joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Türi-Alliku mõis

Türi-Alliku mõis (saksa keeles Allenküll) oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jäävad kunagise mõisa valdused Türi valla territooriumile Järva maakonnas.

Mõisa keskus asus Türi-Allikul.

Ajalugu
Türi-Alliku mõisa on esmakordselt mainitud 1429. aastal nimega Oldenkul/Allenkulle. Sel ajal kuulus mõis koos küladega ordu majandusmõisana Viljandi komtuurkonda. Riia maapäeva otsusega 17. märtsist 1560 läks Türi-Alliku mõisamaa Järvamaa piiridesse.

1614. aastal kinkis Rootsi kuningas Gustav Adolf mõisa koos küladega Reinhold von Buxhoevedenile. 1750. aastal päris mõisa Justina von Buxhoeveden, kes abiellus Karl Gustav von Roseniga. 1795. aastal panditi mõis Karl Gustav von Baranoffile. 1880. aastal sai mõisa omanikuks Alexander von Engelhardt, kellele see kuulus võõrandamiseni.

Mõisakompleks
Kivihoonestus oli Türi-Alliku mõisakeskuses juba 17. sajandil, see hävis arvatavasti suures põhjasõjas. 1758. aastal rajati barokkstiilis murdkelpkatusega härrastemaja, mille ehitamisel kasutati tõenäoliselt ka 17. sajandi ehitiste soklikorrust ja müüre. Peahoone seinu ilmestasid liseenid ning viiluvälju kaunistasid rokokoodekoorid. Maja kolme akna laiune keskosa oli kahekorruseline.

Türi-Alliku mõisas tegutses 18. sajandil ka Türi-Alliku tellisetehas.

1960. aastatel ehitati hoone tervenisti kahekorruseliseks ning sinna rajati Volta elektrimootorite tsehh (kus valmistati hiljem ka elektriradiaatoreid ja ülipopulaarseks saanud vahvliküpsetajaid). 1993. aasta lõpul erastati Türi-Alliku tsehh Paides registreeritud aktsiaseltsile Masi. Pärast seda eravalduses olev hoone seisnud aastaid tühjalt ja rüüstatult.

Pärnu jõe ääres asuv endine viinavabrik ehitati ümber 1990. aastatel, seal asub Veskisilla motell.

Viited

Välislingid

Järvamaa mõisad
Türi vald
Türi kihelkond
Aleksei Basmanov

Aleksei Danilovitš Basmanov (suri 1571) oli Moskva tsaaririigi väejuht 16. sajandi teisel poolel. 

Аleksei Basmanov mängis olulist rolli ka Liivi sõjas, sh juhtis vene vägesid Narva vallutamisel 1558. aastal.

Vene väejuhid
Surnud 1571
Vene-Liivi sõda
Ida Politsei Spordiklubi

MTÜ Ida Politsei Spordiklubi on 17. veebruaril 2006 loodud spordiklubi, mis tegeleb spordi populariseerimisega politseiametnike, politsei pensionäride, nende perekonnaliikmete ja kolmandate isikute seas.

Spordiklubi liikmed on edukalt võistelnud Ida Prefektuuri rivistuses nii siseriiklikel kui ka rahvusvahelistel võistlustel.

Partnerite ja sponsorite abiga soetab spordiklubi vajalikku spordiinventari, võistlusdresse ning finantseerib sportlaste lähetusi Eestis kui ka väljaspool Eestit. 

Arendatavateks spordialadeks on jalgpall, korvpall ja enesekaitse.

Välislingid
Koduleht

Eesti politsei
Eesti spordiklubid
Himeka

Catherine St-Onge (tuntud esinejanime Himeka järgi; sündinud 20. juulil 1981 Quebecis) on Kanada päritolu naislaulja, kes 2008. aastast tegutseb Jaapanis. 

Lavanimi Himeka on pärit tema kirjutatud loo tegelaselt.

Välislingid

 Ametlik koduleht

Kanada lauljad
Jaapani lauljad
Sündinud 1981
Rein Kilkson

Rein Kilkson (1. augustil 1927 Tartu – 31. oktoober 2011 Nanjing) oli väliseesti biofüüsik, bioloogiateoreetik ja viroloog.

Ta lõpetas Göttingeni Eesti Gümnaasiumi 1947 ja asus seejärel õppima Göttingeni Ülikooli. 1949 läks ta USAsse, kus 1953 lõpetas Yale'i ülikooli ja kaitses samas doktorikraadi 1956. Töötas 1970-1999 Arizona Ülikoolis füüsika ja mikrobioloogia professorina.

Teoseid
Kilkson, Rein 1964. Biological structure. Proceedings of National Academy of Sciences of the USA 51(4): 543–550.

Pere
Tema isa oli Ernst Kilkson, ema Salme, ja vend keemik Henn Kilkson (1930–2019).

Viited

Biofüüsikud
Viroloogid
Eesti viroloogid
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1927
Surnud 2011
Ele Millistfer

Ele Millistfer (sündinud 19. augustil 1982) on eesti muusikalilaulja ja lauluõpetaja.

Ta on tuntud muusikalidest "Hair", "Hüljatud" (Eponine, Fantine), "Miss Saigon" (kooriartist), "Oliver!" (Nancy) ja "Rent". Eponine'i rolli eest kandideeris ta 2002. aastal Eesti Teatriliidu aastapreemiale, kuid ei osutunud laureaadiks.

2016. aastal Vanemuise teatris esietendunud muusikalis "Mamma Mia!" oli Millistferil esmakordselt peaosa – ema Donna roll. Aasta hiljem lavastatud muusikalis "Hüljatud" esines ta traagilises Fantine'i osas (teatris Vanemuine).

Ele Millistfer on Pilistvere Noortekoori juhendaja.
Aastast 2018 on Ele Milistfer  Estuudio koori- ja tantsukoolis õpetaja

Isiklikku
Tema abikaasa on vabakutseline lavastaja, näitleja, kirjanik ja kujundaja Ain Saviauk. Kummalgi on esimesest abielust üks laps (Elel – poeg Cristopher) ja ühine tütar-Mesike.

Ele Millistferi vend on ooperilaulja Lauri Vasar.

Viited

Välislingid
Ele Millistfer – "On My Own" (Eponine muusikalis "Hüljatud") Youtube'is

Eesti lauljad
Sündinud 1982
Mullaressursside määratlemise baas

Mullaressursside määratlemise baas ehk mullaressursside viite baas (World Reference Base for Soil Resources, lühidalt WRB) on rahvusvaheline mulla klassifikatsioon, mis loodi Rahvusvahelise Mullateaduse Seltsi (International Union of Soil Science) juhendamisel ja millega 1998. aastal vahetati välja FAO mulla klassifikatsioon. Selle klassifikatsiooni loomise eesmärk oli luua alus riikide mullaressurside korrelatsioonide leidmiseks. Seda uuendati 2006. aastal. 

Mullaressursside määratlemise baasi eesmärk ei ole riiklike mulla klassifikatsioonide väljavahetamine, vaid see annab võimaluse neid klassifikatsioone omavahel võrrelda ja korrelatsiooni leida.

Kirjandus 
 IUSS Working Group WRB: World Reference Base for Soil Resources 2014, Update 2015. World Soil Resources Reports 106, FAO, Rome 2015. ISBN 978-92-5-108369-7. (PDF 2,3 MB).
 W.E.H. Blum, P. Schad, S. Nortcliff: Essentials of Soil Science. Soil formation, functions, use and classification (World Reference Base, WRB). Borntraeger Science Publishers, Stuttgart 2018. ISBN 978-3-443-01090-4.
 H.-P. Blume, P. Schad: 90 Years of Soil Classification of the IUSS. IUSS Bulletin 126, 38-45, 2015 ().

