joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bijotai

Bijotai on küla Leedus Šilalė rajoonis, Bijotai valla halduskeskus. Küla asub Pela jõe kaldal. Bijotais on postkontor, põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Dionizas Poška muuseum, vana mõisakompleksi park ja Bardziai mõisa vesiveski.

Sealset mõisa mainiti esmakordselt XVI sajandil, see kuulus algselt Poška-Paškevičiauste suguvõsale. Küla on oma nime saanud selle esimese omaniku Beata Paškevičienė järgi. Sealses mõisas elas ka leedu kirjanik Dionizas Poška. Kuna ta oma isaga läbi ei saanud, jagunes sealne mõis toona Bijotai ja Bardziai mõisaks. Aastal 1812 avas ta oletatavalt tuhandeaastase tammepuu õõnsuses esimese ajaloomuuseumi Leedu aladel (tamme kõrgus oli 12,5 meetrit). Taolise konstruktsiooni nimetas ta Baublysiks. Lisaks suurimale on muuseumikompleksis veel kaks sama tüüpi ehitist. Aastal 1847 ostsid mõlemad mõisad Volmerid, kes lasid sealsed mõisakompleksid lammutada. Aastal 1819 avati külas kool. Nõukogude ajal oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Viited

Välislingid 
Küla portaalis vietoves.Lt

Leedu külad
Šilalė rajoon
Mažonai

Mažonai on küla Leedus Tauragė rajoonis, Mažonai valla halduskeskus. Küla asub Šunija ja Irtuona jõe kaldal. Mažonais on kultuurimaja ja raamatukogu, sealne kool on Tauragė keskkooli filiaal. Külas tegutsevad meierei ja kaks saekaatrit. Vaatamisväärsusteks on Dionizas Poška muuseum, vana mõisakompleksi park ja Bardziai mõisa vesiveski.

Mažonaid mainiti kirjalikes allikates esmakordselt aastal 1312. Aastal 1792 kuulus küla Urbanavičiauste suguvõsa valduses olevale Mažonai-Matiškiai mõisale, aastast 1816 kuulus see aga sama suguvõsa Sungailiškiai mõisale. Aastal 1863 konfiskeeriti mõis, kuna selle omanikku peeti Novembriülestõusu toetajaks, mõisa valdused jagati aga nende ümbruskonna mõisnike vahel, kes jäid tsaarivõimudele lojaalseks. Aastail 1915–1918 läbis küla kitsarööpmeline raudtee, mida kasutati turba ja puidu vedamiseks. Aastal 1920 raudtee demonteeriti ja kasutati selle materjale Tauragė ümbruskonna laiarööpmeliste raudteede parandamiseks. Aastal 1924 ehitati küla kalmistule neitsi Maarjale pühendatud kabel. Küla läbiv kahe paisjärvega magistraalkraav jagab selle kaheks osaks, mõlemad pooled olid nõukogude ajal kolhooside keskasulateks.

Pilte

Viited

Välislingid 

Küla portaalis vietoves.Lt

Leedu külad
Tauragė rajoon
Vladimir Zemljanikin

Vladimir Zemljanikin (27. oktoober 1933 Moskva – 27. oktoober 2016 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja.

Zemljanikin õppis Štšukini-nimelises teatriinstituudis, mille lõpetas 1956. aastal.

Aastani 1959 töötas Riiklikus Filminäitlejate teatris, seejärel Moskva teatris Sovremennik.

Oma filmidebüüdi tegi 1954. aastal Tatjana Lukaševitši filmis "Küpsustunnistus" ("Аттестат зрелости").

Tunnustus
1994 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik

Välislingid 

Vene teatrinäitlejad
Vene filminäitlejad
Sündinud 1933
Surnud 2016
Saksi-Römhild

Saksi-Römhild (saksa: Sachsen-Römhild) oli Ernestiinide hertsogkond Tüüringi metsa lõunajalamil. See eksisteeris vaid 30 aastat, 1680 kuni 1710.

Ajalugu 

Pärast Saksi-Gotha hertsogi Ernst Vaga surma 26. märtsil 1675 Gothas jaotati vürstiriik 24. veebruaril 1680 tema seitsme elusoleva poja vahel. Saksi-Römhildi maad läksid neljandale pojale, kellest sai Saksi-Römhildi hertsog Heinrich (1650–1710). Uude vürstiriiki kuulusid Römhildi, Königsbergi (mis kaotati aastal 1683 Saksi-Hildburghausenile) ja Themari kreisid, Behrungeni viinamägi, Milzi kloostrimõis ja mõned Mespelbrunni Echteri perekonna maad, mis kaotati aastal 1665 Saksimaale. Kuid hertsog Heinrich ei saanud kunagi täielikku suveräänsust oma uutes valdustes. Tegelik valitsemine jäi kõrgemale võimule Gothas – niinimetatud "Nexus Gothanus" – kuna see oli Heinrichi vanima venna residents, kes valitses kui Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog Friedrich I.

Pärast lastetu Heinrichi surma aastal 1710 jagati tema valdused nelja hertsogkonna vahel – Saksi-Gotha-Altenburg, Saksi-Coburg-Saalfeld, Saksi-Meiningen ja Saksi-Hildburghausen. Saksi-Gotha-Altenburg võttis 7/12 Themari kreisist. Saksi-Coburg-Saalfeld sai 5/12 Themari kreisist ja 1/3 Römhildi kreisist. 2/3 Römhildi kreisist läks Saksi-Meiningenile. Saksi-Hildburghausen sai ülejäänu – Behrungeni viinamäe, Milzi mõisa ja Echteri valdused.

Ernestiinide hertsogkondade ümberkorraldamisega aastal 1826 koondati kõik endise Saksi-Römhildi hertsogkonna territooriumid vaid ühte – Saksi-Melningeni hertsogkonda.

Saksi-Römhildi hertsog 

 1680–1710 : Heinrich (1650–1710)
Bronis Ropė

Bronis Ropė (sündinud 14. aprillil 1955 Degutėliais) on Leedu poliitik. Ta kuulub Leedu Talunike ja Roheliste Liitu. Aastast 2014 on ta Euroopa Parlamendi liige, ta kuulub fraktsiooni Rohelised/Euroopa Vabaliit.

Ta sündis aastal 1955 Degutėliais, praeguse haldusjaotuse järgi Ignalina rajoonis. Ta lõpetas aastal 1970 Dūkštase keskkoolis 8 klassi ja jätkas seejärel õpinguid Vilniuse Elektromehaanika Tehnikumis, mille lõpetas aastal 1974 automaatika ja telemehaanika erialal. Aastal 1979 lõpetas ta Kaunase Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna masinaehitusinsenerina.

Aastal 1979 töötas ta Vilniuse aparaaditehases tootmistehnoloogiainsenerina. Aastatel 1980–1985 töötas ta Dūkštase aparaaditehases tehnoloogiainsenerina, 1985–1990 samas peainsenerina.

Aastal 1990 oli ta Ignalina rajooni esimehe asetäitja majandus- ja finantsküsimustes. Aastatel 1992–1995 oli ta Ignalina rajooni esimees. Aastatel 1995–2014 oli ta Ignalina rajooni volikogu liige, seejuures 1995–1997 oli ta Ignalina rajoonivolikogu esimees. Aastatel 1997–2014 oli ta Ignalina linnapea.

Ta oli aastast 2005 Leedu Maarahva Erakonna liige, aastast 2012 muutus erakond reorganiseerimise tulemusena Leedu Talunike ja Roheliste Liiduks.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe poja isa.

Välislingid 
 Bronis Ropė CV Euroopa Parlamendi kodulehel

Leedu poliitikud
Insenerid
Leedust valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Sündinud 1955
Erik-Arne Uustalu

Erik-Arne Uustalu (ka Arne Uustalu; 18. juuni 1936 – 20. märts 2018) oli eesti metallikunstnik ja disainer.

1955. aastal lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli. 1961. aastal lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi kiitusega.

