joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Annino

Annino ehk Annamoisio (vene Аннино) on alev ja samanimelise valla keskus Venemaal Leningradi oblastis Lomonossovi rajoonis. Ajalooliselt kuulus küla Kesk-Ingerimaale Hietamäki kihelkonda ning oli asustatud ingerisoomlaste poolt. 2010. aastal elas alevis 3558 inimest.

1676. aastal on küla mainitud kui Aimamoisio ning see kuulus Dudergofi pogostisse.

1817. aastal oli külas (nimetatud kui Аннинa) 15 talu.

1831. aastal oli külas (nimetatud kui Аннинa) 16 talu. 

1838. aastal elas külas (nimetatud kui Анниной) 44 inimest, kellest 25 olid mehed ja 19 naised.

1848. aastal elas külas (nimetatud kui Annamoisio) 116 ingerisoomlast (50 meest ja 66 naist), kellest 4 olid äyrämöised ja 112 savakod. Haldusjaotuslikult kuulus küla Peterburi kubermangu Oranienbaumi maakonda.

1856. aastal oli külas (nimetatud kui Аннинa) 18 talu 55 meeshingega.

1860. aastal oli külas (nimetatud kui Аннинo) 28 talu. 

1876. aastal avati külas esimene kool.

1880–1890. aastail oli külas (nimetatud kui Аннинo) 25 talu. 

1913. aastal oli külas (nimetatud kui Аннинo) 40 talu. 

Aastatel 1917–1951 kuulus küla Šundorovo külanõukokku.

1924. aastal soomekeelsel Peterburi lähiümbruse kaardil on küla nimetatud kui Annamoisio.

1928. aastal elas külas 289 inimest.

1941. aastal oli külas (nimetatud kui Аннинo) 46 majapidamist.

Teise maailmasõja ajal perioodil 01.08.1941–31.12.1943 oli küla okupeeritud saksa vägede poolt. 

1947. aastal rajati küla territooriumile "Võit" nimeline kolhoos.

1970. aastatel ehitati esimesed viiekorruselised eluhooned, keskkool, kultuurimaja.

Viited 

Venemaa alevid
Kirna raudteepeatus

Kirna raudteepeatus oli raudteepeatus Türi–Paide–Tamsalu kitsarööpmelisel raudteel. 

Peatus jäi avamisel Türi kihelkonda Kirna mõisa maadele. Peatuse asukoht jääb Türi valda Kirna külla.

Kirna jaamahoonest on tänapäeval säilinud üksnes vundament. Varisemisohtlik hoone lammutati 1990. aastate alguses.

Viited

Eesti raudteejaamad
Türi vald
Pärnu–Tallinna juurdeveoraudtee
Kauguri vald

Kauguri vald (läti keeles Kauguru pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Brenguļi ja Kocēni vallaga ning Valmiera linnaga, lisaks veel  Cēsise piirkonna Liepa ja Mārsnēni vallaga.

Valla pindala on 89 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1480 inimest. Valla keskus on Mūrmuiža küla.

Ajalugu 

Agraarreformi eel oli Kauguri mõisa (Kaugershof) pindala 1212 hektarit. Aastal 1935 liideti sellest moodustatud vallaga Mūrmuiža vald. Aastal 1935 oli valla pindala 91 km², elanikke oli seal 976. 1945. aastal moodustati vallas Mūri ja Kauguri külanõukogud, aga aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Kauguri külanõukoguga likvideeritav Mūri külanõukogu. Aastal 1977 liideti osa külanõukogu maadest Valmiera linnaga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Beverīna piirkonda.

Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Mūrmuiža vasallilinnus, linnamägi Pekas Kalns ja Beiti ning Avotiņi muinaskalmed.

Loodus 

Valla suurimaks jõeks on  selle loodepiiril voolav Koiva jõgi, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Miegupe.  Looduskaitse all on Jaunzemi pärn, Vanagi mänd, Vecjandavase pärn, Rūņi tamm, Ķeiši mänd, Līči künnapuu  (liigiliselt on tegemist jalakaga), Kaijase tamm, Līči kihtide paljand, Gaiķēni saar, Daudzieši tamm ja Gaiķēni tamm. Valla põhjaosa asub Ziemeļgauja kaitstaval maastikul, valla lääneosa jääb aga Gauja rahvusparki.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 1266 lätlast, 106 venelast, 25 valgevenelast, 5 ukrainlast, 6 poolakat ja 7 leedulast.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Valmiera piirkond
Akhisar

Akhisar on linn Türgis Manisa provintsis, Akhisari maakonna keskus. 2014. aasta haldusreformi järel langevad linna ja maakonna piirid kokku. Haldusüksuse pindala on 1754 km² ja elanike arv 164 557 (2015).

Antiikajal asus samas Lüüdia Thyatira linn. 1307. aastal läks linn otomanide valdusesse. 1922 vallutasid linna Türgi natsionalistid, kes tapsid umbes 7000 kohalikku kreeklast. Pärast seda ei ole linnas kristlaste kogudust. 1914 oli linnas 12 000 elanikku, kellest umbes kolmveerand olid muslimid. 

Akhisar on tähtis kaubanduslinn. Olulised kaubandusartiklid on tubakas, puuvill ja oliivid. Linna lähedal kaevandatakse mangaanimaaki.

Linna jalgpalliklubi Akhisar Belediyespor mängib Türgi kõrgliigas Süper Lig.

Viited

Välislingid 

Akhisari koduleht

Türgi linnad
Kroncong

Kroncong (indoneesia keeles keroncong, hollandi keeles krontjong) on ukulele-taolise muusikainstrumendi nimetus ja tähistab ka Indoneesia muusikastiili, kus kroncong kasutust leiab.

Kroncong sai oma nime pilli tüüpilise kõla (chrong-chrong-chrong) järgi. Kroncongi orkestrisse või ansamblisse kuulub ka flööt, viiul, rütmi kitarr, tšello (pizzicato) kontrabass ja mees- või naislaulja.

Muusika
Tohver

Tohver on perekonnanimi.

Nime kandjaid
Jüri Tohver, eesti alpinist
Kristo Tohver, eesti jalgpallikohtunik
Tamur Tohver, eesti lavastaja, näitleja, teatripedagoog ja koolitaja
Toomas Tohver, eesti jalgpallur

Perekonnanimed
Brenguļi

Brenguļi on küla (vidējciems) Lätis Valmiera piirkonnas, Brenguļi valla halduskeskus. Küla asub Abulsi jõe kaldal, merepinnast 53 meetri kõrgusel. Brenguļi asub piirkonna keskusest Mūrmuižast 14 ja Riiast 116 kilomeetri kaugusel. Valga–Riia raudteeliinil asub küla lähistel Brenguļi raudteejaam.

Asula tekkis Jaunbrenguļi (Neu-Wrangelshof) ja Vecbrenguļi (Alt-Wrangelshof) mõisakomplekside juurde. Aastail 2009–2021 kuulus küla Beverīna piirkonda.

Lisaks vallamajale asuvad seal rahvamaja, kohalik põhikool, raamatukogu ja postkontor. Brenguļis on pruulikoda, kus valmistatakse õlut.

Külla jäävad Brenguļi ja Brenguļu centrsi bussipeatused.

Seal kasvavad Siberi lehised (esimese ümbermõõt 3,01 ja kõrgusega 35 meetrit, teise ümbermõõt 3,02 ning kõrgus 31 meetrit) ja Jaunbrenguļi mõisa tamm ümbermüüduga 4,1 ning kõrgusega 24 meetrit on looduskaitse all.

Ajalugu

Brenguļit on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1424, mil  toonane Liivi ordu maameister Bernhard von der Borch läänistas sealsed maad Wrangellidele. Aastal 1788 jagas Katariina II Brenguļi mõisa kaheks. Jaunbrenguļi mõis (Neu-Wrangelshof) läks Osten-Sackenite valdusesse, Vecbrenguļist (Alt-Wrangelshof) sai aga riigimõis. Aastal 1817 omandasid esimese mõisa Transehed. Aastal 1920, mil viidi läbi agraarreform, kuulus see ornitoloog Nikolai Heinrich von Transehele.

