joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Õeste

Õeste on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Leisi valda.

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Saaremaa valla külad
Kailuka

Kailuka on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas Vätta poolsaare idarannikul. Küla kuulus kunagi Püha kihelkonda.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pihtla valda.

Omavalitsus
Nõukogude ajal kuulus Kailuka küla Pihtla külanõukogusse.

Loodus
Kailuka ümbruses on suured kadastikud (Kailuka nõmm).

Rahvastik

Elanike arv
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Kailukas 2011. aasta 31. detsembri seisuga 64 inimest, sealhulgas 34 meest ja 30 naist. Nendest 62 olid eestlased.

Aastal 1970 oli elanike arv 112.

2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas Kailukas 2000. aasta 31. märtsi seisuga 75 inimest, sealhulgas 35 meest ja 40 naist. Alalisi elanikke oli 74 (35 meest ja 39 naist). Eestlasi oli alaliste elanike seas 73 (35 meest ja 38 naist).

Asustus
Kailukas on ka suvilaid.

Majandus
Kailukal tegutsevad haljastusfirma Rassiaru OÜ ja kalandusettevõte Kärsa Rand OÜ.

Nõukogude ajal oli Kailuka Sandla sovhoosi maa-alal. Külas oli Vätta kalasadam ja kalavastuvõtupunkt, mis kuulusid Kingissepa kalakombinaadile.

Transport
Kailuka küla läbib Kuressaare–Vätta bussiliin (nr 483).

Ajalugu
Küla on esmakordselt mainitud rootslaste külana (Kauszkulle) 1520. aastal.

Taani aja algul kuulus Kailuka küla Vätta maavakusesse.

Haridus
Endises meiereihoones töötas kuni 2001. aastani Kailuka Algkool.

Kultuur ja vaatamisväärsused
Kailuka külas on arheoloogiamälestiseks tunnistatud kalmistu Vareseranna kabel.

Jaan Kaplinski mainib Kailuka küla luuletuses "***Kuusikut Sa mäletad" luulekogus "Valge joon Võrumaa kohale".

Külas on raamatukogu.

Tuntud inimesi
Kailuka külast on pärit Tarmo Kõuts.

Viited 

Saaremaa valla külad
Sutu

Sutu (aastani 1977 Loona) on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi kuulus küla Pihtla valda.

Sutu külas Sutu lahte suubuva Ristioja kaldal asub muistne asulakoht Pällamõisa. Arheoloogiliste leidude põhjal on oletatud, et 5.–6. sajandist 13. sajandini oli selles kohas jõesadam. Arvatavasti oli see üks olulisemaid sadamaid Sutu lahe ääres.
Hiliskeskajal asus seal aga väike kivist kahekorruseline vasallilinnus, mille mõõtmed olid 12 x 10.4 meetrit ning mille juurde kuulus kaks kõrvalhoonet. Legendides seostatakse linnust kord mereröövlite, kord Suure Tõlluga. Alates 1590. aastast kuulus maatükk Tõlluste mõisale. Linnus jäeti maha hiljemalt 18. sajandi alguseks.

Viited

Kirjandus
Mägi, Marika, Ragnar Nurk 2007. An archaeological complex of river harbour and 16th–17thcentury stone buildings at Pällamõis on the southern coast of Saaremaa. Archaeological Fieldwork in Estonia, lk 91-108.

Saaremaa valla külad
Adam Jakobson

Adam Jakobson (13. juuli 1817 Haanja vald, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 18. detsember 1857 Torma) oli eesti koolmeister ja haritlane, Carl Robert Jakobsoni isa. 

Jakobson oli pärit Võrumaalt ning tegutses esialgu rätsepa ja Tartu Ülikooli teenistujana. Tema haridus oli napp, kuid ta täiendas end iseseisvalt, soovides saada koolmeistriks. Samas tegeles ta ka muusikaga. 1841 abiellus ta vene-läti päritolu Jelizaveta Jegorovaga, kelle kaudu sai ta Torma kihelkonnas kösterkoolmeistri koha. Ta töötas Torma kihelkonnakoolis õpetajana aastatel 1846–1857.

Ta huvitus muusikast, asus laialt propageerima laulmist ja lõi mitmehäälseid laulukoore. 1848. aastal loodi tema algatusel Torma pasunakoor, teda toetas rahaliselt seejuures estofiil dr Georg Schultz-Bertram. Adam Jakobson pühendas orkestrile palju aega ning sellest sai peagi silmapaistev muusikute kollektiiv, mis äratas laia tähelepanu. Ta tegeles ka kirjandusega, andes välja oma muusikaliste saavutuste tutvustamiseks kaks brošüüri: 1856. aastal ilmus “Torma Mängokoor” ja 1857. aastal “Tallorahva süddamerõmust”. 

Adam Jakobson kuulus ka Torma vennastekogudesse (hernhuutlaste hulka) ja tõusis seal juhtivaks tegelaseks. Tema algatusel ehitati kiriku kõrvale palvemaja. 

Adam Jakobson tõusis Torma kihelkonna juhtivaks ja populaarseimaks avaliku elu tegelaseks, kuid paraku suri ta vaid 40-aastaselt.

Isiklikku 
Tema pojad olid Carl Robert Jakobson ja Eduard Magnus Jakobson, tütar oli Natalie Auguste Johanson-Pärna.

Viited

Tartu Ülikooli koosseis
Eesti õpetajad
Sündinud 1817
Surnud 1857
Josip Jelačić

Josip Jelačić (ka Jellačić; 16. oktoober 1801 Novi Sad – 19. mai 1859 Zagreb) oli horvaadist Austria sõjaväelane ja riigitegelane, kes on tuntud 1848. aasta revolutsiooni ühe peamise mahasurujana.

Jelačić astus Austria sõjaväkke 1819. aastal. Ta teenis impeeriumi eri osades, näiteks Galiitisias ja Türgi piiri juures. Kui puhkes 1848. aasta revolutsioon, otsustati tema kui silmapaistvalt monarhiatruu väejuht teha Horvaatia baaniks (kuberneriks). Keiser Ferdinand I määras ta uuele ametikohale 23. märtsil 1848. Seepeale asus Jelačić Horvaatias tegema suhteliselt radikaalseid ümberkorraldusi: ta kaotas pärisorjuse ning edendas poliitilise illürismi ideed (unistus autonoomsest Horvaatia-Slavoonia ehk Illüüria kuningriigist Habsburgide monarhia koosseisus). Siiski pidi ta tsiviilreformid peagi tagaplaanile jätma, kuna olukord Ungaris nõudis peagi tema sõjalist sekkumist.

Ungari rahvuslased eesotsas Lajos Kossuthiga unistasid Suur-Ungari riigist, mille koosseisu pidi kuuluma ka Horvaatia. Jelačić ei saanud aga sellega kuidagi leppida, kuna rahvuslikus Ungaris poleks horvaadid saanud ilmselt midagi enamat piiratud autonoomiast. Et Kossuth aga nõudis selgesõnaliselt Horvaatia liitmist Ungariga, ei jäänud Jelačićil muud üle, kui Ungarile sõda kuulutada. Selleks ajaks, 1848. aasta sügiseks, olid Ungari ja keisrikoja suhted juba niivõrd halvad, et Habsburgid otsustasid Jelačićit toetada. Ta sõdis Ungaris vahelduva eduga, ent kui vürst Alfred Windischgrätzi väed aasta lõpus läänest Ungarisse sisenesid, õnnestus neil kahe peale enamik Ungarist, sh pealinn Buda enda kätte saada. Jelačićist sai Austria lõunapoolsete vägede juhataja. Hiljem pidid austerlased Ungarist taanduma, ka Jelačići väed suruti Horvaatiasse, kuni Nikolai I saadetud abiväed olukorra lahendasid.