1965. aastal disainis ta radioola Estonia-4, mida tootis Punane RET.

Tema 1968. aastal loodud söövitustehnikas alumiiniumpannoo "Noored" on kultuurimälestisena võetud kaitse alla.

Tunnustus
1984 – Eesti NSV teeneline kunstnik
2004 – Tallinna Reaalkooli Vilistlase teenetemärk

Viited

Välislingid
Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum. Arne Uustalu metallehistöö. 1986

Eesti metallikunstnikud
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1936
Surnud 2018
Albert Peters

Albert Peters VR II/3 (11. veebruar 1893 Viruvere, Vana-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 20. märts 1919 Taheva raudteejaama juures, Võrumaa) oli Venemaa keisririigi ja Eesti sõjaväelane (alamkapten), kitsarööpmeliste soomusrongide esimene ülem Vabadussõjas (jaanuarist märtsini 1919).

Elulugu
Albert Peters sündis 11. veebruaril 1893 Viljandimaal Vana-Põltsamaa vallas Viruvere küla Uuetalu talu pidaja peres. 

Õppis Vana-Põltsamaa vallakoolis, Pilistvere kihelkonnakoolis ja Paide linnakoolis ning Tartu Põllumeeste Seltsi põllu- ja karjakasvatuskursustel. Sooritas Pärnus apteekriõpilase eksami.

Esimeses maailmasõjas
 
Mobiliseeriti ja oli Esimese maailmasõja ajal 1914. aasta novembrist alates 172. tagavarapolgus. 1915. aasta maist Oranienbaumi lipnikekoolis, mille lõpetas 1915. aasta juulis. Oli seejärel nooremohvitser ja rooduülem 10. Novoingermanlandi jalaväepolgus. Võttis osa lahingutest Austria-Ungari vägede vastu, kus sai kolm korda haavata. 

Oli 1918. aasta veebruarist aprillini Haapsalus paiknenud 1. Eesti polgu 8. roodu ülem. 

Ülendati 1917. aasta septembrist alamleitnandiks ja 1918. aasta aprillist leitnandiks ja alamkapteniks.

Eesti Vabadussõjas
Oli Vabadussõjas alates 20. novembrist 1918 läbikäijate komando ülem. Määrati seejärel 15. jaanuaril 1919 kitsarööpmeliste soomusrongide ülemaks – ja oli samaaegselt veebruarist 1919 kuni surmani ühtlasi ka Soomusrongide divisjoni ülema (kapten Anton Irve) abi.

Osales lahingutes Lõuna-Eestis ja Lätimaal. Langes lahingut juhtides 20. märtsil 1919 Võrumaal, Taheva raudteejaama juures.  Pärast alamkapten Petersi langemist 20. märtsil 1919 määrati kitsarööpmeliste soomusrongide uueks üldjuhiks kapten Arved Engmaa. Albert Peters on maetud Pilistvere kalmistule, suguvõsa matuseplatsile.

Vabadussõjas langes vaid üks kapten Petersist kõrgemal ametikohal olev ohvitser – tema vahetu ülem kapten Anton Irv.

Autasud
Sai Vabadussõjas üles näidatud vapruse eest 1920. aastal postuumselt autasuks VR II/3. Ja Viljandimaal, Uue-Põltsamaa valda Alberti talu, mis anti üle ta isale.

Kirjandus
 Teenistusleht, ERA 495/7/4067
 Paul Villemi, "Soomusrongide diviis Vabadussõjas" // Sõdur 1928, nr. 48/49, lk 1322-1326.
 "Eesti Vabadusristi kavalerid", Tallinn 1935, lk 246. 
 Hannes Walter, Tiina Tojak, "Nad andsid kõik. Vabadussõjas langenud ohvitserid" Tallinn, 2000, lk 159.
 Jaak Pihlak, Mati Strauss, Ain Krillo, "Eesti Vabaduse Risti kavalerid". Viljandi: Vabadussõja Ajaloo Selts: Viljandi Muuseum 2016, lk. 557-558.

Välislingid
Ohvitseride andmekogu
Võidukad soomusronglased taastasid eestlaste eneseusu (Postimees 2008)

Eesti soomusronglased
1. Jalaväerügemendi koosseis
1. Eesti jalaväediviisi koosseis
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Vabadussõjas langenud
Vabadussõja-aegsed sõjaväeosade ülemad
Pilistvere kalmistule maetud
Sündinud 1893
Surnud 1919
42 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 42 sõidab Väike-Õismäe ja Kaubamaja vahel.

Liin on käigus kõigil päevil. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS.

Peatused

Väike-Õismäe – Kaubamaja 
Väike-Õismäe parkla – Väike-Õismäe – Kullerkupu – Nurmenuku – Karikakra – Sinilille  – Haabersti – Zoo – Looga – Mustjõe – Humala – Pirni – Hipodroom – Mooni – Taksopark – Koidu – Tõnismägi – Vabaduse väljak – Estonia  – Kaubamaja.

Kaubamaja – Väike-Õismäe 
Kaubamaja – Estonia – Vabaduse väljak – Tõnismägi – Koidu – Taksopark – Hipodroom – Pirni – Humala – Mustjõe – Looga – Zoo – Haabersti – Päevalille – Sinilille –  Päevalille - Karikakra – Nurmenuku – Kullerkupu – Väike-Õismäe – Väike-Õismäe parkla.

Enne seda bussiliini sõitis samal marsruudil 6. trolliliin.

Tallinna bussiliinid
Eesti Heategev Selts Helsingis

Eesti Heategev Selts Helsingis oli 1903. aastal Soomes Helsingis asutatud Helsingi eesti kogukonna heategevusselts. Selts tegutses aastani 1918. 

Seltsi põhikiri võeti vastu ja kinnitati 9. veebruaril 1903. Esimene üld- ehk peakoosolek toimus
vkj 26. aprillil/ukj 9. mail Helsingis. 

Seltsil oli oma raamatukogu. 

Seltsi kuulusid teiste seas Gustav Suits, Hella Murrik (Wuolijoki), Johannes Aavik, Johan Pitka.

Vaata ka
Eesti Hariduse Selts Helsingis

Viited

Välislingid

Eesti organisatsioonid
Eesti-Soome suhted
16 (Tallinna bussiliin)

16 on Tallinna bussiliin, mis sõidab Väike-Õismäe ja Tallinn-Väikese vahel.

Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS.

Ajalugu

Peatused 

Väike-Õismäe – Tallinn-Väike

Väike-Õismäe parkla – Väike-Õismäe – Rukkilille – Meelespea – Sinilille – Karikakra – Meistri – Kadaka Selver – Joostimägi – Laki – Aiandi – Löwenruh – Marja – Välja – Hipodroom – Mooni – Taksopark – Koidu – Vabaduse väljak – Estonia – Keskhaigla – Liivalaia – Veerenni – Õilme – Varre – Veskiposti – Viadukti – Veduri – Tallinn-Väike.

Tallinn-Väike – Väike-Õismäe

Tallinn-Väike – Auru – Luite – Viadukti – Veskiposti – Varre – Õilme – Veerenni – Liivalaia – Hotell Olümpia – Estonia – Vabaduse väljak – Tõnismägi – Koidu – Taksopark – Hipodroom – Välja – Marja – Löwenruh – Aiandi – Laki – Joostimägi – Kadaka Selver – Autobussikoondis – Meistri – Karikakra – Sinilille – Meelespea – Rukkilille – Väike-Õismäe – Väike-Õismäe parkla.

Tallinna bussiliinid
43 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 43 sõidab Väike-Õismäe ja Balti jaama vahel.

Liin on käigus kõigil päevil. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS.

Peatused

Väike-Õismäe – Balti jaam 
Väike-Õismäe parkla – Väike-Õismäe – Kullerkupu – Nurmenuku – Karikakra – Sinilille – Haabersti – Zoo – Looga – Mustjõe – Humala – Pirni – Lille – Ristiku – Tehnika – Toompark – Balti jaam.

