joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Chan

Chan (hiina keeles 禪 chán) on hiina budismi mahajaana koolkond, millest Jaapanis kujunes zen-budism.

Chan’i võib pidada budismi kõige hiinalikumaks vormiks. Kuigi chan’i traditsioon jätkab India päritoluga õpetusliini edasi kandmist, kujunes chan eraldiseisva koolkonnana välja alles Hiinas.

Chan’i koolkonna nimi tuleneb sanskritikeelse sõna dhyāna ('meeleharjutused, süvenemine, mõtlus') hiinakeelsest hääldusest ning kirjeldab hästi koolkonna rõhuasetust otsesele mõtluspraktikale.

Chan-koolkonna ajalugu Hiinas 
Chan’i koolkonna ajalookäsitluse järgi algab nende õpetusliin Šākjamuni Buddhast, kes annab oma õpetuse edasi Mahākāśyapa’le, keda peetakse chan’i traditsiooni esimeseks India esiõpetajaks. Õpetuse ülekannet Šākjamuni Buddhalt Mahākāśyapa’le kirjeldatakse kogumiku "Väravata piiripääs" (hiina keeles 無門關 Wúménguān; jaapani keeles 無門関 Mumonkan) 6. kaasuses: "Endisel ajal oli Bhagavat [Buddha], munkadega Gŗdhrakūţa mäel. Ta noppis maast ühe lille ja näitas seda teistele. Kõik vaikisid, ainult auväärne Kāśyapa naeratas. Bhagavat ütles: "Minul on tõeline õpetuse silmatera, imeline nirvaana-meel, tõelise vormi mitte-vorm, salajane dharma-värav. See ei toetu kirjatähele, vaid antakse eriliselt edasi väljaspool koole. Usaldan selle Mahākāśyapa’le.""

28. India esiõpetaja Bodhidharma (suri 532) tõi chan’i õpetuse Hiinasse ning temaga algab chan’i Hiina esiõpetajate liin. Pärast viiendat Hiina esiõpetajat Hongren’i (eluaastad 601–674) jagunes chan paljudeks harudeks.

Hongren lubanud oma järeltulijaks kuulutada selle, kes kirjutab õpetuse tõelisest mõistmisest tunnistust andva luuletuse. Hongren’i auväärseim õpilane Shenxiu (eluaastad 606/607–706) kirjutanud seinale õpetussalmi:

Ihu on ju virgumise puu

meel on nagu selge peegli alus

pühi teda ikka hoolsasti

ära talle tolmu ligi lase

Mõni päev hiljem ilmus seinale teine, Huinengi (eluaastad 638–713) loodud luuletus:

Virgumisel algselt puud ei ole

selgel peeglil ei ole alust

algselt pole mitte ühtki asja –

mis see seda tolmu ligi tõmbab?

Sellest salmist tundnud Hongren ära tõelise taipamise ning kuulutanud Huinengi chan’i koolkonna kuuendaks esiõpetajaks.

Huinengi järgijatest kujunes välja lõuna koolkond, Shenxiu järgijatest põhja koolkond. Lõuna koolkond pani suuremat rõhku "äkilisele taipamisele" ning kritiseeris "astmelist teed" pooldavat põhja koolkonda. Kuuenda esiõpetaja Huinengi õpilaste õpilased Mazu Daoyi ja Shitou Xiqian panid aluse chan’i viiele õpetusliinile, millest kaks, linji (jaapani rinzai)  ja caodong (jaapani sōtō), on säilinud tänapäevani.

Vaata ka 
 Hiina budism
 Tiantai
 Huayan
 Zen-budism

Viited

Kirjandus
 Sheng-yen 2007. Härja jälgi mööda. Tänapäev.
 Feldberg, Elli. 2013. Meel ongi Buddha: Mazu jutlused ja ütlused. Tallinn: TLÜ Kirjastus

 
Budism Hiinas
Belgia Grand Prix

Belgia Grand Prix on Vormel-1 MM-sarja üks etappidest, mis toimub Belgias.

Belgia Grand Prix võitjad läbi ajaloo 
1950  Juan Manuel Fangio  Alfa Romeo 2:47:26
1951  Nino Farina  Alfa Romeo 2:45:66.2 
1952  Alberto Ascari  Ferrari 3:03:46.3 
1953  Alberto Ascari  Ferrari 2:48:30.3 
1954  Juan Manuel Fangio  Maserati 2:44:42.4 
1955  Juan Manuel Fangio  Mercedes 2:39:29.0 
1956  Peter Collins  Ferrari 2:40:00.3 
1958  Tony Brooks  Vanwall 1:37:06.3 
1960  Jack Brabham  Cooper 2:21:37.3 
1961  Phil Hill  Ferrari 2:03:03.8 
1962  Jim Clark  Lotus 2:07:32.3 
1963  Jim Clark  Lotus 2:27:47.6 
1964  Jim Clark  Lotus 2:06:40.5 
1965  Jim Clark  Lotus 2:23:34.8 
1966  John Surtees  Ferrari 2:09:11.3 
1967  Dan Gurney  Eagle 1:40:49.4 
1968  Bruce McLaren  McLaren 1:40:02.1 
1970  Pedro Rodriguez  BRM 1:38:09.9 
1972  Emerson Fittipaldi  Lotus 1:44:06.7 
1973  Jackie Stewart  Tyrrell 1:42:13.43 
1974  Emerson Fittipaldi  McLaren 1:44:20.57 
1975  Niki Lauda  Ferrari 1:43:53.98 
1976  Niki Lauda  Ferrari 1:42:53.23 
1977  Gunnar Nilsson  Lotus 1:55:05.71 
1978  Mario Andretti  Lotus 1:39:52.02 
1979  Jody Scheckter  Ferrari 1:39:59.53 
1980  Didier Pironi  Ligier 1:38:46.51 
1981  Carlos Reutemann  Williams 1:16:31.61 
1982  John Watson  McLaren 1:35:41.995 
1983  Alain Prost  Renault 1:27:11.502 
1984  Michele Alboreto  Ferrari 1:36:32.048 
1985  Ayrton Senna  Lotus 1:34:19.893 
1986  Nigel Mansell  Williams 1:27:57.925 
1987  Alain Prost  McLaren 1:27:03.217 
1988  Ayrton Senna  McLaren 1:28:00.549 
1989  Ayrton Senna  McLaren 1:40:54.196 
1990  Ayrton Senna  McLaren 1:26:31.997 
1991  Ayrton Senna  McLaren 1:27:17.669 
1992  Michael Schumacher  Benetton 1:36:10.721 
1993  Damon Hill  Williams 1:24:32.124 
1994  Michael Schumacher (Damon Hill) Benetton 1:28:33.508 
1995  Michael Schumacher  Benetton 1:36:47.875 
1996  Michael Schumacher  Ferrari 1:28:15.125 
1997  Michael Schumacher  Ferrari 1:33:46.717 
1998  Damon Hill  Jordan 1:43:47.407 
1999  David Coulthard  McLaren 1:25:43.057 
2000  Mika Hakkinen  McLaren 1:28:14.494 
2001  Michael Schumacher  Ferrari 1:08:05.002 
2002  Michael Schumacher  Ferrari 1:21:20.634 
2004  Kimi Räikkönen  McLaren 1:32:35.274 
2005  Kimi Räikkönen  McLaren 1:30:01.295
 2006 ei toimunud
 2007 Kimi Räikkönen, Ferrari
 2008 Felipe Massa, Ferrari
 2009 Kimi Räikkönen, Ferrari

Vormel 1 etapid
Simo Runnel

Simo Runnel (sündinud 1. mail 1977 Tartus) on eesti literaat ja ajaloolane.

Ta õppis aastatel 1995–2005 Tartu Ülikoolis ajalugu, lõpetades selle teadusmagistrina. On avaldanud luulekogud "Maailmakord" (2002), "Uneriik" (2003) ja "Pomisen palveid siin pilvede all" (2010); proosaraamatud "Ajalugu unenägudes" (2007) ja "Viimsed päevad" (2009) ning muid kirjutisi. Koostanud Paul Kerese, Ilmar Talve, Peeter Oleski, Jaan Tõnissoni, Ado Grenzsteini ja Hendrik Sepa artiklikogusid. Tõlkinud Thomas Carlyle'i, Ado Grenzsteini ja Pitirim Sorokini raamatuid.