Mõlema mõisasüdame juurde tekkisid asulad (Vecbrenguļi ja Jaunbrenguļi), mis olid eraldi külad veel aastal 1940. Aastal 1924 rajati Abulsi jõele hüdroelektrijaam. Nõukogude ajal sai Brenguļist külanõukogu ja kolhoosi «Abuls» keskasula.

Aastal 2016 oli külas 162 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 158.

Viited

Valmiera piirkonna külad
Kansakoulu

Kansakoulu (sõna-sõnalt 'rahvakool') oli Soomes kuueaastane algkool. Neid hakati rajama 1866. aasta rahvakoolidekreedi põhjal ja need kaotati 1970ndatel seoses põhikoolireformiga.

Rahvakoolis sai igaüks õppida oma emakeeles. See oli oluline uuendus eriti soomekeelsetele inimestele.

Rahvakoolide teke ja levik

Esimesed rahvakoolid asutati Soomes 1850ndatel. Koole algatasid tavaliselt haritud ja ettenägelikud mõisnikud ja töösturid. 19. sajandi teisel poolel olenes rahvakoolide asutamine valdadest, kuigi riigilt oli võimalik abi saada. Koole asutati laisalt, sest rahva hulgas peeti kiriklikku rändkooli (kiertokoulu) tavalise inimese hariduseks piisavaks. Arvati, et neljaaastane rahvakool õpetab lapsed laisaks ning harjutab neid füüsilise töö asemel raamatutega. Linnades asutati rahvakoole aktiivsemalt, sest tööstus vajas arvutada ja lugeda oskavaid inimesi ning lapstööjõu kasutamise vähenedes polnud lapsi ka millegi muuga hõivata.

Viited

Välislingid
Gottfried Huth

Johann Sigismund Gottfried Huth (2. mai 1763 Roßlau (Elbe) – 28. veebruar (12. märts) 1818 Tartu) oli füüsik ja matemaatik. 

Ta töötas füüsika- ja matemaatikaprofessorina Frankfurdi (Oderi ääres) ülikoolis, kus tema õpilaste seas oli Heinrich von Kleist.
Hiljem töötas ta Tartu ülikooli professorina, lugedes astronoomiakursust. Üheks tema õpilaseks oli Wilhelm von Struve.

Viited

Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Sündinud 1763
Surnud 1818
Grundzāle

Grundzāle (vanasti ka Dzeņi) on küla (vidējciems) Lätis Smiltene piirkonnas, Grundzāle valla halduskeskus. Küla asub Vecpalsa jõe kaldal, merepinnast 80 meetri kõrgusel. Grundzāle asub piirkonna keskusest Smiltenest 25 ja Riiast 145 kilomeetri kaugusel. 

Lisaks vallavalitsusele on külas veel põhikool, rahvamaja,  raamatukogu ja postkontor. Grundzāles asuvad Grundzāle ja Grundzāles skola bussipeatused. 

Asula tekkis Dzeņi (Dsenne) nime kandva asulana Riia ja Pihkva vahelise maantee äärde. Nõukogude ajal oli seal Grundzāle sovhoosi keskasula.

Aastal 2016 oli külas 387 elanikku.

Viited

Smiltene piirkonna külad
Dzeņi

Dzeņi on/oli mitme Läti asula nimi:
Dzeņi (Hopa piirkond)
Grundzāle varasem nimi, Smiltene piirkond
...
Aumeisteri

Aumeisteri (vanasti ka Serbigale, Aumeistari, Aumeisters või Aumeisteris) on küla (mazciems) Lätis Smiltene piirkonnas Grundzāle valla põhjaosas.

Asula tekkis Aumeisteri mõisa hoonetekompleksi juurde. Mõisa ennast mainiti esmalt aastal 1533, mil Riia peapiiskop Thomas Schöning andis Smiltene lossile kuulunud Serbigali maad õuemeistrile Meinhard von Schierstädtile. Selle viimase saksakeelsest ametinimetusest hofmeister sai mõis ka ühe oma saksakeelsetest nimevariantidest, millest hiljem on tulenenud lätikeelne Aumeisteri. Agraarreformi järel rajati sealse mõisa peahoonesse kool.

Küla oli Aumeistri kihelkonna keskuseks. 1944. aasta septembris toimusid piirkonnas pealetungiva Punaarmee ja saksa vägede vahel ägedad lahingud, mille käigus hävis ka sealne kirik.

Külas asub Aumeisteri bussipeatus. 

Külas kasvavad Aumeisteri mõisa tamm, Aumeisteri vaher ja Gobase tamm on looduskaitse all. Aumeisteri mõisa hoonetekompleks (tallid, kutsari maja, elumaja, mõisavalitseja maja, häärber, palkidest ait, maneež, kõrts) ja park on muinsuskaitse all.

Aastal 2016 oli külas 37 elanikku.

Viited

Smiltene piirkonna külad
Mēri

Mēri (vanasti ka Mēris, nõukogude ajal Birzuļi) on küla (vidējciems) Lätis Smiltene piirkonnas Bilska vallas. Külas asub Smiltene piirkonna muuseum.

Asula tekkis Mēri mõisa hoonetekompleksi juurde. Külas sündis Läti kunstnik Rūdolfs Pērle. Nõukogude ajal oli seal kolhoosi "Draudzība" keskasula.

Mēris asub üks kahest Bilska valla avalikust raamatukogust. Külas asuvad Mēri bussipeatused. 

Mēri mõisapargi kuus elupuud, kaks pargis kasvavat lehist (üks neist ümbermõõduga 3.24 m) ja Mēri hiidtamm on looduskaitse all.

Aastal 2016 oli külas 206 elanikku.

Viited

Smiltene piirkonna külad
Bilska

Bilska (vanasti ka Vecbilska) on küla (vidējciems) Lätis Smiltene piirkonnas, Bilska valla halduskeskus. 

Bilska asub piirkonna keskusest Smiltenest 9,5 ja Riiast 142 kilomeetri kaugusel merepinnast 76 meetri kõrgusel. Lisaks vallavalitsusele on külas veel põhikool, raamatukogu ja postkontor. Külas asuvad Bilska,  Bilska 2 ja Vimbase bussipeatused. 

Asula tekkis Vecbilska mõisa (Alt-Bilskenhof)  hoonetekompleksi juurde. Nõukogude ajal oli seal kolhoosi «Druva»  keskasula.

Külas asub looduskaitsealune pärnaallee, mille koosseisus kasvab ka harilik vaher. Kolm selle allee pärna on looduskaitse all.

Aastal 2016 oli Bilskas 237 elanikku.

Viited

Smiltene piirkonna külad
Horvaatia Teaduste ja Kunstide Akadeemia

Horvaatia Teaduste ja Kunstide Akadeemia (horvaadi keeles Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti; akronüüm HAZU) on Horvaatia teadusakadeemia, riigi tähtsaim teadusasutus.

Akadeemia on Euroopa akadeemiate ühenduse ALLEA liige. Ta asutati 1866. aastal Zagrebis piiskop Josip Juraj Strossmayeri eestvedamisel esialgse nimega Jugoslaavia Teaduste ja Kunstide Akadeemia. Akadeemia esimene president (1866–1886) oli ajaloolane Franjo Rački. Sõltumatu Horvaadi Riigi ajal (1941–1945) kandis akadeemia nimetust Horvaatia Teaduste ja Kunstide Akadeemia.  Jugoslaavia Föderatiivse Rahvavabariigi koosseisus tegutses akadeemia vana nime all edasi.