Balti jaam – Väike-Õismäe 
Balti jaam – Kelmiküla – Ristiku – Lille – Hipodroom – Pirni – Humala – Mustjõe – Looga – Zoo – Haabersti – Päevalille – Sinilille – Karikakra – Nurmenuku – Kullerkupu – Väike-Õismäe – Väike-Õismäe parkla.
 
Enne seda bussiliini teenindas sama marsruuti 7. trolliliin.

Tallinna bussiliinid
Willa Holland

Willa Johanna Chance Holland (sündinud 18. juunil 1991 Los Angeleses) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja fotomodell.

Willa Hollandi isa on filmioperaator Keith Holland ja ema filminäitleja Darnell De Palma. Hiljem vanemad lahutasid ja Willa Hollandi kasuisa oli filmilavastaja Brian de Palma. Fotomodellina tegutsemist alustas ta juba 1998. aastal 7-aastasena. Esimese filmirolli mängis ta 2001. aastal. Laiemalt tuntuks sai ta 2006–2007. aastal seoses osatäitmisega telesarjas "O.C.".

Viited

Välislingid

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Ameerika Ühendriikide modellid
Sündinud 1991
41 (Tallinna bussiliin)

Tallinna 41 Bussiliin sõidab marsruudil Balti jaam - Landi. 

Liini teenindas kuni 31.10.2017 MRP Linna Liinid. Alates 01.11.2017 läks liin Tallinna Linnatranspordi aktsiaseltsi kätte.

Peatuste loend

Balti jaam > Landi
Balti jaam, 6. peatus
Linnahall
Mere puiestee
Viru
Vabaduse väljak
Tõnismägi
Hotell Tallinn
Kelmiküla
Ristiku
Lille
Hipodroom
Pirni
Humala
Mustjõe
Looga
Zoo
Haabersti
Haabersti ring
Sõba
Pikaliiva
Tuleraua
Alemaa
Vismeistri
Tõnu
Kakumäe tee
Räime
Landi

Landi > Balti jaam
Landi
Räime
Kakumäe tee
Lesta
Merirahu
Paljandi
Õismäe raba
Hälli
Rocca al Mare
Rocca al Mare kool
Mõisa
Zoo
Looga
Mustjõe
Humala
Pirni
Lille
Ristiku
Tehnika
Hotell Tallinn
A. Adamsoni
Vabaduse väljak
Tõnismägi
Toompark
Balti jaam (Toompuiestee)
Balti jaam (Rannamäe tee)

Vaata ka
Tallinna ühistranspordiliinid
41B
21
21A
21B

Välislingid
41. bussiliini sõiduplaan Tallinna linna veebilehel

Tallinna bussiliinid
68 (Tallinna bussiliin)

68 on Tallinna bussiliin, mis sõidab marsruudil Estonia – Priisle.

Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS.

Peatused 
Estonia – Priisle

Estonia – Kivisilla – Gonsiori – Laulupeo – Vesivärava – Kumu – Paesilla – Kotka kauplus – Laagna – Taevakivi – Mustakivi – K. Kärberi – Reinu – Priisle.

Priisle – Estonia

Priisle – Reinu – K. Kärberi – Mustakivi – Taevakivi – Sabatähe – Laagna – Kotka kauplus – Paesilla – Mehaanikakool – Kumu – Vesivärava – Laulupeo – Gonsiori – Kivisilla – Estonia.

Tallinna bussiliinid
Antonov An-12

Antonov An-12 (NATO koodnimega Cub) oli Nõukogude Liidus Antonovi konstrueerimisbüroos loodud nelja turbopropellermootoriga sõjaväe transpordilennuk, mida aastatel 1959–1973 ehitati kokku 1248. An-12 esmalend toimus 16. detsembril 1957.

AN-12 konstruktsioon
An-12 on täis-metallkonstuktsiooniga vabaltkandva ülatiivaga. Lennuki kere tagumine osa lõpeb rambiga, sõjaväeveeremite peale/mahalaadimise lihtsustamiseks. Lastiruumi (kõrgus 2,6 m, laius 3,5 m) põrand on tugevdatud teras-titaankonstruktsiooniga. An-12 hinnati vastupidavuse ja tugevuse pärast paljudel kasutusaladel.

Relvastus: lennuki ahtris, kohe kõrge kiilu taga, asub kaheraudne (2 × 23 mm) automaatkahur 225 laskemoonaühikuga.

Meeskond: 6 lennuväelast, lastiruum oli arvestatud kuni 100 langevarjurile.

Nõukogude-Afganistani sõjas kasutati lennukit AN-12 lahingute sidepidamis-elektroonilisel juhtimisel, mistõttu tulistati hulk sellise varustusega lennukeid alla.

Tehnilised andmed
Tühikaal: 28 tonni
Suurim lennukaal: 61 tonni
Kasulik last: 20 tonni
Ökonoomne kiirus: 550 km/h
Suurim kiirus: 780 km/h
Mootorid: 4 × 2942 kW (4000 hp), Ivtšenko AI-20M
Propellerid: muutuvsammuga, neljalabalised, metall
Kütusepaagid mahutasid 18 000 liitrit petrooleumi

Transpordilennukid
Nõukogude Liidu lennukid
Antonov
Andries Nieman

Andries Christiaan Nieman (perekonnanimi ka Niemann; 11. september 1927) oli Lõuna-Aafrika poksija.

Nieman sai raskekaalus (üle 81 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Edward Sandersile (USA).

Elukutselisena
Nieman poksis novembrist 1952 kuni novembrini 1956 elukutselisena. Ta osales kokku 10 kohtumisel, millest võitis 8 (neist 6 nokaudiga) ja kaotas 2 (need mõlemad nokaudiga) kohtumist.

Viited

Välislingid
 
Andries (Dries) Niemann lehel BoxRec. Inglise keeles

Lõuna-Aafrika poksijad
Sündinud 1927
Kurt Schumacher

Kurt Ernst Carl Schumacher (ametlikult Curt Ernst Carl Schumacher; 13. oktoober 1895 Culm, Ida-Preisimaa (tänapäeval Chełmno, Poola) – 20. august 1952 Bonn) oli Saksa poliitik.

Kurt Schumacher oli pärit kaupmehe perekonnast. Pärast Esimese maailmasõja puhkemist astus ta vabatahtlikuna Saksa sõjaväkke. 2. detsembril 1914 sai ta Idarindel raskelt haavata, mille tagajärjel oldi sunnitud ta parem käsi amputeerima. 1915–1919 õppis ta õigusteadust ja majandust Halle-Wittenbergi Martin Lutheri Ülikoolis, Leipzigi Ülikoolis ja Berliini Ülikoolis. Ülikooli lõpetas ta riigieksamitega 1919. aastal ja asus tööle Tööministeeriumisse. Doktorikraadi õigusteaduste alal sai ta 1926. aastal Münsteri ülikoolis. 1918. aasta jaanuaris astus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Aastatel 1920–1930 oli Schumacher Stuttgardis ilmuva ajalehe Schwäbische Tagwacht toimetaja. Alates 1925. aastast oli ta organisatsiooni Reichsbanner Schwarz-Rot-Gold Stuttgardi piirkonna juhataja. 1930. aastal sai ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei Stuttgardi piirkonna juhatajaks. 1930. aasta septembris valiti ta Saksamaa Riigipäeva liikmeks. Alates 1932. aastast oli ta Riigipäeva sotsiaaldemokraatide fraktsiooni juhatuse liige.

Kurt Schumacher kuulus natsionaalsotsialistide veendunud vastaste hulka. 23. veebruaril 1932 ründas Joseph Goebbels Riigipäeval esinedes sotsiaaldemokraate, nimetades neid "desertööride parteiks". Seepeale pidas Kurt Schumacher natsionaalsotsialistide ja Goebbelsi vastu teravas toonis kõne. Muuhulgas heitis ta Goebbelsile ette, et too ei ole päevagi rindel olnud. 6. juulil 1933 arreteeriti Schumacher Berliinis. Teda hoiti kinni mitmetes koonduslaagrites, nagu KZ Heuberg, KZ Oberer Kuhberg, 
KZ Dachau ja KZ Flossenbürg.

