joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tšerkessk

Tšerkessk on linn Venemaal, Karatšai-Tšerkessi Vabariigi pealinn. Asub Kubani jõe ääres.

Linna asutasid 1804. aastal kasakad piirikindlusena. Linnaõigused sai 1931. Aastani 1934 kandis nime Batalpašinsk, 1934–1937 oli linna nimi Sulimov, 1937–1939 Ježovo-Tšerkessk ja seejärel Tšerkessk.

2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tšerkesski elanikest venelasi 55,5%, karatšaisid 13,8%, tšerkesse 12,6%, abasiine 8,2%, nogaisid 1,5%, ukrainlasi 1,3%, osseete 0,6%, kreeklasi 0,4% ja muudest rahvustest inimesi 6,1%.

Viited

Välislingid 

Venemaa linnad
Karatšai-Tšerkessia
Peeter Lepp

Peeter Lepp (sündinud 1. juulil 1943) on eesti poliitik. 1993–2002 kuulus ta Eesti Koonderakonda, seejärel Reformierakonda.

1996–1999 oli ta Tallinna linnavolikogu liige ja Põhja-Tallinna linnaosa vanem. 1999 oli ta Tallinna linnapea.

 Tallinna linnapead
 Sündinud 1943
Ivi Eenmaa

Ivi Eenmaa (sündinud 2. juunil 1943 Viru-Nigulas) on Eesti poliitik ja raamatukogundustegelane. Ta on olnud Tallinna linnapea, Võru linnapea ning IX, XI ja XIII Riigikogu liige. Alates 27. jaanuarist 2021 on Ivi Eenmaa XIV Riigikogu liige.

Elulugu 

Eenmaa juhtis aastatel 1984–1988 Fr. R. Kreutzwaldi nimelist Eesti NSV Riiklikku Raamatukogu. Selle ümbernimetamise järel Eesti Rahvusraamatukoguks 1988. aastal jätkas ta tööd raamatukogu direktorina, aastatel 1991–1998 aga Eesti Rahvusraamatukogu peadirektorina. 

1990. aastate teisel poolel siirdus ta poliitikasse, astudes Eesti Koonderakonda. Aastatel 1997–1999 oli ta Tallinna linnapea. Ta oli Tallinna läbi aegade esimene naislinnapea. 1999. aastal valiti ta IX Riigikogu liikmeks.

2004. aasta märtsis valiti Eenmaa Eesti Vabariigi kultuuriatašeeks Moskvas. Ta pidi tööd alustama mais, aga Venemaa venitas talle viisa andmisega ja 2. septembril keeldus lõplikult viisa andmisest. Rahvusvaheliste tavade kohaselt niisugust keeldumist ei põhjendatud.

Hiljem astus ta Eesti Reformierakonda ja oli alates 10. novembrist 2004 kuni 2007. aastani oli Võru linnapea.

2007. aasta Riigikogu valimistel valiti Ivi Eenmaa XI Riigikogusse. 20. märtsil 2007 esitas Eesti Reformierakonna Võru piirkonna juhatus Ivi Eenmaa asemel Võru linnapea kandidaadiks senise abilinnapea Kersti Kõosaare, kes valitigi 4. aprillil  Võru uueks linnapeaks.

2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Ivi Eenmaa valimisringkonnas nr 2 ja sai 1406 häält, kuid ei osutunud valituk. Ta sai XIII Riigikogu liikmeks 9. aprillil 2015 Arto Aasa asendusliikmena. Tema volitused lõppesid 15. juulil 2015, kui taastusid Keit Pentus-Rosimannuse Riigikogu liikme volitused seoses vabastamisega Vabariigi Valitsuse liikme kohustustest.

2019. aasta Riigikogu valimistel sai ta 932 häält ega osutunud valituks, kuid pääses XIV Riigikokku asendusliikmena alates 27. jaanuarist 2021. Ta on Riigikogu rahanduskomisjoni liige.

Tunnustus
1989 – Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
1997 – Aasta naine
2003 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
2016 – Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu auliige
2016 – Tallinna teenetemärk

Viited 

Eesti raamatukogundustegelased
IX Riigikogu liikmed
XI Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Eesti Koonderakonna poliitikud
Eesti Reformierakonna poliitikud
Tallinna linnapead
Võru linnapead
Eesti NSV teenelised kultuuritegelased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1943
Priit Willbach

Priit Willbach (kuni jaanuarini 2013 Priit Vilba; sündinud 22. juulil 1953) on Eesti ehitusteadlane, poliitik ja ärimees.

1996. aastal oli ta lühikest aega Tallinna volikogu esimees jaTallinna linnapea ja vahemikus 1999–2001 Tallinna abilinnapea.

Haridus 
Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1976. aastal ehitusinsenerina sillaehituse erialal Tallinna Polütehnilise Instituudi.

2003. aastal sai temast tehnikateaduste doktor.Ta on uurinud õhuskeseseinaliste metallkonstruktsioonide käitumist nn järelkriitilises staadiumis ning koostanud vastavad projekteerimisjuhiste ettepanekud EUROCODE -le.Priit Willbach - initsiatiivil alustati Tallinna Tehnikakõrgkoolis 2009.a komposiit -ja lamellpuitsildade uurimistöödega.
Tema initsiatiivil rajati tehnikakõrgkooli teekonstruktsioonide uurimiseks originaalne simulatsiooni stend,millele omistati kasuliku mudeli sertifikaat.

Töökäik ja poliitiline tegevus 
Ta koostas 1976. aastal Saaremaa püsiühenduse konsool-raamsilla projekti..Priit Willbach oli 1976-1979 Tallinna Linnavalitsuse poolne vastutav projektijuht ja ehitusjärelvalve Toompuiestee jalakäiate tunneli ja Pirita uue silla ehitamisel.Priit Willbach -i eestvedamisel ja osavõtul on valminud Saku Suurhall,Skoda Jäähall ja Viljandi Jäähall.

Hiljem on ta propageerinud Eestisse betoonteede rajamist, väites et see vähendaks teehoiu kulutusi. Tema juhtimisel ja osavõtul  valmis 2016.a Tallinnas Paldiski mnt betoontee katselõik.Priit Willbach on olnud 1993-1996 Eesti Ehitusettevõtjate Liidu asutaja ja esimene juhatuse esimees.1995-1997 oli ta Eesti Tööandjate Liidu president.

Ta on olnud Eesti Korvpalliliidu president 1993–2000, Eesti Jäähokiliidu president 2002–2011 ja juhatuse liige.

Ta oli Tallinna Tehnikakõrgkooli ehitusteaduskonna professor kuni septembrini 2013,mil tööleping lõpetati.

Willbach kuulus aastail 1996–2013 Eesti Reformierakonda,  2013-2021 kuulus Eesti Keskerakonda.

2017. aastal töötas ta Tallinna Linnakantselei vanemspetsialistina, 2019. aastal abilinnapea Kalle Klandorfi konsultandina.

2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Keskerakonna nimekirjas Tallinnas , kuid ei osutunud valituks.1996-2002 oli Priit Willbach Tallinna volikogu liige.

Alates 2021. aastast on ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna (EKRE) liige.

Tunnustus 
 Tallinna teenetemärk (2019) - "Tallinna linnamajanduse aktiivse arendamise ja oluliste infrastruktuuriobjektide väljaehitamise algatamise eest."

