joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vilejka

Vilejka (valgevene-eesti transkriptsioonis Vileika, poola keeles Wilejka, leedu keeles Vileika) on linn Valgevenes Minski oblastis, Vilejka rajooni halduskeskus. Vilejka asub Vilija jõe kaldal. Linna läbib Połacki ja Maładziečna vaheline raudtee.

Haridust annavad neli keskkooli, internaatkool, laste spordikool ja muusikakool. Linnas on ka kultuurimaja, teater ja kolm raamatukogu. 

Vilejkas on kergetööstus ja toiduainetetööstus, seal toodetakse ehitusmaterjale, tegeletakse masinaehitusega ja töödeldakse puitu. Linnas antakse välja rajoonilehte «Шлях перамогі» ja ajalehte «Рэгіянальная газета» (endine rajoonileht). Linnas asub Venemaa laevastiku sideväeosa.

Linnas on koduloomuuseum, seal asub ka kunstnik Nikadzim Silivanoviči näitusesaal. Vaatamisväärsusteks on veel vanalinn, XX sajandi alguses ehitatud raudteejaam, õigeusu kirik aastast 1865 ja aastail 1906–1913 ehitatud uusgooti stiilis katoliku kirik.

Ajalugu

Vilejkat mainitakse esmalt aastal 1324. Toona asus seal Kuranieci riigimõis. Selle varasematest halduritest tuntuim on Mikołaj Radziwill Must. Aastaks 1567 oli mõisa juurde tekkinud samanimeline alev.

Seoses administratiivse reformiga hakkas Vilejka kuuluma Vilniuse vojevoodkonda ja Asmiany maakonda. Nime Vilejka kasutatakse Kuranieci kõrval esimest korda aastal 1617. Aastal 1635 müüs Władysław IV Waza mõisa Gosiewskitele, aga aastast 1667 sai sellest Pacide valdus. Aastal 1727 sai alev õiguse kolm korda aastas laata pidada.

Poola jagamisel läks Vilejka aastal 1793 Venemaa koosseisu. Aastal 1795 sai Vilejkast linn. Algul kuulus see Minski, hiljem aga Vilno kubermangu. Aastal 1810 laastas linna suur tulekahju.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Vilejka Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu. Teises maailmasõjas kaotas Vilejka enam kui 6000 kohalikku elanikku.

Nõukogude ajal asus linnas 43. sideväeosa, seetõttu oli Vilejka kinnine linn. Aastal 1973 rajati linna juurde Vilija jõele Valgevene suurim veehoidla. Aastal 1998 rajati selle juurde ka hüdroelektrijaam.

Pilte

Tuntud elanikke 

 Alaksandar Ułasaŭ – Valgevene poliitik ja majandustegelane
 Zygmunt Młot-Przepałkowski – Poola sõjaväelane
 Ewa Maria Ostrowska – Poola kirjanik
 Władysław Strzemiński – Poola kunstnik
 Katarzyna Kobro – Poola kunstnik
 Valery Pazdniakoŭ – Valgevene arheoloog
 Źmicier Kazłoŭski – Valgevene laulja
 Alaksiej Čubat – Valgevene luuletaja
 Maria Górska-Zajączkowska – Poola bioloog

Viited

Välislingid 

Linn valgevene fotoentsüklopeedias
Vilejka
Linna koduleht
Linna mitteametlik koduleht
Vilejka sõjaväebaas
Venekeelne artikkel linna kohta
Linn YouTube'is

Vilejka
Vilejka rajoon
Vilejka rajoon

Vilejka rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 2454 km². 2012. aasta seisuga elas seal 49 700 inimest.

Rajoon moodustati 1946. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Alkovičy, Asipavičy, Chacienčycy, Daŭhinava, Iłla, Iža, Kaścianievičy, Kuranieci, Lubańi, Narači, Rabuńi, Sciešycy ja Viazynka külanõukogu.

Halduskeskus on Vilejka linn. Teine tähtsam asula on Kuranieci agrolinnake.

Rajoonis antakse välja rajoonilehte «Шлях перамогі» ja ajalehte «Рэгіянальная газета».

Rajooni tähtsamad jõed on Vilija ja selle lisajõed Strača, Naračanka, Ilija, Dzvinasa ja Servač. Rajoonis asub  Vilejka veehoidla. Rajooni põhjaossa ulatub osaliselt Narači rahvuspark.

Rajoon asub suuremalt osalt Narači-Vilija madalikul, lõunaosa asub aga Minski kõrgustikul. Kõrgused ulatuvad valdavalt 150-180 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Chacienčycy küla lähistel (257,4 meetrit).

2012. aasta seisuga olid elanikest 93,89% valgevenelased, 4,48% venelased ja 1,63% oli teistest rahvustest. 84,23% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 14,98% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 61,38% elanikke, vene keelt aga 37,24%.

Välislingid 

Rajooni täitevkomitee kodulehekülg (vene keeles)
Rajooni kaart

Minski oblasti rajoonid
Leopold Vigla

Leopold Voldemar Vigla (9. jaanuar 1900 Kipastu, Rannu kihelkond, Tartumaa – 10. juuli 1974 Tallinn) oli eesti dirigent, akordionist ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas 1919. aastal Tartus muusikaõpetajate suvekursused.

Aastatel 1923–1941 töötas ta Narvas muusikaõpetajana, lisaks aastatel 1923–1938 Narva Teatris direktori ja muusikajuhina.

Nõukogude–Saksa sõja ajal oli ta mobiliseeritud Eesti Laskurkorpusse.

Hiljem oli ta lühikest aega Eesti NSV Riikliku Filharmoonia puhkpilliorkestri (ja veidi aega ka filharmoonia enda) direktor.

Aastatel 1949–1963 oli ta Tallinna muusikakooli akordioniõppejõud, tema algatusel loodi seal aastal 1949 rahvapilliosakond. Aastatel 1963–1974 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi akordioniõppejõud. Tema õpilased olid Heinrich Annion, Uno Arro, Vladimir Bonakov, Heldur Jakon, Endel Jukk, Vello Karu, Nikolai Kravtsov, Igor Nikitin, Henn Rebane, Venda Tammann ja Enn Tomson.

Ta juhatas aastast 1965 Vabariiklikku Orkestrijuhtide Puhkpilliorkestrit; ta on olnud (aastatel 1947, 1950, 1965, 1969) üldlaulupidude üldjuhtide seas.

Looming
Ta on koostanud akordioniõpikuid ja -noodikogumikke ning teinud nende jaoks seadeid.

Teoseid
1960 – "Akordionimängu õpik"
1963 – "Akordionimängu põhialused"

Muusikajuht
 1924 Karl August Hindrey / Juhan Simm "Kooparüütel"
 1927 Étienne Méhul "Joosep Egiptuses"
 1931 Aleksander Trilljärv "Emajõe lõoke"
 1932 Walter Kollo "Naistele meeldib see"
 1933 Franz Lehar "Mustlase kirg"
 1934 Imre Kálmán "Mariza"

Tunnustus
1947 Eesti NSV teeneline kunstnik
1970 Eesti NSV rahvakunstnik

Kirjandus

Välislingid
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti akordionistid
Eesti muusikapedagoogid
Eesti dirigendid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eesti NSV rahvakunstnikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1900
Surnud 1974
Uļjana Semjonova

Uļjana Semjonova (sündinud 9. märtsil 1952 Zarasais) on Läti endine korvpallur.

Tema pikkus sportlasena oli 2.13 ja jalanumber 58.

Uļjana Semjonova tuli Nõukogude Liidu koondises olümpiavõitjaks 1976. aastal Montréalis ja 1980. aastal Moskvas ning kolm korda maailmameistriks (1971, 1975, 1983) ja kümme korda Euroopa meistriks. Aastatel 1968–1986 Nõukogude Liidu koondises mängides ei kaotanud ta ühtki mängu.

