Sergei Magnitski juhtumi ja samalaadsete juhtumitega seotud isikute suhtes. Inimõiguste rikkujate suhtes on riigisiseseid meetmeid, sealhulgas sissesõidukeelu, kehtestanud USA, Kanada, Ühendkuningriik, Eesti, Läti ja Leedu.

Viited

Välislingid 
 Magnitski vangistamise ja surma asjaolusid käsitlev intervjuu Hermitage Capitali juhi William Browderiga (vene keeles)
 Europarlament tahab Magnitski nimekirjale viisakeeldu, ERR, 24.10.2012
 USA esindajatekoja otsus vihastas Venemaad, ERR, 17.11.2012

Venemaa juristid
Sündinud 1972
Surnud 2009
Küberkaitseliit

Küberkaitseliit (KKL) on Kaitseliidu allüksus, mis on 2010. aastal loodud Eesti küberruumi kaitsmiseks. Küberkaitseliidu liikmeteks on vabatahtlikud IT-spetsialistid.

Küberkaitseliidu üksused asuvad Kaitseliidu Tallinna ja Tartu maleva juures. KKL Tallinna üksuse pealik on Jaan Priisalu, Tartu üksuse pealik Kuido Külm.

Küberkaitseliidu eesmärgid 
Küberkaitseliidu missioon on kaitsta Eesti kõrgtehnoloogilist eluviisi, kaitstes informatsiooni infrastruktuuri ja teostades seega laiapõhjalise riigikaitse eesmärke.

Eesmärgid
 vabatahtlike kõrgelt kvalifitseeritud IT-spetsialistide koostöö arendamine;
 kriitilise tähtsusega informatsiooni infrastruktuuri küberturbe taseme tõstmine läbi teadlikkuse tõusu ja parimate praktikate levitamise;
 võrgustiku loomine, mis liidab kriisiolukorras avaliku- ja erasektori kompetentsi, ning organisatsiooni väljaarendamine kriisi ajal tegutsemiseks;
 liikmete pidev koolitamine ja väljaõpe:
 liikmete ettevalmistamine;
 tegevuskavade koostamine;
 ennetus ja küberturvalisust suurendavad tegevused;
 rahvusvahelistes küberturbealastes koostöövõrgustikes osalemine.

Ajalugu 
Informaatikateadlane Ülo Jaaksoo käis Küberkaitseliidu idee välja 2007. aastal peale aprillirahutusi, mille ajal ja järgselt olid toimunud küberrünnakud Eesti asutuste veebilehtede vastu.

2008. aastal võeti vastu "Riiklik küberjulgeoleku strateegia 2008-2013" ning alustati regulaarsete küberturbeõppustega.

2010. aasta alguseks olid Kaitseliidu Tallinna ja Tartu maleva juurde moodustatud tegutsevad küberkaitseüksused.

Vaata ka 
Kaitseliit
Eestit tabanud 2007. aasta küberrünnakud
NATO küberkaitsekoostöö keskus (K5)

Viited

Välislingid 
 Kaitseliidu koduleht
 Eesti Küberkaitse Liit

Artiklid 
 Vahur Koorits. Aaviksoo autasustas küberkaitsjaid. Postimees, 14.04.2010
 Urmas Jaagant. Küberkaitseliit pakub harjutuskeskkonda vabatahtlikele IT-spetsialistidele Eesti Päevaleht, 14.04.2010
 Vahur Koorits. Laienev küberkaitseliit värbab uusi liikmeid. Postimees, 15.04.2010
 Eesti spetsialistid harjutavad NATO vastaste küberrünnakute tõrjumist. Kaitseliit, 18.11.2010
 Ģederts Ģelzis. Estonian voluntary cyber-soldiers integrated into national guard. Deutsche Welle, 5.04.2011.

Kaitseliit
Küberkaitse
MRAP

MRAP (Mine Resistant Ambush Protected – miini- ja varitsuskindel soomusauto) on tänapäevane soomusauto. 

MRAP ja HMMWV esimesed prototüübid loodi 1970, aastate alguses. HMMWV (High Mobility Multipurpose Wheeled Vehicle – suure liikumisvõimega mitmeotstarbeline ratassõiduk) sai laiema tuntuse osaliseks 1990ndate alguses Lahesõja päevil. 

1978 hakati tootma MRAP-tüüpi masinad. Neid aga ei kasutatud mitte USA-s, vaid hoopis Lõuna-Aafrika Vabariigis. See tähendab, et MRAP tuli masstootmisse enne HMMWV-d. Viimaste (HMMWV) masstootmiseks sõlmis USA armee lepingu 1981. aastal ja esimesed 55 tuhat masinat saadi kätte aastal 1985.

Tänu V-kujulisele põhjale annab MRAP efektiivse kaitse maamiinide eest, samuti suudab soomus piisavalt kaitsta meeskonda improviseeritud lõhkekeha rünnaku puhul.
Johann Daniel Karstens

Johann Daniel Karstens (1763 – 29. september/11. oktoober 1803) oli Haapsalu raehärra ja linnapea.

Ta oli pärit Saksamaalt, esmakordselt mainitakse teda 1782. aastal Haapsalus. 22. detsembril 1787/2. jaanuaril 1788 sai ta Haapsalu kodanikuks. Ta oli raehärra 27. augustist/7. septembrist 1790 kuni 1792. aastani ja teist korda 22. jaanuarist/3. veebruarist 1801 kuni surmani.

Linnapea oli ta 1793–1797 ja kirikueestseisja 1800–1803. 

Ta hukkus laevaõnnetusel.