Tema isa on Hando Runnel ja ema Katre Ligi.

Välislingid 
Kodulehekülg
Blogi

Eesti luuletajad
Eesti ajaloolased
Eesti literaadid
Eesti maletajad
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1977
Hans Aaraas

Hans Tandberg Aaraas (12. juuli 1919 Skien – 20. oktoober 1998) oli norra kirjandusteadlane. 

Ta kaitses magistrikraadi 1947. aastal ning filosoofiadoktori kraadi 1960. aastal väitekirjaga Georges Bernanos' teemal. 1949–1953 oli ta norra keele lektor Sorbonne'is ning 1956–1961 lektor Oslo ülikoolis. Aastal 1961 valiti ta esimeseks Bergeni Ülikooli Euroopa kirjandusloo professoriks eriülesandega pidada loenguid prantsuse kirjandusest. Sellel kohal töötas ta kuni 1986. aastani.

1998. aastal pälvis ta Norra Akadeemia Thorleif Dahli mälestusauhinna.

Ta suri 79-aastasena.

Välislingid
Nekroloog, foto (pdf, uusnorra keeles)

Norra inimesed
Sündinud 1919
Surnud 1998
Linte

Linte on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.

Linte on elanike arvult Räpina valla suurim küla.

Ajalugu
Küla on esmakordselt mainitud 1582. aastal Poola Liivimaa Maarevisjonis. 

1912. aastal asutati Räpina-Linte ühispiimatalitus, mille eestvõttel ehitati Lintesse 1923. aastal meiereihoone.

Nõukogude perioodil asus Linte külas Ranna kolhoosi keskus.

Taristu
Külas asub Linte Raamatukogu-Külakeskus. 2006. aastal asutasid kohalikud elanikud külaelu edendamiseks MTÜ Lisje. Suuremateks tööandjateks on freesprussmaju tootev OÜ Varola ja mööblitootja Bellus Furniture OÜ Linte mööblitsehh.

Loodus
Külas asub Linte Maarjamägi ja Maarjamäe ohvripärn.

Tuntud isikuid
Linte külast on pärit koorijuht Paul Krigul ja poliitik Margus Leivo.

Viited

Välislingid
Räpina vald. Linte Raamatukogu-Külakeskus

Räpina vald
Põlva maakonna külad
Võõpsu

Võõpsu (ka Võõpso) on alevik Põlva maakonnas Räpina vallas.

Alevikus on raamatukogu ja postkontor. Alevikus tegutseb EAÕK Võõpsu Püha Nikolai kogudus.

Ajalugu
Võõpsut on esimest korda mainitud 1428.

Võõpsu asulaks kujunemisel on määrav olnud Räpina mõisa eestvõttel 19. sajandi keskel Võõpsu kohale ehitatud kõrts, mis ühtlasi oli Tartu ja Pihkva vahel sõitvate laevade peatuskoht. Hiljem rajati Võõpsule potitehas ja nahaparkimise töökoda.

Oli Tsaari-Vene aja lõpus suur asula, kus aastal 1913 elas 750 inimest ja seal oli 104 maja. 1921–1938 oli Võõpsu alev. 12. mail 1939 oli Võõpsus suur tulekahju, kus pool asulast hävis. Toona elas Võõpsus 500 inimest.

Võõpsu aleviku suurus on praegu on 1,17 km² ja seal elas Räpina valla registri andmetel 193 inimest (01.01.2017 seisuga). Aastaringselt on kasutuses umbes 100 majapidamist.

Vaata ka
Võõpsu Püha Nikolai kirik
Võhandu Maraton

Viited

Kirjandus
Võõpsu iseseisvuse võitlused. Vaba Maa, 2. jaanuar 1936, nr 1, lk 6.
Võõpsu alev ja küla. Vaba Maa, 11. juuni 1936, nr 130, lk 7.

Eesti alevikud
Räpina vald
Chiang Rai provints

Chiang Rai provints on 1. järgu haldusüksus Tais, riigi põhjapoolseim provints, piirneb Birma ja Laosega. Mekongi jõgi moodustab piiri Laosega.

Provintsi põhjaosa jääb uimastikaubanduse nn kuldsesse kolmnurka.

Aasta keskmine temperatuur on 25°C, aastane sademete hulk on 2287 mm.

Provints jaguneb 16 maakonnaks (amphoe) ja 2 allmaakonnaks (king amphoe). Need jagunevad omakorda 124 vallaks.

Viited

Välislingid
 Chian-Rai Tourism Thailand lehel

Tai provintsid
Meelis Friedenthal

Meelis Friedenthal (sündinud 24. oktoobril 1973) on eesti kirjanik ja teoloog. Tema romaan "Kuldne aeg" võitis 2004. aasta romaanivõistlusel III koha.

Aastatel 2002–2008 töötas Meelis Friedenthal Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppejõuna (lektori ja erakorralise teadurina). Alates 2008. aastast on ta Tartu Ülikooli Raamatukogu erakorraline vanemteadur.

Aastal 2008 kaitses ta ühtlasi Tartu Ülikooli usuteaduskonnas doktorikraadi (dr. theol). Tema väitekiri kandis pealkirja "Tallinna Linnaarhiivi Tractatus moralis de oculo" ja see käsitles 13. sajandi teoloogi Petrus Limoges'ist käsikirja "Tractatus moralis de oculo". Töö juhendajaks oli Urmas Petti.

Meelis Friedenthal on võrguajakirja Algernon toimetuse liige.

Teosed

Romaanid 
 "Kuldne aeg" (Tuum 2005) ISBN 9985802799
 "Mesilased" (Varrak 2012) ISBN 9789985324660, tõlked hollandi, itaalia, tšehhi, läti, norra, ungari, inglise, bulgaaria, taani, albaania keeltesse.
 "Inglite keel" (Varrak 2016) ISBN 9789985337004

Jutukogumikud 

 "Kõik äratatakse ellu" (Kirikiri 2021) ISBN 9789916400210

Jutud 
 "Läänerindel muutusteta" (1999)
 "Vabanemine protagonismi valust" (2000)
 "Üht teistsugust algust" (2001)
 "Hullumeelsus on unustus" (2002)
 "Nerissa" (2004)
 "Eesti keel" (2009)
 "Deemonid ja trilobiidid" (2009)
 "Kass" (2012)
 "Võõras jumal" (2015)
 "Kasuksepp" (2017)

Näidend 
 "Vaim masinas. G. F. Parrot" (Looming 8/2017)

Tunnustus
2004 – romaanivõistluse III auhind romaani "Kuldne aeg" eest
2005 – Stalker (lühiromaan "Nerissa")
2009 – Friedrich Puksoo auhind (väljaande "Tallinna Linnaarhiivi Tractatus moralis de oculo" eest)
2012 – aasta kirjanik ("Mesilased")
2013 – Euroopa Liidu kirjandusauhind ("Mesilased")
2018 – Stalker (lühijutt "Kasuksepp")
2019 – Stalker (lühijutt "Vinguv jalaluu"

Viited

Kirjandus 
 Meelis Friedenthal / Sven Vabar, "Ajalugu tekitab ängi, segadust. Arusaamatust. Hirmu" (intervjuu) – Looming 2007, nr. 1, lk. 77–85

Välislingid 

Meelis Friedenthal Ulmekirjanduse BAASis

Romaan "Kuldne aeg"
Tallinna Linnaarhiivi Tractatus moralis de oculo
Artikleid Meelis Friedenthalist

Eesti kirjanikud
Eesti teoloogid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1973
Võõpsu küla

Võõpsu (ka Võõpso, Võõbsu, Lõbovka, Võha, Võhandu) on küla Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Setomaa vallas Võru maakonnas.

Küla kuulub Poloda nulka.

Külas asuvad Võõpsu tsässon ja Võõpsu kalmistu.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mikitamäe valda ja Põlva maakonda.