Välislingid

 WRB 2014, Update 2015
 WRB homepage

Mullateadus

pl:Systematyka gleb#Klasyfikacja gleb według międzynarodowego systemu WRB
AS Kalev

AS Kalev (aastail 2006–2012 Kalev Chocolate Factory AS) on Eesti magusatööstuse ettevõte, mis tegutseb Harju maakonna Jüri alevikus Põrguvälja teel.

Ettevõttes töötab umbes 420 inimest. Selle alla kuulub OÜ Maiasmokk, mis haldab kohvikut Maiasmokk, kus tegutseb ka martsipani ajalugu tutvustav Kalevi martsipanimuuseumituba. 

AS Kalev 2015. aasta müügitulu oli 43,7 miljonit eurot ja ärikasum 4,5 miljonit eurot.

Ettevõtte tegevjuht on Kaido Kaare.

Ajalugu 
AS Kalev loeb oma eelkäijaks 1806. aastal Tallinnas tegutsemist alustanud Lorenz Caviezeli kondiitriäri, mis läks 1864. aastal Georg Stude omandusse.

1921. aastal asutati šokolaadi- ja kommivabrik Kawe.

1940. aastal alanud natsionaliseerimislaine käigus liideti muud väiksemad kondiitritööstusettevõtted Kawe vabrikuga.

Ühtlasi liideti ühendettevõttega Stude äri martsipani- ja šokolaadikompvekkide osakond, kuid tortide ja kookide valmistamine jäi liitmisest välja ning jätkas tegevust Maiasmoka kohvikuna.

1948.a. toimus ettevõtte nimekonkurss, mille järel muudeti nimi "Kawe" Kaleviks, kusjuures Kalevi kasuks oli konkursil ainult üks hääl rohkem. Teine nimevariant oli "Punane Kompu".

1962. aastal jõudis kondiitritööstusettevõtete liitmine lõpule, mille tulemusena jäi Eestisse alles ainult üks magusatootja.

Kalevi baasil moodustati 1991. aasta riiklik aktsiaselts "Kalev", mis erastati 1995. aastal.

Kalev Chocolate Factory oli Oliver Kruuda kontrollitava valdusettevõtte Luterma tütarettevõte, kuni Luterma müüs Kalev Chocolate Factory AS-i 2010. aasta 27. mail jõustunud tehingus 257 miljoni Norra krooni ehk ligikaudu 33 miljoni euro eest Norra päritolu Orkla konglomeraati kuuluvale Soome ettevõttele Felix Abba Oy Ab.

Alates aprillist 2012 kasutab ettevõte taas nime AS Kalev.

Viited

Eesti toiduainetööstuse ettevõtted
Ivo Juurvee

Ivo Juurvee (sündinud 5. veebruaril 1979) on eesti ajaloolane, kes uurib peamiselt luuretegevuse ajalugu.

Juurvee lõpetas 1997. aastal Tallinna Reaalkooli, seejärel asus ta õppima ajalugu Tartu Ülikoolis, mille ta lõpetas 2002. aastal. 2003. aastal sai ta Kesk-Euroopa ülikoolist Budapestis magistrikraadi.

2013. aastal sai ta Tartu Ülikoolist doktorikraadi väitekirjaga "Riigisaladuse kaitse Eesti Vabariigis 1918-1940". Juurvee doktoritöö põhjal ilmus 2014. aastal raamat "Rääkimine hõbe, vaikimine kuld: Riigisaladuse kaitse Eesti Vabariigis 1918-1940".

Oma teadustegevuse eest sai Juurvee 2008. aastal haridus- ja teadusministri tunnustuskirja ning 2009. aastal ajakirja Tuna aastapreemia eelmise aasta parima artikli eest.

Välislingid

Ivo Juurvee: Venemaa mõjuoperatsioonide ajaloost Eesti Päevaleht, 23. detsember 2009
Ivo Juurvee: Luure Henriku kroonikas Horisont, 2/2007

Eesti ajaloolased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1979
Veeka

Veeka ehk veekaruik (Gallirallus australis) on ruiklaste sugukonda kuuluv lennuvõimetu Uus-Meremaa lind.

Veeka kehapikkus on umbes 50 cm, isaslinnu kaal on umbes 1 kg ja emaslinnul 700 g.

Ruiklased
Uus-Meremaa
Lingayeni lahe lahing

Lingayeni lahe lahing on fiktiivne lahing Teises maailmasõjas, mis olevat toimunud 10. detsembril 1941 Filipiinide armee ja Luzoni saarele sissetungi kavandanud Jaapani vägede vahel. Seda olematut sündmust kasutati Filipiinidel ja Ameerika Ühendriikides sõjapropaganda eesmärkidel.

11. detsembril 1941 Filipiinide pealinna Manilasse jõudnud teadete kohaselt oli Filipiinide maaväe 21. diviis löönud eelmisel õhtul tagasi jaapanlaste randumiskatse Lingayeni lahes, uputades enamuse sissetungiks kasutatud laevadest ja tekitades jaapanlastele ulatuslikke inimkaotusi. Olukorda uurima saabunud ajakirja Life fotograaf Carl Mydans ei leidnud aga mingeid märke lahingu toimumisest.

Selgus, et Agno jõe suudmes oli eelmisel õhtul märgatud tundmatut mootorpaati, mille pihta avati tuli kõigist relvadest. Paat, mis oli tõepoolest Jaapani mereväe luurealus, pääses tulistamisest vigastusteta ja selle meeskonna kogutud andmeid kasutati hiljem tegeliku sissetungi kavandamisel.

Vaatamata sellele, et tegelik olukord oli kindral Douglas MacArthuri alluvuses tegutsevate USA Kaug-Ida Relvajõudude juhtkonnale teada, väljastati 11. detsembril nende pressiülema major Legrande Dilleri poolt ikkagi ülekaalukat võitu kajastav pressiteade. Ameerika Ühendriikides avaldas ajaleht New York Times selle põhjal esiküljeloo pealkirjaga "Jaapani väed Luzoni lääneosas hävitatud". Teadeteagentuur United Press läks veelgi kaugemale ja avaldas uudise Lingayeni lahe piirkonnas aset leidnud kolmepäevasest lahingust, mille käigus hävitati 154 vastase laeva, ilma et ükski jaapanlane elavana kaldale oleks jõudnud.

Fiktiivset lahingut kajastavale pressiteatele lisandus 12. detsembril veel ka legend lennuväekapten Colin P. Kelly'st, kes olevat oma pommitajaga B-17 hävitanud Jaapani lahingulaeva Haruna. Kelly ise hukkus tõepoolest õhulahingus Jaapani hävituslennukiga, kuid ühtegi lahingulaeva ei olnud ta pommitanud, sest neil päevadel ei viibinud Filipiinide lähistel ühtegi jaapanlaste sõjalaeva. See ei takistanud kapten Kelly legendil omandamast rahvasuus veelgi värvikamat kirjeldust, mille kohaselt olevat Kelly juhtinud oma lennuki Jaapani lahingulaeva pihta ja saanud nii Teise maailmasõja esimeseks enesetapulenduriks.

Jaapanlaste tegelik sissetung Lingayeni lahte leidis aset 22. detsembril 1941 ja oli erinevalt väljamõeldud lahingust sõjaliselt edukas. Sellest räägitakse kui Lingayeni lahe dessandist ja see moodustas ühe osa Filipiinide vallutamisest.

Vaata ka

Lingayeni lahe dessant (1941)
Filipiinide vallutamine (1941–1942)
Filipiinide vallutamine (1944–1945)

Kasutatud kirjandus

Toland, John. The Rising Sun: The Decline and Fall of the Japanese Empire 1936–1945. Barnsley: Pen & Sword Military Classics, 2005, pp. 245–246. ISBN 1844153045.

Väljamõeldised
Filipiinide ajalugu
Andres Loigom

Andres Loigom (sündinud 4. novembril 1961) on Eesti muusik. Ta osales ansamblis Kapell.

Ta on koostanud lastelaulude noodikogumiku "Väike meistrimees" (ilmus 2007).