Ta tuli Riia TTT-s mängides 15 korda Nõukogude Liidu meistriks ja võitis 15 korda Euroopa meistrite karika.

Ta valiti 12 korda Läti aasta parimaks sportlaseks.

Välislingid
 Kanne korvpalli kuulsuste halli lehel

Läti korvpallurid
Sündinud 1952
Surnud 7. oktoobril

Siin loetletakse 7. oktoobril surnud tuntud isikuid.

 336 – Marcus, paavst aastal 336
 929 – Charles III, Lääne-Frangi riigi kuningas aastatel 893–922/923
 1553 – Cristóbal de Morales, hispaania helilooja
 1796 – Thomas Reid, šoti filosoof
 1849 – Edgar Allan Poe, ameerika kirjanik
 1924 – Ivan Abarenkov, eesti bibliofiil ja kirjanik
 1926 – Emil Kraepelin, saksa psühhiaater
 1939 – Boriss Štšukin, vene näitleja
 1941 – Harri Paris, eesti näitleja
 1944 – Gori, eesti karikaturist
 1954 – Boriss Zbarski, juudi rahvusest vene biokeemik
 1959 – Mario Lanza, USA ooperilaulja
 1959 – Vikenti Ilvest, Eesti sõjaväelane
 1960 – Julius Helsblum, eesti näitleja
 1963 – Gustaf Gründgens, saksa näitleja ja teatrilavastaja
 1964 – Bernhard Goetzke, saksa näitleja
 1965 – Jesse Douglas, USA matemaatik
 1965 – Kustav Ollik, eesti haridustegelane
 1967 – Norman Angell, Briti poliitik, Nobeli rahuauhinna laureaat 1933
 1970 – Gísli Jónsson, Islandi insener ja poliitik
 1970 – Elmar Raal, eesti õigusteadlane
 1972 – Erik Eriksen, Taani poliitik
 1974 – Villem Seidra, eesti arhitekt
 1974 – Elmar Salulaht, eesti näitleja
 1976 – Aarne Tarkas, soome filmirežissöör, stsenarist, produtsent ja näitleja
 1976 – Aina Üksine, eesti nahakunstnik 
 1979 – Jakov Gudkin, vene näitleja
 1983 – Tuija Ahvonen, soome näitleja
 1984 – Arnold Akberg, eesti maalikunstnik
 1989 – Juhan Jõgi, eesti vaimulik
 1991 – Helle Simm, eesti hüdrobioloog ja -keemik
 1992 – Arnold Kasuk, eesti näitleja
 1993 – Sergei Pavlov, Nõukogude Liidu riigi- ja sporditegelane
 1994 – Niels Kaj Jerne, Taani immunoloog, Nobeli meditsiiniauhind 1984
 1994 – Maia Bulgakova, vene näitleja
 2002 – Fernando Belaúnde Terry, endine Peruu president
 2004 – Howard Keel, USA näitleja ja laulja
 2005 – Arnold Keyserling, Austria filosoof
 2005 – Veronika Dari, mõrvaohver 
 2006 – Aadu Luukas, eesti ettevõtja
 2006 – Anna Politkovskaja, Venemaa ajakirjanik
 2007 – Stéphane Maurice Bongho-Nouarra, Kongo Vabariigi poliitik, peaminister 1992. aastal
 2008 – Eduard Baltin, Venemaa sõjaväelane
 2009 – Irving Penn, USA fotograaf
 2009 – Ben Ali, USA ettevõtja
 2009 – Shelby Singleton, USA muusikaprodutsent
 2009 – Steve Ferguson, USA kitarrist
 2009 – Bikram Keshari Deo, India poliitik 
 2009 – Karin Jaani, Eesti diplomaat ja poliitik
 2009 – Alecks Pabico, Filipiinide ajakirjanik
 2010 – Milka Planinc, Jugoslaavia poliitik
 2010 – Ljupčo Jordanovski, Makedoonia poliitik
 2011 – Ramiz Alia, Albaania poliitik
 2011 – Rein Mets, eesti metallikunstnik
 2012 – Heriberto Lazcano Lazcano, Mehhiko kurjategija, narkokartelli Los Zetas asutaja
 2013 – Joanna Chmielewska, poola kirjanik
 2013 – Patrice Chéreau, prantsuse näitleja
 2014 – Siegfried Lenz, saksa kirjanik
 2017 – Vjatšeslav Vsevolodovitš Ivanov, vene keeleteadlane, semiootik ja antropoloog

Oktoober, 07.
Surnud 8. oktoobril

Siin loetletakse 8. oktoobril surnud tuntud isikuid.

 1469 – Filippo Lippi, itaalia maalikunstnik
 1754 – Henry Fielding, inglise kirjanik
 1800 – Salavat Julajev, baškiiri rahvuskangelane ja luuletaja
 1803 – Vittorio Alfieri, itaalia kirjanik
 1869 – Franklin Pierce, USA 14. president (1853–1857)
 1937 – Osvald Jungberg-Noormägi, eesti maalikunstnik
 1940 – Rudolf Möllerson, Eesti diplomaat
 1941 – Alma Kuula, soome laulja
 1945 – Felix Salten, Austria kirjanik
 1946 – Hugo Rebane, eesti ajaloolane
 1947 – Bernhard Lukk, eesti klarnetist ja pedagoog
 1957 – Anna Altleis, eesti näitleja
 1964 – Augustin Müristaja, eesti jurist
 1967 – Clement Attlee, Suurbritannia peaminister 1945-1951
 1970 – Jean Giono, Prantsuse kirjanik
 1972 – Mihhail Slonimski, vene kirjanik
 1972 – Aarno Maliniemi, soome kirikuajaloolane
 1973 – Gabriel Marcel, prantsuse filosoof ja kirjanik
 1980 – Voldemar Eiso, eesti õigusteadlane
 1980 – Elmar Jaska, eesti põllumajandusteadlane
 1981 – Aleksandra Panova, vene näitleja
 1982 – Vilma Sepp, eesti moekunstnik
 1987 – Mari Pill, eesti kunstiteadlane
 1991 – Milli-Irene Pedajas, eesti pedagoogikateadlane
 1992 – Willy Brandt, Saksamaa liidukantsler 1969–1974
 1995 – Olaf Rajavee, eesti arstiteadlane ja farmakoloog
 1996 – Heli Viisimaa, eesti näitleja
 1997 – Feliks Villak, eesti viiulimeister
 1998 – Harald Peep, eesti kirjandusteadlane
 2000 – Vsevolod Larionov, vene näitleja
 2001 – Mongo Beti, Kameruni kirjanik
 2003 – Lehti Metsaalt, eesti literaat
 2004 – Jacques Derrida, Prantsuse filosoof
 2006 – Hanno Kübar, eesti loomaarstiteadlane
 2007 – Konstantínos Andréou, kreeka maalikunstnik ja skulptor
 2007 – Fjodor Panko, ukraina maalikunstnik
 2007 – Milan Đukić, serbia päritolu Horvaatia poliitik, Serblaste Rahvapartei esimees
 2008 – George Palade, Rumeenia/USA bioloog, Nobeli auhind 1974
 2008 – Peter Copley, Briti näitleja
 2008 – Eileen Herlie, USA näitleja
 2008 – Marcel Chevalier, viimane Pariisi timukas
 2008 – Bob Friend, Briti teleajakirjanik
 2008 – Norman Hogg, Cumbernauldi parun Hogg, Briti poliitik
 2009 – Lars Werkö, rootsi arstiteadlane
 2009 – Juan Carlos Mareco, Uruguay näitleja
 2009 – James Delgrosso, USA poliitik
 2010 – Viktor Iljitšov, vene näitleja
 2011 – Ingvar Wixell, rootsi ooperilaulja
 2011 – Anne Kalling, eesti tõlkija
 2011 – Nina Sorokina, vene baleriin
 2011 – Mikey Welsh, USA muusik
 2012 – Eric Lomax, šoti kirjanik
 2012 – Ken Sansom, USA näitleja
 2012 – Eduard Volodarski, vene stsenarist
 2013 – Valda Raud, eesti tõlkija
 2013 – Philip Chevron, iiri muusik
 2014 – Heino Pars, eesti nukufilmirežissöör
 2016 – Enn Pirrus, eesti geoloog
 2017 – Vahur Made, eesti ajaloolane
 2018 – Uno Laur, eesti kapten 
 2019 – Liisi Ojamaa, eesti luuletaja, tõlkija, kirjanduskriitik ja toimetaja
 2021 – Vootele Vaska, eesti filosoof

Oktoober, 08.
Ivo Etti

Ivo Etti (sündinud 20. märtsil 1979 Haapsalus) on eesti basskitarrist.