Akadeemia liikmeskond
Akadeemia liikmeskonda kuuluvad tegevliikmed (piirarv 160),  assotsieerunud liikmed (100) ja välisliikmed (160). Varem valiti akadeemiasse ka auliikmeid. Akadeemia liikmeskond on jagatud teadusvaldkondade alusel 9 osakonda:
Sotsiaalteadused 
Matemaatika, füüsika ja keemia 
Loodusteadused 
Arstiteadus
Filoloogia 
Kirjandus
Kaunid kunstid 
Muusika ja musikoloogia
Tehnikateadused

Tegevliikmeid läbi aegade
Dragutin Tadijanović, horvaatia luuletaja
Ivo Šlaus, horvaatia füüsik

Välisliikmeid
Jean Aubouin, prantsuse geoloog
Vjatšeslav Vsevolodovitš Ivanov, vene keeleteadlane ja semiootik
Herbert Mang, Austria ehitusteadlane
Miroslav Radman horvaadi päritolu Prantsuse rakubioloog, Prantsuse TA liige
Svante Pääbo, Rootsi ja Saksa paleogeneetik

Auliikmeid läbi aegade
Ami Boué, Austria geoloog ja geograaf (valiti 1870)
Frane Bulić, katoliku preester ja arheoloog  (valiti 1897)
Jakov Grot, vene filoloog (valiti 1867)
Franjo Kuharić, Horvaatia kardinal (valiti 1994)
Tomáš Masaryk,  Tšehhoslovakkia president  (valiti 1930)
Mato Celestin Medović, horvaadi maalikunstnik (valiti 1919)
Dmitri Mendelejev, vene keemik, nobelist (valiti 1882)
Ivan Meštrović, horvaatia skulptor ja arhitekt (valiti 1919)
Alfons Mucha, tšehhi maalikunstnik (valiti 1930)
Linus Pauling, USA biokeemik, nobelist (valiti 1994)
Mihhail Pogodin, vene ajaloolane (valiti 1867)
Vladimir Prelog, horvaadi päritolu Šveitsi keemik, nobelist (valiti 1986)
Leopold Ružička, horvaadi päritolu Šveitsi keemik, nobelist (valiti 1940)
Nikola Tesla, serbia päritolu USA leiutaja ja füüsik (valiti 1896)
Josip Broz Tito, horvaadi-sloveeni päritolu Jugoslaavia president (valiti 1947)

Viited

Välislingid

Akadeemia koduleht. info.hazu.hr
Akadeemia liikmed. info.hazu.hr
Akadeemia välisliikmed. info.hazu.hr

Teaduste akadeemiad
Horvaatia kultuur
Tiina (eesnimi)

Tiina on eestipärane naisenimi. Tiina on eestipärane lühend naisenimest Kristiine. Tiina võib olla lühend nimest Kristina, Albertina, Faustina jt.

1. jaanuari 2017 seisuga oli Eestis eesnimi Tiina 5488 naisel. Tiina on Eestis populaarsuselt 12. naisenimi.

Kõige populaarsem on eesnimi Tiina vanuserühmas 50–54, kus neid on 10 000 elaniku kohta 105,41 ning Viljandi maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 54,85. Tiina on keskmiselt 51 aasta vanune (mediaanvanus on 51). 

Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Tīna 664 inimesel.

Nime kandjaid
Tiina Kangro, eesti ajakirjanik, poliitik
Tiina Tammetalu, eesti kunstnik
 Tiina on August Kitzbergi tragöödia „Libahunt” peategelane

Viited

Naisenimed
Palsmane

Palsmane (vanasti ka Palsmanis) on küla (lielciems) Lätis Smiltene piirkonnas, Palsmane valla halduskeskus. 

Palsmane asub Palsa jõe ja selle Kļavaisa nime kandva lisajõe ühinemispaigas, piirkonna keskusest Smiltenest 22 ja Riiast 142 kilomeetri kaugusel merepinnast 105 meetri kõrgusel. Lisaks vallavalitsusele on külas veel põhikool, internaatkool, kultuurimaja, raamatukogu ja postkontor. Seal asuvad Darbnīcase, Pagastmāja ja Palsmane bussipeatused.

Asula tekkis Palsmane mõisa (Palzmar)  hoonetekompleksi juurde.  Vaatamisväärsusteks on veel sealsed kaks kirikut, mõisa häärber ja looduskaitse alune park. Ka kaks pargis kasvavat pärna ja saar ümbermõõduga 3.63 m on looduskaitse all. Palsmane luteri kirik ja selle orel on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

Palsmanes asub Teises maailmasõjas hukkunud nõukogude sõdurite vennaskalmistu. Ka asub seal mälestusmärk sõjas hukkunud valla elanikele.

Aastal 2016 oli külas 568 elanikku, aastal 2019 aga 548 elanikku.

Viited

Smiltene piirkonna külad
Mamelukkide riik

Mamelukkide riik sai alguse, kui 1250. aastal haarasid mamelukid võimu Aijubiidide kalifaadis, kes olid algselt (türgi, kaukaasia jm päritolu) orjadest sõdurid. 

Mamelukid valitsesid Egiptuses ja Süürias kahe dünastiana kuni aastani 1517. Mamelukkide riigi aeg on jagatud tinglikult Bahri dünastia ehk turgi mamelukkide valitsusajaks (1250–1382) ja Burji dünastia ehk tšerkessi mamelukkide valitsusajaks (1382–1517). 

13. sajandi teisel poolel õnnestus mamelukkidel kaitsta riiki edukalt mongolite sissetungi eest, 1260. aastal Ain Jaluti lahingus ning alistada viimased ristisõdijate valduses olnud linnad Lähis-Idas.

1248–1254 toimunud Seitsmes ristisõda algas Prantsusmaa kuningas Louis IX Pühale edukalt, ta vallutas Damietta linna Niiluse suudmes, kuid hiljem takerdusid ta väed lõuna pool jõe soodesse ning kuningas ise langes vangi. Pärast pikki läbirääkimisi ta vabastati ning Damietta loovutati suure rahasumma hinnaga.

Egiptuse ajalugu
Lähis-Ida ajalugu
Lähis-Ida ajaloolised riigid
Süüria ajalugu
Iisraeli ajalugu
Vaik

Vaik on orgaanilist päritolu, harilikult läbipaistev viskoosne vedelik või tahke amorfne, enamasti kõrgmolekulaarne aine, millel puudub kindel sulamistemperatuur ning mille üleminek vedelast olekust tahkesse (või vastupidi) toimub mingis kindlas temperatuurivahemikus.  

Vaike kasutatakse muu hulgas liimide ja lakkide valmistamiseks.

Eristatakse looduslikke ja sünteetilisi ehk tehisvaike.

Viited

Orgaanilised ühendid
Kehakeeles. Töid Tartu Kunstimuuseumi kogudest

"Kehakeeles. Töid Tartu Kunstimuuseumi kogudest" oli näitus Tartu Kunstimuuseumis, mis eksponeeris keha kujutamise viise kunstis.

Kunstinäitus oli üleval perioodil 23. märts kuni 29. oktoober 2017.

Selle näituse kuraator oli Tiina Abel ja kujundaja Tuuli Aule.

Vähemalt ühe teosega oli esindatud üle 70 kunstniku. Nende seas Adamson-Eric, Arnold Akberg, Peeter Allik, Jüri Arrak, Johannes Greenberg, Eerik Haamer, Kristiina Hansen, Oskar Kallis, Alice Kask, Ilmar Kruusamäe, Endel Kõks, Peeter Laurits, Kaarel Liimand, Ernst Friedrich von Liphart, Karin Luts, Friedrich Ludwig von Maydell, Herkki-Erich Merila, Lepo Mikko, Marge Monko, Maarit Murka, Rudolf Julius von zur Mühlen, Erik Obermann, Enn Põldroos, Karl Pärsimägi, Mark Raidpere, Kristjan Raud, Johannes Saal, Ene-Liis Semper, Liina Siib, Ülo Sooster, Anton Starkopf, Olev Subbi, Rein Tammik, Jaan Toomik, Nikolai Triik, Ado Vabbe, Carl Sigismund Walther ja Eduard Wiiralt.