Viited

Välislingid
Võõpsu küla Mikitamäe valla kodulehel
Setumaa koduleht

Setumaa külad
Setomaa vald
Võru maakonna külad
Kukevere

Kukevere on küla Järva maakonnas Järva vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ambla valda.

Küla varasem nimi oli Kuckofer.

Elanike arv 2013. aasta 1. jaanuari seisuga on 55 inimest. Pindala 13 km2.

Asukoht
Küla asub Järva valla põhjaosas, piirnedes Järva valla Märjandi, Peedu ja Sääsküla küla ning Käravete alevikuga ning Tapa valla Kõrveküla, Raudla ja Rägavere külaga. Küla läbib Jägala–Käravete ehk Piibe maantee.

Ajalooline taust
Esmamainimine 1564. Kukevere koosneb kahest ajalooliselt külast: Kukevere ja Säänla külast. 1725. aastal elas külas 70 inimest. 1977. aastal liideti Kukevere külaga osa Käravete asula territooriumist. Enne kolhoose olnud Kukevere külas 13 talu, nendest 8 omanikud olid Kirnmannid. Niisamuti oli suurem osa Kukevere elanikest Kirnmannid. Kukeveres tegutses Gustav Kirnmanni juhtimisel segakoor, mis käis ka laulupidudel. Kukeveres tegutses ka naisselts, mida juhatas Aliide Kirnmann.

Halduskuuluvuse muutumine:1866 Kukevere vald,
1892 Ambla vald,
1945 Jäneda külanõukogu,
1963 Lehtse külanõukogu,
1977 Ambla külanõukogu, 
1991 Ambla vald,
2017 Järva vald.

Vaatamisväärsused 
Kukevere külas Innu talu lähedal kuusesegametsas asub roosakashall heinasaokujuline graniitrahn: pikkus 6,3 m, laius 5,8 m (kitsamal otsal 4,6), kõrgus 2,7 m, ümbermõõt 21 m. Kivim on jämedateraline ja kvartsirikas. Põhjakülje kallakul on näha laste liulaskmise rada. Rahnu tipus asub looduslikuna näiv lohk läbimõõduga 40–50 cm ja sügavusega 10 cm. Lohus leidub sütt ja tuhka ja sealt väljub väike veevoolurenn. Nii lohu kui ka kogu kivi pind on konarlik ja kaetud samblaga. Ümbruses esineb ka väiksemaid rahne. Läheduses asuvad Jänijõe alguse allikad. Rahnu nimi “Kohtumiskivi” tulevat sellest, et vanasti käinud külanoored rahnu juures kokku saamas.

Omaette kaunis vaade avaneb Piibe maanteelt külani viival alleel. Teed külla juhatab põline mänd. Kukevere mõisa kuivati on kaunis näide Järvamaa põhjaosale tüüpilisest maakivi ja Kuru lubidolomiidi kooskasutamisest. Seal töötas kõrtsmikuna kuulus “prohvet Maltsvet” Juhan Leinberg.

Küla piirkonnas Jaani ja Karja talu maadel on arheoloogiamälestistena kaitse all kaks kivikalmet.

Viited

Välislingid 
Hundid laastasid lambakarja Järva Teataja, 30. november 2006

Järva valla külad
Ahula

Ahula on küla Järva maakonnas Järva vallas 30 km kaugusel Paidest ning 5 km kaugusel teeninduskeskusest Järva-Madisest. Ahula naaberkülad on Seidla ja Aravete.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.

Ahula oli elanike arvult Albu vallas teine küla. Ahula külas elas 2002. aasta 12. novembri seisuga 371 inimest. Valdav osa Ahula elanikest on eestlased. Ahula küla elanikkond on noor, enamikus tööealised ja noored: kuni 18-aastasi 106, kuni 54-aastasi 199 ja pensioniealisi 67. Ahula külas on Albu valla küladest kõige tihedam asustus.

Ahulat läbib Rakvere–Pärnu maantee (riigimaantee nr 5). Lähim raudteejaam on Tapal – 21 kilomeetri kaugusel. Ahula küla asub Pandivere veekaitsealal. Tallinna joogivesi saab alguse Ahula allikatest.

Ahulas asuvad Ahula Lasteaed-algkool, noortekeskus, rahvamaja, internetipunkt, raamatukogu, postkontor, kauplus ning toimub perearsti vastuvõtt. Külas on tehisjärv Ahula karjäär.

Ajalugu 
Ahula küla mainitakse esmakordselt 1520. aastal nimega Aewel. Ahula keskusena tegutses 13. sajandil kohalik mõis, kus 20. sajandil toimusid talurahvarahutused, millest osavõtjad said peksa Kukenoosi rehe all Albu mõisas (Prohvet Maltsvet).

1948. aastal sai Ahulast Kaardiväelase kolhoosi keskus. Kolhoosi juhatas Aleksander Kozlov. 1993. aastal kolhoos lagunes.

1992. aastal asutati kohalik algkool. 1993. aastal alustas tööd enne Ahula rahvamajas mänguringina töötanud mängutuba. 2004. aastal ühendati algkool ja mängutuba ühtseks asutuseks – loodi Ahula Lasteaed-algkool. 2006. aastal ehitati lasteaed-algkooli keldriruumidesse avatud noortekeskus ja 2008. aastal rajati juurdeehitis, kus avati sõimerühm.

Folkloor Ahulast 
Ahula külas oleval Veitla mäel olnud endine vana linn. Liivavõtmise ajal tulnud sageli välja mitmetaoseid esemeid. Jutustaja näinud noorpõlves ühte raudkatelt, mis kruusaveo ajal päevavalgele tulnud, aga ei mäleta enam, kuhu see jäänud.

Vaata ka
Ahula Raamatukogu

Viited

Välislingid 
Ahula küla arengukava aastateks 2003–2005

Järva valla külad
Albu

Albu on küla Järva maakonnas Järva vallas Ambla jõe ääres.

Kaugus suurematest linnadest: Tallinnast 70 km, Paidest 28 km, Tapalt 30 km, Rakverest 62 km.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.

Külas asub Albu mõisa süda. Mõisa peahoone, ait, sild ja park on võetud muinsuskaitse alla.

Mõisa peahoones tegutseb tänapäeval Albu Põhikool. Külas tegutsevad ka Albu rahvamaja ja Albu Raamatukogu.

Ajalugu 
Esmakordselt on Albut mainitud 1282. aastal (Alp). Liivi sõjani asus Albus ordumõis.

Okupatsiooniajal oli küla A. H. Tammsaare kolhoosi keskasulaks.

Vaatamisväärsused 
Albu mõis on vanim ordumõis Järvamaal ja üks vanematest Eestis. Mõisaansambel ei ole säilinud hoonete poolest eriti rikkalik (ait, kaarsild, magasiait, viinaköök, park). Mõisa peahoone kuulub arhitektuurimälestisena riikliku kaitse alla.

Albu oli nii rahvaarvult kui ka põllumaa suuruselt Järvamaa suuremaid mõisaid. Albu mõis kuulus koos küladega põliste Liivi ordu valduste hulka. Mõisahoone restaureerimise käigus selgus, et hoone on selles kohas paiknenud juba vähemalt 14. sajandil. Keldrikorruselt leitu viitas sellele, et mõis on kahel korral põlenud. Ehituse käigus avastati ka 16. sajandist pärinev reljeefse lillornamendiga kahhelahi. Hästi on säilinud barokilik monumentaalmaaling vestibüülis.

Vanimad kirjalikud andmed mõisa hoonestuse kohta pärinevad 1742. aastast. Praegune, arvult kolmas mõisahoone, on kõrge soklikorrusega ühekorruseline ja kahe tahapoole ulatuva tiibehitusega ning liigendatud kelpkatusega barokilik hoone. Esifassaadi kesktelge rõhutab kolmnurkse viiluga risaliiditaoline pealeehitus. Arvatavasti on mõisahoone praegusel kujul olnud olemas juba 18. sajandi algul või isegi 17. sajandi lõpul.

