Elektrooniline hääletamine Eestis

Elektrooniline hääletamine on hääletamine elektroonilise seadme vahendusel. Eestis on seadustatud elektrooniline hääletamine interneti teel, kus hääletaja tuvastamiseks kasutatakse ID-kaarti või mobiil-ID-d. E-hääletamise süsteem töötati välja Vabariigi Valimiskomisjoni juhtimisel. Pilootprojektina korraldati jaanuaris 2005 Tallinna elanike küsitlus. Esimesed riiklikud valimised, kus kasutati ka e-hääletamist, olid kohalike omavalitsuste valimised oktoobris 2005.

E-hääletamist eristab muudest hääletamise vormidest muuhulgas see, et e-häält saab ümber hääletada – eelhääletamise ajal tühistab eelmise hääle uuesti antud elektrooniline hääl või valimissedelil antud hääl, valimispäeval aga valimisjaoskonnas antud hääl. Mitu korda hääletades läheb arvesse ainult viimasena antud hääl; kui valija hääletab nii elektrooniliselt kui ka valimissedeliga, siis läheb arvesse ainult valimissedeliga antud hääl. Mitmekordse hääletamise võimalus on seadustatud selleks, et kaitsta hääletajat mõjutamise eest hääletamise ajal. Surve avaldamise korral saab hääletaja oma hääle hiljem uuesti anda. Samas saab survestaja tänu ümberhääletamise võimalusele survestada valijat juba antud häält viimasel hetkel ümber muutma või takistada edasisi ümberhääletamisi ID-kaardi hoiulevõtmisega. Juhuks, kui tervet e-hääletamise süsteemi diskrediteeritakse, on jäetud võimalus e-hääletamise tulemus tervikuna tühistada.

Pärast valimistulemuste väljaselgitamist hävitatakse häälte anonüümsuse tagamiseks e-hääletamise süsteemi serverite kõvakettad ning anonümiseeritud häälte lugemissüsteemi ülekandmiseks kasutatud DVD-ketas. 

Riigi valimisteenistus säilitab elektroonilisi hääli ühe kuu jooksul valimispäevast arvates. Pärast nimetatud tähtaja möödumist, kuid mitte enne, kui esitatud kaebuste kohta on tehtud lõplikud otsused, hävitab riigi valimisteenistus elektroonilised hääled, elektroonilise hääletamise süsteemis sisalduvad valijate isikuandmed ning elektrooniliste häälte avamise võtme.

Nimetus

Eestis rakendatavat süsteemi nimetatakse seadustes elektroonilise hääletamise süsteemiks ja vastavat toimingut elektrooniliseks hääletamiseks. Valija poolt süsteemi kaudu antud häält nimetatakse elektrooniliseks hääleks. Lühivormina on kasutusel nimetused e-hääletamise süsteem, e-hääletamine ja e-hääl.

Riigi Infosüsteemi Ameti endine analüütik Anto Veldre on eristanud mõisteid e-hääletus ja i-hääletus, eelistades Eestis kasutusel oleva süsteemi kohta tarvitada viimast mõistet. E-hääletus tähendab Veldre eristuse järgi "suvalist kioski- või kasiinotüüpi värki, kus inimene saab valimiskomisjoni ruumides aparaadil vänta keerata ja nuppe litsuda ning lõpuks (ehk) väljastatakse kusagile (pilve, kettale, mälukaardile) ka tulemus". I-hääletus aga, et "riigil on kasutada mingi süsteem, et kodanik (valija) distantsilt kindlalt ja turvaliselt tuvastada". "I-hääletust" on kõrvuti "e-hääletusega" kasutatud ka Vabariigi Valimiskomisjoni ja riigi valimisteenistuse veebilehel www.valimised.ee.

E-hääletamise 2005. aasta seaduse vastuvõtmine 
Vabariigi president Arnold Rüütel jättis 2005. aastal e-hääletamist kehtestava kohaliku omavalitsuse valimiste muutmise seaduse välja kuulutamata, kuna tema hinnangul oli see vastuolus Eesti põhiseaduse 107. paragrahviga. Rüütel leidis, et võimalus elektrooniliselt antud häält muuta rikub hääletamise ühetaolisuse põhimõtet, kuna teisi hääletamisliike kasutaval valijal see võimalus puudub. 

Riigikogu põhiseaduskomisjon ei nõustunud, et e-hääletamist võimaldavas seaduses oleks vastuolu põhiseadusega. Seaduse teisel vastuvõtmisel Riigikogus muudeti siiski seaduse teksti selliselt, et elektrooniliselt antud häält ei saanud enam muuta valimispäeval, mis esimesena vastuvõetud seaduse versiooni järgi võimalik oli olnud. Seaduse vastuvõtmise poolt hääletasid Riigikogu Reformierakonna, Isamaaliidu, Erakond Res Publica ja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna saadikud, vastu hääletasid Keskerakonna ja Rahvaliidu saadikud.