Haapsalu rae liikmed
Haapsalu linnapead
Sündinud 1763
Surnud 1803
Ernst Hingstberg

Ernst Hingstberg (4./15. aprill 1756 Lübeck – 21. märts/2. aprill 1838 Haapsalu) oli Haapsalu bürgermeister ja linnapea.

Tema vanemad olid Wiebe Hingstberg ja Elsabe Selcken. 

Ta oli kaupmees, Haapsalu bürgermeister 1787–1789 ja linnapea 1789–1792.

Haapsalu rae liikmed
Haapsalu linnapead
Sündinud 1756
Surnud 1838
Rein Undusk

Rein Undusk (sündinud 22. juulil 1968 Tallinnas) on eesti kirjandusteadlane.

Ta lõpetas 1986. aastal Tallinna 21. Keskkooli ning 1996. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia eriala kirjandusteaduse eriharu.
 
Ta on Eesti TA Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse teadur.

Teoseid
2001 "Topos: Kohakujutelm müüdist mõisteni." Oxymora 4. Tallinn

Isiklikku
Tema vend on kirjandusteadlane Jaan Undusk. Nende lell Johannes Undusk (1918–1979) oli Tallinna TSN TK esimees, lellepoeg Feliks Undusk on teleajakirjanik ja poliitik.

Välislingid

Eesti kirjandusteadlased
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1968
Friedrich Baumühl

Friedrich Baumühl (surnud 1710) oli Haapsalu raehärra.

Ta sai Haapsalu kodanikuks pärast 1692. aastat, oli seal kaupmees. 16/27. juulil 1700 sai ta raehärraks. Ta suri katku ja maeti 9/20. detsembril 1710 Haapsalus.

27. augustil/6. septembril 1691 abiellus ta Sophia Elisabeth Jobbega (11/21. september 1673 Haapsalu – 1710 Haapsalu; suri katku).

Kasutatud kirjandus 

Haapsalu kodanikeraamat 1496–1797. Eesti Ajalooarhiiv, Tartu 1999. Lk. 102

Haapsalu rae liikmed
Surnud 1710
Ametimõis

Ametimõis (saksa keeles Amt) oli ajalooline majandusüksus, mis haldas läänistamata maid ja kogus makse. 

Ametimõisad toimisid enamasti ühe kihelkonna piires ja jagunesid vakusteks.

Mõisad
Tartu rahu (Soome ja Nõukogude Venemaa)

Tartu rahu oli Soome Vabariigi ja Nõukogude Venemaa vahel 14. oktoobril 1920 allakirjutatud rahuleping, mis lõpetas Soome kodusõja, milles Nõukogude Venemaa toetas Soome kommuniste materiaalselt ja sõjaliselt.

Leping allkirjastati Eesti Üliõpilaste Seltsi majas Tartus.

Tartu rahuleping määras kindlaks muude küsimuste hulgas ka kahe riigi vahelise piiri, mis järgis üldjoontes, väikeste eranditega, autonoomse Soome suurvürstiriigi ja Venemaa keisririigi vahelist, kuni 1917. aastani kehtinud piiri.

Soome delegatsioonis olid Juho Kusti Paasikivi (juht), Juho Vennola, Alexander Frey, Rudolf Walden, Väinö Tanner, Väinö Voionmaa ja Väinö Kivilinna. Venemaa delegatsiooni juhtis Jan Berzin.

Välislingid
"Soomes tuli avalikuks originaaljoonistus Tartu rahu sõlmimisest" ERR, 9. oktoober 2010

20. sajand Soomes
1920. aasta Venemaal‎
Rahulepingud
1920. aasta Eestis
Johannes Oskar von Falck

Johannes Oskar von Falck (19. mai/31. mai 1859 Tambov – 2. märts 1933 Bad Cranz) oli Eesti ja Saksamaa vaimulik.

Õppis aastatel 1873–1877 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1878–1882. Oli seejärel prooviaastal Hageri Lambertuse koguduses Alexander Anton Hörschelmann juures ja Valga Jaani koguduses Heinrich Christian Gustav Kupfferi juures. Ordineeriti 18. detsembril/30. detsembril 1884 Valgas õpetajaks.

Oli aastatel 1884–1918 Kanepi Jaani koguduse õpetaja, oli veel aastatel 1903–1918 Võru praostkonna praost.

Ta oli Kanepis kihelkonnas tuntud väga saksameelse isikuna. Eriti paistis see välja Saksa esimese okupatsiooni ajal, kui ta aktiivselt tegi koostööd okupatsioonivõimudega. Seetõttu põgenes ta okupatsiooni lõppedes 1919. aastal Saksamaale. 

Oli aastatel 1919–1929 luterlik vaimulik Jesaus (praegu Južnõi Kaliningradi oblasti Bagrationovski rajoonis). Jäi aastal 1929 emerituuri, elas seejärel Bad Cranzis (praegu Zelenogradsk).

Viited

Kanepi Jaani koguduse vaimulikud
Võru praostid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1859
Surnud 1933
Heinikulised

Heinikulised (Tricholomataceae) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv seente sugukond.

Selle sugukonna seentel esineb suhteliselt sageli bioluminestsentsi.

Sugukonda kuulub 100 perekonda umbes 2500 liigiga.

Varem arvati heinikulised heinikulaadsete seltsi.

