joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
QB50

QB50 on ülemaailmne programm, mille eesmärgiks on luua 50 kuupsatelliidist koosnev võrgustik ionosfääri mõõtmiste tegemiseks.

Satelliidid ehitatakse vastavalt CubeSati standarditele enamjaolt kaheühikuliste kuupidena ja viiakse termosfääri alumisse ossa, kõrgusele ~320 km, mis on umbes see ala, kus atmosfääris leiduva plasma kontsentratsioon on kõige suurem – seal asub ionosfääri F-kihi maksimum.

Eesmärgid
Peamiseks teaduslikuks eesmärgiks on satelliitide võrgustiku kaudu in situ mõõta põhilisi ionosfääri ajalisi ja ruumilisi parameetreid. Teiseks teaduslikuks eesmärgiks on jälgida satelliitide orbiidi kulgu – atmosfääri mõju satelliitide kiiruse vähenemisel, kuni nad lõpuks enam orbiidil ei püsi ja kukuvad alla. Kogutud mõõtmistulemusi võrreldakse teoreetiliselt välja arvutatutega. Kolmanda eesmärgina võib käsitleda uute kosmosetehnoloogiate testimist, sest kümnel satelliidil on pardal lisaks ka seadmed, mida pole veel kosmoses testitud, või mis aitavad katsetada teatud manöövreid satelliitide vahel.

Kuna iga satelliidi valmistab mõni ülikool või uurimisasutus, siis on projektil ka tänuväärne hariduslik eesmärk: suurendada õppurite huvi ja teadmisi kosmosetehnoloogia valdkonnas ning anda praktilisi kogemusi satelliidi planeerimise ja ehitamisega.

Osalejad
Seisuga 16. jaanuar 2012 on huvist projektis osaleda teada andnud 91 ülikooli üle maailma.  Osaleda soovijatelt oodatakse taotluse esitamist, tõestamaks, et ollakse võimelised planeeritavat satelliiti ehitama. Lõppkokkuvõttes ehitatakse valmis 55 kuupsatelliiti, millest 40 kaheühikulist sisaldavad identseid sensoreid, 5 kaheühikulist ja 5 kolmeühikulist testitavaid lisaseadmeid ning 5 on varuks, kui mõnega 40-st ülikoolide ehitatavast satelliidist peaks midagi juhtuma ning see on vaja enne starti asendada teisega.

Eestist on projektis osalemise soovist teada andnud Tartu Ülikooli kosmosetehnoloogia töörühm eesotsas selle juhendaja Mart Noormaga. Eesti tudengisatelliidi programmi raames peaks selleks valmima ESTCube-2 satelliit.

Ajakava
17.–18. novembril 2009. aastal toimus esimene tööseminar Von Karmani Instituudis Belgias. 25. novembril 2010. aastal esitati projekti taotlus Euroopa Komisjonile. 27.–28. juulil 2011 toimus teine ja 2. veebruaril 2012 kolmas tööseminar, kus kohtusid projektiga seotud või selles osalemisest huvitatud teadusasutuste ja ettevõtete esindajad ning kus tutvustati projekti kulgu ja täpsustati edasisi plaane. Osalemistaotluste esitamise tähtaeg oli 29. veebruar 2012.

Satelliitide kosmosesse lennutamine (start Murmanskist Shtil-2.1 raketiga) on esialgu planeeritud 2014. aasta juunisse.

Viited

Kosmonautika

en:QB50
Suvi (film)

"Suvi" on Oskar Lutsu kirjutatud lühiromaani "Suvi" põhjal valminud Eesti film. "Suvi" on filmi "Kevade" järg. Režissöör oli Arvo Kruusement nagu "Kevadelgi", stsenaariumi kirjutas Paul-Eerik Rummo.

"Suvi" esilinastus 1976. aastal.  

"Suve" peategelased on Joosep Toots ja Raja Teele. Arno Tali, kes oli peategelane "Kevades", on "Suves" hoopis harv: käib ainult Teelega kohtumas ning viibib Tootsi pulmas. Juttu on seal palju Henrich Georg Adniel Kiirest, kes tahtis ka hirmsasti Teelet endale. 

Filmi restaureeritud versiooni esilinastus toimus 10. novembril 2011 kinos Artis.

Süžee 
Krutskimees Joosep Toots ja hädavares Jorh Adniel Kiir püüavad võita Raja Teele südant ja kätt, ent tujukas peretütar hoiab ise oma saatuse ohje.

Osatäitjad

Vaata ka 
 "Kevade"
 "Sügis"
 "Talve"

Viited 

Eesti filmid
1976. aasta filmid
Eesti draamafilmid
Rubico ületamine

Rubico ületamine tähistab ajaloos Julius Caesari üleminekut Rubico jõest 49. aastal eKr. Pärimuse järgi olevat ta enne seda otsust lausunud kuulsaks saanud sõnad "Liisk on langenud" (ladina alea iacta est). Jõe ületamine tähendas ühtlasi kodusõja algust Pompeiuse vastu.

Rubicot on raske seostada mingi konkreetse jõega, sest jõgede vool on aegade jooksul muutunud. 1933. aastal tuvastati, et Rubico jõgi on tänapäeva Fiumicino. See leidis lõplikult kinnitust alles 1991. aastal.

Vana-Rooma
Ain-Villu Parvet

Ain-Villu Parvet (ka Villu Parvet ja William Parvet; sündinud 27. novembril 1979) on Eesti ärimees, koolitaja, autor, modell. 

Tema äride hulka kuuluvad kinnisvara, veebilehtede valmistamine, domeenidega kauplemine, pornofilmide produtseerimine.

Ain-Villu Parvet on ka tuntud kui parkimishuligaan. Samuti on ta leidnud korduvat kajastamist Kanal 2 saates "Võsareporter" ning ETV saates "Pealtnägija" seoses inimeste võimaliku petmisega.

Aastal 2011 ilmus Parveti raamat "Seks, vein ja kutsikad".

Viited

Välislingid
 
 Villu Parvet saates "Kolmeraudne" / 2011
 http://uudised.err.ee/index.php?06178376
 http://www.ohtuleht.ee/347503
 Skandaal otsesaates: Villu Parvet ärritus Mihkel Raua peale / nov 2011
 “Pealtnägija”: tuntud Eesti ärimees osales pornoäris
 http://www.youtube.com/watch?v=-9zJAePoxL0

Eesti inimesed
Eesti ettevõtjad
Eesti modellid
Sündinud 1979
Ene-Margit Tiit

Ene-Margit Tiit (1934–1936 Tudeberg, 1936–1954 Humal; sündinud 22. aprillil 1934 Tartus) on Eesti statistik ja rahvastikuteadlane.

Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna. 1963. aastal kaitses ta samas füüsika-matemaatika kandidaadi väitekirja "O perestanovke rjadov" ("Ridade ümberjärjestamine"; juhendaja professor Gunnar Kangro).

Ene-Margit Tiit on 1999. aastast Tartu Ülikooli matemaatika-informaatikateaduskonna emeriitprofessor ja 2006. aastast Statistikaameti vanemmetoodik. Ta oli 2007. aastast 2011. aasta rahvaloenduse teadusnõukogu esimees ja juhtis Eesti 2011. aasta rahvaloenduse ettevalmistamist.

Ene-Margit Tiit on kirjutanud teadustöid matemaatilise statistika, rahvastikuteaduse, sotsioloogia ja antropomeetria alalt.

Ta osales 2001. aastal Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit" milles tunti muret Eesti ühiskondlike arengu pärast.