President Rüütel jättis seaduse ka teisel korral välja kuulutamata ja pöördus Riigikohtusse seaduse kehtetuks tunnistamiseks. Riigikohtu põhiseaduse järelevalve kolleegium asus seisukohale, et valija õigus oma elektrooniliselt antud häält eelvalimiste ajal muuta ei riku põhiseaduses sätestatud valimiste ühetaolisuse põhimõtet.

Elektrooniliselt antud hääle muutmise võimalus valimispäeval pabersedelil antud häälega tekkis alates 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistest.

E-hääletajate osakaal valimistel

Elektroonilise hääletamise tarkvara avalikustamine 

Elektroonilise hääletamise tarkvara tehti arvutiteadlase ja e-hääletuse lähteuuringu ühe autori Tanel Tammeti algatatud survegrupi töö tulemusel avalikuks 11. juulil 2013. Tammeti 2001. aastal koostatud uuringus oli avatud lähtekoodi olemasolu seatud turvalise e-hääletuse peamiseks tingimuseks: "Esmajoones peab süsteemi (nii operatsioonisüsteemi kui rakenduste) kogu tarkvara olema kättesaadav lähtekoodina: süsteem ei tohi sisaldada mitte mingeid tarkvarakomponente, mille koodi ei saa anda poliitiliste erakondade või riigiasutuste kätte kontrollimiseks."

Tarkvara lähtekood ja esitlusmaterjalid avalikustati Internetis, GitHubi keskkonnas pärast aastaid kestnud selgitustööd ja kodanikuühiskonna poolset survet.

Pärast lähtekoodi avalikustamist avaldasid vaba tarkvara liikumisega seotud aktivistid rahulolematust e-valimiste lähtekoodi litsentsivaliku üle, mis keelab muudetud lähtekoodi avalikult levitada. Aktivist Heiki Ojasilla eestvedamisel saatis Free Software Foundation Europe valimiskomisjonile avaliku kirja, milles seoti lähtekoodi litsentsivalik hääletamisprotsessi läbipaistvusega.

Eesti e-valimiste süsteemi looja ja elektroonilise hääletamise komisjoni esimees Tarvi Martens leidis, et lähtekoodi litsents ei keela kommentaaride ja ettepanekute tegemist keskkonnas, kuhu kood üles laaditi, ja kõik ettepanekud võetakse arvesse.

Siiski tehti avalikuks vaid osa tarkvarast. E-hääletamise valijarakenduse osa lähtekoodi ei ole avalikustatud, sest see tegevat pahatahtlike libavalimisrakenduste loomise liiga lihtsaks.

E-hääle kontrollimise võimalus 

Lähtuvalt OSCE 2011. aasta raportis antud soovitustest ja Paavo Pihelga valimiskaebusest võeti 2013. aasta sügisel toimunud kohalike omavalitsuste valimistel katseliselt kasutusele elektroonilise hääle kontrollimise võimalus.

Tegemist on OSCE soovituste osaga, mis puudutab hääle individuaalset kontrollitavust ning tähendab, et valijal on võimalik pärast hääletamise protseduuri läbimist piiratud aja jooksul kontrollida, kas hääl jõudis valimiskomisjoni kujul, mis vastab tema tahtele. Kui valija on arvutis e-hääletamist lõpetamas ja ekraanile ilmub teade hääle kättesaamise kohta, kuvatakse samas ka QR-kood, mille abil saab teise seadme abil asuda häält kontrollima. Kontrollimiseks tuleb nutiseadmes käivitada vastav rakendus ja pildistada hääletamisarvutis ekraanile ilmunud koodi. Seejärel võtab seade ühendust valimisserveriga ja nutiseadme ekraanil kuvatakse, millise kandidaadi poolt valija hääle andis. Ehkki telefon ütleb, kelle poolt konkreetne kasutaja hääletas, ei tea seda häälteserver ja hääle salajasus on endiselt garanteeritud. Algselt oli võimalik oma e-hääle jõudmist valimiskomisjoni üle kontrollida vaid Androidi süsteemil põhineva nutiseadmega. 2014. aasta lõpu seisuga oli e-hääle kontrollimiseks võimalik kasutada Androidi, Windows Phone'i ja iOS-i operatsioonisüsteemiga nutiseadmeid. Õigusliku tähenduse sai häälekontroll 2015. aastal. Testprojekti ajal ei olnud proovikontrolli alusel võimalik valimistulemust tühistada.

Universaalset kontrollitavust ja selle ning individuaalse kontrollitavuse kombinatsioonis võimaldatavat otsast lõpuni kontrollitavust pole Eestis rakendatud, kuigi see oli seatud eesmärgiks juba e-hääletuse lähteuuringutes aastal 2001  ning sõnastatud 2003. aasta e-hääletuse organisatsioonilises ja tehnilises kontseptsioonis.