Schumacher vabastati 16. märtsil 1943. 1944. aasta 24. augustist kuni 20. septembrini oli ta uuesti vahistatud.

Teise maailmasõja järel osales ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei taasülesehitamisel. 10. maist 1946 kuni surmani 20. augustil 1952 oli Kurt Schumacher Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees. 1949–1952 oli ta Saksamaa Liidupäeva sotsiaaldemokraatliku fraktsiooni esimees.

Viited

Saksamaa poliitikud
Sündinud 1895
Surnud 1952
Skirsnemunė

Skirsnemunė on küla (endine linn ja alev) Leedus Jurbarkase rajoonis, Skirsnemunė valla halduskeskus. Külas on postkontor, põhikool, seltsimaja ja raamatukogu. Külas kaevandatakse kriiti ja merglit.

Vaatamisväärsusteks on Bisenė linnuse ase, aastal 1849 ehitatud luteri kirik ja katoliku kirik aastast 1903. Külast on pärit leedu luuletaja ja esseist Jurgis Baltrušaitis, samuti ka Gelgaudaste suguvõsa.

Ajalugu 

Skirsnemunė kohal asus muistne Skirsnemunė linnamägi, millele ristisõdijad aastal 1312 Karl von Trieri juhtimisel Christmemeli linnuse (Christi Memela, Kyrsmemel, Kirsmomela) rajasid (selle asukohta on oletatud ka Nemunase lõunakaldal ja Panemunė lossi juures. Sellest ülevalpool asus teine, Bisenė (Bisena, Bisin) muinaslinnus, mis oli esimene leedulaste linnus, mis ristisõdijate teele jäi. See põles maha aastal 1283 ja 1316 põletasid selle maha ristisõdijad. Aastal 1315 ründasid leedulased Vytenise juhtimisel edutult Christmemelit. Aastal 1324 ründasid leedulased taas Christmemelit, ent ka seekord polnud neil edu. 1328 jätsid ristisõdijad Christmemeli maha, kuna "vappuv maa"" hüvitas linnuse müürid.

Aastal 1431 sõlmisid Saksa ordut esindav Paul von Rusdorff ja Švitrigaila Skirsnemunės rahulepingu, millega Leedu loovtas ordule Palanga ümbruskonna. XV sajandil on mainitud sealset mõisa. XVI sajandil oli Skirsnemunė kujunenud aleviks. Aastal 1523 oli seal juba ka kirik. Aastal 1549 sai alevist Barbara Radziwiłłówna valdus. 

Aastal 1792 sai Skirsnemunė linnaõigused, ent Poola jagamise järel kaotas ta need. Vene ajal kandis alev vene keeles nime Скирстымоне. psl. Nõukogude ajal oli Skirsnemunė kohaliku kolhoosi keskasulaks, aleviks jäi see aastani 1970.

Pilte

Viited

Välislingid 

Külakogukonna kodulehekülg
Infot küla kohta
Küla portaalis vietoves.Lt

Leedu külad
Jurbarkase rajoon
Räbu

Räbu ehk šlakk on metallisulatuses vedelmetalli pinnale tekkiv kergsulav mineraalse sulami kiht, mis tahkudes muutub kivi- või klaasitaoliseks aineks.

Viited

Metallitöötlemine
Soome rahvusmuuseum

Soome Rahvusmuuseum (soome keeles Kansallismuseo, rootsi keeles Nationalmuseum) on Soomes Helsingis aadressil Mannerheimintie 34 asuv rahvusmuuseum.

Muuseum avati 1893.

Muuseumi hoone projekteerisid Herman Gesellius, Armas Lindgren ja Eliel Saarinen.

Muuseumis on kuus temaatilist näituse üksust:
Soome esiajalugu (arheoloogia ekspositsioonid)
valdade periood (soome keeles valtakunta) (1200-1800)
Maa ja rahvas: soome rahvakultuur 1700-1800
20. sajand
Aardeleiud ja muud ajaloolised väärisesemed (sh mündid, medalid, hõbe- ja pronksasjad)
interaktiivne töötuba VINTTI

Välislingid
Muuseumi koduleht

Soome muuseumid
Helsingi vaatamisväärsused
Igor Dodon

Igor Dodon (sündinud 18. veebruaril 1975 Sadovas) on Moldova poliitik, kes oli 23. detsembrist 2016 kuni 24. detsembrini 2020 Moldova president.

Ta on Moldova Vabariigi Sotsialistide Partei esimees. Ta oli aastatel 2006–2009 Moldova majandus- ja kaubandusminister, lisaks oli ta aastatel 2008–2009 Moldova asepeaminister.

Ta sündis aastal 1975 Sadovas Călărași rajoonis. Ta lõpetas aastal 1997 Moldova Riikliku Põllumajandusülikooli majandusteaduskonna.

Ta oli 18. maist 2005 kuni 18. septembrini 2006  Moldova majandus- ja kaubandusministri asetäitja. 18. septembrist 2006 kuni 14. septembrini 2009 oli ta Moldova majandus- ja kaubandusminister, lisaks oli ta 31. märtsist 2008 kuni 14. septembrini 2009 Moldova asepeaminister.

Ta oli aastani 2011 Moldova Vabariigi Kommunistliku Partei liige. 2010. aasta Moldova parlamendivalimistel kandideeris ta Moldova parlamendi ridadesse Moldova Vabariigi Kommunistliku Partei nimekirjas. 4. novembril 2011 hülgas ta (koos Zinaida Greceanîi ja Veronica Abramciucega) Moldova Vabariigi Kommunistliku Partei. 23. novembrist 2011 oli ta Moldova Vabariigi Sotsialistide Partei liige, 18. detsembril 2011 valiti ta Moldova Vabariigi Sotsialistide Partei esimeheks.

Novembris 2020 toimunud presidendivalimistel kaotas ta teises voorus Maia Sandule. Sandu sai 57,7% ja Dodon 42,3% antud häältest.

Isiklikku 
Igor Dodon on abielus ja kolme poja isa.

Viited 

Moldova presidendid
Sündinud 1975
Naftareostus Läänemeres

Naftareostus muutus Läänemeres tõsiseks probleemiks 1970. aastate alguses, kui hakati tähendama merre kogunenud saasteainete silmnähtavat mõju merekeskkonnale. Näiteks hakati leidma juhtumeid, kus linnud tallasid pesades katki oma munad, sest reostunud toit oli munakoore hapraks muutnud, ning leiti, et osa viigerhüljestest oli keskkonnamürkide organismi akumuleerumise tõttu poegimisvõimetu.

Läänemere kaitse on olnud aktuaalne alates 20. sajandi algusest ning kasvanud majandustegevuse ja sellest põhjustatud surve tõttu merekeskkonnale pööratakse sellele järjest enam tähelepanu. Iga aastaga kasvab ka suurreostuse esinemise tõenäosus, kuna naftavedude kogumaht on aastate jooksul mitmekordistunud. Tänapäeval veetakse Läänemere kaudu umbes 160 miljonit tonni naftat aastas.

Võrreldes Läänemerd mõne teise merega, on naftakatastroofi tagajärjed sellel looduse seisukohalt palju raskemad. Seda põhjustab Läänemere madal soolsus, akvatooriumi väike mahutavus, põhjapoolne asend ja vähene veevahetumine. Kuna tegemist on väikese suletud merealaga, kiirendab see merre sattunud nafta kandumist rannikualadele. Põhjapoolne külmem kliima ja hapnikuvaene keskkond aeglustavad omakorda nafta biotervendust. Samuti raskendab naftakatastroofi likvideerimist talvine jääkate. Kuna Soome lahe puhul on tegemist eriti madala, riimveelise ja liigendatud rannajoonega veekoguga, on see naftareostusele veel eriti tundlik. 