Pärast revolutsiooni ei kadunud Jelačić, erinevalt Windischgrätzist, avalikust elust, vaid jäi sarnaselt Itaalia vägede komandöri Josef Radetzkyga riigi teenistusse. Ta aitas keiser Franz Joseph I siseministril Alexander von Bachil kehtestada absolutismi ning teenis sellega hiljem ära rahvuslaste meelepaha. Teatud määral ta oma ideaalid reetis, kuna Bachi tsentraliseeritud süsteemis polnud Illüüria kuningriigile kohta. Ent koostöö eest keskvõimuga sai Jelačić 1851. aastal Bužimi krahvi tiitli ning jäi baaniks kuni oma surmani 1859. aastal.

Zagrebi peatänav on nimetatud Jelačići järgi, samuti on tema portree 20-kunasel rahatähel.

Austria sõjaväelased
Horvaatia inimesed
Väejuhid
Sündinud 1801
Surnud 1859
Karlmann (Frangi kuningas)

Karlmann ehk Karlmann I (751 – 4. detsember 771) oli Frangi kuningas 768–771 koos oma venna Karl Suurega. Ta oli Pippin Lühikese poeg.

Karlmann oli Pippini noorem poeg, kes oli sündinud pärast viimase abielu oma naise Gerbergaga, kuid temast ei saanud siiski Frangi riigi ainuvalitsejat, vaid ta pidi võimu jagama oma vanema vennaga. Et kõik tema elu kujutavad kroonikad on kirjutatud Karl Suure ajal, siis kujutatakse teda vendadevahelises võimuvõitluses rõhutatult negatiivsena. Tema elust on vähe teada, kuid ilmselt ei olnud ta niivõrd osav poliitik kui ta vend, sest Akvitaania mässu ajal haaras Karl initsiatiivi ning järgnevalt hakkas Karlmanni võimu juurest eemale tõrjuma. Viimase ootamatu surm kõigest 20-aastasena oli talle kindlasti kergenduseks, võimalik, et Karl võis tema surmale ka kaasa aidata, sest Karlmanni naine põgenes koos lastega oma isa, langobardide kuninga Desideriuse juurde Itaaliasse.

Kirjandus
Die Urkunden der Karolingen. Band 1: Die urkunden Pippins, Karlmanns und Karl des Grossen., Hannover 1906, lk.61-76, Digitaalselt

Frangi kuningad
Sündinud 751
Surnud 771
Seyhan Kurt

Seyhan Kurt (sündinud 16. detsember 1971) on Türgi päritolu prantsuse luuletaja, kunstnik ja mõtleja.

Seyhan Kurt on sündinud Grenoble'is Lõuna-Prantsusmaal.

Ta õppis La Verpillere's, École Les Marronnieris (Grenoble), École Jean Jaures (Lyon), Dumlupinari keskkoolis (Mersin), omandanud magistrikraadi sotsioloogias ja prantsuse kultuuriloos Seldžuki ülikoolis Konyas.

Kuulub Rahvusvahelisse Kirjanike Liitu (Rootsi) ja Antalya Loomeliitu (Türgi).

Tema loomingut on avaldatud rahvusliku kirjanduselu häälekandjais Varlik, Journal, Turkish Language, Le Poéte Travaille, Tohum, Cali ja Turk Dili.

Teoseid 
 "Kapa Gözlerini" ("Sule silmad", 1992)
 "Destinos" ("Saatus", 1995)
 "Hüznün Sözyitimleri" ("Sõnatus kurbuses", 1999)
 "El İlanı" ("Lendleht", 2002)
 "Bizden Geçen Sular" ("Vesi, mis voolab meist läbi", 2003)

Prantsuse kirjanikud
Türgi kirjanikud
Sündinud 1971
Hiiumaa vapp

Hiiumaa vapp on Eestis asuva Hiiu maakonna vapp.

Vapp on kinnitatud 23. mail 1994.

Vapp on registreeritud 25. novembril 1996.

Autor: Tõnu Kukk

Vapi kirjeldus 
Hõbedasel kilbil püstine kolme sõlmega punane köis ja neli punast liiliat, kummalgi pool köit kohakuti kaks.

Põhjendus
Vapi neli liiliat, mis on mõjutatud Ungern-Sternbergide vapist, sümboliseerivad Hiiumaa nelja valda. Vappi vertikaalselt poolitava köie idee pärineb M.I. Eiseni muistendite kogumikust "Esivanemate varandus" (Tallinn 1958, lk 178-179). Nimetatud muistendi järgi kingib hiiu taat merehädas Hiiumaale sattunud Tallinna-meestele kolme sõlmega köiejupi, et nad õnnelikult tagasi oma koduranda jõuaks.

Vaata ka 
Hiiumaa lipp
Hiiu valla vapp

Välislingid 
Hiiu maakonna sümboolika Riigikantselei lehel.

Eesti vapid
Hiiu maakond
Ida-Virumaa vapp

Ida-Virumaa vapp on Eestis asuva Ida-Viru maakonna vapp.

Vapp on registreeritud 9. juunil 1997.

Vapi kirjeldus 
Sinisel kilbil paremalt eenduv hõbedane müüritud linnusemüür, mis lõpeb punase katuselise torniga, ja müüri kohal on ristatud kaks hõbedast mõõka.

Põhjendus
Praegune Ida-Virumaa vapp pärineb Virumaa vapist. Virumaa sai esimest korda vapi 1928. aastal ning esialgne kuju püsis 1937. aastani. Vapp oli enam-vähem praeguse sarnane, erinevusi oli vaid tornikiivri ja mõõkade kujus. 

Vapil kujutatud lossi ja müüri on põhjendatud kaitsena Idast tuleva vaenlase vastu, hoidmaks oma kultuuri ja vabadust.

Vaata ka 
Ida-Virumaa lipp

Viited

Välislingid 
Ida-Viru maakonna üldinfo (lipp ja vapp) maakonna ametlikul lehel. 

Eesti vapid
Ida-Viru maakond
Jõgevamaa vapp

Jõgevamaa vapp on Eestis asuva Jõgeva maakonna vapp.

Vapp on registreeritud 10. oktoobril 1996.

Vapi kirjeldus 
Kaldjaotusega vasakult poolitatud sini-rohelisel kilbil hõbedane laineline tala, milles kaks sinist lainelist varrast. Saatetunnusena ülemisel, sinisel väljal kuldne ristikheinaleht, rohelisel väljal kolm kuldset viljapead.

Jõgeva maakonna sümboolika

Jõgeva maakonna vapid
Väike-Maarja

Väike-Maarja on alevik Lääne-Viru maakonnas, Väike-Maarja valla keskus.

Väike-Maarjas asub rahvamaja, Väike-Maarja Gümnaasium, muusikakool, hoolekande- ja tervisekeskus, Väike-Maarja Õppekeskus ja Sisekaitseakadeemia Päästekolledži Väike-Maarja Päästekool.

Ajalugu
14. sajandist alates oli Väike-Maarja Väike-Maarja kihelkonna keskus.

1873. aastal asutati Väike-Maarjas kihelkonnakool, mille kirikuõpetaja oli Ludwig Fankhaenel ja köster Woldemar Eichhorn. 1883. aastast oli kihelkonnakooli õpetajaks Riia õpetajate seminari kasvandik Peeter Koit. 1901. aastal asutati Väike-Maarjas tütarlastekool, mis ühendati 1907. aastal kihelkonnakooliga. Kihelkonnakooli õpetajad olid veel 14 aasta jooksul Jakob Liiv ja 12 aasta jooksul Märt Meos.