Töörühm kontrollitava, turvalise ja läbipaistva süsteemi loomiseks 

Vastavalt 2019. aasta Riigikogu valimiste järel tööd alustanud valitsuse koalitsioonileppele algatas väliskaubandus- ja infotehnoloogiaminister Kert Kingo 7. juunil 2019 e-valimiste töörühma, mille eesmärgiks on "kontrollitava, turvalise ja läbipaistva süsteemi loomine" ning ülesandeks "e-hääletamise süsteemi analüüsida, teha ettepanekuid selle sõltumatuks rahvusvaheliseks testimiseks rahvusvahelisel platvormil ning vajadusel valimissüsteemi ja vastava seadusandluse täiendamiseks ja muutmiseks".

Töörühma on lisaks valimiste korraldajatele jt riigi institutsioonidele kaasatud ka ülikoolide esindajad, eraisikutena ka e-hääletuse süsteemi väljatöötajad ning selle kodanikuaktivistidest kriitikud.

Mida on vaja e-hääletamise korraldamiseks
ID-kaarti või mobiili-ID identifitseerimiseks ja allkirjastamiseks
Seadusandlust, mis reguleeriks e-hääletust
E-hääletamise tarkvara
E-hääletamise süsteemi (riistvara, andmeturve, side)
E-hääletamise korraldajaid
Teadlikke kasutajaid

E-hääletamise hea tava

e-Riigi Akadeemia e-demokraatia programm koostas 2005. aastal koostöös Eesti erakondadega elektroonilise hääletamise hea tava dokumendi. Hiljem on seda täiendatud. Enne 2015. aasta Riigikogu valimisi olid selles fikseeritud järgmised põhimõtted:

 Valijatele selgitatakse e-hääletamise korraldust erapooletult, austades valija vabadust otsustada hääletusviisi valik iseseisvalt.
 Erakond ei korraldada kollektiivseid e-hääletamise üritusi (e-hääletamise kontorite või teeninduslettide avamine jms), kuivõrd seda laadi tegevust võib käsitleda valimisvabaduse rikkumisena.
 E-hääletamisel tuleb järgida põhiseaduslikku nõuet, mille kohaselt valija peab saama hääletada vabalt, kartmata halvakspanu või ootamata heakskiitu. Selle nõude täitmiseks hääletatakse ka Interneti teel teiste pilkude eest varjatult.
 E-hääletaja hääletab ise. Oma digitaalse identiteedi üleandmine teisele isikule valiku tegemiseks on lubamatu nagu ka teiste isikute digitaalse identiteedi kasutamine tema asemel valiku tegemiseks. Kui inimene ise ei ole võimeline hääletama, on teda lubatud abistada sarnaselt pabersedeliga hääletamisel.
 Arvuti turvalisusega seotud riskide vältimiseks tuleb e-hääletamisel kasutada arvutit, mille turvalisust valija usaldab. Vastava rakenduse abil on valijal võimalik kontrollida, kas tema antud hääl on valija tahte kohaselt elektroonilise hääletamise süsteemile edastanud.
 Kedagi ei tohi mõjutada Interneti teel antud häält muutma.
 E-hääletamise tulemuste õigsuse ja avalikkuse usalduse tagamiseks osalevad erakondade vaatlejad e-hääletamise süsteemi töö jälgimisel, fikseerivad ausalt ja erapooletult vaatlustulemused ning teavitavad neist Vabariigi Valimiskomisjoni ja avalikkust.
 Valimiskampaania käigus ega pärast valimisi ei seata juhul, kui järgitakse e-hääletamise seadustatud protseduure, päevapoliitilistel kaalutlustel küsimuse alla e-hääletamist ja seega kogu valimiste legitiimsust.
 Kodanike maksimaalne osalus valimistel on kõigi erakondade ühine eesmärk. E-hääletamine on üks mitmest hääletamisviisist, mis selle eesmärgi saavutamisele on suunatud.

Diskussioon Eesti elektroonilise hääletamise üle 

Alates elektroonilise hääletamise seadustamisest Eestis on seda kritiseerinud mitmed Rahvaliidu, Keskerakonna, EKRE ja Piraadipartei poliitikud. Rahvusvaheliselt on kritiseerinud Eesti elektroonilist hääletamist OECD/ODIHR valimisvaatlejate grupid ja teadlaste sõltumatud uurimisrühmad.

Kohalik kriitika

Riigikogu Rahvaliidu fraktsiooni aseesimees Jaak Allik leidis 2006. aastal, et e-hääletamine pole põhimõtteliselt vaadeldav; valimiskomisjonidel pole võimalik kindlaks teha, kas ID-kaardiga hääletanud isik on tegelikult selle kaardi omanik. Alliku sõnade kohaselt tekitab e-hääletamine võimaluse tabamatuteks valimisvõltsinguteks.