Eestis teostab piirivalve mereseiret lennuvaatlustega tuvastamaks võimaliku reostust. Lisaks kasutatakse kaasaegset radarsüsteemi, mis võimaldab jälgida mereliiklust ja seal toimuvat. Radarite abil pole küll praegu võimalik tuvastada reostust, kuid reostuse avastamisel on võimalik kontrollida, kes sellel perioodil sellest piirkonnast läbi on liikunud. Tänapäeval teostatakse järelevalvet kahel korral nädalas lennuseiret tehes.

2015. aastal avastati õhuseire käigus terve Läänemere ulatuses merepinnalt 200 leket, millest 82 puhul leidis kinnitust, et tegemist on õlilekkega. Nendest 80 olid väiksemad kui 1 m3 ning kahel juhul vastavalt 8,2 m3 ja 7,4 m3. Samas oli tegemist läbi aegade kõige väiksema avastatud õlilekete arvu ja kogusega.

Viited 

Keskkonnareostus
Läänemeri
Ahti-Veikko Pietarinen

Ahti-Veikko J. Pietarinen (sündinud 4. novembril 1971) on soome semiootik, kes töötab Tallinnas.

Ta kaitses doktorikraadi 2002. aastal Helsingi Ülikoolis. 
Ta on töötanud semiootikaprofessorina Helsingi Ülikoolis (2009–2014). Aastail 2014–2015 töötas ta Hiinas Xiameni Ülikoolis. Ta on alates 2011. aastast  Tallinna Tehnikaülikooli professor.

Ta on põhjalikult tegelenud Charles Peirce'i pärandi uurimisega.

Teoseid
Tema toimetatud on ajakirja Sign Systems Studies erinumber – kd. 43(2/3), 2015 – Charles Peirce'ist.

Viited

Välislingid
 

Eesti semiootikud
Soome semiootikud
Sündinud 1971
Tekla Koha

Tekla Koha (1938. aastani Thekla Koch, 1940. aastatel Tekla Juhvelt, 1948. aastast Tekla Rajala; 25. veebruar 1910 Valga (teistel andmetel Novgorod) – 20. märts 1977 Tallinn) oli eesti pianist.

Ta lõpetas 1933. aastal Tallinna Konservatooriumi Peeter Ramuli ja Theodor Lemba klaveriklassi. Aastatel 1933–1941 ja 1944–1945 oli ta Riigi Ringhäälingu kontsertmeister. Teise maailmasõja ajal kuulus Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite koosseisu. 1945. aastast oli Estonia teatri kontsertmeister.

Tunnustus
 1946 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
 1957 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
1948. aastast oli ta abielus näitleja ja teatritegelase Lembit Rajalaga (1914–1956).

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Viited

Välislingid
 Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Pianist Tekla Koha (Rajala), 1960
 Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Pianist Eesti NSV teeneline kunstnik Tekla Koha saadab klaveril RAT "Estonia" soliste Olga Lundi, Paula Padrikut, Elsa Maasikut ja Tiit Kuusikut (1960)
 Eesti Muuseumide Veebivärav. Valga muuseumi fotokogu. Tekla Koha ja Lembit Rajala tütar Tiiuga
 ERR arhiiv. Kontsertmeister. Saade Tekla Koha 70. sünniaastapäevaks (1980)
 ERR arhiiv. Muusikaline tund: Klaveril saatis Tekla Koha (1985)
 Eesti Kunstimuuseumi maalikogu. Felix Randel. Tekla Koha portree (1941)

Eesti pianistid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1910
Surnud 1977
Frederik VIII

Frederik VIII (3. juuni 1843 – 14. mai 1912) oli Taani kuningas 1906–1912. Ta pärines Oldenburgi dünastia Glücksburgi harust (Schleswig-Holstein-Sondenburg-Glücksburg) ja oli kuningas Christian IX poeg. Enne 62-aastasena kuningaks saamist oli ta 43 aastat kroonprints.

1869 abiellus ta Norra-Rootsi printsessi Louisega, kellega tal oli 8 järglast: Christian, Carl, Harald, Gustav, Louise, Ingeborg, Thyra ja Dagmar. 

Taani monarhid
Oldenburgid
Dannebrogi suurkomandörid
Sündinud 1843
Surnud 1912
Rimantė Šalaševičiūtė

Rimantė Šalaševičiūtė (sündinud 10. veebruaril 1954 Varniais) on Leedu poliitik ja jurist. Ta oli aastatel 2014–2016 Leedu tervishoiuminister.

Ta lõpetas aastal 1971 Varniais keskkooli ja aastal 1976 Vilniuse Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.

Ta töötas aastatel 1976–1979 Vilniuse Ehitusinseneride Instituudis juristi ning töö- ja majandusõiguse õppejõuna. Aastatel 1990–1995 töötas ta Vilniuse linnavalitsuses. Aastatel 1995–2003 oli ta Leedu Seimi ombudsmani nõunik, aastatel 2003–2005 oli ta Leedu Seimi ombudsman. Ta oli aastatel 2012–2016 Seimi liige, 17. juulist 2014 kuni 17. veebruarini 2016 oli ta Leedu tervishoiuminister.

Ta oli aastatel 1986–1990 Leedu Kommunistliku Partei liige, aastatel 1990–2001 oli ta Leedu Demokraatliku Tööpartei liige, aastast 2001 on ta Leedu Sotsiaaldemokraatliku Partei liige.

Leedu poliitikud
Sündinud 1955
Tallinna Majaomanikkude Selts

Tallinna Majaomanikkude Selts (vene keeles Ревельское (Таллинское) общество домовладельцев) oli 1907–1940 Tallinnas tegutsenud selts, mis kaitses Tallinna majaomanike huvisid.

Seltsi põhikiri kinnitati 10. märtsil 1907. Seltsi esimene esimees oli Jaan Poska.

Seltsi liikmetel aidati soodsamalt hankida ehitusmaterjali ja küttepuid, samuti aitas selts tegelda liikmete olmeprügi küsimustega.

Aastast 1923 ilmus nädalaleht Majaomanik, mis oli seltsi häälekandja.

1924 asutati Tallinna Majaomanike Pank.

Vaata ka
Tallinna Majaomanikkude Pank
Eesti Majaomanikkude Selts
Majaomanikkude Koda

Viited

Kirjandus 
 Tallinna Majaomanikkude Selts 30 aastane : 1907–1937 Tallinna Majaomanikkude Selts, 1937

Välislingid


Eesti seltsid
20. sajand Tallinnas
Konrad Gerretz

Konrad Gerretz (näitlejanimi Jüri Koger; 5. veebruar 1907 Riia – 23. veebruar 1969 Tallinn) oli eesti näitleja.

Aastatel 1935–1941 ja 1944–1945 oli ta Estonia teatri näitleja. Aastatel 1942–1944 kuulus ta Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite koosseisu. Aastatel 1946–1948 oli ta Tallinnas Punalipulise Balti Mere Laevastiku teatri näitleja, aastatel 1949–1954 mängis Eesti NSV Riiklikus Vene Draamateatris.

Tunnustus
1950 Nõukogude Eesti preemia
1951 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
Tema abikaasa oli Olga Lund, Jüri Gerretz on nende poeg.

Konrad Gerretz on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Viited

Eesti näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1907
Surnud 1969
Rein Olspert

Rein Olspert (1. mai 1935 – 10. juuli 1985 Tallinn) oli eesti fagotimängija ja muusikapedagoog.

1953. aastal lõpetas ta Tallinna 1. Keskkooli.

Ta lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi Sergei Prohhorovi fagotiklassi.

Aastatel 1960–1985 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi fagotiklassi õppejõud. Paralleelselt töötas Tallinna Muusikakeskkooli fagoti õpetajana.

Ta on maetud Rahumäe kalmistule.