Aastatel 1717–1740 töötas Albus nn vaeslastekool, kus anti haridust ning rüütlikasvatust orbunud ja vaesunud aadlilastele. Koolis õppis ka aadliseisusse mittekuulunud eesti ja vene lapsi. Kool on ajalooürikutes esinenud ka "rüütliakadeemia" nime all. Õpiti vanu keeli, prantsuse ja saksa keelt, vehklemist, tantsimist, ajalugu, arhitektuuri, geograafiat ja sõjaasjandust.

1921. aastast tegutseb mõisas kool.

Pilte

Vaata ka
Albu mõisa kalmistu

Viited 

Järva valla külad
Vetepere

Vetepere on küla Järva maakonnas Järva vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.

Küla esmamainimine pärineb aastast 1507. Vetepere oli vabaküla. 1694 liideti küla Albu mõisa külge.

Külas asub A. H. Tammsaare Muuseum Vargamäel. Sealt on pärit kirjanik A. H. Tammsaare.

Külas asub arheoloogiamälestisena arvele võetud Kaalepi pelgupaik (Kaalepi linnamägi).

Külast voolavad läbi Ambla jõgi ja Jägala jõgi.

Küla lääneosas on Kodru raba, kagunurgas Lõhmu raba, lääneosas Kautla soo ja Laeksaare raba ning põhjaosas Kakerdaja raba, Hallikivi raba ja Tõrvassaare raba.

Vaata ka
Napu

Viited

Välislingid
 Vetepere küla 360° aeropanoraam / aerofoto

Järva valla külad
Lavassaare

Lavassaare on alev Pärnu maakonnas Pärnu linnas.

Ajalugu 
Lavassaare alev sai valla staatuse 19. detsembril 1991. Oktoobris 2013 ühines Lavassaare alevvald Audru vallaga.

Alates Eesti omavalitsuste haldusreformist 2017. aastal kuulub alev Pärnu linna koosseisu.

Alates 1992. aastast on suveperioodidel külastajatele avatud Lavassaares asuv Eesti Muuseumraudtee.

Vaatamisväärsused 
Lavassaare järv
 Poe esine kell 17
 Bussijaam

Vaata ka 
Lavassaare soostik
Lavassaare turbamaardla
Lavassaare valla lipp
Lavassaare valla vapp

Viited

Välislingid
 Lavassaare vald
 Eesti muuseumraudtee
 Lavassaare kohta ajalehes Videvik (vaadatud 27.07.2012)
 Infot Lavassaare kohta (vaadatud 27.07.2012)

Pärnu linn
Eesti alevid
Ellen Kaarma

Ellen Kaarma (kuni 11. juunini 1935 Ellen Kaarmann; 1950. aastast Ellen Kilgas; 2. jaanuar 1928 Tartu – 4. juuli 1973 Tartu) oli eesti näitleja.

Kaarma lõpetas 1944. aastal Tallinna 8. Keskkooli 9. klassi. 1945–1946 õppis ta Tallinna Draamateatri draamastuudios, 1946–1949 Eesti NSV Riiklikus Teatriinstituudis, mille ka lõpetas. Tema tuntuimad kursusekaaslased olid Jüri Järvet ja Gunnar Kilgas.

Pärast lõpetamist suunati kursus Võrru Lõuna-Eesti Teatrisse, mis oli rahalistes raskustes ning kus näitlejatel olid ebainimlikult halvad elamis- ja loometingimused. Lõuna-Eesti teater suleti mõne aasta pärast, Ellen Kaarmast ja Gunnar Kilgasest said Vanemuise näitlejad. Ellen Kaarma mängis kandvaid osi (üle 50 rolli) ja oli Vanemuise publiku lemmik.

Keeruline isiklik elu, ideoloogiline surve ja konfliktid vastuolulise teatrijuhi Kaarel Irdiga viisid emotsionaalse näitlejanna kriisini, mille tagajärjel ta 1967. aastal teatrist vallandati. Kuigi Tallinna Draamateatri tolleaegne peanäitejuht Ilmar Tammur oli kutsunud Ellen Kaarmat juba 1950. aastate lõpus Tallinna, oli selleks vaja Vanemuise luba, mida aga ei antud. Hiljem ei jätkunud tal enam jõudu ja tahet Tallinna minna. Ellen Kaarma suri 45-aastaselt Tartus.

Töö  
1949–1951 Lõuna-Eesti teater
1951–1967 Teater Vanemuine

Osatäitmised teatrites
Viola (William Shakespeare "Mida soovite", 1949)
Zoja (Margarita Aliger "Muinasjutt tõest", 1951)
Anda (Janis Rainis "Puhu tuul", 1952)
Pauline (Honoré de Balzac "Võõrasema", 1952)
Tanja (Aleksei Arbuzov "Tanja", 1953)
Kiira (Leonid Leonov "Tavaline inimene", 1955)
Liida (Aleksander Korneitšuk "Tiivad", 1956)
Olli (Liidia Kompus "Eksamid", 1957)
Mari-Elts (Egon Rannet "Südamevalu", 1957)
Svea Lokke (Ardi Liives "Robert Suur", 1957)
Annela (Ardi Liives "Uusaasta öö", 1958)
Annunziata (Jevgeni Švarts "Vari", 1959)
Niina (Anton Tšehhov "Kajakas", 1959)
Liisa (Lev Tolstoi "Elav laip", 1960)
Valja (Aleksei Arbuzov "Irkutski lugu", 1960)
Virginia (Bertolt Brecht "Galilei elu", 1961)
Maša (Aleksandr Štein "Ookean", 1961)
Sofja (Aleksandr Gribojedov "Häda mõistuse pärast", 1963)
Asta (Male Schwarz "Hüpe üle oma varju", 1963)
Regine (Henrik Ibsen "Kummitused", 1965)
Asja (Aleksandr Štein "Leskmees", 1966)

Osatäitmised filmides
 "Pöördel" (1957) Salme
 "Metskapten" (1971)

Isiklikku
Ellen Kaarma oli 1950–1952 abielus Gunnar Kilgasega. Hiljem elas ta koos Lembit Mägediga, kellega tal oli ühine poeg Tõnu Kilgas. 2012. aasta sügisel ilmus kirjastuselt Tänapäev raamat "Jutustamata lugu. Ellen Kaarma", mille kirjutas Ellen Kaarma muusikust pojatütar Hedvig Hanson. Tema poolvend Jaak Kaarma (sündinud aastal 1943) oli Indrek Toome valitsuses (aastatel 1988–1990) kultuuriminister.

Viited

Välislingid
 Nii alandav-kurb on kauni naise saatus
 Lugu Eesti Vivien Leigh'st

Eesti näitlejad
Eestistatud nimega inimesed
Viljandi Metsakalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 1973
Hino järv

Hino järv (ka Pugalo järv, Suur-Pugalo järv, Valgejärv või Henno järv) on järv Võrumaal Rõuge vallas, Missost 1,5 km lõunas Hino külas.

Järve pindala on 198,8 ha, olles Haanja kõrgustiku suurim ja saarterikkaim järv. Tema suurim sügavus on 10,4 m, keskmine 3,1 m. Asub 180 m kõrgusel merepinnast. Hino järve saared on Mar'asaar, Valgõsaar, Pikksaar, Pidu/ Reedosaar, Kõossaar ja Tsõõriksaar.

Järv kuulub Hino maastikukaitseala piiridesse. Praeguse Hino maastikukaitseala kaitse-eeskirja järgi jaguneb kaitseala kaheks sihtkaitsevööndiks ning üheks piiranguvööndiks. Hino sihtkaitsevööndisse kuuluvad Hino järve saared. Neil hoitakse kaitsealuste linnuliikide elupaiku. Et linnud saaksid rahus pesitseda, on siin kehtestatud inimeste liikumiskeeld 1. maist kuni 15. juulini.

Järv on pindalalt olnud suurem, sisaldades ka Hino Mustjärve. 19. sajandi keskel kaevati järve idakalda juurest kraav Pedetsi jõkke, mistõttu veetase langes.

Järve läbivool on nõrk ja põhi mudane.

Järve kallastel elab palju linde.

Rõuge valla järved
Karula rahvuspark

Karula rahvuspark on rahvuspark Lõuna-Eestis.  

