joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Volkswagen Touareg

Volkswagen Touareg on Volkswageni suur maasturimudel, mis on nimetatud tuareegide järgi ning mis on tootmises 2002. aastast. Seda on toodetud 3 põlvkonda. Auto valmis Porsche, Audi ja Volkswageni koostöös ja eesmärgiks oli luua võimekas maastikuauto, millel oleksid sportautoga võrreldavad sõiduomadused. Koostöö tulemusel sündiski Volkswagen grupi PL71 platvorm, mida hakkasid kasutama lisaks Touaregile ka Audi Q7 ja Porsche Cayenne.

1. põlvkond paistis silma omas klassis laia mootorivalikuga - diiselmootoreid oli 2,5-liitrisest R5 mootorist kuni 5,0-liitrise V10 mootorini, mille võimsam 257 kW (350 hj) mudel kandis tähist Touareg R50. Kõige võimsaim bensiinimootor oli 6,0-liitrine W12 (331 kW, 450 hj).  

2010. aastal tootmisesse jõudnud 2. põlvkonna auto jagas platvormi tolle ajastu Porsche Cayenne'iga ning auto oli varustatud alati automaatkäigukastiga. Mootorivalikus olid V6 ja V8 bensiini- ja diiselmootorid.  

3. põlvkonna Touareg on tootmises 2018. aastast ning see on ehitatud Volkswageni MLB Evo platvormile. Sama platvormi kasutavad ka Audi Q7, Porsche Cayenne, Lamborghini Urus jpt VW grupi poolt toodetavad autod.

Välislingid 
 
Touareg
Maasturid
Sõiduautomudelid
Nissan Juke

Nissan Juke on Nissani maastur. Seda uuendatakse 2013. aastal. Vabalthingava 1,6-liitrise mootori asemele asub 1,2-liitrine turbo, uuendatakse ka 1,5- ja 1,6-liitriseid diisleid. Lisandub uus variaatorkäigukast, uueneb interjöör ja kasvab pakiruumi mahutavus.

Nissan Juke Nismo RS
Nissn Juke Nismo RS on Nissan Jukei võimsaim versioon. Sellel on 1,6-liitrine R4 turbomootor (215 hj), paremad pidurid ja uus käigukast. Pakutakse nii esi- kui ka nelikvedu. Tavamudelist eristavad Nismo RS-i sportsummuti ja Rs-embleemid. 0-100 km/h jõuab RS kiiremini kui 7,8 sekundiga.
Juke
Sõiduautomudelid
Maasturid
Mänguasjamuuseum

Mänguasjamuuseum on mänguasjade uurimise, kollektsioneerimise ja eksponeerimisega tegelev muuseum.

Eestis tegutseb alates 1994. aastast Tartu Mänguasjamuuseum.

Mõned Eestile lähemad mänguasjamuuseumid on Peterburi mänguasjamuuseum Venemaal ja Suomenlinna mänguasjamuuseum Soomes.

Vaata ka 
 Lastemuuseum
Tartu Mänguasjamuuseum

Muuseumid
Mitsubishi L200

Mitsubishi L200 on Mitsubishi poolt toodetav pikap, mis kannab osadel turgudel ka nime Mitsubishi Triton.  

Seda on toodetud 5 põlvkonda alates 1978. aastast. 

Teist põlvkonda esitleti 1986. aastal, kolmandat 1996. aastal. 

4 põlvkonda esitleti 2005. aastal.

2014. aastaks on 4. põlvkond turul olnud juba 8 aastat ja 2015. aastal jõuab turule 5. põlvkond. 

Seda põlvkonda müüakse ka Fiat Fullbacki ja Aasia turgudel ka RAM 1200 nime all.

2019. aastal läbis L200 mudeliuuenduse, mille käigus saab auto esiosa oluliselt muudetud disaini ja kitsamad esituled. 

Autod
L200
Sõiduautomudelid
Merike Paberits

Merike Paberits (sündinud 15. mail 1988) on eesti pärimusmuusik. Ta mängib flööti, torupilli ja parmupilli. 

Ta on tegev järgmistes muusikakollektiivides: Estonian Folk Orchestra, Nikns Suns, Näkk Loviise, Paberits&Tirmaste, Rütmiallikal ja VEM.

Viited

Sündinud 1988
Eesti rahvamuusikud
Tartu kaubahall

Tartu kaubahall on 1989. aastal Tartu kesklinna Küüni tänava ja Ülikooli tänava vahele rajatud kaubanduskeskus, mis tänapäeval tegutseb kaubamärgi all Kesklinna Keskus.

Munitsipaalettevõte Tartu Kaubahall oli üks Kaupmeeste Liidu 17 asutajast 1996. aastal. 1998. aastal erastasid kaubahalli Neinar Seli ja Jaan Mugra, kes 2002. aastaks jõudsid kaubahalli asjus kohtuhagideni. Tänapäevani kuulub kaubahall Seli kontrolli all olevale Estiko kontsernile, kuid sel on olnud erinevaid rentnikke.

Veel 1996. aastal oli Tartu kaubahall linna suurim munitsipaalomanduses kauplus. Algselt oli kaubahalli 6200 ruutmeetrist üldpinnast kaubanduslikku pinda vaid kolmandik, hiljem on hoonet korduvalt ümber ehitatud. Samuti on palju kordi vahetunud kaubahalli kauplused.

Kaubahalli välisilmet on mõjutanud teiste majade ehitamine selle vahetusse naabrusse: ühelt poolt ehitati kaubahalli külge uus peapostkontor (praegune Playtechi hoone), teiselt poolt GMP Plaza Kuna kaubahalli fassaadi vastu teispool Küüni tänavat jääb lopsakas Keskpark, avaneb modernistlik fassaad mõningal määral vaid talvel ja hoone arhitektuurist saab hea ülevaate vaid õhust.

1995. aastal tegid Tartu koolipoisid kaubahallile pommiähvarduse.

Teise maailmasõja eel asus praeguse kaubahalli kohal Promenaadi tänav.

Viited

Välislingid
 Tartu kaubahall muutub Kesklinna keskuseks Postimees 7. veebruar 2013
 Jaan Olmaru Tartu kaubahall saab kevadeks uue sisu Postimees 22. november 2012
 Kristiina Kruuse Kaubahall kutsus postimaja kohtusse Postimees 15. aprill 2011
 Jüri Saar Uuenev Tartu kaubahall annab vanale tänavale võimaluse Postimees 12.05.2010
 Nils Niitra Tartu Kesklinna Kaubahallis käis vilgas rahapesu Postimees 25. mai 2003
 Väinu Rozental Äripartnerid tülis kaubahalli pärast ÄP 21. jaanuar 2002
 Riina Kallas Tartu kaubahall muutub poole suuremaks Postimees 10. juuli 1997
 Annika Alasoo Kesklinna kaubahall müüdud Postimees 27. juuni 1997
 Tartu kaubahall võib saada Arco Varale ÄP 23.05.1997
 Tants kaubahalli ümber Postimees 13. mai 1997
 Väinu Rozental Tartu kaubahall homsest müügil ÄP 13.02.1997
 Nils Niitra Tartu müüb kahe kaubamaja aktsiad EPL 11. september 1996

Kesklinn (Tartu)
Tartu ehitised
Eesti kaubanduskeskused
Tartu ettevõtted
Surnud 4. detsembril

''Siin loetletakse 4. detsembril surnud tuntud inimesi.