Viited

Välislingid
 
Priit Vilbaga seotud artiklid Postimehes

Vilba kihutas 145 kilomeetrit tunnis, Delfi, 16. juuli 2001

Eesti Reformierakonna poliitikud
Eesti sporditegelased
Tallinna linnapead
Eesti Keskerakonna poliitikud
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Eesti professorid
Sündinud 1953
Jaak Tamm

Jaak Tamm (25. veebruar 1950 – 4. jaanuar 1999) oli Eesti ühiskonnategelane ja poliitik.

Tamm lõpetas aastal 1968 Tallinna 1. Keskkooli. Lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1973. aastal ning sai teaduste kandidaadi kraadi psühholoogia erialal 1979. aastal. Alates 1968. aastast kuni selle sulgemiseni 1975. aastal töötas TRÜ sotsioloogia laboratooriumis. Seejärel töötas 1979. aastani sotsioloogia vanemteadurina Tallinna Pedagoogilises Instituudis. Aastatel 1979–1985 oli projektijuht Mainoris. Aastatel 1986–1987 töötas Eesti NSV Ehitusministeeriumis, oli 1987–1990 esimese Eesti NSV eraettevõtte direktor.

Aastatel 1990–1991 oli ta Edgar Savisaare valitsuses tööstus- ja energeetikaminister.

Jaak Tamm oli Eesti Koonderakonna asutajaliige.

Aastatel 1992–1996 oli Tamm Tallinna linnapea ja aastatel 1998–1999 Sillamäe linnapea.

1996. aastal tegid Tallinna linnavolikogu revisjonikomisjoni esimees Andres Kork ja Riigikogu Reformierakonna fraktsiooni liige Feliks Undusk kaitsepolitseile avalduse, et Tallinna linnapea Jaak Tamme ja endise abilinnapea Ivar Lindpere vastu algatataks kriminaalasi seoses linnale kuulunud korterite erastamisega. Puhkenud skandaali ajal taandas Koonderakonna aseesimees Tamm enda liikmesoleku erakonnas, sest ei soovinud, et temaga seotud probleemid kahjustaksid erakonda ning vähendaksid selle edu eelseisvatel valimistel. Kaitsepolitsei uurimine lõppes selge tulemuseta.

Aastatel 1992–1996 oli Tamm Noorte Kotkaste Tallinna maleva vanem.

Tamm suri 4. jaanuaril 1999 südamepuudulikkuse tõttu.

Viited

Välislingid 
 Jaak Tamm: 25.02.1950 – 4.01.1999 Eesti Päevaleht, 9. jaanuar 1999

Tallinna linnapead
Sillamäe linnapead
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1950
Surnud 1999
Sült

Sült on keedetud liha- või kalaleemest tarretis, mis tavaliselt sisaldab ka hakitud liha või kala, vahel ka tükeldatud aedvilju või muud. Leeme tarretamiseks võidakse süldile lisada želatiini. Sült on eesti rahvustoit, kuigi sarnast tarretatud lihaleemest toitu valmistatakse ka mujal.

"Sült on kahtlemata vaimne kultuuripärand – tuttav kõigile ja põlvkondadeüleselt hinnatud," on öelnud Rahvakultuuri Keskuse vaimse kultuuripärandi peaspetsialist Epp Tamm

Eesti süldi valmistamine
Eesti rahvustoiduna tuntud traditsiooniline sült keedetakse seapeast, -kaelast, -kootidest ja -jalgadest, mis sisaldavad nii palju liimainet, et jahtuv leem tardub ilma täiendava tardaine lisamiseta. Süldi keetmiseks pannakse liha külma vette, aetakse kiiresti keema, lastakse paar minutit keeda (kupatatakse) ning loputatakse siis nii lihatükid kui pott külma veega. Liha pannakse uuesti keevasse vette ning keedetakse hästi nõrgal tulel vaevu keevana ilma kaaneta kuni liha luudelt lahti tuleb (3–4 tundi). Enne keemise lõppu lisatakse maitseained – sool, sibul, vürtsid. Liha tõstetakse leemest välja, tükeldatakse. Keeduleem kurnatakse, lastakse koos tükeldatud lihaga uuesti korraks keema tõusta, kallatakse vormidesse jahtuma.

Viited

Välislingid 

 "Sült kirjutati Eesti vaimse kultuuripärandi nimistusse" kultuur.err.ee, 1. juuni 2018
 Urmas Vadi Sada Eesti mõtet. Janar Ala sült ERR, 15. veebruar 2018
 Janar Ala Sült, Eesti Kirjanike Liidu tõlkijate sektsioon

Toidud
Eesti köök
Skandinaavia Rahaliit

Skandinaavia Rahaliit (rootsi keeles: Skandinaviska myntunionen, taani: Skandinaviske møntunion, norra: Skandinaviske myntunion) oli Rootsi ja Taani ühine rahaliit, mis loodi 5. mail 1873. 

Rootsiga personaalunioonis olnud Norra liitus rahaliiduga kaks aastat hiljem (1875), seades raha väärtuse kulla suhtes võrdseks Taani ja Rootsiga (100/248 grammi). Rootsi, Taani ja Norra kroon jagunes 100 ööriks. Peale kullast 5-, 10- ja 20-krooniste müntide olid käibel hõbedast 1- ja 2-kroonised, biljoonist 10-, 25- ja 50-öörised ja pronksist 1-, 2- ja 5-öörised, ims olid kõigis lepinguosalistes riikides sama kaalu ja mõõduga. Rahaliit oli 19. sajandi skandinavistliku poliitikaliikumise üks suurimaid tulemusi.

1914. aastal tõi Esimese maailmasõja algus lõpu ka rahaliidule. Rootsi hülgas suhte kullaga 2. augustil 1914. aastal.

1924. aastal Eestis kehtestatud kuldkrooni ja 1928. aastal kehtestatud krooni väärtus vastas kuni devalveermiseni 1933. aastal liidu poolt kehtestatud krooni väärtusele.

Rootsi, Norra ja Taani kasutavad samasid rahaühikuid, mis olid kasutusel rahaliidu ajal, kuid neil puudub omavaheline seotus aastast 1914. Islandi kroon on tuletis Taani kroonist, mis võeti kasutusele peale Islandi iseseisvumist Taanist 1918. aastal ning täielikult 1944. aastal.

Rahvusvahelised organisatsioonid
Euroopa
Skandinaavia
HansaNet

Osaühing HansaNet on internetilahenduste loomisega tegelev ettevõte. Ettevõte loodi 1999. aastal, realiseerimise netokäive oli 2005. aastal 3,0 miljonit krooni.

Viited

Välislingid 
 OÜ HansaNet kodulehekülg
 Infopäring Äriregistrist
 Infopäring Krediidiinfo Online'st
 Anti Ronk, Hanza.neti kaubamärk võib saada kasutuskeelu, Eesti Päevaleht, 04. juuni 2003 

Eesti infotehnoloogiaettevõtted
Eevald Äärma

Eevald Äärma (aastani 1936 Eevald Ärmann; 28. detsember 1911 Tartu – 13. oktoober 2005 Maryland, Ameerika Ühendriigid) oli eesti loomaarst ja sportlane, osales 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis.

Elulugu 
Ta oli Avinurme, hiljem Viru-Nigula jaoskonna loomaarst.

Ta on neljakordne Eesti meister teivashüppes (1934–1937).

Aastal 1944 põgenes ta Rootsi, 1952. aastal USA-sse, kus töötas loomaarstina.

Ta on võitnud kuldmedaleid USA Senior Olympics mängudelt nii odaviskes ja kuulitõukes.

Hariduskäik 
Keskhariduse omandas ta Tartu Reaalgümnaasiumis, mille lõpetas aastal .

Aastatel 1931–1939 õppis ta Tartu Ülikoolis loomaarstiteaduskonnas veterinaariat ning aastatel 1937–1939 kehakultuuri.

