Emotsionaalne intelligentsus

Emotsionaalne intelligentsus ehk emotsionaalne andekus ehk tundetarkus ehk tundetaip
ehk EI (inglise keeles EQ) hõlmab:
 võimet oma tundmusi mõista, tajuda, juhtida ja väljendada
 empaatiavõimet (teiste hingeelu mõistmine; sotsiaalne kompetentsus)
 enesevalitsemist ja eneseregulatsiooni (sihtide seadmine, visadus seatud eesmärkide saavutamisel ja takistuste ületamisel; Isiklik kompetentsus)

Emotsionaalse intelligentsuse mõiste propageerija Daniel Golemani arvates on EQ olulisemgi kui IQ. Nimelt tema arvates emotsionaalse intelligentsuse tasemest sõltub, kui hästi inimene suudab oma vaimsele intelligentsusele vastavaid võimeid realiseerida. Tema näide selle kohta on, et kui inimene ei sea eesmärke ega püüdle nende poole, ei tarvitse ta hoolimata oma vaimuannetest midagi erilist saavutada. Psühholoogide uurimused on näidanud, et EQ ei ole tegelikult valiidne kontseptsioon.

Kriitika

Golemani teooriat on palju kritiseeritud. Peamiselt on kaheldud selles, kas emotsionaalsel intelligentsusel on midagi pistmist intelligentsusega, mis viitab võimele asjadest kiiresti ja õigesti aru saada. Arvatakse, et tegu on pigem emotsionaalse kompetentsusega või viitega eesmärgipärasele käitumisele, mis teadlikult püüab inimeste emotsioone mõista ja nendega midagi ette võtta . Samuti heidetakse EI mõiste kasutajatele ette, et puudub emotsionaalse intelligentsuse korrektne diagnoosimise vahend. Teadlased ütlevad, et emotsionaalne intelligentsus on teaduses tarbetu mõiste, kuna EIga seotud omadused on kirjeldatud ühelt poolt isiksuse omadustena (mõõdetavad näiteks isiksuse viiefaktorises mudelis), samas võime ära tunda teise kavatsusi ja emotsioone on seotud üldise võimekusega (ehk IQ). 

Enamik EI-d mõõtvaid küsimustikke põhineb inimese enda arvamusel, kuidas ta teiste ja enda emotsioonide juhtimisega hakkama saab. See ei kajasta uuringute järgi tegelikku ehk objektiivset sooritust. Muuhulgas ka Eestis on uuritud (Jüri Allik jt) EI mõiste asjakohasust. Selgus, et reaalne võime teiste emotsioone ära tunda ei kattunud kuidagi inimese enda hinnanguga oma võimele. Võib öelda, et inimese enda arvamust oma kompetentside kohta ei saa tegeliku võime uurimiseks kasutada.

EI testi (kus on valed ja õiged vastused) autorid on Salovey, Mayer ja Caruso. "Õiged" vastused on selles testis määratud konsensuslikult. See tähendab, et "õigeks" on määratud vastused, mida testitavad kõige rohkem märkisid. See ei kajasta oma olemuselt võimekust, vaid masside arvamuse ühtsust. Test suudab seega eristada inimesi, kes ei suuda tajuda sotsiaalseid norme. Test ei erista edukaid juhte vähem edukatest ning test ei suuda kindlaks teha, kas inimene ka reaalselt käitub olukordades nii, nagu ta teab, et peaks käituma. Teadmine õigest käitumisest ja reaalne käitumine tihti ei lange kokku, näitavad mitmed uuringud.

EI mõiste ei tohiks paljude teadlaste arvates olla teaduslik termin, samas paljud juhtide koolitajad kasutavad seda mõistet rohkelt, viidates peaasjalikult asjaolule, et inimeste emotsioonid on tulemuse poole pürgimisel olulise tähtsusega ning suhetele ja emotsionaalsele enesetundele peaks edukas juht tähelepanu pöörama. EI mõiste aktiivsed kasutajad kannavad endas sõnumit, et inimestega suhtlemise stiil on oluline ning sõnu tuleks enne kasutamist hoolikalt valida. EI mõiste kasutajad, kes teevad teadust, rõhutavad oskuste ja suhete loomise praktiseerimist käitumuslikult: EI edukas praktiseerija võtab suhete ja emotsionaalse kliima loomiseks teadlikult aega. Räägitakse empaatia praktiseerimisest, mis tähendab, et empaatilises tegevuses sisaldub teadlik soov mõista emotsioone ja teise inimese taju ja emotsioone reguleerida. EI kriitikud ütlevad, et kui EI on tõepoolest ainult midagi sellist, mida edukas inimeste juht käitumuslikult teeb, siis intelligentsuse mõiste kui viide võimekusele on sisuliselt eksitav ja koguni vale.

Vaata ka
 Empaatia
 Mandeltuuma kaaperdamine

Viited ja märkused

Kirjandus
 R. Bar-On & J.D.A. Parker (eds.): Handbook of emotional intelligence. Jossey-Bass: San Francisco, 2000 
 Bradberry, Travis and Greaves, Jean. (2009). Emotional Intelligence 2.0. San Francisco: Publishers Group West. ISBN 9780974320625
 Schulze and R.D. Roberts (Eds.), International Handbook of Emotional Intelligence. 2005 Cambridge, MA: Hogrefe & Huber.

Psühholoogia
Emotsioon