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Fagotimängija Rein Olspert III vabariiklikul interpreetide konkursil puhkpillidele "Estonia" kontserdisaalis (1970)

Eesti fagotistid
Eesti muusikapedagoogid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1935
Surnud 1985
Tuukrilaev

Tuukrilaev on veealuste tööde ehk tuukrite tegevuse toetamiseks mõeldud laev (abilaev).

Kirjeldus 
Tuukrilaevad on väikeste mõõtmetega (märksa alla 50 m pikad) abilaevad. Tuukrilaeval on tavaliselt spetsiaalne trapp tuukrite vette liikumiseks ja sageli ka dekompressioonikamber ehk barokamber. Samuti kajutid tuukrite majutamiseks ja sukeldumiseks ettevalmistamiseks ning sukeldumisvarustuse hoiuks. 

Avamerel ja ookeanil, mis jäävad tuukrilaevade sõidupiirkonnast välja, kasutatakse sukeldumiste ja allveetööde toetamiseks tavaliselt suuremaid uurimislaevu või merepäästelaevu, millel on tavaliselt samuti tuukrivõimekus. Rannikulähedastes või kitsaste faarvaatritega vetes ja reididel pole taoliste suurte laevade kasutus tuukritöödeks ressursiliselt otstarbekas. Väiksemates (näiteks alla 10 m) sügavustes, sadamates ja ranna lähistel või sisevetel võidakse tuukritöödeks kasutada samas ka lihtsamaid ja ökonoomsemaid tuukrikaatreid või tuukripaate.

Vaata ka 
 Uurimislaev
 Sukeldumine
 Päästelaev

Laevad
Sukeldumine
Maria vald

Maria vald (saksa keeles Marien-Gemeinde, vene keeles Marienskaja) oli vald Viru kreisis aastatel 1894–1917.

Maria vald moodustati 1894. aastal kui liideti varasemad Varangu, Selja, Kandle ja Andja vald ning nendega ühendati Essu, Tatruse ja Idavere küla. Valla nimi tulenes Romanovite dünastiasse kuulunud Venemaa keisri Aleksander III abikaasa ja keisri Nikolai II ema Maria Fjodorovna nimest.

1917. aastal jagati Maria valla külad Haljala ja Varangu valla vahel. 14. 05./ 3. 06. 1917 nimetati vald uuesti Varangu vallaks.

Viited

Välislingid

Eesti endised vallad
Virumaa ajalugu
Haljala kihelkond
Nikolai Noskov

Nikolai Noskov (vene keeles Николай Иванович Носков, sündinud 12. jaanuaril 1956 Gžatskis (praegu Gagarin)) on Venemaa muusik, laulja ja laulusõnade autor. Ta on viiekordne muusikaauhinna "Kuldne grammofon" võitja, Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik (2018). Aastatel 1987–1990 oli ta ansambli Gorky Park (Park Gorkogo) laulja. 

Nikolai Noskov on andnud kaks kontserti Eestis: 2011. aasta 18. mail (pealkirjaga "Nikolai Noskovi kontsert") ja 2013. aasta 27. oktoobril (pealkirjaga "Nikolai Noskov & "Magnetic Fantasy" kontsert "Ma naeratan""). Tema 2016. aasta 24. märtsil Eestis toimuma pidanud kontsert pealkirjaga "Asi on seda väärt" tühistati.

Plaadid

Ansamblites
Ansamblis Moskva (Москва)
 1982 – "НЛО" ("UFO")

Ansamblis Grand Prix (Гран-при)
 1988 – "К теологии" ('Teoloogia juurde') (EP)

Ansamblis Gorky Park (Парк Горького)
 1989 – "Gorky Park"

Ansamblis Nikolai (Николай) 
 1994 – "Mother Russia"

Stuudios salvestatud sooloalbumid 
 1998 – "Блажь" ('Arulagedus') (teine pealkiri – "Я тебя люблю" ('Ma armastan sind'))
 1999 – "Паранойя" ('Paranoia') (teine pealkiri – "Стёкла и бетон" ('Klaasid ja betoon'))
 2000 – "Дышу тишиной" ('Hingan vaikust')
 2006 – "По пояс в небе" ('Vööni taevas')
 2012 – "Без названия" ('Pealkirjata')

Kogumikud 
 2001 – "Лучшие песни с симфоническим оркестром" ('Parimad laulud sümfooniaorkestri saatel'; teine pealkiri: "Live")
 2002 – "Лучшие песни" ('Parimad laulud'; teine pealkiri: "Best")
 2003 – "Океан любви" ('Armastuse ookean')
 2008 – "Лучшие песни" ('Parimad laulud')
 2016 – "The Best"

Viited

Välislingid 
 Nikolai Noskovi ametlik koduleht 
 Nikolai Noskov Facebookis

Venemaa lauljad
Sündinud 1956
Vladimir Horowitz

Vladimir Horowitz (ukraina Володимир Горовиць; Volodõmõr Gorovõts; 1. oktoober 1903 Kiiev – 5. november 1989 New York) oli Ukraina juudi päritolu Ameerika Ühendriikide pianist. Teda peetakse üheks kõigi aegade tähelepanuväärsemaks pianistiks.

Viited

Ameerika Ühendriikide pianistid
Sündinud 1903
Surnud 1989
Harku raudteejaam

Harku raudteejaam oli pooljaam Liiva–Vääna raudteel.

Kirjandus
"Harku raudteejaam saab juurdepääsutee" Kaja, 24. august 1929

Välislingid
Harku raudteepeatus Eesti kitsarööpmelised raudteed

Eesti kitsarööpmeline raudtee
Oleg Popov

Oleg Popov (, 31. juuli 1930 Võrubovo, Moskva oblast – 2. november 2016 Rostov Doni ääres) oli vene tsirkuseartist ja näitleja, üks maailma kuulsamaid kloune. 

1944. aastal asus ta õppima NSV Liidu riiklikus tsirkuse- ja estraadikunsti koolis, mille lõpetas 1950. aastal.

Alustas karjääri ekvilibristina. 1951 debüteeris klounina Saraatovi tsirkuses. 
Oleg Popov lõi Päikeseklouni tegelaskuju, kes tuli lavale õlgedest tehtud kollase paruka, lohvakate punaste pükste ja musta-valge-ruudulise soniga.
Esinemistes kasutas ta ekvilibristika, akrobaatika, žongleerimise ja paroodia elemente.

Popov võttis osa esimestest nõukogude tsirkuse ringreisidest Lääne-Euroopas, mis tõid talle ülemaailmse kuulsuse.

1991. aastal kolis ta Venemaalt Saksamaale, kus hakkas esinema oma tsirkuseprogrammiga Õnneliku Hansu () pseudonüümi all.

Pärast 24 aasta pikkust vaheaega külastas Popov uuesti Venemaad 2015. aasta suvel ning esines oma kavaga Sotši tsirkuses.
2015. aasta detsembris esines ta Peterburi Suure Riikliku Tsirkuse renoveerimisjärgse taasavamise pidustustel.

2016. aasta oktoobri lõpul suundus 86-aastane Oleg Popov ringreisile Rostovisse, kus toimus tema lavakava "Olgu jääv meile päike" esietendus. Ta suri 2. novembri õhtul pärast etendust hotellis südame seiskumise tagajärjel. Hüvastijätt Oleg Popoviga toimus 7. novembril Rostovis, naise ja tütre otsusel maeti ta 9. novembril Saksamaale Egloffsteini linna Baieri liidumaal. Popovi viimne soov oli, et ta maetaks klounikostüümis.