Aastast 1935 tudeeris ka Helsingi Ülikoolis.

Isiklikku 
Ta oli abielus Nelly Kirrega (1918–2002).

Välislingid 
 

Eesti teivashüppajad
Eesti loomaarstid
Eesti 1936. aasta suveolümpiamängudel
Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1911
Surnud 2005
Külaaseme

Külaaseme on küla Tartu maakonnas Elva vallas.

Külaaseme küla maadel asub Aru koolimaja.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Konguta valda.

Ajalugu 
Keskajal Nõo kihelkonda, Aru mõisa alla kuulunud Külaaseme küla asub piirkonnas, mis oli asustatud kiviajalgi. Praeguste külade järjepidevust võib jälgida nooremast rauaajast. Sellele ajajärgule iseloomulike

savinõude kilde on leitud Külaaseme naaberkülade Karijärve, Vellavere ja Härjanurme asulakohtadelt. Seega on olemas köik tingimused, et ka Külaaseme sai alguse hiljemalt muinasaja löpul. Külatuumiku omaaegne asukoht pole siski teada. Sinsete talude põldudelt on arheoloogid leidnud pisut keskaegset keraamikat, kuid mitte küla asupaika näitavat kultuurkihti. Vöimalik, et omaaegse külasüdame naitab kätte Raudsemäe idaservast leitud aarded - sageli peideti aarded hoonetesse vöi nende lähedusse. TÜ Arheoloogia kabineti arhiivis leidub ka teade, mille kohaselt vana küla asunud praegusest ida pool, Miku ja Tillu talude heinamaal.

1638. aasta revisjonis on Külaaseme külas (Kyllo Asin) mainitud kolm talu, mille omanikud olid Mervesz Andresz (tulnud Poola ajal Teilma (Taydelma) külast), Jure Mert (samuti Poola ajal Tähtverest tulnud) ja põlistalunik Jenni Andresz. Lisaks neile elas sin kümme adratalupoega. Kirjandusmuuseumis säilitatava rahvaluulekogu andmetel sai Külaaseme oma nime sellest, et siin olnud kunagi küla, mis aga hävinud ja selle asemele tekkis hiljem us (KMKO f 199 m 33 | 18). Kuna ülalmainitud 17. sajandi revisjonis on külanimeks juba Külaaseme, pidi häving aset leidma veelgi varem. Et see ammu oli, näitab ka järgnev pärimusteade: küla hävis seetöttu, et selle kari ja karjased jäid taevast allasadava Karijärve alla (E 25337/25338 (6)). See aeg, mil järved kolisid. oll ka toona ammu.

Külaasemel asub lähestikku kaks mäge, mida kutsutakse Kirikumäeks, vöi ka Kirikuväravaalusemäeks ja Kabelimäeks. 1898. aastal teatab kirjasaatja Ed. Grüntam: Kabelimägi Aru valla Külaaseme küla Tillu talu põllu sees. Sellest kohast on palju vanu asju leitud, muude seas ka üks tinast käevöru. Omas kolmadamas kirjas teatasin Teile ka Kirikuväravaalusemäest, mis Külaaseme külas on ja ütlesin seal juures, et selle mäe sisse vanal ajal inimesi maetud ja selle müe seest vanu leitud on. Mitte sinna ei ole maetud, ei ka mitte sealt pole vanu asju leitud, vaid eelpool tähendatud

Kabelimägi on see koht. (Mss 115l (3)). Ni uue lauda rajamisel kui ka varem on mäelt leitud ka inimluid. Seetöttu on väga töenäoline, et keskaegse külarahva matusekoht, külakalmistu, paiknes just siin. Kirikumael, võis asuda katolikuaegne kabel.

Viited

Elva vald
Tartu maakonna külad
Margus Laidre

Margus Laidre (sündinud 18. septembril 1959 Tartus) on Eesti diplomaat ja ajaloolane.

Haridus
Margus Laidre lõpetas 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena ja kaitses 1987. aastal samas ajalooteaduste kandidaadi kraadi. 2000. aastal sai ta filosoofiadoktoriks.

Teadustöö
Margus Laidre on uurinud Eesti ajalugu 17. sajandil ja avaldanud töid diplomaatia ajaloost. Ta on 1995. aastast Rootsi Kuningliku Sõjateaduste Akadeemia välisliige.

Monograafiad ja raamatud

1995 "Lõpu võidukas algus: Karl XII Eesti- ja Liivimaal 1700–1701". Tartu Ülikooli Kirjastus.
1999 "Üks Hä Tru ja Öige Sullane: Elust Rootsi sõjaväes Eesti- ja Liivimaal 1654–1700". Kirjastus Eesti Ajalooarhiiv.
2003 "Sõnumitooja või salakuulaja? Nüüdisaegse diplomaatia lätted 1454–1725". Kirjastus Varrak.
2008 "Dorpat 1558–1708: Linn väe ja vaenu vahel". Kirjastus Argo.
2015 "Domus belli: Põhjamaade Saja-aastane sõda Liivimaal 1554–1661". Kirjastus Argo.
2019 "Aja lugu ja inimese aeg. Räägitud ja rääkimata lood". Kirjastus Argo.

Diplomaatiline karjäär
Pärast õppejõutööd Tartu Ülikoolis sai Margus Laidrest 1991. aastal Eesti Vabariigi välisministeeriumi töötaja ja suursaadik. 

1991–1996 suursaadik Rootsi kuningriigis 
1996–2000 suursaadik Saksamaa Liitvabariigis
1997–2000 suursaadik Püha Tooli juures.
2000–2005 Välisministeeriumi poliitikaosakonna peadirektor
2005–2010 suursaadik Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigis
2010–2014 Vabariigi Presidendi välisnõunik
2014–2018 suursaadik Soomes
alates 2018 suursaadik Venemaa Föderatsioonis

Tunnustus
1995 võeti Rootsi kuningliku sõjateaduste akadeemia liikmeks
2001 Riigivapi IV klassi teenetemärk
2008 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia ("Dorpat 1558–1708")
2012 Kolme Tähe III klassi orden
2016 Enn Soosaare esseistikapreemia (essee "Kelle sõna valitseb maailma?")

Viited

Välislingid

President saab uue välisnõuniku Delfi, 8. august 2010
Margus Laidre 50 Tuna, 2009, 3

Eesti ajaloolased
Eesti suursaadikud
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Kolme Tähe ordeni kavalerid
Sündinud 1959
Efraim Allsalu

Efraim Allsalu (1936. aastani Efraim Peterson; 20. veebruar 1929 Tartu – 7. september 2006 Tartu) oli eesti maalikunstnik.

Lõpetanud Tartu 1. Keskkooli, astus ta 1948. aastal Tartu Riiklikku Kunstiinstituuti. Kui see õppeasutus aastal 1951 suleti, jätkas Allsalu õpinguid Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis Tallinnas, mille ta lõpetas aastal 1954. Oli aastatel 1954–1961 Tartu Kunstikooli õppejõud.