Välislingid
"ANDRES LOIGOM – Aitasime laulu teeotsale hästi palju mudilasi" Kuma ristsõna intervjuu, oktoober 2007

Eesti muusikud
Sündinud 1961
Kapell (ansambel)

Kapell on ansambel, mille asutasid 1980. aastal toonase Tallinna 22. Keskkooli õpilased. Enamik neist laulis ka segakooris Noorus.

Koosseis:

Andres Loigom (laul, kitarr)
Kalle Imatov (akordion, mandoliin)
Andres Rämmi (viiul)
Guido Ausmaa (basskitarr)
Indrek Tiisel (trummid, suupill)
Ants Johanson (bandžo, trummid, kitarr)

Albumid
"Nii see on" (1988)
"Kapell" (1990)

Eesti ansamblid
Anne Veesaar

Anne Veesaar (sündinud 4. juulil 1957 Valgas) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 1980. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri näitlejana.

Ta töötas aastatel 1980–1989 Rakvere Teatris ja seejärel kuni aastani 2004 Vanalinnastuudios, sealhulgas 2002–2004 direktorina, hiljem vabakutselisena, tegutsenud ka muusikaliprodutsendina (Smithbridge Productions). 

Mänginud telelavastustes („Kummaline missis Savage”, 1990) ja ‑seriaalides (Mare Peterson, „Õnne 13”, aastast 1993), filmis („Väekargajad”, 1993, Tallinnfilm) ja kuuldemängudes („Jahistseenid”, 1996), osalenud Eesti Televisiooni meelelahutussaadetes.

Tunnustus
 2018 – ETV Ringvaate Terasmikrofon

Isiklikku 
Ta on olnud abielus näitleja ja lavastaja Talvo Pabutiga, abielust sündis poeg Ott Pabut.

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1957
Peeter Tooma

Peeter Tooma (sündinud 3. novembril 1946) on eesti laulja.

Peeter Tooma lõpetas 1965. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Ta on töötanud režissööri ja kultuuriprogrammi juhina Eesti Televisioonis, õppejõuna lavakunstikateedris, Concordia meediakoolis, Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakoolis, ajakirjanikuna ajalehes Sirp ja Vasar ja ajakirjas Teater. Muusika. Kino.

Looming
Tema tuntumad laulud kõlavad filmis "Viimne reliikvia": Põgene, vaba laps, Prostituudi laul ja Pistoda laul.

Viited

Välislingid
TEA JA TUNNE. Peeter Tooma, Silvia Karro intervjuu, 12. aprill 1978.
10 minutit Peeter Toomaga (Eesti Telefilm 1982)
Ardo Kaljuvee. Tarkust põgenemiseks, kui Su reliikvia on ohus Eesti Päevaleht, 30. oktoober 2006
KÕIK PUHUVAD. Peeter Tooma. "Viimne reliikvia" laulud., Sten Teppani intervjuu, 1. november 2007.
Marvi Taggo. Kuidas Peeter Toomale endale meeldis näosaate Peeter Tooma?, elutark.delfi.ee, 20. november 2015

Eesti lauljad
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1946
Marco Laimre

Marco Laimre (sündinud 23. augustil 1968 Pärnus) on eesti kunstnik.

Aastatel 1992-1996 õppis ta Eesti Kunstiakadeemia maaliosakonnas. Alates 1998. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu liige.

Ta tegeleb kaasaegse kunstiga.

Ta on Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumi asutaja ja juhatuse liige.

Välislingid
CV Eesti Kunstimuuseumi digikogus
"Marco Laimre ehk kakukese fenomen" Eesti Päevaleht, 23. august 2008

Eesti kunstnikud
Sündinud 1968
Eduardo Chillida

Eduardo Chillida (baski Eduardo Txillida Juantegi; 10. jaanuar 1924 Donostia – 19. august 2002) oli baski rahvusest Hispaania skulptor, kes on tuntud oma abstraktsete monumentaalskulptuuride järgi.

Enne skulptorina tuntuks saamist oli ta ka jalgpallur, Real Sociedadi väravavaht. 1946 lõpetas ta Madridi Polütehnilise Ülikooli arhitektuuri erialal.

Chillida teoseid on palju tema kodulinnas Donostias, aga ka paljudes Euroopa linnades, sealhulgas Berliinis, Münchenis, Lundis, Helsingis, Vaduzis.

2002 avati Hernanis tema loomingut tutvustav Chillida-Leku muuseum.

Tunnustused 
Duisburgi Wilhelm Lehmbrucki auhind (1966)
Wolfi auhind (1984)
Goslari Kaiserring (28. September 1985)
Astuuria printsi auhind (1987)
Piepenbrocki auhind (2000)

Galerii

Välislingid 
http://www.eduardo-chillida.com/

Hispaania kunstnikud
Hispaania skulptorid
Sündinud 1924
Surnud 2002
Puńsk

Puńsk (leedu keeles Punskas) on küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Sejny maakonnas.

Puńskis on 1050 elanikku ja neist umbes 80% on leedulased. Asula asub 5 kilomeetri kaugusel Poola-Leedu piirist.

Puńsk sai linnaõigused 1647. aastal, kuid kaotas need 1852.aastal.

Puńsk kuulub Poolale aastast 1920. Kuni Teise maailmasõjani oli Puński elanikkonna enamus juudi rahvusest. Praegu meenutab juudi enamust vaid surnuaed.

Viited

Välislingid 
Puński kodulehekülg

Podlaasia vojevoodkonna külad
Leo Esaki

Leo Esaki (õieti Reona Esaki, jaapani keeles 江崎 玲於奈; sündinud 12. märtsil 1925 Ōsakas) on jaapani füüsik, Nobeli auhinna laureaat.

Aastal 1973 sai ta tunneliefektil põhineva tunneldioodi leiutamise eest Nobeli füüsikaauhinna.

Tunnustus
1974 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia välisliikmeks
1976 – valiti USA  Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks  (inseneriteaduste sektsioon)
1994 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks
1998 – Jaapani auhind

Välislingid
 Leo Esaki Nobeli auhinna lehel

Jaapani füüsikud
Nobeli füüsikaauhinna laureaadid
Sündinud 1925
Ameerika Ühendriikide Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmed
Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmed
Alapajevsk

Alapajevsk on linn Venemaal Sverdlovski oblastis, Alapajevski linnaringkonna keskus. Linn asub Neiva ääres 160 km Jekaterinburgist kirdes.

Asulat on esmakordselt mainitud 1639. aastal. Linnaõigused sai 1781. aastal.

18. juulil 1918 tapsid bolševikud linnas keiserliku perekonna sugulasi, visates neid kaevandusšahti.

Viited 

Sverdlovski oblasti linnad
Franco Frattini

Franco Frattini (sündinud 14. märtsil 1957) on Itaalia poliitik, välisminister alates 2008. aastast, partei Popolo della Libertà liige.

Poliitikukarjääri alustas Frattini Itaalia Sotsialistlikus Parteis. 1996. aastal valiti ta Forza Italia nimekirjas parlamenti.

 1995–1996 regionaalminister;
 1996–2001 parlamendi liige;
 2001–2002 avaliku halduse minister;
 2002–2004 välisminister;
 2004–2008 Euroopa Komisjoni õiguse, vabaduse ja turvalisuse volinik.

Itaalia välisministrid
Euroopa Komisjoni volinikud
Sündinud 1957
Félix Candela

Félix Candela Outeriño (27. jaanuar 1910 Madrid, Hispaania – 7. detsember 1997 Põhja-Carolina, USA) oli Hispaania ja Mehhiko arhitekt, kes on andnud märkimisväärse panuse Mehhiko arhitektuuri arengusse.

Ta lõpetas 1935. aastal Madridis arhitektuurialase tehnikakõrgkooli Escuela Técnica Superior de Arquitectura de Madrid.

Hispaania kodusõjas sõdis ta vabariiklaste poolel. Pärast Franco võitu emigreerus ta 1939. aastal Mehhikosse. 

