joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kosovo Teaduste ja Kunstide Akadeemia

Kosovo Teaduste ja Kunstide Akadeemia (albaania keeles Akademia e Shkencave dhe e Arteve e Kosovës) on Kosovo teadusakadeemia.

Akadeemia on Euroopa akadeemiate ühenduse ALLEA liige. See asutati 1975. aastal Prištinas esialgse nimega Kosovo Teaduste ja Kunstide Assotsiatsioon. Assotsiatsiooni (akadeemia) esimene president (1975–1979) oli luuletaja ja veterinaariateadlane Esad Mekuli (rahvuselt albaanlane). 

Akadeemia jaguneb organisatsiooniliselt neljaks osakonnaks:
Lingvistika ja kirjandus
Sotsiaalteadused
Loodusteadused
Kunstid

Akadeemia liikmeskond
Akadeemia liikmeskonda kuulub 22 tegevliiget, 8 korrespondentliiget, 18 välisliiget ja 1 auliige.

Tegevliikmeid läbi aegade
Fehmi Agani, sotsioloog ja poliitik, mõrvati 1999
Eqrem Basha, kirjanik 
Rexhep Ismajli, Kosovo albanoloog, akadeemia president 2003–2009
Mark Krasniqi, Kosovo albaania etnograaf
Zejnullah Rahman, kirjanik
Ibrahim Rugova, Albaania esimene president

Välisliikmeid läbi aegade
 
Alajdin Abazi Makedoonia füüsik, Kagu-Euroopa Ülikooli rektor
Shaban Demiraj, albaania albanoloog
Agnija Desnitskaja, Nõukogude Liidu lingvist
Wilfried Fiedler, saksa balkanoloog ja albanoloog 
Vukašin Vuk Filipovic, serbia kirjanik, akadeemia president 1986–1990
Victor Friedman, USA lingvist, Balkani maade keelte eriteadlane
Gjelosh Gjokaj, albaania kunstnik
Eric P. Hamp, USA keeleteadlane
Ismail Kadare albaania kirjanik, olnud Nobeli kirjandusauhinna kandidaat
Ibrahim Kodra, albaania maalikunstnik
Radoslav Katičić, horvaatia klassikaline filoloog ja indoeuropeistika eriteadlane 
Noel Malcom, Briti ajaloolane, ajakirjanik ja poliitikaanalüütik
Emin Riza, albaania arhitekt ja restauraator
Oliver Schmitt, Šveitsi ajaloolane
Aleksandar Stipčević, horvaatia arheoloog ja albanoloog

Auliikmeid läbi aegade
Ema Teresa, albaania päritolu roomakatoliku nunn, nobelist
Ferid Murad, albaania päritolu USA farmakoloog, nobelist

Vaata ka
Albaania Teaduste Akadeemia

Viited

Välislingid

Akadeemia koduleht. ashak.org
Akadeemia akadeemikud ja korrespondentliikmed. ashak.org
Akadeemia välisliikmed. ashak.org

Teaduste akadeemiad
Kosovo
Ferid Murad

Ferid Murad (albaania keeles Ferid Murati; sündinud 14. septembril 1936 Whitingis Indianas) on albaania päritolu Ameerika Ühendriikide farmakoloog, Nobeli meditsiiniauhinna laureaat (1998).
 
Ta on George Washingtoni Ülikooli biokeemia ja molekulaarbioloogia professor. Tema põhilised uurimisvaldkonnad on rakusignalisatsioon ja homöostaas. Nobeli auhinna sai ta selle eest, et avastas, et  kardiovaskulaarse süsteemi regulatsioonis toimib signaalmolekuli rollis lämmastikoksiid. Ta näitas, et  nitroglütseriin ja seonduvad ravimid toimivad kui vasodilataatorid, sest neist moodustub organismis lämmastikoksiid NO, mis toimib kui signaalmolekul ja mõjub veresoontele lõdvestavalt, laiendades neid.

Haridus- ja töökäik
Ta lõpetas 1958. aastal Greencastle's Indianas asuva DePauw' Ülikooli bakalaureusekraadiga keemia erialal. 1965. aastal sai ta Clevelandis asuvast Case Western Reserve Universityst filosoofiadoktori farmakoloogias ja meditsiinidoktori kraadi.

Ta töötas professorina aastatel 1975–1981 Virginia Ülikooli meditsiinikoolis ja 1981–1989 Stanfordi Ülikooli sisehaiguste ja farmakoloogia osakonnas. 1997. aastal sai ta professoriks University of Texas Health Science Center at Houstonis. Aastatel 1999–2011 oli ta Texase ülikooli molekulaarse meditsiini instituudi direktor. 2011. aastast töötab ta George Washingtoni Ülikooli biokeemia ja molekulaarbioloogia osakonnas professorina.

Tunnustus
Ta on valitud mitme ülikooli audoktoriks (sealhulgas Lvivi rahvuslik meditsiiniülikool, 2001)

Valitud teadusakadeemiate liikmeks
1997 – USA Rahvuslik Teaduste Akadeemia (füsioloogia ja farmakoloogia sektsioon)
1998 – USA Rahvuslik Meditsiiniakadeemia
2000 – Albaania Teaduste Akadeemia
2000 – Makedoonia Teaduste ja Kunstide Akadeemia 
2000 – Kosovo Teaduste ja Kunstide Akadeemia 
2000 – Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia 
2004 – Euroopa Teaduste Akadeemia

Isiklikku
Tema isa Xhabir Murat Ejupi oli albaanlane, kes rändas noorukina Makedooniast Lääne-Euroopasse. Hiljem emigreerus ta USA-sse.

Viited

Välislingid

Nobel Prize in Physiology or Medicine 1998. nobelprize.org

Farmakoloogid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1936
Ameerika Ühendriikide teadlased
Jules Panksepp

Jules B. Panksepp on eesti päritolu Ameerika Ühendriikide neuroteadlane ja psühhobioloog. 
 
Ta töötab Oregon Health & Science University meditsiinikooli psühhobioloogia osakonnas järeldoktorina. Tema peamised uurimisvaldkonnad on neuroetoloogia, sotsiaalne neuroteadus ja evolutsioonibioloogia. Tal on uurimusi ka autismi, empaatia, võrdleva psühholoogia ja käitumusliku geneetika alal.

Ta lõpetas 2000. aastal Ohios asuva Bowling Greeni Ülikooli bakalaureusekraadiga bioloogia ja neuroteaduse erialal. 2003. aastal  sai ta sealsamas magistrikraadi bioloogias. 2009. aastal kaitses ta Wisconsini ülikoolis doktorikraadi neuroteaduses.

Isiklikku
Tema isa Jaak Panksepp oli ameerika neuroteadlane.

Publikatsioonid
2015: Modeling Vicarious Experience In Adolescent Mice. JB Panksepp, AE Ryabinin, GP Lahvis. Developmental Psychobiology 57, S25
2015: Social conditioned place preference in the captive ground squirrel (Ictidomys tridecemlineatus): Social reward as a natural phenotype. GP Lahvis, JB Panksepp, BC Kennedy, CR Wilson, DK Merriman. Journal of Comparative Psychology 129 (3), 291 3
2016: "Differential influence of social versus isolate housing on vicarious fear learning in adolescent mice". JB Panksepp, GP Lahvis. Behavioral neuroscience 130 (2), 206 4
2016: "ALONE ON THE DARK SIDE: SOCIAL ISOLATION AND ALCOHOL DRINKING IN ADOLESCENT RODENTS". AE Ryabinin, JB Panksepp. ALCOHOLISM-CLINICAL AND EXPERIMENTAL RESEARCH 40, 292A–292A	
2016: "The roots of empathy: Through the lens of rodent models". KZ Meyza, IBA Bartal, MH Monfils, JB Panksepp, E Knapska. Neuroscience & Biobehavioral Reviews
2017: "Sweetened ethanol drinking during social isolation: enhanced intake, resistance to genetic heterogeneity and the emergence of a distinctive drinking pattern in adolescent mice". JB Panksepp, ED Rodriguez, AE Ryabinin. Genes, brain and behavior 16 (3), 369–383

Viited

Välislingid
Jules B. Panksepp. scholar.google.com

Ameerika Ühendriikide neuroteadlased
Sünniaeg puudub
Johann von Hohenzollern

Johann von Hohenzollern (ka Johann von Brandenburg-Ansbach või Johann von Brandenburg-Ansbach-Kulmbach; 9. jaanuar 1493 Plassenburg – 5. juuli 1525 Valencia) oli Brandenburg-Ansbachi markkrahvkonda valitsenud Hohenzollernide suguvõsa haru liige ning Valencia asekuningas.