Rahvuspark asutati 1979. aastal maastikukaitsealana ja 1993 muudeti rahvuspargiks. 

Rahvuspargi pindala on 12 364 ha. Sellest osa on Võru maakonnas (Antsla ja Rõuge vallas) ja osa Valga maakonnas (Valga vallas). Rahvuspark hõlmab ligi kolmandiku Karula kõrgustikust. 

Rahvuspargi külastuskeskus asub Ähijärve ääres. Rahvuspargi ja Karula kihelkonna elanike ühendamiseks tegutseb 2001. aastast Karula Hoiu Ühing.

Karula rahvuspargi olulised kaitseväärtused on pärandkultuurmaastikud, mis kohati (nt Lüllemäe läheduses) kujunesid mitme tuhande aasta jooksul. Kaika kandis, Rebasemõisas, Mähklis jt on umbes viimase kahe sajandi jooksul välja kujunenud Kagu-Eestile iseloomulik maastikutüüp – hajuküla põllusiilude, metsatukkade, soolaikude, heinamaade ja taludega. 

Selle ala põliselanikud kõnelevad kohalikus murdekeeles.

Loodus

Karula rahvuspargi maastik on vaheldusrikas. Selle moodustavad külg külje kõrval või hajusalt paiknevad metsade ja niitudega kaetud kuplid ning sood ja soostunud metsad, järved ja ojad. Karula sood on väikesed. Mets katab üle 70% rahvuspargi territooriumist.

Rahvuspargis asub Karula kõrgustiku kõrgeim tipp – Rebasejärve Tornimägi (137 m üle merepinna).

Karula rahvuspargis paikneb 40 järve, enamik neist on õõtsikulise kaldaga.
Rahvuspargi suurim ja üks maalilisemaid järvi on Ähijärv. Rahvuspargis asuvad veel Ahnõjärv, Alakonnu järv, Kaadsijärv, Kallõtõ järv, Kaugjärv, Kogrõjärv, Konnumäe järv, Kuikli järv, Köstrijärv, Küüdre järv, Küünimetsa järv, Lajasaarõ järv, Linnajärv, Madsa lump, Mikilä järv, Mustjärv, Mähkli järv, Papijärv, Pautsjärv, Perajärv, Pormeistri järv, Rebäsejärv, Savijärv, Sibula järv, Suur-Apja järv ehk Koobassaare järv, Suur-Saarjärv, Ubajärv, Viitka järv, Väike Pehmejärv, Väikene Mustjärv, Väike-Saarjärv, Väiku-Apja järv, Õdri järv jt.

Rahvuspargi alalt saavad alguse Arujõgi, Mustjõgi, Hargla oja, Jundi oja, Silla oja, Verioja, seal voolavad veel Ahelo jõgi, Laanemetsa oja, jt.

Rahvuspargis asub mitu sood, sealhulgas Aruküla Suursoo, Kuusistsaarõ soo, Pikäsilla soo, Äestamise soo jt.

Vaata ka
Linnusemägi

Välislingid

Karula rahvuspargi koduleht

Eesti rahvuspargid
Antsla vald
Valga vald
Rautina järv

Rautina järv (ka Kaagjärv ja Rautite järv) on järv Valgamaal Valga vallas Pugritsa külas, Valgast 8 km ida pool.

Järve pindala on 14 ha, suurim sügavus on 4,9 m ja keskmine sügavus 3,3 m. Asub 59,1 m kõrgusel merepinnast. Järve kaldad on soostunud ja läbivool on nõrk, sisse voolavad mõned kraavid ja esineb allikaid. Väljavool toimub Rautina oja kaudu Pedeli jõkke.

Legendi järgi tekkis järv kui lähedal asunud kirikus laulatatud vend ja õde, mille järel kirik künkalt alla vajus ja tekkinud järve uppus.

Rautina järve esmamainimine võib pärineda Henriku Liivimaa kroonikast, kus kahel korral nimetatakse järve, mille juures Liivimaalt Ugandisse suunduvad sõjaväed 1217. (Otepää piiramine) ja 1224. aastal (Tartu piiramine) peatusid. Järve nimi on esimesel korral esitatud kujul Rastegerwe ja teisel korral kujul Rastigerwe. Kuna Rautina järve saksakeelne nimi on olnud Röstjerw, siis on arvatud, et tegemist ongi kroonikas mainitud järvega.

Viited

Välislingid 
 Rautina järv Keskkonnaregistris

Valga valla järved
Tamula järv

Tamula järv (ka Tamla järv) on järv Võrumaal Võru linna edelaküljel.

Järv on ovaalse kujuga ja 231,3 ha suur. Suurim sügavus on 7,5 m ja keskmine 4,2 m, asudes 69,1 m kõrgusel merepinnast.

Järv on nõrga läbivooluga, sisse voolab Kubija oja ja mõned kraavid. Väljavool toimub Võhandu jõkke. Tamula järv on Võhandu maratoni stardikohaks.

Välislingid 

360° aeropanoraam / aerofoto

Võru maakonna järved
Võru
Susilo Bambang Yudhoyono

Susilo Bambang Yudhoyono (sündinud 9. septembril 1949) on Indoneesia poliitik.

Ta oli 20. oktoobrist 2004 kuni 20. oktoobrini 2014 Indoneesia president.

5. juulil 2004 peetud presidendivalimiste avavoorus kogus ta 33,57% häältest oma peamise vastase, senise presidendi Megawati Sukarnoputri 26,61% vastu. 20. septembril 2004 toimunud teises voorus kogus Yudhoyono 60,62% häältest, võites 33 provintsist 29-s, ja valiti ülekaalukalt presidendiks.

8. juulil 2009 peetud presidendivalimistel valiti ta 60,80%-ga häältest juba esimeses valimisvoorus tagasi teiseks ametiajaks. Ta edestas Megawati Sukarnoputrit (26,79%) ja asepresidenti Jusuf Kallat (12,41% häältest).

Indoneeslased ei kasuta üldiselt perekonnanime. Ka Yudhoyono ei ole nimi, mille president oma vanematelt päris, vaid ta valis selle endale ise ajal, mil ta sõjaväes teenis. Selle nimega kutsutakse teda ka välismaal, aga siseriiklikult kasutab ta nime Susilo. Siiski kannavad ka tema lapsed nime Yudhoyono, nagu oleks see perekonnanimi.

Yudhoyono on abielus Ari Bambang Yudhoyonoga, kelle isa Sarwo Edhie Widowo (1927–1989) oli mõjukas poliitik ja kindral. Neil on kaks poega: kapten Agus Harimurti Yudhoyono (sündinud 1978) ja Edhie Baskoro Yudhoyono (sündinud 1982). Perekonda kuulub ka presidendi minia, vanema poja naine Annisa Larasati Pohan, kes töötab modellina ja kelle isa oli Indoneesia Panga asepresident.

Indoneesia presidendid
Sündinud 1949
Canary Wharf

Canary Wharf on Londoni teisejärguline ärirpiirkond Tower Hamletsi linnaosas Isle of Dogsi saarel.

Ärihooneid hakati ehitama 1980-ndatel endisesse sadamapiirkonda. Seal asuvad ühed Suurbritannia kõrgeimad hooned: 1 Canada Square (235,1 m), HSBC Tower ja Citigroup Centre.

Välislingid

London
Ärikeskused
Vana-Vigala Hirvepark

Vana-Vigala Hirvepark on kaitsealune metsapark, mis asub Märjamaa vallas Vana-Vigala külas Jädivere–Silla maantee ääres. Pindala on 75 hektarit.

Hirvepark on rajatud aastatel 1791–1795 Vana-Vigala mõisa poolt vesise heinamaa ning maanteeveerul asunud kraavitatud mõisapõllu kohale. Rajamist lõpetati 1832. aastal aednik Hans Lintrupi plaanide järgi. Ajavahemikus 1835–1870 laiendati parki, täiendades seda
A. Middendorffi poolt ekspeditsioonidelt kaasa toodud eksootidega,
nagu ajaani kuusk, dalekarlia kask, kollane hobukastan, mandžuuria pähklipuu jne. Osalt oli ka varem siin puistu. 19. sajandil püüti kujundada loodusliku ilmega maastikuparki. 