1642 – kardinal Richelieu, prantsuse usu- ja riigitegelane
1679 – Thomas Hobbes, inglise filosoof
1798 – Luigi Galvani, Itaalia füüsik
1902 – Charles Dow, USA ajakirjanik
1932 – Gustav Meyrink, austria kirjanik
1933 – Stefan George, saksa luuletaja ja tõlkija
1942 – Juhan Kukk, eesti majandusteadlane ja poliitik
1952 – Karen Horney, saksa päritolu Ameerika psühhoanalüütik
1973 – Lauri Aleksanteri Lehtinen, Soome kergejõustiklane 
1976 – Tommy Bolin, ameerika rokk-kitarrist (Deep Purple)
1976 – Benjamin Britten, inglise helilooja ja pianist
1978 – Johan Rudolf Svensson, Rootsi maadleja
1978 – Tadeusz Kasprzycki, Poola sõjaväelane ja poliitik
1979 – Friedrich Ebert, Saksa sotsiaaldemokraatlik poliitik ja Saksa DV riigitegelane
1980 – Richard Kiipsaar, Eesti kergejõustiklane
1980 – Stella Walsh (Stanisława Walasiewicz), Poola kergejõustiklane
1984 – Manfred Tõnisson, Eesti kergejõustikutreener
1991 – Maano Kivilo, eesti arst ja arstiteadlane
1992 – Gerda Laugaste, eesti keeleteadlane
1993 – Frank Zappa, ameerika muusik, helilooja ja satiirik
1993 – Eldor Valter, eesti näitleja
1997 – Heldur Saarsoo, eesti õigusteadlane
1999 – Martin Levald, eesti tšellist ja helilooja
1999 – Lembit Lüüs, eesti majandus-, riigi- ja sporditegelane
1999 – Karin Mark, eesti antropoloog
2002 – Laine Karindi, eesti koorijuht ja muusikapedagoog
2003 – Vello Prangel, Eesti ujuja ja allveesportlane
2007 – Aleksandr Fedoruk, Venemaa kabetaja
2009 – Vjatšeslav Tihhonov, vene filminäitleja
2009 – Stephen Toulmin, Briti filosoof
2009 – Mall Vaasma, eesti mükoloog
2011 – Sócrates, Brasiilia jalgpallur
2011 – Matti Yrjänä Joensuu, soome kirjanik
2012 – Besse Cooper, USA ülipikaealine
2015 – Dag Skogheim, norra kirjanik 
 2015 – Robert Loggia, USA näitleja 
 2015 – Erik De Vlaeminck, Belgia jalgrattur 
2016 – Ferreira Gullar, Brasiilia näitekirjanik ja luuletaja
2017 – ‘Alī ‘Abdullāh Sāliḩ, Jeemeni sõjaväelane ja poliitik
2018 – Edgar Egipte, eesti ennustaja
2019 – Ivar Kosenkranius, eesti stsenarist

Detsember, 04.
Surnud 6. detsembril

''Siin loetletakse 6. detsembril surnud tuntud inimesi.

1352 – Clemens VI, paavst 1342–1352
1672 – Jan II, Poola kuningas
1779 – Jean-Baptiste-Siméon Chardin, prantsuse maalikunstnik
1864 – Simonas Daukantas, leedu ajaloolane, rahvaluulekoguja ja kirjanik
1868 – August Schleicher, saksa keeleteadlane
1882 – Anthony Trollope, inglise kirjanik
 1882 – Louis Blanc, Prantsuse sotsialistlik poliitik ja ajaloolane
1925 – Ernst Tamberg, eesti poksija ja kaitsepolitseinik
1957 – Eduard Vigel, eesti raamatukogundustegelane
1959 – Erhard Schmidt, saksa matemaatik
1971 – Helgi Muller, eesti luuletaja
1972 – Janet Munro, inglise näitlejanna
1973 – Antonino Pagliaro, Itaalia keeleteadlane, keele ajaloo uurija ja filosoof
1978 – Richard Jõgis, eesti vaimulik
1978 – Lepo Mikko, eesti maalikunstnik
1980 – Koit Ester, eesti arstiteadlane
1984 – Peeter Juhalain, Eesti sõjaväelane 
1987 – Helle Põld, eesti klaasikunstnik
1988 – Roy Orbison, USA muusik
1989 – Hendrik Palmre, eesti geoloog
1992 – Fritz Matt, eesti teatrikunstnik ja kunstiteadlane
1995 – Kalju Luts, eesti arhitekt
1996 – Vladimir Sapožnin, Eesti viiuldaja ja estraadikunstnik
2002 – Jerzy Adamski, Poola poksija
2004 – Hilja Kangro, eesti pianist ja muusikapedagoog
2009 – Uno Mereste, eesti majandusteadlane
2013 – Peeter Mudist, eesti maalikunstnik ja skulptor
2014 – Ménis Koumantaréas, kreeka kirjanik ja tõlkija
2015 – Ilmar Mändmets, eesti põllumajandusjuht ja riigitegelane 
2017 – Virve Peegel, eesti spordipegagoog
2019 – Enn Sarap, Eesti poliitik ja majandusjuht
2020 – Heljo Mänd, eesti lastekirjanik
2020 – Tabaré Vázquez, Uruguay poliitik, riigi president aastatel 2015–2020
2021 – Kåre Willoch, Norra poliitik

Detsember, 06.
Claude Bernard

Claude Bernard (12. juuli 1813 Saint-Julien – 10. veebruar 1878 Pariis) oli prantsuse füsioloog ja loodusteadlane. Claude Bernard kirjeldas oma eksperimentaalse töö käigus nii pankrease rolli seedimises kui ka maksa rolli glükogeneesis. Claude Bernardi tuntakse tänapäeval kui esimest teadlast, kes rõhutas homöostaasi olulisust loomade füsioloogias. Oma töödes nimetas Claude Bernard seda protsessi stabiilse sisemise keskkonna ehk milieu interior'i tagamiseks ning väitis, et stabiilse füsioloogilise keskkonna säilitamine organismis on keskseid protsesse elusorganismide füsioloogias. 20. sajandil populariseeris Ameerika Ühendriikide füsioloog Walter Bradford Cannon selle termini asemel mõistet homöostaas, millena neid protsesse kirjeldatakse ka tänapäeva teaduskirjanduses.

1868. aastast oli ta Prantsuse Akadeemia liige.

Välislingid 
A. I Boullerne, Neurophysiology to Neuroanatomy: the transition from Claude Bernard to Louis Antoine Ranvier, Archives Italiennes de Biologie, 149 (Suppl.): 38-46, 2011.. veebiversioon (vaadatud 05.01.2015.a.)(inglise keeles)

Prantsusmaa teadlased
Füsioloogid
Prantsuse Akadeemia liikmed
Sündinud 1813
Surnud 1878
Krõnõtšne

Krõnõtšne  (kuni 2016 Birjukove) on alev Ukrainas Luhanski oblastis Dovžanski rajoonis.

Birjukove asutati 1778. aastal, alevi õigused sai 1967. aastal.

Asula asub 186 meetri kõrgusel merepinnast.

2011. aasta 1. jaanuaril elas alevis 4097 inimest, asustustihedus  42,37 inimest ruutkilomeetri kohta.

2014. aasta 7. juulil miinipildujarünnakus asula juures asuvale piirivalve kontrollpunktile sai üks piirivalvur haavata.

Viited

Ukraina linnad
Luhanski oblast
İlkay Gündoğan

İlkay Gündoğan (sündinud 24. oktoobril 1990 Gelsenkirchenis) on Saksamaa jalgpallur. 

Ta on Saksamaa jalgpallikoondise keskmängija ja mängib Premier League'i klubis Manchester City. Varem mängis ta Saksamaa klubis Dortmundi Borussia.

Koondisekarjäär 
Gündoğan debüteeris Saksamaa koondises 11. oktoobril 2011, kui mängiti Belgia meeskonnaga. 

Ta valiti Saksamaa koondisse 2012. aasta Euroopa meistrivõistlusteks. Saksamaa jõudis turniiril poolfinaali, kuid üheski mängus Gündoğan platsile ei pääsenud.

Esimese värava Saksamaa koondises lõi ta 26. märtsil 2013 MM-i valikmängus Kasahstani vastu.

Nii 2014. aasta maailmameistrivõistlustest kui ka 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustest jäi ta vigastuse tõttu eemale.