Tunnustus
 1995 Helsingi Ülikooli audoktor (esimene Tartu Ülikooli naisteadlane, kes valiti välisülikooli audoktoriks)
 1997 Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal
 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2005 Tartu Tähe kavaler
 2006 Eesti Matemaatika Seltsi auliige
 2020 Aino Järvesoo auhind
 2022 Vabariigi valitsuse jagatav riiklik teaduse elutööpreemia

Teoseid
 Ene-Margit Tiit "Eesti rahvastik. Viis põlvkonda ja kümme loendust" Tallinn: Statistikaamet, 2011 (tasuta PDF ja tasuline paberraamat)

Artikleid
 Ene-Margit Tiit, Ene Käärik. Raseda valik: kas sünnitada või katkestada rasedus? Eesti antropomeetriaregistri aastaraamat 2001, Tartu: 2001, lk 211–233
 Ene-Margit Tiit "Lapse ülalpidamise maksumus"
"Ene-Margit Tiit: miks me ei loenda registrite põhjal?" Postimees, 12.01.2012
 Ene-Margit Tiit: Kas 100-aastases riigis tuleks arvestada rahvatarkust? Postimees, 7. jaanuar 2018

Isiklikku
Ene-Margit Tiidu isa oli matemaatik ja akadeemik Arnold Humal. Tema vennad on füüsik Leo-Henn Humal ja muusikateadlane Mart Humal. Ene-Margit Tiidu abikaasa oli Valdur Tiit. Nende tütar on Marju Unt.

Viited

Välislingid

 
Ene-Margit Tiit – 75. Universitas Tartuensis, mai 2009
 TÜ väikese medali ja tänukirja pälvis 80. sünnipäeval matemaatika-informaatikateaduskonna emeriitprofessor Ene-Margit Tiit. Universitas Tartuensis, mai 2014

Eesti matemaatikud
Eesti demograafid
Eesti statistikud
Tartu Ülikooli professorid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1934
Harald Lepik

Harald Lepik (19. mai 1926 Saarnakõrve küla, Triigi vald, Harjumaa – 22. mai 1976 Tallinn) oli eesti tõlkija, kes vahendas eesti keelde soome- ja venekeelset kirjandust. 

Õppinud aastatel 1934–1940 Mustla algkoolis ja 1940–1945 Paide Keskkoolis, jätkas ta haridusteed Tartu Ülikoolis eesti keele ja kirjanduse erialal 1945–1950. Seejärel töötas Lepik aastatel 1950–1955 toimetajana Eesti Riiklikus Kirjastuses ning hiljem surmani vabakutselise tõlkijana. Harald Lepik võeti vastu Eesti Kirjanike Liitu aastal 1965.

Looming
Harald Lepik on uurinud eesti-vene kirjandussuhteid, avaldanud kirjutisi eesti kirjandusloo ja uudiskirjanduse kohta ning tõlkekriitikat. Lepik oli keskendunud eeskätt soome kirjandusele (postuumselt on ilmunud kogumik "Soome lühiproosat Harald Lepiku eestinduses", 1977), kuid on tõlkinud ka karjala eripäraga kirjandust ning vene tuntud kirjanike loomingut.

Kirjandus 
 Oskar Kuningas, "Mälestusi Harald Lepikust" – Keel ja Kirjandus 1986, nr 5, lk 302–303
 Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 283, artikli autor Ants Haljamaa

Välislingid
 Endel Mallene. "Eesti-Soome kirjandussuhete heitlik tee."  Soome-Ugri Rahvaste Infokeskus (SURI)/ Arhiiv

Eesti tõlkijad
Sündinud 1926
Surnud 1976
HMS Thetis

HMS Thetis oli Ühendkuningriigi allveelaev, mis hukkus kaks korda koos meeskonnaga.

Thetis lasti vette 29. juunil 1938 ja hukkus 1. juunil 1939. Pärast ülestõstmist nimetati ta ümber HMS Thunderboltiks ja hukkus 14. märtsil 1943.

Allveelaevad
Bernhard Talvar

Bernhard Talvar (enne eestistamist Bernhard Bluum; 13. oktoober 1912 Narva – 23. jaanuar 1977) oli eesti vaimulik.

Talvar lõpetas aastal 1931 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1932–1937 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 26. detsembril 1938 õpetajaks.

Ta oli aastal 1939 Tallinna Toompea Kaarli koguduse vikaarõpetaja, aastatel 1939–1950 oli ta Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja. Aastatel 1950–1956 oli ta sunnitööl. Aastatel 1956–1961 oli ta Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, aastatel 1961–1977 oli ta Rõuge Maarja koguduse õpetaja.

Bernhard Talvar maeti 29. jaanuaril 1977 Rahumäe kalmistule.

Viited

Haljala Püha Mauritiuse koguduse vaimulikud
Tallinna Toompea Kaarli koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Vironia liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1912
Surnud 1977
Üldhariduskool

Üldhariduskool on kool, kus saab omandada üldharidust (erinevalt näiteks kutse-, huvi- või kõrgharidusest). Eestis on üldhariduskoolid algkool, põhikool, üldhariduskeskkool, gümnaasium.

Koolid
Eesti Teatriliit

Eesti Teatriliit on katusorganisatsioon, mis koondab kutseliste teatritegelaste liite, seltse ja muid ühendusi. Teatriliit tegutseb ka ametiühinguna. 

Eesti Teatriliit asutati 1987. aastal ja see on Eesti NSV Teatriühingu (asutatud 1945, nimetatud ka: Eesti Teatriühing) õigusjärglane.

Teatriliit korraldab iga-aastast eesti teatri aastaauhindade kätteandmist. 

Alates 1954. aastast tegeleb Eesti Teatriliit erialakirjanduse kirjastamisega.

Alates 2021. aastast on Eesti Teatriliidu esimees Gert Raudsep.

Vaata ka
 Eesti teatri aastaauhinnad
 Eesti Näitlejate Liit
 Eesti Teatri Agentuur
 Eesti NSV Teatriühingu lavakunstistuudiod
 Teatriliidu Seenioride Ühendus

Välislingid
Koduleht

Eesti mittetulundusühingud
Eesti teater
Vamm

Vamm (Serpula) on puravikulaadsete selts mädikuliste sugukonda kuuluv perekond seeni.

Perekonnas on kaks liiki, majavamm ja metsvamm, mida mõlemat leidub ka Eestis.

Puravikulaadsed
John Adams (helilooja)

John Coolidge Adams (sündinud 15. veebruaril 1947 Worcesteris) on USA helilooja.

Ta sündis Worcesteris Massachusettsi osariigis, kus õppis klarnetit. Seejärel õppis ta Darmouthi kolledžis dirigeerimist ning Harvardi ülikoolis kompositsiooni David Del Tredici ja Roger Sessionsi juures. Aastail 1978–1985 oli ta San Francisco sümfooniaorkestri repertuaarinõunik.

Teoseid

Ooperid
 (1987) "Nixon Hiinas"
 (1991) "Klinghofferi surm"
 (1995) "I Was Looking at the Ceiling and Then I Saw the Sky"
 (2000) "El Niño" (ooper-oratoorium)
 (2005) "Doctor Atomic"
 (2006) "A Flowering Tree"

Orkestriteosed
 (1979) "Common Tones in Simple Time"
 (1980) "Harmonium"
 (1983) "Shaker Loops" (keelpilliorkestrile)
 (1985) "Harmonielehre"
 (1985) "The Chairman Dances"
 (1986) "Tromba Lontana"
 (1986) "Short Ride in a Fast Machine"
 (1988) "Fearful Symmetries"
 (1989) "Eros Piano"
 (1991) "El Dorado"
 (1993) Viiulikontsert
 (1995) "Lollapalooza"
 (1996) "Slonimsky's Earbox"
 (1997) "Century Rolls"
 (1998) "Naive and Sentimental Music"
 (2001) "Guide to Strange Places"
 (2002) "On the Transmigration of Souls"
 (2003) "My Father Knew Charles Ives"
 (2003) "The Dharma at Big Sur"
 (2007) "Doctor Atomic Symphony"
 (2009) "City Noir"
 (2010) "Absolute Jest"

Kooriteosed
 (1973) "Ktaadn"
 (1980) "Harmonium"
 (1991) "Choruses from The Death of Klinghoffer"
 (2002) "On the Transmigration of Souls"
 (2011) "The Gospel According to the Other Mary"