Perekondi
Ampulloclitocybe
Arrhenia – samblalehik
Atractosporocybe
Cantharellopsis – ebakukeseen
Cantharellula – kantarellik
Cheimonophyllum – kriitservik
Clitocybe – lehtrik
Collybia – kõrges
Delicatula – soonik
Dendrocollybia – kobarjalg
Dermoloma – sametheinik
Gerronema – gerroneem
Hemimycena – ebamütsik
Infundibulicybe
Lepista – ebaheinik
Leucopaxillus – lehtervahelik
Macrocystidia – kurgiseen
Megacollybia – hiidkõrges
Melanoleuca – kühmik
Micromphale – roisknööbik
Mycena – mütsik
Mycenella – mütsenell
Myxomphalia – süsik
Omphaliaster – tähtsõlik
Omphalina – sõlik
Panellus – panell
ParalepistaPhaeolepiota – kuldmampelPhaeotellus – ebasõlikPhyllotopsis – kuldkülikPleurocybella – kõrvkülikPseudoclitocybe – ebalehtrikResupinatus – sültservikRhizocybeRipartites – viltvahelikRugosomyces – pisiheinikSquamanita – pahkjalgTricholoma – heinikTricholomopsis – puiduheinikXeromphalina'' – nabaseen

Välislingid
 Heinik andmebaasis eElurikkus
Aleksander Ferdinand Mägis

Aleksander Ferdinand Mägis (5. juuli 1891 Tallinn – 27. oktoober 1957 USA) oli eesti vaimulik.

Mägis õppis aastatel 1901–1910 Tallinnas gümnaasiumis. Aastal 1910 õppis ta Tartu ülikoolis õigusteadust, aastatel 1912–1916 usuteadust. Ordineeriti 30. juulil 1917 õpetajaks.

Oli aastatel 1917–1919 Tallinna Toompea Kaarli koguduse adjunktõpetaja ning 1919–1939 Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja. 1934. aastal kandideeris ta Avanduse vallavolikogu valimistel vapside nimekirjas.

Lahkus aastal 1941 Saksamaale. Oli seejärel Politseipataljon Ostlandi liige nagu ka tema kaks poega. Aastatel 1943–1945 oli ta luterlik vaimulik Ostrovo kreisis (praegu Ostrów Wielkopolski maakonnas Suur-Poola vojevoodkonnas). Aastal 1945 oli ta vikaarõpetaja Helmbrechtsis Ülem-Frangimaal Baieri liidumaal, teenides Baieris elavaid eestlasi. Lahkus aastal 1955 Saksamaalt USA-sse, kus ta aastal 1957 suri.

Isiklikku 
Tema poeg Olaf Mägis (1924–2000) oli vaimulik USA-s.

Viited 

Simuna Siimona ja Juuda koguduse vaimulikud
Tallinna Toompea Kaarli koguduse vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Eesti Vabadussõjalaste Liidu poliitikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1891
Surnud 1957
Sevlievo

Sevlievo on linn Bulgaaria keskosas Gabrovo piirkonnas, Sevlievo valla keskus.

Välislingid 
 Sevlievo koduleht

Bulgaaria linnad
Härjapõlvlane

Härjapõlvlane on väikest kasvu üleloomulik olend paljude rahvaste mütoloogias.

Eesti mütoloogia 
Härjapõlvlane on müütiline tegelane rahvuseeposes "Kalevipoeg". Kirjelduse tema kohta on andnud Matthias Johann Eisen oma kirjutistes Eesti mütoloogiast. 

Teda on mainitud rahvuseepose seitsmeteistkümnendas loos (Sõjaratsu sõit.  Assamalla lahing.  Juhtumised põrgukatla juures.  Murueide tütarde tants.).

Kalevipoeg ning tema sõbrad Alevipoeg, Sulevipoeg ja Olevipoeg nägid peale Assamalla lahingut koopa juures vanamoori leent keetmas.
Küsijatele ütles too, et keedab endale ja poegadele. Sulevipoeg andis teada, et nad on nõus ise leent edasi keetma ja lisavad ka enda osa. Vanamoor hoiatas neid, et
Vaadake, et võõras varas
Pada ei saaks pühkimaie,
Katlapõhja kuivatama, -
Muidu peate, pojukesed,
Tühja kõhtu kannatama. 

Mehed lubasid puhata ja kordamööda katelt valvata ning vanamoor puges põõsastikku magama. Nii Alevipoeg, Olevipoeg kui Sulevipoeg ei saanud aga katla valvamisega hakkama, sest murupinnast ilmus iga kord härjapõlvlase poeg: 
Kolme vaksa kõrgukene,
Kaelas kuldakellukene,
Sarvekesed kõrva taga,
Kitsehabe alla lõua.
Mehike ronis kavalusega katla äärele ning rüüpas paja tühjaks. Hätta jäänud mehed pidid iga kord uue leeme tulele panema. Kalevipoja valvekorra ajal see üritus härjapõlvlasel aga ei õnnestunud, sest too võttis mehikesel võlujõuga kuldkellukese kaelast ja andis lopsu kulmu peale. Härjapõlvlane kadus, sinine suitsujuga järel, kuristikku. Kui vanaeit ärkas, nägi ta võlukellukest
Küll ta tundis kellukese,
Sarvik-taadi salariista,
Mis see rammu rohkendeleb,
Kangust mehel kasvateleb. 
Vanamoor kargas seejärel härjapõlvlase kombel kuristikku.

Välimus 
Neid kutsutakse ka kääbusteks, kelle all mõistetakse pisikesi muinasjutulisi, hallihabemelisi mehikesi, kelle kasv vaevalt härja põlveni ulatub. Nende pea on palju suurem, kui keha ning nende tundemärgiks  on pikk habe. Kääbused on kõik meessoost, kuid  maa-aluste seas on naisi ka.