Elukäik
Johann oli markkrahv Friedrich II ja tema abikaasa, Poola kuninga Kazimierz IV tütre Zofia Jagiellonka viies poeg; tal oli 9 venda ning 7 õde.

Johann osales vaid 16-aastasena Aragóni kuninga Fernando II (Aragón) vägede koosseisus Agnadello lahingus ning viibis seejärel kuninga kaaskonnas Hispaanias, kus ta tutvus hilisema keisri Karl V-ga ning sõlmis temaga lähedased sõbrasuhted. Johann võttis osa ka Karli keisriks kroonimisest (1520) ning temast sai tema oluline kaaskondlane. Juba 1516. aastal sai temast Kuldvillaku ordu rüütel.

17. juunil 1519 abiellus Johann Karl V vahendusel Germaine de Foix‘ga, kes oli Étampes’i krahvi Jean de Foix‘ tütar ning Fernando II lesk. 1523. aastal nimetas Karl V Germaine’i Valencia asekuningannaks, nõnda sai Johannist omakorda Valencia asekuningas. Kui Karl V 1524. aastal Prantsusmaa-vastaseks sõjaks valmistus, annetas Johann selle heaks nii enda kui oma abikaasa väärisesemeid ning kuld- ja hõbenõusid.

Pärast Pavia lahingut usaldati Johannile vangi langenud Prantsusmaa kuninga François I eest hoolitsemine, kes selle aasta juunis Valenciasse jõudis. Samal ajal haigestus Johann aga raskelt ning kahtlustati, et tema abikaasa võis ta mürgitada. Kuningas François lasi oma ihuarstil tema eest hoolitseda, kuid sellest hoolimata suri Johann 5. juulil. Ta maeti vastavalt tema surmaeelsele soovile Valenciasse Jeruusalemma nunnakloostrisse.

Sugupuu

Viited

Kirjandus 
 Theodor Hirsch, "Johann (Markgraf von Brandenburg-Ansbach)", Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). 14. köide, Duncker & Humblot, Leipzig 1881, lk 156. Vikitekstides: Johann (Markgraf von Brandenburg-Ansbach)   
 Julius Freiherr von Minutoli, Altes und Neues aus Spanien, Allgemeine Deutsche Verlagsanstalt, 1854, lk 112–114.

Hohenzollernid
Sündinud 1493
Surnud 1525
Šilainiai vald

Šilainiai vald (leedu keeles Šilainių seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle loodepoolses osas, kuhu kuuluvad Linkuva, Sargėnai, Romainiai, Smėliai ja Milikoniai linnaosad (viimased kaks on ühte sulanud ühtseks Šilainiai asumiks). Valla pindala on 25,3 km². Aastal 2011 oli seal 50 598 elanikku.  Vallamaja asub aadressil Baltų pr. 53, vallavanemaks on Virginijus Naruševičius.

Viited

Välislingid
Valla kodulehekülg (leedu keeles)

Kaunas
Leedu vallad
Ajakohane Naljaleht

Ajakohane Naljaleht : Armsaks ajawiiteks noorele ja wanale, oli naljaleht, mis ilmus 1906. aastal Tallinnas. 

Toimetajaks ja väljaandjaks Juhan Lilienbach. Ajalehte trükiti Tallinnas "Mihkel Schiffer"i trükikojas. Hinnaks oli 5 kopikat.

Tsensuuri tõttu ilmusid Juhan Lilienbachi pilkelehed erinevate nimetustega - Ajakohane Naljaleht (1906), Nooled (1906), Edu, Pilkeleht (1906), Reinuwader (1906), Kolerakülvaja (1907), Sügise (1907), Vali Tali (1908), mis kõik olid lugejate hulgas väga populaarsed tänu oma päevakajalisele satiirile.

Välislink 

 Digar - Ajakohane Naljaleht 1906

Viited

Eesti endised ajalehed
Eesti huumoritrükised
Tallinna ajalehed
Kodukits

Kodukits (Capra hircus või Capra aegagrus hircus) on veislaste sugukonda kitse perekonda kuuluv sõraline. 

Kodukits on tõenäoliselt aretatud pulstikkitsest. Mõned teadlased peavad neid ühe ja sama liigi alamliikideks. Inimene on kodukitse pidanud umbes 10 000 aastat. 

Nii isas- kui ka emaskitsedel on sarved. Siku sarved võivad olla 50–70 cm pikad, emasloomadel on sarved tunduvalt lühemad.

Kodukitsel sünnib korraga 1–3 (harva 4 või 5) talle. Tiinus kestab 21–22 nädalat.

Kitsi on kasvatatud piima, liha ja naha pärast, tänapäeval peamiselt piima pärast. Kitsepiimast tehakse ka juustu, võid ja muid piimatooteid.

2008. aastal peeti Eestis 4000 kodukitse.

Terminoloogia

Üldnimetus – kits, emaloom – kits, isaloom – sikk, sokk, poeg – tall.

Vaata ka
Kitsekasvatus

Viited

Koduloomad
Veislased
Vilijampolė vald

Vilijampolė vald (leedu keeles Vilijampolės seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle läänepoolses osas, kuhu kuuluvad Lampėdžiai, Panerysi, Veršvai ja Vilijampolė linnaosad. Valla pindala on 14,4 km². Aastal 2011 oli seal 26 411 elanikku.  Vallamaja asub aadressil Lampėdžių g. 10, vallavanemaks on Algimantas Mickevičius
.

Viited

Välislingid
Valla kodulehekülg (leedu keeles)

Kaunas
Leedu vallad
Eiguliai vald

Eiguliai vald (leedu keeles Eigulių seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle põhjapoolses osas, kuhu kuuluvad Eiguliai ja Kleboniškise linnaosad, osaliselt ka Kalniečiai linnaosa. Valla pindala on 14,5 km². Aastal 2011 oli seal 43 109 elanikku.  Vallamaja asub aadressil P. Plechavičiaus g. 9A, vallavanemaks on Ovidijus Adomaitis. Valla hallata on ligi 34 kilomeetrit tänavaid, millest asfalteeritud on 31 kilomeetrit.

Viited

Välislingid
Valla kodulehekülg (leedu keeles)

Kaunas
Leedu vallad
Dainava vald

Dainava vald (leedu keeles Dainavos seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle põhjapoolses osas, kuhu kuulub Dainava linnaosa. Valla pindala on 7,28 km². Aastal 2011 oli seal 58 818 elanikku, tegemist on elanike arvult suurima vallaga Leedus.  Vallamaja asub aadressil V. Krėvės pr. 41A, vallavanemaks on Elena Skirmantienė
. Valla hallata on 18 tänavat kogupikkusega 26,17 km.

Viited

Välislingid
Valla kodulehekülg (leedu keeles)

Kaunas
Leedu vallad
Žaliakalnise vald

Žaliakalnise vald (leedu keeles Žaliakalnio seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle keskosas, kuhu kuulub Žaliakalnise linnaosa ja osaliselt ka Kalniečiai linnaosa. Valla pindala on 7,35 km². Aastal 2011 oli seal 24 001 elanikku.  Vallamaja asub aadressil Partizanų g. 5, vallavanemaks on Bronius Girdauskas
.