Teosed vokaalile ja orkestrile
 (1987) "The Nixon Tapes"
 (1989) "The Wound-Dresser"

Kammermuusika
 (1970) Klaverikvintett
 (1978) "Shaker Loops"
 (1992) "Chamber Symphony"
 (1994) "John's Book of Alleged Dances"
 (1995) "Road Movies"
 (1996) "Gnarly Buttons"
 (2007) "Son of Chamber Symphony"
 (2007) "Fellow Traveler"
 (2008) Keelpillikvartett nr 2

Muud ansambliteosed
 (1973) "American Standard"
 (1973) "Christian Zeal and Activity"
 (1975) "Grounding"
 (1982) "Grand Pianola Music"
 (1996) "Scratchband"
 (2001) "Nancy's Fancy"

Elektrooniline muusika
 (1970) "Heavy Metal"
 (1976) "Studebaker Love Music"
 (1976) "Onyx"
 (1983) "Light Over Water"
 (1993) "Hoodoo Zephyr"

Klaver
 (1977) "Phrygian Gates"
 (1977) "China Gates"
 (1996) "Hallelujah Junction"
 (2001) "American Berserk"

Filmimuusika
 (1982) "Matter of Heart"
 (1999?) "An American Tapestry"

Ameerika Ühendriikide heliloojad
Sündinud 1947
Vaat

Vaat on suur, tugev kumerate külgede ja kahe põhjaga laudnõu vedelike hoidmiseks. 

Vaadid valmistatakse enamasti tammepuust ning neis hoitakse peamiselt alkohoolseid jooke, Eesti aladel eriti õlut. Saaremaal nimetati vaati ka keha, väiksemat vaati mitmel pool mujal vinku. 

Õllevaat toetus külili asetatult raejalgadele. Vaadi pealmisele küljele oli õlle sissevalamiseks tehtud auk, mida sulges punn ehk prunt. Allservas oli väljalaskmiseks puidust punn ehk haan. Haanis oleva augu sisse käis puust tapp.

Vaata ka

aam
ankur
lass
pütt
tünn

Viited

Kirjandus 
 Eesti rahvapärane puutööndus. Ants Viires. Tallinn, Eesti Riiklik Kirjastus, 1960.

Välislink 
 Tammepuust vaat. Eesti Põllumajandusmuuseum

Anumad
Eesti etnograafia
Christopher von Kursell

Christopher von Kursell on olnud mitme Kurselli suguvõsa liikme nimi:
Christopher von Kursell (surnud 1577), Saare-Lääne toomhärra, hertsog Magnuse õuenõunik
Christopher von Kursell, Mäemõisa, Parila ja Sinalepa mõisnik, leitnant, meeskohtunik
Christopher von Kursell (surnud 1656), Sinalepa ja Parila mõisnik, rittmeister
Christopher Heinrich von Kursell (1652–1694), Ehmja mõisnik, ooberstleitnant
Christopher Engelbrecht von Kursell (1685–1756), Ehmja, Väike-Rõude ja Kurevere mõisnik, kapten, Eestimaa rüütelkonna peamees, maanõunik
Christopher Heinrich von Kursell (1725–1795), Ohtu mõisnik, kindralleitnant
Christopher August von Kursell (1807–1879), Koigi mõisnik
Mokoš

Mokoš oli slaavlaste jumalanna. Ta on ainuke teadaolev slaavi jumalanna. Mokoš oli viljakuse, naiselikkuse, lammaste ning ketramise ja kudumise jumalanna. Arvatakse, et ta oli taevajumala Svarogi abikaasa.

Ta oli üks jumalatest, kelle kujusid Vladimir Püha 980. aastal Kiievis püstitada lasi.

Mokošit on mainitud mitmes vanavene kroonikas. 

Ristiusus kanti Mokoši omadused üle Pühale Paraskevale.

Jumalad
Romantiline film

Romantiline film (ka armastusfilm) on mängufilmižanr, mille põhitunnusteks on armastus ja kirg.

Romantilise filmi alamliigid 
 Romantiline draama (romantic drama), nt "Casablanca"
 Romantiline komöödia (romantic comedies), nt "Armastus on see...", "Kui Harry kohtus Sallyga"
 Romantiline põnevik (romantic thriller), nt "Ooperifantoom"

Tuntud teoseid 
 "Vihurimäe" (Wuthering Heights, 1939)
 "Tuulest viidud" (Gone With the Wind, 1939)
 "Casablanca" (Casablanca, 1942)
 "Unustamatu romanss" (An Affair to Remember, 1957)
 "Doktor Živago" (Dr. Zhivago, 1965)
 "Love Story" (Love Story, 1970)
 "Sellised me olime" (The Way We Were, 1973)
 "Annie Hall" (Annie Hall, 1977)
 "Kuutõbised" (Moonstruck, 1987)
 "Kummitus" (Ghost, 1990)
 "Unetus Seattle'is" (Sleepless in Seattle, 1993)
 "Titanic" (Titanic, 1997)
 "Inglite linn" (City of Angels, 1998)
 "Armunud Shakespeare" (Shakespeare in Love, 1998)
 "Armas kodu Alabamas" (Sweet Home Alabama, 2002)
 "Maja järve ääres" (The Lake House, 2006)

Viited

Välislingid
 Romance Films. Filmsite.org

Filmikunst
Lahustuvus vees

Lahustuvus vees ehk vees lahustuvus on mingi keemilise aine kogus, mida saab vees teatud temperatuuril lahustada. 

Kehtib reegel, et mida kõrgem on vee kui lahusti temperatuur, seda paremini aine lahustub. 

Näitels metaani lahustuvus on 100 g vee kohta 35 g/l (temperatuuri juures 17 °C).

Vaata ka
Vesilahus

Füüsika
Füüsikaline keemia
Isaac Albéniz

Isaac Manuel Francisco Albéniz y Pascual (29. mai 1860 Campodron – 18. mai 1909 Cambo-les Bains, Prantsusmaa) oli hispaania imelaps-virtuoos-pianist ja helilooja. 

Pianistina hakkas ta esinema 4-aastasena. Ta läbis 7-aastasena edukalt Pariisi konservatooriumi sisseastumiseksami, kuid teda keelduti nooruse tõttu vastu võtmast. Koos isa ja õega reisisid nad esinedes Hispaanias ringi. Hiljem õppis ta klaverit Brüsselis ja Leipzigis. 

1883. aastal ta abiellus ning sai viis last, kellest kaks surid imikueas.

Alates 1894. aastast õppis ta Pariisis kompositsiooni Paul Dukas' ja Vincent d'Indy juures.

1900. aastal hakkas ta kannatama neeruhaiguse käes, millesse lõpuks ka suri. Ta on maetud Barcelonasse.

Ta järgijad olid Enrique Granados, Manuel de Falla, Joaquín Turina jt.

Looming
Noorpõlves oli ta looming salongilik, seejärel liitis rahvamuusika kaasajaga tantsudes jota (Aragón), seguidilla (Kastiilia) ning eriti Andaluusia tango, malaguena jt. Tema teostes on tihti polürütmikat, puupuhkpillide ning kitarri imiteerimist.

Teoseid
Lavateosed, sh koomiline ooper "Maagiline opaal", "Pepita Jimenez", triloogia "Kuningas Arthur";
zarzuela'd "San Antonio de la Florida", "Enrico Clifford";
orkestrile "Kataloonia rapsoodia";
klaveriteosed sh Hispaania süit op.47, "Vanad süidid" ("Suites anciennes"), "Hispaania rapsoodia", "Reisimuljed 7 palast";("Recuerdos de viaje"), "Kaks hispaania tantsu: aragonia jota, tango", "Hispaania serenaad", "5 hispaania laulu" ("Chants d'Espagne"), süit "Iberia";
etüüdid, kontsertvalsid klaverile;
laulukogu "Album de "Basquer".

Hispaania heliloojad
Pianistid
Sündinud 1860
Surnud 1909
Eugen d'Albert

Eugen Francis Charles d'Albert (10. aprill 1864 Glasgow – 3. märts 1932 Riia) oli itaalia päritolu saksa pianist ja helilooja, hiljem šveitsi kodanik.