Töö 
Härjapõlvlased on tuntud ka kui sepad, kellel on maa all omad sepikojad, kuis kääbused tihti seitsmekesi koos töötavad. Nad on küll väikseid, kuid neil on jõudu rohkem kui tavainimestel. Oma tööd teevad nad tavaliselt öösiti, kuid nad teevad seda hääletult, et ükski inimene neid ei kuuleks. Kuulda on neid jõulu- ja uusaastaööl, mil kostab tikk, takk. 
Saarlased teavad, et härjapõlvlased taovad jaanipäeval ühtelugu päeval ja ööl. See tagumine tuletab meelde, et aeg on minna heinamaale. Saarlased nimetavad härjapõlvlasi mõnikord maa-alusteks seppadeks.

Vihastamine 
Härjapõlvlane vihastub kergelt ja teeb vihatujus inimesele kahju. Kui keegi härjapõlvlasele head teeb, siis oskavad nad head vastu teha. 
Maa-alused vihastavad niisama lihtsalt kui kääbusedki. Sageli vihastavad nad inimeste peale, ilma et inimene neid üldse pahandada tahaks või üldse teaks, et nad maa-alustega kokku oleks puutunud. Nende viha kartes püütakse neid alati lepitada ja enda poole meelitada.

Vaata ka
Päkapikk
Pöialpoiss

Viited

Kasutatud kirjandus 
 Matthias Johann Eisen, „Eesti mütoloogia”. Tallinn: Mats, 1995, 56-59

Kalevipoeg

Mütoloogia
Eesti mütoloogia
Üleloomulikud olendid
Haldjad
Sliven

Sliven on linn Bulgaaria kaguosas, Sliveni piirkonna keskus. Asub Stara Planina lõunanõlva jalamil.

Linna on esmakordselt maininud 1153 al-Idrīsī.

1834 rajati linna Bulgaaria esimene tekstiilivabrik.

19. sajandil toimus linnas lahinguid Osmanite riigi vägede ja haidukkide vahel.

Sliveni elanikest on bulgaarlasi ligikaudu 80% ja mustlasi ligikaudu 15%.

Slivenist on pärit filosoof Julia Kristeva.

Linnas on kergetööstusettevõtteid ja korporatsiooni 3M tehas, mis toodab metallilõikamismasinaid.

Välislingid 
http://www.sliven.bg/

Bulgaaria linnad
Aylesbury

Aylesbury on linn Inglismaal, Buckinghamshire'i krahvkonna ja Aylesbury Vale'i ringkonna keskus. Linnas on Kennel Clubi kontor.

Viited

Suurbritannia linnad
Mihkel Laid

Mihkel Laid (enne eestistamist Mihkel Ostrov; ka Mihkel Alfred Laid); 27. oktoober 1899 Porhovi maakond, Pihkva kubermang –  1945 Tallinn) oli Eesti vaimulik ja ühiskonnategelane.

Laid sündis arsti perekonnas. Ta lõpetas aastal 1918 Tartu Aleksandri gümnaasiumi. Ta võttis osa Vabadussõjast, lõpetas Sõjakooli suurtükiväelasena (lipnik). Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1918 ja 1921–1925. Ordineeriti 13. detsembril 1925 õpetajaks.

Oli aastatel 1925–1939 Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja. Aastatel 1939–1941 oli ta Viljandi Jaani koguduse õpetaja. Aastal 1944 oli ta Nõmme Rahu koguduse abiõpetaja.

Oli Vabadussõjalaste Liidu liige. 1941. aastal astus vabatahtlikuna Saksa sõjaväkke.

Arreteeriti NKVD poolt 28. novembril 1944 Nõmmel. 21. märtsil 1945 mõistis tribunal ta fabritseeritud süüdistuste alusel §58-1a järgi surma kui "riigireeturi". Kohtuotsus viidi täide  1945 Tallinna vanglas nr 1 (Patarei vanglas). Pärast järjekordset läbi terve öö kestnud ebainimlikku piinamist ja peksu oli ta öelnud vangikongis minestusest ärgates oma kongikaaslastele, et lihtsalt ei suutnud enam kannatada ja kirjutas alla kõigele, mida NKVD timukad nõudsid.

Isiklikku
Tema isa Mihkel Ostrov (1863–1940) oli raudteearst, hiljem, Vabadussõja ajal, Eesti sõjaväe tervishoiuvalitsuse ülemarst, sanitaarteenistuse kindralmajor, Vabadusristi 1. järgu 2. liigi kavaler.

Tema õemees oli kindralmajor Andres Larka, Vabadussõjalaste Liidu juht ja presidendikandidaat.

Ta oli abielus, kolme tütre isa. Kaksikud Eda ja Made on sündinud aastal 1929, kolmas tütar on Tiiu-Liis. Tütar Eda Stern (1929–2021) oli luuletaja, väimees Sándor Stern oli raamatuillustraator, loomamarkide kujundaja ja maalikunstnik; tütar Made Põlluaas oli eesti moe- ja tekstiilikunstnik, tütar Tiiu-Liis oli arst. 
Tütrepoeg Henn Põlluaas on eesti ühiskonnategelane ja poliitik, endine Riigikogu esimees.

Viited

Välislingid
Ohvitseride andmekogu (Mihkel Laid; isa Mihkel Ostrov)

Nõmme Rahu koguduse vaimulikud
Sangaste Püha Andrease koguduse vaimulikud
Laatre Püha Laurentsiuse koguduse vaimulikud
Vabadussõja veteranid
Eesti suurtükiväeosade koosseis
Eesti sõjaväelased Saksa sõjaväes Teises maailmasõjas
Eestistatud nimega inimesed
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1899
Surnud 1945
David Gilmour

David Jon Gilmour (sündinud 6. märtsil 1946 Cambridge'is) on Suurbritannia muusik, kes on tuntud eelkõige bändi Pink Floyd kitarrimängija, laulukirjutaja ja peamise solistina. Ajakiri Rolling Stone on Gilmouri nimetanud üheks andekamaks kitarristiks rokkmuusika ajaloos.