Keskerakonna poliitik Ando Leps ütles 2011. aasta Riigikogu valimiste järel, et kuna ligi veerand e-hääletajatest olid vanemaealised inimesed, siis tähendab see, et nende eest hääletasid "ilmselt nooremad sõbrad ja sugulased või ka ülemused ja hooldajad". Lepsi hinnangul on Eesti e-hääletamise süsteem täiesti ebausaldusväärne ja 2011. aasta Riigikogu valimised olid õigustühised.

Keskerakonna esimees Edgar Savisaar on süüdistanud paremerakondi e-valimiste tulemuste võltsimises, öeldes, et ilma e-valimisteta parempoolsed erakonnad võimule ei pääseks.

Mitmed teiste erakondade poliitikud, politoloogid ja ajakirjanikud on pidanud kriitika põhjuseks seda, et e-hääletamist kasutavad peamiselt nooremad ja haritumad eestlastest linnaelanikud, kes ei ole tüüpilised Keskerakonna valijad. E-hääletamine kasvatab valimistel Keskerakonna poolt mitte hääletavate valijate osalemist, kes peavad valimisjaoskonna külastamist tülikaks ja jätaksid e-hääletamise puudumisel valimistel osalemata.

2011. aasta Riigikogu valimiste järel teatas e-hääletamise ühe lähteuuringu autor ja krüptograaf Helger Lipmaa oma blogis, et tema kasutas pabersedelitega hääletamist, sest loodud e-hääletuse süsteem ei vasta turvanõuetele.

2011. aasta Riigikogu valimiste järel esitas Tartu Ülikooli tudeng ja hobiprogrammeerija Paavo Pihelgas vabariigi valimiskomisjonile kaebuse, milles nõudis e-valimiste tühistamist, kuna tema sõnul on e-valimine ebaturvaline. Pihelgas leidis enda väitel e-valimiste süsteemis "kapitaalse vea". Nimelt kirjutas ta programmi, mis sekkus kasutaja arvutis oleva valimisrakenduse töösse. Hetkel, kui valija teeb valiku mõne kandidaadi poolt, sekkub programm ja blokeerib ühenduse valimisserveriga. Kasutajale näidatakse nagu oleks ta valiku teinud, kuid tegelikult hääl serverisse ei jõua. Sellist programmi oleks võimalik kasutaja arvutisse levitada arvutiviirusena.

E-valimiste projektijuht Tarvi Martens vastas, et hääletajate koduarvutid ongi süsteemi kõige nõrgem lüli, kuid see nõrkus on e-valimiste süsteemi loomise algusest peale teada. Anomaaliate tuvastamine võimaldab rünnakust teada saada. Mitmete IT-spetsialistide hinnangul pole selline valimispettus suures ulatuses võimalik, sest niisuguse arvutiviiruse levitamine valijate koduarvutitesse nõuab aega. Valimisrakendus, mida arvutiviiruse kirjutaja peab tundma, tehakse kättesaadavaks alles eelvalimiste esimesel päeval ja see on iga valimise ajal erinev.

Keskerakonnaga seotud mittetulundusühing Ausad Valimised korraldas 2013. aasta märtsis ja aprillis Tallinnas e-valimiste vastase reklaamikampaania, mille raames kasutas sõnumeid: "Nad võivad su hääle kustutada", "Iga e-hääl võib olla oht Eesti iseseisvusele", "Nad võivad anda Su hääle, kellele tahavad". Tarbijakaitseamet määras mittetulundusühingule reklaamiseaduse rikkumise eest trahvi. MTÜ kaebas trahvi edasi läbi kõigi Eesti kohtuastmete kuni Euroopa Inimõiguste Kohtuni (EIK) välja. 2016. aasta jaanuaris teatas EIK kaebuse menetlusse võtmisest ja tegi osapooltele ettepaneku sõlmida kohtuväline kokkulepe; ettepaneku kohaselt oleks riik MTÜ-le pidanud tasuma 9000 eurot. Kokkuleppemenetluse sisule kehtis konfidentsiaalsusnõue. Sellele vaatamata saatis MTÜ kokkuleppeettepaneku sisu pressiteatena ajakirjandusele. EIK otsustas, et MTÜ Ausad Valimised kuritarvitas kokkuleppeettepaneku sisu avaldamisega kaebeõigust, ja jättis MTÜ kaebuse riigi vastu läbi vaatamata.