Ta oli aastatel 1953–1970 Mexico rahvusülikooli ja 1971–1978 University of Illinois at Chicago professor.

Looming
Candela on loonud unikaalseid koorikehitisi, millest enamik on rajatud hüperboolsete paraboloidide teravmeelsele kasutamisele. 

1950-ndate algul projekteeris ta Mehhikos Cuernavacas restorani ja mambo tantsusaali hotellis El Hotel Casino de la Selva, kus ta koorikkatte lahendas hüperboolse paraboloidpindadena. Sarnast lahendust kasutas Candela oma loomingus hiljem veel mitmel korral. 

Mehhikos Méxicos Xochimilcose veepargi keskele projekteeris ta restorani, mis oma kujult sarnaneb kaheksalelehelise paraboloididest koosneva õiega. ( , ehitis valmis 1958) Kaarja katuse ehitamiseks oli Candela – üheaegselt arhitekt, insener ja ettevõtja – loonud väga ökonoomse meetodi.  

2002. aastal avati Kataloonias Valencias Kunsti- ja teaduslinnaku ühe kompleksina L'Oceanogràfic. See projekteeriti Candela juhtimisel veel tema eluajal (suri 1997).

Tunnustus
1960 – IStructE kuldmedal

Viited

Hispaania arhitektid
Mehhiko kunstnikud
IStuctE kuldmedali laureaadid
Sündinud 1910
Surnud 1997
AMX-56 Leclerc

Leclerc (ametlikult  Leclerc) on Prantsusmaal toodetud põhitank.

Leclerc on teenistuses nii Prantsusmaa armees kui ka Araabia Ühendemiraatides. 
Tanki toodeti alates 1991. aastast ja teenistuses on ta alates 1992. aastast. Leclerc vahetas välja tanki AMX 30.
Leclerci tootmine on nüüdseks lõppenud. Prantsusmaa armeel on kokku 406 ja Araabia Ühendemiraatidel 388 Leclerci tanki.

Leclerci hind ulatus 2011. aasta seisuga 9,3 miljoni euroni tanki kohta.

Viited

Välislingid
 Prantsusmaa toob Eestisse tankid ja jalaväe lahingumasinad ERR, 19. november 2016

Prantsuse tankid
Keskmised tankid
Lahingutankid
M1 Abrams

M1 Abrams on USA-s toodetav kolmanda põlvkonna põhitank.

Nimi Abrams pandi tankile kindral Creighton Abramsi järgi, kes oli USA armee staabiülem ja USA vägede juht Vietnamis vahemikus 1968–1972. 

M1 tank on hästi relvastatud, soomustatud ja väga mobiilne. Tanki mootoriks on võimas gaasiturbiin, mis kasutab JP8 lennuki kütust.
Kaaluga 61,3 tonni on M1 Abrams üks raskemaid põhitanke, mis tänaseni teenistuses. M1 Abrams võeti USA armee teenistusse 1980. aastal, M60 Pattoni asemel . Peaaegu terve kümnendi tegutses M1 Abrams koos täiustatud M60A3-ga, mis võeti teenistusse 1978 aastal.

M1 tanke koos erinevate versioonidega on toodetud üle 9000, ning neid kasutatakse lisaks USA armeele veel Egiptuse, Kuveidi, Saudi Araabia, Austraalia ja 2010. aastast alates ka Iraagi armees. M1 Abramsist on tehtud kolm põhiversiooni: M1, M1A1 ja M1A2. Uuemates versioonides on parandatud nii relvastust, kaitset ja kui ka elektroonikat. Lisaks arendatakse praegu neljandat Abramsi versiooni – M1A3.

Viited 

Ameerika Ühendriikide tankid
Rasketankid
Lahingutankid
Challenger 2

FV4034 Challenger 2 on Briti põhitank, mis on praegu relvastuses Ühendkuningriigis ja Omaanis. Challenger 2 on tanki Challenger 1 edasiarendus. 

2011. aasta jaanuari seisuga on lahingus viga saanud ainult kaks Challenger 2-te, ning üks kaotati omade tule läbi.
Challenger 2 võeti teenistusse 1998. aastal ja praeguseks on neid toodetud umbes 446 masinat.

Viited

Suurbritannia tankid
Harri Kingo

Harri Kingo (sündinud 23. augustil 1955 Tallinnas) on eesti ajakirjanik.

Elulugu 

Kingo sündis Tallinnas ning kasvas praeguses Kristiine linnaosas, Kirsi tänaval. Ta lõpetas 1973. aastal Tallinna 7. Keskkooli ning seejärel Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna, kaitstes 1982. aastal diplomitöö varjupaigaõigusest.

Ta on juristina töötanud nii pärast ülikooli kui ka hiljem, pidades erapraksist.

Kaheksa aastat töötas ta "Aktuaalses kaameras" diktori, reporteri ja toimetajana, oli kaastegev mitmes saates ja sarjas, tegi autorisaateid ja pälvis oma Hommikutelevisiooni programmi eest ETV aastapreemia. Ta oli diktorina tööl ka 19.–21. augustil 1991, mil augustiputši tõttu oli Eesti Televisioon NSV Liidu ainus välismaalt nähtav tsensuurivaba telejaam ning andis päevas eetrisse viis "Aktuaalse kaamera" saadet.

Hiljem on Kingo töötanud TV3-s, Eesti Raadios, Uudisteraadios, Pereraadios, Raadio 7-s ja Oliver Kruuda telejaamas (aasta vältel saatega "Tele-Tallinn"). 2001–2012 töötas Tallinna perekonnaseisuametis tseremooniameistrina. Aastatel 2010–2012 valiti ta Eesti parimaks tseremooniameistriks.

Looming 
Kingo on avaldanud kaks luuleraamatut: 1986. aastal "Lennujälg" ja 1998. aastal "Mina Sina Tema". Mõlemad kirjastas Eesti Raamat. 2003. aastal ilmus Harri Kingo, teoloogiadoktorant Andrus Noraki ja teoloogiamagister Raivo J. Raave sulest internetiportaalis Delfi ilmunud teoloogiliste esseede kogumik "Kolm kala". 2015 ilmus raamat "24 tarka" ajaloo suurimatest religioossetest õpetajatest, filosoofidest, visionääridest ja teadlastest.

Harri Kingo võtab sageli sõna ajakirjanduses ja kommentaariumides, kirjutades eelkõige usulistel ja sotsiaalsetel teemadel.

Artikleid ja sõnavõtte
"Esoteerikast" Eesti Njingma budismi entsüklopeedia
"Budismi loogika" Eesti Njingma budismi entsüklopeedia
"Harri Kingo vastused Online intervjuu küsimustele". EPL, 6. oktoober 2000
"Surmakogemuse paradoks". Delfi, 18. mai 2001
"Hallo, Kosmos! Harri Kingo". Raadio 2, 20. märts 2011 (ERR-i arhiiv; Ingrid Peegi intervjuu Harri Kingoga Urantia raamatust)
"Õnnepalee paaripanija Harri Kingo Gossip.ee-le: Eemal ja ära ja ilma - nii selgineb minus mu sisemine taevas ja taevaalune". Gossip.ee, 19. juuli 2011 (intervjueeris Hillar Kohv)

Isiklikku
Esimesest abielust on Harri Kingol täiskasvanud poeg.

Tema abikaasa on Ülle Kruuse-Kingo. 

Ta on Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi tegevliige. Ta kuulub Eesti Urantia Assotsiatsiooni. Kingo on ka Eesti Metodisti Kiriku Tallinna koguduse liige.