Elukäik 
Tema isa oli ballettmeister. Ise õppis ta Londonis ja Weimaris Liszti juures ning 17-aastasena esitas ta oma esimese klaverikontserdi.

Ta esines Venemaal ning Saksamaal ning teda tunti kui head Bachi ja Beethoveni tõlgendajat. 

1882 sai ta d'Albert Mendelssohni-nimelise preemia.

Eestis esines ta 1899. aastal ning hiljemgi. Alates 1907. aastast oli ta Berliinis muusikakooli direktor. 

Eugen oli abielus 6 korda.

Looming
Aastatel 1893–1932 kirjutas d'Albert 21 ooperit. 

Mõned ooperid:

 koomiline "Ärasõit" (Die Abreise) Frankfurt 1898

"Madalik" (Tiefland) Praha 1903 (1903. aastal ka Riias, Eesti laval aastate1923–63 jooksul kolm korda)
"Surnud silmad" (Die toten Augen) Dresden 1916
"Rubiin"
"Armukütked"
"Kain"
"Sirokko" vene elust
"Must orhidee"

Orkestriteosed: 

Sümfooniad
2 süiti
Avamängud
2 klaverikontserti
Kontsert tšellole orkestriga
2 keelpillikvartetti
Klaveripalad

Viited

Saksa heliloojad
Sündinud 1864
Surnud 1932
Arnold Soinla

Arnold Soinla (kuni 1936 Arnold Sööberg; 12. september 1913 Orjoli kubermang, Venemaa – 20. mai 1940 Norra) oli esimene eestlane, kes hukkus Teise maailmasõja lahingus.

Arnold Soinla isa Johannes Sööberg oli pärit Krimmist, ema oli Kolga vallast Harjumaalt. Arnold kasvas üles Kolga vallas.

Soinla põgenes Talvesõja alguses Soome, teenides Lapua kirikukülas moodustatud ja rahvusvahelise koosseisuga brigaadis. Talvesõja lõpp muutis eestlaste olukorda ja 24. aprillil 1940 alustas Lapualt 10–12 eesti meest koos kolmekümne belglasega teekonda Põhja-Norrasse. Soinla võttis Norra sõjaväelasena osa Narviki lahingust Norras, kus ta sõdis Saksa vägede vastu. 

Enamik andmeid tema kohta pärineb 2001. aastal välja antud Gustav Lepiku päevikust, kus tema kohta on kirjutatud: "Soinla langes lahingus sakslastega kell kaks päeval Lillebalaki mäel".

Arnold Soinla maeti 28. mail 1940 Norras Tromsi maakonnas Lenviki kirikuaeda.

Välislingid
Küllo Arjakas. "Esimene eestlasest II ilmasõja ohver suri Norras". Postimees, 22. mai 2006
Norrapoisid - Eesti vabatahtlikud Norras Narviki lahingutes 1940, Kaitse Kodu! nr 2 2021. a.

Eesti inimesed
Soomepoisid
Talvesõja veteranid
Norra sõjaväelased
Eestistatud nimega inimesed
Norra Teises maailmasõjas
Sündinud 1913
Surnud 1940
Franco Alfano

Franco Alfano (8. märts 1875 Posillipo Napoli lähedal – 27. oktoober 1954 Sanremo) oli itaalia helilooja. 

Franco Alfano sündis Posillipos, Napoli lähedal. Ta õppis Napolis klaverit Alessandro Longo ja kompositsiooni Paolo Serrao ning Leipzigi konservatooriumis Hans Sitt´i ja Salomon Jadassohni juures. Alates 1896. aastast reisis pianistina Euroopas, Bologna muusikakooli professor 1916–1919, direktor 1919–1923, Torino muusikakooli direktor 1923–1939. Palermo teatri "Massimo" juht 1940–1942, Pesaro muusikakooli direktor 1947–1950.

Looming 
Lõi peamiselt prantsuse impressionismist, verismist ja Wagnerist mõjutatud oopereid. 1925 lõpetas Puccini ooperi "Turandot".

Kokku lõi Alfano 11 ooperit sh "Ülestõusmine" L. Tolstoi samanimelise romaani järgi (1904 Torino), "Miranda" (1986), "La fonte di Enschir" (1898), "Il principe Zilah" (1909 Genova), "I cavalieri e la bella" (1910; lõpetamata), "Cyrano de Bergerac" (1936 Rooma), "Doktor Antonio" (1949 Rooma), indiateemaline "Legend Sakuntalist" Caladasi poeemi järgi (1921 Bologna; II redaktsioon 1952 Rooma), "Don Juani vari" (1914 Milano), "Madonna Imperia" H. Balzaci järgi (1927 Torino), "Viimane lord" (1930 Napoli).

Balletid "Napoli" (1901 Pariis), "Lorenza" (1901 Pariis) ja "Vesuuv" (1933 San Remo)

2 sümfooniat (sh E 1910, C 1933) ja 2 intermezzot keelpilliorkestrile (1931) ning 3 keelpillikvartetti (1918, 1926, 1945). Klaverikvintett (1936), viiulisonaate, tšellosonaate, klaveripalu, soololaule.

Itaalia heliloojad
Sündinud 1875
Surnud 1954
Pasquale Anfossi

Pasquale Anfossi (5. aprill 1727 Taggia – veebruar 1797 Rooma) oli itaalia helilooja.

Ta õppis aastatel 1737–1747 viiulit Loreto konservatooriumis ja Napolis Francesco Barbella ja  juures ning seejärel kompositsiooni Niccolò Piccinni (oma hilisema konkurendi) ja Antonio Sacchini juures. Aastast 1742 õppis kompositsiooni ja klavessiini Francesco Durante juures. Ta töötas samaaegselt viiulimängijana orkestrites Napolis, Roomas, Veneetsias ja Pariisis. 1782–1786 oli Londonis itaalia ooperi dirigent. Aastast 1792 juhatas Püha Johannese kapelli Lateraani katedraalis Roomas. Tema teemasid kasutas noor Mozart, Viini-perioodil lisas 2 oma aariat ta ooperisse.

Looming
76 ooperist (5 Londonile) on säilinud 40
 sealhulgas "La serva spiritosa" 1763
"Jälitatav tundmatu" (L´incognita perseguitata) 1773 Rooma
"Vale-aednik" (La finta giardiniera) 1774 Rooma
"L´avaro" 1775 Veneetsia
"La vera costanza" 1776 Rooma
"Il curioso indiscreto" 1777 Rooma
'"Naiste triumf" (Il Trionfo delle donne) 1778
"La maga circe" 1788 Rooma
"Truud naised" (Le donne fedeli) 1858 Napoli jt
Alates 1792 vaid vaimulik muusika
 sealhugas 12 oratooriumi
missad.

Itaalia heliloojad
Sündinud 1727
Surnud 1797
Dominick Argento

Dominick Argento (27. oktoober 1927 York, Pennsylvania – 20. veebruar 2019) oli Itaalia päritolu Ameerika Ühendriikide helilooja.

Argento vanemad olid Sitsiilia päritolu immigrandid.

Looming
Argento kirjutas 15 ooperit, sealhulgas "Valentina pulm" ja "Asperni väärtpaberid", samuti Catulluse tekstil põhineva teose "Vihkan ja armastan" koorile ja löökpillidele.

Ameerika Ühendriikide heliloojad
Sündinud 1927
Surnud 2019
Cuiabá

Cuiabá on linn Brasiilias, Mato Grosso osariigi keskus (1818. aastast). Asub Cuiabá jõe ääres.

Linnas valitseb lähisekvatoriaalne kliima. Oktoobri keskmine õhutemperatuur on +28 °C. Kui algavad suvemussoonid, mis kannavad sinnakanti mereõhku, alaneb temperatuur kuni +27 kraadini jaanuaris. Talvel langeb see +24 kraadini juunis. Seega on aastane õhutemperatuuri kõikumine 4°.