1896. aastal asutati Väike-Maarjas kohaliku köstri Johan Kotli ja Vao valla vallakirjutaja Johannes Kooki ettevõtmisel kohalik põllumeeste selts, millele ehitati ka 1912. aastal insener Fromhold Kangro projekti järgi seltsimaja (Pikk tänav 2). Seltsi esimees oli Willem Eichhorn ja tema abiks Jakob Liiv. Põllumeeste seltsi eestvõtmisel asutati 1909. aastal ka Väike-Maarja Laenu-Hoiu ühisus, 1911. aastal Tarvitajate ühisus. 1900. aastal asutati Väike-Maarja tuletõrje selts, 1920. õpetajate selts. Väike-Maarja Põllumeeste Seltsi tegevus taastati ja valiti uus juhatus 5. augustil 1995. 1940. aasta juhatusest oli taas rivis ainult Harri Varik.

Väike-Maarjas, Simuna maantee 5 on säilinud 1893. aastal valminud köstrimaja. Arhitekt Alar Kotli sünnimaja.

Väike-Maarjas on sündinud Georg Lurich, Alar Kotli ning Kaido Höövelson, sealses Väike-Maarja kihelkonnakoolis on õppinud A. H. Tammsaare ja õpetanud Jakob Liiv ning Jakob Tamm.

Väike-Maarjas, Pikk tänav 7 tegutses Väike-Maarja Põllutöökool.

Väike-Maarjas sadas 1996. aastal 29.–31. oktoobrini 57 tundi järjest. See on kehtiv vihmakestusrekord Eestis.

Majandus 
Väike-Maarjas asub loomsete jäätmete utiliseerimise tehas.

Kultuurimälestised
Eesti Vabadussõjas langenute mälestussammas
Jakob Liivi monument
Väike-Maarja kirik
Väike-Maarja seltsimaja

Vaata ka

Väike-Maarja külanõukogu
Väike-Maarja muuseum
Ebavere mägi

Viited

Eesti alevikud
Väike-Maarja vald
Avispea

Avispea on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.

Külas asub Avispea ohvrikivi ja ohvrikoht.

Ajalugu 
Avispea küla on esmakordselt mainitud Henriku Liivimaa kroonikas.

18. sajandi Ludwig August Mellini kaardil asub praeguse Avispea (Awispä) külast põhjas Võnnustvere (Wonnustfer), edalas Triigi (Ottenküll) mõis ja kirdes Uniküla mõis.

Samuti on kaardil Võnnustvere (Wonnustfer) kõrval asuvad Lebavere ja Eipri külad ning nendest põhjas asunud Raeküla mõis.

Avispea külast põhjas asub endine Lebavere küla, mille lähedal oli Nõukogude ajal Rohu raketibaas.

Vaata ka
Avispea linnus

Viited

Väike-Maarja vald
Lääne-Viru maakonna külad
Johann Renner

Johann Renner (ka Johannes Renner; umbes 1525 Vestfaal, Tecklenburg – 1583 Bremen) oli saksa kroonik. 

Ta sündis linnakodaniku pojana, lõpetas juurastuudiumi  ja sai notari hariduse.

Renner saabus 1556. aasta kevadel Liivimaale, kus asus teenistusse Järva foogti Berent van Schmerteni sekretärina, hiljem Pärnu komtuuri Rotger Wulfi kirjutajana. 

Aastal 1561 lahkus ta Saksamaale. Ta elas algul Ida-Friisimaal, siis Speyeris ning lõpuks Bremenis, kus asus tööle kohtus kuningliku notarina. Oma põhitöö kõrvalt kirjutas ta valmis Liivimaa ajaloo ja Bremeni kroonika.

Liivimaa ajaloos kajastas ta sündmusi Vana-Liivimaal oma sealviibimise ajal. Sinna mahtus faktiderohke kirjeldus Liivi sõjast ja 1560. aasta talurahvarahutustest Harju- ja Järvamaal ning 1556. aasta koadjuutorivaenusest. Lisaks sisaldas tema kroonika ümberkirjutust ka Bartholomäus Hoeneke Liivimaa nooremast riimkroonikast.

Et käsikiri ei jõudnud kohe pärast valmimist trükki, olid viimased arhiivimärked sellest pärit 18. sajandist. Käsikiri avastati 1870. aastal Bremeni Muuseumiühingu raamatukogust, kuid see oli autori poolt juba ümbertöötatud variant, mis kajastas sündmusi 1582. aastani ja milles nii mõnedki kohad olid Balthasar Russowi 1578 ilmunud raamatu mõjutusel ümber kirjutatud.
Seetõttu jätkati otsinguid. Aastal 1934  leidis originaali Lübecki linnaraamatukogust Paul Karlstedt, kes tegi sellest väga täpse koopia.

Sõja eest peideti raamatukogus leidunud väärtasjad ja käsikirjad soolakaevandusse varjule, kust nõukogude võim viis need pärast Saksamaa kapitulatsiooni Venemaale. 1990. aastal tagastas Venemaa küll Lübecki, Bremeni ja Hamburgi vanad dokumendikogud, kuid Renneri käsikirja seal ei olnud. 

1995. aastal tõlkis Ivar Leimus Renneri kroonika eesti keelde.

Teosed 
 Johann Renner. Liivimaa ajalugu 1556-1561. Kirjastus Olion, Tallinn 1995. 2. trükk: sama, 2006.

Kirjandus 
 Kohl, J. G. Aeussere Lebensumstände Renners. Mitteilungen aus dem Gebiete der Geschichte Liv-, Est- und Kuralands. Bd. XII. H. 1. Riga, 1872, S. 138-159. 

Saksa kirjanikud
Kroonikud
Vana-Liivimaa inimesed
Surnud 1583
Paikuse

Paikuse on alev Pärnu maakonnas Pärnu linnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli alev Paikuse valla halduskeskus.

Alev asub Pärnu linnast idas Pärnu jõe vasakul kaldal. Põhjas piirneb Sindiga, lõunas piirneb Pärnu linnaga.

Aleviks sai Paikuse regionaalministri otsusega 15. juulist 2011. Enne seda oli tegemist alevikuga.

Vaata ka
Paikuse Kool
Sisekaitseakadeemia politsei- ja piirivalvekolledži Paikuse õppeüksus

Viited

Eesti alevid
Eesti endised alevikud
Pärnu linn
Tori

Tori on alevik Pärnu maakonnas. 

Tori asub Pärnust 27 km kaugusel kirdes Pärnu jõe ääres. Jõe vasakul kaldal asub keskdevoni liivakivipaljand, mida kaitstakse kui Tori põrgu kaitseala. Nimetus tuleneb paljandi kõige kuulsamast koopast – Tori põrgust, millega on seotud arvukalt rahvajutte.

Alevikus on raudteepeatus ja kirik. Püha Jüri koguduse kasutuses oleva kiriku kõrval asub skulptor Mati Karmini loodud Püha Jüri monument (2003).

Tori sild rajati vahemikus 1956–1957 samal kohal asunud raudbetoonsilla (ehitatud 1936–1938) asemele, mis purustati teises maailmasõjas. Kuni Sõpruse silla valmimiseni Tartus oli see Eesti suurim sild (135,8 meetrit pikk). Eesti pikima silla tiitlit kandis ka varasem 129-meetrine raudbetoonsild.