2003. aastal esines ta ansambliga Ruffus Eurovisiooni lauluvõistlusel, kui Eestit esindas Vaiko Eplik.

Elukäik
Ivo Etti sündis 1979. aastal Haapsalus Tiina ja Avo Etti peres, tal on õde Eda-Ines Etti ja poolõde Kristel Prikko. Paar aastat hiljem kolis pere Väike-Maarjasse.

Ivo on lõpetanud Väike-Maarja Gümnaasiumi. Ta on õppinud Rakvere Muusikakoolis ja lõpetanud Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli klarneti erialal.

Muusikukarjäär
Ivo muusikukarjäär algas kooliajal ansamblis The Syne. 2009. aastast tegutses ta ansamblis Ruffus aka Claire's Birthday. Seejärel alustas Ivo basskitarristi karjääri ansamblis Ewert and The Two Dragons.

Isiklikku
Ivo on olnud paar Egle Puhkiga. 2013. aasta suvest on ta elukaaslane Paula Soont.

Välislingid
http://pluss.virumaateataja.ee/1127920/ivo-etti-maailm-on-praegu-veel-suur/?

Eesti muusikud
Eesti basskitarristid
Sündinud 1979
Eesti esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Moderaator

Moderaator (ingl moderator) on eriõigustega isik, kes korraldab internetifoorumi vestlust.

Internet

en:Internet forum#Moderators
Nurme mõisa park

Nurme mõisa park on kaitsealune park Harjumaal Saue vallas Nurme külas Lehetu–Nurme tee ääres. Pargi pindala on 6,6 ha. Park on muinsuskaitse all.

Park on kaheosaline. Peahoone tagaküljelt võib leida kunagiste terrasside jälgi, märke kunagisest vanemast, regulaarse planeeringuga aiast. Väikest esiväljakut piirab tihe vabaplaneeringuga puistu. Idaküljelt suundub esiväljakule tee, mida palistab ligi kilomeetripikkune allee. Alleepuudeks on põhiliselt vahtrad ja saared, vähesel määral ka pärnad. Allee lõpetab restaureeritud väravaehitis. Nii esi- kui ka tagaväljak on oma kunagise avatuse kaotanud.

Nurme mõisa pargis kasvab 16 liiki puittaimi, nende seas 8 liiki võõrliike. Põlispuudest on suuremad üks harilik tamm (Quercus robur, ümbermõõt 309 cm) ja vene lehis (Larix russica, ümbermõõt 240 cm). Valitsevad liigid on harilik saar, harilik tamm, harilik vaher. Vähesel määral kasvab siin ka harilikku kuuske, harilikku hobukastanit, harilikku jalakat, Vene lehist. Põõsarindes on domineerivateks harilik lumimari ja taraenelas.

Välislingid
 

Saue vald
Eesti pargid
Mina, robot (film)

"Mina, robot" on Alex Proyase lavastatud düstoopiline ameerika ulme- ja märulifilm. Filmi stsenaariumi kirjutasid Jeff Vintar ja Akiva Goldsman. See oli inspireeritud  Isaac Asimovi jutukogust "Mina, robot". Peategelane on uurija Del Spoonerit mängiv Will Smith. Kaasa teevad ka Bridget Moynahan, Bruce Greenwood, James Cromwell, Chi McBride, Alan Tudyk ja Shia LaBeouf. 

"Mina, robot" linastus Ameerikas 16. juulil 2004, Austraalias 22. juulil 2004, Suurbritannias 6. augustil 2004 ning ülejäänud riikides 2004. aasta juuli ja oktoobri vahel. Filmi eelarve oli 120 miljonit USA dollarit ning see teenis 347 miljonit dollarit ülemaailmselt. Film sai positiivse vastukaja osaliseks: kiideti stsenaariumi, visuaalseid efekte ja näitlemist. "Mina, robot" oli nomineeritud 2004. aasta parimate visuaalsete efektidega filmi Oscarile, kuid kaotas filmile "Ämblikmees 2".

Sisu

Aastal 2035 on inimesi teenivad robotid planeedil Maa täiesti tavalised. Inimesed on robotitest sõltuvuses ja varsti on planeedil üks robot iga viie inimese kohta. Inimesed on robotite laialdase kasutuselevõtuga kehtestanud neile kolm põhireeglit, millest nad ei tohi iial üle astuda. Roboteid mitteusaldav politseinik Del Spooner kutsutakse uurima USRi robotite arendusprogrammi juhi Dr. Alfre Lanningu mõrva. Kõik peavad seda enesetapuks, aga Spooner seab ootamatult peamiseks kahtlusaluseks roboti, kes käitub väga ebatavaliselt. Ta hakkab Spoonerile kinnipidamisel vastu ja rikub oma käitumisega kõiki kolme põhireeglit. Lisaks näitab ta ülekuulamisel välja emotsioone ja palub end kutsuda Sonnyks. Keegi ei usu Spoonerit ja peavad tema teooriat, et robot võiks tappa inimese hullumeelseks. Spooner hakkab Lanningu mõrva edasi uurides aimama, et tal võib olla õigus, ning roboteid ei saa tõepoolest lõpuni usaldada...

Osatäitjad

 Will Smith - Del Spooner
 Bridget Moynahan - Dr. Susan Calvin
 Alan Tudyk - Sonny 
 Bruce Greenwood - Lawrence Robertson
 James Cromwell - Dr. Alfred Lanning
 Chi McBride - Leitnant John Bergin
 Shia LaBeouf - Farber
 Fiona Hogan - V.I.K.I.
 Terry Chen - Chin
 Adrian Ricard - Vanaema ("Gigi")

2004. aasta filmid
Ulmefilmid
Märulifilmid
Ameerika Ühendriikide filmid
Radaškovičy

Radaškovičy (valgevene-eesti transkriptsioonis Radaškovitšõ, poola keeles  Radoszkowicze, leedu keeles Radaškonys) on alev (endine linn) Valgevenes Minski oblastis Maładziečna rajoonis, Radaškovičy külanõukogu halduskeskus.

Haridust annavad keskkool, internaatkool ja kunstikool. Alevis on ka kultuurimaja, teater ja kaks raamatukogu. 

Radaškovičys on kergetööstus ja toiduainetetööstus, seal toodetakse keraamikat. Alev on tuntud oma käsitöötoodete poolest. Radaškovičy ümbruses asuvad mitmed sanatooriumid.

Vaatamisväärsusteks on õigeusu kirik aastast 1942 ja aastail 1855-1859 ehitatud katoliku kirik, katoliku kabel XIX sajandist, V-XIII sajandeil kasutusel olnud linnamägi.

Ajalugu

Radaškovičyt mainitakse esmalt aastal 1447. Toona rajas Petras Gelgaudaitis sinna katoliku kiriku. Alev on eri aegadel olnud Rjurikovitšidest lahknenud Vereja suguvõsa, Goštautaste, Bona Sforza, Hlebowiczite, Massalskite, Ogińskite ja Radziwill]]ide valduses. Aastast 1539 kuni XIX sajandi keskpaigani peeti seal korrapärselt laata.

Aastal 1549 sai Radaškovičyst linn. Selle juurde ehitati ka puidust kindlus. Aastast 1749 pärineb linna vapp, millel kujutatud märter Stefanost. Radaškovičy kuulus Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda.