Linn on asutatud 1727. aastal kullakaevanduste juurde.

Viited

Välislingid 
 http://www.cuiaba.mt.gov.br/

Brasiilia linnad
Kavilda Püha Neeva-Aleksandri kirik

Kavilda Püha Neeva-Aleksandri kirik on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku haldusalasse kuuluv pühakoda Tartu maakonnas Elva vallas Mõisanurme külas.

Kavilda Püha Neeva-Aleksandri kirik 
Kavilda õigeusu kirik ehitati maakividest 1873. aastal Kavilda mõisa territooriumile. Pühakoda valmis Riia arhitekti Heinrich Scheeli tüüpprojekti järgi siseministeeriumi rahastusel ja 1873. aastal pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin selle püha Neeva-Aleksandri auks. 1944. aastal sai kirikuhoone sõjas kannatada. Järelevalveta pühakotta murti mitmel korral sisse. 1973. aastal varastati 15 ikooni, 30. juulil 1977 varastati taas ikoone ja muid väärtuslikke esemeid. Kavilda kiriku umbes 90 kunstiteosest jäid järele vaid pooled. Aastatel 1978–1979 koostatud aktide alusel viidi järelejäänud varad Uderna, Vasknarva ja teistesse kirikutesse. Kavilda Püha Neeva-Aleksandri kiriku altarimaal "Kristuse ülestõusmine" asub Antsla-Kraavi Prohvet Eelija kirikus.

1997. aastal kanti Kavilda õigeusu kirik Kultuurimälestiste riiklikku registrisse.

Tänapäeval seisab kirik varemeis ja Kavilda Püha Neeva-Aleksandri kogudus kirikut teenistusteks ei kasuta.

Õigeusu koolid 
Juba üsna usuvahetusliikumise algusjärgul, 25. aprillil 1845 kinnitas Venemaa keiser instruktsiooni, mis nägi ette õigeusu kirikute juures õigeusu kihelkonnakoolide loomist. Konfessionaalne koolikorraldus kinnitati 1849. aasta talurahvaseadusega. Kavilda õigeusu kihelkonnakool avati 1873. aastal kiriku lähedal olevas majas ja see tegutses koos õigeusu abikooliga 1918. aastani.

Kalmistu 
Kavilda õigeusu kalmistu rajati 1873. aastal Kavilda riigimõisa poolt eraldatud maale.

Vaata ka 
 Puhja kihelkond
 Kavilda mõis
 Nõo Püha Kolmainu kirik
 Elva Peetri ja Pauli kogudus
 Tartu Püha Georgi (Jüri) kogudus

Kasutatud kirjandus 
 "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri. Tallinn, 2007; lk 924–927
 Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 348–357
 Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945–53". TÜ kirjastus. Tartu, 2004; lk 65–125
 "Eesti õigeusk X–XXI sajandil". Entsüklopeediline teatmik (vene keeles). Koostaja Vladimir Iljaševitš. Kirjastus Tarbeinfo OÜ. Tallinn, 2014; lk 458
 August Kaljukosk. "Õigeusu kogudustes teeninud vaimulikkude nimekiri. Tallinn, 1975. Käsikiri. Eesti Riigiarhiiv

Viited

Välislingid

Kavilda õigeusukoguduse ajaloost Tartumaa muuseum
Kavilda ei ole enam mahajäetud kirik Eesti Kirik, 10.08.2007

Puhja kihelkond
Elva vald
Tartumaa õigeusu kirikud
Tartu maakonna õigeusu kirikud
Tartu maakonna kultuurimälestised
EAÕK Tartu piiskopkond
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Daniel-François-Esprit Auber

Daniel-François-Esprit Auber [ob'eer] (29. jaanuar 1782 Caen – 12. mai 1871 Pariis) oli prantsuse helilooja, Prantsuse Instituudi liige alates 1826.

Ta mängis lapsena viiulit, lõi romansse, missasid, avamänge, kuid vanemad sundisid kommertskarjäärile. Õppis viiulit Ignaz Ladurneri ning klaverit ja kompositsiooni Luigi Cherubini juures, 1842-70 oli Pariisi konservatooriumi hinnatud direktor, alates 1857 Napoleon III õukonna-helilooja ja kapellmeister. Koos Giacomo Meyerbeeriga viljeles (enamasti) koomilist ja nn suurt ooperit.

Looming
46 ooperit (neist 37 Eugène Scribe'i libretole)
sealhulgas "Julia" 1811
"Sõdurite puhkehetk" 1813
"Testament e. Armastusväärsed märkmed" 1819
"Karjapoisist lossivalitseja" 1820
"Emma e. Ettevaatamatu lubadus" 1821
"Lumi" ("La neige") 1823
koos Ferdinand Héroldiga "Vandoom Hispaanias" 1823
"Õukonnakontsert" 1824
"Leocadi" 1824
"Kiviraidur ja lukksepp" 1825
"Häbelik" ("La timide") 1825
"Fiorella" 1825
"Fenella e. Portici tumm tüdruk" 1828 (Venemaal nime all "Palermo bandiidid" 1857)
"Mõrsja" ("La fiancée") 1829
"Vend Saatan e. Terracina kõrts" 1830 (Venemaal 1831, Estonias 1939)
"Jumal ja bajadeer" 1830
"Lemmikjook" ("Le philtre") 1831
koos kaheksa teise heliloojaga "Markiis de Brenwille" 1831
"Vanne" ("Le serment") 1832
"Gustave III maskeraad" 1833
"Lestock" 1834
"Pronkshobune" 1835 (uus redaktsioon 1875 nn grand opera'ks)
"Acteon" 1836
"Valged kapuutsid" 1836
"Naisaadlik" 1836
"Must doomino" 1837
"Haldjate järv" 1839
"Sanett" 1840
"Krooniteemandid" 1841
"Sireen" 1844
"Haydée" 1947
"Eksinud poeg" 1850
"Zerline" 1851
"Marco Spada" 1852 (töötles 1857 balletiks)
"Manon Lescaut" 1861
"Kuningas Garbe mõrsja" 1864
"Esimene õnnepäev" 1868
"Armastuse-unistus" 1869
veel 4 kontserti tšellole orkestriga
viiulikontsert jm.

Prantsuse heliloojad
Sündinud 1782
Surnud 1871
Georges Auric

Georges Auric [žorž or'ikk] (15. veebruar 1899 Lodève – 23. juuli 1983 Pariis) oli prantsuse helilooja, alates 1862 Prantsuse Instituudi liige. 

Ta õppis Montpellier's klaverit ning seejärel Pariisi konservatooriumis kontrapunkti ja fuugat Georges Caussade'i juures, ka kompositsiooni Schola Cantorumis Vincent d'Indy juures. Loominguga alustas 10-aastasena, oma romanssidega esines juba 15-aastasena. Ta kuulus 1920. aastail rühmitusse "Les Six" ning oli koos Francis Poulenciga Igor Stravinski "fänn". Alates 1954. aastast oli ta autorikaitse president, 1957–1969 L´amore kontsertide president, 1962–1968 Pariisi ooperiühingu (Grand Opera & Comic) peadirigent.

Looming
Ooperid "Maslis", "Südame kuningas"
balletid
"Tüütud" ("Les facheux") 1924 Monte Carlo
"Madrused" ("Les matelots") 1925 Pariis
"Pastoraal" 1926 Pariis
"Alcina võlud" 1929 Pariis
"Konkurss" 1932 Monte Carlo
"Kujutlused" 1934 Monte Carlo
"Kunstnik ja modell" 1949 Pariis
"Phydra" 1954 Firenze
"Helge tee" ("Le chemin de lumière") 1952
"Kamber" 1955 Pariis
"Varaste ball" ("Le bal des voleurs") 1960 Nervy
orkestrile Fokstrott, Nokturn, Süit, Avamäng 1938, Sümfooniline süit 1960, Süit kitarrile orkestriga
kammeransamblid, Sonaat viiulile klaveriga
klaveripalu sh Sonaat in F 1931, ekspromptid, 3 pastoraali, Partiita 2 klaverile
laule sh tsüklid "Põsed õhetavad", "Tähestik lastele"
muusikat näidenditele ja umbes 75 filmile sh "Moulin Rouge"

Prantsuse heliloojad
Sündinud 1899
Surnud 1983
Eesti Lennuakadeemia

Eesti Lennuakadeemia (lühend ELA; inglise keeles Estonian Aviation Academy) on lennundusalast õpet pakkuv rakenduskõrgkool.