Viited

Välislingid
Harri Kingo profiil Pereraadio kodulehel
Tarmo Michelson. "Harri Kingo oli kaine". Õhtuleht, 14. november 1998
"Harri Kingo rabab raamatuga". Kroonika, 4. november 2003
Silja Paavle. "Harri Kingo: alkoholism on jääv puue". Õhtuleht, 19. jaanuar 2010
"Harri Kingo: ka kõige hullem olukord võib kasuks tulla". Postimees, 1. veebruar 2010
"Harri Kingo: meilt ainsana läks pilt BBC-sse ja Reutersisse". Delfi, 20. august 2011

Eesti ajakirjanikud
Eesti juristid
Eesti luuletajad
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1955
Challenger 1

Challenger 1 oli Briti põhitank aastast 1983 kuni 1990. aastate keskpaigani, kui selle koha võttis üle Challenger 2. Tanki kasutab tänapäeval ainult Jordaania, kes on seda oluliselt täiustanud.

Viited

Suurbritannia tankid
Ateena akropol

Ateena akropol on Ateena linnriigi ehk polise keskele kaljukünkale ehitatud kindlus, tuntuim Vana-Kreeka akropol.

Ateena akropoli küngas ulatub 150 meetri kõrgusele merepinnast, akropoli pindala on ligikaudu kolm hektarit.

Ajalooliste seoste ning mitme kuulsa ehitise – eelkõige Parthenoni ja Erechtheioni – tõttu tuntakse Ateena akropoli ka lihtsalt Akropolina.

Ateena akropol kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Paigad ja rajatised Ateena akropolil ja selle ümbruses

Ateena akropoli mäekülje sees asuvad Paani koopad.  

Akropoli keskel asuv Parthenon on jumalanna Athenale pühendatud ristkülikukujulise põhiplaaniga dooria stiilis marmorist tempel. Parthenon valmis 447–438 eKr Periklese algatusel, ehitustöid juhtis Pheidias. Parthenon rajati vanema Athena templi varemete kohale, mis hävis pärslaste sissetungi ajal 480 eKr.

Erechtheuse järgi nime saanud tempel Erechtheion rajati Ateena akropoli põhjaossa praegusel kujul aastail 421–406 eKr.  

Ateena akropoli jalamil on osaliselt kaljusse õõnestatud rooma stiilis teater Odeion, mille 2. sajandil pKr elanud rooma päritolu filantroop Herodes Atticus lasi rajada mälestusmärgiks oma naisele.

Akropolist loodes asub Areopaag (vanakreeka keeles Areios Pagos, Ἄρειος Πάγος) ehk Arese kalju, kus peeti klassikalisel ajastul kohtuistungeid kriminaal- ja tsiviilasjades, mis olid alama astme kohtutest edasi kaevatud. Varem, enne 5. sajandit eKr, kohtus Areopaagil endistest arhontidest koosnev kogu, mis valvas seaduste täitmise järele (ka seda kogu nimetati Areopaagiks).

Viiteid Ateena akropolile poliitikas ja meedias

Itaalia ajalehe Corriere della Sera väitel nõudsid euroala valitsusjuhtide ja riigipeade erakorralisel tippkohtumisel 2011. aasta juulis Soome esindajad Kreeka riigile päästepaketiga seoses antavate laenude võimalikeks tagatisteks muu hulgas Ateena Akropoli ja seal seisvat Parthenoni templit ning mõnesid Kreeka saari.

Selle artikli kirjutamisel on kasutatud ingliskeelseid artikleid :en:Acropolis of Athens ja :en:Areopagus seisuga 23.08.2011.

Vaata ka
Frangi torn

Viited

Välislingid
 

Vanakreeka arhitektuur
Kreeka ehitised
Kreeka muistised
Ateena ajalugu
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Kreekas

lt:Akropolis#Atėnų akropolis
Leicestershire

Leicestershire on krahvkond Inglismaal Midlandsi regioonis. Ajalooline keskus on Leicester.

Leicestershire jaguneb 8 omavalitsusüksuseks:

Välislingid 

http://www.leics.gov.uk/

Inglismaa krahvkonnad
Komsomolets (allveelaev)

Komsomolets (K-278) oli ainuke Projekt 685 klassi (NATO nimega Mike-klass) kuulunud Nõukogude Liidu ründeallveelaev.

Ajalugu 
Allveelaev ehitati, et testida Nõukogude neljanda generatsiooni tuumaallveelaevade tehnoloogiat. Allveelaev võeti teenistusse 31. detsembril 1984.

Allveelaev uppus 1989. aasta 7. aprillil ning lebab praegu ühe miili sügavusel Barentsi meres, tuumareaktorid ja kaks tuumalõhkepead endiselt laeva pardal. Allveelaev uppus kontrolli alt väljunud tulekahju tõttu mootorisektsioonis. Komandöril õnnestus laev kohe pinnale tuua ja enamikul meeskonnaliikmetest õnnestus sellest ka väljuda. Laev uppus umbes viis tundi pärast õnnetust ja vajus 1680 meetri sügavusele. Hukkus 42 meeskonnaliiget, neist neli tules ja ülejäänud 38 surid jääkülmas meres alajahtumisse .

Kirjeldus 
Komsomolets on seni ainus sõjaline allveelaev, mis on sukeldumisel ületanud 1000 meetri piiri. Laeva ohutu sukeldumissügavus oli 1000 meetrit, maksimaalne 1250 meetrit ja purunemispiiriks oli arvestatud 1500 meetrit. Komsomoletsi tegi vastupidavaks spetsiaalne kahekordne titaanist kere, mis võimaldas sukelduda kordades sügavamale kui ükskõik milline Ameerika mereväe allveelaev , olles ise sealjuures võimeline tulistama. Hoolimata sellest, et allveelaev ehitati arendusprojektina, oli ta lahinguvõimeline.

Viited

Nõukogude Liidu allveelaevad
Hukkunud laevad
Pier Luigi Nervi

Pier Luigi Nervi (21. juuni 1891 Sondrio, Itaalia – 9. jaanuar 1979 Rooma) oli Itaalia ehitusinsener ja arhitekt.

Nervi sai tuntuks tänu oma uuenduslikule raudbetooni kasutamisele tarindites. 
 
Nervi lõpetas 1913. aastal Bologna ülikooli ehitusinsenerina.  

Pärast inseneridiplomi saamist töötas Nervi kaks aastat projekteerijana. Esimeses maailmasõjas teenis Nervi pioneeriväes. Pärast sõda jätkas ta projekteerija ametis. 1928. aastal asutas Nervi Roomas oma inseneribüroo.

Looming

Objekt, mis tegi Nervi arhitektide ja inseneride ringkonnas tuntuks, oli Stadio Comunale Giovanni Berta Firenzes (ehitatud 1930–1932, tänapäeval tuntud kui Stadio Artemio Franchi) 35 000 vaatajale. Selle tribüüni varikatus oli 110 meetrit pikk ja lahendatud konsoolplaadina 22,5-meetrise väljaulatusega (Foto). See oli Nervi esimene šedööver.   

Kolmekümnendate aastate teises pooles projekteeris Nervi Itaalia mereväeministeeriumi tellimusel mitmed lennukiangaare Itaalia erinevates paikades, mis aga kõik hävisid Teises maailmasõjas. Esimesed angaarid ehitas Nervi monoliitsetena, hilisemates aga läks üle monteeritavale raudbetoonile. 

Aastail 1946–1961 töötas Nervi ehituskonstruktsioonide professorina Rooma ülikooli arhitektuuriteaduskonnas.  

Neljakümnendatel hakkas Nervi edukalt kasutama sardtsementkonstruktsioone oma projektides, sealhulgas aastail 1948–1949 Torinos ehitatud näitusehalli projekteerimisel. Suureavalisest (peasaali sille 93,4 meetrit) hoonest sai üks Nervi meistriteoseid., ehituskunsti seisukohast aga etappteoseid  

Aastail 1956–1958 ehitati Roomas olümpiaehitusena Palazzetto dello Sport ('spordipalee'). See oli Nervi kuulsaim inseneritöö. Spordipalee läbimõõt on 122 meetrit, kupli sille 100 meetrit. Õhuline kuppel on tehtud monteeritavatest sardtsementelementidest, mille seinapaksus on vaid 25 millimeetrit. Tribüünid mahutavad kuni 16 000 vaatajat.  
  