Poola jagamisel läks Radaškovičy aastal 1793 Venemaa koosseisu. Aastal 1882 ristiti seal Janka Kupała. Linn kuulus Vilno kubermangu.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Radaškovičy Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, kus aastal 1940 linn aleviks muudeti. Teises maailmasõjas rammisid Radaškovičys maapealseid sihtmärke Nikolai Gastello ja Aleksandr Maslovi lennukid.

Pilte

Tuntud elanikke 

 Zyhmunt Čachovič - Valgevene revolutsionäär
 Jadvihin Š. - Valgevene kirjanik
 Alaksandr Ułasaŭ - Valgevene publitsist ja poliitik
 Branisłaŭ Taraškievič - Valgevene publitsist ja keeleteadlane
 Maksim Tank - Valgevene poeet
 Adam Bildziukievič - Valgevene kultuuritegelane ja pedagoog
 Vanda Lavickaja - Valgevene luuletaja
 Anton Marcinoŭski - Valgevene publitsist
 Julijan Harajn - Valgevene kirjanik
 Włodzimierz Rudź - Poola ajaloolane

Viited

Välislingid 

Alev valgevene fotoentsüklopeedias

Valgevene alevid
Maładziečna rajoon
Rasmus Peetson

Rasmus Peetson (sündinud 3. mail 1995 Pärnus) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Eesti Premium liiga klubis Tallinna FCI Levadia.

Klubikarjäär

Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Peetson 11. jaanuaril 2019 sõpruskohtumises Soome vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Henrik Pürg, Robert Kirss, Markus Poom ja Tristan Koskor.

Karjääri statistika

Klubi
Uuendatud seisuga 9. aprill 2021

Koondis
Uuendatud seisuga 9. aprill 2021

Saavutused

Klubi
Tallinna FCI Levadia
Premium liiga: 2014
Eesti karikas: 2018
Eesti Superkarikas: 2015, 2018

Vaata ka
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid
Eesti Jalgpalli Liidu profiil
Transfermarkti profiil
Koondise mängud
Premium liiga 2014 augusti ilusaimaks väravaks hääletati Rasmus Peetsoni kauglöök

Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallikoondislased
Sündinud 1995
Tallinna FCI Levadia jalgpallurid
Pärnu JK Vapruse jalgpallurid
Viazynka

Viazynka (valgevene-eesti transkriptsioonis Vjazõnka, poola keeles Wiazynka) on küla Valgevenes Minski oblastis Maładziečna rajoonis Radaškovičy külanõukogus. Küla asub merepinnast 244 meetri kõrgusel.

Viazynkas on kool ja raamatukogu. Asula on nime saanud endise Viazynka karjamõisa järgi, kus sündis luuletaja Janka Kupała. Külas asub luuletajale pühendatud muuseum, ka asub seal linnamägi, mis oli kasutusel II–V sajandil.

Ajalugu

Viazynkat on esimest korda mainitud 1529. aastal. Karjamõis kuulus algul Przeździeckitele, hiljem aga Zambrzyckitele. Aastail 1881–1883 rentisid viimastelt karjamõisa valgevene luuletaja Janka Kupała vanemad, sel ajal sündis seal ka luuletaja.

Pärast esimest maailmasõda kuulus Viazynka Poola koosseisu.

1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu. Küla loodi aastal 1972, Janka Kupała 90. sünniaastapäevaks. Toona ühendati Vieramiejki, Hurnavičy ja Sialedčyki küla ning Viazynka karjamõis ühtseks Viazynka külaks.

Pilte

Tuntud elanikke 

 Janka Kupała – Valgevene poeet
 Stanislaw Zambrycki – Valgevene folklorist ja koduloolane

Välislingid 

Viazynka kirjandusmuuseumi koduleht
Viazynka

Valgevene asulad
Maładziečna rajoon
Kurista linnamägi

Kurista linnamägi ehk Siimusti linnamägi on muinaslinnus Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Kurista külas, Kurista lasketiiru lähedal.

Kirjeldus    
Kurista linnamäel oli Kalevipoja sängi tüüpi linnus. Mäeseljandiku kõrgus on 14 m, õueala pindala 1300 ruutmeetrit. Lõunapoolse valli kõrgus siseküljel on 70 cm, välisküljel 1,5 m. Põhjapoolne vall on aga madalam, mõõtmetega siseküljel 50 cm, välisküljel 90 cm. Ülejäänud vallid on 40 cm kõrgused.

Uuringuid
Lõhutud osas läbiviidud järelkaevamiste käigus tulid päevavalgele põlenud puitkonstruktsioonide tukid. Nende dateerimine on andnud alust arvata, et linnuse kasutusaeg jäi 11.–12. sajandisse.

Välislingid

Eesti muinaslinnused
Jõgeva maakonna kultuurimälestised
Jõgeva vald
Laiuse kihelkond
Roberto Merhi

Roberto Merhi Muntan (sündinud 22. märtsil 1991 Castellón de la Planas) on hispaania vormelisõitja.

2015. aasta hooajal oli ta Vormel 1 Manor Marussia meeskonna sõitja.

2014. aasta hooajal oli ta Vormel 1 sarjas Caterhami meeskonnas testsõitja.

Tulemused F1-sarjas

Viited 

Hispaania sportlased
Vormel 1 piloodid
Sündinud 1991
Lockheed Martin

Lockheed Martin on Ameerika Ühendriikide lennundus- ja kosmosetööstuse, relva- ja kaitsetööstuse ning andmeturbe ettevõte. Selle peakorter asub Ameerika Ühendriikides Bethesdas Marylandi osariigis, USA pealinna Washingtoni suurlinna-alas. Ettevõte tekkis 1995. aasta märtsis ettevõtete Lockheed Corporation ja Martin Marietta ühinemisel. Ettevõte pakub tööd 114 000 inimesele.

Lockheed Martin on maailma suurim relvatööstusettevõte; 2009. aastal moodustas relvastuse müük 74% ettevõtte käibest. Ettevõte sai 7,1% kõigist Pentagoni poolt välja makstud summadest.

Ajalugu 
Lockheed Martin asutati 1995. aasta 16. märtsil, kui kahe ettevõtte aktsionärid kiitsid ühinemise heaks. Selle otsusega ühinesid suuruselt teine ja kolmas Ameerika kaitsetöövõtja, Lockheed Corporation ja Martin Marietta. Peale sõjatehnika töötas Lockheed Martin välja ka Sega Model 2 arkaadimängu süsteemiplaadi tekstuurikaardistamise kiibi ning Sega Model 3 graafikasüsteemi.

Organisatsioon 
Lockheed tegutseb suuremas osas lennunduses kasutusel olevate tehnoloogiliste toodete ja teenuste uurimisega, projekteerimisega, tootmisega, arendamisega ja ka hooldusega. Ettevõtte tegevusüksused on jaotatud laialdasteks valdkondadeks, milleks on: lennundus, raketid ja tulejuhtimine, pöörlemis- ja missioonisüsteemid ning kosmosetehnika. Lockheed Martin teeb koostööd väga paljude riikidega.