Kool asutati 1993. aastal Tartu Lennukolledžina ning 2008. aastal nimetati see ümber Eesti Lennuakadeemiaks.

Õppehoone
2011. aastast on akadeemial oma õppehoone Tartumaal Kambja vallas Reola külas (Lennu 40) Tartu lennujaama kõrval. Tiivikukujuline õppehoone pälvis 2011. aastal konkursi "Aasta tegu Eesti lennunduses" rändauhinna Kotkas. Enam kui 4000 ruutmeetri suuruses hoones on ruumi 300 üliõpilasele ning 60 õppe- ja teadustöötajale, ehituseks eraldasid Eesti riik ja Euroopa Regionaalarengu Fond 4,35 miljonit eurot.

Rektorid
Lennuakadeemia rektorid on olnud Villu Mikita, Jaan Tamm ja Jaanus Jakimenko. Alates 2. jaanuarist 2020 on akadeemia rektor Koit Kaskel.

Erialad
Eesti Lennuakadeemias saab õppida nelja rakenduskõrghariduse eriala: lennuliiklusteenindus, õhusõiduki juhtimine, lennunduskorraldus ja lennundustehnika. Koostöös Eesti õhuväe ja lennukite hooldusettevõttega Magnetic MRO pakub lennuakadeemia ka kaheaastast kutseõppeprogrammi õhusõidukite hooldustehniku õppekaval.

2018. ja 2019. aastal oli Eesti Lennuakadeemia üks populaarsemaid kõrgkoole Eestis, kus kõikide erialade keskmine konkurss oli viis või enam huvilist ühele õppekohale. Neil aastatel olid populaarsemad erialad lennuliiklusteenindus, õhusõiduki juhtimine ja lennunduskorraldus.

Tartu Kultuurkapitali juurde asutati 2006. aastal Tartu Lennukolledži Fond, mis nüüdseks kannab nime Eesti Lennuakadeemia Fond. ELA Fondil on viis stipendiumifondi, mis annavad välja stipendiume lennuakadeemia õppuritele.

Lennuakadeemias on Eesti ainus lennundusalane raamatukogu. Seal on arvel ligi 7000 teavikut.

Viited

Kirjandus
 Lennuakadeemia ajalugu ja meenutused - 20 aastat

Välislingid

 Eesti Lennuakadeemia koduleht
 Kadri Ratt "Lennuakadeemia on saanud ligi 700 sisseastumisavaldust" Postimees, 8. juuli 2011

Lennukoolid
Kambja vald
Georgica (film)

"Georgica" on 1998. aastal valminud eesti mängufilm.

Filmi režissöör on Sulev Keedus. Filmi tootis Allfilmi stuudio. Film sai pealkirja Vergiliuse samanimelise teose järgi.

Filmi tegevus toimub pärast teist maailmasõda ühel üksildasel Eesti saarel.

"Georgica" valiti 1998. aasta parimaks eesti filmiks ja 2006. aastal parimaks filmiks alates Eesti iseseisvumisest. Filmi on näidatud mitmel rahvusvahelisel filmifestivalil.

Osatäitjad 
 Evald Aavik – Jakub
 Mait Merekülski – Maecenas
 Ülle Toming – ema

Muu personal 
 Kunstnik – Ronald Kolmann
 Kostüümikunstnikud – Maret Kukkur ja Ene-Liis Semper
 Helirežissöör – Tiina Andreas

Tunnustus
 1998 Eesti Kultuurkapitali aastapreemia (Sulev Keedus, Rein Kotov ja Evald Aavik)
 1998 Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhind
 1998 Eesti Vabariigi riiklik kultuuripreemia (Sulev Keedus, Madis Kõiv, Evald Aavik ja Ronald Kolman)
 1998 Suur Vanker - Eesti Vabariigi kultuuriauhind (Sulev Keedus, Rein Kotov ja Mart Otsa)

Festivaliauhinnad
 1998 Auhind NET 98 - New European Talent (Hispaania), parim täispikk mängufilm
 1998 Stockholm International Film Festival (Rootsi), Virmalised: rahvusvaheline võistlusprogramm - FIPRESCI auhind parimale mängufilmile
 1999 L'ALTERNATIVA - Independent Film Festival of Barcelona (Hispaania), parim mängufilm
 1998 Riga International Film Festival (Läti), auhind Maagiline Kristall
 1999 Rouen Nordic Film Festival (Prantsusmaa), parim meesnäitleja: Evald Aavik
 1998 Naples International Film Festival (Napoli, Itaalia), žürii eripreemia
 1999 Prix Europa - The European Broadcasting Festival (Berliin, Saksamaa), Prix Europa eriauhind
 1998 KINOSHOCK - Open Film Festival for states of the CIS and Estonia, Latvia and Lithuania (Anapa, Venemaa), parim meesnäitleja: Evald Aavik
 1998 Tallinna rahvusvaheline filmifestival, žürii eripreemia
 1999 Lagow Summer Film Presentation (Poola), diplom

Eesti filmid
1998. aasta filmid
Istmik

Istmik ehk tuharad (tavakõnes ka tagumik,  perse, kannikad või pepu) on inimese kehaosa, mille moodustavad vaagna taga olevad pehmed koed ja lihased.

Anatoomia
Pargi tänav (Vahi)

Pargi tänav on tänav Tartu vallas Vahi alevikus, mis piirneb Tartu Raadi linnajaoga.

Tänav algab Mõisatamme tänavalt, mille ristmikult jätkub Pargi põiguna, ristub seejärel Mõisapuiestee, Paruni, Aadliku ja Mõisahärra tänavaga ning lõpeb ristudes Mõisapiiri tänavaga.

Pargi tänav on nime saanud Raadi mõisa pargi järgi, mis paikneb tänava läheduses.

Viited

Tartu vald
Kolm Õde

Kolm Õde on 15. sajandil rajatud ja 19. sajandil ümber ehitatud hoonerühm Tallinnas, Pikk tänav 71/ Tolli tänav 2.

Esimesed andmed majadest praeguse Kolme Õe asukohal pärinevad 1362. aastast. 19. sajandil ja 20. sajandil kuulusid hooned Kochide kaupmehesugavõsale: Andreas Christian Kochile, Oskar Kochle ja Hans Joachim Kochile.  Kultuurimälestis nr 3054.

Algselt kaupmeheelamuteks ehitatud majades asub alates 2003. aastast samanimeline hotell. 2003. aastal renoveeritud hooned tunnistas Tallinna Kultuuriväärtuste Amet 2004. aasta kevadel Tallinna kõige paremini korda tehtud vanaks majaks. Sisetööde käigus avastati hoonekompleksist ka laemaalingud.

Vaata ka
Kolm õde (täpsustus)
Kolm Venda Riias

Viited

Välislingid 

 

Kesklinna linnaosa ehitised
Tallinna vanalinn
Tallinna kultuurimälestised
Maria Karamzina

Maria Vladimirovna Karamzina (sündinud Maria Maksimova; 19. jaanuar 1900 Peterburi – 17. mai 1942 Novõi Vasjugan) oli vene ja Eesti luuletaja, proosakirjanik, kirjanduskriitik ja tõlkija.

Elukäik 
Pärast 1917. aasta revolutsioone kolis tema pere Prahasse. Seal abiellus tollane Maria Maksimova Praha ülikooli vene õigusteaduskonna privaatdotsendi Ivan Davidovitš Grimmiga, kelle isa David Grimm oli 1910–1911 olnud Peterburi ülikooli rektor. 1927. aastal asusid mõlemad elama Tartusse.