Pargis asub piklik tiik, milles on kaks väikest saart ilupuudega. Ühel tiigisaarel asub omapärase monumendina üksteise peale laotuna 13 veskikivi. Legendi järgi suudeti sellega peatada kummitava mõisaproua tegevus. 2005. aastal sattus monument vandalismiohvriks, mille käigus lõhuti osa veskikive. 

Pargis on üle 60 puu- ja põõsaliigi. Suurem osa võõrliikidest (siberi lehised, valgenulud, palsamnulud, tammed jt) on istutatud parki 1832. aastal. Võõrliikidega aitas parki täiendada ka loodusteadlane Alexander Theodor von Middendorff. Sellest ajast pärineb ka Hirvepargis asuv Eesti vanim lehisekultuur. Lehiseid istutati ka naabruses olevasse Vana-Vigala mõisa parki ning alleedena maantee äärde (Eesti pikimad alleed). Pargis paiknesid erinevate puuliikide kultuurid omaette istandustena (nt elupuude rühm). 

Aastal 1963 rajati parki aedik (38 hektarit), millesse asustati Voronežist toodud punahirved, kes oma elutegevusega hakkasid avaldama pargile märgatavat mõju. 1982. aastal otsustati loomad vabadusse lasta.

1980. aastate lõpul ja 1990. aastate algul puhastati kohalike aktivistide poolt Hirvepargi Jädivere–Silla maantee äärne osa, millele anti puisniidu ilme. On puhastatud ka tee veskikivimonumendiga tiigisaarele, kuhu on rajatud lõkkeplats. Muu osa pargist on metsistunud.

Viited

Märjamaa vald
Eesti pargid
Jädivere mõis

Jädivere mõis (saksa keeles Jeddefer) oli rüütlimõis Läänemaal Vigala kihelkonnas. Nüüdisajal asub Rapla maakonnas Märjamaa vallas.

Ajalugu

Velise mõisa omanik Hans Uexküll rajas XVI sajandi esimesel poolel Enge jõe kaldale Jädivere karjamõisa. See eraldati 1709. aastal Velisest iseseisvaks rüütlimõisaks. Mõisaomanikud vaheldusid võrdlemisi sagedasti; nende hulka kuulusid Schwengelmid, Pistohlkorsid, Hoyningen-Huened, Rosenthalid. 

19. sajandil valdasid mõisa pikemalt Uexküllid. Viimane omanik oli 1917. aastast Maximilian von Arronet (1878−1976), kellelt see 1919. aastal võõrandati.

Uhja karjamõis
Jädivere ainus karjamõis Uhja (Meyekorwer) asutati 1789. aastal.

Vesiveski ja kõrts
Vesiveski rajati Enge jõele 18. sajandi algul. See hävis tulekahjus 1929. aastal. Tallinn–Pärnu maantee äärne Sillaotsa kõrts pärines 1732. aastast ja tegutses 1900. aastani. Tänapäeval on kõrtsihoone hävinud.

Mõisa suurus
Mõisa maad ulatusid nüüdse Aravere küla alla kuuluvast Uhja külast Kesu külani. 1840. aastatel oli mõisa suuruseks umbes 2300 hektarit, millega liigitus keskmise suurusega mõisate hulka.

Mõisaansambel

Häärber ja kõrvalhooned
Mõisa algne puidust häärber hävis Põhjasõja ajal. Hilisem puitehitis põletati maha 1905. aasta sündmuste käigus ja seda enam ei taastatudki. Säilinud on mõned kõrvalhooned.

Park
Mõisapark on 4,4 hektari suurune esinduslik metsapark, mis asub endise mõisasüdame naabruses Enge jõe parempoolsel kaldal. Pargis annavad looduslikku järelkasvu näiteks nulud. Valged männid on saavutanud hiigelmõõtmed (kõrgus küündib 40 meetrini ja ümbermõõt jalamil 4 meetrini). Tänapäeval parki peaaegu ei hooldata ja see on metsistunud. Mõisapark on looduskaitse all.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Välislingid 
Jädivere mõis Rahvusarhiivi Kinnistute registris
Jädivere mõisa lugu Mõisablogis

Läänemaa mõisad
Märjamaa vald
Vigala kihelkond
Pistohlkorside mõisad
Võiera

Võiera on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal Pärnu jõe vasakul kaldal.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.

Ajalugu 
Vene-Liivi sõjas hävitati 1560. aastal sõdivate vägede poolt teiste külade hulgas ka uus asula Võiera (Weyjefer). Arvatavasti on see Võiera esmamainimine.

1864. aastal andis mõisnik Carl von Ditmar Vändra koguduse õpetaja Ernst Sokolowsky innustusel maad Võierasse kooli rajamiseks. Koolimaja valmis 1865. aasta sügisel. Õppetöö algas 20. oktoobril 1865 koolmeister Jakob Wechtersteini juhtimisel. 1873. aastal suri Wechterstein rõugetesse. Koolmeistrina/kooli juhatajana/direktorina jätkasid Jaak Nurmberg 1873–1876, Jüri Jürgenson 1876–1901, Madis Nõmmik 1902–1917, Jüri Jürgenson 1917, Jaak Tiss 1918–1922, Liina Reier (varasemad nimed Fridolin ja Ridalaan) 1922–1950, Virve Viljasoo 1950–1953, Evald Laprik 1953–1955, Eleonora Vähi 1955–1959, Olev Köösel 1959–1964, Aksel Ergma 1964–1967, Olev Köösel 1967–1969, Saima
Anderson 1969–1976.

1901. aastal ehitas Uue-Vändra vald Võierasse uue suurema koolimaja 60 õpilasele. 1953. aastal ehitati koolimaja teisele korrusele ruume juurde, sest õpilaste arv oli kasvanud sajani ja mõnel aastal ületas ka sadat.

Jüri Jürgensoni ajal oli koolis kolm klassi, õpilasi kokku umbes 50. Venemeelse koolijuhataja Madis Nõmmiku ajal oli koolitöö venekeelne. Võiera kool oli Pärnu jõe kaldal poolel teel Suurejõe ja Vihtra vahel. 1933–1934 ehitati kooli lähedale üle Pärnu jõe rippsild.

Teise maailmasõja järel oli Võiera kool 7-klassiline, 1961. aastal muudeti kool 8-klassiliseks. Võiera kool suleti 1976. aastal. Koolimaja seisis tühjana, suviti paigutati sinna erinevaid laagreid. 80-aastane maja hävis tulekahjus oktoobris 1980.

Viited

Pärnu maakonna külad
Põhja-Pärnumaa vald
Havanna

Havanna on Kuuba pealinn. Asub Kuuba saare põhjarannikul. Moodustab Havanna provintsi.

Ajalugu 

Linn on asutatud 1515. aastal hispaania konkistadooride poolt Diego Velázquez de Cuéllari juhtimisel. Linnal on olnud huvitav ja uhkustäratav ajalugu. Algselt oli linn üsna väike kaubateede ristumispunkt, ent 16. sajandi lõpus ehitati sinna korralikud kindlustused ning hakkas toimuma aina rohkem kaubavahetust Kuuba saare ning emamaa (Hispaania) vahel. See aga kiirendas meeletult linna arengut. Linna arenguga kaasnes aga ka suurendatud röövlite huvi tema vastu. Nii oli linn pidevalt piraatide ja prantsuse korsaaride rünnakute ohvriks. 1592. aastal sai Havanna linnaõigused ning koos sellega tugevdati oluliselt kindlustusi, mis lõpuks peatasid piraatide rünnakud.

17. sajandi keskel tabas linna surmav epideemia, mille tõttu vähenes linna rahvaarv kolmandiku võrra. Siiski jätkas linn õitsengut ning 18. sajandi keskel oli ta suuruselt kolmas linn Ameerikas. Sellest suuremad olid ainult Lima ja México, sellele jäid suuruselt alla isegi Boston ja New York. Hispaania kuningas kutsus nimetas ta isegi „väravaks uude maailma“. 7-aastase sõja käigus vallutasid britid linna, ent vähem kui aasta pärast vahetasid nad Pariisi rahuga Kuuba Florida vastu Hispaaniaga. Peale linna tagasi saamist muutsid hispaanlased selle kõige paremini kindlustatud linna Ameerikas. Havanna laevameistrid olid erakordselt tragid ning ehitasid isegi oma aja suurima laeva, mis küll Trafalgari lahingus põhja läks.