Saavutused 
Dortmundi Borussia
Bundesliga: 2011–12
DFB-Pokal: 2011–12
DFL-Supercup: 2013

Manchester City
Premier League: 2017–18, 2018–19
FA Cup: 2018–19
EFL Cup: 2017–18, 2018–19, 2019–20
FA Community Shield: 2018, 2019

Välislingid 

Ametlik koduleht
Ilkay Gündogan - Transfermarkt

Saksamaa jalgpallurid
1. FC Nürnbergi jalgpallurid
Dortmundi Borussia mängijad‎
Manchester City mängijad
Bundesliga mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1990
Nissli substants

Nissli substants ehk Nissli sõmerus ehk kromatofiilne substants (inglise keeles Nissl substance) on närviraku perikarüonis paiknev tsütoplasmavõrgustikku moodustav aine. Nissli substants koosneb granuleeritud tsütoplasma membraanist ja ribosoomidest.

Ribosoomidega seotuse tõttu moodustavad membraani graanulid karedapinnalise endoplasmaatilise retiikulumi. Kromatofiilne substans sisaldab ka vabu ribosoome. 
 
Nissli substantsi funktsioonideks peetakse valkude sünteesimist ning sekretsiooni.

Kromatofiilse substantsi morfoloogia erineb nii liigiti, indiviiditi kui ka neuroni tüüpide lõikes.

Terminoloogia
Nissli substants on vananenud termin ja see on samastatud karedapinnalise endoplasmaatilise retiikulumiga.

Kromatofiilne substans on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologicasse.

Nimetus
Nissli substants on nimetatud selle esmakirjeldaja Saksa neuroloogi ja psühhiaatri Franz Nissli (1860–1919) järgi.

Viited

Välislingid
Sissekanne Terminologia Histologica-s H2.00.06.1.00009: Substantia chromatophilica. Kromatofiilne substants
 STUART W. SMITH, "Reticular" and "Areticular" Nissl Bodies in Sympathetic Neurons of a Lizard, J Biophys Biochem Cytol. Aug 1, 1959; 6(1): 77–84., veebiversioon (vaadatud 09.07.2014) (inglise keeles)
 Ennio Pannese, Neurocytology: Fine Structure of Neurons, Nerve Processes, and Neuroglial Cells, Georg Thieme, 1994, lk 24 – 30, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 09.07.2014) (inglise keeles)

Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Nissl body seisuga 09.07.2014.

Anatoomia
Histoloogia
Närvisüsteem
Popasna

Popasna on linn Ukrainas Luhanski oblastis, Popasna rajooni keskus. Linn on Luhanskist 99 km kaugusel.

Popasna asutati 1878. aastal, linnaõigused sai 1938. aastal.

Linn asub 244 meetri kõrgusel merepinnast.

2013. aasta 1. jaanuaril elas asulas 21 917 inimest, asustustihedus 755,76 inimest ruutkilomeetri kohta. 2015. aasta veebruari alguseks oli sõja tõttu linna jäänud vaid umbes 3000 elanikku.

Ajalugu

XXI sajand
2014. aasta Ukraina kriisi ajal võtsid linna oma kontrolli alla venemeelsed separatistid.

2014. aasta 19. juunil võtsid linna oma kontrolli alla Ukraina relvajõud.

8. juulil võtsid separatistid linna taas oma kontrolli alla.

22. juulil 2014 võtsid linna oma kontrolli alla valitsusväed, haldushoonetele heisati Ukraina lipud.

Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse algasid linna kaitselahingud 18. märtsil 2022 ning kestsid 7. maini 2022. Alates 8. maist 2022 on linn Vene vägede poolt okupeeritud.

Viited

Välislingid

Meediakajastus
 30. september 2014. Infovastupanu. Боевики из Градов обстреливают Попасную, есть убитые и раненые (vene keeles)
 1. oktoober 2014. Ukrajinska Pravda. В Попасной боевики обстреляли железнодорожную станцию (vene keeles)
 3. oktoober 2014. Liga Novosti. Террористы дважды обстреляли Попасную - Москаль (vene keeles)
 9. oktoober 2014. Ukrajinska Pravda. Попасную обстреляли. С городом потеряна связь - Москаль (vene keeles)
 26. november 2014. Liga Novosti. Попасную обстреляли из Градов, ранены 3 мирных жителей - ЛОГА (vene keeles)
 29. november 2014. Liga Novosti. Попансую снова накрыло "Градами" террористов: погиб мирный житель (vene keeles)
 28. jaanuar 2015. Infovastupanu. Боевики накрыли «Градами» Попасную: есть погибшие и раненые (vene keeles)
 1. veebruar 2015, 11:11. Infovastupanu. На окраине Попасной террористы наступают танками (vene keeles)
 1. veebruar 2015. Liga Novosti. За сутки на Луганщине погибли трое мирных жителя и двое военных (vene keeles)
 4. veebruar 2015, 12:30. Infovastupanu. В Попасной под завалами находят погибших во время предыдущих обстрелов (vene keeles)
 5. veebruar 2015, 12:45. Infovastupanu. На Луганщине относительное затишье: под завалами находят погибших во время предыдущих обстрелов (vene keeles)
 10. veebruar 2015, 13:30. Ukrajinska Pravda. Под обстрелами в Попасной погибли 2 мирных жителей (vene keeles)
 17. mai 2015. Infovastupanu. У Попасной на фугасе подорвались нацгвардеец и трое волонтеров, - Москаль (vene keeles)

Ukraina linnad
Luhanski oblast
Sergei Sirotkin

Sergei Olegovitš Sirotkin (Сергей Олегович Сироткин; sündinud 25. augustil 1995 Moskvas) on Venemaa vormelisõitja.

2014. aasta hooajal sõidab ta Vormel 1 sarjas Sauberi meeskonnas testsõitja positsioonil.

Välislingid 
Sergey Sirotkin – ESPN F1

Venemaa motosportlased
Sündinud 1995
Helgi Ilo

Helgi Ilo (sündinud 6. juulil 1942 Tallinnas) on eesti endine näitleja. 

Ta õppis aastatel 1949–1950 Pööravere algkoolis ja 1950–1960 Pärnu-Jaagupi Keskkoolis, kus ta oli ka esimene kuldmedaliga lõpetaja. Aastatel 1961–1965 õppis ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris.

Ta töötas aastatel 1965–1975 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris näitlejana, seejärel 1976–1993 Eesti Raadios diktorina ja 1993–2002 Statistikaametis personalijuhina. 

Ta on mänginud filmis "Ühe suve akvarellid" (1967, Eesti Telefilm).

Rolle 
 1965 Semjon Lungin / Ilja Nussinov "Hanesulg" (õpetaja)
 1965 Nikolai Nekrassov "Sügisene igavus" (Anisja, majavalitseja)
 1965 Programm nr. 2 "19. sajandi aardeid" (osaline)
 1965 Aleksandr Andrejev / Mikk Mikiver "Otsustage meie üle inimesed" (Njuša)
 1966 Juri Sotnik "Lihtsalt hirmus" (medõde)
 1966 Jevgeni Švarts "Lumekuninganna" (vares Klaara)
 1966 Jerzy Broszkiewicz "Ma jutustan teile oma loo" (vana talunaine)
 1966 näärietendus "Viguritega võlukepike" (ronk Klaara)
 1967 Jakov Voltšek "Kohtukroonika" (rahvakaasistuja)
 1967 Jean Anouilh "Antigone" (Eurydike)
 1967 Astrid Lindgren / Mikk Mikiver "Väikevend ja Karlsson katuselt" (Ema)
 1967 Aleksandr Hmelik "Rohupudelid" (Tanja Skripitsõna)
 1967 Maksim Gorki / Voldemar Panso "Ema" (Nataša)
 1967 Voldemar Panso / Mari-Liis Küla / Helmi Tohvelman / Viive Ernesaks / Virve Aruoja / Mikk Mikiver / Iko Maran "Sina, minu aeg" (nailonrevüü kunstluule, informatsiooni ja filmiga) (osaline)
 1968 Nikolai Ostrovski / Mikk Mikiver "Kuidas karastus teras" (naisarst)
 1969 Oskar Luts / Voldemar Panso / Mari-Liis Küla "Kevade" (koolitüdruk)
 1969 Eno Raud / Hans Hindpere "Lendavad taldrikud" (Leeni-tädi)
 1969 Nikolai Dubov / Mikk Mikiver "Põgenik" (Emm)
 1970 P. L. Travers / Robert Sherman / Kaarel Kilvet "Mary Poppins" (missis Brill, kokk)
 1970 Iko Maran "Tuline jäätis" (ema)
 1971 Friedrich Schiller "Fiesco vandenõu Genuas" (toaneitsi Arabella)
 1971 Iko Maran "Tõmbenumber" (ema)
 1972 Heljo Mänd / Olav Ehala "Sabata krokodill" (Ahv)
 1972 Anni Kreem "Kompositsioon Nõukogude Liidu rahvaste luulest "Seitse värvi"" (osaline)
 1972 Erich Segal / Viiu Härm / Paul-Eerik Rummo "Oliver ja Jennifer" (üks Jenniferidest)
 1973 Jerzy Broszkiewicz "Kuuenda raamatu kõpp" (varas Kacperi ema)
 1973 Leonid Žuhhovitski "Orpheus" (osaline)
 1974 Mark Twain / Arne Oit / Rudolf Allabert "Tom Sawyeri seiklused" (missis Douglas)
 1974 Aleksis Kivi "Nõmmekingsepad" (Kreeta, Karri kasvandik)
 1975 Ingo Normet "Jaapani muinasjutt" (printsi amm, rahvas)