Eestis kohtus Maria Grimm Vassili Aleksandrovitš Karamziniga, ajaloolase Nikolai Karamzini venna pojapojaga. Abiellunud, kolisid Karamzinid Kiviõlisse, kus Vene kodusõja järel elas rühm vene valgeid emigrante. Maria Karamzinal oli kolm poega: üks esimesest, kaks teisest abielust.

Pärast Eesti liitmist NSV Liiduga 1940. aastal arreteeriti aadlik ja endine rittmeister Vassili Karamzin peagi, 1941. aasta juunis lasti ta maha. Tema naine ja alaealised lapsed küüditati 14. juunil 1941 Volkovo asulasse Narõmi krais Siberis.. Maria Karamzina suri 1942. aasta mais nälja ja haiguste kätte haiglabarakis Tomski oblastis, Novõi Vasjugani asulas..

Hiljem võttis üks Maria Karamzina kunagisi Kiviõli naabreid lastekodust enda juurde ühe tema poja, Mihhaili..

Looming 

Maria Karamzina luulekogu "Ковчег" ilmus Narvas 1939. aastal vene kirjaniku ja Nobeli laureaadi (1933) Ivan Bunini soovitusel, kellega Maria Karamzina oli kohtunud 1938. aastal Tallinnas. Karamzina pidas kirjavahetust ka Vladislav Hodasevitši, Ivan Šmeljovi ja peapiiskop Joann Šahhovskoiga. Tema luuletused ilmusid ka kogumikus "Поэзия узников ГУЛАГа" 2005. aastal.

2008. aastal ilmus Tallinnas raamat "Ковчег: стихотворения, судьба, памятные встречи, письма И. А. Бунина к М. В. Карамзиной".

Viited 

Eesti kirjanduskriitikud
Eesti kirjanikud
Eesti luuletajad
Eesti tõlkijad
Vene luuletajad
Sündinud 1900
Surnud 1942
Stieglitzi kunstikool

A. L. Stieglitzi nimeline Peterburi Riiklik Kunsttööstusakadeemia (vene keeles Санкт-Петербургская государственная художественно-промышленная академия имени А. Л. Штиглица), eesti keeles ajalooliselt tuntud Stieglitzi kunstikoolina, on Peterburis asuv kunstikõrgkool. See on kandnud ka nimesid Tehnilise joonistamise keskõppeasutus (Центральное училище технического рисования, ЦУТР) ja V. I. Muhhina nimeline Leningradi kõrgem kunsttööstuskool (Ленинградское высшее художественно-промышленное училище им. В. И. Мухиной, ЛВХПУ).

Kool rajati 1876. aastal Aleksander II käsul vahendite eest, mille annetas pankur ja tööstur parun Alexander von Stieglitz (Александр Людвигович Штиглиц). Kool tegutses 1884. aastal Stieglitzi surma järel pärandatud kapitali (umbes 7 miljonit rubla) protsentidest. See valmistas ette nii tarbekunstnikke tööstuse tarvis kui ka joonistus- ja joonestusõpetajaid keskastme kunsttööstuskoolide tarbeks. 

Eesti kunstnikest on Stieglitzi kunstikoolis õppinud Lilly Walther (1888–1894), Karl Burman vanem (1901–1902), August Roosileht (1906–1907), Aleksander Promet (1897–1904), Hans Kuusik (1902), Peet Moorats, Jaan Koort, Konrad Mägi, Roman Nyman, Aleksander Tassa, Voldemar Mellik ja Nikolai Triik.

Akadeemia peakorpus asub hoones, mille projekteeris kooli esimene direktor, arhitekt Maximilian von Messmacher.

Aastatel 1953–1994 kandis õppeasutus Nõukogude skulptori Vera Muhhina nime, seepärast hüütakse seda vahel ka "Muhhina kooliks". 1994. aastal võeti õppeasutuselt Muhhina nimi ning 27. detsembril 2006 anti sellele tagasi Stieglitzi nimi.

Tänapäeval on akadeemias 1500 üliõpilast ja 220 õppejõudu. Selles on kolm osakonda: monumentaalkunsti, disaini ja dekoratiiv-rakendusliku kunsti osakond.

Vaata ka 
 Stieglitzi muuseum

Viited

Välislingid 

 СПГХПА им. А. Л. Штиглица

Kunstiakadeemiad
Venemaa kõrgkoolid
Peterburi koolid
Pimeaed

Pimeaed on park Narva idaosas Vanalinna linnaosas. 

Pimeaed rajati Victoria bastionile 19. sajandi lõpus. Park sai nime kõrval asuva Pimevärava järgi.

Pargi osa Pax bastionil nimetatakse Väikeseks Pimeaiaks. Seal asub purskkaev.

Pimeaias asuvad 1882. aastal püstitatud mälestussammas 1704. aastal Narva vallutamisel langenud vene sõjameestele ning 1964. aastal püstitatud mälestusmärk 1918. aastal Joala lahingus hukkunud II Viljandi kommunistliku kütipolgu sõduritele.

1965. aastal paigutati Pimeaias Victoria bastionile 1918. aastal sõjategevuse käigus hukkunute matmispaigale dolomiitkiviplokkidest sein, reljeefse tekstiga "SIIA ON MAETUD / NARVA VABASTAMISE / LAHINGUTES NOVEMBRIS / 1918 LANGENUD VILJANDI / KOMMUNISTLIKU POLGU / JA TEISTE PUNAARMEE / VÄEOSADE VÕITLEJATE / PÕRM".

Viited 

Narva pargid
Vanalinn (Narva)
Iivakivi

Iivakivi (ka: Vanapagana kivi) on Mulgi vallas Sudiste külas asuv rändrahn.

Kivi pikkus on üle 10 meetri ja laius 6,6 meetrit. See on Viljandimaa kõige suurem rändrahn.

Välislingid
 
Olav Renno: "Sudistes asub Eesti kivi number üks" Sakala, 10. november 2005
Sudiste küla eestigiid.ee

Viljandi maakonna rändrahnud
Mulgi vald
Kaitstavad looduse üksikobjektid
Riho Hoolma

Riho Hoolma (enne eestistamist Richard  Holberg; 19. aprill 1894 Ida-Virumaa, Türsamäe neem Vaivara lähedal – 5. oktoober 1945) oli Eesti teatritegelane.

Riho Holberg sündis üheksalapselises perekonnas.

1924. aastal oli Richard Holberg Paide poolkutselise teatri asutaja ja näitejuht, ise ühtlasi kaasa mängides ja dekoratsioone valmistades. Aastatel 1928–1932 oli ta Virumaal Vaivara rahvamaja juures kutseline näitejuht. 1932–1940 töötas Hoolma jälle Paide poolkutselises teatris näitejuhi ja näitlejana, kuigi Paide teater riiklikku tunnustust ei leidnud ja majanduslikku toetust ei saanud.

1941. aastal töötas Hoolma ENSV Järva Riikliku Kultuurimaja juures asuva poolkutselise teatri ansamblis näitleja ja dekoraatorina. Ühtlasi oli ta kultuurimaja juhataja.

4. augustil 1941 vangistati ta segastel asjaoludel Saksa sõjaväelaste poolt, aluseks pealekaebus kommunismimeelsuse asjus. Esialgseks karistuseks määrati eluaegne sunnitöö, mis muudeti asjaolude selgitamise järel kolmekuuliseks vangistuseks.

Novembris 1941 jätkas tööd Hoolma Paide teatris samades ametites. 1944 sai ta uuesti Järva Rahvamaja juhatajaks ja oli Paide poolkutselise teatri juht.

5. oktoobril 1945. aastal suri Riho Hoolma ootamatult südame-veresoonkonna probleemide tõttu.