Lapsepõlv
Gilmouri isa Douglas Gilmour oli Cambridge'i Ülikooli zooloogialektor ning ema oli õpetaja. Perekond elas Grantchester Meadowsis. Hiljem kirjutas Roger Waters loo "Grantchester Meadows", mis jõudis albumile Ummagumma.

Gilmour käis ühes koolis Syd Barrettiga ning kohtus kooliajal sageli ka Roger Watersiga. Syd ja David mängisid sageli koos kitarri ning täiendasid teineteist. Syd suutis paremini laule kirjutada, David oli parem kitarrimängija.

Pink Floyd
Gilmour sai 1967. aasta detsembris tuttavaks Pink Floydi trummari Nick Masoniga, kes kutsus teda bändi kitarristiks. 1968. aasta alguses liituski Gilmour bändiga, et asendada Syd Barretit, kui viimane ei olnud võimeline enam esinema. Kui Syd Barrett narkootikumite liigtarvitamise tõttu bändist kõrvale jäi, sai Gilmourist bändi põhikitarrist ning solist. Watersi ja Gilmouri koostöö sujus ülimalt hästi: The Dark Side of the Moon (1973) ja Wish You Were Here (1975) olid väga edukad. 1979. aastal aeti albumi The Wall salvestamise ajal bändist minema klahvpillimängija Richard Wright, kuna tema panus bändi loomingusse oli kahanenud minimaalseks. Peagi sai Pink Floydist Watersi soolobänd, kuna albumil The Final Cut kirjutas ning laulis ta kõik laulud ise. See süvendas vastuolusid Gilmouri ja Watersi vahel. 1986. aastal lahkus Waters, soovitades bändi nime ära vahetada, ning alustas soolokarjääri. David Gilmour jätkas siiski koos Nick Masoniga Pink Floydi nime all tegutsemist. 1987. aastal ilmunud A Momentary Lapse Of Reason oli Watersi puudumisest hoolimata üsnagi edukas. 1994. aastal, kui Gilmour oli juba 48-aastane, ilmus Division Bell. See jäi ka Gilmouri viimaseks suuremaks tööks Pink Floydi nime all. Hiljem on ta avaldanud sooloplaate ja tegelenud heategevusega.

Kitarristid
Sündinud 1946
Arnold Friedrich Küssner

Arnold Friedrich Küssner (6. märts/18. märts 1882 Tallinn – 28. märts 1951 Düsseldorf) oli Eesti ja Saksamaa vaimulik.

Õppis aastatel 1892–1902 Tallinna Nikolai Gümnaasiumis. Aastatel 1902–1910 õppis Tartu ülikooli usuteaduskonnas (õppeaastal 1906/1907 õppis Leipzigi Ülikoolis). Oli prooviaastal Haapsalu Püha Johannese koguduses. Ordineeriti 20. veebruaril/4. märtsil 1911 Tallinnas õpetajaks.

Oli aastatel 1912–1921 Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Lahkus aastal 1921 Saksamaale. Oli seejärel aastatel 1921–1945 Düsseldorfis haiglavaimulik. Jäi aastal 1945 emerituuri.

Viited 

Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Sündinud 1882
Surnud 1951
Carl Theodor Knüpffer

Carl Theodor Knüpffer (12. november/24. november 1823 Väike-Maarja – 27. november/9. detsember 1871 Väike-Maarja) oli Eesti vaimulik.

Algõpetuse sai Knüpffer kodust, õppis seejärel aastatel 1836–1842 Tartus gümnaasiumis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1843–1846. Oli seejärel prooviaastal Väike-Maarja koguduses. Ordineeriti 9. novembril/21. novembril 1847 õpetajaks.

Oli aastatel 1847–1852 Väike-Maarja koguduse adjunktõpetaja. Sai sama koguduse õpetajaks 20. oktoobril/2. novembril 1852. Konsistooriumi assessoriks sai 11. augustil/23. augustil 1865. Haigestus aastal 1868 ja võttis endale abiks adjunktõpetaja. Oli oma asutatud abipiibliseltsi (1848 aastal) juhataja.

Knüpffer pidas aastal 1869 Tartus I üldlaulupeol peojutluse, mille sisuks oli 50 aastat talurahva pärisorjusest vabastamist; avaldatud Tartus: Juubeli jutto 1819–1869. Algatas tegevuse Väike-Maarja kihelkonnakooli taasavamiseks (kool avati aastal 1873).

Isiklikku 
Tema isa Georg Magnus Knüpffer oli Väike-Maarja koguduse õpetaja, vanaisa Friedrich Gustav Knüpffer oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, onu Arnold Friedrich Johann Knüpffer oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja. Tema äi Dietrich Martin Luther oli Tallinna suurgildi oldermann ja ajakirjandustegelane, poeg Georg Martin Knüpffer oli Ambla Maarja koguduse õpetaja, teine poeg Theodor Robert Wilhelm Knüpffer oli naistearst.

Viited 

Väike-Maarja koguduse vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Estonia liikmed
Sündinud 1823
Surnud 1871
Alpha Condé

Alpha Condé (sündinud 4. märtsil 1938) on Guinea poliitik, kes oli 21. detsembrist 2010 kuni 5. septembrini 2021 Guinea president.