19. sajandi alguses oli Havanna kiirelt arenev ja moodne linn, mis sai isegi tuntuks kui Antillide Pariis. Kuuba oli viies riik maailmas, mis sai oma raudtee. 20. sajandil okupeeris USA Kuuba. USA võimu alla arenes Havanna veelgi suurema kiirusega. Linn sai peagi üheks suurimaks turismiobjektiks ameeriklastele ning köitis maffia tähelepanu. 1930-ndatel oli Havanna sissetulek peamiselt kasiinodest ning turismindusest isegi suurem kui Las Vegase linnal. Peale Kuuba Revolutsiooni kaasnenud USA embargot aga lakkas linna areng. Linn kannatas suurte majandusraskuste all, mis muutusid hullemuks peale Nõukogude Liidu kokkuvarisemist. Praegu on Havanna väga halvas seisus lagunev linn, millel ei ole piisavalt raha, et vanu kultuuriväärtusi kaitsta.

Vanalinn La Habana Vieja kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Haldusjaotus 
Ametlikult on Havanna pealinna õigustes provints, mis koosneb 15 omavalitsusest (municipios):

Vaata ka
Havanna Ülikool

Viited

Kuuba linnad
Pealinnad
Sadamalinnad
Maidla (Rapla)

Maidla on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.

Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.

Maidla küla asub Keila jõe kaldal. Küla (Mahethae) mainiti esmakordselt 1241 Taani hindamisraamatus, Maidla mõisa (Maidel) 1452. aastal, mis kuulus von Maydellidele. Külas asus aastatel 1950-2012 Maidla lastekodu, mis hiljem kolis Juuru.

Viited

Rapla maakonna külad
Rapla vald
Häädemeeste kirik

Häädemeeste Mihkli kirik on Eesti Evangeelsele Luterlikule Kirikule kuuluv kirik Pärnu maakonnas Häädemeestel.

Kirik valmis 1874. aastal arhitekt Matthias von Holsti projekti järgi. Kirik on pühendatud peaingel Miikaelile ning pühitseti valmimise aasta 29. septembril – mihklipäeval.

Kirikut kasutab EELK Häädemeeste Miikaeli kogudus.

Aastal 1998 kanti kirik Kultuurimälestiste riiklikku registrisse.

Vaated kirikule

Viited

Välislingid 

Häädemeeste kirik eelk.ee lehel

Pärnu maakonna kirikud
Häädemeeste
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Pärnu maakonna kultuurimälestised
Uusgooti ehitised Eestis
Nursultan Nazarbajev

Nursultan Äbišulõ Nazarbajev (kasahhi Нұрсұлтан Әбішұлы Назарбаев; sündinud 6. juulil 1940 Šamalganis Almatõ oblastis Kasahstanis) on Kasahstani poliitik, kes oli Kasahstani president aastatel 1991–2019.

Kasahstani iseseisvumise eel, aastatel 1989–1991 tegutses Nazarbajev Kasahstani Kommunistliku Partei Keskkomitee esimese sekretärina.

Aastatel 1984–1989 oli Nazarbajev Kasahhi NSV Ministrite Nõukogu esimees.

Presidendiamet

Kasahstani presidendiks valiti Nazarbajev 1991. aastal, vastaskandidaate polnud. 1995. aasta referendum pikendas tema ametiaega 2000. aastani. Nazarbajev valiti uuesti presidendiks 1999. aastal toimunud valimistel ja uuesti 2005. aastal. Põhiseadust, mis lubab presidendil olla ametis kuni kaks ametiaega, parandati 2007. aastal nii, et esimene president Nazarbajev saaks presidendiametisse kandideerida, kuni soovib. Kõigile teistele kehtib endiselt kahe ametiaja piirang.

2011. aasta aprillis toimunud ennetähtaegsetel valimistel valiti Nazarbajev järjekordselt presidendiks, ametiajaga 2016. aasta detsembrini. Keskvalimiskomisjoni andmetel kogus Nazarbajev 95,5% häältest.

2007–2021 juhtis võimuparteid Nur Otan.

19. märtsil 2019 teatas Nazarbajev presidendi ametikohalt tagasiastumisest.

Kuni 5. jaanuarini 2022 oli ta riigi julgeoleku nõukogu esimees. 

Tema auks on asutatud Nazarbajevi orden ja aastatel 2019 kuni 2022 oli nimetatud Kasahstani pealinn Astana. Ta külastas aprillis 2011 Eestit.

Tunnustus
1998 – Püha apostli Andreas Esmakutsutu orden (nr 3)
2010 – Vabaduse orden (Ukraina)
2011 – Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk

Isiklikku 
Nursultan Nazarbajevi abikaasa nimi on Sara. Neil on kolm tütart: Dariga, Dinara ja Alija. Dariga oli abielus endise asevälisministri Rahhat Älijeviga, kes hiljem pages riigist. Dinara on abielus suurärimees Timur Kulõbajeviga. Alija oli abielus Askar Akajevi poja Ajdar Akajeviga ja abiellus hiljem Danijar Hassenoviga.

Viited

Välislingid 
Ametlik koduleht
НАЗАРБАЕВ Нурсултан Абишевич centrasia.ru lehel.
Назарбаев, Нурсултан Lentapedias
"Nazarbajev on valmis presidendiametis surmani jätkama" Postimees, 28. jaanuar 2011
"Hommikumaa vägevad. Kasahstan: Sigadused stepis" Vikerraadio, 12. juuli 2022

Kasahstani presidendid
NLKP KK Poliitbüroo liikmed
Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Püha Andreas Esmakutsutu ordeni (Venemaa Föderatsioon) kavalerid
Sündinud 1940
Denis Sassou-Nguesso

Denis Sassou-Nguesso (sündinud 1943 Edous) on Kongo Vabariigi kindral, president aastatel 1979–1992 ja uuesti alates 1997. aastast. 2002. aastal toimunud presidendivalimistel sai ta üle 90% häältest, sest peamistel opositsioonikandidaatidel oli kandideerimine keelatud.

12. juulil 2009 toimunud presidendivalimistel valiti Denis Sassou-Nguesso 78,6 protsendiga häältest ametisse uueks 7-aastaseks ametiajaks.

15. septembril 2009 kaotas Denis Sassou-Nguesso Kongo Vabariigi peaministri ametikoha.

Oktoobris 2021 mainiti Denis Sassou N'Guessot "Pandora Papers" skandaalis. Rahvusvahelise ajakirjanike konsortsiumi andmetel oli ettevõte 1998. aastal, vahetult pärast Denis Sassou N'Guesso võimule naasmist. Väidetavalt registreeriti Inter African Investment Kariibi mere maksuparadiisis Briti Neitsisaartel. Denis Sassou N'Guesso eitab tervikuna, et tegemist on dokumentidega.

Elustiil 

Sassou-Nguesso on tuntud oma pillava elustiili poolest. Teda on süüdistatud sadade sõjapõgenike ja mitmete opositsioonipoliitikute "kadumises" ning miljonite dollarite suuruse altkäemaksu võtmises.

Septembris 2005 selgus, et Sasson-Nguesso oli teinud 169 000 Suurbritannia naela suuruse hotelliarve ja maksnud sellest 100 000 naela sularahas. See summa oli märksa suurem kui 106 000 naela, mille Suurbritannia 2006. aastal Kongole humanitaarabiks andis. Maailmapank plaanis suurtes võlgades vaestele maadele võlalõdvendust, aga pärast uudise avalikuks tulekut võttis Maailmapanga juht Paul Wolfowitz Kongo võlalõdvendust saavate riikide nimestikust välja.