 Lennundus
 Lockheed Martin Aeronautics
 Raketid ja tuletulejuhtimine
 Lockheed Martin Missiles and Fire Controll
 Pöörlemis- ja missioonisüsteemid
 Lockheed Martin Rotary and Mission Systems
 Sikorsky Aircraft
 Kosmosetehnika
 Lockheed Martin Space Systems
 Rahvusvahelised koostööd
 Lockheed Martin Kanada
 Lockheed Martin Austraalia
 Lockheed Martin Suurbritannia
 Lockheed Martin Taani
 Lockheed Martin Saksamaa
 Lockheed Martin India
 Lockheed Martin Iisrael
 Lockheed Martin Jaapan
 Lockheed Martin Lõuna-Ameerika
 Lockheed Martin Poola
 Lockheed Martin Lõuna-Korea
 Lockheed Martin Saudi Araabia
 Lockheed Martin Singapur
 Lockheed Martin Taiwan
 Lockheed Martin Araabia Ühendemiraadid

Juhtimine 
Ettevõte kuulub investoritele. Suurem osa Lockheed Martinist, 15,1% kuulub ettevõttele State Street Corporation. 7,9% kuulub ettevõttele Vanguard Group ja 6,2% kuulub firmale BlackRock. Suurimad eraisikud kellele kuulub osa Lockheed Martinist on Marillyn Adams Hewson, kellele kuulub umbes 0,01% ettevõttest, Daniel Francis Akersonile ja Scott Greene’ile kuulub kummalegi alla 0,01% ettevõttest. Ettevõttes töötab umbes 114 000 töötajat üle maailma. Lockheed Martini praegune esimees, president ja tegevjuht on James Donald Taiclet.

Viited 

Ameerika Ühendriikide ettevõtted
Kosmoseettevõtted
Sõjatööstus
Yūko Obuchi

Yūko Obuchi (jaapani keeles 小渕 優子; sündinud 11. detsembril 1973 Bunkyōs Tōkyōs) on Jaapani poliitik. Ta on Liberaaldemokraatliku Partei liige. Aastatel 2008–2009 oli ta Jaapani sõjajärgse aja noorim minister.

Ta oli kolmas laps Keizō Obuchi perekonnas. Ta on lõpetanud Seijo ülikooli.

Ta töötas aastatel 1996–1998 Tokyo Broadcasting Systemsis. Aastatel 1999–2000 töötas ta oma isa peaministriks oleku ajal tema büroos.

Isiklikku 
Tema isa Keizō Obuchi (1937–2000) oli aastatel 1998–2000 Jaapani peaminister. Ka tema vanaisa Mitsuhei Obuchi oli poliitik.

Jaapani poliitikud
Sündinud 1973
Jaak Ahelik

Jaak Ahelik (sündinud 22. juunil 1959) on eesti trummar ja poliitik. Ta on Isamaa liige.

Ahelik on olnud trummar mitmes ansamblis, tuntumatest ehk Ultima Thule ja Magnetic Band.

Jaak Ahelik on õppinud Tallinna Pedagoogilises Instituudis joonistamist ja joonestamist.

2015–2017 oli ta Tallinna linnavolikogu liige.

Seisukohavõte
2021. aastal postitas Jaak Ahelik sotsiaalmeedias peale Terviseameti korraldust kontrollida kaubanduskettidel klientide maskikandmist järgmise loosungi "Soovitus Selverisse minejale: laadige kümme käru kaupa täis, soovitatavalt pudinaid, sõitke kassase ja lahkuge ja nii kümme korda päevas, uskuge tuju läheb heaks, endal."

Viited 

Eesti trummarid
Eesti muusikud
Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud
Sündinud 1959
Turaida mõis

Turaida mõis (läti keeles Turaidas muiža, saksa keeles Treiden, ka Treyden) on endine mõis Lätis Sigulda piirkonnas Siguldas Turaida linnaosas. Mõisakompleks asub aadressil Turaidas iela 10. Venemaa keisririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Liivimaa kubermangu Riia maakonna Krimulda kihelkonnas.

Turaida mõis kujunes Krimulda piiskopilinnuse linnuseläänist. Aastal 1569 sai mõisa esimeseks omanikuks Elert Kruse, kellele see kuulus aastani 1585. Aastal 1625 annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Turaida Nils Stjernscheldile, aastast 1652 said mõisa omanikeks aga Budbergid. Aastast 1818 said mõisa omanikeks Campenhausenid.

Algselt kasutas mõis Turaida piiskopilinnuse hooneid. Aasta 1776 tulekahjuni linnuses elati. Seejärel linnust ei taastatud, kuid mõisnik laskis linnusehoovi ehitada puidust eluhoone. Mõisa peahoone on tänapäevaks hävinud.

Mõisakompleksi kuuluvad vana ja uus valitsejamaja. Lisaks on säilinud kõrvalhooneid, nende seas kõrts-teemaja, uus ait, tall, teenijate elumaja, kuivati ja õunahoidla. XX sajandi alguses hakati mõisas tegelema kalakasvatusega, sellest ajast on säilinud 14 eri suurusega veekogu.

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Vidzeme
Krimulda kihelkond
Sigulda
Staël von Holsteinide mõisad
León (Hispaania)

León on linn Hispaanias, Leóni provintsi keskus.

Viited

Hispaania linnad
Leóni provints
Puugnitsa kääpad

Puugnitsa kääpad on Võru maakonnas Setomaa vallas Puugnitsa külas asuvad neli kääbast. Kääpad arvele võetud arheoloogiamälestistena. Kääpa suuruse ja kuju järgi otsustades kuulub kääbas 1. aastatuhande II poolde.

Välislingid

Eesti esiajalugu
Eesti rauaaeg
Eesti muistised
Võru maakonna kultuurimälestised
Valdis Toomast

Valdis Toomast (sündinud 5. märtsil 1969 Keilas) on ettevõtja ja munitsipaalpoliitik, Isamaa erakonna liige 2002. aastast.

Ta lõpetas 1987. aastal Tallinna 21. Keskkooli.

Ta valiti Saue linna volikokku 1999. aastal, oli Saue linna volikogu esimees aastatel 2008–2017. 

Saue linna, Saue valla, Kernu valla  ja Nissi valla ühinemise järel 2017. aastal on ta Saue valla volikogu liige (volikogu aseesimees). 

Ta oli aastatel 2009–2013 MTÜ Jalgpallihaigla juhatuse liige.

Viited 

Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud
Sündinud 1969
Óscar de la Renta

Óscar Arístides de la Renta Fiallo (22. juuli 1932 Santo Domingo, Dominikaani Vabariik – 20. oktoober 2014 Kent, Connecticut, Ameerika Ühendriigid), tuntud ametialaselt kui Oscar de la Renta, oli üks maailma tuntumaid moeloojaid.

Elutee 
Óscar de la Renta sündis 22. juulil 1932 Dominikaani Vabariigis Santo Domingos seitsmelapselises peres ainukese pojana. Ta ema Carmen María Antonia Fiallo oli Dominikaani päritolu ja isa Óscar Avelino de la Renta Puerto Rico päritolu. Perekond oli mõjukas. 

De la Rentat kasvatati katoliiklikus vaimus. 18-aastasena suundus ta Hispaaniasse Madridis asuvasse San Fernando kuninglikku akadeemiasse maalimist õppima. Lisaraha teenimiseks tegi ta ajalehtedesse ja moemajade jaoks moejoonistusi.  

1956. aastal nägi USA suursaadiku John Davis Lodge’i abikaasa Francesca Lodge ta kleidikavandeid ning palus oma tütrele kleidi luua. Kleit jõudis sama aasta ajakirja Life esikaanele. De la Rentas tekkis moe vastu huvi ning ta hakkas koostööd tegema mõjukamate Hispaania moemajadega. Ta kohtus tollase Hispaania tuntuma moekunstniku Cristóbal Balenciagaga, kellest sai ta mentor. 1961. aastal suundus de la Renta Pariisi, et jätkata Antonio del Castillo käe all Lanvini moemajas.  

1963. aastal liitus de la Renta Ardeni moemajaga New Yorgis ning 1965. aastal Ameerika moemajaga Jane Derby. Sama aasta augustis, pärast Derby surma asus ta seda juhtima. 1960. aastatel sai ta rahvusvaheliselt tuntuks kui üks moedisainereid, kes riietas Jacqueline Kennedy. 1977. aastal tuli de la Renta välja oma parfüümiga "Oscar", millele lisandusid hiljem aksessuaarid ja kodukaubad. 

Aastatel 1993–2002 aastal disainis de la Renta kõrgmoekollektsiooni Balmaini moemajas ning oli esimene Dominikaani päritolu moelooja Prantsusmaa moemajas. 2006. aastal keskendus Oscar de la Renta bränd pulmamoele.  

