Stereotüüpia (etoloogia)

Loomade käitumises on stereotüüpial, stereotüüpilisel või stereotüüpsel käitumisel väga erinevaid tähendusi, muutes teaduskirjanduse mitmeti mõistetavaks. Stereotüüpiale viitavad mõisted räägivad vangistuses peetavate loomade otsese eesmärgita korratavast käitumisest. Põhiliselt esineb stereotüüpiat nendel loomadel, kellel puudub piisav vaimne stimulatsioon ehk teisisõnu on neil igav. Need käitumismallid võivad olla pahaloomulised, tuues endaga kaasa enesevigastamist või vähendada reproduktiivsust ning võivad tekitada segadust laboratoorsel loomade käitumise uurimisel.  Viiteid stereotüüpsele käitumisele võib otsida ka vähese varieeruvusega looduslikest käitumistest nagu näiteks loomade närimistsüklid; või see, kuidas kalad püüavad imedes saaki. Kõrgelt stereotüüpsed liikumised võivad olla tingitud mehaanilistest piirangutest (näiteks kala või mao kolju, kus luud on üksteisega mehaaniliselt seotud) või tugevast neuraalsest kontrollist (imetajatel mälumine). Stereotüüpse käitumise aste lähedalt suguluses olevatel liikidel võib erineda, kui vaatame ühte ja sama stereotüüpset käitumismalli.

Näited ja põhjused

Paljudel juhtudel on stereotüüpsuse põhjustajaks vangistus; näiteks kaslaste kõndimisrajad loomaaia puurides. Tiined emised, kelle toitumist piiratakse, kipuvad närima aediku trelle ning mäluma ilma, et neil midagi suus oleks. Laborihiirtel ja -rottidel on enda karvastiku hooldamine tavalisem tegevus kui magamine, karvastikuhooldamise stereotüüpe on kasutatud mitmetel loommudelitel ärevuse ja depressiooni uurimiseks. Stereotüüpiliste käitumiste alla kuuluvad edasi-tagasi käimine, keha kiigutamine, ringide ujumine, liigne magamine, enesemoonutamine (sulgede kitkumine lindudel ja üleliigne enese eest hoolitsemine) ning puuride närimine. Stereotüüpiat esineb paljudel liikidel, sealhulgas primaatidel, lindudel ja kiskjatel. Kuni 54% loomaaedades elavatest elevantidest käituvad stereotüüpselt.  Ka kaelkirjakute seas on stereotüüpiline käitumine tavaline, nende üleliigne keelega limpsamine elututel objektidel tuleneb nende instinktiivsest tahtest emalt piima imeda, mida aga paljud inimese poolt üles kasvatatud kaelkirjakud ja paljud teised vangistuses elavad loomad ei koge. Stereotüübid on tuntud ka tallis peetavatel hobustel, stereotüüpsuse arenemine on neil seotud vangistusega ning vähese treeninguga. Neid hobuseid kutsutakse tallihaigeteks. Sellega kaasneb varaline kahju tallile, sest hobused võivad närida ja lõhkuda oma kopli piirdeid ja muudki. Seega on stereotüüpne käitumine ohtlik ka loomade endi tervisele ja sellega peaks kindlasti tegeletama.

Stereotüüpilise käitumise põhjustajaks peetakse tehislikku keskkonda, kus loomadel ei ole võimalik rahuldada oma normaalseid käitumuslikke tavasid. Et mitte kutsuda stereotüüpset käitumist ebanormaalseks on soovitatud kirjeldada seda käitumist pigem käitumiseks mis annab märku ebanormaalsest keskkonnast. Stereotüübid on korrelatsioonis muutunud käitumusliku vastuse valikuga basaalses ganglionis.
Stereotüüpiline käitumine laboris kasutatavatel loomadel võib hägustada käitumuslikke uuringute tulemusi. Seda peetakse psühholoogilise negatiivse stressi märgiks ka loomadel ja seeläbi loomade heaolu probleemiks.

Lahendused

Stereotüüpilist käitumist saab mõnel juhul keskkonda rikastades vähendada või isegi elimineerida läbi keskkonna rikastamise, mis tähendab suuremaid ja stimuleerivamaid elukeskkondi, treeningut ja mingisuguse stiimuli viimist loomade keskkonda (nt objektid, helid või lõhnad). Keskkonna rikastamine peab olema ajas varieeruv, et omada pikaajalisemat mõju. Sotsiaalsete loomade nagu primaatide ühte puuri panemine on samuti tulemuslik. Kuid kui stereotüüpiline käitumine on kord välja kujunenud, võib selle elimineerimine ajus toimunud muutuste tõttu olla võimatu.

Viited