Juunis 2007 alustas Prantsusmaa politsei uurimist Sassou-Nguesso ja Gaboni presidendi Omar Bongo suhtes, sest neid kahtlustati miljonite naelade riigi raha kasutamist isiklikuks otstarbeks, et osta Prantsusmaal kinnisvara. Politsei andmetel on Sassou-Nguesso saanud varem Prantsusmaa omanduses olevalt naftaettevõttelt Elf sadade miljonite eurode ulatuses ebaseaduslikke makseid. 

Juulis 2007 avaldas briti MTÜ Global Witness dokumendid, mille järgi on presidendi poeg Denis Christel, kes on Kongo riikliku naftakompanii SNPC turundusjuht, kulutanud sadu tuhandeid USA dollareid riigi raha ostureisidel Pariisis ja Dubais. Sealhulgas kulutas ta 35 000 dollarit disainerite Louis Vuittoni ja Roberto Cavalli toodetele..

Viited 

Kongo Vabariigi poliitikud
Sündinud 1943
Presidendid
Tássos Papadópoulos

Tássos Papadópoulos (kreeka Τάσσος Παπαδόπουλος; 7. jaanuar 1934 – 12. detsember 2008) oli Küprose poliitik, president 28. veebruarist 2003 kuni 28. veebruarini 2008. Ta oli Demokraatliku Partei esimees 2000–2006.

Ööl vastu 11. detsembrit 2009 varastati tema surnukeha Defterá kalmistult. Laip leiti 8. märtsil 2010 anonüümse vihje abil esialgse matmispaiga lähedalt.

Tunnustus
2004 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk

Välislingid 

Vargad röövisid surnuaiast Küprose ekspresidendi põrmu, Postimees, 11. detsember 2009 
Leiti Küprose presidendi varastatud surnukeha

Küprose presidendid
Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1934
Surnud 2008
Traat

Traat on pikk, peen ja painduv, enamasti paljassooneline metalltoode, mida saab kerida hasplile, poolile või trumlile.

Tavaliselt toodetakse ümmarguse, nelinurkse, kuusnurkse, ovaalse, kolmnurkse vms ristlõikega traati, mille läbimõõt on kuni 12 mm.

Tootmine 
Traati läbimõõduga üle 8,0 mm toodetakse kuumvaltsimise teel. 0,002–8,0 mm läbimõõduga traadid tõmmatakse enamasti tõmbepingis külmtõmbamise teel kuumvaltsitud suurema läbimõõduga traadist. Alla 0,002 mm läbimõõduga traat ümbritsetakse tõmbamisel (katkemise vältimiseks ja libisemise parandamiseks) poolsula klaasikihiga. 
Traati toodetakse terasest, vasest, alumiiniumist ja muudest metallidest või nende sulamitest.

Mingist metallist valmistatud traat võib olla kaetud teise metalli kihiga. Sellist traati nimetatakse bimetalltraadiks.

Traadi kasutamine 
Terastraati kasutatakse trosside, võrkude ja kinnitusvahendite tootmisel, ehitussarruste sidumisvahendina, samuti paljude muude toodete lähtematerjalina.

Vasest, alumiiniumist, volframist ja niklisulameist valmistatud traati kasutatakse elektrijuhtmete ja -mähiste valmistamiseks elektrotehnikatööstuses ja mujal.

Kullast, hõbedast, plaatinast ja muudest väärismetallidest traati kasutatakse elektroonikatööstuses, laborites, ehtetööstuses jm.

Vaata ka
Okastraat

Elektrimaterjalid
Metallitooted
Ban Ki-moon

Ban Ki-moon (hangul 반기문, hanja 潘基文, ka Ban Gi-mun, sündinud 13. juunil 1944) on endine Lõuna-Korea diplomaat ja poliitik, kes oli alates 1. jaanuarist 2007 kuni 31. detsembrini 2016 ÜRO peasekretär.

Ban Ki-moon oli 2004. aasta jaanuarist 1. novembrini 2006 Lõuna-Korea välisminister.

Ta valiti ÜRO peasekretäriks 13. oktoobril 2006  ja vannutati ametisse 14. detsembril 2006 .

Ban Ki-moonil on bakalaureusekraad rahvusvahelistes suhetes Seouli ülikoolist ja magistrikraad avalikus halduses Harvardi ülikoolist.

Tunnustus
2015 – Venemaa Teaduste Akadeemia auprofessor

Tsitaat
"Kõik nõustuvad, et kliimamuutus on inimkonnale eksistentsiaalseks ohuks." We Can Do It, New York Times, 26. oktoober 2009

Vaata ka
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1715
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1987

Viited

Lõuna-Korea poliitikud
Lõuna-Korea diplomaadid
ÜRO peasekretärid
Sündinud 1944
Väätsa

Väätsa on alevik Järva maakonnas Türi vallas. Asub Paidest 8 km läänes ja Türilt 10 kilomeetrit põhjas. 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli Väätsa samanimelise valla halduskeskus. 

Väätsal asuvad Väätsa mõis, Väätsa põhikool, Väätsa lasteaed, Väätsa rahvamaja, Nahkmetsa jahiloss, Eesti Jalgrattamuuseum ja Väätsa Weikpark.

Väätsal toimuvad igal aastal huumoriüritus "Maamees muigab" (kevaditi alates 1996. aastast ), Väätsa kortermajade festival (suviti alates 2015. aastast) ja talviti Paide–Väätsa tee ääres Väätsa lumememmede paraad (alates 2016. aastast) ja Väätsa rahvamajas jõuluakende näitus "Väätsa jõuluaknad" (alates 2017. aastast).

Kunst Väätsal 
Väätsa rahvamaja juures asuvad II maailmasõjas langenute mälestuseks püstitatud monument "Leinav ema" ja Väätsal sündinud eesti kirurgi Artur Linkbergi mälestusmärk.

Väätsa paisjärve lähistel asub 9. Mai kolhoosi kauaaegse esimehe Endel Liebergi mälestuseks püstitatud Tauno Kangro skulptuur "Külvaja".

Väätsa vanim grafiti asub Väätsa mõisa endise aida, hilisema meierei, põhjaseinal. Väätsa Loomeringi kunstiga on kaetud ka meierei kinni löödud aknad.

Ajalugu 
Esimest korda on Väätsa küla ürikutes mainitud 1564. aastal nime Wetze all, hiljem ka kui Waetz või Wätz, mis on Väätsa mõisa saksakeelne nimi. Tänapäevane nimi Väätsa tuli kasutusele 17. sajandi lõpus. 

Väätsa mõisa asutas tõenäoliselt 1620.–1630. aastatel Magnus von Nieroth, kellele ümbruskonna maad läänistas 1621. aastal Rootsi kuningas Gustav II Adolf. 

Von Nierothide kätte jäi mõis kuni 1686. aastani, mil Anna Elisabeth von Nieroth pantis mõisa Klaus Johann von Baranoffile, kes hiljem selle ka päriseks ostis. Von Baranoffide aadliperekonnaga jäi mõis seotuks ligi kaheks sajandiks. 

17.-18. sajandil ehitati arvatavasti mõisasüda esimest korda esinduslikumalt välja. Tollal rajati mõisa sümmeetriline erinevatel kõrgustel asuvate terrassidega esinduslik barokkpark (nn prantsuse park), mille ühes otsas asus arvatavasti tollane mõisa peahoone (praeguseni säilinud keldrikünka kohal), teises otsas aga ringikujuline saarega tiik. Uus varaklassitsistlik peahoone püstitati mõisa 1796–1800.

Nüüdisilme sai Väätsa 1970. aastail 9. Mai kolhoosi keskasulana, mil alevikku ehitati Väätsa Rahvamaja (1969) ja hoone poele ja sööklale, püstitati monument Leinav ema, rajati paisjärv koos saarega ning ehitati mõisahoonele lisahoone kooli jaoks.

Aadressikohad
Aia tänav 
– Järve tänav
– Kooli tänav
– Mäe tänav
– Paide tee
– Pikk tänav
– Põllu tänav
– Türi tee
– Ülejõe tänav

Vaata ka
Väätsa mõis
Väätsa rahvamaja
Väätsa paisjärv
Väätsa Raamatukogu
monument "Leinav ema"
9. Mai kolhoos

Viited

Välislingid 
 Väätsa valla koduleht

Eesti alevikud
Türi vald