Tori mõisa mainiti esmakordselt 1528. aastal. See oli algul ordukomtuuri peamõis ja kuulus hiljem riigile.

1934. aastal avatud Tori muuseum oli Eesti esimene kihelkonnamuuseum. See tegutseb Tori mõisahoones, mis on üks vanimaid tänapäevani säilinud puidust mõisahooneid Eestis.

Alevikus tegutseb Tori Hobusekasvandus, mis tegeleb eeskätt Eesti tõugu Tori hobuse aretamisega.

Toris paikneb arvukalt kultuurimälestisteks arvatud objekte. Lisaks mõisahoonetele ja kirikule on kultuurilooliselt olulisteks ja seega kaitsmist väärivateks peetud Tori kalmistut, kalmistu väravaehitist, Vabadussõja mälestussammast ning mitut endist ja praegust vallahoonet (vana vallamaja, uus vallamaja, valla arestikamber).

Tori on mainitud rahvuseeposes "Kalevipoeg", kümnendas loos: "Lita, juudaliste ema, Tuli tuiskella Torista, Kus ta käinud vihtlemassa....."

2017. aastani oli Tori alevik Tori valla keskus.

Vaata ka 
Tori Põhikool

Viited

Välislingid

Eesti alevikud
Tori vald
Lääne-Virumaa vapp

Lääne-Virumaa vapp on Eestis asuva Lääne-Viru maakonna vapp.

Vapp on registreeritud 26. septembril 1996.

Vapi kirjeldus 
Sinisel kilbil on hõbedane viie müürihambaga linnusemüür, mis lõpeb hõbedase torniga, jättes vabaks kilbi vasakpoolse ääre. Igas müürihambas on must aknaava. Tornil on kuldne kooniline katus ja neli musta aknaava, mis asuvad kolmel korrusel. Linnusemüüri kohal on ristamisi kaks hõbedast kaheteralist mõõka kuldsete allapööratud käepidemetega.

Põhjendus
Praegune Lääne-Virumaa vapp tuleneb Virumaa vapist, aga heraldikanõukogu soovitusel asendati punane kuldsega. Virumaa sai esimest korda vapi 1928. aastal ning esialgne kuju püsis 1937. aastani. Vapp oli enam-vähem praeguse sarnane, erinevusi oli vaid tornikiivri ja mõõkade kujus. 

Vapil kujutatud lossi ja müüri on tõlgendatud kaitsena Idast tuleva vaenlase vastu, hoidmaks oma kultuuri ja vabadust.

Vaata ka 
Lääne-Virumaa lipp

Välislingid 
Lääne-Viru maakonna sümboolika Riigikantselei lehel

Eesti vapid
Lääne-Viru maakond
Lääne-Viru maakonna vapid
Põlvamaa vapp

Põlvamaa vapp on Eestis asuva Põlva maakonna vapp.

Vapp on registreeritud 7. novembril 1996.

Vapi kirjeldus 
Kuldsel kilbil on kolm musta istuvat kobrast langeva talana vasakult langevas diagonaalreas.

Põhjendus
Nii nagu Põlvamaa on uustulnuk Eesti haldusjaotuses, on koprad uustulnukad Eesti loomariigis. Samuti on ühiseid jooni Põlvamaa inimestel ja kobrastel – mõlemad hoiavad natuke omaette, on visad, töökad ja ajavad kindlalt oma joont. 

Kolm väikest kobrast on kujutatud sellepärast, et Põlvamaa vallad moodustusid kolme varasema haldusüksuse põhjal.

Vaata ka 
Põlvamaa lipp

Välislingid
Maakonna sümbolid 

Eesti vapid
Põlva maakonna vapid
Raplamaa vapp

Raplamaa vapp on Eestis asuva Rapla maakonna vapp.

Vapp on registreeritud 7. novembril 1996.

Vapi kirjeldus 
Hõbedase ristiga neljaks jaotatud kilbi esimene ja neljas väli on punane, teine väli kuldne ja kolmas väli sinine.

Põhjendus
Värvid on võetud Raplamaad ümbritsevate maakondade vapi taustavärvidest. Harjumaa-punane, Järvamaa-sinine, Pärnumaa-kollane ja Läänemaa ka punane.

Vaata ka 
Raplamaa lipp

Välislingid 
Rapla maakonna sümboolika
Uuel standardmargil Raplamaa 

Eesti vapid
Rapla maakond
Virumaa vapp

Virumaa vapp on Eestis asuva ajaloolise maakonna Virumaa vapp. Esimese vapi sai Virumaa 1928. aastal.

Viru maakonna uus vapp kinnitati Riigivanem Konstantin Pätsi otsusega 5. veebruaril 1937 järgmisel kujul: Vapil on sinisel väljal linnuse hõbedane hambuline müür, mis lõpeb hõbedase torniga, jättes vabaks vapi pahempoolse külgääre. Müüril on viis hammast, igaühes must aknaava. Tornil on punane katus ja neli musta aknaava, mis paigutatud kolmel tornikorral asuvatena. Linnuse müüri kohal ristamisi kaks kaheteralist hõbedast mõõka, allapoole pöördud kuldsete käepidemetega.

Välislingid 
Eesti vanad vapid ja lipud

Eesti vapid
Viru maakond
Elva vapp

Elva vapp on Tartu maakonnas asuva Eesti linna Elva vapp.

Vapp on kinnitatud 8. mail 2000.

Vapi kirjeldus 
Elva vapp on sinisel kilbil kuldne mänd kuldsel kolmikkünkal, mille all on kaks lainelõikelist sinist varrast.

Tõlgendus 
Vapil kujutatud mänd on seotud Arbi männiga, mis kasvab Elva linnas Arbi mäel. Puu kõrgus on 10 m ja tüve rinnaümbermõõt 378 cm (1999), vanuseks on hinnatud ligi 340 aastat (2008. aasta seisuga). See on ainus põlispuu Eestis, millest on saanud linna sümbolpuu.

Ajalugu 
1938. aasta sügisel pälvis Elva volikogu heakskiidu kunstnik Viktor Aleksejevi vapikavandi, kus oli sinisel põhjal kullavärvi mänd, selle all künkad ning kaks kuldset sakilist joont, mis tähistasid Elva järvesid. Siseminister kinnitas aga 1939. aastal linnade liidu ideevapi, mille kuldsel põhjal seisis must mänd. Võimuvahetuse tõttu 1940. aastal ei jõudnud president Konstantin Päts kumbagi kavandit kinnitada. Alates 1988. aastast kasutati taas Aleksejeffi kavandit.

Aleksejeffi vapikavandil vastas Elva männi kuju üsna otseselt Arbi männile. Taasiseseisvumise järel jättis ka riigikantselei heraldikanõukogu Aleksejeffi kavandi heaks kiitmata, kuna sellel kujutatud mänd oli individualiseeritud ja ei vasta seetõttu rahvusvahelistele heraldikapõhimõtetele. Heraldikanõugkogu pakkus 1990ndate lõpus välja teise kavandi, millega Elva elanikud rahul polnud. Toonane linnavolinik Mart Raudsaar avaldas ajakirjanduses arvamust, et pakutud kavandil meenutab mänd juudi küünalt. Elva linna vapiks kinnitati hiljem siiski heraldikanõukogu pakutud kavand.

Vaata ka 
Elva lipp

Viited

Välislingid 
Elva sümboolika Riigikantselei lehel

Eesti vapid
Elva
Elva lipp

Elva lipp on Tartu maakonnas asuva Eesti linna Elva lipp.

Lipp on kinnitatud 8. mail 2000.