Pilte näituselt

Viited

Välislingid 

 Näitusest Tartu Kunstimuuseumi koduleheküljel

Meedias
 Susann Kivi: "Tartu kunstimuuseumis uuritakse keha muutuvaid kujutus- ja vaatamisviise" kultuur.err.ee, 24. märts 2017
 Raimu Hanson: "Keha väljendab erootikat ja vägivalda" Tartu Postimees, 25. märts 2017
 Krista Piirimäe: "Arvustus. Kehakeelenäitusel on vale pealkiri" kultuur.err.ee, 2. mai 2017
 Tiiu Talvistu: "Kehakeel annab tummale kunstile hääle" Sirp, 28. juuli 2017

Tartu Kunstimuuseumi näitused
Ruben Loftus-Cheek

Ruben Ira Loftus-Cheek (sündinud 23. jaanuaril 1996 Lewishamis) on Inglismaa jalgpallur. Loftus-Cheek mängib Premier League'i klubis Fulham FC poolkaitsjana. 

Ta alustas klubikarjääri Chelseas, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2004. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2014. aastal.

2017/18 hooaja mängis ta laenul Crystal Palace'is. 2020. aasta oktoobris läks ta laenule Fulhami.

Saavutused 
Chelsea
Premier League: 2016–17
UEFA Euroopa Liiga: 2018–19
EFL Cup: Teine koht 2018–19

Välislingid 

Inglismaa jalgpallurid
Chelsea FC mängijad
Crystal Palace FC mängijad
Fulham FC mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1996
Tehnoloogiline teater

Tehnoloogiline teater on teatri liik, mis kasutab laval kõikvõimalikke tehnilisi elemente lisaks sellistele klassikalistele väljendusvahenditele nagu näitleja, lava-, heli- ja valguskujundus. 

Masinate funktsioonidest saab omaette tähendustasand ja märgisüsteem, mis paralleelselt klassikaliste vahenditega edastab lavastuse ideid, meeleolu ja lugu. Tehnoloogilises teatris ei ole tehnoloogia vahendavas ega muid lavastuskomponente toetavas funktsioonis, vaid keskses funktsioonis kogu lavastuse olemuses ning tehnoloogia kasutamine on iseseisval ja nähtaval kohal. Tehnoloogilise teatri eesmärk on jõuda publikuni läbi tehnilise vahendi, näiteks haigettegeva helitugevuse, silmipimestava valguse või tehnilise masina.

Tehnoloogiline teater on eesti teatri kontekstis iseseisvalt kujunenud mõiste. Eesti meedia hakkas lavastuste tehnoloogiliste vahendite kasutamisele intensiivsemat tähelepanu pöörama alates Von Krahli teatri lavastustest „Eesti mängud. Pulm“ (1996) ja „Libahunt“ (1998). Seoses nendega kasutas Andrus Laansalu esmakordselt tehnoloogilise teatri mõistet. Eestis on grupp tegijaid, kes on selle võtnud oma tähelepanu keskpunkti. Nende hulgas on praegu aktiivsed Andrus Laansalu/Andreas W, Erik Alalooga, Taavet Janseni, MIMprojecti ja Henri Hüti.

Mujal maailmas sai tehnoloogiline teater alguse 1980ndatel, mil seoti kunst, tehnoloogia ja näitemäng, kasutades erinevaid sidevahendeid, näiteks arvutit, faksi ja telefoni. Arvuti tekkimine mõjutas enim tehnoloogilise teatri arengut. Esimesteks katsetajateks olid Fluxus grupp ja John Cage.

Kasutatud kirjandus
 Evelyn Raudsepp: TEHNOLOOGILINE TEATER EESTIS 1996–2013, TÜ bakalaureusetöö, 2013
 Tehnoloogiline teater Eestis. 1.osa, Youtube, 7. mai 2012
 Tehnoloogiline teater Eestis. 2. osa, Youtube, 7. mai 2012
 :en:Digital theatre
Launkalne

Launkalne (vanasti ka Launkalns) on küla (vidējciems) Lätis Smiltene piirkonnas, Launkalne valla halduskeskus. Launkalne asub piirkonna keskusest Smiltenest 18 ja Riiast 118 kilomeetri kaugusel merepinnast 185 meetri kõrgusel. 

Lisaks vallavalitsusele on külas veel algkool, rahvamaja, raamatukogu ja postkontor. Launkalnes asuvad Launkalne ja Launkalnes skola bussipeatused.

Küla on esimest korda mainitud aastal 1584, mil see asus Kapeņkalnsi katoliku kabeli juures. Arvatakse, et selle nimi tuleneb osaliselt eesti keelest, kalns tähendab läti keeles mäge ja nimetus oleks olnud siis mäest lõunas. Hiljem asus seal Launkalne mõisa (Launekaln) hoonetekompleks,  mille juurde kujunes ka praegune küla.  Nõukogude ajal asus seal sovhoosi  “Launkalne” keskasula. 

Aastal 2016 oli külas 179 elanikku, aastal 2019 aga 169 elanikku.

Viited

Smiltene piirkonna külad
Tareste maastikukaitseala

Tareste maastikukaitsala on Hiiumaa põhjaosas, Kärdla ja Tõrvanina vahelisel rannaalal, asuv maastikukaitseala. Administratiivselt asub kaitseala Hiiumaa vallas Tareste külas ja Kärdla linnas. Kaitseala pindala on 452,5 hektarit, mis hõlmab nii maismaad kui mereala.

Tareste-Tõrvanina piirkond on elupaigatüüpidelt mitmekesine ja vaheldusrikas ala, mida kasutatakse aktiivselt puhke- ja õppe-eesmärkidel. Tareste laht ja rannikuala on rände- ja pesitsuspaigaks rohketele vee- ja rannikulindudele. Alale jäävad ka kaitsealuste taimeliikide kasvukohad.

Kaitsekorraldus 
Tareste maastikukaitseala moodustati Eesti Vabariigi Valitsuse 18. mai 2007 määrusega nr 150.

Kaitsealal on moodustatud kaks sihtkaitsevööndit ja üks piiranguvöönd:

 Tareste sihtkaitsevööndi kaitse-eesmärk on metsaökosüsteemi arengu tagamine üksnes loodusliku protsessina.
 Rannametsa sihtkaitsevööndi kaitse-eesmärk on metsakoosluste liikide ja vanuse mitmekesisuse ja maastikuilme säilitamine ning kujundamine puhke- ja õppe-eesmärkidel.
 Tareste lahe piiranguvööndi kaitse-eesmärk on kaitsealuste linnuliikide ja elupaikade kaitse.

Elupaigatüübid 
Tareste maastikukaitsealale jäävad valdavalt luitemetsad, kus kuivad luitevallid vahelduvad soiste nõgudega. Ala ilmestavad ka avatud rannaniidud ja roostikud.

Tareste maastikukaitsealal kaitstavad elupaigatüübid on: 

 laiad madalad abajad ja lahed
 rannikulõukad
 rannaniidud 
 luidetevahelised niisked nõod
 hallid luited 
 soostuvad ja soo-lehtmetsad 
 vanad loodusmetsad

Elustik 
Vastavalt kaitse-eeskirjale kaitstakse Tareste maastikukaitsealal linnudirektiivi I lisasse kantud liike rukkirääku ja sookurge, mis on ühtlasi III kaitsekategooria liigid ning I ja II kaitsekategooria linnuliike ning II ja III kaitsekategooria taimeliike.