Tunnustused
 Vene NFSV teeneline kunstnik (1956)
 Vene NFSV rahvakunstnik (1958)
 NSV Liidu rahvakunstnik (1969)
 Lenini orden (1980)
 Sõpruse orden (1994) 
 Samaara tsirkus kannab Oleg Popovi nime
 Tjumenis on Oleg Popovi pronksist ausammas
 Brüsselis ja Münchenis on Oleg Popovi nimeline tänav
 Guinnessi rekordite raamatus on Popov kirjas kui maailma populaarseim kloun

Viited

Välislingid
 Oleg Popovi veebileht
 Popovi elulugu peoples.ru lehel
 Popovi elulugu ya-kloun.ru lehel

Sündinud 1930
Surnud 2016
Gerard De Geer

Gerard Jakob De Geer (20. november 1858 Stockholm – 24. juuli 1943 Stockholm) oli Rootsi geoloog. 1884. aastal oletas ta, et sarnaselt puude aastarõngastega on viirsavi varvid tekkinud ühe astronoomilise aasta jooksul. Ta oli ka esimene, kes väitis, et kliimatingimused mõjutavad varvide paksust ja koostist. Näiteks, mida rohkem sulab liustik, seda rohkem on setteid ja seda paksem varvikiht.  De Geeri järgi nimetatakse aastakihte varvideks. Enne seda nimetati varvideks heledamaid ja tumedamaid kihte eraldi . De Geer oli varvokronoloogia rajaja ning 1910. aastal avaldas ta esimese varvokronoloogia, mis hõlmas kogu Rootsit.

Viited 

Rootsi geoloogid
Sündinud 1858
Surnud 1943
Toivo Kuula

Toivo Timoteus Kuula (7. juuli 1883 Vaasa – 18. mai 1918 Viiburi) oli soome helilooja. Fennomaanide hulka kuulunud Kuula looming oli rahvusromatiline, hilisemates töödes on tunda impressionismi mõju. Ta sai surma 34-aastasena Soome kodusõja järel Viiburis juhuslikult puhkenud tülis, mis muutus relvastatud kokkupõrkeks. Kuula maeti Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Kuula õppis Helsingi muusikakoolis (hilisem Sibeliuse Akadeemia) 1900–1903, kuid pidi rahapuudusel õpingud katkestama. Tema esimesed silmapaistvad laulud ”Aamulaulu” ja ”Syystunnelma” valmisid enne kui ta sai 1906. aastal õpinguid jätkata. 1908–1909 õppis ta Bolognas, Leipzigis ja Pariisis.

1907 kirjutas ta oma tuntud laulud ”Tuijotin tulehen kauan” ja ”Suutelo” .

1905 abiellus ta oma klassiõe Rauha Nelimarkaga (Silja Valo). Nende 1905. aastal sündinud tütar suri paar kuud hiljem. 1907. aastast elasid nad lahus. Pärast lahutust 1913. aastal abiellus Toivo 1914 laulja Alma Silventoisega. 1917 sündis neil tütar Sinikka Kuula, kellest sai hiljem tuntud pianist.

Soome heliloojad
Hietaniemi kalmistule maetud
Sündinud 1883
Surnud 1918
Helene Fischer

Helene Fischer (venepäraselt Елена Петровна Фишер; sündinud 5. augustil 1984 Krasnojarskis) on saksa laulja, tantsija ja meelelahutaja. 

Tema vanavanemad olid volgasakslased, kes küüditati 1941. aastal Siberisse. 1988. aastal kolis ta koos oma vanemate ja vanema õega Saksamaale Wöllsteini.

Helene Fischer on plaadimüüginumbritelt edukamaid saksa lauljannasid, kes on pälvinud arvukalt auhindu.

Diskograafia

Stuudioalbumid
 2006 "Von hier bis unendlich"
 2007 "So nah wie du"
 2008 "Zaubermond"
 2009 "So wie ich bin"
 2011 "Für einen Tag"
 2013 "Farbenspiel"
 2015 "Weihnachten"

Välislingid 

 Ametlik veebileht

Saksamaa lauljad
Saksamaa saatejuhid
Sündinud 1984
Igor Taro

Igor Taro (sündinud 1. augustil 1981) on Eesti ajakirjanik ja poliitik.

1999. aastal lõpetas ta Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi. Ta on lõpetanud Lomonossovi nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal, tema lõputöö teema oli "Eesti ja Venemaa: üksteise mõistmise teabefaktor".

Ajakirjanikuna on ta töötanud SL Õhtulehe Moskva korrespondendi, ajalehe Postimees välisuudiste toimetaja ja ajalehe Setomaa toimetajana.

2010. aastast töötas ta Eesti Rahvusringhäälingu Võru- ja Põlvamaa korrespondendina.
2015. aasta jaanuaris lahkus ta töölt Eesti Rahvusringhäälingus ja kandideeris IRL-i nimekirjas Riigikokku. Valimisringkonnas nr 11 (Võru-, Valga- ja Põlvamaa) kandideerides kogus ta 1202 häält, kuid ei osutunud valituks.

2015. aastast töötas ta Võrumaa Arenguagentuuri turismikoordinaatorina ja AS-i Värska Sanatoorium turundus- ja kommunikatsioonijuhina.

1. juulist 2016 kuni 25. oktoobrini 2017 oli ta Põlva maavanem. 2017. aasta oktoobris valiti ta Põlva vallavolikogu liikmeks. Seoses maavalitsuste tegevuse lõpetamisega astus ta maavanema ametist tagasi.

Tunnustus
 2014 Anne Vabarna nimeline omakultuuripreemia
 2021 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Eesti ajakirjanikud
Põlva maavanemad
Eesti 200 poliitikud
Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1981
Tabloidajakirjandus

Tabloidajakirjandus on ajakirjandusväljaannete stiil, mille puhul väljaande sisu on mõnevõrra meelelahutuslikumat laadi kui kvaliteetajakirjandusel ning pöörakse tähelepanu kõmule ning kuulujuttudele. Mõiste on kasutusel peamiselt Suurbritannias, samas kui USA kontekstis räägitakse kollasest ajakirjandusest. Suur osa tabloidajalehtedest ilmub tabloidformaadis, kuid formaat ise ei veel tähenda, et tegu oleks tabloidajakirjandusega.

Tabloidid on nt Eestis ilmuv Õhtuleht ja varem ilmunud Sõnumileht. Välismaa lehtedest on tabloidid näiteks Suurbritannias ilmuvad Daily Mail, Daily Express, Daily Mirror, The Sun, USA-s ilmuvad National Enquirer, National Examiner, Globe ja Saksamaa ilmuv Bild.

Ajakirjandus
Komsomolskaja Pravda

Komsomolskaja Pravda (vene keeles Комсомольская правда, sõna-sõnalt „komsomoli tõde“) on 1925. aastal VK(b)P 13. kongressi otsusega asutatud venekeelne ajaleht (tabloid), mis tiraažilt (üle 600 000 eksemplari) on suurim Venemaa ajaleht. 

Ajalehte annab praegu välja ajalehega sama nime kandev kirjastaja: Komsomolskaja Pravda. Ajalehe peatoimetaja on aastast 1997 Vladimir Sungorkin.

Nõukogude Liidu ajal oli ajaleht kommunistliku noorsooühingu häälekandja. 

1990. aastate alguses ületas ajalehe tiraaž 22 miljonit eksemplari, see tiraažirekord on kantud ka Guinnessi rekordiraamatusse.

Venemaa ajalehed
Leida Ulp

Leida Ulp (kuni 1954 Leida Mand; 10. veebruar 1916 Raasna küla (praegu Pisisaare küla), Pajusi vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 27. oktoober 2010) oli Eesti õpetaja.

Ta lõpetas 1936. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi. 
 
Ta töötas aastatel 1944–1971 Põltsamaa Keskkoolis õpetajana.

Ta oli segarahvatantsurühm Kaljaani asutajaliige 1939. aastal.

Tunnustused
2001 Põltsamaa linna aukodanik

Viited

Kirjandus
Ülle Lätte. "Leida Ulp: Elu on andnud mulle võimaluse teha meeldivaid asju.". Vali Uudised, 10. veebruar 2006. Lk 5

Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi õpetajad
Põltsamaa linna aukodanikud
Sündinud 1916
Surnud 2010
Species plantarum

"Species Plantarum" (ladina keelest 'taimeliigid') on Carl von Linné teos, mis avaldati 1753. aastal. Teoses on Linné toonud ära kõik tollal teadaolevad taimeliigid ja klassifitseerib need perekondade järgi. Ühtlasi on see esimene töö, kus süstemaatiliselt on iga taimeliik nimetatud kahe ladinakeelse sõnaga (binomiaalne nomenklatuur).