Nervi kogemused avaldasid suurt mõju raudbetoonehituse arengule kogu sõjajärgses maailmas. Nervi peamine anne seisnes oskuses katta suuri avasid monteeritavatest elementidest, seejuures pakkudes lõpplahendusena laitmatut monumentaalset elegantsi.

Tunnustus
1957 – valiti Ameerika Arhitektide Instituudi auliikmeks
1960 – Kuninglik kuldmedal 
1964 – AIA kuldmedal 
1967 – IStructE kuldmedal

Viited

Itaalia arhitektid
Ehitusinsenerid
IStuctE kuldmedali laureaadid
Sündinud 1891
Surnud 1979
Dmitri Donskoi (allveelaev)

Dmitri Donskoi on Venemaa mereväe strateegiline tuumaallveelaev Projekt 941 Akula-klassist (NATO nimetusega Typhoon).

1990. aastal saabus allveelaev kuivdokki, et teha uuendusi ja modifikatsioone. Nõukogude Liidu kokkuvarisedes tööd aga peatusid kuna värskel Venemaal nappis raha ja tehnoloogiat. 2000. aastal tööd aga jätkusid, ning juunis 2002 väljus laev kuivdokist.
Pärast 12 aastat remonti ja moderniseerimist oli allveelaev saanud ka uue nime omaaegse Moskva suurvürsti Dmitri Donskoi (1359–1389) järgi. 
Allveelaeva 20 R-39 raketisüsteemi vahetati välja uute RSM-56 Bulavade vastu. Hoolimata sellest, et TK-208 ehitati 3 generatsiooni allveelaevana on ta nüüdseks, tänu modifikatsioonidele ja Bulavale, pigem 4 generatsiooni allveelaev . 
Typhoon klassi allveelaevad plaanitakse välja vahetada uute Borei klassi tuumaallveelaevade vastu.

Viited 

Nõukogude Liidu allveelaevad
Venemaa Föderatsiooni sõjalaevad
Külanõukogu

Külanõukogu (lühend kn) oli kõige madalama taseme haldusüksus Nõukogude Liidus.

Praegu on külanõukogud Venemaal, Ukrainas ja Valgevenes.

Külanõukogud Eestis

Külanõukogu hõlmas piiritletud territooriumi koos sellel asuvate külade ja teiste maa-asulate ja halduspiiresse jäävate maavaldustega. Külanõukogu esindusorganiks oli 1977. aastani küla töörahva saadikute nõukogu, 1977. aastal nimetati need ümber küla rahvasaadikute nõukoguks.

Eestis moodustati külanõukogud valdade koosseisus 1945. aasta augustis ja septembris. 1945 sügisel moodustati 637 külanõukogu, enamasti 2–3 külanõukogu valla kohta. 

1950 septembris moodustati täiendavalt 4 külanõukogu väikesaartel – Prangli, Vormsi, Kihnu ja Ruhnu saarel – kus 1945 sügisel külanõukogusid ei moodustatud ja seni tegutsesid valla töörahva saadikute nõukogud.

1950 septembris likvideeriti senine haldusjaotus maakondadeks ja valdadeks. Nende asemele moodustati 39 maarajooni ning külanõukogud viidi rajoonide alluvusse, välja arvatud 5 külanõukogu (Perjatsi, Türsamäe, Auvere, Peetri ja Soldino külanõukogu), mis allutati Narva Linna Töörahva Saadikute Nõukogule.

1954 juunis viidi läbi ulatuslik külanõukogude ühendamine, nii et senise 641 külanõukogu asemel jäi alles 320 külanõukogu. Külanõukogude liitmine oli seotud kolhooside ühinemisega ja sooviga viia kolhooside piirid vastavusse külanõukogude piiridega.

1960. ja 1970. aastatel külanõukogude arv vähenes järk-järgult veelgi ühendamiste tõttu. 

1978. aasta seisuga oli Eesti NSVs 194 külanõukogu.

1990. aastate algul moodustati külanõukogudest vallad.

Vaata ka 
 Eesti NSV külanõukogude loend

Viited

Haldusüksused
 
Eesti NSV haldusüksused
Gárdony

Gárdony on linn Ungaris Fejéri komitaadis, Gárdonyi kreisi keskus.

Linn asub Velence järve ääres, 55 kilomeetri kaugusel Budapestist. See on populaarne suvituskoht. Järve lõunakaldal asuv linn koosneb kolmest osast: Gárdony, Agárd ja Dinnyés. Nimi Gárdony on arvatavasti pärit juba 13. sajandi algusest. Vähemalt ühes kirjalikus teates 1260. aastast mainitakse kohta nimega Garduni. Kuningas Sigismundi (1387–1437) valitsusajal oli see juba kindlasti asustatud.

Gárdony staatus muutus 31. märtsil 1989 külast linnaks.

Suvel külastab linna tuhandeid turiste. Järve ääres on võimalik harrastada veesporti, nagu paadisõit, ujumine, purjetamine ja kalapüük. Kaldal on võimalused võrkpalli, korvpalli, tennise ja jalgpalli mängimiseks. Meelelahutusüritusi toimub kogu suve jooksul.

Géza Gárdonyi sündis Gárdonyis Agárdpusztas ja tema kuju asub kesklinnas Agárdi pargis. Agárdis asub kalvinistlik kirik, katoliiklik Püha Kuningas Istvani kirik ja Püha Anna kabel.

Viited

Välislingid 
https://www.gardony.hu/
Ungari linnad
Mare Jõgeva

Mare Jõgeva (aastast 1974 Mare Põder; sündinud 24. augustil 1939) on eesti laulja (sopran) ja teatrinäitleja.

Mare Jõgeva lõpetas 1965. aastal Tartu Muusikakooli, tema õpetaja oli Alma Kurtna. 1970. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi Linda Sauli klassi. Konservatooriumi ajal laulis ta ka Eesti Televisiooni ja Raadio segakooris.

Aastatel 1971–2004 oli Mare Jõgeva Estonia teatri solist ja 1996–2004 ühtlasi teatri koori hääleseadja. 2009–2013 oli Ellerheina koori hääleseadja. 

1987. aastast töötas ta 18 aastat Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis õpetajana.

Mare Jõgeva on esinenud kammer- ja oratooriumilauljana (Johann Sebastian Bachi "Missa h-moll", "Matteuse passioon", Mozarti, Verdi ja Cherubini reekviemid jm).

Mare Jõgeva lavapartnerite seas olid Kalju Karask, Hendrik Krumm, Tiit Kuusik, Georg Ots, Ivo Kuusk.

Tema õpilaste hulgas on Alla Popova, Kristina Vähi, Veronika Portsmuth.

Rolle
Aida (Verdi "Aida") (1971)
("Õde Angelica") (1972) 
Salome (Straussi "Salome") (1973)
Leonora (Verdi "Trubaduur") (1974)
donna Anna (Mozarti "Don Giovanni") (1975)
Mimi (Puccini "Boheem") (1977)
Katerina Izmailova (Šostakovitši "Katerina Izmailova") (1977)
Santuzza (Mascagni "Talupoja au") (1980)
Odabella (Verdi "Attilas") (1982)
Micaëla (Bizet' "Carmen")
Senta (Wagneri "Lendav hollandlane")
Amelia (Verdi "Maskiball")
Tatjana (Tšaikovski "Jevgeni Onegin")
Anna von Tödwen (Tubina "Barbara von Tisenhusen")
leedi Billows (Britteni "Albert Herring")
Anna (Straussi "Viini veri")
Elisabetta (Verdi "Don Carlos") (1994) 
Amm (Mussorgski "Boriss Godunov")

Tunnustus
1978 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
Tema abikaasa oli kirjanik ja kirjastuse Eesti Raamat peatoimetaja Rein Põder. Neil on kaks poega: luuletaja Neeme Põder ja mälumängur Ove Põder.