2006. aastal diagnoositi de la Rental vähk. Ta suri 20. oktoobril 2014 oma kodus Ameerika Ühendriikides Connecticuti osariigis Kentis 82 aasta vanuses. 

Oscar de la Renta nimeline moemaja jätkab ka praegu avaliku elu, teiste seas filmitähtede ja kuningapere liikmete riietamist.

Viited 

Dominikaani Vabariigi inimesed
Moekunstnikud
Sündinud 1932
Surnud 2014
Abū Muḩammad al-Jawlānī

Abu Muhammad al-Jawlānī (araabia keeles أبو محمد الجولاني, ka al-Joulani, al-Djaulani) on salafide pühasõdalaste terrorirühmituse Jabahat an-Nusra liider Süüria kodusõjas.  

Abu Muhammud Al-Jawlānī võib pärit olla Iisraeli poolt hõivatud Golani kõrgustiku aladelt. On võidelnud Iraagis.

Süüria inimesed
Jan Trei

Jan Trei (sündinud 31. oktoobril 1979 Tallinnas) on eesti jurist ja poliitik, erakond Isamaa liige.

Haridus
1998. aastal lõpetanud Tallinna 21. Kooli ja 2004. aastal Tartu Ülikooli õigusinstituudi. 2006. aastal jätkas Trei magistriõpinguid Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Aastast 2013 on ta Tallinna Ülikooli riigiteaduste magistrant.

Töö
 2003–2005 Saue Linnavalitsuse jurist ja linnavalitsuse liige
 2005–2006 Lasnamäe Linnaosa Valitsuse linnaosa vanema asetäitja
 2006–2007 Eesti Notarite koja jurist
 2007–2009 Viimsi abivallavanem kommunaal- ja ehitusvaldkonnas
 2009–2011 Siseministeeriumis ministri nõunik
 2011–2013 Viimsi abivallavanem hariduse; kultuuri; spordi- ja noorsootöö, sotsiaal- ja tervishoiuvaldkonnas
 2014–2015 Viimsi vallavanem
 2015–2016 Saue abilinnapea hariduse, kultuuri, spordi- ja noorsootöö ning sotsiaal- ja tervishoiuvaldkonnas
 2016–2017 Viimsi Vallavalitsuses Viimsi abivallavanem hariduse, kultuuri, spordi- ja noorsootöö ning sotsiaal-ja tervishoiuvaldkonnas; valla munitsipaalettevõtte OÜ Viimsi Haldus nõukogu esimees
 2018 justiitsministri nõunik
 2018. aastast Eesti Linnade ja Valdade Liidu asedirektor

Ühiskondlik tegevus
Jan Trei on Eesti Juristide Liidu ja Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi liige. Alates 2001. aastast kuulub ta erakonda Isamaa (kuni 2006. aastani erakonda Res Publica). On kandideerinud 2009, 2013 ja 2017 Viimsi Vallavolikokku Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas ning olnud ühtlasi valituks vallavolikogu liikmeks. 2015 Harjumaa Omavalitsuste Liidu juhatuse liige ja 2016–2017 kultuuri- ja hariduskomisjoni aseesimees. Alates 2015. aastast Euroopa Regioonide Komitee Eesti delegatsiooni asendusliige ja (SEDEC töökomisjoni liige) Sotsiaalpoliitika, haridus-, tööhõive-, teadus- ja kultuurikomisjoni (SEDEC) liige.

Avaldanud arvamuslugusid riigihalduse ja kohaliku omavalitsuse korralduse kohta.

Isiklikku
Jan Trei on abielus, peres kasvab kaks last.

Viited 

Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud
Sündinud 1979
Viimsi vallavanemad
Gunnar Meyer

Gunnar Meyer (4. märts 1942 Tallinn – 6. august 2003) oli eesti kunstnik ja kunstipedagoog.

Ta lõpetas aastal 1971 ERKI klaasikunstnikuna. Kunstiinstituudis õppides valiti ta aastal 1966 Üliõpilaste Teadusliku Ühingu juhiks. Kuna rühmituse ANK '64 liikmed olid lõpetanud/lõpetamas, sai tast vahelüli nende ja uute tegijate, rühmituse SOUP 69 vahel.

Pärast ERKI lõpetamist suunati ta Viljandi peakunstnikuks. Ta on elanud veel paaris Eesti väikelinnas, kuni maandus Haapsallu. Aastatel 1979–2003 oli ta Haapsalu 1. Keskkoolis kunstiõpetaja. Tema käe all said tuule tiibadesse sellised kunstnikud nagu Agur Kruusing, Jaan Toomik, Valev Sein ja teised.

Gunnar Meyer lõpetas 6. augustil 2003 elu enesetapuga. Ta maeti 11. augustil 2003 Haapsalu Metsakalmistule.

Isiklikku 
Tema poeg Olle Meyer (1978–2014) oli eesti punkkunstnik.

Viited

Välislingid 
 Kunstiinimesed meenutasid Gunnar Meyerit
 Kunstnik Gunnar Meyeri näitus Haapsalu Kutsehariduskeskuses
 Gunnar Meyer, ANKi ja SOUPi vahelüli

Eesti kunstnikud
Eesti kunstipedagoogid
Haapsalu Metsakalmistule maetud
Sündinud 1942
Surnud 2003
Atika (täpsustus)

Atika on mitmetähenduslik sõna.

Atika on Kreeka piirkond. Selle järgi on nime saanud:
teatav arhitektuurielement (atika (arhitektuur))
atikakorrus

Atika on Eesti küla.
Baldahhiin

Baldahhiin on nt sammastele toetuv telgikujuline dekoratiivne ehiskatus trooni, altari (tsiboorium), skulptuuri, voodi (baldahhiinvoodi) vm kohal.

Arhitektuur
Oleksandr Kihtenko

Oleksandr Kihtenko (sündinud 5. aprillil 1956 Bogoduhhivis) on Ukraina sõjaväelane ja riigiametnik.

Elulugu 
Ta oli alates 10. oktoobrist 2014 kuni 11. juunini 2015 Donetski oblasti kuberner.

Viited

Välislingid
 10. oktoober 2014. Liga Novosti. Кихтенко Александр Тимофеевич, lühibiograafia (vene keeles)

Ukraina sõjaväelased
Sündinud 1956
Ayman az̧-Z̧awāhirī

Ayman az̧-Z̧awāhirī (19. juuni 1951 – 31. juuli 2022) oli Al-Qā‘idah' juht, kelle juhtimisel viidi läbi rünnakuid Põhja-Ameerikas, Aasias, Aafrikas ja Lähis-Idas. 

Ta sündis hästi toimetulevas peres Kairo äärelinnas Maadis (teistel andmetel Gizas). 

14-aastaselt liitus Al Zawahiri organisatsiooniga Moslemi Vennaskond. Õppis Kairo ülikoolis käitumispsühholoogiat, psühholoogiat ja farmakoloogiat. Magistrikraadi saamise järel praktiseeris kirurgiat (isa eeskujul) mitu aastat Egiptuse armees. Koos teiste kooliõpilastega moodustas ta Egiptuse valitsuse kukutamiseks põrandaaluse rakukese. Hiljem ühines Al-Zawahiri rakuke teiste samalaadsetega ning sündis organisatsioon Al-Jihad ehk Islami Džihaad Egiptuses. Al-Zawahiri oli Islami Džihaad Egiptuses peamine värbaja ja organiseerija. 

1981 vangistati ta Egiptuse luureameti poolt . 
Aastatel 1981-1984 oli ta Egiptuses vangis. 1985-1990 elas Saudi Araabias, Somaalias ja Pakistanis, külastas USA-d. 