Teose teine, täiendatud trüki avaldas 1763. aastal taas Linné. Hiljem on täiendatud trükkide autorid olnud Carl Ludwig von Willdenow (1797–1830) ja Albert Gottfried Dietrich (1831–1833)

Teaduslik kirjandus
Botaanika
Aime Leis

Aime Leis (aastast 1969 Aime Garancis; sündinud 16. augustil 1936) on eesti baleriin ja balletiõpetaja.

1953. aastal lõpetas ta Tallinna Koreograafiakooli kiitusega. Aastatel 1953–1972 oli ta Estonia balletisolist. 1973. aastast töötas Estonias balleti repetiitorina.

Aastatel 1961–1969 oli ta Tallinna Koreograafiakooli õppejõud. Ta on õpetanud ka Helsingi ja Vaasa balletikoolis.

Tunnustus
1968, 1969 Eesti NSV Teatriühingu preemia
1964 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Kirjandus
Aime Leis, Ülle Ulla. Ballett sajandivanuses "Estonias". Tallinn: Eesti Teatriliit, 2006

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Baleriin Aime Leis nimiosas Glazunovi balletis Raimonda RAT Estonias (1957)
ERR arhiiv. Aime Leis meenutas "Prillitoosis" oma karjääri algust (2016)
ERR arhiiv. Aime Leis (1981)

Eesti balletitantsijad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1936
Gennadi Roždestvenski

Gennadi Roždestvenski (vene keeles Геннадий Николаевич Рождественский; 4. mai 1931 Moskva – 16. juuni 2018 Moskva) oli vene dirigent, pianist, helilooja, ühiskonnategelane ja pedagoog, Moskva Konservatooriumi professor.
Moskva Riikliku Akadeemilise Kammerteatri muusikaline juht.

Muusikalise hariduse sai ta Gnessinite nimelises muusikakoolis klaveri erialal.
1949. aastal astus ta Moskva Riiklikku Konservatooriumi, mille lõpetas 1954. aastal diplomeeritud dirigendina.

Roždestvenski debüüt dirigendina toimus aga juba 1951. aastal Suures Teatris, kus tema juhatamisel esitati Pjotr Tšaikovski balletti Uinuv kaunitar.

Üle poole sajandi juhatas ta nii vene kui välismaiseid orkestreid. Alates 1974. aastast oli ta Moskva Konservatooriumi õppejõud, alates 1976. aastast professor ning alates 2001. aastast kateedrijuhataja. 
Hooajal 2000—2001 oli ta Suure Teatri kunstiline juht ning alates 2012. aastast juhatas B. Pokrovski nimelist Kammermuusika Teatrit.

Tunnustus
1970 Lenini preemia
1976 NSV Liidu rahvakunstnik
1990 Lenini orden
1990 sotsialistliku töö kangelane 
1995 Vene Föderatsiooni riiklik preemia 
Teenete eest Isamaa ees kõik neli järku (2001, 2007, 2011, 2017) 
2014 Briti Impeeriumi orden

Välislingid
 "Maestro Gennadi Roždestvenski", Ajakiri MUUSIKA 12/2014 

Venemaa dirigendid
Lenini preemia laureaadid
Nõukogude Liidu rahvakunstnikud
Sotsialistliku töö kangelased 
Vvedenskoje kalmistule maetud
Sündinud 1931
Surnud 2018
Kopli Nikolai kirik

1913–1934 asus Püha Nikolause kirik Koplis Vene-Balti tehase tsehhihoone osas. 1920. aastatel muudeti Kopli Rahvamajaks, 1934. aastal hävisid kirikuhoone ja rahvamaja tulekahjus.
 1936. aastal ehitati Koplisse endise Vene-Balti laevatehase tuletõrjedepoo kohale puust Tallinna püha piiskop Nikolause kirik.
Vsevolod Višnevski

Vsevolod Višnevski (vene keeles Всеволод Витальевич Вишневский; 21. detsember (vkj. 8. detsember) 1900 Peterburi – 28. veebruar 1951 Moskva) oli vene kirjanik.

Vsevolod Višnevski oli pärit aadliperekonnast. Esimese maailmasõja alguses põgenes 14-aastane Višnevski rindele. Ta teenis jungana Balti laevastikus. 1915–1916 teenis ta kaardiväes. 1917. aastal liitus ta bolševikega ja osales ka Oktoobripöördes Peterburis. Višnevski võttis osa Vene kodusõjast. Algul oli ta kuulipildur 1. Ratsaarmees, hiljem komandör Balti ja Musta mere laevastikus.

Kirjanduslikku tegevust alustas ta 1920. aastal. Laialdaselt said tuntuks tema näidendid ("Esimene ratsaarmee", 1929, "Me oleme Kroonlinnast", 1930, "Optimistlik tragöödia", 1933, "Unustamatu 1919. aasta", 1949 jt.). 1939. aastal oli ta "Pravda" korrespondent Talvesõjas. 1941–1942 osales Leningradi kaitses, oli sõjakorrespondent. Alates 1944. aastast elas Moskvas ja oli ajakirja Znamja toimetaja.

Tunnustus
Stalini preemia (1950)
Tööpunalipu orden (1951)

Viited

Kirjandus 
Irina Belobrovtseva "Vsevolod Višnevski ja Eesti. Kaks episoodi", Keel ja Kirjandus, 2020/4 (lk 267-277).

Vene kirjanikud
Novodevitšje kalmistule maetud
Sündinud 1900
Surnud 1951
Hermann Grassmann

Hermann Günther Grassmann (15. aprill 1809 Stettin – 26. september 1877) oli saksa õpetlane, keeleteadlane ja matemaatik.

Publikatsioonid (valik) 
 Ableitung der Krystallgestalten aus dem allgemeinen Gesetze der Krystallbildung. In: Programmabhandlung der Stettiner Ottoschule 1839 [=GW 2,2, S. 115–146]
 Theorie der Ebbe und Flut. Prüfungsarbeit von 1840. In: GW 3,1, S. 8–203
 Grundriß der deutschen Sprachlehre. In: Programmabhandlung der Stettiner Ottoschule 1842, S. 2–56
 Die Wissenschaft der extensiven Größe oder die Ausdehnungslehre, eine neue mathematische Disziplin. 1. Teil: Die lineale Ausdehnungslehre. Leipzig 1844 [Nachdruck: 1878] [=GW 1,1, S. 4–312]
 Geometrische Analyse geknüpft an die von Leibniz erfundene geometrische Charakteristik. Gekrönte Preisschrift. Leipzig 1847 [= GW 1,1, S. 321–398]
 Zur Theorie der Farbmischung. In: Poggendorfs Annalen der Physik und Chemie 89 (1853), S. 69–84 [=GW 2,2, S. 161–173]
 Übersicht der Akustik und der niederen Optik. Vokaltheorie. In: Programmabhandlung des Stettines Gymnasiums 1854 [=GW 2,2, S. 174–202]
 Lehrbuch der Mathematik für höhere Lehranstalten. Teil 1: Arithmetik. (PDF; 9,6 MB) Berlin 1861
 Die Ausdehnungslehre. Vollständig und in strenger Form begründet. Berlin 1862 [=GW 1,2, S. 1–383]
 Wörterbuch zum Rigveda. Leipzig 1873–1875 [6. Aufl. Wiesbaden 1996, ISBN 3-447-03223-5]
 Rig-Veda. Übersetzt und mit kritischen und erläuternden Anmerkungen versehen. 2 Bde. Leipzig 1876–1877
 [GW:] Gesammelte mathematische und physikalische Werke. 3 Bde. Leipzig 1894–1911 [Nachdruck: New York 1972]

Sündinud 1809
Surnud 1877