Isiklikku
Ta on olnud abielus teatrikunstniku ja graafiku Vello Tammega.

Viited

Kirjandus
 Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000.

Välislingid
 Aldo Kals. Tuntud korbelaste elulood
 Helgi Ilo Eesti Filmi Andmebaasis

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1942
Rändraamatukogu

Rändraamatukogu ehk mobiilne raamatukogu (inglise travelling library, mobile library, bookmobile; eesti keeles ebatäpselt ka: raamatukogubuss, raamatubuss) on sisuliselt erivarustusega sõiduk lugejate teenindamiseks piirkondades, kus raamatukogu puudub või on kasutajatel sellele ligipääs mingil põhjusel raskendatud (nt äärealade, hooldekodude vms elanikud). Peale teavikute laenutamise saab mõnes rändraamatukogus kasutada ka WiFi-t, vahel korraldatakse seal isegi väiksemaid üritusi.

Ehitus 
Rändraamatukoguna võib kasutada mitmesuguseid mootorsõidukeid, aga ka veoloomi. Kõige sagedamini on raamatukoguks ümber ehitatud buss või paikneb spetsiaalne üksus veaoauto kerel. Harvem on kasutusel paadid, laevad, trammid vms. Loomi kasutatakse transpordivahendina peamiselt arengumaades, eelkõige kaameleid või eesleid.

Mõned näited:
 Keenia valitsuse toel ja heategijate osalusel rahastatakse kaameliraamatukogu Garissas ja Wajiris Somaalia piiri lähedal.
 Zimbabwes kasutatakse eesleid nii raamatute vedamiseks kui ka internetile ja multimeediale juurdepääsu pakkumiseks.
 Colombia õpetaja Luis Soriano ning tema kaks eeslit, Alfa ja Beto, viivad kaugete külade lastele kaks korda nädalas raamatuid.
 Elevandiraamatukogud pakuvad raamatuid ja IT-teenuseid Tai kaugetes külades, kus pole raamatukogusid.
 Aastatel 1936–1943 rändasid "ratsaraamatukoguhoidjad" Kentucky ja Apalatši ümbruse kaugetesse abajatesse ning mäenõlvadele, viies raamatuid neile, kes ei saanud ise raamatukogu külastada.
 Aastatel 1927–1970 tegutses Münchenis raamatutramm, mida külastajad võivad näha Saksamaal Hannoveri trammimuuseumis.
  Raamatulaev Epos teenindab paljusid väikseid omavalitsusi Lääne-Norras.
Sõiduplaaniga määratakse kindlaks raamatubussi peatused ja konkreetsed nädalapäevad ning kellaajad, millal raamatukoguteenus on kättesaadav. Sageli on võimalik meelepärast kirjandust raamatukogu põhikogust ette tellida.

Ajalugu 
Esimene rändraamatukogu alustas Suurbritannias 19. sajandi teisel poolel. Ajaleht The British Workman teatas 1857. aastal "kõndivast" raamatukogust, mis tegutses Cumbria krahvkonnas. Viktoriaanlik kaupmees ja filantroop George Moore algatas selle projekti, et "levitada maaelanike hulgas head kirjandust".

19. sajandi lõpul hakati rändraamatukoguteenust osutama ka Ameerika Ühendriikides.

Kahe maailmasõja vahel võeti mitmel pool maailmas järjest uusi raamatubusse kasutusele, pärast II maailmasõda algas rändraamatukogude kiire areng. Mobiilsed raamatukogud saavutasid populaarsuse tipu 20. sajandi keskpaigas.

Saksamaal käitas esimest regulaarset raamatubussi Wormsi linnaraamatukogu aastatel 1925–1928.

Soomes alustas rändraamatukogu sõitmist vahetult enne I maailmasõda Vantaa piirkonnas.

Venemaal alustas esimene raamatubuss ringsõite 2003. aastal Volgogradis.

Eestis alustas esimene raamatukogubuss Katarina Jee sõite Tallinna Keskraamatukogu rändraamatukoguna 2008. aastal.

Soome raamatuautopäevad 
Alates 1992. aastast korraldatakse Soomes iga kahe aasta tagant eri paigas raamatuautopäevi.

Viited

Raamatukogud
Sõidukid
Jüri Sepp

Jüri Sepp (sündinud 9. septembril 1952) on eesti majandusteadlane, Tartu Ülikooli majanduspoliitika professor ning TÜ nõukogu liige.

Haridus
Jüri Sepp lõpetas 1970. aastal Tallinna 42. Keskkooli ning 1975. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna majandusküberneetika erialal. Aastatel 1977–1981 oli ta Tartu Ülikoolis aspirantuuris. Majandusteaduste kandidaadi kraadi kaitses ta 1982. aastal Eesti Teaduste Akadeemia Majandusinstituudis. Tema juhendaja oli professor Uno Mereste, töö teemaks oli "Jaekäibe aastasisesed kõikumised kaubandusorganisatsioonides".

Töökäik
1975–1980 Tartu Ülikool, Majandusteaduskond; Teadur

1980–1984 Tartu Ülikool, Majandusteaduskond; Vanemõpetaja

1984–1994 Tartu Ülikool, Majandusteaduskond; Dotsent

1990–1992 EV kaubandusministeerium, aseminister

1994–2020 Tartu Ülikool, majandusteaduskond, majanduspoliitika professor

2020 - emeriitprofessor

Jüri Sepp oli Eesti Panga Nõukogu liige aastatel 1998–2008, TÜ majandusteaduskonna dekaan 1996–2005, TÜ nõukogu liige 1994-2021

Tunnustus
 2005 Tartu Ülikooli suur medal
 2008 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2012 Tartu Ülikooli väike medal
 2015 Tartu Ülikooli teenetemärk
2020 Tartu Ülikooli teenetemärk "100 semestrit Tartu Ülikoolis"

Viited

Välislingid

Jüri Sepp Konkurentsiameti lehel
Jüri Sepp Tartu Ülikooli majandusteaduskonna lehel
Jüri Sepa ingliskeelne CV Europa-Kolleg Hamburgi lehel
Intervjuu Jüri Sepaga Tartu Ülikooli majandusteaduskonna lehel

Eesti majandusteadlased
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna vilistlased‎
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1952
Johan Tali

Johan Tali (sündinud 24. september 1986) on eesti arhitekt.