Looming 
Efraim Allsalu on end Eesti kunstiellu jäädvustanud tänu rikkalikule loomingule ja isikupärasele väljenduslaadile. Kunstnikku hinnatakse eksperimenteerivate maaliliste otsingute ja isikupärase autoritehnika – tundlik värvikasutus, reljeefselt krobeline alusmaalingu pind – väljatöötamise tõttu. Allsalu loomingu kõrgaeg jääb 1960.–1980. aastatesse, mil vaatamata ametlikule nõukogulikule propagandale lõi Allsalu valdavalt elurõõmsa temaatikaga maale, kust võib leida ka iroonia- ja sürrealismielemente. Arvestatava peatüki tema loomingus moodustavad väljendusrikkad ja isikupärased vaimuinimeste karakterportreed. Pulbitseva kultuuri- ja teaduseluga Tartus sai ta jäädvustada legendaarseid kultuuritegelasi, nagu Villem Ernits, Aira Kaal, Jaan Kiho, Elmar Kits, Leonhard Merzin, Helend Peep, Lembit Saarts. Kunstniku loomingust leiame ka tundlikke lillemaale ja vaikelusid.

Efraim Allsalu hakkas näitustel osalema 1956. aastal. Ta kogus maalikunstnikuna kiiresti tuntust ning juba 1960. aastast kuulusid tema tööd Eesti Kunstimuuseumi püsiekspositsiooni. Laia vastukaja pälvis Efraim Allsalu, Ilmar Malini ja Kaljo Polli grupinäitus Tartu Kunstimuuseumis aastal 1964. Aastal 1983 korraldati Eesti Kunstimuuseumis tema isikunäitus. 2015. aastal toimus Adamson-Ericu muuseumis kunstniku loomingu näitus "Efraim Allsalu. Elurõõm ja lüürika karmil ajal". 

Efraim Allsalu suri 7. septembril 2006 Tartus ja ta maeti 10. septembril 2006 Tartu Vana-Peetri kalmistule.

Tunnustus 
 1969 Eesti NSV teeneline kunstnik
 1982 Kristjan Raua preemia (maalikompositsioon "Õigus")

Isiklikku 
Maalikunstnik Vano Allsalu on tema vennapoeg.

Viited 

Eesti maalikunstnikud
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Tartu Kunstikooli õppejõud
Vana-Peetri kalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 2006
Klin

Klin on linn Venemaal Moskva oblastis, Klini rajooni keskus. Asub Moskvast 90 km loodes, Sestra jõe ääres. 

Esmamainitud 1317. aastal, linnaõigused sai 1781. 1851. aastast alates läbib linna Moskva-Peterburi raudtee.

Linnas asub Pjotr Tšaikovski majamuuseum.

Viited

Välislingid 

Klini koduleht
http://www.klin.ru/

Moskva oblasti linnad
Shinzō Abe

Shinzō Abe (jaapani keeles 安倍 晋三 Abe Shinzō; 21. september 1954 – 8. juuli 2022) oli Jaapani poliitik, aastatel 2012–2020 Jaapani peaminister. 

Ta oli peaminister ka 26. septembrist 2006 kuni 25. septembrini 2007. 12. septembril 2007 teatas ta kavatsusest tagasi astuda. 

Ta valiti 20. septembril 2006 võimuloleva Liberaaldemokraatliku Partei esimeheks ning 26. septembril 2006 valis parlament ta peaministriks. 2006. aastal peaministriks saades oli ta noorim seni Jaapani peaministriks saanud isik ja ühtlasi esimene Jaapani peaminister, kes on sündinud pärast Teist maailmasõda. 

Ta õppis riigiteadust Seikei Ülikoolis (lõpetas 1977) ja Lõuna-California ülikoolis (lõpetas 1979).

Pärast õpingute lõpetamist töötas Abe algul Kobe terasetehases, aastast 1982 tegutses ta poliitikuna: välisministri asetäitjana, Liberaaldemokraatliku Partei Peanõukogu pressiesindaja erasekretärina ja partei peasekretäri erasekretärina.

Abe põlvnes kuulsatest poliitikutest nii isa kui ema poolt. Tema isa Shintarō Abe oli Liberaaldemokraatliku Partei fraktsiooni juht ja erakonna peaministrikandidaat, korduvalt minister. Ka tema vanaisa Kan Abe oli poliitik. Tema emaisa Nobusuke Kishi ja tolle vend Eisaku Satō olid Jaapani peaministrid.

Shinzō Abel oli Eesti e-residentsus.

8. juulil 2022 tulistati teda Nara linnas peetud kampaaniakõne ajal isetehtud jahipüssist ning ta suri hiljem samal päeval haiglas.

Viited 

Jaapani peaministrid
Sündinud 1954
Surnud 2022
Lausitz

Lausitz (ülemsorbi keeles Łužica, alamsorbi keeles Łužyca, Sorbimaa, käibel on eesti keeles ka vaste Lusaatia) on ajaloolis-geograafiline piirkond, mille põhiosa asub Saksamaal tänapäeva Saksimaa liidumaa idaosas ja Brandenburgi lõunaosas vastu Poola ja Tšehhimaa piiri.

Lausitzi pindala on umbes 11 000 km² ja seal elab 1,4 miljonit inimest. Suurimad linnad on Cottbus (103 tuhat elanikku), Görlitz, Hoyerswerda ja Bautzen (kõigis 40 000 – 60 000 elanikku).

Lausitzis on hulgaliselt üle 700 meetri kõrgusi mägesid. Neist kõrgeim on 793 meetri kõrgusele merepinnast ulatuv Lausche Saksamaa ja Tšehhi piiril.

Ajalugu

Enne piirkonna ristiusustamist elasid Lausitzis lääneslaavlased, tänapäeva sorbide eellased. Aastal 1031 Poolaga sõlmitud lepingu kohaselt läks Alam-Lusaatia piirkond Saksa-Rooma riigi Saksamaa kuningriigi Saksimaa hertsogiriiki, Lausitzi margina ja hakkas pikapeale saksastuma. 

Ülem-Lausitz (Horní Lužice), liidendati Böömi kuningas Jan Lucemburský poolt Tšehhi kuningriigiga aastal 1319 (Bautzen) ja 1329 (Görlitz), ning Alam-Lausitz (Dolní Lužice), endine Lausitzi mark, omandati Jani poja Karel IV poolt Brandenburgi markkrahvilt Otto V aastal 1367.

Ferdinand II kaotas Lausitzid 1635. aasta Praha rahuga Saksimaa kuurvürstile.

Teise maailmasõja järel asustati piirkonda ümber Tšehhist Sudeedimaalt ja Poolast sakslased. Tänapäeval on sorbi keele oskajaid 20 000 – 30 000 ja selle kasutusala on viimase viiekümne aastaga tugevasti ahenenud.

Vaata ka
Ülem-Lusaatia (Oberlausitz), Kamenz, Lauban, Löbau ja Zittau
Alam-Lusaatia (Niederlausitz)

Viited

Saksamaa geograafia
Poola ajaloolised piirkonnad
Saksamaa ajaloolised piirkonnad
Juta Eskel

Juta Eskel (sünninimi Parm, alates 31. märtsist 1939 Mullari; 18. september 1927 Tallinn – 20. mai 2017) oli eesti skulptor.

Elukäik
Eskel õppis Tallinna Riiklikus Tarbekunstiinstituudis (TRTKI), kuid poliitilistel põhjustel lõputunnistust ei saanud. 

Ta töötas kogu elu vabakutselise kunstnikuna ja oli Eesti Kunstnike Liidu liige. Juta Eskeli looming on šamotist dekoratiivskulptuur „Kolhoosineiu“ (1964, asub restaureerimise järel Lembitu pargis), Miina Härma täisfiguur Tartus (1984) omanimelise gümnaasiumi ees ja tütarlastegümnaasiumi rajaja Elfriede Lenderi mälestustahvel tänases Kesklinna Vene Gümnaasiumis. Tuntud ka Juta Eskeli eesti-soome kultuurisilda toetavad monumentaalskulptuurid Soomes. Juta Eskeli kasutas sageli keraamiaktehnikat šamotti loomaks laste ja tantsijate figuure ning kuuekümnendail moodi tulnud stiliseeritud plastikat. 