Linnud 
Kaitstavad linnuliigid Tareste maastikukaitsealal:

 rukkirääk (Crex crex)
 sookurg (Grus grus)
 tutkas (Philomachus pugnax) 
 laululuik (Cygnus cygnus)
 naaskelnokk (Recurvirostra avosetta)
 kirjuhahk (Polysticta stelleri)
 ristpart (Tadorna tadorna)

Taimed 
Tareste maastikukaitsealal esinevad kaitsealused taimeliigid:

 klibutarn (Carex glareosa)
 kahelehine käokeel (Platanthera bifolia)
 kahkjaspunane sõrmkäpp (Dactylorhiza incarnata)
 tumepunane neiuvaip (Epipactis atrorubens) 
 soo-neiuvaip (Epipactis palustris)
 hall käpp (Orchis militaris) 
 balti sõrmkäpp (Dactylorhiza baltica) 
 rohekas käokeel (Platanthera chlorantha) 
 suur käopõll (Listera ovata) 
 vööthuul-sõrmkäpp (Dacthylorhiza fuchsii) 
 kuradi-sõrmkäpp (Dacthylorhiza maculata) 
 kare jürilill (Cardamine hirsuta) 
 harilik ungrukold (Huperzia selago)

Turism 
Kaitsealale oli rajatud Kärdla-Tõrvanina matkarada, mis kulges mööda rannikut Kärdlast Tõrvaninale. 5,5 kilomeetri pikkune rada läbis erinevaid metsa- ja rannikukooslusi. Riigimetsa Majandamise Keskus sulges 2019. aasta alguses ametlikult matkaraja ja likvideeris telkimisala.  2021. aasta kevadel likvideeriti matkaraja lagunenud laudtee.

Tõrvaninal asub liivane supelrand, mida ääristavad nõmme- ja palumännikud. Rand on kuulus oma valgete laulvate liivade poolest.

Viited 

Kaitsealad
Hiiumaa vald
Hiiu maakond
Ando Süvari

Ando Ivar Süvari (ka Anto Ivar Süvari, Ando Suvari, kuni 1936. aastani Sirmann; 17. august 1920 Pärnu – 2. märts 2012 Virginia Beach) oli Eesti päritolu USA psühhiaater.

Süvari lõpetas 1938. aastal Pärnu poeglaste gümnaasiumi. Seejärel õppis ta Tartu Ülikoolis õigusteadust. 

Teise maailmasõja ajal oli ta aga SD ametnik Viljandis ning 1944. aastal lahkus ta Eestist Saksamaale. Seal elas ta üle Dresdeni pommitamise ning õppis meditsiini. 

Ameerika Ühendriikides jätkas ta õpinguid psühhiaatria alal, omandades meditsiinidoktori kraadi.

1954. aastal kolis Süvari Rhode Islandile, kus ta töötas psühhiaatrina kuni pensioneerumiseni 1985. aastal. 2004. aastal andis Rhode Islandi osariik pikaajalise riigiteenistuse eest Süvari nime pikaajalise hoolduse keskusele.

Süvari oli kaks korda abielus, teisest abielust meditsiiniõe Candice Thompsoniga sündis filminäitlejaks saanud tütar Mena Suvari.

Viited

Välislingid
80aastane isa: "Mena on mu viimane hitt!"

Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1920
Surnud 2012
Carlin Romano

Carlin Romano on New Yorgis sündinud USA kriitik ja filosoofiaajaloolane, teose "America the Philosophical" autor. 

Ta töötab Pennsylvanias asuva Ursinus College'i filosoofia ja religiooniuuringute osakonnas filosoofia ja humanitaaria professorina ning Pennsylvania Ülikooli õppeasutuses Annenberg School for Communication lektorina (osalise tööajaga). Ta oli kauaaegne (1984–2009) ajalehe The Chronicle of Higher Education arvustaja ja ajalehe The Philadelphia Inquirer kirjanduskriitik.

Ta lõpetas 1976. aastal Princetoni Ülikooli bakalaureusekraadiga. 1979. aastal sai ta Yale'i Ülikoolist magistrikraadi. Doktorikraadi õigusteaduses (J. D.) kaitses ta Columbia Ülikoolis New Yorgis.

Oma 2012. aastal ilmunud raamatus "America the Philosophical" väidab ta, et tänapäevased Ameerika Ühendriigid omavad maailma ajaloos rikkalikumat filosoofilist kultuuri ning on ka täna parim koht filosofeerimiseks.

Tunnustus
2006 – Pulitzeri kriitikaauhinna finalist

Teoseid
2012 – America the Philosophical. New York: Alfred A. Knopf. ISBN 978-0-679-43470-2

Vaata ka
 Esa Saarinen

Viited

Välislingid
 Heil Heidegger!. 18.10.2009. chronicle.com 

Kriitikud
Ameerika Ühendriikide ajaloolased
Ameerika Ühendriikide filosoofid
Sünniaeg puudub
Paide Jumalaema Uinumise kirik

Paide Jumalaema Uinumise kirik ehk Paide Uspenski kirik oli õigeusu kirik Paides Järva maakonnas Paide Vallimäel, Tallinna tänava ja Valli tänava suunalisel Edelabastionil. Kirik ehitati 1862. aastal Peterburi kaupmehe Nikolai Russanovi toetusel ja eestvedamisel ning hävis 1993. aasta 19. aprillil tulekahjus.

Ajalugu 
Vajadus õigeusu koguduse järele Järvamaal tekkis juba enne 1861. aastat, kui Paides elas arvukalt õigeusklikke. Jumalateenistusi hakkas pidama Tallinna garnisoni kiriku teine preester Theodor Grigorjev kolm-neli korda aastas üüritud eramajas. Usklike arvu pideva kasvamisega suurenes ka vajadus alalise pühakoja ja preestri järele. Preester Grigorjevi ettevõtmisel pühitseti 5. aprillil 1861. aastal renditud eramajas Paide õigeusu "ajutise kiriku" nime kandev ühe altariga pühakoda. Uues hoones alustati korrapäraste jumalateenistustega ja alalise preestriga, kelleks määrati Tallinnast Paidesse elama asunud Theodor Grigorjev.

Uue ja suurema hoone ehitamiseks palus preester Grigorjev abi kaupmees Russanovilt, kes kiriku ehitamist 27 602 hõberubla ja 20 kopikaga toetas. Püstitatava kiriku asukohaks valiti Paide Vallimäe edelabastion. 1863. aasta 8. septembril pühitsesid uue kirikuhoone Novgorodi ja Peterburi metropoliit Issidor ja mitmed vaimulikud üle Eesti. Uus Paide Jumalaema Uinumise kiriku kirikuhoone (vene k. Вейсенштейнский Успенская церковь) oli Eestis pikka aega ainulaadne ja teistest 19. sajandi teisel poolel ehitatud õigeusu kirikutest erinev Bütsantsi stiilis puitehitis.

Kogudusel oli 1862. aastal 280 liiget, 1865. aastal juba 347. Kõige rohkem oli koguduse liikmeid 1902. aastal, mil nende koguarv oli 632. Järgnevatel aastatel see arv järk-järgult vähenes.

Kiriku juures tegutses õigeusu kihelkonnakool ja õigeusu abikool Vahastu mõisas.

1938. aastal oli koguduseliikmeid üle 200. Koguduse hooldajaks-preestriks oli A. Pops, kes on Lelle koguduses preestriks. Alaliselt viibis Paides ainult köster, kelleks on J. Taal. . 

Paide õigeusklike kogudus liideti 1965. aastal Türi õigeusu kiriku kogudusega ning 1966. aastal anti Paide Muuseumile üle kirikuarhiiv, mis tähistas ühtlasi ka õigeusu koguduse tegevuse lõppu Paides. Pärast seda kasutati kirikuhoonet laona.

Kirik põles 1993. aasta 19. aprillil, misjärel hoone lammutati kuni vundamendini.

Leid kiriku varemetest 
2004. aasta mais alustas Paide Linnavalitsus kirikuvaremetel töid, eesmärgiga korrastada vundamendimüür ning katta varisemisohtlikud keldrid pinnasega. Tööde käigus leiti vundamendist vana pudel, milles oli kaltsupaberil dokument; samuti leiti lähedusest 19. sajandi teisest poolest pärinevad 14 Venemaa münti. Veekahjustuse tõttu oli enamik teksti loetamatu, sellelt võis siiski välja lugeda kiriku ehitamiseks eraldatud rahasummad ja mõne annetaja nimed ning kuupäeva 14. juuli 1860, mil kiri pudelisse pandi. Pudel arvatakse olevat osa nurgakivi panekuga müüri peidetust. Mündid ja ürik saadeti Järvamaa muuseumi.