Johan Tali lõpetas 2006. aastal Tallinna Reaalkooli. Õppis Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri ja linnaplaneerimise erialal ning lõpetas magistrikraadiga Viini Rakenduskunsti Ülikooli Wolf D. Prixi ja Hani Rashidi juhendamisel. Tema magistritöö "Times Cube – a Media Cathedral, New York City" uuris meediast üleküllastumise tingimustes avaliku kogunemisruumi teket. 

Tali on töötanud eesti arhitektuuribüroodes AB Urban Mark, ZiZi & YoYo ja QP Arhitektid, Austria büroodes soma architecture ja Wolfgang Tschapeller Zt Gmbh ning Berliinis paiknevates büroodes Studio Tomas Saraceno ja Graft. 

Paralleelselt arhitektina praktiseerimisega on Tali alates 2016. aastast Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri ja linnaplaneerimise osakonna doktorant.

Näitustegevus 
 2008 Füüsilise tagasitulek, Arhitektuuri- ja disainigaleriis
 2008 85°, varjualuse näitus EKA Galeriis
 2010 “The Essence 2010”, ülevaatenäitus Viini Rakenduskunsti Ülikooli parematest töödest. Viin, Künstlerhaus
 2011 “The Essence 2011”, ülevaatenäitus Viini Rakenduskunsti Ülikooli parematest töödest. Viin, MAK
 2011 Viini Eksiilid, maketinäitus Tallinna Arhitektuuribiennaalil
 2012 “The Essence 2012”, ülevaatenäitus Viini Rakenduskunsti Ülikooli parematest töödest. Viin, Künstlerhaus
 2013 Experimental Archtecture Biennial, Praha
 2014 "Vaba ruum" (XIV Veneetsia biennaali Eesti ekspositsiooni üks kuraatoreid)
 2015 "The Baltic Pavilion Beta", Balti Triennaal, Vilniuse Kaasaegse Kunsti Keskus 
 2016 "Balti Paviljon" (XV Veneetsia arhitektuuribiennaali Eesti, Läti ja Leedu ühisekspositsiooni eestipoolne kuraator)

Isiklikku
Tema vanemad on tekstiilikunstnik Kaire Tali ja kunstnik Andres Tali.

Välislingid
 AB Urban Mark
 ZiZi & YoYo
 QP Arhitektid
 soma architecture
 Wolfgang Tschapeller Zt Gmbh
 Studio Tomas Saraceno
 Graft

Eesti arhitektid
Eesti disainerid
Sündinud 1986
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Siim Tuksam

Siim Tuksam (sündinud 29. oktoobril 1986) on praktiseeriv arhitekt, PART - Architecture, Research and Theory Practice kaasasutaja, Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriteaduskonna teadur ja algoritmilise puitarhitektuuri uurimisrühma kaasasutaja. Siimul on magistrikraad Viini rakenduskunsti ülikoolist 2013. aastast, olles veetnud vahetussemestri Lõuna-California arhitektuuriinstituudis. Õpingute ajal praktiseeris ta erinevates arhitektuuribüroodes nagu näiteks Gehry Technologies Pariisis ja Coop Himmelb(l)au Viinis. Alates lõpetamisest on ta arendanud oma praksist näituste, installatsioonide, kirjutiste ja arhitektuuriprojektide kaudu. Koos Johanna Jõekalda ja Johan Taliga oli ta 2014. aastal Veneetsia arhitektuuribiennaalil Eesti paviljoni Vaba Ruum kuraator. 

2015. aastal asutas ta koos Sille Pihlakuga PARTi Tallinna Arhitektuuribiennaali 2015. aasta põhinäituse “Keha ehitus” kureerimiseks. Teaduri ja PARTi partnerina on ta pühendunud tehastoodetud arhitektuuri kavandamise ja tootmise algoritmiliste tööriistade väljatöötamisele ning digitaalse arhitektuuri diskursuse edendamisele.

Välislingid 
 Siim Tuksam Eesti Arhitektide Liidu kodulehel
 Siim Tuksam Eesti Teadusinfosüsteemis
 Siim Tuksami doktoritöö „Moduleeritud modulaarsus – masskohandamisest kohandatud masstootmiseni“

Eesti arhitektid
Sündinud 1986
Ilmar Arens

Ilmar Arens (29. november 1912 Kuninga küla, Pärnu-Jaagupi kihelkond – 9. jaanuar 1994 Stockholm) oli eesti õigusajaloolane.

Ta õppis aastal 1921 Roodi algkoolis ja aastatel 1922–1927 Pärnu-Jaagupi algkoolis. Aastatel 1927–1932 õppis ta Vändra Põllumajanduslikus Ühisgümnaasiumis. Aastatel 1935–1941 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas cum laude. Ta kuulus korporatsiooni Sakala.

Aastatel 1942–1943 oli ta ülikooli juures diplomeeritud edasiõppija, aastatel 1943–1944 oli ta teaduslik stipendiaat. Ta tegi tollal uurimistööd Ingerimaal ja Peipsi taga, kaardistades sealseid eesti asundusi.

Aastal 1944 lahkus ta Saksamaale. Detsembris 1946 kaitses ta väitekirjaga "Das Wackenrecht und die rechtliche Schichtung der bäuerlichen Bevölkerung im estnischen Kreis Wiek am Anfang des 16. Jahrhunderts" ("Vakuõigus ja talurahva õiguslik kihistumine Eesti Lääne maakonnas 16. sajandi alguses") õigusteaduse doktori kraadi (pälvides selle kraadi esimese välismaalasena). Lisaks oli ta aastatel 1946–1948 külalislektor Balti Ülikoolis ja kuulus rahvusvahelise akadeemilise ajakirja Scholar toimetusse.

Novembris 1948 siirdus ta Saksamaalt Rootsi, seejärel töötas ta aastatel 1948–1956 kindlustusseltsis. Aastatel 1956–1977 töötas ta teadurina Rootsi Riigiarhiivis. Samal ajal tegeles ta Uppsala Ülikoolis genealoogiliste uurimustega.

Ta oli ka Eesti Teadusliku Instituudi direktor; ta uuris õigusajalugu, pidas loenguid Eesti õigusest kuni 1963. Tema erialaks olid keskaja nõiaprotsessid ja merendusajalugu. Aastal 1956 ilmus tema teos "Põhijooni Eesti õiguse ajaloost. Ta avaldas saksa, rootsi ja inglise keeles uurimusi koguteostes ja perioodikas, koostas bibliograafiaid ja pidas teaduslikke ettekandeid. Postuumselt ilmus aastal 1994 Tartus "Peipsitagused eestlased: fakte, dokumente ja mälestuspilte Ida-Peipsimaa uurimusilt 1943-1944" (toimetaja Ott Kurs).

Teoseid

Artikleid
"Samolva eestlased. Üks vanemaid eesti asustuskomplekse Peipsi taga". Järva Teataja nr 24, 24. veebruar 1944. Lk 3

Isiklikku
Tema poeg Olavi Arens on ajaloolane. Vend Ernst Arens (1902–1980) oli kodu-uurija.

Välislingid
http://isik.tlulib.ee/index.php?id=1493

Eesti õigusteadlased
Eesti ajaloolased
Balti Ülikooli õppejõud
Eesti Teadusliku Instituudi õppejõud
Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis liikmed
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Vändra Gümnaasiumi vilistlased
Eestlased Rootsis
Sündinud 1912
Surnud 1994
Siversk

Siversk on linn Ukrainas Donetski oblastis Bahmuti rajoonis.

Siversk asutati 1913. aastal, linna õigused sai 1961. aastal, kuni 1974. aastani oli linna nimi Jama (Яма).

Linn asub 72 meetri kõrgusel merepinnast.

2013. aasta 1. jaanuaril elas Siverskis 12 145 inimest, asustustihedus  inimest ruutkilomeetri kohta.

Ajalugu
Siverski alad on olnud asustatud juba ammustest aegadest saadik. Siit on leitud jälgi ränikivi töötlemisest VII–III aastatuhandel enne meie ajaarvamist. Väljakaevamistel on leitud 8 kurgaani, vase- ja pronksiaja asulapaiku (III–I aastatuhat eKr). Piirkonnas on elanud goodid, hunnid, avaarid, alaanid, bulgarid, kasaarid. 8.–10. sajandil ilmusid slaavlased.