Juta Eskeli vabaloomingu paremik on tänaseks koondunud peamiselt Eesti Kunstimuuseumi ja Tartu Kunstimuuseumi ning perekonnaliikmete kodudesse.

Looming

"Piia" (kips, 1958)
"Lapsed" (keraamika, 1959)
"Ema" (šamott, 1963)
"Kolhoosineiu" ehk "Tütarlaps kausiga" (šamott, 1964) 
Lydia Koidula bareljeef (pronks 1972) Koidula kivil Loppi järve ääres Soomes
Maria Purpuri mälestusmärk (1999) Kotkas

Isiklikku
Juta Eskeli isa oli sõjaväelane ja riigiametnik Raiu Mullari, vend matemaatik Rünno Mullari ning ta oli abielus skulptor Albert Eskeliga.

Viited

Välislingid
Tiina Oselin. Eesti skulptorid ja nende looming 50. aastate II poolel ja 60. aastate I poolel. Magistritöö (pdf)
Intervjuu Tallinna 32. Keskkooli kodulehel

Eesti skulptorid
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1927
Surnud 2017
Intsest

Intsest on lähisugulaste (õdede ja vendade või vanemate ja laste) vaheline seksuaalsuhe. Praktiliselt kõigis kultuurides on lähisugulaste vaheline seksuaalsuhe tabu, kuid erineda võib sugulusaste, millest alates vahekorda loetakse intsestiks.  

Intsest on sugulusaretuse ehk inbriidingu äärmuslik väljendus. See võimendab retsessiivseid kahjulikke mutatsioone, mis omakorda vähendavad populatsioonide eluvõimet. Paljudel imetajatel esineb käitumuslikke kohastumisi selle vältimiseks. Inimkultuuris on püütud intsesti vältida. Üks vastavaid mehhanisme oli eksogaamia, kus kaaslane valiti väljaspool oma rühma. Lihtsamalt öeldes toodi naine teisest külast või maakonnast.
Mõned kultuurid on suhtunud intsesti sallivalt: näiteks Vana-Egiptuses abiellusid vaaraod vahel oma õdedega. Kristlik kirik on intsesti keelanud, erandeid tuli taotleda sageli paavstilt endalt.

Intsest ajaloos

Intsest oli suhteliselt levinud mitmete Euroopa kuningasugude seas. Nt. on tuntud Habsburgid, kelle puhul sugulaste vahelised abielud viisid nn Habsburgiude lõua kujunemiseni. Carlos II-l oli näiteks otse deformeerunud lõualuu.

Intsest kirjanduses
Intsest on ingliskeelses erootilises kirjanduses üsna populaarne; on koguni olemas sellistele lugudele pühendatud kogumikud ja Interneti leheküljed. Selle põhjus võib peituda tabude erutavas olemuses või lähedaste inimeste vahelises loomulikus külgetõmbes. Just Internet on sellise kirjanduse kättesaadavust tõstnud. 

Žanri klassikasse kuuluv Josefine Mutzenbacheri nime all avaldatud "Ühe Viini hoora elulugu" on Eesti netis üleval ajakirja Maaja kodulehel.

Kirjandus 
 Jüri Allik, "Intsest ja selle tõlgendused" – Akadeemia 1993, nr 9, lk 1893–1915

Vaata ka

Josef Fritzl

Välislingid
 Sydney kohtunik: intsesti ja pedofiiliasse ei pruugi enam suhtuda kui tabudesse, just nagu ei suhtuta enam selliselt homosuhetesse

Seksuoloogia
803

803. aasta

Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand

Kümnendid: 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad - 800. aastad - 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad

Aastad: 798 799 800 801 802 - 803 - 804 805 806 807 808

Sündmused
Bütsants tunnistas Veneetsia iseseisvust.

Sündinud
Du Mu, hiina luuletja

Surnud
Lindisfarne'i Higbald, piiskop
9. augustil suri umbes 50-aastasena Bütsantsi keisrinna Irene

Viited 

 803
Tobolsk

Tobolsk on linn Venemaal Tjumeni oblastis, Tobolski rajooni keskus. Asub Irtõši ääres, Toboli jõe suudmes.

Ajalugu 

Tobolsk on asutatud 1587. aastal kasakate poolt Siberi khaaniriigi pealinna Kašlõki varemete lähedale. 1590. aastal sai linnaõigused. 16.–18. sajandil oli Tobolsk Siberi peamine sõjaline, haldus- ja religioosne keskus. Tobolskis asub Siberi ainus kividest ehitatud kreml.

1917. aasta augustist kuni 1918. aasta aprillini viibis seal vahi all viimane vene keiser Nikolai II koos oma perekonnaga.

2004. aastal liideti linnaga 9 linnalähedast asulat, millega linna rahvaarv tõusis üle 100 000 ja Tobolskist sai formaalselt suurlinn.

1804. saadeti Tobolskisse asumisele mitme Hiiumaa mõisa omanik Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternberg, kes seal ka 1811 suri. 

Tobolskis on sündinud Dmitri Mendelejev ja Vassili Perov.

Viited

Välislingid 
 Tobolski koduleht
 http://tobolsk-travel.ru/
 http://www.newtob.ru/

Venemaa linnad
Tjumeni oblast
Haeska (Haapsalu)

Haeska on küla Haapsalu linnas Lääne maakonnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ridala valda. 

Nüüdisajal elatakse pidevalt 40 talus, suvekodusid on 26. Viimase rahvaloenduse järgi elab külas pidevalt 89 elanikku.

Küla piirneb läänes Saardu, Sinalepa ja Puiatu, loodes Ammuta, põhjas Vätse, idas Oonga, Tuka ja Keravere külaga ning lõunas Matsalu lahega.

Külas asub Haeska ohvrikivi.

Ajalugu
Haeska küla on esimest korda mainitud 1278. aastal. 

Haeska mõisa on esimest korda mainitud 1560. aastal ning kool on asutatud 1860. aastal. Haeskas tegutseb 29. jaanuaril 2000 loodud külaselts.

Haeska küla koosnes kolmest külast: Haeska 1, Haeska 2, Haeska 3. 

23. veebruari 1977. aasta seadusega toimus külade liitmine, mille tulemusena vähendati külade arvu ning kolm küla liideti üheks Haeska külaks.

15. detsembri 1939. aasta seisuga oli Haeskas 369 elanikku, kes valdade reorganiseerimisel jäid Ridala valla elanikeks.

Loodus
Haeska küla lõunaosa asub Matsalu rahvuspargi territooriumil. Matsalu lahe rannikul paikneb linnuvaatlustorn.

Vaata ka
Haeska peakraav
Haeska Hiiekivi
Haeska Kabelimägi
Haeska 360° aeropanoraam / aerofoto

Viited

Lääne maakonna külad
Haapsalu linn
Põlva lipp

Põlva lipp oli Põlva maakonnas asuva Eesti linna Põlva lipp.

Lipp on kinnitatud 23. jaanuaril 1995.

Lipu kirjeldus 
Ülalt algavad võrdse laiusega triibud; roheline, valge, sinine kuni keskkohani ja siis keskelt alla sinine, valge ja roheline. Kuna lipu keskel kohtuvad kaks sinist, moodustub nendest lai triip, mille keskel paikneb Põlva linna vapp.