Viited

Paide ehitised
Järva maakonna õigeusu kirikud
Eesti endised kirikud
Martin Vabat

Martin Vabat (kodanikunimega Martin Ellermaa; sündinud 2. aprillil 1981 Raplas) on eesti luuletaja.

Ta on avaldanud luulet ajakirjades Värske Rõhk ja Looming (6/2009, 4/2015, 9/2016, 5/2017). 

Vabat on Eesti Kirjanike Liidu liige alates 2014. aastast.

Teda on kaks korda esitatud Liivi luuleauhinna üheks nominendiks: 2015. aastal luuletusega "Ela" ja 2017. aastal luuletusega "Inimesed on kui liblikad".

Luulekogud
"Mina olengi kirjandusklassik" (Värske Raamat, 2006) 
"Naerutaltsutaja" (Allikaäärne, 2009)
"Hargumine" (Allikaäärne, 2014)
"Maahingamispäev" (Elusamus, 2016)
"Lootuse akende vaikus" (Eesti Keele Sihtasutus, 2017)

Kolmes esimeses kogus on autori enda joonistused.

Välislingid
Iiris Viirpalu. Inimene jumaliku ja maise vahelülina. - Värske Rõhk, kevad 2018
Maarja Pärtna. Luuleaasta 2016: keelevigurid ja hilised debüüdid. - Looming, märts 2017
Margit Tintso. Vabati uuestisünd. - Looming, oktoober 2016
Paul Raud. Arvustus. Melanhoolne ja mäletav maahingamispäev. - err.ee, 17.06.2016  
Madle Uibo. Maahingamispäev. - Tallinna Keskraamatukogu kirjandusblogi, 06.04.2016 
Kadri Tüür. Maahingamispäev. - Kirjad Sõgedate külast, 02.02.2017
Iiris Viirpalu. Arvustus. Harali pimeduse ja valguse vahel. - 16.12.2015, err.ee
Alvar Loog. Eesti luuleaasta 2014. 61 lühiarvustust. - Looming, märts 2015
Martin Vabat. Eluterve punk? - Sirp, 14.11.2013
Jaak Urmet. Luuletaja, ole ometi julgem! - Looming, september 2010
Mariliin Vassenin. Ülenev ja leppiv luule. - Sirp, 30.04.2010
Mario Pulver. Marutõbine sügis hundisilmis. - Egikulturism, 30.04.2010
Lauri Sommer. Luuled 2006: yksteisest teadmatud reaalsused. - Looming, märts 2007
Veiko Märka. Seitse luuleraamatut, seitse debüüti. - Sirp, 15.09.2006

Eesti luuletajad
Sündinud 1981
Oleksandr Danõljuk

Oleksandr Danõljuk (ukraina keeles Олександр Олександрович Данилюк Oleksandr Oleksandrovõtš Danõljuk; sündinud 22. juulil 1975 Grigoriopolis Moldaavia NSV-s) on Ukraina poliitik ja riigitegelane.

Elu ja haridus 
Ta sündis aastal 1975 Grigoriopolis Moldaavia NSV-s (praegu Transnistria Moldaavia Vabariik). Ta lõpetas Kiievi 15. Keskkooli, seejärel Ukraina Rahvusliku Tehnikaülikooli "Igor Sikorski nimelise Kiievi Polütehnilise Instituudi" juures oleva Investeerimise ja Mänedžmendi Instituudi, hiljem lõpetas ta Indiana Ülikooli juures oleva ärikooli.
Ta töötas kolm aastat firmas "McKinsey & Company", tegeldes mitmesuguste projektidega Londonis ja Moskvas, seejärel juhtis ta aastatel 2006–2010 investeerimisfonde Londonis ja Luxembourgis.

Ukraina riigi teenistuses 
Septembrist 2010 juhtis ta Majanduslike reformide juurutamise koordineerimiskeskust. 17. juulist 2014 oli ta Ukraina presidendi alaline esindaja Ukraina Ministrite Kabineti juures. Ta oli 25. septembrist 2015 kuni 14. aprillini 2016 Ukraina Presidendi Administratsiooni ülema asetäitja ning 14. aprillist 2016 kuni 7. juunini 2018 Ukraina rahandusminister.

Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu 
28. mail 2019 määras president Zelenskõi Danõljuki oma ukaasiga Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu sekretäriks.

Isiklikku 
Oleksandr Danõljuk on abielus ja kahe poja isa. 23. aprillil 2016 teatas ta, et loobub Suurbritannia kodakondsusest, kuna kavatseb oma poliitilise karjääri üles ehitada Ukrainas; samal ajal abikaasa ja pojad jäid Ukraina-Suurbritannia topeltkodakondsusesse.

Viited

Välislingid 
 Службу финрасследований будут создавать по проекту Минфина времен Данилюка - ZN.ua, 13.08.2019
 Данилюк заявил, что акционером "Укроборонпрома" будет не Кабмин, а Минобороны - Lb.ua, 08.09.2019
 Данилюк: МВФ озвучил Зеленскому обеспокоенность делом ПриватБанка - Liga Novosti, 03.10.2019

Ukraina poliitikud
Rahandusministrid
Sündinud 1975
Vesiveski tee

Vesiveski tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Kose asumis.

Vesiveski tänav sai nime 23. veebruaril 2000. Tänav on saanud nime Lükati vesiveski järgi.

Viited

Välislingid 
 

Pirita linnaosa tänavad
Nikola Poposki

Nikola Poposki (makedoonia keeles Никола Попоски; sündinud 24. oktoobril 1977 Skopjes) on Põhja-Makedoonia ökonomist, diplomaat ja poliitik; ta kuulub kristlik-demokraatlikku parteisse VMRO-DPMNE. Ta oli 28. juulist 2011 kuni 31. maini 2017 Makedoonia välisminister.

Ta lõpetas aastal 2002 Pühade Kirilluse ja Metoodiuse nimelise Skopje Ülikooli majandusteaduskonna. Tal on magistrikraad võõrkeelte ja väliskaubanduse alal (saadud aastal 2004 Rennesi ülikoolist Prantsusmaal ja Skopje Ülikoolist).

Ta töötas aastatel 2001–2004 sekretärina Makedoonia saatkonnas Prantsusmaal. Aastatel 2005–2006 töötas ta mänedžerina Iirimaa pangas DEPFA Bank. Aastatel 2006–2009 oli ta Euroopa Komisjoni ekspertide grupi juht. Aastatel 2010–2011 oli ta Makedoonia suursaadik Euroopa Liidu juures.

28. juulist 2011 kuni 31. maini 2017 oli ta Makedoonia välisminister.

Põhja-Makedoonia välisministrid
Põhja-Makedoonia poliitikud
Sündinud 1977
Nikola Popovski

Nikola Popovski (makedoonia keeles Никола Поповски; sündinud 24. mail 1962 Skopjes) on Põhja-Makedoonia poliitik, ta kuulub erakonda Makedoonia Sotsiaaldemokraatlik Liit. Ta oli aastatel 2002–2003 Makedoonia parlamendi spiiker. Aastatel 2003–2006 oli ta Makedoonia rahandusminister.

Ta lõpetas Pühade Kirilluse ja Metoodiuse nimelise Skopje Ülikooli majandusteaduskonna magistri kraadiga.