Viited

Välislingid
Valla kodulehekülg (leedu keeles)

Kaunas
Leedu vallad
Petrašiūnai vald

Petrašiūnai vald (leedu keeles Petrašiūnų seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle idapoolses osas, kuhu kuuluvad Amaliai, Naujasodise, Palemonase ja Petrašiūnai linnaosa. Valla pindala on 28,5 km². Aastal 2011 oli seal 14 382 elanikku. Vallamaja asub aadressil R. Kalantos g. 57, vallavanemaks on Algimantas Vilkevičius.

Viited

Välislingid
Valla koduleht (leedu keeles)

Kaunas
Leedu vallad
Panemunė vald

Panemunė vald (leedu keeles Panemunės seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle lõunapoolses osas, kuhu kuuluvad Panemunė, Rokai, Vaišvydava ja Vičiūnai linnaosad. Valla pindala on 24,8 km². Aastal 2011 oli seal 14 941 elanikku.  Vallamaja asub aadressil Perlojos g. 29, vallavanemaks on Rasina Žolynienė.

Viited

Välislingid
Valla kodulehekülg (leedu keeles)

Kaunas
Leedu vallad
Aleksotase vald

Aleksotase vald (leedu keeles Aleksoto seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle edelapoolses osas, kuhu kuuluvad Aleksotase, Birutė, Freda, Kazliškiai ja Marvelė linnaosa. Valla pindala on 24 km². Aastal 2011 oli seal 21 178 elanikku.  

Vallamaja asub aadressil Veiverių g. 132, vallavanemaks on Liukrecija Navickienė.

Viited

Välislingid
Valla koduleht (leedu keeles)

Kaunas
Leedu vallad
Šančiai vald

Šančiai vald (leedu keeles Šančių seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle keskosas, kuhu kuuluvad Aukštieji Šančiai ja Žemieji Šančiai linnaosad. Valla pindala on 7,41 km². Aastal 2011 oli seal 21 097 elanikku.  Vallamaja asub aadressil A. Juozapavičiaus pr. 84, vallavanemaks on Ričardas Rusteika.

Viited

Välislingid
Valla kodulehekülg (leedu keeles)

Kaunas
Leedu vallad
Centrase vald

Centrase vald (leedu keeles Centro seniūnija) on vald Kaunase linna koosseisus ja selle keskosas, kuhu kuuluvad Naujamiestise ja Senamiestise linnaosad. Valla pindala on 4,58 km². Aastal 2011 oli seal 14 723 elanikku.  Vallamaja asub aadressil Šv. Gertrūdos g. 7, vallavanemaks on Marius Švaikauskas.

Viited

Välislingid
Valla kodulehekülg (leedu keeles)

Kaunas
Leedu vallad
Vasile Milea

Vasile Milea (1. jaanuar 1927 Lerești, Argeși maakond – 22. detsember 1989 Bukarest) oli Rumeenia sõjaväelane ja riigitegelane.

17. detsembrist 1985 kuni 22. detsembrini 1989 oli Vasile Milea Rumeenia kaitseminister.

Vasile Milea suri 1989. aasta 22. detsembri hommikul kell 9:30 kahtlastel asjaoludel. Nicolae Ceaușescu teatas kommünikees, et Vasile Milea vallandati ametist reetmise eest, misjärel ta lõpetas elu enesetapuga. Levinum on aga arvamus, et Nicolae Ceaușescu laskis Milea mõrvata, kuna ta keeldus andmast käsku tulistada demonstrante.

Viited

Rumeenia sõjaväelased
Rumeenia poliitikud
Sündinud 1927
Surnud 1989
Kadri Hazbiu

Kadri Hazbiu (15. juuli 1922 Mavrovë – 15. september 1983 Linzë Tirana lähedal) oli Albaania kommunistlik riigitegelane.

Kadri Hazbiu oli 20. juulist 1954 kuni 26. aprillini 1980 Albaania siseminister ja 26. aprillist 1980 kuni 14. oktoobrini 1982 Albaania kaitseminister.

Alates 1961. aasta veebruarist oli ta Albaania Tööpartei Poliitbüroo liikmekandidaat ja alates 1971. aasta novembrist Poliitbüroo liige.

15. oktoobril 1982 Kadri Hazbiu arreteeriti. 1983. aastal peeti tema ja mitme teise kõrge ametiisiku üle mitu salajast kohtuprotsessi, kus neid süüdistati koostöös välisluurega ja riigipöördekatse ettevalmistamises. Kadri Hazbiu mõisteti surma ja hukati.

Viited

Albaania poliitikud
Tapetud poliitikud
Sündinud 1922
Surnud 1983
Nikolai Andruštšenko

Nikolai Andruštšenko (10. september 1943 Leninogor, Nõukogude Liit – 19. aprill 2017 Peterburi, Venemaa) oli vene ajakirjanik, füüsik ja ühiskonnategelane.

Suurem osa Andruštšenko avaldatud ajaleheartiklitest keskendus inimõigustele ja korruptsioonile.

2007. aastal viibis ta vahi all süüdistatuna õigusmõistmise takistamises. Andruštšenko ametikaaslaste sõnul tingis süüdistuse mõrva uurimise ja selle kohtuprotsessi kajastamine ajalehes, mis heitis kohalikele võimudele enne valimisi halva maine. Sama aasta novembris peksti ta nende artiklite eest läbi.

Töö 
 Peterburi linnavolikogu liige (1990–1993)
 Ta oli ajalehe Novõi Peterburg asutaja.

Surm 
2017. aasta 9. märtsil peksid tundmatud isikud Venemaal Peterburis Andruštšenko koomasse, mille tagajärjel ta 19. aprillil haiglas suri.

Novõi Peterburgi toimetaja Deniss Ussovi sõnul võidi Andruštšenkot peksta ajalehes avaldatud Peterburi korruptsiooniteemaliste artiklite pärast.

Viited 

Venemaa ajakirjanikud
Sündinud 1943
Surnud 2017
John Stewart Bell

John Stewart Bell (28. juuni 1928 – 1. oktoober 1990) oli Põhja-Iirimaa füüsik.

Ta tõestas Belli teoreemi, mis täpsustab klassikalise füüsika ja kvantfüüsika erinevust.

Tunnustus
1972 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks.

Iiri füüsikud
Sündinud 1928
Surnud 1990
Seemisnahk

Seemisnahk (kõnekeeles ka samss) on pehme, veniv ja pestav materjal, mida valmistatakse rääsparkimise teel loomanaha sisemisest kihist. Lihvimise tulemusel saadakse ühtlane karvastatud pealispinnaga nahk. Peamiselt tehakse seemisnahka tänapäeval lamba- või talle-, vähemal määral kitse-, põdra- või hobusenahast. Sünteetilist seemisnahka toodetakse polüvinüülalkoholist või viskooskiust.

Algselt tehti seemist Euroopa antiloobi nahast, millest tulenes ka nahasordi prantsus- ja ingliskeelne nimetus chamois. Vastavat tehnikat tunti juba 18. sajandi algul, eriti populaarseks muutus seemisnahk 20. sajandi alguses, kui sellest hakati valmistama autopuhatustarbeid.

Eelkõige kasutatakse seemisnahka rõivaste ja jalatsite valmistamiseks nagu kindad, saapad ja püksid, kuid sellest tehakse ka majapidamistarbeid ja autosisustust. Kuna seemisnahka ei kaitse värvikiht, imab see poorne materjal kergesti niiskust ja mustust ning seemisnahksete toodete (nt jalatsite) kaitseks kasutatakse niiskuskindlaid aerosoole. Seemisnahka puhastatakse kas kuivmeetodil, kraapides seda kummi või kiviga, puhastusvahu abil või ka šampooni või puhastuslahusega. Märgpuhastuse korral tuleb seemist pärast töötlemist taas harjaga karestada.

Viited

Välislingid
 Karolin Kuusik. Seemisnaha võidukäik Anne ja Stiil, 31. august 2016

Nahk
Makedoonia Teaduste ja Kunstide Akadeemia

Makedoonia Teaduste ja Kunstide Akadeemia (makedoonia keeles Македонска Академија на Науките и Уметностите) on Põhja-Makedoonia teadusakadeemia, riigi tähtsaim teadusasutus.