Viited

Välislingid
Portree. Saade Mare Jõgeva kohta Klassikaraadios

Piltide lisamist ootavad
Eesti lauljad
Eesti näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1939
2013. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

2013. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 42. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises. Võistlused toimusid Austrias Schladmingis 4.–17. veebruaril 2013.

Schladmingis toimusid ka 1982. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused.

Osales 614 sportlast 72 riigist. Esmakordselt osales maailmameistrivõistlustel Malta.

Tulemused

Mehed

Kiirlaskumine 
 
9. veebruar
Osavõtjaid: 58
 Maailmameister 2011: Erik Guay, Kanada 

Ametlikud tulemused

Slaalom 

 

17. veebruar
Osavõtjaid: 100 (eelvõistlusel 137)
 Maailmameister 2011: Jean-Baptiste Grange, Prantsusmaa

Suurslaalom 
 
15. veebruar
Osavõtjaid: 99 (eelvõistlusel 132)
 Maailmameister 2011: Ted Ligety, USA

Ülisuurslaalom 

 

6. veebruar
Osavõtjaid: 82
 Maailmameister 2011: Christof Innerhofer, Itaalia 

Ametlikud tulemused

Alpi kahevõistlus 
 
11. veebruar
Osavõtjaid: 53
 Maailmameister 2011: Aksel Lund Svindal, Norra 

 Ametlikud tulemused

Naised

Kiirlaskumine 
 
10. veebruar
Osavõtjaid: 41
 Maailmameister 2011: Elisabeth Görgl, Austria 

Ametlikud tulemused

Slaalom 

 

16. veebruar
Osavõtjaid: 139
 Maailmameister 2011: Marlies Schild, Austria

Ametlikud tulemused

Suurslaalom 
 
14. veebruar
Osavõtjaid: 139
 Maailmameister 2011: Tina Maze, Sloveenia

Ülisuurslaalom 

 

5. veebruar
Osavõtjaid: 59
 Maailmameister 2011: Elisabeth Görgl, Austria

Alpi kahevõistlus 
 
8. veebruar
Osavõtjaid: 47
 Maailmameister 2011: Anna Fenninger, Austria 

 Ametlikud tulemused

Võistkonnavõistlus

  
Finaal: 12. veebruar 
Osavõtjaid: 16 võistkonda
 Maailmameister 2011: Prantsusmaa

 Ametlikud tulemused

Medalitabel

Välislingid
 Võistluste koduleht

Mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
Maailmameistrivõistlused, 2013 mäesuusatamine
Lamantiin (perekond)

Lamantiin on suurte vee-eluliste herbivoorsete imetajate perekond meriveiseliste seltsist.

Liigid
Perekonnas on 3 liiki. 
Trichechus senegalensis – lamantiin (elab Aafrikas)
Trichechus manatus – manaati (elab Kariibi meres) 
Trichechus inunguis – jõemanaati (elab Amasoonases)

Kehaehitus
Ta võib kaaluda üle 600 kg ja olla 5 m pikk. Lamantiini nahk on paljas nagu vaalalistel.

Toitumine
Lamantiin on taimtoiduline veeimetaja. Enamasti sööb ta taimi ja juuri.

Galerii

Välislingid
"Lamantiin", Tiit Randla

Meriveiselised
Villem Karineem

Villem Karineem VR II/3 (sündinud Vilhelm Granfeldt; 3. mai 1895 Vainopea küla, Vihula vald, Virumaa – 24. detsember 1982 Norrköping) oli Eesti sõjaväelane (vanemleitnant). 

Villem Karineem oli miinitraaleri Meeme komandör ja sai traaleri hukkumisel 14. novembril 1924 haavata. Ta oli aastail 1928–1940 Mereside Ruhnu postivanem.

Ta oli lisaks tuletorni ülevaataja, konstaabel, piirivalve- ja tolliülem, metsa ja postiagentuuri ülem, raadiojaama ja ilmajaama ülem ning ajas ka vallavalitsuse asju. (Jaan Vali. Eesti tuletornide ajalugu. Tallinn 2011. Lk. 152.)

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu: Villem Karineem
Eesti Entsüklopeedia: Villem Karineem

Miinitraaleri Meeme meeskonnaliikmed
Vabadussõja veteranid
Eesti politseinikud
Eesti piirivalvurid
Kaitseliidu Saaremaa maleva liikmed
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Eestlased Rootsis
Sündinud 1895
Surnud 1982
Maria Merjanskaja

Maria Merjanskaja (aastatel 1917–1925 Maria Lauter, aastast 1928 Maria Maerz; 9. veebruar 1896 Novgorod – 20. august 1969 Kohtla-Järve) oli Eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 1912 Novgorodis gümnaasiumi. Aastatel 1912–1918 mängis ta Venemaa teatrites.

Aastatel 1918–1927 ja 1930–1932 mängis ta Tallinna vene teatris ning 1927–1929 Riia Vene Teatris. Aastal 1932 moodustas ta Tallinna Töölisteatri juurde vene trupi, kus töötas aastani 1940. Oli aastatel 1941–1944 Venemaal juhutöödel.

Aastatel 1944–1946 oli ta Tallinna Filharmoonia vene trupi lavastaja ja 1947–1948 estraadiosakonna kunstiline juht. Aastatel 1946–1947 oli ta Kuressaare Teatri peanäitejuht ja 1948–1949 Tallinna Vene Draamateatri inspitsient. Aastatel 1949–1950 oli ta Rakvere Teatri direktor ja peanäitejuht ning 1950–1952 kunstiline juht. Aastatel 1952–1953 oli ta Kiviõli klubi kunstiline juht. Aastatel 1953–1954 oli ta Kohtla-Järve Vene Draamateatri direktor ja 1954–1962 näitleja.

Isiklikku 
Tema isa oli näitleja Nil Merjanski, õde harfimängija Zinaida Valk-Bogdanovskaja. Tema esimene abikaasa oli näitleja ja lavastaja Ants Lauter, teine abikaasa oli vene näitleja Pavel Maerz.

Viited

Lavastused 
1932 Leonid Andrejev "Meie elu päevad"
1935 Fodor "Naine valetab"
1936 Nikolai Gogol "Revident"
1938 Aleksandr Ostrovski "Süüta süüdlased"
1938 Aleksandr Ostrovski "Äike"
1939 Ilja Surgutšov "Sügise viiulid"
1945 Aleksandr Korneitšuk "Platon Kretšet"
1946 John Boynton Priestley "Inspektor tuli"
1949 Aleksandr Puškin "Näkineid", "Poltaava", "Jevgeni Onegin"
1950 Aleksandr Afinogenov "Mašake"
1950 Maksim Gorki "Vanamees"
1951 Aleksandr Ostrovski "Kasutütar"
1951 Leonid Maljugin "Armsad kohad"
1958 Egon Rannet "Kadunud poeg"

Venemaa näitlejad
Eesti näitlejad
Nõukogude Liidu näitlejad
Sündinud 1896
Surnud 1969
Suursadam

Suursadam (saksa keeles Tiefenhafen, rootsi keeles Djuphamn, mõlemad vabatõlkes "süvasadam") on sadam Hiiumaa kirdeosas. See asub umbes 10 km Kärdlast kagu-ida pool, praeguse Suuresadama küla maa-alal, Hiiumaa vallas.

Suursadamasse saavad siseneda kuni 35 meetrit pikad ja kuni 2,8-meetrise süvisega laevad. Põhiliselt kasutavad sadamat kalalaevad ja lootsilaev.

Laevaga sissesõidul on oluline õigesti läbida Püssirahusilm, vältides muuhulgas Kakralaidu ning Paerahu ja Püssirahu madalat; viimased kaks jäävad allapoole merepinda.

Ajalugu

Suursadamat mainitakse esmakordselt nimeta sadamakohana 1570. aastast pärineval merekaardil. Nimega on seda mainitud 1593. aastal Sääre sadamana (Serle ham).