Põhjendus
Lipu värvid viitavad linakasvatusele – pikka aega Põlva ümbruse talupoegadele peamiseks sissetuleku allikaks olnud tegevusele. Just linakasvatusest saadud tuludega hakkasid Põlva kihelkonna talupojad XIX saj. oma talusid päriseks ostma, see võimaldas omakorda pööratarohkem tähelepanu kultuurile ja kaubandusele, mille keskuseks sai Põlva. Värvid sümboliseerivad: roheline – lina vars, sinine – lina õis, valge – linakiust saadud toodang.

Lipu kasutamise kord
Heisatav ja väljapandav linnalipp peab vastama Põlva linna põhimääruses toodud kirjeldusele ning olema terve ja puhas. 
Linnalipp heisatakse alaliselt linnavalitsuse hoonel. 
Linnalipu võib heisata ettevõtete, asutuste ja organisatsioonide hoonetel ning elamutel riigilipu heiskamise päevadel.
Linnalippu võib heisata avalikel üritustel, samuti perekondlike sündmuste puhul. 
Linnavalitsus võib anda korralduse heisata linnalipp mõne muu sündmuse puhul.
Kasutamiskõlbmatuks muutunud linnalipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.

Vaata ka 
Põlva vapp

Välislingid 
Põlva sümboolika Riigikantselei kodulehel

Põlva maakonna lipud
Lipp
Laeva

Laeva on küla Tartu maakonnas Tartu vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Laeva valla halduskeskus.

Külas asub Laeva kalmistu ja ohvrikivi.

Kohanimi Laeva hääldub kolmandas vältes (nagu sõna laev sisseütlevas käändes).

Vaata ka
Laeva mõis
Laeva Põhikool

Viited

Tartu vald
Tartu maakonna külad
Margus Saar

Margus Saar (sündinud 20. aprillil 1966 Tallinnas) on eesti teleajakirjanik ja -produtsent.

Haridustee
Margus Saar on õppinud Tallinna 8. Keskkoolis ja lõpetanud 1988. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna ökonomistina tööstuse juhtimise ja planeerimise erialal.

Töökäik
Margus Saar on olnud Tallinna linnavalitsuse osakonnajuhataja ja tegutsenud eraettevõtluses. Eesti Televisiooni sattus ta 1990. aastal diktorite konkursi kaudu. Tema esimene teleteadustus läks eetrisse 1990. aasta 7. juuli hommikul kell 9.

Ikka veel mittekoosseisulisena juhtis ta 1991. aastal ETV-s saadet "Plaani ja turu vahel" ning mälumängusarja "Trilemma". Saar on juhtinud ja toimetanud majandus-, sotsiaal-, meelelahutus- ja portreesaateid, kommenteerinud ja juhtinud ülekandeid laulupidudelt, riiklike tähtpäevade tähistamiselt ja muudelt suursündmustelt. Ta on lugenud kaadritaguseid tekste dokumentaal- ja loodussaadetele. 

Aastail 1998–2008 oli Margus Saar Vikerraadio saatejuht.

2003. aastast on ta töötanud Eesti Televisioonis / Eesti Rahvusringhäälingus koosseisulisena: uudistesaate "Aktuaalne kaamera" saatejuht-toimetajana, samas hakkas kätt proovima produtsendina. Aastatel 2008–2017 oli Margus Saar ETV lastesaadete toimetuse juht. Pärast seda on ta ETV saatesarjade ja suursündmuste ülekannete produtsent.

Tele- ja raadiosaateid
 Uudistesaade "Aktuaalne kaamera"
 Meelelahutus- ja kultuurisaated "Trilemma", "Hommiku TV", "Me oleme Tallinnast", "Punane tuba", "Pühapäevitaja", "Lennud unes ja ilmsi" (2013), "Tähelaev", "Orkestri mängud" 
 Sotsiaal- ja ühiskonnaelusaated "Tunnel" (1999), "Jõulutunnel" (1999–2012, 2020, 2021), "Kuhu lähed, euroraha?", "Päris maalased", "Iseolemine" (2017–2020).
 Laste- ja noortesaated "Marumüramiks", "Laulukarussell", produtsendina: "Buratino tegutseb jälle" (2002–2005), "Lumejänesed", "Saame kokku Tomi juures", "Lotte lood", "Lastetuba", "Nova".

Saar on juhtinud ja toimetanud raadiosaateid Raadio Topis, Raadio Pulss B3-s ja Vikerraadios: "Vikerhommik", "Jutusaade", "Kolmest kuueni" jt.

Tunnustus
 2010 Hea Sõna auhind
 2016 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2020 Eesti filmi- ja teleauhinnad (EFTA) – auhind kategoorias "Parim erisaade" – laulu- ja tantsupeo 2019 “Minu arm” ülekande eest (produtsent Margus Saar)

Isiklikku
Margus Saarel ja ajakirjanik Grete Lõbul on kaks tütart.

Viited

Välislingid 
 Priit Pullerits.  Margus Saar ihkab puhata, Postimees, 13. detsember 2008

Eesti saatejuhid
Eesti teleajakirjanikud
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1966
Erumäe linnamägi

Erumäe linnamägi ehk Erumäe Kants ehk Aru Erumäe linnamägi asub Tartumaal Elva vallas, Kavilda ürgoru (Maioru) idakaldal. Aru mõisast umbes poolteist kilomeetrit põhja pool.

Metsaserva peitunud võimsa otsavalliga linnamägi kujutab endast väljaulatuvat mäeneemikut, mille kõrgus ulatub kuni 18 meetrini. Põhiplaanilt ovaalse linnuseõue pikkus loode-kagu suunas on 80 m, laius umbes 40 m, pindala 2500 m². Õue lõuna- ja kaguserva ääristab kaarjalt kulgev kuni 4,4 m kõrgune otsavall. Valli välisjalamil on 1–1,5 m sügavune ning 6–8 m laiune vallikraav. Õue lääneküljel on 1–2 m kõrgune äärevall. Põhjast ja idast külgneb linnuseala järsu orunõlvaga ning seal valli pole.

Linnusel puudub kultuurikiht, puuduvad ka leiud. Kaitseehituse välise ilme järgi võib arvata, et need on rajatud I aastatuhande algul. 2008 aastal plaanitakse linnusel väljakaevamisi.

Vaata ka 
 Alt-Laari linnamägi

Välislingid 

Eesti muinaslinnused
Elva vald
Tartu maakonna kultuurimälestised
Markus Teeäär

Markus Teeäär (sündinud 16. märtsil 1978) on Eesti muusik, ansambli Metsatöll asutajaliige, laulja ja kitarrist.

Välislingid 
Markus Teeäär Metsatöllu kodulehel

Eesti muusikud
Sündinud 1978
Metsatöll
Jack Shea

Jack Shea [džäkk šii] (õieti John Amos Shea; 7. september 1910 Lake Placid – 22. jaanuar 2002) oli USA kiiruisutaja. 

1932. aasta taliolümpiamängudel Lake Placidis tuli ta olümpiavõitjaks 500 m ja 1500 m kiiruisutamises. Ta oli esimene, kes saavutas ühtedel taliolümpiamängudel kaks esikohta.

Ta andis ka 1932. aasta taliolümpiamängude olümpiatõotuse. 

Shea otsustas 1936. aasta taliolümpiamängudel Garmisch-Partenkirchenis tiitleid mitte kaitsta, sest üks Lake Placidi rabi leidis, et on halb maitse olla nii üliagar.

2002. aasta taliolümpiamängude eel liikus olümpiatuli ka läbi Lake Placidi. John Shea süütas 1932. aasta (rekonstrueeritud) olümpiastaadioni suure tõrviku.