Akadeemia on Euroopa akadeemiate ühenduse ALLEA liige. Ta asutati 1967. aastal Skopjes. Akadeemia esimene esimees (1967–1975) oli kirjanik ja lingvist Blaže Koneski. 

Akadeemia organisatsiooniline struktuur koosneb viiest osakonnast, viiest uurimiskeskusest, kahest tehnilisest üksusest, akadeemia sekretariaadist ja presiidiumist.

Akadeemia liikmeskond
Akadeemia liikmeskonda kuulub 40 tegevliiget, 5 korrespondentliiget, 67 välisliiget ja 3 auliiget. Akadeemia liikmeskond on jagatud teadusvaldkondade alusel kuude osakonda:
Lingvistika ja kirjandusteadus
Sotsiaalteadused
Loodusteadused, matemaatika ja biotehnoloogia
Tehnikateadused
Kunstid

Tegevliikmeid läbi aegade

Vera Bitrakova-Grozdanova, arheoloog
Cvetan Grozdanov, kunstiajaloolane, akadeemia president 2004–2008
Saško Kedev, poliitik ja arstiteadlane (korrespondentliige)
Vasko Taškovski, maalikunstnik

Välisliikmeid läbi aegade
Victor Friedman, USA lingvist, Balkani maade keelte eriteadlane
Witold Hensel, poola arheoloog
Kersti Hermansson, rootsi keemik
Ekmeleddin İhsanoğlu, Türgi poliitik ja diplomaat
Edgar Morin, prantsuse filosoof ja sotsioloog
Rexhep Meidani, Albaania füüsik ja poliitik 
Ferid Murad, albaania päritolu USA farmakoloog, nobelist
İlber Ortaylı, türgi ajaloolane
Jevgeni Primakov, Venemaa poliitik ja arabist
Philippe Roberts-Jones, Belgia kunstiajaloolane
Gorazd Rosoklija, makedoonia ja USA neuroloog
Alfred Roth, Šveitsi arhitekt
Paskal Sotirovski, makedoonia päritolu Prantsuse astrofüüsik
Boris P. Stoicheff, makedoonia päritolu Kanada füüsik, Londoni Kuningliku Seltsi liige
 Kenzō Tange, jaapani arhitekt
Kiro Urdin, makedoonia päritolu kunstnik ja filmilooja
Vladimir Veličković, serbia päritolu Prantsuse maalikunstnik 
James R. Wiseman, USA arheoloog, Egeuse kultuuri eriteadlane

Auliikmeid läbi aegade
Georgi Konstantinovski, makedoonia arhitekt
Borõss Paton, ukraina metallurgiateadlane, Ukraina TA president 1962. aastast tänaseni.
Josip Broz Tito, Jugoslaavia president

Akadeemia peahoone

Viited

Välislingid

МАКЕДОНСКА АКАДЕМИЈА НА НАУКИТЕ И УМЕТНОСТИТЕ. manu.edu.mk
Akadeemia liikmed. manu.edu.mk
Akadeemia välisliikmed. manu.edu.mk

Teaduste akadeemiad
Põhja-Makedoonia kultuur
Pál Losonczi

Pál Losonczi (18. september 1919 Bolhó, Somogyi komitaat – 28. märts 2005 Kaposvár) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.

Pál Losonczi oli pärit vaesest talupoja perekonnast. Ta töötas põllutöölisena ja oli aastatel 1945–1948 väiketalupidaja. 1945. aastal astus ta Ungari Kommunistlikku Parteisse. Aastatel 1948–1960 juhatas Pál Losonczi enda asutatud põllumajanduskooperatiivi. Töö kõrval lõpetas ta gümnaasiumi ja lõpetas 1957. aastal kaugõppes põllumajanduskõrgkooli. 1953. aastal valiti ta Ungari Riigikokku. 1954. aastal sai ta Ungari Töötajate Partei Keskkomitee liikmekandidaadiks ja 1957. aastal Ungari Sotsialistlik Töölispartei Keskkomitee liikmeks. 1960–1967 oli Pál Losonczi Ungari Rahvavabariigi põllumajandusminister. 1975–1987 oli ta Ungari Sotsialistliku Töölispartei Keskkomitee Poliitbüroo liige.

14. aprillist 1967 kuni 25. juunini 1987 oli Pál Losonczi Ungari Rahvavabariigi Presidendinõukogu esimees (formaalselt riigipea).

Viited

Ungari poliitikud
Sündinud 1919
Surnud 2005
Medihub

Medihub on Eesti ettevõte, mis asutati Tartus 2015. aastal. Juulis 2016 avalikustas ettevõte oma esimese versiooni rahvusvahelisest meditsiiniteenuste infoportaalist. 2021. aasta sügisel avab ettevõte töötervishoiualase kliiniku, mille teenuste hulka kuuluvad tervisekontrollid, riskianalüüs, tööalane rehabilitatsioon jm.

Idufirma aeg 
Varem arendati veebilehte, kus saab võrrelda kliinikute teenuste hindu ja broneerida aega arsti või õe vastuvõtule. Medihub avas esimese ettevõttena Põhjamaades ja Baltikumis riikidevahelise meditsiiniteenuste info- ja võrdlusportaali, kus patsiendid said otsida kliinikuid, võrrelda teenuste hindu ja broneerida vastuvõtuaegu. Algul oli ettevõtte fookus suunatud meditsiiniturismile peamiselt Eesti ja Põhjamaade vahel, kuid pärast esmaseid kasutajauuringuid asuti arendama universaalset tervishoiuteenuste võrdlusel põhinevat süsteemi. Medihub oli üks vähestest meditsiiniturismi portaalidest, kus saab võrrelda tervishoiuteenuste hindu rahvusvaheliselt.

Viited

Eesti ettevõtted
Dainava

Dainava on Kaunase linnaosa, mis asub linna põhjaosas Dainava valla territooriumil. 

Linnaosa asuti rajama aastal 1963, selle projekteerisid arhitektid Neringa Dičiuvienė, Reda Dringelienė, Alvydas Pranas Steponavičius, Raimonda Augustienė ja Gražina Miškinienė. Sinna kavandati 5–16 korrusega tüüpprojekti järgi rajatud korterelamud, mis paiknevad ümber Sõpruse pargi, samuti asub seal Dainava park. Aastal 1967 rajati sinna raamatukogu, aastal 1974 haigla. Linnaosas on kaheksa lasteaeda, haridust annavad seitse keskkooli ja viis kutsekooli, samuti asub seal kõrgkool Kaunase kolleegium.

Dainava maadele jääb vana juudi kalmistu. Linnaosas tegutseb noorteteater Vilkolakis, sinna jääb ka Kaunase suurim ujula-spordikompleks Girstutis. Dainavas asub Kaunase Tehnikaülikooli tudengilinnak. Seal asub ka Kaunase suurim kaubanduskeskus kaubanduslinnak Urmas. Teine tähtsam kaubanduskeskus linnaosas on 1000.

Aastal 2001 valmis linnaosa esimene kirik, mille ehitas uusapostlik kirik. Kaks aastat hiljem rajasid Dainavasse oma kiriku mormoonid. Aastal 2008 ehitati Dainavasse ka katoliku kirik, kuigi kabel valmis seal juba aastal 2001.

Sõpruse park

Sõpruse park rajati Dainava linnaossa aastal 1973 ja algselt kandis see nime Rahvaste Sõpruse park. 15 hektari suuruse pargi projekteerisid arhitekt Alvydas Pranas Steponavičius ja dendroloog Raimonda Augustienė. Parki liigendavad 3-4 meetri kõrgused tehiskünkad, millele on istutatud männid.

Pargis asuvad treeningurada ja laste mänguväljak. Pargis on ka väike tiik ja pinkidega allee, samuti asub seal lava.

Aastal 2003 sai Sõpruse park Leedu parima linnaarendusprojekti auhinna.