Ukraina kriis 
2014. aasta Ukraina kriisi ajal, aprilli keskpaigas, võtsid linna oma kontrolli alla venemeelsed separatistid.

Juunikuus toimusid linna piirkonnas lahingud venemeelsete separatistide ja valitsusvägede vahel.

10. juulil lahkusid relvastatud terroristid linnast, hirmust sattuda pealetungivate Ukraina relvajõudude piiramisrõngasse.

10. juuli õhtupoolikul heisati haldushoonele Ukraina lipp.

Venemaa sissetung Ukrainasse
Sjevjerodonetski ja  järel alustasid vene väed 2022. aasta 3. juulil pealetungi Siverskile.

Galerii

Vaata ka

Viited

Välislingid

Donetski oblasti linnad
Dikļi

Dikļi on küla (vidējciems) Lätis Valmiera piirkonnas, Dikļi valla halduskeskus.

Asulat mainiti esmakordselt 1436. aastal. Piirkonna varaseimad asulad olid liivlased. Kahe seal asunud liivlaste linnamäe järgi on ka asula nime saanud – 'kaks mäge' ehk läti keeles divi kalni (Grebi ja Bļodas) - divkalne - Dikāle - Dikļi. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.

Dikļis asub Dikļi mõisa härrastemaja ja Dikļi kirik, mis oli ka Dikļi kihelkonna kirikuks. Kiriku kantsel, altar, orel ja hauplaadi fragmendid on kunstimälestistena riikliku kaitse all. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all  veel Dikļi mõisa hoonetekompleks ja esimese Läti laulupeo toimumispaik.

Dikļis on raamatukogu. Külas on bussipeatused Dikļu skola (Dikļi kool), Dikļu pils ja Dikļi.

Dikļis elas 2007. aasta seisuga 454 inimest. Aastal 2015 oli elanikke 423, aastal 2021 aga 375.

Viited

Välislingid

Valmiera piirkonna külad
Dikļi kihelkond
Słonimi rajoon

Słonimi rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1470 km². 2009. aasta seisuga elas seal 67 288 inimest.

Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Azhinavičy, Aziarnica, Dzieraviančycy, Dzieraŭnaja, Miževičy, Novadzieviatkavičy, Paŭłava, Sialavičy, Siańkoŭščyna, Žyrovičy, Vasilevičy ja Vialikija Šyłavičy külanõukogu. 

Rajooni halduskeskus on Słonimi linn. Teine tähtsam asula on Žyrovičy küla.

Rajooni suurimaks jõeks on Nemunase lisajõgi Ščara, teine suurem jõgi on rajooni piiril voolav Zelvianka. Rajoon on vahelduva reljeefiga, asudes osalt Navahrudaki kõrgustikul, osalt aga  Słonimi kõrgustikul. Põhjaosa asub Neemeni madalikul, edelas asub aga Baranavičy tasandik. Valdavad kõrgused 180-200 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht ulatub 223 meetrit üle merepinna. 

2009. aasta seisuga olid elanikest 85,94% valgevenelased, 8,32% venelased,  2,69% poolakad, 1,74% ukrainlased ja 1,31% oli teistest rahvustest. 62,95% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 33,54% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 33,54% elanikke, vene keelt aga 58.4%.

Viited

Välislingid 

Rajooni täitevkomitee kodulehekülg (vene keeles)
Rajooni kaart

Hrodna oblasti rajoonid
Matīši kihelkond

Matīši kihelkond (saksa keeles Kirchspiel St. Matthäi, läti keeles Matīšu draudzes novads) oli haldusüksus Liivimaal Volmari kreisis. Kihelkond moodustati aastal 1678 Astijärve ja Väike-Salatsi kihelkondade maadest.

Ajalugu
Patronaadiõigus kuulus riigile, pastori valis ametisse kirikukonvent ning kinnitas kindralkuberner.

Matīši kihelkonna mõisad
Bauņi (Bauenhof) rüütlimõis, fideikomiss
Braslava (Breslau) rüütlimõis
Matīši (St. Matthäi Pastorat) kirikumõis
Mīlīte (Neuhall) rüütlimõis, fideikomiss
Pučurga (Galandfeld) rüütlimõis
Vilzēni (Wilsenhof) rüütlimõis, fideikomiss

Pildid

Viited

Kirjandus
Bienenstamm, Herbord Carl Friedrich von. Geographischer Abriß der drei deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands, oder der Gouvernemens Ehst-, Liv- und Kurland. Riga: bei Deubner, 1826. Lk 245 .
Hagemeister, Heinrich von. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen, 1836. Lk 172-174 .
Hupel, August Wilhelm. Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland. Dritter und letzter Band. Riga: zu finden bey Johann Friedrich Hartknoch, 1782. Lk 92-93 .
Richter, Adolf. Baltische Verkehrs- und Adressbücher. Bd I. Livland. Riga, 1909.
Burchard

Burchard (Burchard von Bellawary de Sycava ; ka Burchard-Bélavary) on baltisaksa aadlisuguvõsa. See on pärit Ungarist.

Johann Burchart I (sündinud Both Bélaváry de Sykava; 1546, Pressburg, Ungari kuningriik – 1616, Tallinn), sõdur, apteeker.
Johannes Burchart II (1583–1636), Tallinna arst ja apteeker.
Johannes Burchart III (–1671), Tallinna arst ja apteeker.
Johannes Burchart IV (~1651 – ~1691), Tallinna arst ja apteeker.
Johannes Burchart V (1683–1738), Tallinna arst ja apteeker.
Johannes Burchart VI (1718–1756), Tallinna arst ja apteeker. 
Johannes Burchart VII (1748–1808), Tallinna arst ja apteeker.
Johannes Burchart VIII (1776–1838), Tallinna arst ja apteeker, Eesti esimese muuseumi asutaja (Eesti Ajaloomuuseum).
Johannes Burchart IX (1808–1869), Tallinna arst ja apteeker.
Johannes Burchart X (1843–1891), Tallinna arst ja apteeker.
Moritz Burchart, apteeker.
Caspar Burchart Belavary (1689-1770), kaupmees, Tallinna Suurgildi oldermann (Aelt. der gr. G.).
Johann Berendt Burchart Belavary († 1776), kaupmees, Tallinna Suurgildi oldermann, abikaasa Elisabeth Christiana Riesenkampff († 1763), tütar Carl Philipp († 1769), Tallinna linnapea (1757-1767).
György Both de Sykava ja Bélavár või Bélaváry (†1588), magistraat, prefekt, linnusekuberner
Dávid Bélaváry (16. sajand – 17. sajand). Provintsikuberner, Gábor Bethleni lähedane nõunik, Ungari ja Ülem-Ungari Kohtukoja president.
Miklós Bélaváry (circa 1611–1670), Suurlaekur ja sõjaline kuberner Ülem-Ungaris.
Jan Konrad Burchard Bélaváry de Sycava (1748, Tallinn - 1828, Poola), kindral Kosciuszko kapten-aide-de-camp, diplomaat, apteeker, Radomi linnapea.
Conrad Burchard von Bélavary (kuni 1790 – 20. sajand). Poola ohvitser Vene impeeriumi, siis Kindralmajor Egiptuses ja kuberner Nubias.
Konrád Burchard-Bélaváry (1837–1916), Ungari, tööstuse suurärimees, diplomaat.
Istvan Burchard-Bélaváry (1864–1933), maalikunstnik.
Erzsébet Burchard-Bélaváry (1887–1987), õpetaja, teadlane.