Lipu kirjeldus 
Elva linna lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis koosneb kahest võrdsest horisontaalsest värvilaiust, ülemine on valge ja alumine sinine. 

Lipu normaalmõõtmed on 105x165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.

Põhjendus

Lipu kasutamise kord 
Lipp heisatakse alaliselt Elva Linnavalitsuse hoonel.
Ajutiselt heisatakse lipp teistel linnale kuuluvatel ehitistel või maa-aladel õigusaktiga sätestatud korras.
Teistele omanikele kuuluvatel ehitistel ja maa-aladel heiskamine on soovitusliku iseloomuga, kuid õigusaktiga sätestatud. 
Linnalipp heisatakse hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta koos lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti. 
Kui linnalipp heisatakse koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, valla või muu lipuga, asub linnalipp lippude poolt vaadatuna nendest vasakul. 
Linnalipu valmistamiseks annab loa linnavalitsus.

Vaata ka 
 Elva vapp
 Tartu maakond

Välislingid 
Elva linna sümboolika Riigikantselei lehel

Tartu maakonna lipud
Elva
Mõkolajiv

Mõkolajiv (varasem eestikeelne nimi Nikolajev) on linn Ukrainas, Mõkolajivi oblasti halduskeskus.

Ajalugu 
Mõkolajiv on asutatud 1789. aastal.

Linn on Musta mere peamine laevaehituskeskus, linnas asub ainus endine Nõukogude Liidu laevatehas, kus toodeti lennukikandjaid.

Sõjategevus 2022. aastal 
2022. aasta 26. veebruari õhtul, Venemaa sissetungi käigus Ukrainasse, algas Mõkolajivi lahing.

Rahvastik 
Elanike arv oli 2021. aasta seisuga 476 101. Aastal 2004 oli elanikke 509 900.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mõkolajivi elanikest ukrainlasi 72,7%, venelasi 23,1%, valgevenelasi 0,8%, bulgaarlasi 0,8% ja juute 0,5%. Elanikest pidas emakeeleks vene keelt 56,81%, ukraina keelt 42,17%, bulgaaria keelt 0,25% ja armeenia keelt 0,17%.

Vastavalt linnavolikogu otsusele on vene keelel linna territooriumil regionaalkeele staatus.

Taristu 
Mõkolajivist 13 km kaugusel asub Mõkolajivi rahvusvaheline lennujaam ja Kulbakõne sõjaväelennuväli.

Sõpruslinnad 
 Brasłaŭ, Valgevene (alates 2013. aastast)
 Dezhou, Hiina (2009)
 Galați, Rumeenia (2003)
 Khuthaisi, Gruusia (2012)
 Mahiloŭ, Valgevene (2009)
 Nilüfer, Türgi (2001)
 Tianjin, Hiina (2001)
 Tínos, Kreeka (2012)
 Trieste, Itaalia (1996)
 Weihai, Hiina (2019)
 Zhoushan, Hiina (2016)

Vaata ka
Kulbakõne sõjaväelennuväli

Viited

Välislingid 
 Seven dead in strike on Mykolaiv governor's office. BBC News, 29. märts 2022
 Ukraine grain tycoon killed in Russian shelling of Mykolaiv. BBC News, 31. juuli 2022

Ukraina linnad
Mõkolajivi oblast
Tagavere

Tagavere nime kannab Eestis mitu kohta:
 Tagavere on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas
 Tagavere on küla Lääne maakonnas Taebla vallas

Vaata ka
Tagavere mõis
Atla

Atla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. Detsembrini 2014 asus Lümanda vallas. Ajalooliselt on kuulunud Kihelkonna kihelkonda.

Vaata ka
Atla laht
Atla mõis (Saaremaal Kihelkonna kihelkonnas)
Atla mõis (Harjumaal Juuru kihelkonnas)

Viited

Saaremaa valla külad
Austla

Austla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Austla piirneb põhjas Vilsandi rahvuspargi ja Atla külaga ning kagus Karala külaga.
Ajalooliselt kuulus küla Karala riigimõisa alla Kihelkonna kihelkonnas, 1991–2014 Lümanda valda, 2014–2017 Lääne-Saare valda.

Karala ja Austla küla vahelisel Roopa lahel on arvatavalt olnud muistne sadamakoht looduslike paekaljudest neemikute vahel.

4. septembril 1897 toimus Austla sõda (Pudrusõda).

1930-ndatel oli küla rahvaarv 150 kuni 200. Austlas oli 12 normaalsuuruses talukohta, lisaks 5–7 popsikohta (sh. nn. soldatikohad). Külas oli algkool. Eesti Wabariigi maareform kulges siin nõnda loiult, et 1940.-ndaks ei jõutud talusid kruntida. Iga talu kasutas endiselt tavaõiguse alusel oma lapimaid, ühiselt kasutati karjamaid ja randa (vt. numeratsiooni lapimaade kaardilt).
 Kuna põllumaad olid kehvad, tegeldi rannapüügiga ja käidi "mandre pääl linna ehitamas". aga tõsist kapitali saadi haakrikust, kaugsõidust ja salakaubaveost (põhiliselt piiritus).

Suur osa Austla elanikest põgenes 1944 Rootsi, sealt edasi Kanadasse jm.

Kõruse-Austla piirkonnas asus Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse rannakaitsepatarei nr 24, IV-130.

1940-ndatest kuni augustini 1992 paiknes Austlas üks suurimaid ja salajasemaid NSV Liidu piirivalve 10. Karala piirivalvekordon Saaremaal. Algul kasutas NSV Liidu piirivalve Eestis 11. Kingissepa piirivalvesalk rekvireeritud talude elamuid, mis lagunemise ja reostumise järel hüljati. Kohalikele elanikele kehtis nõukogude ajal eriti range piiritsoonirežiim, külastamiseks oli vaja nii Saaremaa piiritsooni luba kui eriluba Austlasse lühiajaliseks sisenemiseks. Loaga kaasnes riigilõiv, kohustus pidada majaraamatut elanike ja külaliste loendiga ning külaliste kohustus ilmuda iga päev miilitsajaoskonda. Selliste piirangute tõttu küla tühjenes. 1970-ndatel süvendas piirivalve lõhkamise teel Austla peakraavi ja ehitas Lahtepää talu asemele kasarmukompleksi. Spioonide eksitamiseks olid Karala kandis nõukogude ajal kilomeetripostidel valed numbrid ja teeristidel valed sildid. Kõik loata juhukülalised arreteeriti ja peeti taustakontrolliks kinni kordoni arestikambris.

Austla lähiajalugu on esindatud Saaremaa muuseumi püsiekspositsioonis (fotod: NL piirivalvurid Austla sildi all, Elda piirivalveposti prožektorikuur loosungiga "ГРАНИЦА СССР СВЯЩЕННА И НЕПРИКОСНОВЕННА" (ek "NL piir on püha ja puutumatu"); museaalid: piirivalve harjutusväljaku postid okastraadiga, majaraamat Loretsi talust, Kaitseliidu käeside Ingli talust jmt.).

1992. aastaks oli püsielanikke vaid 5, neist 3 üle 70-aastasi.
Hooneid omas veel vaid 5 talukohta (neistki kahel peahoone hävinud) ja 3 väiksemat majapidamist. Ülejäänud kõik varemetes.

1994 suudeti 41 õigusjärgse omaniku vahel saavutada kokkulepe, tänu millele Austla maad korraldati ja krunditi riigi kulul.
Lapimaade tavaõiguslik kasutusviis kui õiguslik seisund oli Maa-ameti andmetel seni Eestis pretsedenditu.