Viited

Kaunas
Põld-võõrkapsas

Põld-võõrkapsas (Eruca sativa) ehk rukola on liik ristõielisi taimi võõrkapsa perekonnast.

Liik on pärismaine Vahemere maades. Taime lehti kasutatakse salatina. Põld-võõrkapsas on maitsetaim.

Juhusliku tulnukana on teda kasvamas vahel Eestiski. Esimest korda leiti teda 1957. aastal Valgast.

Põld-võõrkapsas on üheaastane taim.

Viited

Ristõielised
Köögiviljad
Eesti võõrliigid
Võõrkapsas

Võõrkapsas (Eruca) on perekond taimi ristõieliste sugukonnast.

Perekonnas on sõltuvalt taksonoomiast üks kuni viis liiki.

Liigid
Eruca sativa – põld-võõrkapsas

Ristõielised
Montenegro Teaduste ja Kunstide Akadeemia

Montenegro Teaduste ja Kunstide Akadeemia (montenegro keeles Црногорска академија наука и умјетности; Crnogorska akademija nauka i umjetnosti, akronüüm CANU) on Montenegro teadusakadeemia, riigi tähtsaim teadusasutus.

Akadeemia on Euroopa akadeemiate ühenduse ALLEA liige. Ta asutati 1973. aastal Podgoricas. Akadeemia esimene esimees (1973–1981) oli ajaloolane Branko Pavićević.

Akadeemia liikmeskond
Akadeemia liikmeskonda kuulub 28 tegevliiget, 14 korrespondentliiget ja 31 välisliiget. Akadeemia liikmeskond on jagatud teadusvaldkondade alusel nelja osakonda:
Sotsiaalteadused 

Humanitaarteadused
Loodusteadused 
Kunstid

Välisliikmeid
Žoress Alfjorov, Venemaa füüsik, Nobeli füüsikaauhinna laureaat
Jaume Gil Aluja, Hispaania majandusteadlane
Anatoli Derevjanko, Venemaa ajaloolane ja arheoloog 
Cvetan Grozdanov, makedoonia kunstiajaloolane
Sergei Novikov, vene matemaatik, Fieldsi medali kavaler
İlber Ortaylı, türgi ajaloolane
Ljubisav Rakić, serbia neurobioloog
Viktor Sadovnitši, vene matemaatik, MRÜ rektor
Ivo Šlaus, horvaatia füüsik
Felix Unger, austria arstiteadlane

Viited

Välislingid
Akadeemia koduleht. canu.ac.me
Akadeemia liikmed. canu.ac.me

Teaduste akadeemiad
Montenegro kultuur
Albrecht Hecht

Albrecht Hecht (surnud pärast 1387. aastat) oli 1378. aastal Tartu toomkapiitli poolt valitud piiskop, kes sai 1379. aastal kinnituse Avignoni paavstilt, kuid kes ei suutnud oma võimu Tartu piiskopkonna üle hoida.

Hechti päritolu kohta pole lähemat infot. Ta oli Tartu toomhärra ning toompraost, kelle toomkapiitel pärast eelmise piiskop Heinrich von Velde surma uueks piiskopiks valis. Kuid Rooma paavst Urbanus VI nimetas uueks Tartu piiskopiks Dietrich Damerowi ning seetõttu otsis Hecht kinnitust Avignoni paavstilt Clemens VII-lt. Viimane kinnitaski Hechti 24. jaanuaril 1379 Tartu piiskopiks. Esialgu toetas teda ka Liivimaa ordu, kelle toetusel õnnestus tal enamiku piiskopkonnast enda valdusesse saada. Kuid et Saksa ordu järgis suure skisma ajal Rooma paavsti, siis pidi Liivimaa ordu maameister Wilhelm von Vriemersheim Hechti toetamisest loobuma. 1380. aastal sõlmiti viimasega leping, millega too andis Tartu stifti tasu eest ordule üle ning lahkus ise Avignoni. Järgnevaks seitsmeks aastaks jäigi piiskopkond ordu võimu alla, sest see oli Damerowiga vastuoludesse sattunud.

Prantsusmaale jõudnud Hechtile muretses Clemens VII prebende Beárnis, Pamiers's ning Brabanti hertsogkonnas. 1386. aastal toetas paavst Hechti ka rahaliselt ning 1387. aasta alguses tegutses ta paavsti ametnikuna ühe prebendiküsimuse juures; seejärel pole temast aga enam midagi teada. Oma piiskopiametist Hecht aga ei loobunud; seega oli vähemalt 1387. aastani ametis korraga kaks Tartu piiskoppi.

Viited

Kirjandus
Bernhart Jähnig, "Albrecht Hecht", Die Bischöfe des Heiligen Römischen Reiches. 1198 bis 1448. Ein biographisches Lexikon, toim. Erwin Gatz koos Clemens Brodkorbiga, Berliin 2001, lk 149.
Leonid Arbusow noorem, "II. Römischer Arbeitsbericht", Latvijas Universitātes raksti. Acta Universitatis Latviensis, XX. Rīgā, 1929, lk 475–649, siin lk 491 ja 498–499.

Tartu piiskopid
Bobby Charlton

Bobby Charlton (sündinud 3. oktoobril 1937 Ashingtonis) on endine Inglismaa jalgpallur.

Bobby Charlton mängis peaaegu terve karjääri klubis Manchester United. 1966. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel võitis Charlton Inglismaa koondises kuldmedali. Samal aastal nimetati ta Euroopa aasta jalgpalluriks.

Ainult Wayne Rooney lõi Manchester Unitedis ja Inglismaa jalgpallikoondises rohkem väravaid kui Bobby Charlton.

Bobby Charlton jäi ellu 1958. aasta Müncheni lennuõnnetuses.

1994. aastal löödi ta rüütliks.

Klubikarjäär
Oma debüüdi Manchesteri esimeeskonnas tegi Charlton 1956. aasta oktoobris klubi Charlton Athletic vastu. Hooaja jooksul lõi ta 12 väravat 14 kohtumises. Samal ajal teenis ta Royal Army Ordnance'i korpuses.

Järgmisel hooajal osales Bobby Charlton Manchesteri meeskonnas Euroopa karikavõistlustel, kus kaotati turniiri poolfinaalis Madridi Realile. Järgmisel hooajal jõudis meeskond veerandfinaali, kus vastaseks tuli Belgradi Red Star. Esimene kohtumine toimus Inglismaal ja Manchester võitis 2:1. Teine kohtumine algas edukalt ja United juhis 3:0, kusjuures Bobby Charlton lõi kaks väravat, aga Red Star suutis lüüa kolm väravat ja mäng lõppes viigiga. Võõrsil löödud värava reegli järgi jõudis Manchester järgmisse vooru.

Inglismaa jalgpallurid
Inglismaa jalgpallitreenerid
Manchester United FC mängijad
Preston North End FC jalgpallurid
Sündinud 1937
Gričiupis

Gričiupis on Kaunase linnaosa, mis asub linna keskosas Gričiupise valla territooriumil Nemunase jõe põhjakaldal. See kujunes eraldi linnaosaks aastal 2005, mil Dainava vallast eraldati selle lõunapoolsem ja osalt vanema hoonestusega ala ning moodustati Gričiupise vald. Üle jõe asuva Panemunė vallaga ühendab seda jalakäijate sild.

Gričiupise maadele jääb vana Žaliakalnise juudi kalmistu, samuti asuvad seal Kaunase kindluse VI fort ja Balys Sruoga ning Vanda Daugirdaitė-Sruogienė majamuuseum. Seal tegutseb kultuurikeskus  „Girstutis“. Linnaosas asuvad osalt ka Leedu loomaaed ja Kaunase Tehnikaülikooli tudengilinnak. Sealne katoliku kirik valmis aastal 1936, kuigi kihelkond asutati juba aastal 1933. Sealne tähtsaim kaubanduskeskus on „Molas“.