Ta oli aastatel 1992–2003 Makedoonia parlamendi liige, olles aastatel 1998–2003 Makedoonia Sotsiaaldemokraatliku Liidu fraktsiooni juht; lisaks oli ta aastatel 1993–2002 Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee liige, kuuludes Strasbourgis mitmetesse komisjonidesse. 3. oktoobrist 2002 kuni 7. novembrini 2003 oli ta Makedoonia parlamendi spiiker. 7. novembrist 2003 kuni 28. augustini 2006 oli ta Makedoonia rahandusminister. Seejärel oli ta aastani 2008 Makedoonia parlamendi liige. Veebruarist 2009 on ta Skopje Euroülikooli õppejõud.

Isiklikku 
Nikola Popovski on abielus ja poja isa.

Viited

Välislingid 
 Nikola Popovski elulugu Makedoonia parlamendi kodulehel (inglise keeles)

Põhja-Makedoonia poliitikud
Rahandusministrid
Sündinud 1962
Tuule tee

Tuule tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis.

Tänav algab Merivälja muuli juurest Ranna teelt. Tänava otsa lähedal on mõlemal pool Ranna teed Tuule tee nimelised bussipeatused. Tänav suundub kirdesse, ristudes Viimsi tee ja Keskteega ja lõppeb Hõbekuuse teel. Tänava pikkus on umbes 600 meetrit.

Merivälja asumi tänavad
Blome

Blome (vanasti ka Blomi või Blommuiža) on küla (vidējciems) Lätis Smiltene piirkonnas, Blome valla halduskeskus. Blome asub piirkonna keskusest Smiltenest 7,5 ja Riiast 131 kilomeetri kaugusel merepinnast 95 meetri kõrgusel. 

Külas on lisaks vallavalitsusele veel põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Seal asub Blome bussipeatus.

Asula tekkis Blome mõisa (Blumenhof)  hoonetekompleksi juurde. Mõis ise tekkis aastal 1400, mil Riia peapiiskop Johann von Wallenrode selle rajas. Aastal 1428 said selle omanikeks  vennad Blomid või Blomed, kelle järgi sai oma nime nii mõis kui ka hiljem asula. Nõukogude ajal oli seal kolhoosi «Uzvara» keskasula.

Külas kasvav Aidase tamm on looduskaitse all.

Aastal 2016 oli külas 254 elanikku, aastal 2019 aga 244 elanikku.

Viited

Smiltene piirkonna külad
Branti vald

Branti vald (läti keeles Brantu pagasts) on vald Lätis Smiltene piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Smiltene linnaga ning Smiltene, Launkalne, Blome ja Rauna vallaga.

Valla pindala on 82 km². 2016. aasta seisuga elas seal 580 inimest.  Valla keskus on Vidzeme küla, vallamaja asub aadressil Rīgas iela 71. Vallavanem on Branti vallal ja Smiltene vallal ühine – Mārīte Treijere.

Ajalugu 

Aastani 1925 kandis Launkalne vald Branti valla nime, seejärel sai see tänapäevase nime. Aastal 1935 oli valla pindala 70,78 km², elanikke oli seal 1186. 1945. aastal moodustati valda Branti ja Launkalne külanõukogud, aga aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Smiltene piirkonda.

Loodus 

Vald asub Vidzeme kõrgustikul. Olulisemad jõed on Abuls ja selle lisajõed Mutulīte, Dranda ning Nigra. Branti valda jääb kaks järve – Branti ja Strante järv –, samuti Prūši veskijärv.

Kaitstavad objektid 

Looduskaitse all on Lejasstrantese pärn, Liezēri pärn, Ducmaņi tamm, Kalna Ducmaņi tamm, Vītoli künnapuu, Ragži jalakas, Roza pahaga kask, Bukani tamm, Branti tammed, Vecbemberi künnapuu, Brūkši tamm ja Veckalniņi künnapuu.

Vallas on arvukalt riikliku kaitse all olevaid muinsusmälestisi. Nendeks on Slavēki, Tīrumpapāni, Gailīši, Branti, Leiaskleperi, Lejasstranti ja Kalnastranti muinaskalmed. Muinsusmälestistest on vallas kohaliku kaitse all Branti mõisa härrastemaja ja Kampi linnamägi.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 576 lätlast, 22 venelast, 11 valgevenelast, 1 ukrainlane, 4 poolakat ja 1 leedulane.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited 

Läti vallad
Smiltene piirkond
Georg Ewald

Georg Ewald (30. oktoober 1926 Buchholz – 14. september 1973 Gotha lähedal) oli Saksa DV riigitegelane.

Georg Ewald oli pärit talupoja perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta põllumajanduskoolis ja töötas seejärel oma vanemate talus. 1943. aastal kutsuti ta Wehrmachti aega teenima. 

1946–1949 töötas ta põllutöölisena. 1946. aastal astus ta Saksa Vaba Noorsoo Liitu ja Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1949–1950 oli ta Buchholzi linnapea ja 1950–1953 Stralsundi kreisi põllumajandusnõunik ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei piirkonnaorganisatsiooni juhatuse liige. 1954–1955 õppis Georg Ewald Karl Marxi nimelises Parteikõrgkoolis ning oli seejärel juhtival parteitööl Bad Doberanis ja Rügenil. 1960–1963 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Neubrandenburgi ringkonna allorganisatsiooni esimene sekretär. Alates 1963. aastast oli Georg Ewald Saksa DV Ministrite Nõukogu põllumajanduskomisjoni esimees. 1971–1973 oli ta Saksa DV põllu- ja metsamajanduse ning toiduainetetööstuse minister. Alates 1963. aasta jaanuarist oli Georg Ewald Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei keskkomitee liige ja poliitbüroo liikmekandidaat ning alates 1971. aasta juunist poliitbüroo liige.

Georg Ewald hukkus liiklusõnnetuses.

Viited

Saksa DV ministrid
Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei poliitikud
Sündinud 1926
Surnud 1973
Taavet Hinrikus

Taavet Hinrikus (sündinud 2. juunil 1981 Tartus) on eesti ettevõtja, TransferWise kaasasutaja ja üks omanikke.

Hinrikus lõpetas 1999. aastal Miina Härma Gümnaasiumi.

Ta jättis ülikooli pooleli, et asuda tööle loodavas firmas Skype. Oli Skype'i esimene palgaline töötaja 2002 ja strateegiadirektor aastani 2008.

Asutas 2011. aastal koos Kristo Käärmanniga rahvusvahelisi valuutaülekandeid pakkuva firma TransferWise.

Isiklikku 
Ta abiellus 14. juulil 2018 Silvia Fantauzziga; neil on kaks last. Tema ema on kirjandusteadlane ja -kriitik Rutt Hinrikus, isa Tartu Ülikooli farmaatsiaõppejõud Toivo Hinrikus, vanem õde kirjandusteadlane Mirjam Hinrikus, emapoolne vanaisa oli ajaloolase haridusega vaimulik Agu Põld.

Tunnustus 
 Aasta ärimees (Äripäeva auhind, koos Kristo Käärmanniga).
 2014 Valgetähe V klassi teenetemärk kui ettevõtluse edendaja.

Viited

Eesti ettevõtjad
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1981
Vidzeme küla

Vidzeme (vanasti ka Vārtnieki) on küla (vidējciems) Lätis Smiltene piirkonnas, Branti valla halduskeskus. Vidzeme asub piirkonna keskuse Smiltene edelapiiril  Cērtene jõe kaldal. Küla läbib Smiltene ja Rauna vaheline tee.

Nõukogude ajal kandis küla nime Vārtnieki ja see oli Valka rajooni Branti külanõukogu halduskeskuseks. Samuti oli see loomakasvatusliku suunitlusega sovhoosi «Vidzeme» keskasulaks. Vidzemes on raamatukogu. Külas asuvad Bāze ja Vidzeme bussipeatused.

Üks külas kasvav nimetu mänd on looduskaitse all.

Aastal 2016 oli külas 185 elanikku, aastal 2019 aga 175 elanikku.

Viited

Smiltene piirkonna külad
Ole Ehelaid

Ole Ehelaid (perekonnanimi aastani 1938 Eheland; 1. mai 1913 Tallinn – 2. september 2003) oli eesti skulptor.