Peshawaris kohtus Aiman al-Zawahiri ka esimest korda Osama bin Ladeniga (kes tegeles Palestiina šeik Abdullah Yusuf Azzami poolt loodud Nõukogude vägede vastase võitluse värbamis- ja rahastamisbaasiga Maktab al-Khadamat (MAK). MAK oli Al-Qaeda eelkäija, mille Nõukogude Afganistani invasiooni ajast pärit laiaulatuslik võrgustik võeti taaskasutusse uutel eesmärkidel).  

1991. aastaks sai Aiman al-Zawahiri Islami Džihaad Egiptuses ainuliidriks (emiiriks). 1998. aastal organiseeris ta autopommide plahvatused USA Dar es Salaamis ja Nairobi saatkondades Tansaanias ja Keenias. Surma sai sadu inimesi. 

USA eriteenistuste arvates on ta üks viiest mehest, kes teadsid 11.09.2001 terroriaktide plaanidest. Pärast 11. septembri terrorirünnakuid seadis Ameerika Ühendriikide Riigidepartemang üles 25 miljoni USA dollari suuruse tasu sellele, kes annab teavet, mis viib az̧-Z̧awāhirī tabamiseni. Al-Qā‘idah' liikmena oli ta ÜRO Al-Qā‘idah' sanktsioonide komitee otsusega ülemaailmsete sanktsioonide all. Oktoobris 2001 ilmus Aiman al-Zawahiri nimi FBI kõige tagaotsitavamate terroristide nimekirjas. Detsembris 2001 avaldas Al Zawahiri raamatu "Sõdalased prohveti lipu all". 
Aastal 2012 kutsus ta muslimeid üles röövima lääneriikide turiste.

31. juulil 2022 hukkus az̧-Z̧awāhirī tema vastu sihitud Ameerika Ühendriikide droonirünnakus Kabulis.

Viited

Välislingid 
 Rein Tammsaar. Ayman al-Zawahiri lugu.  Diplomaatia nr 65/66 • Jaanuar/Veebruar 2009.
 Heiki Suurkask. Mukhabarat - Egiptuse (kuri)kuulus luureteenistus, endiselt võimul. FORTE, 19. august 2013.

Terroristid
Sündinud 1951
Surnud 2022
Egiptuse inimesed
Eesti Kristlike Erakoolide Liit

Eesti Kristlike Erakoolide Liit (lühend EKEL) on erakooli pidajate ühendus, mis toetab liikmete koostööd oikumeenilises vaimus ning arendab kristlikel väärtustel põhineva hariduse andmist Eestis.

EKEL on assotsieerunud organisatsiooniga International Association for Christian Education (Internationaler Verband für Christliche Erziehung und Bildung; http://www.int-v.org/), mis on erinevatest Euroopa riikidest pärit haridusühenduste katusorganisatsioon, mille eesmärk on toetada kristlikku haridust nii erakoolides kui ka avalik-õiguslikes koolides.

Asutamine ja liikmed 
EKEL asutati 16. mail 2014 Tallinnas MTÜ-na, liitu kuuluvad haridusasutused:

Kaarli Kool (liige EELK Tallinna Toompea Kaarli Kogudus)
Narva Õigeusu Humanitaarkool (liige MTÜ Õigeusu Hariduse Ühing "Ülestõusmine") 
Püha Johannese Kool (liige Püha Johannese Kooli SA)
Tallinna Toomkool (liige Tallinna Toomkooli SA)
Tartu Kristlik Põhikool (liige Tartu Elu Sõna Kogudus)
Tartu Luterlik Peetri Kool (liige MTÜ Tartu Luterlik Peetri Kool)
Põlva Jakobi Kool (liige MTÜ Tartu Luterlik Peetri Kool)
Pärnu Kristlik Erakool (liige MTÜ Pärnu Kristlik Erakool)
Shanghai ja San Francisco Püha Johannese Kool Tallinnas (vaatlejaliige MTÜ Shanghai Püha Johannese)
 Tartu Katoliku Hariduskeskus (vaatlejaliige MTÜ Tartu Katoliku Hariduskus)
 Püha Miikaeli Kool (vaatlejaliige MTÜ Miikaeli Ühendus)
 Kohila Mõisakool (vaatlejaliige MTÜ Miikaeli Ühendus)

EKEL-i põhikirja järgi võivad liidu liikmeteks olla Eestis registreeritud ja kehtivat koolitusluba omavad erakooli pidajad, kes on oma põhikirja alusel maailmavaateliselt või organisatsiooniliselt seotud mõne Eestis tegutseva kristliku konfessiooniga, mis tunnistab usku Kolmainu Jumalasse.

EKEL-i vaatlejaliikmeks võib olla Eestis registreeritud, kehtivat koolitusluba omav, koolitusloa taotlemiseks valmistuv või lastehoiuteenust pakkuv juriidiline isik, kes on maailmavaateliselt või organisatsiooniliselt seotud mõne Eestis tegutseva kristliku konfessiooniga, mis tunnistab usku Kolmainu Jumalasse.

Kaheteistkümnes kristlikus haridusasutuses õpib õppeaastal 2022/2023 kokku 2723 õpilast, neist 268 käib koolide juures tegutsevates lasteaedades. Kristlike koolide õpilaste arv on aastatel 2013–2022 kasvanud 2,7 korda, mis teeb u 15% aastas. See tähendab, et iga neljas Eesti erakooli õpilane õpib kristlikus koolis. Lisaks loomulikule klassi kaupa kasvamisele on koolid jõudsalt oma tegevust laiendanud, et pakkuda uuenduslikke võimalusi hariduse omandamiseks. Viimastel aastatel on loodud uusi õppesuundi (nt koduõppe osakonnad, tugiharidus, huviharidus) ja avatud uusi haridusastmeid (nt lasteaiarühmad, gümnaasium).

Juhatus 
Perioodil 2019–2022 kuuluvad EKEL juhatusse Kaarli Kool, Tallinna Toomkool ja Tartu Luterlik Peetri Kool.

Viited

Välislingid 
 Eesti Kristlike Erakoolide Liidu koduleht
 Kaarli Kool
 Narva Õigeusu Humanitaarkool
 Püha Johannese Kool
 Tallinna Toomkool
 Tartu Kristlik Põhikool
 Tartu Luterlik Peetri Kool
 Tartu Katoliku Hariduskeskus
 Eesti Kirikute Nõukogu
 Püha Miikaeli Kool
 Kohila Mõisakool
 Põlva Jakobi Kool

Eesti organisatsioonid
Kristlus Eestis
Religiooniharidus
Jaagup Loosalu

Jaagup Loosalu (kuni 1923. aastani Jakob Veide, pärast seda Jakob Loosalu, ka Jakob Loosalu-Veide; 1. jaanuar 1898 Kadja, Triigi vald, Harjumaa – 5. mai 1996 Pärnu) oli eesti kirjastaja, ajakirjanik, põllumajandusteadlane ja poliitikategelane.

Ta sündis Loosalu talus rentnik Jüri Veide perekonnas. Õppis aastatel 1906–1912 Triigi ministeeriumikoolis, 1917–1920 Tallinna õhtugümnaasiumis, 1920–1928 Tartu Ülikoolis agronoomiat, 1928–1939 õigusteadust, 1940–1945 agronoomiat.
1973. aastal kaitses ta Kiievi Üleliidulises Suhkrupeedi TUI-s põllumajanduse erialal kandidaadi kraadi.

Aastatel 1915–1917 töötas Tallinnas töölise, voorimehe, kohtu- ja kontoriametnikuna. Osales Vabadussõjas Tallinna kooliõpilaste pataljonis. Aastatel 1920–1924 oli haridusministeeriumi rändlektor ja instruktor.

1922–1924 oli ta ajakirja Asunik vastutav toimetaja, 1924–1926 ajakirja Uus Talu tegevtoimetaja, 1927–1930 ajakirja Maa peatoimetaja, 1930–1934 Maalehe peatoimetaja. Aastatel 1932–1934 oli ta Tapa Sõnumed, 1927–1938 Uudislehe ja 1932–1940 Jutulehe väljaandja.