Viited

Kaunas
Julie Bishop

Julie Isabel Bishop (sündinud 17. juulil 1956 Lobethalis) on Austraalia poliitik, ta kuulub Austraalia Liberaalse Partei ridadesse. Ta oli 18. septembrist 2013 kuni 28. augustini 2018 Austraalia välisminister.

Ta sündis aastal 1956 Lobethalis Lõuna-Austraalias. Ta lõpetas aastal 1978 Adelaide'i Ülikooli õigusteaduse bakalaureusena. Aastal 1996 täiendas ta ennast kaheksa nädalat Harvardi ülikooli juures olevas ärikoolis mänedžmendi alal.

Ta oli aastast 1998 Austraalia Esindajatekoja liige. Ta oli 7. oktoobrist 2003 kuni 27. jaanuarini 2006 ministriks, kes tegeles eakate hoolduse probleemidega. 27. jaanuarist 2006 kuni 3. detsembrini 2007 oli ta Austraalia haridus-, teadus- ja koolitusministe, olles samaaegselt peaminister John Howardi nõunikuks naisküsimustes. Seejärel oli ta opositsiooniliider. 18. septembril 2013 sai Austraalia välisministriks.

Isiklikku 
Ta oli aastatel 1983–1988 abielus Neil Gilloniga, abielu lahutati.

Välislingid 
 Julie Bishopi kodulehekülg

Austraalia välisministrid
Sündinud 1956
Endine Kosjaleht

Endine Kosjaleht oli vabaajaleht, mis ilmus vahemikus 13. märtsist 1930 - 30. jaanuarini 1931 üks kord nädalas Tallinnas. 

Ajaleht oli 32 leheküljeline. Väljaandjateks oli Adols Lippo 1930 nr. 1-5 ja L. Rõõmus 1930 nr. 6 - 1931. nr 4. Vastutavad toimetajad olid Adols Lippo 1930 nr. 1-12; L. Rõõmus 1930 nr. 13 - 1931.

Väljaande üks kaastöötajatest oli Karl Ristikivi.

Ajalehte trükiti trükikodades: 
 "Täht" 1930 nr. 1-5
 "Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisus" 1930 nr. 6 - 1931 nr. 3 
 "Estotrükk" 1931 nr. 4

Viited

Eesti endised ajalehed
Tallinna ajalehed
Janno Bergmann

Janno Bergmann (kunstnikunimega (Jan) Berg, sündinud 31. augustil 1975 Pärnus) on eesti kunstnik.

Ta on õppinud 1994–1998 Sütevaka kunstiosakonnas, 1998–2000 Academia Non Gratas, 2000–2001 Ilja Kabakovi stuudios, 2002 Academia Gratas.

Janno Bergmann alustas kunstiõpinguid 1994. aastal ja on kunstnikuna tegutsenud aastast 1996. Kunstnikuna on ta kasutanud erinevaid meediumeid. Ta on korraldanud ise kunstiüritusi ja osalenud ka rahvusvahelistel kunstifestivalidel.

Janno Bergmann on lõpetanud Academia Non Grata ning on performance-rühmituse Non Grata asutajaliige, võttes selle tegevusest osa 1998–2002. 2000–2001 töötas ta New Yorgis Ilja Kabakovi assistendina. Alates 2009 on ta seotud ka rühmitusega Art Container. Ta on kunstirühmituse Kunstikonteiner liige.

Viimastel aastatel on ta teinud näitusi Eestis, Leedus, Venemaal, Rootsis, Saksamaal ja Austraalias.

Oma sooloprojektides käsitleb ta kunsti, kultuuri ja kommunikatsiooni, reinterpreteerides kaasaegset kunstiajalugu.

Alates 2017. aastast juhatab Janno Bergmann Vaskjala Loomeresidentuuri.

Viited

Eesti kunstnikud
Sündinud 1975
Michael Corballis

Michael C. Corballis (sündinud 10. septembril 1936 Martonis Põhjasaarel Uus-Meremaal) on Uus-Meremaa psühholoog, neuroteadlane ja teaduskirjanik. 

Ta on 2008. aastast Aucklandi Ülikooli psühholoogiaosakonna emeriitprofessor. Kuigi ta alustas eksperimentaalpsühholoogina, sai varakult tema peamiseks uurimisvaldkonnaks kognitiivne neuroteadus. Selles valdkonnas on ta muuhulgas uurinud visuaalset taju, visuaalset kujundlikkust, tähelepanu, mälu ning keele teket ja evolutsiooni.

2009. aastal oli ta  Rahvusvahelise Neuropsühholoogia Seltsi president.

Haridustee ja töökäik
Ta lõpetas 1958. aastal Uus-Meremaa Ülikooli bakalaureusekraadiga matemaatikas. Aasta hiljem sai magistrikraadi. Seejärel jätkas ta õpinguid psühholoogia erialal. 1961. aastal sai ta Uus-Meremaa Ülikoolist bakalaureusekraadi ja 1962. aastal Aucklandi Ülikoolist magistrikraadi psühholoogias. Psühholoogia erialal jätkas ta doktoriõppes Kanadas, kus 1965. aastal kaitses McGilli Ülikoolis doktorikraadi.

Ta töötas McGilli Ülikoolis abiprofessori (1968–1971), kaasprofessori (1971–1975) ja professorina (1975–1977). Seejärel naasis ta Uus-Meremaale, kus töötas aastatel 1978–2008 Aucklandi Ülikoolis professorina. 2008. aastal ta emeriteerus.

Tunnustus
1982 – valiti Uus-Meremaa Kuningliku Seltsi liikmeks
1998 – Waterloo Ülikooli audoktor
2016 – Uus-Meremaa Kuningliku Seltsi Rutherfordi medal

Raamatud
1976: Psychology of Left and Right. John Wiley & Sons Inc (kaasautor Ivan L. Beale)
1983: The Ambivalent Mind: The Neuropsychology of Left and Right von Nelson-Hall, Inc (kaasautor Ivan L. Beale)
1984: Human Laterality. Academic Press Inc 
1991: The Lopsided Ape: Evolution of the Generative Mind. Oxford University Press 
2003: From Hand to Mouth: The Origins of Language. University Press Group Ltd 
2011: The Recursive Mind. Princeton University Press 
2013: A Very Short Tour of the Mind. The Overlook Press 
2014: The Wandering Mind: What the Brain Does When You're Not Looking. Auckland University Press

Tõlked eesti keelde
2015: Uitav meel. Mida teeb omapead jäetud aju?. Tõlkinud Vahur Lokk. Äripäev, ISBN 9789949523900

Viited

Välislingid
Michael Corballis. michaelcorballis.com 
Michael Corballis.   scholar.google.com
"Uitav meel. Mida teeb omapead jäetud aju?".rahvaraamat.ee

Psühholoogid
Neuroteadlased
Teaduskirjanikud'
Aucklandi Ülikooli professorid
Sündinud 1936
Jari Ehrnrooth

Jari Ehrnrooth (sündinud 19. augustil 1959) on Soome filosoof.

Jari Ehrnrooth on mõtestanud Lääne ühiskondade kriisi, heaolu ja heaelu. Ta väidab, et hedonism ja tarbijalikkus tekitab pikemas perspektiivis tühjusetunde, sest inimene vajab kõrgemaid eesmärke, ning toob välja jõukama, harituma infoühiskonna varjuküljed (kuritegevus, alkoholism ja narkomaania).   

Eesti keeles on ilmunud Jari Ehrnroothi "Hästi toimiv ühiskond. Heaolu ja heaelu." (Menu kirjastus, 2017, tõlkija Margit Mõistlik, ISBN 9789949549573)

Viited

Välislingid
Mikko Lagerspetz. Vabaneda vabaduse kütkest. (arvustus ja analüüs raamatule "Hästi toimiv ühiskond. Heaolu ja heaelu").

Soome filosoofid
Sündinud 1959
Rahvusvaheline tööohutuse ja töötervishoiu päev

Rahvusvaheline tööohutuse ja töötervishoiu päev pärineb Kanada töötajate 1989. aasta otsusest tähistada iga aasta 28. aprillil töö läbi surma või trauma saanud töötajate mälestuspäeva.