Vaata ka
Raeapteek
Burchardi mõis
Burchardi suvemõis (Narva maantee 89, 91)
Palu mõis
Prandi mõis

Viited

Kirjandus
Isidor Brennsohn: Die Aerzte Estlands vom Beginn der historischen Zeit bis zur Gegenwart : ein biografisches Lexikon nebst einer historischen Einleitung über das Medizinalwesen Estlands, Hirschheydt, 1922, 
Marcel Burchard-Bélavary : Récits de famille, Histoire de la Famille Burchard-Bélavàry, Berger-Levrault&Cie, Nancy, 1906; La Hulpe, Bruxelles, 2001.
Georg Adelheim: Das Revaler Bürgerbuch 1710-1786, Estländische Druckerei, Tallinn, 1934

Tallinna ajalooga seotud inimesed
Eestimaa aadlisuguvõsad
Liivimaa aadlisuguvõsad
Erich I (Braunschweig-Calenberg-Göttingen)

Erich I (16. veebruar 1470 – 30. juuli 1540), kutsutud Vanemaks, oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Calenbergi vürst aastast 1495 kuni oma surmani.

Perekond 
Erichil oli oma teise naise Elisabethiga poeg ja kolm tütart:

 Elisabeth
 Erich II
 Anna Maria
 Katharina

Braunschweig-Lüneburgi hertsogid
Sündinud 1470
Surnud 1540
Ruhja kirik

Rūjiena kirik ehk Ruhja kirik (Ruhja Püha Bartholomeuse ehk Püha Pärtli kirik) on luteriusu kirik Rūjiena (eestipäraselt Ruhja) linnas. See on endine kihelkonnakirik (Rūjiena kihelkond). Pärast seda, kui kihelkond jagunes Põhja-Ruhja kihelkonnaks ja Lõuna-Ruhja kihelkonnaks, jäi kirik mõlema kihelkonna keskuseks, kuigi sealsetel kogudustel olid erinevad pastorid.
 
Kirik on pühendatud Bartolomeusele, kes oli üks Jeesus Kristuse 12 jüngrist.

Kirikul on kolm löövi.

Ajalugu
Kirik rajati esialgsel kujul 1263. aastal koos Ruhja ordulinnusega.

Kirik kannatas tõsiselt 1974. aasta tulekahjus, kuid on tänaseks taastatud.

Altarimaali autor on Eesti päritolu baltisakslane Friedrich Ludwig von Maydell (1795–1846).

Galerii

Viited

Läti kirikud
Ruhja kihelkond
Matti Jõe

Matti Jõe (29. juuli 1949 Rakvere – 10. juuli 2014) oli Eesti munitsipaalpoliitik.

Ta lõpetas 1967. aastal Rakvere 1. Keskkooli ja 1972. aastal teedeinsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi.

Ta on kuulunud aastatel 1996–2009 Rakvere linnavolikokku, aastatel 1996–1999 valimisliidus Wesenbergh, aastatel 1996–2002 valimisliidus Wesenbergh A&O, aastatel 2002–2009 Reformierakonna nimekirjas. Ta oli 27. juunist 2002 Reformierakonna liige.

Kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel 2009. aastal sai ta 41 häält ning ei osutunud valituks. Lisaks kandideeris ta aastatel 2003 ja 2007 Riigikogu valimistel; aastal 2003 sai ta 356 häält ja aastal 2007 sai ta 304 häält, kummalgi korral ei osutunud ta valituks. 

Ta on töötanud Rakvere abilinnapeana ja aastatel 1998–2002 linnapeana. Tänu tema algatusele seisab Rakveres skulptuur "Tarvas". Hiljem tegeles ta ehituse omanikujärelevalvega nii Rakvere ehitistel kui ka näiteks Narva bastionide rekonstrueerimisel.

Tunnustused
2009 Rakvere Kroonimärk

Viited

Välislingid
Lahkus Rakvere ekslinnapea Matti Jõe

Eesti Reformierakonna poliitikud
Rakvere linnapead
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1949
Surnud 2014
Ernst August I (Hannover)

Ernst August I (5. juuni 1771 – 18. november 1851) oli Hannoveri kuningas aastast 1837 kuni oma surmani.

Saksamaa monarhid
Sündinud 1771
Surnud 1851
Georg V (Hannover)

Georg V (27. mai 1819, Berliin – 12. juuni 1878, Pariis) oli viimane Hannoveri kuningas.

Saksamaa monarhid
Sündinud 1819
Surnud 1878
Aģe

Aģe on 41 km pikkune jõgi Lätis, Lääne-Vidzemes. Jõgi algab Aģe järvest, voolab läbi Sigulda ja Limbaži piirkonna ning  suubub Saulkrasti piirkonnas Zvejniekciemsi külas Liivi lahte. Aģe jõge mainitakse nimede Adya ja Adia all esmakordselt Henriku Liivimaa kroonikas.

Viited

Läti jõed
Artur Toom

Artur Eduard Johannes Toom (aastani 1936 Artur Eduard Johannes Thom; 6. jaanuar 1884 Pihtla vald, Saaremaa – 29. märts 1942 Ussollagi vangilaager, Solikamsk, Venemaa) oli eesti ornitoloog ja looduskaitsja.

Kuna Toomi tegevus puudutas eelkõige Vilsandi linnustikku, on teda rahvasuus hakatud kutsuma Vilsandi linnukuningaks.

Artur Toom oli pärit Sagariste külast Pihtla vallas Saare maakonnas. Vilsandi tuletorni ülemaks sai toona 22-aastane Artur Toom 1906. aastal. Aktiivse linnukaitselise tegevuse raames rentis ta Kihelkonna pastoraadilt merelindude kaitseks Vaika saared, tegi saartel hooldustöid nii rendiperioodil kui ka pärast seda ning lõi lindudele soodsaid pesitsemistingimusi. Toom tegi aktiivset koostööd Kihelkonnale Rootsiküla mõisasse rajatud Riia Loodusuurijate Ühingu bioloogiajaamaga. 1921. aastal täiendas end Tartu Ülikoolis, õppides meteoroloogiat, ornitoloogiat ja ihtüoloogiat.

Artur Toom arreteeriti NKVD poolt 11. juunil 1941 Kuressaares. Surmaotsus. Suri eeluurimisel Ussollagi vangilaagris Solikamskis Venemaal.

Töö
 1906–1940 Vilsandi tuletorni ja päästejaama ülem ning meresidepunkti juhataja 
 1921 – oli üks Tartu Ülikooli Kuusnõmme bioloogiajaama asutajatest, taastati ka Vaika looduskaitseala 
 1922 või 1927 – rajas Vilsandile muuseumi 
 1924 – Vaika saared liideti Kuusnõmme bioloogiajaamaga la kuulutati looduskaitsereservaadiks, Artur Toom nimetati reservaadi ülevaatajaks 
 1930 – oli üks Saarte Looduskaitse Seltsi asutajaid 
 1940 – kevadel võttis Nõukogude Liit tuletorni üle ja sügisel lahkus Artur Toom Vilsandilt

Autasud
 1916 Georgi risti 4. järk
 1936 Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärk
 1940 Looduskaitsemärgi III järk

Viited 

Eesti ornitoloogid
Looduskaitsemärgi kavalerid
Eesti loomakaitsjad
Kaitseliidu Saaremaa maleva liikmed
Eesti tuletõrjujad
Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1884
Surnud 1942
Vilsandi inimesed
Eķengrāve

Eķengrāve  on küla Lätis Viesīte piirkonnas Viesīte vallas Viesītest kolme kilomeetri kaugusel.

Eķengrāves asub endise Eķengrāve mõisa (Eckengraf) keskus.

Läti külad
Viesīte piirkond
Eķengrāve mõis

Eķengrāve mõis (Eķengrāves muiža) on endine mõis Lätis Viesīte piirkonnas Viesīte vallas Eķengrāves. Saksa keeles Eckengraf või Eichengrabe.

Eķengrāve mõis rajati aastal 1477, mil Bernhard von der Borch rajas ümbruskonna maadest umbes 20 hektari suuruse maavalduse. Mõisa omanikeks olid Lafflerid, seejärel aastast 1565 Vietinghoffid ja aastast 1590 Grotthußid. Aastal 1622 kasutati mõisa kohta esimest korda nime Eichengrabe.