Tema poeg osales taliolümpiamängudel 1964 Innsbruckis murdmaasuusatajana ja pojapoeg tuli 2002 Salt Lake Citys olümpiavõitjaks skeletonis. Jack Shea seda ei näinud, sest hukkus kuu aega varem autoõnnetuses, olles sellal USA vanim elusolev taliolümpiamängude võitja.

Välislingid 

Jack Shea USA olümpiakomitee koduleheküljel

Ameerika Ühendriikide kiiruisutajad
Sündinud 1910
Surnud 2002
Ago Pajur

Ago Pajur (sündinud 24. märtsil 1962 Türil) on Eesti ajaloolane ja Tartu Ülikooli õppejõud, alates 1999. aastast ajaloodoktor.

Pajur tegeleb põhiliselt kahe maailmasõja vahelise Eesti Vabariigi ajaloo uurimisega. Ta on ka mitme kooliõpiku ja ajalooülevaate kaasautor.

Tunnustus
2020 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Elulugu TLÜ lehel
Elulugu TÜ lehel

Eesti ajaloolased
Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna õppejõud
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna õppejõud
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1962
Juho Kusti Paasikivi

Juho Kusti Paasikivi (1887. aastani Johan Gustaf Hellstén; 27. november 1870 Huljala, Koski HI. vald – 14. detsember 1956 Helsingi) oli Soome poliitik, Soome president aastail 1946–1956.

22. maist 1907 kuni 31. maini 1909 ning 1. märtsist 1910 kuni 1. veebruarini 1914 oli ta Soome kindralkubermangu Eduskunna liige (Soome Erakond). 

1. augustil 1908 valiti Paasikivi Hjelti senati rahandussenaatoriks. Tal õnnestus saada Inglismaalt Soomele riigilaenu. 

Aastatel 1914–1934 juhtis Paasikivi panka Kansallis-Osake-Pankki. Aastatel 1915–1918 oli ta Helsingi linnanõukogu liige. 

1918. aastal astus Paasikivi Rahvuslikku Koonderakonda. Temast sai Soome teine peaminister (maist novembrini 1918). 

Tema järgi on nimetatud Paasikivi-Kekkoneni joon, mis põhines heade suhete sisseseadmisel ja hoidmisel Nõukogude Liiduga ning seda ka teatud riigisiseste piirangute (sh sõnavabaduse piiramise) hinnaga. Seda poliitikat jätkas Soome järgmine kauaaegne president Urho Kaleva Kekkonen; see aitas Soome majandust kaubanduse laienemise teel NSV Liiduga.

1930. aastal sai ta riiginõuniku aunimetuse.

Paasikivi on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Vaata ka
Juho Kusti Paasikivi esimene valitsus
Juho Kusti Paasikivi teine valitsus
Juho Kusti Paasikivi kolmas valitsus

Välislingid 

Soome presidendid
Soome peaministrid
Lenini ordeni kavalerid
Sündinud 1870
Surnud 1956
Džohhar Dudajev

Džohhar Dudajev (tšetšeeni ladina Dƶoxar Dudayev; vene Джохар Мусаевич Дудаев; 15. aprill 1944 – 21. aprill 1996) oli Tšetšeenia sõjaväelane ja riigitegelane, Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi esimene president aastatel 1991–1996.

Elulugu
Dudajev pärines paljulapselisest perest: tal oli üheksa venda ja õde. Kaheksa päeva pärast tema sündi 1944. aastal küüditati ta pere Pavlogradi oblastisse Kasahstani, kust neil lubati tagasi pöörduda alles 1957. aastal.

1962–1966 õppis Dudajev Tambovi Kõrgemas Lennuväekoolis ja 1971–1974 Juri Gagarini nimelises Lennuväeakadeemias administratiivjuhtimist.

1966. aastast teenis Dudajev Nõukogude armees Kaluuga oblastis lennukikomandöri abina. 1986–1987 osales ta Nõukogude vägede tegevuses Afganistanis, sh vaippommitamises. Dudajev ise eitas hiljem oma osalust Afganistani okupeerimises.

1987–1990 oli Dudajev Tartus asuva Eestis asunud 326. Kutuzovi ordeniga Tarnopoli raskepommituslennuväe diviisi ülem. Seal õppis ära eesti keele. Tema suhtumine Eesti laulvasse revolutsiooni oli soosiv ning pärast tema hukkumist paigutati praeguse Barclay hotelli, tema endise tööhoone ukse kõrvale mälestustahvel. 

Novembris 1990 sai Dudajevist Tšetšeeni Rahva Kongressi esimees, mis taotles Tšetšeenia muutmist üheks Nõukogude liiduvabariigiks. Oktoobris 1991 valiti ta vast iseseisvaks kuulutatud Tšetšeenia esimeseks presidendiks. Riik kuulutati Venemaast täiesti sõltumatuks, mis tõi kaasa sõjategevuse aastail 1994–1996. 1996. aastani jäi Dudajevi naine Alla koos lastega siiski Eestisse.

Hukkumine
Esimese Tšetšeenia sõja lõpus hukkus Dudajev Vene sõjaväeluure korraldatud raketirünnakus. Et muud tagaotsimisviisid ei andnud tulemusi, selgitati Dudajevi asukoht välja tema kasutatud satelliittelefoni positsioneerimise teel.

Vaata ka
 Itškeeria Tšetšeeni Vabariik
 Esimene Tšetšeenia sõda
 Teine Tšetšeenia sõda

Viited

Kirjandus 
 Alla Dudajeva, "Miljoni esimene. Raamat Džohhar Dudajevist". Tõlkinud Peeter Villmann; eessõna "Tšetšeenia üksindus" ja kronoloogia: Andres Herkel. Ilmamaa, Tartu 2004, 480 lk

Välislingid 
 Россия планировала ввести войска в Крым сразу после войны в Чечне, - Дудаев в 1995 году. ВИДЕО. Censor.NET. 6. august 2017 (vene keeles)
 1995, pikk intervjuu Dudajeviga, räägib selles ka teenistusest Tartus
 Ajavaod. Dudajev Tartus. ETV 2011
 Andres Herkel. "Kui Tšetšeenia iseseisvus oleks püsima jäänud, oleks maailm turvalisem paik" 8. september 2011
 Ivari Vee. "Nädala juubilar Džohhar Dudajev 65" Kesknädal, 8. aprill 2009
 "Dudajev, Džohhar – miljoni esimene" virumaa.ee, 14. aprill 2004
 Ott Karulin. "Dudajevite võlg Tartus" Õhtuleht, 9. oktoober 2000

Presidendid
Sõjaväelased
Sündinud 1944
Surnud 1996
Vastseliina valla vapp

Vastseliina valla vapp on Võru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Vastseliina valla vapp.

Vapp kinnitati 22. jaanuaril 1999.

Vapi kirjeldus 
Hõbedase kilbi keskel põigiti kaks sinist lainelõikelist varrast, nendel kaarjast tüvimikust tõusev viie müürisakmega linnusetorn - mõlemad punased. Torni ülaosas kolm kaksikteravkaare ja sõõriga petiknišši ning allpool kaks teravkaarelist aknaava, viimaste vahel rõngasrist - kõik hõbedased.

Põhjendus 
Vastseliina valla vapi põhikujundiks on 14. saj. esimesel poolel rajatud Vastseliina piiskopilinnuse (Castrum Novum; Neuhausen; "Uus linnus") tänaseni säilinud hobuserauakujuline kirdetorn. Linnusel olid kogu Vana-Liivimaa kindlusarhitektuuris unikaalsed paaristeravkaarte ja sõõridega valgepõhjalised dekoratiivsed petikud. 
 