Maailma 13 riigis – näiteks Belgias, Luksemburgis, Poolas, Portugalis, Hispaanias, Kanadas, Brasiilias jm – on see päev tänaseks kuulutatud ametlikuks üleriigiliseks mälestuspäevaks ning seda tähistatakse miitingute, meeleavalduste, seminaride ja konverentsidega, millest võtavad osa ka valitsuste ja parlamentide esindajad tipptasemel.

2014. a rahvusvahelise tööohutuse ja töötervishoiu päeva teemaks on "Tervishoid ja ohutus kemikaalide kasutamisel töökohas". Lisainfo leiad ILO  koduleheküljelt.

Tööohutus
Töötervishoid
Jevgen Nõštšuk

Evgen Nõštšuk (ukraina keeles Євген Миколайович Нищук; sündinud 29. detsembril 1972 Ivano-Frankivskis) on Ukraina näitleja ja poliitik. Ta oli 27. veebruarist 2014 kuni 2. detsembrini 2014 ja on 14. aprillist 2016 Ukraina kultuuriminister.

Ta lõpetas aastal 1995 Kiievi Teatriinstituudi (Valentina Zimnja klassis). Ta oli näitlejaks Kiievi Akadeemilise Kunstiteatri Ateljees "Sozvezdije".

Ta on esindanud Ukrainat Ukraina Kultuuripäevade ajal Gruusias, Aserbaidžaanis, Kasahstanis, Saksamaal, Poolas ja mujal. Oranži revolutsiooni ajal (aastatel 2004–2005) teda kutsuti Maidani hääleks. Ta oli ka moderaatoriks Euromaidani laval.

Pärast Euromaidani võitu ja Viktor Janukovõtši tagandamist oli ta 27. veebruarist 2014 kuni 2. detsembrini 2014 Ukraina kultuuriminister Arseni Jatsenjuki esimeses valitsuses. 14. aprillist 2016 sai tast Ukraina kultuuriminister, seekord Volodõmõr Groismani valitsuses.

Isiklikku 
Evgen Nõštšuk on perekonnaseisult lesk. Ta oli abielus Ivan Franko nimelise Rahvusliku Akadeemilise Draamateatri näitlejanna Oksana Batko-Nõštšukiga (1973–2016), nende poeg Oleksa õpib näitlejaks.

Välislingid 
 Evgen Nõštšuki elulugu Ukraina kultuuriministeeriumi kodulehel (Ukraina keeles)

Ukraina poliitikud
Ukraina näitlejad
Sündinud 1972
Pielavesi vald

Pielavesi vald on vald Soomes Põhja-Savo maakonna lääneosas Ylä-Savo regioonis Iisalmist 52 km edelas ja Kuopiost 75 km loodes. See piirneb põhjas Kiuruvesi linnaga, kirdes Iisalmi linnaga, kagus Kuopio linnaga, lõunas Tervo vallaga, edelas Keitele vallaga ning läänes Pyhäjärvi linnaga ja Pihtipudase vallaga.

Valla pindala on 1406,58 km², sealhulgas maapindala 1153,32 km² ja veepindala 253,26 km².

Elanike arv on 4694 (1. detsember 2016). Rahvastiku tihedus on 4,07 in/km².

Valla keskus on Pielavesi ehk Pielavesi kirikuküla.

Haldusajalugu 
Vald asutati 1811.

Loodus 
Vallas on Pielavesi järv, mille pindala on 110,1 km² ja kaldajoone pikkus 419,7 km. Järve ääres on 1500 suvilat. Ka osa Nilakka järvest jääb Pielavesi valla territooriumile.

Omavalitsus 
Halduskeel on soome keel.

Rahvastik 
31. detsembril 2016 oli elanike arv 4694, nendest 2430 meessoost ja 2264 naissoost. Vald oli Soome omavalitsusüksuste seas elanike arvult 187. kohal. Rahvastiku tihedus oli 4,07 in/km².

31. detsembril 2014 oli kuni 14 aastasi 14,3%, 15–64-aastasi  54,1% ja üle 64 aastasi 31,6%.

31. detsembril 2014 oli 98,2%-l elanikest emakeel soome keel, 0,1%-l rootsi keel ja 1,7%-l muu keel.

Vallas on järgmised külad:  Heinämäki, Joutsenniemi, Jylhä, Jylänki, Karjala, Koivujärvi, Kotaniemi, Kuivaniemi, Kurolanlahti, Lammassalo, Lampaanjärvi, Lappetelä, Laukkala, Leppämäki, Löytynjärvi, Löytynmäki, Niemisjärvi, Pahkamäki, Pajumäki, Pappila, Pauha, Pielavesi ehk Pielavesi kirikuküla, Pukara, Saarela, Sulkava, Säviä, Taipale, Tallus, Tommanmäki, Tuovilanlahti, Vaaraslahti ja Venetmäki.

Tuntud pielavesilasi 
Tuntuim Pielavesi vallast pärit inimene oli Urho Kekkonen, kes oli 1956–1982 Soome president. Ta sündis 3. septembril 1900 Lepikko torparimajas (Lepikon torppa).

9. augustil 1918 sündis Pielavesi vallas kirjanik Lauri Kokkonen, kelle näidendi järgu kirjutas tema sugulane Joonas Kokkonen oma ainsa ooperile "Viimeiset kiusaukset". Helilooja suvitas Pielavesi vallas.

Pielaveden Sampo on tulnud kaks korda Soome meistriks  võrkpallis. Sellesse spordiühingusse kuulub ka 1984. aastal Pielavesi vallas sündinud  odaviskaja Antti Ruuskanen.

Pielavesi vallast on pärit ka klassikaline filoloog Paavo Castrén, kristlik kirjanik Tapio Nousiainen, skulptor Elsa Mäkelä, kunstnik Saila Niskanen, fotograaf Aino Ikäheimo, rahvamuusik Antti Ruuskanen,    odaviskaja Juha Laukkanen ning peapiiskop Leo.

Jaak Aab tegi 1991–1994 Pielavesi vallas maatööd.

Ajalugu 
17. sajandil oli tegu hõredalt asustatud alaga, kus elasid järveäärsed kalurid ja alepõllumehed ning mis kuulus osalt Iisalmi kihelkonda, osalt Rautalampi kihelkonda. Esimene kirik oli Lammassalos. Aastal 1683 rajati praegusesse Pielavesi valda Kirkkosaari saarele Iisalmi koguduse kabel ja rajati kabelikogudus. Aastal 1692 valmis samas kohas kirik, mille torn aastast 1754 on säiinud. Aastal 1878 valmis lääniarhitekt Ferdinand Öhmani kavandatud puidust Pielavesi kirik Pielavesis, mida Pielavesi kogudus kasutab seniajani.
Sellest umbes 30 km põhjas asuv Laukkala kirik ehitati 1939–1940.

Viited

Välislingid 
 Valla koduleht

Põhja-Savo maakonna vallad
Jarosław Iwaszkiewicz

Jarosław Leon Iwaszkiewicz (20. veebruar 1894 Kalnõk (tänapäeval Ukraina, Vinnõtsja oblast) – 2. märts 1980 Varssavi) oli poola proosakirjanik, luuletaja ja tõlkija.

Jarosław Iwaszkiewicz sündis maa-aadliku perekonnas. Aastatel 1912–1918 õppis ta Kiievis kõigepealt lühikest aega konservatooriumis ja seejärel ülikoolis õigusteadust. 1918. aastal asus Jarosław Iwaszkiewicz elama Varssavisse, kus töötas ajakirjanduses ja võttis osa kirjanduselust. Ta oli üks noorte poeetide rühmituse Skamander loojatest. 

Aastatel 1923–1925 oli ta Poola Seimi marssali Maciej Rataj sekretär. Hiljem oli ta diplomaatilisel tööl. 1927–1932 töötas Iwaszkiewicz Poola välisministeeriumi pressiosakonnas. 1932–1935 oli ta Poola saatkonna sekretär Kopenhaagenis ja 1935–1936 Brüsselis. 