2015. aasta Riigikogu valimiste järel pälvis avalikkuse tähelepanu kodanikuühiskonna aktivist ja Eesti Piraadipartei juhatuse liige Märt Põder, kes rikkus kräkkimise teel oma elektroonilise hääletussedeli, tuues põhjenduseks selle võimaluse puudumise valijarakenduses. Põdra antud hääl oli 2015. aasta e-valimiste ainus kehtetu hääl, enne seda oli e-sedelit Eesti valimiste ajaloos rikutud vaid ühel korral, 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel. 2015. aasta märtsis avaldas Põder ajalehes Postimees artikli, kus ta tõi peamise probleemina välja, et pole suudetud viia ellu 2001. aastal eesmärgiks seatud otsast lõpuni kontrollitavuse nõudeid e-hääletusele ning järjekindlalt eiratud ka vastavat kriitikat välisekspertide poolt: "Samas on täiesti vastuvõetamatu, et rohkem kui kümne aasta jooksul pole suudetud luua valimiskomisjoni juurde laiapõhjalist töörühma, suudaks arutada e-hääletuse küsimused piisaval teoreetilisel tasemel sisuliselt läbi ning teha nende sisu selgeks ka Riigikogule, selle komisjonidele, aga ka üldsusele, kes e-hääletuse küsimuses jätkuvalt lõhestunud on."

Põdra kriitikale vastas ajaleheartikliga RIA analüütik Anto Veldre. Veldre sõnul on e-hääletuse kontrollitavuse ja salajasuse nõuded omavahel põhimõttelises vastuolus, ehkki mõeldav on mõningane kompromiss. Veldre hinnangul on Eesti e-hääletus praktikas täiesti turvaline, ent turvalisust ei taga sajaprotsendiliselt vaid tehnoloogia, vaid lisaks seda käitavad inimesed ja sisseseatud tööprotseduurid ning täieliku kontrolli all olev arvutivõrk.

E-hääletust puudutavad kaebused Riigikohtus 

Riigikohtusse on esitatud Arnold Rüütli, Henn Põlluaasa, Paavo Pihelga, Keskerakonna, Virgo Kruve ja Meelis Kaldalu e-hääletuse teemalised kaebused. Neist arutati ametlikult ainult president Arnold Rüütli kaebust, Henn Põlluaasa oma kohta avaldati suunisena seisukoht, ehkki kaebus oli esitatud hilinemisega. Ülejäänud kaebuste puhul jäeti kaebuste sisu arutamata. Arutamata jätmise põhjuseks oli, et peale Põlluaasa kaebuse polnud ühelgi juhul tegemist valija või kandideerija konkreetsete õiguste rikkumisega ning avalikes huvides kaebuse esitamine valimiskaebusena pole ette nähtud.

E-hääletuse põhiseaduslikkuse küsimused 

E-hääletuse põhiseaduslikkuse küsimused olid osaliselt arutuse all 2005. aastal, kui president Arnold Rüütel vaidlustas e-hääletuse põhiseaduspärasuse Riigikohtus. Põhiseaduslikkuse küsimuses on Riigikogus esinenud õiguskantsler Allar Jõks 2004. aastal ja õiguskantsler Indrek Teder 2011. aastal.

Allar Jõks andis e-hääletamise rakendamise eel vastused Toomas Alatalu esitatud küsimustele, mis keskendusid eelkõige e-hääletuse vastavusele valimiste vabaduse ning hääletamise salajasuse põhimõtetele, ja rõhutas oma vastuses, et e-hääletus "vaid lisavõimalusena traditsioonilistele hääletamisviisidele" ei "ava teed massiliseks pettuseks, mõjutamiseks, salajaste andmete avalikustamiseks ja inimeste tagakiusamiseks". Jõks kinnitas, et riskid väljaspool jaoskonda hääletamisega on õiguslikult maandatud ning selle tasakaalustamiseks kasutusele võetud korduv hääletamine ei ole vastuolus valimisõiguse põhimõtetega: "Olen seisukohal, et võrreldes vabade valimiste põhimõtte järgimist traditsiooniliste hääletamismeetodite ja e-hääletuse puhul, ei saa täheldada riskide suurenemist. Kuid loomulikult saab objektiivsemalt hinnata e-hääletusega seotud ohtusid olukorras, kus Eestil on Interneti-hääletuse kogemus olemas ning laekunud on teave võimalikest kuritarvitustest. /—/ Käsitledes valimiste põhiprintsiipide järgimist e-hääletuse korral, ei saa ma õiguskantslerina aga mööda vaadata tõsiasjast, et e-hääletamine aitab kaasa põhiseadusest tuleneva valimiste üldisuse põhimõtte rakendamisele. /—/ Kui aga hakkavad levima kahtlused Interneti-hääletuse tulemuste objektiivsuse ning hääletamise salajasuse osas, võib riigivõimu legitiimsus sootuks väheneda."

Indrek Teder refereeris oma sõnavõtus Riigikohtu lahendeid e-hääletuse teemal ning ei leidnud, et e-hääletus oleks põhiseadusega vastuolus: "Vähemalt minu esialgsel hinnangul on kõik tõstatatud küsimused põhiseaduspäraselt lahendatavad ning Riigikogu on põhiseaduskomisjoni eestvedamisel juba asunud lahendusi otsima. /—/ Tehnilise lahenduse probleemid, mis vajavad lahendamist, ei tähenda veel automaatselt, et e-hääletamise idee ei ole üldse põhiseaduspäraselt teostatav."