Eesti teatritegelased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1894
Surnud 1945
Rocca al Mare ringristmik

Rocca al Mare ringristmik (Haabersti ring, Haabersti ristmik ja Haabersti ringristmik) on ringristmik Tallinnas Haabersti linnaosas, kus Paldiski maantee ristub Rannamõisa tee ja Ehitajate teega. 

Rocca al Mare ringristmik oli aastatel 2009–2011 suurima liiklusõnnetuste arvuga ristmik Eestis: 2009. aastal toimus seal 186, 2010. aastal 152 ja 2011. aastal 225 liiklusõnnetust.

Vaata ka
Haabersti hõberemmelgas

Viited 

Tallinna ristmikud
Haabersti linnaosa
Franz Berwald

Franz Adolf Berwald (23. juuli 1796 Stockholm – 3. aprill 1868 Stockholm) oli rootsi helilooja.

Ta õppis viiulit isalt (Christian Friedrich) ja Jean Baptiste Édouard Du Puy juures, esinema hakkas 9-aastasena. 1812–1818 oli ta Stockholmi õukonna-kapellis viiulimängija. Alates 1819 võttis ette reise Saksamaale, alates 1829 elas Saksamaal, 1841 Austrias. Ta õppis Berliinis füsioterapeudiks, asutas ortopeedia instituudi, kus töötas 1835–1844, seejärel pühendus kontsertidele ja loomingule. Tema loomingut iseloomustab julge vormilahendus, meloodiarikkus, kohati naiivne ilutsemine.

1842. aastal sai ta Stockholmi konservatooriumi õppejõuks ning Kuningliku Muusikaakadeemia liikmeks. Ta reisis 1846–1849 Pariisi, Viini, Salzburgi. Ta valiti "Mozarteumi" auliikmeks. Alates 1894 Uppsala ülikooli direktor, 1864–1867 Kuningliku Muusikaakadeemia pedagoog, 1867–1868 Stockholmi konservatooriumi professor. Muu hulgas oli ta 1850 Rootsi Sandö klaasitehase juhataja. Muusikas oli talle ideaaliks Felix Mendelssohn.

Looming
11 ooperit, sh "Gustav Wasa" 1827 Stockholm, "Estrella de Soria" 1868 (lav Salzburg 1841), "Modehandlerskan" 1845 Stockholm, "Eine ländliche Verlobung in Schweden" 1847 Viin, "Colconda Printsess" 1864 Stockholm; 6 sümfooniat 1820–1845 sh nr.1 tõsine, nr.2 kapriisne,nr.3 Singuliere, nr.4 naiivne; sümfooniline poeem "Leipzigi lahing", Viiulikontsert 1820, Kontsert 2 viiulile 1820, Teema variatsioonidega viiulile 1816, Klaverikontsert 1855, Konzert-stück fagotile 1827, 5 klaveritriot, 3 keelpillikvartetti, 3 klaverikvintetti, Septett keelpillidele, Kvartett puhkpillidele klaveriga, 5 kantaati.

Rootsi heliloojad
Romantismiajastu heliloojad
Sündinud 1796
Surnud 1868
Stockholmi Põhjakalmistule maetud
Edmund-Aleksander Laansalu

Edmund Aleksander Laansalu (aastani 1936 Edmund Aleksander Landsmann; 29. november 1913 Vao vald, Virumaa – 6. juuli 1973 Paide) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1932 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1933–1937 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastal 1938 kaitses ta tööga "Uuemad voolud usuõpetuses. Kirjeldus ja hinnang." magistriväitekirja. Ta oli EÜS-i vilistlane. Ordineeriti 26. detsembril 1938 õpetajaks.

Ta oli pärast ordineerimist Randvere-Viimsi koguduse õpetaja kohusetäitja; aastatel 1941–1951 oli ta Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja. Ta arreteeriti 27. jaanuaril 1951, kuna Simuna kiriku tornist leiti relvi. 16. augustil 1956 vabanes ta vangistusest. Aastatel 1956–1973 oli ta Paide Püha Risti koguduse õpetaja.

Viited 

Paide Püha Risti koguduse vaimulikud
Anna koguduse vaimulikud
Simuna Siimona ja Juuda koguduse vaimulikud
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1913
Surnud 1973
Bērzaune vald

Bērzaune vald (läti keeles Bērzaunes pagasts) on vald Lätis Madona piirkonnas. Vald piirneb Arona, Kalsnava, Mārciena ja Vestiena vallaga ning Aizkraukle piirkonna Vietalva vallaga.

Valla pindala on 117 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1563 inimest. Valla halduskeskus on Sauleskalnsi küla. Vallamaja asub aadressil Aronas iela 1, vallavanem on Edgars Lācis.

Aastal 1935 oli Bērzaune valla pindala 69 km² ja seal oli 1262 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Bērzaune ja Boķi külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Bērzaune külanõukoguga likvideeritavad Gaiziņkalnsi ja Boķi külanõukogud. Aastal 1968 liideti sellega Mārciena külanõukogust sovhoosi «Gaiziņš» maad, aastal 1973 aga osa Arona külanõukogust. Aastal 1977 liideti sellega veel osa Arona külanõukogust, osa külanõukogu maadest liideti aga Arona ja Vestiena külanõukogudega. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Madona piirkonda.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Bērzaune kirikus asuv Tiesenhausenite hauaplaat, Skutēni  muinaskalmed ehk Kalmeküngas, Lejasgaiziņi muinaskalmed, Lejasbrencēni muinaskalmed, Brencēni muinaskalmed ehk Kalmeküngas, Arona mäe linnamägi, Bindēni linnamägi, Spridzēni muinaskalmed ehk Rootsi hauad, Kapmuiža muinaskalmed ja Bērzaune vasallilinnus. Kohaliku kaitse all on Goži muinaskalmed ehk Kalmeküngas, Viesūnēni muinaskalmed ehk Kalmemägi, Susurēni muinaskalmed ehk Kalmeküngas, hiiepaik Bolēni Silmaallikas ja Lipši keskaegne kalmistu ning sealsed ristikivid.

Vallas on seitse küla. Valla keskuses Sauleskalnsis (lielciems) oli 2019. aastal 543 elanikku. Liepa küla on staatusega vasarnīcu ciems. Staatusega vidējciems on Bērzaune küla 324 elanikuga aastal 2019. Staatusega skrajciems on  Muižnieki 30 elanikuga aastal 2008. Neli küla on staatusega mazciems – Dzirnaviņas  10 elanikuga aastal 2008, Iedzēni 60 elanikuga aastal 2008, Ozolkrogs, kus aastal 2019 elanikke ei olnud, ja Viļķeni. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Loodus 

Vald asub Vidzeme kõrgustikul, selle aladele jääb ka Läti kõrgeim tipp Gaiziņkalns.

Looduskaitse all on Bolēni Terviseallikas ja kakskümmend viis nimetut põlispuud. Valla põhjaosa jääb osalt Gaiziņkalnsi loodusparki, suurem osa vallast asub Vestiena kaitstaval maastikul.

Jõed 
 Arona
 Bērzaune
 Taleja
 Lācīte
 Podupīte
 Paugurīte
 Pirķene
 Sīļauka
 Raganīte
 Briedaine
 Adažiņa
 Savīte
 Dzērvīte
 Šubraka

Järved 
 Kaņepēnsi järv (60,4 ha)
 Grīvi järv (9 ha)
 Virkstenis (7,1 ha)
 Ezermuiža järv (6,2 ha)
 Zābaks (6 ha)
 Krustiņš (4,9 ha)

Künkad 
 Gaiziņkalns (311,6 m; Läti kõrgeim tipp)
 Sirdskalns (296,8 m)
 Abriena mägi (287,3 m)
 Bolēni mägi (282,5 m)
 Dēklaiņise mägi (275,8 m)

Rahvastik 
2000. aastal oli 88,8% valla elanikest lätlased, 8% venelased ning 3,2% teistest rahvustest. Aastal 2011 elas vallas 1441 lätlast, 95 venelast, 16 valgevenelast, 4 ukrainlast, 16 poolakat ja 4 leedulane.

Viited

Välislingid 

Läti vallad