Ta on partei Rassemblement du Peuple Guinéen liider. 

Ta osales 1993. ja 1998. aasta presidendivalimistel, kuid kaotas mõlemal korral Lansana Contéle. Pärast 1998. aasta valimisi süüdistati teda riigi julgeoleku ohustamises ja president Contéle atentaadi planeerimises ning mõisteti 2000. aastal viieks aastaks vangi. Mais 2001 andis president talle armu tingimusel, et ta ei osale poliitikas. Pärast vabanemist asus Condé elama Prantsusmaale. Kodumaale tagasi pöördus ta 2005. aastal.

Alpha Condé on muu hulgas töötanud Pariisi ülikoolis politoloogiaprofessorina.

7. novembril 2010 peetud presidendivalimiste teises voorus oli Alpha Condé vastamisi endise peaministri Cellou Dalein Dialloga ja võitis 52,52 protsendiga häältest.

11. oktoober 2015 valiti ta tagasi teiseks ametiajaks. Ta kogus 57,85% häältest ja vastaskandidaat Diallo 31,44% häältest.

5. septembril 2021 kukutati Alpha Condé riigipöördega ja paigutati koduaresti.

Guinea presidendid
Sündinud 1938
Enno Lend

Enno Lend (sündinud 18. novembril 1957) on eesti majandusteadlane ja Tallinna Tehnikakõrgkooli rektor.

Hariduskäik
Ta lõpetas 1977. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi (Tallinna Tehnikakõrgkool) autotranspordi erialal ning 1982. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (Tallinna Tehnikaülikool) mehaanikateaduskonna autotranspordi erialal. 1987. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ka mehaanikainseneri diplomiga ja 1999. aastal kaitses ta Tallinna Tehnikaülikoolis magistritööd.

2007. aastal kaitses Lend doktoriväitekirja ärikorralduse alal. Tema doktoritöö teema oli "Transpordiühenduse ja logistikasüsteemi interaktsioon (Saaremaa ja Hiiumaa näitel)" ning selle juhendaja oli Aare-Maldus Uustalu.

Töökäik
Sügisest 2010 on ta Tallinna Tehnikakõrgkooli rektor. Ta andis ametivande 9. novembril 2010. 2015. aastal valiti ta tagasi teiseks ja 2020. aastal kolmandaks ametiajaks.

Aastatel 1992–2010 oli ta sama kooli õppeprorektor. Samuti on ta olnud õppejõud Tallinna Tehnikaülikoolis.

Ühiskondlik tegevus
Enno Lend on alates 2010. aastast Rakenduskõrgkoolide Rektorite Nõukogu liige ning oli 2013−2014 selle nõukogu esimees.

Ta oli 2005−2008 Inseneride kutsenõukogu aseesimees ja 2008−2015 esimees.

2014. aastast tegutseb ta eksperdina Horisont 2020 programmikomitees.

Ta on Eesti Rooma Klubi liige.

Tunnustus
Aasta isa (1999)
Valgetähe teenetemärk IV klass (2005)

Isiklikku
Tema abikaasa on muusikapedagoog Maris Lend. Neil on kuus last. Poeg Andreas Lend on tšellist.

Tema abikaasa kaksikõde on muusikapedagoog Tiina Luhamets. Tema kälimees on piiskop Joel Luhamets.

Viited

Välislingid

"Tavalisus tõi aasta isa tiitli" Eesti Päevaleht, 13. november 1999
"Enno Lend: raha eest õppivate tudengite arv on liiga suur" Eesti Päevaleht, 10. november 2010

Eesti majandusteadlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Tallinna Tehnikakõrgkooli õppejõud
Eesti rektorid
Eesti Rooma Klubi liikmed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1957
Indrek Schwede

Indrek Schwede (sündinud 16. augustil 1962) on eesti spordiajakirjanik. 

Indrek Schwede lõpetas 1980. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1989. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal. Ta õpib alates 2010. aastast Tartu Ülikooli ajaloo doktoriõppes, uurimistöö teema on "Jalgpalli marginaliseerumise käik ja põhjused Eesti NSV-s" (juhendaja Tiit Rosenberg).

Ta on töötanud alates 1981. aastast ajakirjanikuna: 1981–1982 Sädeme toimetuses, 1983 Edasi ja 1984 Õhtulehe korrespondendina, 1987–1992 Noorte Hääle/Päevalehe spordiosakonnas.

Indrek Schwede oli 1992. aastal ajakirja Sporditäht asutajaid ja aastani 1998 selle peatoimetaja, aastatel 1998–1999 oli ta Pühapäevalehe, 1999–2001 Eesti Päevalehe nädalalõpulisa Pluss peatoimetaja, 2003–2006 taas Sporditähe peatoimetaja. Aastast 2007 on ta ajakirja Jalka peatoimetaja.

Indrek Schwede on kuulunud Eesti Spordiajakirjanike Ühenduse juhatusse. Ta on Rahvusvahelise Spordiajakirjanike Liidu liige. Olnud 2005–2012 Eesti Curlingu Liidu president. Ta on ka Eesti Jalgpalliajakirjanike Klubi asutajaliige (1995), Eesti parima jalgpalluri valimise algataja (1992) ning lauamängude “Jalgpall” (1994) ja “Täringujalgpall” (1998) autor.