2016. aastal esitati Riigikogus arupärimine e-hääletuse põhiseaduslikkuse üle peaminister Taavi Rõivasele. Eesti e-hääletuse kooskõla ÜRO kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise paktiga on oma 2007. aasta töös analüüsinud Ameerika Ühendriikide õigusteadlane Sutton Meagher.

Rahvusvaheline kriitika

OSCE/ODIHR-i vaatlusmissioonide kriitika 

OSCE demokraatlike institutsioonide ja inimõiguste büroo (OSCE/ODIHR) valimiste hindamise missiooni aruandes 2007. aasta parlamendivalimiste järel seisab, et "valimiste korralduskomitee rakendas süsteemi täiesti läbipaistval moel ning paistis, et oli tarvitusele võetud vajalikud turvalisusmeetmed, tagamaks elektroonilise hääletamise turvalisust nii hästi kui võimalik" ning "elektroonilise hääletamise protsess, nii nagu seda Eestis rakendati, tundus antud juhtumil ja antud kohalikes oludes toimivat". Teisalt öeldakse aruandes: "Tundus, et nii poliitilistel parteidel kui ka avalikkusel tervikuna puudus pea igasugune järelevalve elektroonilise hääletamise protsessi üle." Aruanne tõi välja rea probleeme elektroonilise hääletamise juures ja rõhutas, et Eesti riigivõimul tuleks nende probleemide efektiivsesse lahendamisse tõsiselt suhtuda, "sest vastasel juhul tuleks tõsiselt kaaluda, kas elektroonilise hääletamise meetodit võiks ikka soovitada laialdasemaks kasutamiseks või peaks sellel olema piiratud kasutusala, või kas seda üldse soovitada kasutada".

2011. aasta OSCE/ODIHR-i valimiste hindamise missiooni aruandes leiti, et "üldiselt valitses VVK poolt korraldatud internetihääletuse suhtes suur usaldus. Sellest hoolimata, on õigusliku raamistiku, järelevalve ja aruandluse osas ning mõnedes tehnilistes aspektides veel ruumi edasiseks täiustamiseks." Aruanne osutas viisile, kuidas Eesti võiks püüda elektroonilist hääletust täiustada: "Viimastel aastatel on krüptograafia alal tehtud edusamme, mis võimaldavad algusest lõpuni kontrollida antud hääli, st et hääletajal on võimalik kontrollida, kas tema hääl a) anti nii, nagu kavatseti, b) salvestati sellisel kujul, nagu anti c) loeti sellisel kujul, nagu salvestati. Sellise individuaalse tõestatavuse aluseks on tavaliselt hääletajale antud kood, mis võimaldab tal hiljem
kontrollida, kas tema hääl salvestati õigesti ja loeti õigesti üle. Lisaks sellele on olemas universaalset tõestatavust võimaldavad algoritmid, mis tähendab seda, et igaüks saab kontrollida, kas antud hääled on õigesti dekrüpteeritud ja üle loetud. Eesti internetihääletuse süsteem selliseid vahendeid ei kasuta."

2015. aasta OSCE/ODIHR-i valimiste eksperdirühma aruandes on öeldud, et "enamik OSCE/ODIHR EET-ga vestelnud osapooltest väljendas suurt usaldust internetihääletuse töökindluse ja turvalisuse suhtes. Internetihääletus viidi läbi tõhusalt ja kooskõlas õigusliku raamistikuga, kuigi protsessi läbipaistvuse ja aruandluse paremaks muutmise osas võiks veel rakendada täiendavaid meetmeid." Aruanne mainib VVK poolt valimistel kasutusele võetud verifitseerimisprotsessi, mille ülesanne on kinnitada valijatele, et nende e-hääl edastati sihipäraselt ja
salvestati häältetalletamisserveris ja ütleb, et VVK lahendus võttis osaliselt arvesse varasemat OSCE/ODIHR-i soovitust. "Sellegipoolest," öeldakse aruandes, "ei luba süsteem end-to-end verifitseerimist."

Mittetulundusühingu VerifiedVoting.org kriitika 

Hääletussüsteemide täpsuse, läbipaistvuse ja kontrollitavuse eest kõneleva mittetulundusühingu VerifiedVoting.org juhatuse esimees Barbara Simons esitas 2011. aastal raporti Eesti e-hääletuse probleemide kohta. Simons oli Eestis Keskerakonna kutsel ja erakond kasutas Simonsi seisukohti enda positsioonide toetamiseks. 2012. aastal toetas Tallinna linnakantselei rahaliselt Simonsi e-valimisi kritiseeriva raamatu "Rikutud sedelid" trükkimist.