Elukäik
Õppis 1921–1928 Tallinna 4. ja Harjumaa Alu algkoolis, lõpetas 1933 tehnikuna Tallinna Tehnikumi algastme ehitusharus. 

Jätkas õpinguid 1942–1943 Pallases ja seejärel aastani 1946 Anton Starkopfi juhendamisel Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. 

Töötas 1944–1961 peamiselt Tartu Linna TSN TK-s arhitektina; aastast 1961 Tartus vabakunstnik.

Aastast 1959 Kunstnike liidu liige.

Looming
Inimplastika:
Keeris (1969, graniit, oli Tallinnas Mustamäel, varastatud)
loomaplastika: 
Kitsetall (1949, pronks, Porkuni)
Jääkaru (1957, graniit, Tartu vaksali park)
Tukkuv karupoeg (1958, babiit, erakogu, Tartu)
Merelõvi (1965, graniit, Pühajärve)
Vastsündinu (1977, graniit, Tallinna Hirvepark)
portree:
Juhan Liiv (1966, graniit, Alatskivi)
Anna Haava (1963, marmor, Pala kultuurimaja)
A. H. Tammsaare (1964, kips)
monumendid:
Hans Heidemann (1957, pronks, graniit, arhitekt Arnold Matteus, Tartu, kõrvaldatud)
I üldlaulupeo mälestuskivi (1959, graniit, arhitekt Udo Tiirmaa, Tartu)
Jaan Kärner (1966, Uderna Algkooli skulptuuriaed)
Leopold Hansen (1966, Uderna Algkooli skulptuuriaed)
Friedebert Tuglas (Uderna Algkooli skulptuuriaed)
kalmistuskulptuur:
Rannu Ema (1972, graniit. Paigutati 1976 Rannu kalmistule, 1949. aastal lõhutud Vabadussõja mälestussamba kohale. Vabadussõja mälestussammas taastati 2015. aastal ning "Rannu Ema" paigutati samba kõrvale
Küti perekonna hauasammas (1979, graniit, Tartu Pauluse kalmistu)

Viited

Kirjandus 
Lea Mehilane. "Ehelaid, Ole". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 64

Välislingid
Kultuurimälestis nr 2224 "Skulptuur «Keeris», O. Ehelaid, 1969 (graniit)"
Kultuurimälestis nr 2219 "Skulptuur «Vastsündinu», O. Ehelaid, 1977 (graniit)"

Eesti skulptorid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1913
Surnud 2003
Andrej Plenković

Andrej Plenković (sündinud 8. aprillil 1970 Zagrebis) on Horvaatia poliitik, ta on Horvaatia Demokraatliku Liidu liige. Ta on 19. oktoobrist 2016 Horvaatia peaminister.

Ta lõpetas aastal 1993 Zagrebi Ülikooli õigusteaduskonna. 

Ta töötas aastast 1993 mitmesugustel postidel Horvaatia välisministeeriumis. Aastatel 2002–2005 oli ta Horvaatia missiooni asejuht Euroopa Liidu juures Brüsselis, ta juhtis poliitilise missiooni tegevuse kooskõlastamist ja arendas võrgustikutööd Euroopa Komisjoni, Euroopa Ülemkogu, Euroopa Parlamendi ja muude alaliste esindustega eri liikmesriikides.

Aastal 2011 valiti ta Horvaatia parlamendi liikmeks (Horvaatia Demokraatliku Liidu nimekirjas). Aastal 2013 (pärast Horvaatia ühinemist Euroopa Liiduga) valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks, ta oli Euroopa Parlamendi liige 1. juulist 2013 kuni 12. oktoobrist 2016; Euroopa Parlamendis olles kuulus ta Euroopa Rahvapartei fraktsiooni.

19. oktoobrist 2016 on ta Horvaatia peaminister.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe lapse isa.

Välislingid 
 Andrej Plenkovići ametlik kodulehekülg

Horvaatia peaministrid
Horvaatia poliitikud
Diplomaadid
Sündinud 1966
Marius Järvi

Marius Järvi (sündinud 1. septembril 1981 Tallinnas) on eesti tšellist.

Elulugu 
Tšellomänguga hakkas Marius Järvi tegelema nelja-aastaselt. 1987. aastal astus ta Tallinna Muusikakeskkooli Laine Leichteri tšelloklassi. 1995. aastast õppis Lahtis Päijät-Häme konservatooriumis Jouko Paavola käe all. 2000. aastal alustas ta õpinguid Sibeliuse Akadeemias professor Martti Rousi juhendamisel. 

1989. aastal saavutas Marius Järvi III koha rahvusvahelisel noorte tšellistide konkursil Tšehhoslovakkias (Usti nad Orlicis), 1995. aastal I koha Vabariiklikul noorte keelpillimängijate konkursil ning 2002. aastal peaauhinna Eesti noorte interpreetide konkursil “Con Brio”. Seitsmel korral on ta osa võtnud maailma ühest suuremast tšellofestivalist Kronbergis Saksamaal.

Järvi on end täiendanud selliste rahvusvaheliselt tunnustatud tšellistide meistriklassides nagu F. Helmerson, D. Geringas, A. Noras, M. Tchaikovskaja, G. Hoffmann, M. Ylönen, J.-E. Gustafsson, H. Kiiski, R. Cohen, T. L Thedeen, T. Hanhinen. Marius Järvi on esinenud solisti ja kammermuusikuna paljudes Euroopa maades (Saksamaal, Belgias, Hispaanias, Portugalis, Rootsis, Tšehhis, Soomes jm).

Ta on esinenud solistina Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri, Tallinna Kammerorkestri, Turu Filharmooniaorkestri, Järvi Festivaliorkestri, Pärnu Linnaorkestri ja teiste ees dirigentide Neeme järvi, Paavo Järvi, Risto Joost, Paul Mägi, Tibor Boganyi, Atso Almila, Anu Tali ja Kaisa Roose juhatusel. Järvi on kaasa teinud ka muusikaplaadistustel, sealhulgas solistina plaatidel “Urkutaikuri” (2001), Rene Eespere Tšellokontsert "Concertatus Celatus" pühendusega Marius Järvile jm. Sügisel 2000 ilmus Marius Järvi esimene sooloplaat “Via” koostöös maailmakuulsa organisti Kalevi Kiviniemiga.

Aastatel 2005–2013 töötas Marius Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris tšellistina. Ta on ka orkestrite Hulencourt Soloists Chamber Orchestra ja Järvi Festivaliorkestri liige. Alates 2014 aastast on ta rahvusooperi Estonia orkestri tšellist ning töötab õppejõuna Vanalinna Hariduskolleegiumis. Marius Järvi kuulub ka kammermuusikaansamblitesse Järvi Instrumentalists ja Estonian Cello Ensemble.

Isiklikku
Tema vanemad on Teet Järvi ja Mari Järvi, vanaisa Vallo Järvi ja vanaonu Neeme Järvi. Aastal 2020 abiellus ta oboemängija Ingely Laiv-Järviga.

Viited

Välislingid
 Eesti interpreedid: Teet ja Marius Järvi, ERR, vaadatud 10. mai 2017
 Artur Kapp, Andate religioso, Marius Järvi tšello ning Kalevi Kiviniemi orel., Marius Järvi Youtube, 24. veebruar 2015

Eesti tšellistid
Järvide suguvõsa
Sündinud 1981
Agentuur

Agentuur on 
 agendi ülesandeid täitev asutus,
 asutuse kohalik esindus.
 ajakirjandusele uudiseid, informatsiooni hankiv organisatsioon,
 (luure)agentide võrk, nende organisatsioon.

Näiteks
 muusikaagentuur
 reklaamiagentuur
 modelliagentuur
 luureagentuur

Artikleid
Eesti Artistide Agentuur
Eesti Teatri Agentuur
Euroopa Liidu sisejulgeoleku IT-agentuur
Maailma Antidopingu Agentuur
VERTIGO MUSIC

Viited