Teoseid
1990 Tähetund 
1999 Eesti "Dünamo" viis aastakümmet
1994 XVII taliolümpiamängud. Lillehammer 1994. Kaasautorid Donatas Narmont, Sven Sommer, Urmo Soonvald ja Urmas Vahe. Inreko Press 
1996 Atlanta 1996. XXVI suveolümpiamängud  
1998 Nagano 1998. XVIII taliolümpiamängud 
2000 Sydney 2000. XXVII olümpiamängud 
2001 Väike jalgpallipiibel. K-Kirjastus. ISBN 998593377X
2004 Ateena 2004. XXVIII suveolümpiamängud
2006 Torino 2006. XX taliolümpiamängud 
2014 Sotši 2014. XXII taliolümpiamängud
2014 Mart Poom. Minu lugu. Menu Kirjastus. Kaasautor Mart Poom
2018 Joel Lindpere. Mina otsustan mänge. Kaasautor Joel Lindpere

Tunnustus 

 2007 stipendium "Ela ja sära"
 2014 Georg Hackenschmidti raamatuauhind (koos Mart Poomiga)

Viited

Välislingid
 

Eesti ajakirjanikud
Eesti spordiajaloolased
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1962
Paul Kenkmann

Paul Kenkmann (23. detsember 1945 Võhmuta vald, Järvamaa – 19. september 2001 Tartu) oli eesti sotsiaalteadlane, uuema sotsioloogia ja sotsioloogia õpetamise rajaja Eestis. Ta pani alguse esimesele sotsiaalteaduslikule ajakirjale Estonian Social Science Online (ESSO).

Ta lõpetas aastal 1964 kuldmedaliga Järva-Jaani Keskkooli ja aastal 1970 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo osakonna.

Viited

Kirjandus 
Kenkmann, Paul; Saarniit, Jüri (1998). Longituuduurimused: kogemusi ja tulemusi. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus.
Saar, Ellu; Titma, Mikk; Kenkmann, Paul (1994). Estonian Sociology: The Emergence of an Empirical Tradition. Väljaandes: Mike Forrest Keen; Janusz Mucha (toimetajad), Eastern Europe in transformation: the impact on sociology. Westport: Greenwood Press, lk 157–162.
Titma, Mikk; Kenkmann, Paul; Saar, Ellu; Uueküla, Jaak (1990). Ühe põlvkonna elutee. Tallinn: Olion.

Välislingid

Meenutades Paul Kenkmanni
Academia sociologicae 25
Estonian Social Science Online

Eesti sotsioloogid
Tartu Ülikooli professorid
Tartu Ülikooli filosoofiakateedri õppejõud
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1945
Surnud 2001
Tsirkoon

Tsirkoon on saarsilikaatide hulka kuuluv silikaatne mineraal.

Tsirkooni idealiseeritud keemiline valem on ZrSiO4, kuid tegelikkuses on tsirkoonile väga omased asendumised, mille käigus on osa tsirkooniumist asendunud teiste elementidega, kõige tüüpilisemalt hafniumi, uraani ja tooriumiga. Hafnium on tsirkooni kristallis alati esindatud (hafniumi ja tsirkooniumi aatomite suhe on tavaliselt 0,02...0,04).

Tsirkoon on magmalise tekkega, kristalliseerudes varakult, mistõttu on kristallidel tavaliselt ruumi kasvada iseloomuliku kujuga piklikeks nelinurkseteks prismadeks, mille otstes on madalad püramiidid. Ehkki tsirkoon ei ole tema koostisse kuuluvate elementide väikse leviku tõttu mahuliselt kuigi oluline mineraal, on ta ometi lisaks paljudele tardkivimitele olemas pea alati ka terrigeenseis setteis ja settekivimeis. Põhjuseks on tsirkooni väga hea vastupidavus murenemisprotsessidele. Tsirkoon on uraani- ja tooriumisisalduse tõttu radioaktiivne, mistõttu on tal kalduvus aja jooksul iseenda kristallstruktuuri sisemise kiirguse abil lõhkuda. Seda protsessi nimetatakse metamiktiseerumiseks.

Radioaktiivsete isotoopide poolestusaegade teadmine annab võimaluse määrata tsirkoonikristalli vanust, mistõttu on tsirkooni geoloogias väga laialdaselt kasutatud kivimite absoluutse vanuse määramisel.

Tsirkoon on peamine tsirkooniumi allikas. Tsirkooni kaevandatakse rasketest mineraalidest rikastunud liivast. Enamasti on tsirkoonikristallid ülipeente liivaterade mõõtmetega, kuid mõnikord esineb ka suuremaid kristalle, mis on läbipaistvuse korral hinnatud vääriskividena. Seda eelkõige tsirkooni kõrge murdumisnäitaja tõttu, mis teeb ta mõnevõrra sarnaseks teemandiga.

Omadused
Tsirkoon kuulub tetragonaalse süngooniaga mineraalide hulka. Iseloomulikeks tunnusteks on suur tihedus (4,67 g/cm³) ja tugev kaksikmurdumine (0,042...0,065). Tsirkoonikristallid sisaldavad sageli suletisi. Kõik peamised tsirkooni omadused on esitatavad üsna laia vahemikuna esiteks asendumiste ning teiseks metamiktsuse tõttu. Näiteks võib metamiktse tsirkooni tihedus olla umbes 4 g/cm³. Ka murdumisnäitaja, kaksikmurdumise, kõvaduse ja teiste omaduste arvulised väärtused on metamiktsel tsirkoonil madalamad. Tsirkooni kõvadus Mohsi skaalal on umbes 7,5. Värvuselt on tsirkoon enamasti hallikas-, kollakas-, või punakaspruun, kuid sageli esineb ka värvituid kristalle. Vääriskividena müüakse enamasti sinist värvi tsirkoonikristalle ehk starliiti, kuid looduses sellist värvi tsirkoonil ei ole. Sinakas toon saavutatakse õhuvaeses keskkonnas kuumutamise teel.