1580. aastatel lasi rootsi feldmarssal ja Õunaku mõisnik Hans Wachtmeister ehitada Suursadamasse sadamasilla.

Sadam sai peatselt tuntuks mitte ainult rahvusvahelise sadamana (1638. a. loodi sinna tollipunkt), vaid ka kohaliku tööstuskeskusena. Juba ammustest aegadest Hiiumaal toiminud laevaehitus koondus sadama ligidusse. Veel enne 16. sajandi lõppu hakati Suursadamas ka lupja põletama. 1680. aastatel oli seal elling, sepikoda ja köiepunumistöökoda.

17.–19. sajandini oli Suursadam rahvusvaheliselt tuntud laevaehituskeskus, seejärel hakkas tema tähtsus hääbuma. Esimese vabariigi algaastail ehitati seal viimased suured laevad, kalalaevade ehitus lõppes vahetult pärast nõukogude võimu tulekut. Ka Suursadama tähtsus sadamana kahanes ning tema positsiooni võtsid üle 19. sajandil ehitatud sadamad Kärdlas ja Heltermaal. Aastatel 1952–1959 asus Suursadamas veel kalakombinaat ja aastatel 1961–1966 kohaliku kalurikolhoosi keskus.

Tänapäeval on Suursadamas alles vaid laevaremonditöökojad ja kalavastuvõtupunkt.

Suursadamas ehitatakse muuhulgas halulaeva.

Pilte

Viited

Välislingid 

 Suursadama 360° aeropanoraam / aerofoto
 MTÜ Halulaev kodulehekülg
 Suursadam Kipper.ee foorumis
 Suursadama ait Kultuurimälestiste registris

Hiiumaa vald
Hiiu maakonna sadamad
Eesti sadamad
Hiiumaa ajalugu
Tapeet

Tapeet (kreeka keeles tapes 'vaip') on paberist, riidest või nahast sisekujundusmaterjal, millega kaetakse ruumide seinu, harvemini ka lagesid. Tapeedi ülesanne on kaunistada ruumi, parandada selle soojapidavust ja hügieenilisust. Tapeedi panemist nimetatakse tapeetimiseks ehk tapetseerimiseks.

Nüüdisajal valmistatakse peamiselt trükitud või pressitud mustriga ja lakiga või väärispuidust spooniga kaetud pabertapeeti. Lisaks harilikule toodetakse ka pestavat ja heli summutavat tapeeti. Tapeet võib olla ka värvi ja mustrita, nii et seda saab soovi korral ise värvida. Enamasti müüakse tänapäevaseid tapeete rullides. Seinale kinnitatakse need kliistri või spetsiaalse tapeediliimiga.

15.-18. sajandil kasutati tapeediks tekstiili (Prantsuse ja Flandria kootud pilttapeedid). 17. sajandil tulid moodi kuld- ja hõbemustriga nahktapeedid ning käsitsi trükitud riidetapeedid. 18. sajandil levis Hiinast Euroopasse pabertapeet, sajandi lõpus hakati seda tootma tööstuslikult.

Eestis on Lohu mõisa härrastemajas säilinud 18. sajandi paberist pilttapeete.

Viited

Vaata ka

 Gobelään
 Linkrust

Sisekujundus
Materjalid
Paberitooted
Tekstiilindus
Oleg Netšiporenko

Oleg Netšiporenko (vene Нечипоренко Oлег Максимович) (sündinud 4. juuli 1932 Moskvas) on Venemaa kirjanik, endine NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Esimese peavalitsuse välisluure ohvitser (polkovnik).

Elulugu
Oleg Netšiporenko õppis M. Torreze nimelise Moskva I Riikliku Pedagoogilise Instituudi (I-й МГПИИЯ) tõlkide teaduskonnas hispaania keele erialal ning pärast ülikooli lõpetamist asus tööle NSV Liidu RJK-sse. 

1960. aastal viidi üle teenistust jätkama NSV Liidu MN juures asuvasse RJK-i välisluurege tegelevasse Esimese peavalitsuse 14. osakonda, mis tegeles vastuluurega välismaal, kus töötas kuni 1984. aastani.

Teenistuse ajal viibis korduvalt NSV Liidu RJK EPv välislähetustes: Mehhikos aastatel 1961–1965 ja  1967–1971, NSV Liidu saatkonna konsuli kattevarju kasutades. Täites ametlikke konsuli ülesandeid ning valides perspektiivikaid Mehhiko noorukeid õppima Moskva Lumbumba ülikooli tegeles O.Netšiporenko Mehhikos asuva Ameerika Ühendriikide saatkonna tegevuse kohta teabekogumisega. Pärast grupi Moskvas õpingutel viibinud Mehhiko tudengite poolt valitsusvastase liikumise moodustamist kuulutati Mehhiko valitsuse poolt 1971. aasta märtsikuus  O.Netšiporenko "persona non grataks" ning koos 4 residentuuri sovetiluurajaga oli sunnitud lahkuma Mehhikost.

Pärast naasmist NSV Liitu töötas Netšiporenko NSV Liidu RJK keskaparaadis ning aastatel 1970–1980 viibis erakorralistes lähetustes sealhulgas sõjapiirkondades: Vietnamis, Liibanonis, Nicaraguas.

Aastatel 1985–1991 tegutses O. Netšiporenko kateedrijuhataja Punalipulises J. Andropovi nimelises Instituudis.

Teenistuse NSV Liidu julgeolekuorganites lõpetas 1991. aastal NSV Liidu RJK EPv K (vastuluure)valitsuse osakonnaülemana.

Oleg Netšiporenko on 1999. aastast Moskva Kirjanike Liidu liige.

O.Netšiporenko on tegev Ülemaailmses Kuritegevuse- ja terrorismivastases foorumis ja on Venemaa Rahvusliku Kuritegevuse- ja terrorismivastase fondi peaanalüütik ning osales Venemaa Föderatsiooni "Terrorismivastase võitluse seaduse" väljatöötamisel.

Autasud
Punatähe orden
9 medalit
"Teeneline riikliku julgeoleku kaastöötaja"

Looming
Oleg M. Nechiporenko, "Passport to Assassination: The Never-Before-Told Story of Lee Harvey Oswald by the KGB Colonel Who Knew Him". Kirjastus Carol Publishing Corporation, (1993). ISBN-10: 155972210X, ISBN-13: 978-1559722100;
Нечипоренко О.М. Oсвальд: путь к убийству президента : Факты. Размышления. Судьбы.- М.: Рус. кн., 1996, 319 с.
Нечипоренко О.М. Освальд: путь к убийству президента (Серия: Секретные службы).-М.: Согласие, 2000.
Нечипоренко О.М. Три пули для президента.2003.
Нечипоренко О. М. Три пули для президента: Смертельный треугольник Далласа.-М.:Печатные Традиции, 2009.

Viited

Välislingid
Нечипоренко Олег Максимович, www.a-lubyanka.ru
Олег Максимович Нечипоренко, veebiväljaandes Agentura.ru
Разведчик Олег НЕЧИПОРЕНКО: «Я встречался с Освальдом за два месяца до того, как он убил Кеннеди», Комсомольская правда, 20.11.2008 

Luurajad
Venemaa sõjaväelased
KGB ohvitserid
Sündinud 1932
RAF Coastal Command

Royal Air Force Coastal Command (lühendatult RAF Coastal Command) oli Suurbritannia õhuväe väejuhatus, mis loodi 1936. aastal ja likvideeriti 1968. aastal.

RAF Coastal Commandile allunud üksused kaitsesid Suurbritannia rannapiirkondi Teises maailmasõjas, võitlesid Saksamaa allveelaevadega, teostasid merepatrullimist ja demineerimist.  

Aastal 1968 ühendati kuus Briti õhuväe väejuhatust, nende hulgas RAF Coastal Command, moodustades uue väejuhatusena RAF Strike Commandi.

Suurbritannia sõjandus