2018. aasta seisuga on külas ülekaalus maakodud, mida kasutatakse enamasti suviti. Lisandunud on 4 uut majapidamist.
Endisi kasarmuid kasutatakse lambalaudana.

Viited 

Saaremaa valla külad
Kärla

Kärla on alevik Saaremaal Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne-Saare valda. Detsembrini 2014 oli Kärla valla halduskeskus.

Seal asuvad Kärla Põhikool, Kärla raamatukogu, Kärla kirik ja Kärla kalmistu.

Alevikku läbib Kärla jõgi.

Alates 1980. aastatest kuulub Kärla alevikku Sõmera asum, kus praegu asub Sõmera hooldekodu. Kärla alevikus asub AS EstAgar, kus agarikust toodetakse kondiitritööstuses marmelaadi tootmiseks kasutatavat furtsellaraani (varem nimetatud ka agariks).



Vaata ka
Kärla kihelkond
Kärla kirikumõis
Kärla kolhoos

Viited

Kirjandus 
"Kuidas möödus punaste terror Kärlal". Meie Maa (Kuressaare: 1919–1944) nr 50, 30. aprill 1942, lk 6,7.

Välislingid
Kärlal leitu osutuski muistseks surnuaiaks, Postimees, 23. aprill 2009

Eesti alevikud
Võsupere

Võsupere on küla Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vihula valda.

Küla põhjaosa on asustatud ja seda läbib Viitna–Koljaku tee. Lõunaosa on soine ning metsane. Küla edelapiiri märgib Loobu jõgi ning küla põhjaosas voolab Võsu jõgi.

Asulat ümbritsevad Palmse ja Metsanurga põhjast, Sakussaare ja Loobu lõunast ning Uusküla läänest.

Võsuperes asuvad Võsupere Raamatukogu ja Võsu Kooli Võsupere lasteaiarühm.

Külas tegutseb 1992. aastal asutatud Palmse Mehaanikakoda OÜ, mis toodab metsaveomasinaid. Ettevõte kuulub piirkonna suuremate tööandjate sekka ning on tunnustatud üheks Eesti jätkusuutlikumaks ettevõtteks.

Viited 

Haljala vald
Lääne-Viru maakonna külad
Hulja

Hulja on alevik Lääne-Viru maakonnas, Kadrina vallas.

Seal tegutseb Hulja raamatukogu.

Ajalugu 
Asulasse jääb Hulja mõisa keskus. Mõisast on esimesed teated 1518. aastast. Mõisa peahoone ja park on arvatud kultuurimälestisteks. Hoone on seisnud viimased aastakümned kasutuseta.

Asulas asus Hulja sovhoosi keskus.

Ettevõtlus 
Alates 1993. aastast tegutseb asulas Aru Grupp AS, millele kuulub neli tehast (akna- ja uksetehas, trepitehas, majatehas ja liimpuidust komponentide tehas) ning mis annab tööd ligi 150 inimesele. Samas külas tegutseb ka Aru Põllumajandus, mis on Eesti üks suurimaid viljakasvatajaid.

Vaata ka
Hulja vald
Richard Tammik "Sinust, mu Hulja"

Viited

Eesti alevikud
Kadrina vald
Aaspere

Aaspere on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.

Küla läbib Tallinna–Narva maantee.

Küla alal asub Aaspere tiik.

Haldusajalugu
Kuni 1977. aastani nimetati Aasperet Aaspere asunduseks. 

Aastani 1972 oli Aaspere asundus Viitna külanõukogu keskus, seejärel läks Haljala külanõukogu koosseisu.

Aaspere asunduse maad kuulusid Aaspere kolhoosile.

Vaata ka 
Aaspere mõis
Aaspere vald

Viited

Haljala vald
Lääne-Viru maakonna külad
Värska

Värska on alevik Võru maakonnas, Setomaa valla keskus.

Seda on esmakordselt mainitud 1585. aastal. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli Värska alevik Põlva maakonna Värska valla keskus.

Geograafia 
Värska alevik kuulub Tsätski nulka. Alevik asub Mustoja suudmeala paremkaldal. Oja suue on kaitse all (Värska lahe hoiuala). Asula territooriumile jääb ka Õrsava järv Mustojal. 

Looduskaitsealustest üksikobjektidest asub seal Verhulitsa Laudsi pettäi.

Majandus 
Värskas toodetakse Värska mineraalvett. 1967. aastal puuriti Värskas esimene mineraalvee puurkaev. 1973. aastal avati Värska sovhoosi mineraalvee villimise tsehh.

Värskas asub Värska kuurortravikeskus, kuhu kuuluvad Värska sanatoorium ja veekeskus.

Kultuur 
Iga kolme aasta tagant toimub Värskas Setomaa laulupidu ehk Setu Leelopäevad.

Alevikus tegutseb la 1998. aastal rajatud Värska talumuuseum (kuni 2019. aastani Seto talumuuseum).

Viited

Eesti alevikud
Setomaa vald
Setumaa külad
Nasva

Nasva on alevik Saaremaal Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne-Saare valda. Detsembrini 2014 asus Kaarma vallas.

Alevikust voolab läbi Nasva jõgi, mille suudmes on Nasva sadam.

Ajalooliselt kuulus Nasva Anseküla kihelkonda. Nasva on alevik alates 2011. aasta 10. augustist, varem oli see küla.

Aadressikohad: Jõe tänav, Kuressaare maantee, Lahe tänav, Lahe põik, Laidu tänav, Mere tänav, Oja tänav, Sõrve maantee, Tiigi tänav, Tuletorni tänav, Ülejõe tänav.

Nasval tegutseb laevatootja AS Baltic Workboats.

Vaata ka
Nasva Spordikompleks

Viited

Välislingid
 Nasva küla koduleht
 Nasva 360° aeropanoraam / aerofoto

Eesti alevikud
Pärni

Pärni on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. 

Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas, 2014. aastani kuulus küla Kaarma valda.

Pärni külas asub Saaremaa Pojengide istandus (Saaremaa Puukool OÜ), kus kasvatatakse Eesti suurimas valikus pojenge – 55 erinevat sorti (2021 a seisuga). Kord aastas toimub Pärni külas Saaremaa Pojengifestival.

Ajalugu 

Pärni küla (Perni) kuulus 1790. aastal kuulus Kaarma valla koosseisus Randvere mõisale.

Kaarma valla territooriumil on 
kaheksa väärtuslikku maastikku, mille hulgas on ka kohaliku tähtsusega Pärni maastik 
(suurusega 905 ha). Maastiku kultuurilis-ajalooline väärtus: väga hästi säilinud 
maastikustruktuur, kalmistud, ohverdamiskoht ja ohvrikivi; esteetiline väärtus: hästi 
säilinud küla; kohalik identiteediväärtus.

Põlistalud Pärni külas rajatud 1700–1800: Aiataguse, Anise, Antsu-Tuuliku, Hiie-Möldri, Järvela, Jääraku, Jõngu, Kaarli, Kooli, Kadariku, Nõmme (Nõmme, Paju, Paju-Kaarli, Mäe), Mäe, Marguse, Maakri, Miia, Otsa, Paju-Niidu, Paju-Kaarli, Paju, Saadu, Tooma, Väljaääre, Vaeva, Võusti.

Arheoloogiamälestised:
 12398 Kalmistu Pärni küla 
 12399 Ohverdamiskoht Pärni küla 
 12401 Ohvrikivi Pärni küla

Viited

Välislingid 
 Randvere piirkonna arengukava 2010–2015. Randvere 2010.