Aastal 1633 said mõisa omanikeks Zöge von Manteuffelid, 1698 aga Taubed. Omanike kiire vahetus jätkus aastal 1753 Wittenite ja aastal 1762 Howenitega. Aastal 1783 jõudis mõis taas Manteuffelite kätte tagasi, aga juba aastal 1798 läks see edasi Witte von Wittenheimidele. Nende valdusse jäi mõis kauemaks, vahetusid vaid rentnikud. Aastal 1861 ostis mõisa Heinrich Heinz, aga aastal 1872 Rechenbergid. Nende valdusse jäi mõis võõrandamiseni aastal 1920, tol ajal kuulus mõisa juurde juba 1333 hektarit maad. Rechenbergid rentisid mõisakompleksi Läti riigilt edasi aastani 1926, mil sinna asusid elama Lievenid.

Mõisa elumaja ja kõrvalhooned on kultuurimälestistena kaitse all.

Läti mõisad
Sēlija
Nereta kihelkond
Viesīte piirkond
Õpperada

Õpperada on jalutusrada või matkarada, mis on varustatud õppeotstarbelise teabematerjaliga. 

Õpperajad toetavad õuesõpet.

Loodusõpperadadel ei keskenduta vaatamisväärsustele, vaid ökoloogiliste koosluste seostele, looduskaitselisele mõtteviisile ja paiga kultuuriloole .

Juhised loodusrajal liikumiseks 
Võimaluse korral on tuleks kavandada loodusraja läbimist hoolikalt. Tänu sellele on võimalik säästa keskkonda ning olla kursis rada ümbritseva piirkonnaga. Soovitatav on järgida järgmisi näpunäiteid .

 Eelista olemasolevaid loodus- või matkaradu, et piirata liigset keskkonna koormamist.  
 Võimaluse korral kasuta liikumiseks ühistransporti või ühte autot mitme inimese transpordiks.  
 Võimaluse korral paki kaasavõetav toit korduskasutatavatesse karpidesse ja kottidesse, et vähendada tekkivaid jäätmeid.  
 Liigu looduses jälgi jätmata.  
 Korista enda prügi ja ära jäta seda metsa.  
 Pea kinni infotahvlitel olevatest piirangutest. 
 Kasuta elavat tuld mõistlikult – veendu tuleohutuses.

Näiteid loodusradadest Eestis

Nohipalu-Ilumetsa loodusrada 
Loodusraja pikkus on 8 km ja rada kulgeb Nohipalu Mustjärve kaldalt Valgejärve kaldani ning jõuab Ilumetsa meteoriidikraatrini. Ilumetsa kraater, mis avastati 1938. aastal, on tekkinud meteoriidilöögi tagajärjel. Kraatri juures asub infopaviljon, kust leiab teavet Eesti meteoriidikraatrite kohta.

Keila-Joa loodusrada 
Loodusrada, mille pikkus on 4 km, algab maanteesilla lähedalt autoparklast, mis asub jõe vasakul kaldal. Rajal on viis infostendi, mis annavad rajaläbijale informatsiooni loodusobjektide ning pargi ajaloo kohta ning tutvustab Keila-Juga. Rada viib läbi uusgooti stiilis mõisakompleksi, rippsildade, joaaluse kanjoni ja kallastel asuva pargi. Parki on mitu korda rekonstrueeritud ning viimati tehti seda pärast 1967. aasta augustitormi.

Rebastemäe loodusrada 
Rebastemäe õpperaja pikkus on 1,5 km ja rada asub Hiiumaal Kõpu maastikukaitsealal. Loodusrada saab alguse Kärdla-Kõpu maantee 61. kilomeetril asuvast trepist, mis viib Rebastemäele. Rajal tutvustatakse erinevaid metsatüüpe (näiteks palu- ja salumetsad) ning iidset luitemaastikku. Kõrgeimaks punktiks teekonnal on Kaplimäe, kus kasvavad kuslapuu, lodjapuu ja kukerpuu ning luitevalli jalamitel harilik näsiniin, mis on looduskaitsealune taim. Loodusrada on tähistatud puude külge kinnitatud sinister lintidega.

Vaata ka 
Heimtali õpperada
Hüpassaare õpperada
Ingatsi õpperada
Kabli looduse õpperada
Kopraraja õpperada
Kuuraniidu õpperada
Lemmjõe keelemetsa õpperada
Majakivi-Pikanõmme õpperada
Meiekose õpperada
Riisa õpperada
Saarjõe õpperada
Selli-Sillaotsa õpperada
Sopa allika õpperada
Vanapagana õpperada
Öördi õpperada

Viited
Egon Erwin Kisch

Egon Erwin Kisch (tegelik nimi Egon Kisch; 29. aprill 1885 Praha – 31. märts 1948 Praha) oli juudi rahvusest saksakeelne Austria ja Tšehhoslovakkia ajakirjanik ja kirjanik.

Egon Erwin Kisch oli pärit jõukast saksakeelsest sefardijuudi kaupmeheperekonnast. 1903. aastal alustas ta reaalkooli lõpetamise järel õpinguid Praha Tehnikaülikoolis, kuid ühe semestri järel jättis ta õpingud pooleli. Seejärel kuulas ta loenguid Praha Karl Ferdinandi Ülikoolis. 1904. aastal kutsuti ta aastasesse sõjaväeteenistusse Austria-Ungari armeesse. 

Ajakirjanduslikku tegevust alustas Kisch 1906. aastal. Ta tegi kaastööd Prahas ilmuvale saksakeelsetele ajalehtedele Bohemia ja Prager Tagblatt. 1913. aastal kirjutas Kisch uuriva ajakirjanikuna Alfred Redli enesetapust ja avalikustas, et Redl oli olnud Vene spioon.

1913. aasta juunis kolis Kisch Berliini, kus ta töötas ajalehe Berliner Tageblatt toimetuses. Juba 31. juulil 1914 mobiliseeriti ta Austria-Ungari armeesse. 1915. aasta märtsis sai ta rindel raskesti haavata. Haiglast vabanemise järel kuulutati ta sõjaväeteenistuseks kõlbmatuks ning ta töötas Ungaris tsensorina.

1917. aastal suunati Kisch Viini sõjaväe käsutusse ajakirjanduslikule tööle. Ta astus aga kontakti vasakpoolsetega. 1918. aasta novembris võttis ta osa Punakaardi loomisest ja töötas ajalehes Der Freie Arbeiter. 1919. aasta märtsis astus Kisch Austria Kommunistlikku Parteisse. 1919. aasta märtsist kuni juunini töötas ta Viini vasakpoolse ajalehe Der Neue Tag toimetuses. Kui olukord Austrias stabiliseerus, kuulutati Kisch soovimatuks isikuks ning ta pöördus Prahasse tagasi.

Aastatel 1921–1933 oli Kischi põhielukoht Berliin. Tema peamine sissetulekuallikas oli töö Brno ajalehe Lidové noviny Berliini korrespondendina, kuid tema artikleid ilmus ka paljudes teistes väljaannetes. Sel perioodil reisis Kisch palju ning avaldas reportaažiraamatuid, mis äratasid küllalt suurt tähelepanu. 1925. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 

1933. aasta märtsis saatsid natsionaalsotsialistlikud võimud Kischi Saksamaalt välja Tšehhoslovakkiasse. Aastatel 1934–1939 elas ta põhiliselt Pariisis ja Versailles's. Ta viibis reporterina ka kodusõja ajal Hispaanias. 1939. aasta septembris panid Prantsuse võimud Kischi koduaresti. 1939. aasta lõpus õnnestus tal siiski sõita Ameerika Ühendriikidesse. 1940. aasta lõpul asus Kisch elama Mehhikosse. 1946. aasta märtsis pöördus Kisch Prahasse tagasi.

Eesti keeles ilmus 1961. aastal Egon Erwin Kischi reportaaživalimik "Pöörane reporter".

Viited

Sündinud 1885
Surnud 1948
Austria ajakirjanikud
Austria kirjanikud
Tšehhoslovakkia inimesed