1927. aastast oli ta Harju maavolikogu liige. Loosalu oli III, IV ja V Riigikogu liige.

Aastatel 1946–1950 oli ta Jõgeva sordikasvatuse teadussekretär. 1951–1963 oli ta teadur Lätis. 1963–1967 töötas Polli katsejaamas.

Tunnustus 

 1993 Pärnu vapimärk (Vabadussõja veteran)
 1993 Pärnumaa vapimärk (Vabadussõja veteran)

Viited

Välislingid
Foto
Foto
JAAGUP LOOSALU – in memoriam Agraarteadus, 1996
KIRJUTAMATA MEMUAARE. Jaagup Loosalu. Raadiosaade
KIRJUTAMATA MEMUAARE. Jaagup Loosalu. 01. Raadiosaade
KIRJUTAMATA MEMUAARE. Jaagup Loosalu. 02. Raadiosaade
Loosalu, Jaagup Eesti entsüklopeedia
Bibliograafia Eesti rahvusbibliograafia
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti kirjastajad
Eesti ajakirjanikud
III Riigikogu liikmed
IV Riigikogu liikmed
V Riigikogu liikmed
Eesti põllumajandusteadlased
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased
EÜS Ühenduse liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1898
Surnud 1996
Katapult (lennukikandja)

Katapult on abiseade, mida kasutatakse lennukitele stardikiiruse andmiseks laevalt (enamasti lennukikandjalt) õhku tõusmisel,  kui rada on liiga lühike või pole lennuki mootorite võimsus raja jaoks piisav.

Levinumad on hüdraulilise, püssirohu- ja aurukolbkiirendiga katapuldid. Kasutusele on võetud ka esimesed elektromagnetilised katapuldid. 

Stardiraja aurukatapult koosneb enamasti laevateki alla ehitatud pikast aurusilindrist ja selles liikuvast kolvist, millega on ühendatud laevatekis oleva pika pilu kaudu süstik-kelk lennuki esiteliku külge kinnitamiseks. Tavaliselt saadakse aur tuumareaktoriga laeva aurukatlast. Kui on saavutatud piisav auru rõhk, vallandatakse kolb, mis kiirendab lennuki tekil oleva stardiraja lõpuni. Umbes kaks kuni neli sekundit pärast kolvi vallandamist saavutab lennuk õhkutõusmiseks vajaliku kiiruse.

Lennundus
Sigulda mõis

Sigulda mõis (saksa keeles Schloß Segewold, läti keeles Siguldas muiža, ka Siguldas pilsmuiža) oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Sigulda kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Sigulda piirkonnas Siguldas Pils iela 16.

Ajalugu
Sigulda mõis kujunes Sigulda ordulinnuse linnuseläänist. Eraldi mõis kujunes sellest aastal 1582. Algselt oli tegu riigimõisaga. 1621 rentis Rootsi kuningas Gustav II Adolf Sigulda linnuse koos lossilääniga Liivimaa kindralkubernerile feldmarssal Jakob De la Gardiele, kes seal ka mõnda aega resideeris.

1622 püstitati linnuse territooriumile (I eeslinnusesse) puidust eluhoone ja saun, ilmselt siis kuberneri tarbeks. II eeslinnuses olnud vana mõisasüda renditi Hermann Wackerile, see hävib Põhjasõjas.

1625 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf Sigulda lossilääni, millesse kuulusid tollal ka Neu-Kempenhofi ja Paltemari mõisad, Rootsi riigihoidjale Gabriel Gustafsson Oxenstiernale. Reduktsiooniga võttis riik valdused jälle Lossilääni omandis oli varem ka Nandelstädtshof (enne Kunal – võimalik väike vasallilinnus), mille juurde kuulusid ka Sigulda aleviku põllumaad ja mis 1579 oli välja läänistatud George Lowle. Rootsi aja lõpul liideti see Sigulda mõisaga.

1737 annetas Venemaa keisrinna Anna Sigulda kindralfeldmarssal krahv Peter von Lacyle, kellelt see läks 1761 õe abielu edasi kindral krahv George Brownele.

1783 sai naise Eleonora kaasavarana saadud Sigulda omanikuks krahv Michael Johann von der Borch (Borg). XVIII sajandi lõpus ehitati II eeslinnuse territooriumile puidust härrastemaja. 1878–1881 ehitas perekond Borch II eeslinnuse territooriumile uue kivist mõisalossi.

1905. (1898) kuni 1922. aasta agraarreformini kuulusid mõis ja linnusevaremed Liivimaa ja Kuramaa asekuberneri ja riiginõuniku vürst Nikolai Kropotkini perekonnale. Vürst lõi oma tegevusega Siguldasse kuurordi, mida hakati kutsuma "Liivimaa Šveitsiks".

Mõisaansambel

Mõisakompleksi kuuluvad Sigulda uus loss ja mitmed teised Borchide ning Kropotkini poolt püstitatud kõrvalhooned. Nende seas on Valge loss ja Suveloss, ait, pesumaja, keldrid juurviljade ja puuviljade jaoks. Mõisakompleksi ümber on müür uhke väravakompleksiga. Vana ordulinnus oli kasutusel mõisale kuuluva romantilise varemepargina.

Peahoone lähedal asub Suveloss ehk Kollane maja, klassitsistlik hoone XVIII sajandi lõpust – XIX sajandi algusest. Puidust hoone ehitas Võnnust pärit liivlasest ehitusmeister Mārcis Sārums. Tegemist on XVIII sajandi lõpus ehitatud puidust härrastemajaga, mida uue lossi valmimisel ei lammutatud. Kropotkinid kasutasid hoonet perekonnale kuuluva kirikuna. Hiljem on hoone olnud kasutusel võõrastemajana.

Vana mõisa õllevabrik on tänapäeval kujunenud kunstigaleriiks.

Vaata ka
 Sigulda uus loss

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Vidzeme
Sigulda kihelkond
Sigulda
Sigulda uus loss

Sigulda uus loss (Siguldas Jaunā pils) on loss Lätis Sigulda piirkonnas Siguldas. Loss asub aadressil Sigulda, Pils iela 16.

Sigulda uus loss kerkis Sigulda mõisa juurde aastail 1878–1881. Uusgooti stiilis lossi ehitas Võnnust pärit ehitusmeister Jānis Meņģelis. Hoone ehitamisel kasutati Sigulda ordulinnuse müüridest võetud kive.

Loss kuulus algul Borchide perele, hiljem aga Kropotkinitele. Pärast võõrandamist aastal 1922 kuulus hoone Läti kunstnike ja ajakirjanike liidule. Toona kandis ehitis Kunstnike Lossi nime ja oli kasutusel pansionaadina. Hoone interjööri kohandati selleks sobivamaks, projekti autor oli J. Madernieks.

Aastast 1934 kuulus hoone Läti pressiliidule. Aastail 1936–1937 ehitati hoone arhitekt Augusts Birkhānsi projekti kohaselt ümber. Vaatetorni ehitati kõrgemaks, ka lisati teisele korrusele rõdud. Interjööri muudeti modernsemaks ja rahvuslikumaks. Hoone interjööri kujundasid teiste seas Niklāvs Strunke, Pēteris Ozoliņš, Kārlis Sūniņš. Ühtlasi rajati endise mõisa juurviljaaia asemele spordiväljak, õunaaia asemele aga tenniseväljak. Lossi aeda rajati veel viinamägi ja veinikelder, kus hakati valmistama veini. Aastal 1938 püstitati lossi juurde Atis Kronvaldsile mälestussammas.

Teise maailmasõja ajal oli loss väegrupp Nordi staabi käsutuses. Pärast sõda võeti loss kasutusele sanatooriumina. Aastal 1993 läks see Sigulda linna valdusse, aastast 2003 asub lossis Sigulda piirkonna administratsioon.

Vaata ka 
 Sigulda mõis
 Sigulda ordulinnus

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Video lossist

Sigulda
Vidzeme