International Foundation for Electoral Systemsi kriitika 

2012. aastal andsid vabade ja õiglaste valimiste eest seisva Rahvusvahelise Hääletusüsteemide Sihtasutuse (IFES) sõltumatud eksperdid oma rahvusvahelise e-hääletuse kogemuse analüüsis Eesti e-hääletusele diagnoosi, et kuigi see on olnud seni suhteliselt edukas, siiski peavad Eesti võimud olema teadlikud, et rahvusvaheliste netihääletuse standardite valguses on Eesti elektroonilise hääletuse puhul väljakutseid õiguslikust aspektist, läbipaistvuse osas ja protseduuride formaliseerimise vallas, mis teevad tõenäoliselt tulevikus muutused hädavajalikuks. Ka peaks Eesti silmas pidama laiemaid demokraatlikke põhimõtteid ning tagama, et e-hääletus oleks toeks ka digitaalsete osalusprotsesside arengule.

Eesti e-hääletuse suhtelist edukust, kuid mahajäämust e-demokraatia osas on oma uurimistöödes kinnitanud hiljem Aro Velmet ja Ragnar Nurkse innovatsiooni ja valitsemise instituudi teadlased.

Euroopa Vaba Tarkvara Fondi kriitika 

Euroopa Vaba Tarkvara Fond tegi 2013. aastal valimiskomisjonile ettepaneku, et lisaks serveritarkvarale avaldataks ka kliendirakenduse lähtekood ning avaldataks mõlemad vaba tarkvara litsentside all ning kasutatava tehnoloogia osas püütaks leida krüptograafia vallast lahendusi hääletuse usaldusväärtuse matemaatiliseks tagamiseks. Lisaks sellele avaldati muret kaughääletamisega seotud ohtude pärast ja osutati, et kuna "hääletajate kompromiteeritud masinad üks suur murekoht", siis "vähim, mida VVK tegema peaks, on need ohud võimalikult laialdaselt teatavaks teha koos juhistega, kuidas mõne riski realiseerumise korral toimida".

E-hääletamise komisjon ei pidanud vajalikuks avaldada lähtekoodi tarkvaralitsentsi all, sest kasutatud Creative Commons litsents nende sõnul "ei piira kuidagi tagasisidet ega koodiparanduste väljapakkumise võimalust", ka põhjendati klienditarkvara mitteavaldamist turvakaalutlustega. Kliendiarvuti kompromiteerimise ohtude teadlikustamist valimiskomisjon oluliseks ei pidanud ning osutas, et hääle kontrollimise võimalus on piisav garantii kompromiteerimise vastu. Matemaatilisi vahendeid turvalisuse tagamiseks küll tervitati, aga neid ei peetud vajalikuks rakendada, sest valimiskomisjon ei näinud "hetkel antud teemal olulisi probleeme". Ka ei peetud põhimõtteliseks probleemiks e-hääletuse mudeli tuginemist süsteemiadministraatorite usaldamisele, sest protseduurid on "viimseni dokumenteeritud ning nende järgimist jälgivad audiitorid, koolitatud vaatlejad ning kaamerasilm".

Haldermani uurimisrühma kriitika 

Vahetult enne 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimisi tuli rahvusvaheline välisekspertide meeskond, koosseisus Jason Kitcat (Open Rights Group, UK), J. Alex Halderman (Michigani Ülikooli abiprofessor), Harri Hursti (sõltumatu Soome internetiturvalisuse ekspert), Margaret MacAlpine (USA e-valimiste nõustaja) ja kaks Michigani ülikooli arvutiturvalisuse tudengit, välja kriitikaga Eesti e-valimiste süsteemi pihta. Nad olid käinud Eestis tutvumas Eesti e-valimiste süsteemiga, intervjueerinud Eesti e-valimistega seotud inimesi, sh Tarvi Martensit, tutvunud avaldatud lähtekoodiga, vaadanud läbi e-valimisprotseduuride avalikud salvestised, loonud endale e-valimiste süsteemi koopia ja üritanud kräkkereid imiteerides sellesse sisse murda. Ekspertide sõnul olid nad šokeeritud sellest, kui lihtne oli e-valimiste tulemusi pahatahtlikult muuta. Esimeses rünnakus nakatati häältelugemisserveri tarkvara ja asendati valimistulemused ründaja soovituga. Teine rünnak teostati e-hääletaja koduarvutile, paigaldades sinna tarkvara, mis varastab hääletaja ID-koodid. Hiljem hääletab tarkvara kasutaja teadmata tema eest, samal ajal kui kasutaja on sisenenud internetipanka. Samuti leidsid eksperdid valimiskomisjoni poolt tehtud videote alusel lohakusi ja vigasid valimiste läbiviimisel. Kokkuvõttes hindasid väliseksperdid Eesti e-valimiste tarkvara nii ebaturvaliseks, et soovitasid riigil e-valimised ära lõpetada. Välisekspertide meeskonna liige Jason Kitcat soovitas riigil pöörduda e-valimiste asemel tagasi pabersedeliga hääletamise juurde.