Saaremaa valla külad
Tori valla vapp

Tori valla vapp on Pärnu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Tori valla vapp.

Vapi kirjeldus 
Kuldsel-punasel pikuti lainelõikeliselt poolitatud kilbil punane-hõbedane ülalt avatud hobuseraud, mille otstes on vastavalt hõbedane ja punane käpprist.

Põhjendus 
Kuldne värvus tähistab eluandvat valgust, ülimat tõde ja edu, on Pärnumaa ja Eesti vapivärv. Punane märgib vaprust, armastust, elujõudu ja elurõõmu, ka Püha Vaimu tegevust ning on (koos hõbedasega) Tori vallaga ühinenud Sindi linna vapivärv. Hõbedane on tarkuse, ustavuse ja hingepuhtuse tunnusvärv. Kilbi laineline jaotus tähistab jõge. Hobuseraud on muistsetest aegadest tuntud õnnemärk, viitab Torile kuulsust toonud hobusekasvandusele.

Hõbedane ja punane on ka Püha Jüri tunnusvärvid ja koos ristidega sümboliseerivad Toris asuvat Eesti Sõjameeste Mälestuskirikut.

Vapi on koostanud ja kavandanud Priit Herodes.

Vapi kasutamine 
Tori valla vappi kasutatakse:
Vallavolikogu, vallavalitsuse ja valla ametiasutuse hallatavate asutuste plankidel ja pitseritel.
Valla lipul.
Vallaametnike ja volikogu liikmete visiitkaartidel ning valitsuse poolt väljaantud trükistel, meenetel, reklaamidel ja embleemidel.
Valitsuse otsusel valda läbivate suuremate maanteede ääres valla piire tähistavatel märkidel.
Muudel juhtudel valitsuse loal.

Tori valla vapp aastatel 1996–2019 

Varasemal vapil oli lainelise lõikega pikuti poolitatud hõbe-rohelisel kilbil vastasvärvides hobuseraud. Vapi autor oli Priit Herodes.

Vapp oli kinnitatud 4. märtsil 1997 (Tori vallavolikogus 26. veebruaril 1996).

Vapijaotus viitas vallamaade paiknemisele mõlemal pool Pärnu jõge. Lainelõige tähistas valda läbivaid jõgesid ja soid. Hobuseraud osutas Tori vallale tunnustust toonud hobusekasvatusele ja sümboliseeris ühtlasi vallarahva õnnelootust.

Vaata ka 
Tori valla lipp

Välislingid 
Tori valla sümboolika valla kodulehel
Tori valla sümboolika Riigikantselei kodulehel

Eesti valdade vapid
Vapp
Aste alevik

Aste on alevik Saaremaal Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus alevuk Lääne-Saare valda, detsembrini 2014 asus Kaarma vallas. 

Seal asub Aste Põhikool. Seal on olnud Nõukogude ajal Aste lennuväli.

Viited

Eesti alevikud
Kurevere (Saaremaa)

Kurevere on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kihelkonna valda.

Külas asuvad Kurevere kivikalmistu ja Kurevere ohvrikivid.

Kurevere puurauk on siluri Pangamäe kihtide stratotüüp. Kihid on nime saanud külas asuvalt Pangamäelt.

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Saaremaa valla külad
Kõruse

Kõruse on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kihelkonna valda.

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Välislingid
Eimar Kivi, "Kõruse küla asub looduskaunis kohas", Meie Maa 18. august 2007

Saaremaa valla külad
Pajumõisa



Asukoht 

Pajumõisa on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Küla asub Saaremaa lääneosas endise Kihelkonna kihelkonna aladel. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kihelkonna valda.

Küla alalt on leitud Eesti üks kahest vanaaja kuldmündist: Lääne-Rooma keisri Valentinianus III solidus. 

Küla lähedal asuvad keskused on Kihelkonna ja Lümanda.

Ajalugu 
1919. aasta maareformi käigus loodud küla kandis alguses nime Paju küla läheduses asuva rüütlimõisa järgi. Mõisa nimi oli Paju, sest selle juures kasvasid suured iidsed pajud.

Talud 
Pajumõisa küla koosneb kahekümnest talust. Asukohtade kirjelduse järgi on talud endale nimed saanud. Nimede saamise lood on kirja pandud Õispuu talu omaniku mäletamise järgi.

Mälestised 

Pajumõisa külast on leitud mitmeid mälestisi:

 Kiviaja asulakoht (mälestise registri nr 12387). Asulakoht pärineb II aastatuhandest e.m.a. Seal piirkonnas korraldatud kaevamiste tulemusena on mitmed ehted ja relvad jõudnud muuseumisse.
 Kivikalme (mälestise registri nr 12388). Leitud on inimluid ja tõestust arheoloogilise kultuurikihi olemasolust. 
 Kivikalme (mälestise registri nr 12389). Tegemist on I at kuuluva kivikalmega. Leitud on inimluid. 
 Kivikalme (mälestise registri nr 12390). Leitud on inimluid ja tõestust arheoloogilise kultuurikihi olemasolust.

Tuntud inimesed 
Saaremaalt Pajumõisa külast on pärit Eesti Keele Instituudi vanemteadur ja filoloogiadoktor Silvi Vare.

Vaata ka
Pajumõisa asulakoht (Kihelkonna vallas Virita külas)
Pajumõisa mõis (Paju mõis)

Viited

Saaremaa valla külad
Pidula

Pidula on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas Pidula lahe ääres.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kihelkonna valda.

Külas paiknes Pidula mõisa keskus ning seal asub Pidula tiik.

Külas asuvad muistsed Pidula kivikalmed.

Vaata ka
Pidula maalinn
Eesti külade loend

Viited

Saaremaa valla külad
Harku

Harku on alevik Harju maakonnas Harku vallas. Asub Tallinnast vahetult läänes.

Harkus asub Harku mõisaansambel koos Harku mõisa pargiga ja Eesti Maaülikooli Eksperimentaalbioloogia Instituut.

Vaata ka
Laagri–Harku tee
Harku tasandik
Harku raamatukogu

Viited 

Eesti alevikud
Harku vald
Tagamõisa (Saaremaa)

Tagamõisa on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas Tagamõisa poolsaarel. Kuni 1998. aastani kandis küla nime Tagala.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kihelkonna valda.

Külas on asunud Tagamõisa mõis.

Seotud arhivaale Eesti Riigiarhiivis 
ERA.2015.1.415. Rahvuskogu valimiste IX (Tagala) valimisjaoskonna valijate nimekiri

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Saaremaa valla külad
Giideon

EMK Kristlik Laager Gideon on Aa külas Aa ranna ääres endise Aa pioneerilaagri alal tegutsev Eesti Metodisti Kiriku lastelaager. 

Laagris on 15 hoonet, mis võivad mahutada kuni 400 inimest.

Ajalugu
Eesti Metodisti Kirik sai 1993. ja 1994. aasta suvel laagri Eesti Põlevkivilt rendile.  

Eesti Põlevkivi peadirektor Väino Viilup oli nõus laagrit kirikule tasuta kasutada andma, kuid tegi ka ettepaneku laager välja osta. Ameerika Ühendriikide Oklahoma osariigi Tulsa metodisti kirik finantseeris seda ostu. 15. märtsil 1995 kirjutasid superintendent Olav Pärnamets ja Väino Viilup ostulepingule alla. Samal päeval määrati kirikuvalitsuse otsusega laagri direktoriks Artur Põld, kes on sellel ametikohal tänaseni. Praeguseks kuulub kirikule peale hoonete ka maa (24,75 ha).