Saksa okupatsiooni ajal osales Iwaszkiewicz põrandaaluses vastupanuliikumises. 

Aastatel 1945–1946 oli Iwaszkiewicz ajakirja Życie Literackie peatoimetaja ja 1947–1948 kirjandusliku nädalalehe Nowiny Literackie toimetaja. 

1945–1949 oli Iwaszkiewicz Varssavis Poola Teatri kirjandusala juhataja. 

Aastatel 1945–1946, 1947–1949, 1959–1980 oli Jarosław Iwaszkiewicz Poola Kirjanike Liidu esimees ja 1949–1956 aseesimees. 1950–1965 oli ta Poola PEN-klubi asepresident. Alates 1952. aastast kuni surmani oli ta Poola Seimi liige. Alates 1955. aasta veebruarist kuni surmani oli ta kirjandusajakirja Twórczośc toimetaja.

Kirjanduslik looming
Esimesed Jarosław Iwaszkiewiczi luuletused ilmusid ajakirjanduses 1915. aastal. Esime luulekogu "Oktostychy" ('oktaavid') ilmus 1919. aastal. Järgnesid luulekogud "Dionizje" ('dionüüsiad') (1922), "Księga dnia i księga nocy" ('öö raamat ja päeva raamat') (1929), "Powrót do Europy" ('naasmine Euroopasse') 1931, "Lato 1932" ('suvi 1932') (1933) ja "Ody olimpijskie" ('olümpiaoodid') (1948). Ajalooline romaan "Czerwone tarcze" ('punased kilbid') ilmus 1934. aastal. Jutukogudest väärivad on tähtsamad "Panny z Wilka" ('Wilko neiud') (1934) ja "Opowieści zasłyszane" ("Kuuldud jutustusi", 1954; eesti keeles 1960. aastal). Jutustus "Matka Joanna od Aniołów" (1946, "Inglite Joanna") ilmus eestikeelses tõlkes 1984. aastal. Kolmeköiteline romaan "Sława i chwała" ('au ja kuulsus') ilmus aastatel 1956–1962.

Varia
Eino Tambergi 1970. aastal valminud ballett "Joanna tentata" põhineb Jarosław Iwaszkiewiczi jutustusel "Inglite Joanna".

Viited

Poola kirjanikud
Poola luuletajad
Poola diplomaadid
Sündinud 1894
Surnud 1980
Ilze Indrāne

Ilze Indrāne (tegelik nimi Undīna Jātniece, neiupõlvenimi Undīna Liepiņa; sündinud 23. aprillil 1927 Lazdona vallas) on läti kirjanik ja õpetaja.

1946. aastal lõpetas Ilze Indrāne Madona gümnaasiumi. 1948–1951 õppis ta Riia Pedagoogilises Instituudis läti kirjanduse osakonnas. 1948. aastal asus ta tööle Kusa põhikooli direktorina, poliitilistel põhjustel vabastati oma ametikohalt 1956. aastal. 1956–1967 töötas ta õpetajana Prauliena põhikoolis ja juhatas ka kooli näiteringi. Kirjanike Liitu võeti Indrāne vastu 1967. aastal.

Ilze Indrāne esikromaan "Lazdu laipa" ("Sarapiku purre") ilmus 1963. aastal. Romaani eestikeelne tõlge ilmus 1965. aastal. Romaanis "Cepure ar kastaņiem " ('müts kastanitega') (1966) käsitletakse sõjajärgset maaelu. Romaan "Ūdensnesējs" (1971, eesti keeles "Veekandja" (1983)) kujutatakse muusiku ja õpetaja Klinta elu, mida on tõlgendatud ka rahva saatuse sümbolina. Jutukogu "Anemone" ('anemoon' 1974) on autobiograafiliste motiividega, peategelane on sulase tütar. Kiriromaanis "Aisma" (1980) väljendub terav protest pealiskaudsete inimsuhete vastu. 1984. aastal ilmunud romaan "Zemesvēzi dzirdēt" ('kuulata kaerasori') peategelane on vana kolhoosnik Donāts Dravnieks, kes tuletab meelde möödunut. Romaan "Putnu stunda" ("Linnutund") ilmus 1996. aastal. Ilze Indrāne on kirjutanud ka näidendeid.

Eesti keeles on 1981. aastal ilmunud ka Ilze Indrāne lasteraamat "Tipsi, Topsi ja Tedi."

Viited

Läti kirjanikud
Sündinud 1927
Antonín Zápotocký

Antonín Zápotocký (19. detsember 1884 Zákolany – 13. november 1957 Praha) oli Tšehhoslovakkia kommunistlik riigitegelane ja ametiühingutegelane.

Antonín Zápotocký oli pärit tšehhi töölisliikumise tegelase Ladislav Zápotocký perekonnast. Ta õppis müürsepaks, kuid oli alates 20. sajandi algusest tegev Sotsiaaldemokraatliku Partei funktsionääri ja ajalehetoimetajana. Ta võttis Austria-Ungari armee koosseisus osa Esimesest maailmasõjast. Tšehhoslovakkia iseseisvumise järel oli ta üks sotsiaaldemokraatide vasakpoolse tiiva juhtivaid tegelasi. 1920. aastal võttis ta osa Kominterni teisest kongressist. 1921. aasta oli Antonín Zápotocký üks Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei asutajatest ja 1922–1925 peasekretär. 1930. aastatel oli ta üks kommunistliku ametiühinguliikumise juhte Tšehhoslovakkias. Saksa okupatsiooni ajal vahistati ta 1939. aasta aprillis, kuni sõja lõpuni hoiti teda vangistuses Sachsenhauseni koonduslaagris. Pärast vabanemist määrati ta 1945. aastal ametiühingute kesknõukogu juhiks.

15. juunist 1948 kuni 21. märtsini 1953 oli Antonín Zápotocký Tšehhoslovakkia valitsuse esimees (sisuliselt peaminister) ja 14. märtsist 1953 kuni 13. novembrini 1957 Tšehhoslovakkia president.

Zápotocký eelistas humaansemat valitsusviisi, kuid jäi alla stalinistlikule partei peasekretär Antonín Novotnýle.

Mais 1953 toimunud rahareformiga kaotasid talunikud ja kõrgema sissetulekuga töötajad pea kõik oma säästud, toimusid rahutused kommunistliku süsteemi vastu. See andis Novotnyle eelise. Moskvas toimunud koosolekul anti Zápotockýle käsk alluda "kollektiivsele juhtimisele" - teiste sõnadega - anda võim Novotnyle.

Viited

Tšehhoslovakkia poliitikud
Ametiühingutegelased
Sündinud 1884
Surnud 1957
Mario Lemina

Mario Lemina (sündinud 1. septembril 1993 Libreville'is) on Gaboni jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Nice.

Koondisekarjäär 
Kuigi Lemina mängis Prantsusmaa noortekoondistes ning tuli 2013. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Prantsusmaa koondisega maailmameistriks, otsustas ta täiskasvanute seas hakata esindama Gaboni.

Debüüdi Gaboni rahvuskoondises tegi ta 9. oktoobril 2015 sõprusmängus Tuneesia vastu. Samas mängus lõi ta ka oma esimese värava rahvuskoondises.

Ta kuulus Gaboni koondisse 2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.

Koondisekarjääri lõpetas ta 2022. aasta jaanuaris. 24 mänguga lõi ta Gaboni koondises kolm väravat.

Saavutused

Juventus F.C.
Itaalia meister (2): 2015–16, 2016–17
Itaalia karikavõitja (2): 2015–16, 2016–17

Viited

Välislingid 

Gaboni jalgpallurid
FC Lorienti jalgpallurid
Marseille Olympique'i jalgpallurid
Torino Juventuse mängijad
Southampton FC mängijad
Fulham FC mängijad
OGC Nice'i jalgpallurid
Ligue 1 mängijad
Serie A mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1993