Leidumine

Tsirkoonikristallid kristalliseeruvad eelkõige happelise koostisega magmast. Seetõttu leidub tsirkooni arvestataval määral graniidi, süeniidi, granodioriidi ja pegmatiidi koostises. Kõige rohkem esineb tsirkooni nefeliinsüeniidi koosseisus. Aluselise koostisega kivimeis esineb tsirkooni mõnevõrra harvem. Tsirkoon on tavaline mineraal ka mõnede moondekivimite koosseisus, näiteks vilgukildas, gneisis ja kvartsiidis, mis on vastavalt tsirkooni sisaldavate tard- või settekivimite moondumise saadused. Tsirkoon on väga tavaline liiva raskete mineraalide fraktsiooni komponent.

Vaata ka
Mineraalide loend

Viited

Mineraalid
Helsingi Eesti Maja

Helsingi Eesti Maja (soome keeles Viro-keskus) on Eesti Maja Soome pealinnas Helsingis. See asub aadressil Sörnäisten rantatie 22. 

Helsingi Eesti majas tegutsevad Eesti-Soome kultuuri-, haridus-, turismi- ja majandussuhteid korraldavad organisatsioonid. Hoonesse koliti 2010. aastal. Enne Sörnäisten rantatiele kolimist asus Eesti maja Helsingis Ma­riankatul.

Helsingi Eesti Majas asuvad Eesti-Soome suhteid korraldavad organisatsioonid: EAS-i Soome esindus, Eesti Instituut Soomes, Soome Eesti Ühingute Liit, Tuglase selts ja Tartu ülikooli esindus. Ka Helsingi Eesti Akadeemiline Klubi näitab Eesti Maja oma postiaadressina.

Eesti Maja asub Helsingi vanas elektrijaamas, mis ehitati aastail 1908–1913. Majas on kasulikku pinda 624 m2. Majas asub suurim eestikeelne raamatukogu väljaspool Eestit. Tuglase seltsi Balti raamatukogus on 33 000 eestikeelset, 1200 lätikeelset ja 800 leedukeelset teost.

Välislingid
Eesti Maja – Viro-keskus
Eesti Maja lõi Helsingis eestluse kihama, Postimees, 25. november 2010

Eesti Majad
Helsingi
Jüri Georg Kimmel

Jüri Georg Kimmel (11. mai/23. mai 1899 Palamuse – 18. juuli 1982 Põlva) oli eesti vaimulik

Kimmel õppis Mõisamaa vallakoolis, Palamuse köstrikoolis ja Kaarepere ministeeriumikoolis. Aastal 1914 astus ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi, ent sõjaolukorra tõttu oli ta sõjaolukorra tõttu sunnitud õppima Riia Nikolai I Gümnaasiumis. Samuti võttis ta osa Vabadussõjast Kuperjanovi jalaväepataljoni koosseisus. Hugo Treffneri Gümnaasiumi lõpetas ta aastal 1920. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1920–1927. Ülikooli ajal oli ta Akadeemilise Usuteadlaste Seltsi asutajaliige ja esimees aastal 1923, Eesti Kristliku Üliõpilasühingu abiesimees ja Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Juba aastal 1922 töötas ta usuõpetajana. Kimmel tegutses koos Tallmeistri, Kuljuse ja Tennmanniga Protestantlikus Ühingus. Prooviaastale läks ta aastal 1924 Viru-Nigula kogudusse Aleksander Alveri juurde. Ent kõigest kaheks kuuks. Lahkumise põhjuseks toob ta "tollekordsed hingelised vastuolud ja pettumused". Aleksander Alver (6. augustil 1924) kirjutas tema kohta: "Tal paistab umbrohtu ja nisu mõlemaid hinges hästi palju olevat – ja on raske teada, kumb ülekaalu viimaks oma kätte võtab". Kimmel töötas vahepealse aja mitmes koolis usuõpetajana, aastal 1933 jätkas ta prooviaastat Tartu Peetri kogudus Gustav Rutopõllu juures. 2. septembril 1934 ordineeriti ta Tallinna Toomkirikus õpetajaks.

Aastatel 1934–1937 oli ta Tartu praostkonna vikaarõpetaja, aastatel 1937–1939 oli ta Tartu Ülikooli koguduse õpetaja Johan Kõpu isiklik adjunkt. Aastatel 1940–1945 oli ta Tartu Ülikooli ja Tartu Jaani koguduse õpetaja, aastal 1946 oli ta Tartu Ülikooli koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 1945–1982 oli ta Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, hooldades aastal 1945 Kanepi Jaani kogudust. Ta oli aastatel 1944–1949 Lõuna-Eesti kirikuelu korraldaja ja aastatel 1945–1949 konsistooriumi assessor.

Alates sügisest 1937 kuni kevadeni 1940 ta arendab nende Evald Saagi abil heebreakeelse ja kreekakeelse Piibli seletamist, "et saaks jumalasõnale lähemale". Talle anti tegeliku usuteaduse alal magistrikraad. Ta oli aastatel 1941–1949 Usuteaduse Instituudi dotsent.

Jüri Kimmel suri 18. juulil 1982 Põlva kirikus, kui ta valmistus pühapäevaseks jumalateenistuseks.

Viited

Välislingid 
https://eelk.ee/elulood/kimmel_jyri.html
https://eelk.ee/elulood/kimmel.html

Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse vaimulikud
Eesti teoloogid
Vabadussõja veteranid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1899
Surnud 1982