Laagrit on toetanud ja abistanud ameeriklased. Laagri vahetused on rahvusvahelised: peale Eesti eesti ja vene laste käib laagris lapsi Lätist, Venemaalt, Soomest, Rootsist ja Saksamaalt. 

On korraldatud ka misjoniüritusi.

Viited

Välislingid
Laager Gideon Eesti metodisti kiriku saidil

Lüganuse vald
Lastelaagrid
Eesti Metodisti Kirik
Vainupea

Vainupea (varem Vainopea, nimetatud ka Vainopää) on küla Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vihula valda.

Küla asub Vainupea jõe suudmes Soome lahe kaldal.

Vainupeal asuvad kultuurimälestised on Vainupea kirik ja kalmistu. Sealse tulepaagi juures asus Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu piirivalve vaatepost, mis nüüd on lagunenud.

Vainupea küla valdusalas asub Eesti põhjapoolseim saar Vaindloo, mis teeb Vainupeast kõige pikema ulatusega küla Eestis. Küla juriidilise territooriumi edelaservast Vaindloo saare põhjatipuni on 29,19 kilomeetrit.

Vainupeal asuvad taristuobjektid on Vainupea tulepaak, Vaindloo tuletorn, jahisadam ja pansionaat.

Vaata ka 
Kaarnakivi

Viited

Välislingid
 Vainupea ajalugu

Haljala vald
Lääne-Viru maakonna külad
Kuijõe

Kuijõe (kohalikus mnurdes Kuie 18. sajandi kaartidel Kuijöggi) on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Ristist loode pool.

XVI sajandi esimesel poolel on mainitud vabatalupoega Kuvyecke Nanot, 1688. aastal mõisa Kuijöggi. Kullamaa vakuraamatus XVI sajandi I veerandist on mainitud veskikohta Chui moller, Chwi pere, Moller de Chwyell.

Külas asub Kuijõe mõis, mis on rajatud XVII sajandil. 1909 ostis Kuijõe mõisa Talurahva Põllupank ja jaotas taludeks Sellest tekkis Kuijõemõisa küla ehk Kuie-Mõisaküla. Aastal 1977 liideti see vana Kuijõe külaga ühiseks Kuijõe külaks.

Küla nimi koosneb sõnadest kui ehk ’kuiv + jõgi : jõe ja seda esineb mujalgi karstialadel.

Kuijõe jääb ajaloolise Kullamaa kihelkonna alale. Kuijõel asuvad asulakoht ja Kuie rahaallikas on muinsusmälestised. Küla loodeosa jääb Suursoo-Leidissoo linnualale. 

Külas asuvad Metsavahi, Kuijõe, Kuijõe tee ja Peduste bussipeatused.

Kuni 2013. aastani kuulus küla Risti valda.

Vaata ka
Kuijõe kalmistu
Vanaõue kraav

Viited

Välislingid
ISM-i kaart
Mapquesti kaart

Lääne-Nigula valla külad
Kaiu

Kaiu on alevik Rapla maakonnas Rapla vallas.

Aastatel 1993–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) oli alevik Kaiu valla halduskeskus.

Alevikus tegutsevad Kaiu Põhikool ja Kaiu raamatukogu.

Vaata ka
Kaiu mõis
Kaiu kolhoos

Viited

Eesti alevikud
Rapla vald
Avinurme

Avinurme on alevik Jõgeva maakonnas Mustvee vallas. Asub Avijõe ääres.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli alevik Ida-Viru maakonna Avinurme valla halduskeskus.

Avinurmes on kirik, raamatukogu, lasteaed ja gümnaasium, Avinurme koduloomuuseum.

Esmakordselt on Avinurmet mainitud 1599. aastal Awinorma külana.

Alates 2000. aastast peetakse Avinurmes igal suvel pütilaata.

Ajalugu
Avinurme kuulus Vaiga muinasmaakonda ja Torma kihelkonda Liivimaa kubermangu idapoolseima osana Põhja-Eestis.

Avinurmes oli mõis.

Avinurmes oli raudteejaam Sonda–Mustvee raudteeliinil. Avinurme jaamale eelnes Muru peatuskoht ja järgnes Kõrve peatuskoht.

19.–20. septembril 1944 toimus Avinurme lahing.

20. sajandi algusest on Avinurme tuntud kui puuanumate ja muude puitesemete valmistamise koht.

Nõukogude perioodil oli Avinurmes Rahvakunstimeistrite koondise Uku tootmisjaoskond.

Vaata ka
Avinurme kirik
Avinurme Meeskoor
Avinurme külanõukogu
Avinurme kolhoos
Avinurme kalmistu
Avinurme muuseum-raudtee
Avinurme tünnilaat

Viited

Eesti alevikud
Mustvee vald
Tallinna vapp

Tallinna vapp on Harju maakonnas asuva Eesti linna Tallinna vapp.

Täisvapp
Tallinna täisvapi kilp on kuldne ning sellel on kolm sinist kuldsete kroonidega sammuvat otsavaatavat (passant guardant) lõvi (leopardi). Kiiver on hõbedane, suletud varbsilmikuga ja punase voodriga. Kaelakaitsel on kuldne kett punase juveeliga. Kiivriehiseks on kuldsest punaste juveelidega kiivrikroonist tõusev punases rüüs rinnal ristatud kätega kuldse krooniga naisekuju. Naise nägu ja käed on heleda ihu värvi, juuksed on kuldsed. Hõlst on pealt sinine, seest kuldne.

Suur vapp 
Tallinna suureks vapiks nimetatakse täisvapi vapikilpi ilma muude heraldiliste atribuutideta. Kuldsel vapikilbil on kolm sinist sammuvat, otsavaatavat (passant guardant) kuldse krooniga lõvi (leopardi).

Vapil olevad lõvid on Eesti sümbolitest vanimad. Neid on kasutatud juba alates 13. sajandist. Kolme sinise sammuva lõviga (leopardiga) kuldne vapikilp põhineb Taani vapil, mille kasutamise õiguse andsid, traditsiooni järgi, siinse maa isandateks saanud Taani kuningad Tallinna linnale ja Harju-Viru rüütelkonnale.

Väike vapp 

Tallinna väikesel vapil on hõbedane rist punasel väljal.

Tallinna väike vapp on ühtlasi Harjumaa vapiks, ulatub Taani aega ning kujutab nn Dannebrogi risti.

Dannebrogi kujundus on omakorda seotud Jeruusalemma, Rhodose ja Malta Püha Johannese Suveräänse Sõjalise Hospitaliitide Ordu ehk Malta ordu lipu ja vapiga.

Vaata ka 
Tallinna lipp
Harju maakond

Välislingid 
Tallinn sümboolika linna kodulehel, mille kasutamiskord on määratud Tallinna põhimääruse §9 ja §10. (1. mail 2022 veendusin veebilehe olemasolus)
Tallinna täisvapp (1. mail 2022 veendusin veebilehe olemasolus)
Tallinna lipp (1. mail 2022 veendusin veebilehe olemasolus)
Tallinna suur vapp (1. mail 2022 veendusin veebilehe olemasolus)
Tallinna väike vapp (1. mail 2022 veendusin veebilehe olemasolus)
Tallinna sümboolika (suur vapp), riigikantselei veebi arhiivikoopia (1. mail 2022 veendusin veebilehe olemasolus)
Tallinna sümboolika (väike vapp), riigikantselei veebi arhiivikoopia (1. mail 2022 veendusin veebilehe olemasolus)
Taani lõvide salapärane tee Eesti vapile (1. mail 2022 veendusin veebilehe olemasolus)

Eesti vapid
Harju maakond
Tallinn