Välisekspertide rühma reisi Eestisse ja majutust rahastas Tallinna linnavalitsus. Uurimisrühma objektiivsusele heitis varju ka kriitika esitamise viis ja ajastus. Päev pärast välisekspertide aruande avaldamist saatis Keskerakonna peasekretär Priit Toobal riigi juhtkonnale ja valimiste korraldajatele kirja, milles palus aruandele viidates astuda viivitamatult samme internetivalimiste koheseks tühistamiseks.

Elektroonilise hääletamise komisjoni esimees Tarvi Martens ütles pärast välisekspertidega kohtumist, et ekspertide etteheidetes e-valimiste süsteemile pole midagi uut: elektroonilise hääletamise komisjon on kirjeldatud riskidega alati arvestanud ja nende riskide maandamiseks kasutatakse konkreetseid meetodeid. Komisjoni kinnitusel on Eesti e-hääletamine turvaline. AS Cybernetica tarkvaraarendaja ja e-valimiste turvaekspert Sven Heiberg ütles, et väliseksperdid on loonud liiga palju eeldusi, mida päriselus on raske saavutada, pidades nende poolt kirjeldatud stsenaariumi teostumist väga ebatõenäoliseks.

Riigi Infosüsteemi Ameti (RIA) infoturbeekspert Anto Veldre ütles, et e-valimiste turvariskide vähendamiseks on kasutusel väga erinevad meetmed, alates protseduuridest ja auditist kuni üksteise tegevuse üle valvavate inimesteni. Eestis on e-hääletamist läbi viidud juba kuus korda ja seni pole toimunud ühtegi turvaintsidenti. Samuti unustavad väliseksperdid Veldre sõnade kohaselt ära, et e-hääletamise puhul on võrgukiht, seire ja logid elektroonilise hääletamise komisjoni kontrolli all ja mitte ründaja kontrolli all. Tehnoloogiaajakirjanik Mart Parve sõnul oli välisekspertide analüüs "ebaprofessionaalne ja täis haruldasi lapsusi". Näiteks eeldanud eksperdid ilma ühegi tõendita, et külaliste tarbeks välja pandud Wifi-võrgu parool valimiskomisjoni ruumes on sama võrgu parool, mida hääletamise korraldajad kasutavad hääletamisserverite administreerimiseks. RIA avaldas vastuseks kriitikale oma veebis artikli, et "E-valimised on liiga turvalised".

Väliseksperdid avaldasid oma järeldused ajalehes The Guardian. Eesti Vabariigi valimiskomisjon avaldas järgmisel päeval VVK.ee kodulehel artiklile vastulause, millele välisekspertide rühm avaldas omakorda vastulause oma veebisaidil estoniaevoting.org.

Välisekspertide rühm on avaldanud oma töö materjalid selleks loodud veebisaidil estoniaevoting.org, eelretsenseeritud teadusajakirjas ja tutvustanud neid rahvusvahelisel Chaos Computer Clubi (CCC) häkkerite konverentsil.

Oxfordi Ülikooli arvutiteadlaste kriitika 

Oxfordi Ülikooli arvutiteadlased Jason R. C. Nurse'i juhtimisel koostasid valimiste korraldusele lähedal seisvate isikute intervjuude ja avalike materjalide põhjal 2016. aastal Eesti e-hääletuse süsteemi protseduurilise osa sõltumatu analüüsi ning kinnitasid, et Eesti süsteem sobib ainult väiksesse ja tihedate sidemetega ühiskonda ning et e-hääletuse läbiviijad "on süsteemi algatamisest alates tuginenud usalduse loomisele läbi isiklike inimestevaheliste suhete" ning "informaalsed protsessid (mh õppetunnid) vajavad täiendavat selgitust ning formaalselt dokumenteerimist".

Viited

Välislingid 

 Veebileht
 Elektroonilise hääletamise üldkirjeldus
 Eesti e-hääletamise serveri tarkvara lähtekood, GitHub, vaadatud 13. mai 2017
 E-valimised on (liiga) turvalised, RIA blogi, 14. mai 2014
 Valimiste turvamudelist, RIA blogi, 13. märts 2017
 Uue e-hääletamise süsteemi tutvutus, 31.05.2017, Riigikogu Youtube, 1. juuni 2017
 Ekspert: kioskitüüpi e-valimine on ebaturvaline, Eesti oma mitte, Postimees, 2. juuni 2017
 Valimised on ühetaolised ja e-hääletussedelit saab rikkuda, ERR, 19. august 2017
 Teadlased arvutasid välja, palju maksab e-hääl. ERR, 26.02.2019
 21.10.2019 kell 11:40, Ronald Liive, Täispikk nimekiri: IT-minister Kingo e-valimiste töörühma kõik välja toodud murekohad, digi.geenius.ee
 Arne Koitmäe: kas Eesti on m-hääletamiseks valmis?. ERR, 4. oktoober 2021

 
Eesti infotehnoloogia
E-teenused