Vastseliina oli Tartu piiskopkonna võimsaim piirikindlus, mis oli paljude lahingute tallermaa Liivi sõjast kuni Põhjasõjani. Linnusega samanimeline alev kujunes Ida-Võrumaa tähtsaimaks majandus- ja kultuurikeskuseks ning kihelkonna- ja vallakeskuseks. 

Pärimuse järgi toimunud 1353. aasta septembris linnuse kabelis ime: altari kohal seisnud ilma igasuguse toeta rist ja kaks vahaküünalt, mis säranud üleloomulikus valguses. Selle peale alanud siia palverändurite vool nii Liivi- kui ka Saksamaalt. Paljud pimedad saanud tagasi nägemise ja kurdid kuulmise. Seda Vastseliinale laialdast kuulsust toonud ilmutust tähistab vapil olev rõngasrist, mis on ühtlasi kristluse üldine sümbol. 

Kaks sinist lainelõikelist varrast sümboliseerivad Vastseliina linnuse asukohta piiravaid Piusa jõge ja Meeksi oja. Hõbe sümboliseerib puhtust ja ustavust; punane tuld ja verd aga samuti vaprust ja julgust.

Vaata ka 
Võru maakond

Välislingid 
Vastseliina valla sümboolika Riigikantselei kodulehel

Eesti endiste valdade vapid
Vapp
Pilka

Pilka on küla Tartu maakonnas Luunja vallas.

1977. aastal liideti Pilka külaga Aravuste ja Jansu.

Vaata ka
Pilka mõis

Viited

Luunja vald
Tartu maakonna külad
Sirgu

Sirgu (varem ka Sirgo) on küla Tartu maakonnas Luunja vallas.

Viited

Luunja vald
Tartu maakonna külad
Veibri

Veibri on küla Tartu maakonnas Luunja vallas. Asub Emajõe vasakul kaldal ja piirneb Tartu Ihaste linnaosaga.

Külast on leitud mitu kiviaegset matusekohta, mis on Eesti ala vanimad (kõige vanem umbes 7200 aastat).

Tänavad
Kaare tee
Veibri tee

Viited 

Luunja vald
Tartu maakonna külad
Pallas (täpsustus)

Pallas on mitme vanakreeka mütoloogia tegelase ning paljude  objektide nimi.

Mütoloogilised tegelased:
 Pallas (Tritoni tütar), Athena sõbratar
 Pallas oli jumalanna Athena lisanimi, mille ta võttis sõbratari mälestuseks.
 Pallas (titaan)
 Pallas (tiivuline jumal)
 Pallas (gigant)
 Pallas (Lykaoni poeg)
 Pallas (Euandrose poeg)
 Pallas (Pandioni poeg), Pandion I poeg

Muu:
 Pallas, kunstiühing Eestis
 Kõrgem Kunstikool Pallas (1919–1940), endine kunstikool Eestis
 Kõrgem Kunstikool Pallas, 2000. aastal asutatud kõrgkool
 2 Pallas, asteroid, mis on saanud nime Tritoni tütre järgi
 Marcus Antonius Pallas, keiser Claudiuse soosik
 Pallas (perekonnanimi)
 Peter Simon Pallas, saksa loodusuurija
 David Pallas, Šveitsi loodusuurija
 Pallas (ansambel), Briti ansambel
 Pallas, auto Citroën DS mudel
 Pallas (L. Neil Smith), L. Neil Smithi ulmeteos
 Pallas (seriaal), briti satiiriline teleseriaal
 Pallas (laev)
 Pallas (ajakiri), antiigiteemaline ajakiri
 Pallas (Berliin), vaesteasum Berliinis
 Pallas (Iirimaa), koht Iirimaal
 Pallas (õpimeetod), vanakreeka keele õppimise meetod
 Hotell Pallas, hotell Tartus

Vaata ka 
 Pallada
 Pallastunturi
Tšornobõl

Tšornobõl (varasem eestikeelne nimi venepärane Tšernobõl; ukraina keeles Чорнобиль, vene keeles Чернобыль) on linn Ukrainas Kiievi oblastis Valgevene piiri lähedal.

Linna geograafilised koordinaadid on  51° 16′ N, 30° 13′ E.

Linnast umbes 15 km kaugusel asub Tšornobõli tuumaelektrijaam, kus toimus 1986. aastal Tšornobõli katastroof. Tuumaelektrijaam  sai nime linna järgi ja asus Tšornobõli rajoonis, kuid linna ja elektrijaama vahel polnud otsest seost. Enamik tuumaelektrijaama töötajaid elasid spetsiaalselt neile rajatud linnas Prõpjatis. Tšornobõli nimi tuleneb hariliku puju ukrainakeelsest nimest.

Enne Tšornobõli katastroofi elas linnas umbes 15 000 inimest. Praegu elab linnas kuni 500 inimest, kes käivad seal tööl vahetustes (kuid elavad siis Tšornobõlis), enamik neist elavad muul ajal Slavutitšis. Kuigi tuumaelektrijaam on suletud, läbivad piirkonda olulised elektriliinid, mida on vaja hooldada. Samuti tegelevad paljud inimesed muude tehnovõrkude ja loodusega seotud hooldustöödega. Linnas ei tohi elada lapsed.

18. sajandi teisest poolest 1920. aastani oli linn üks hassidismi keskusi. 20. sajandi alguses toimunud pogrommide tõttu osa juute tapeti ja paljud lahkusid linnast.

Ukraina linnad
Kiievi oblast
Keemianomenklatuur

Keemianomenklatuur on keemiliste elementide ja ühendite nimetuste süsteem. 

Ajalooliselt on erinevatel alustel välja kujunenud mitu kasutuselolevat keemiliste ühendite nimetuste süsteemi:
triviaalnimetused – mittesüsteemsed nimetused, mis on lühemad ja kasutamiseks mugavamad (äädikas, uurea, C-vitamiin)
poolsüstemaatilised ehk pooltriviaalsed nimetused – nimetus sisaldab mingi süstemaatilise osa (atsetoon, prenool, kolesterool)
ratsionaalne nomenklatuur – põhineb homoloogilistel ridadel, kuid ei võimalda kõigile ühenditele anda üheselt tõlgendatavaid nimetusi (metüülkarbinool, etüülkloriid) 
IUPACi nomenklatuur – see on süstemaatiline keemianomenklatuur, mille järgi igale struktuurile vastab kindel reeglipärane nimetus; see jaguneb kolmeks valdkonnaks:
orgaanilise keemia nomenklatuur
anorgaanilise keemia nomenklatuur
biokeemia nomenklatuur
Chemical Abstracts Service on kasutusele võtnud keemiliste ühendite indekseerimise, nii et igal ühendil on kindel nn CAS-i registreerimisnumber (CAS registry number).

Juba üsna lihtsate orgaaniliste ühendite korral on süstemaatilised nimetused keerulised ja nende asemel tulevad kasutusele triviaalnimetused. 
B3-vitamiini ehk niatsiini ehk nikotiinhappe IUPACi  nimetus püridiin-3-karboksüülhape oleks igapäevaselt tülikas kasutada. 
 
Veel raskem oleks kasutada C-vitamiini ehk L-askorbiinhappe IUPACi nimetust: (R)-3,4-dihüdroksü-5-[(1S)-1,2-dihüdroksüetüül]furaan-2(5H)-oon.

Vaata ka

IUPACi nomenklatuur
Orgaaniliste ühendite süstemaatiline nomenklatuur
Tüviühend
Asendusrühm
Homoloogiline rida
Funktsionaalne rühm
Struktuurivalem

Välislingid