joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kärstna mõisa kalmistu

Kärstna mõisa kalmistu on kalmistu Helme kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kannuküla külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas.

Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Anrepid 1830. aastatel. Kalmistu on korrastatud arvatavasti 19. sajandi lõpul Walter von Engelhardti projekti järgi.

Asukoht 
Kalmistu asub Kärstna mõisa südamest pooleteise kilomeetri kaugusel lääne-edelas 136 meetri kõrgusel Kärstna mäel, mis on ümbruskonna üks kõrgemaid paiku ja millelt avaneb avar vaade ida suunas kuni Vooremaa küngasteni. Mõisasüdamest kabelimäele kulgev tee on kujundatud maalilise alleena. Lühem allee suundub mõisast ka lõunasse, endise kihelkonnakeskuse Helme poole.

Kabel

Kalmistul olev kabel on ruudukujulise (7,5 × 7,5 m) põhiplaani ja sümmeetrilise fassaadilahendusega maakivihoone, mis oli kuni 2013. aastani varemeis. Hoone restaureeriti aastatel 2010–2013. Kabel taastamistööde eestvedajaks oli Külli Kuldkepp.

Anrepi lõvi 

1844. aastal püstitati kabeli lähedusse 1807. aastal Preisi-Prantsuse sõjas Mohrungeni lahingus hukkunud kindralleitnant Heinrich Reinhold von Anrepile malmist lõvikujuline mälestusmärk (Anrepi lõvi), mille on modelleerinud saksa skulptor Christian Daniel Rauch. Lõvikuju on identne nt Münsteris ja Lübeckis säilinud lõvimonumendiga ning valatud Berliini kuninglikus valukojas. 2006. aastal lõhuti lõvifiguuri üks tagakäppadest, mille 2007. aastal taastas skulptor Paul Uibopuu.

Kalmistule maetuid

Josephine Anrep-Elmpt (1806–1838)
Josef Karl Anrep Anrep-Elmpt (1797–1860)
Joseph Anrep-Elmpt (1843–1880)
Reinhold Johann Philipp Anrep-Elmpt (1834–1888)
Cäcilie Julie Philippine Anrep-Elmpt (1812–1892)
Konrad (Kurt) von Anrep (1866–1922)
Konrad Ferdinand von Anrep (1839–1924)

Viited

Kirjandus
"Helme". - Valgamaa // Eesti V. Tartu 1932. Lk 334-335
Alo Särg. "Kärstna (Kerstenhof)". // Viljandimaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2007. Lk 42–45
Valdo Praust. "Kärstna mõis (Kerstenhof)". // Viljandimaa mõisad. Tänapäev. Tallinn 2010. Lk 151 ja 153
Margus Haav. "Kuulus lõvi ei pea enam rusuhunniku kõrval tukkuma". Sakala, 2. november 2013. Lk 8
"Kärstna marmorlaps jõudis suure ringiga koju tagasi". Tarvastu Teataja, veebruar 2014. Lk 1.
"Vana foto". Tarvastu Teataja, veebruar 2014. Lk 4.
Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002

Välislingid
Kultuurimälestis nr 14680. "Kärstna mõisa kabeli varemed, 19.saj."
Kärstna mõisa kalmistu Veljo Ranniku kogus. Muinsuskaitseameti fotokogu
Kärstna mõisa kalmistu ("Kabelimägi"). Viljandimaa kalmistute bibliograafia
Kärstna mõis Eesti mõisaportaalis
Mart Siilivask. Kärstna mõisa Anrep-Elmpt´ide perekonnakalmistu kabel. 2009. Muinsuskaitse eritingimused Muinsuskaitseameti kodulehel
Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
"Üle 50 aasta kadunud Kärstna marmorlaps jõudis suure ringiga koju tagasi". Tarvastu Teataja, 11. veebruar 2014

Helme kihelkonna kalmistud
Viljandi vald
Viljandi maakonna kalmistud
Eesti mõisakalmistud
9. november Saksamaa ajaloos

9. november on mitme Saksamaa ajaloos olulise sündmuse toimumise aeg. Juba vahetult pärast Teist maailmasõda kasutasid ajaloolased ning ajakirjanikud aeg-ajalt terminit "saatuslik päev" (Schicksalstag), kuid termini laiaulatuslik kasutamine algas 1989. aasta sündmuste ajal, mil pea kogu Saksa meedia selle kasutusele võttis.

9. novembriga on seotud viis suursündmust Saksamaa ajaloos:

1848: hukati Austria keisririigis 1848. aastal toimunud revolutsioonide ajal aset leidnud Viini ülestõusu ajal arreteeritud liberaalide juht Robert Blum. Hukkamises nähakse sageli tollaste revolutsioonide lõpliku ebaõnnestumise sümbolit.

1918: keiser Wilhelm II troonilt tõukamisega Novembrirevolutsiooni ajal lõppes monarhia ajastu Saksamaal. Philipp Scheidemann kuulutas Riigipäevahoone aknalt välja Weimari vabariigi. Kaks tundi hiljem kuulutas Karl Liebknecht Berliini linnalossi rõdult välja "Vaba Sotsialistliku Vabariigi". Der 9. November ("Üheksas november") on Bernhard Kellermanni Saksamaal avaldatud Saksamaa 1918. aasta vastuhakust rääkiva raamatu pealkiri.

1923: 8.–9. novembril aset leidnud Õllekeldriputš märkis Natsipartei kui Saksamaa poliitikamaastiku olulise tegija esile tõusmist.

1938: 9.–10. novembril toimus kristalliöö: laiaulatuslik sünagoogide ja juutide varade põletamine ning hävitamine. Tapeti rohkem kui 1300 inimest ning 30 000 juuti viidi koonduslaagritesse.

1989: Berliini müüri langemine käivitas rea sündmusi, mis viisid lõpuks Saksamaa taasühinemiseni ja kommunistlike režiimide langemiseni Ida-Euroopas. 9. novembrit kaaluti Saksamaa ühinemise tähtpäevaks, kuid kuna tegemist oli ka kristalliöö toimumise ajaga, peeti seda kuupäeva riikliku tähtpäeva jaoks mittesobivaks. Seetõttu valiti selle tähistamiseks riigi taasühendamise ametlik kuupäev 3. oktoober.

Vaata ka
 9. november

Viited

Välislingid
Deutsche Welle: Schicksalstag der Deutschen

Saksamaa ajalugu
Molekulaarne ökoloogia

Molekulaarne ökoloogia on üks evolutsioonilise bioloogia suundi, mis kasutab traditsiooniliste ökoloogia alaste küsimuste (üldine liikide uurimine, bioloogilise mitmekesisusega (elurikkusega) seotud küsimused, liikide ja nende loodusliku asuala suhted, mitmed käitumisökoloogia alased küsimused) lahendamisel molekulaarse populatsioonigeneetika, molekulaarse fülogeneesi ja ka genoomika meetodeid. 

Molekulaarne ökoloogia on põhimõtteliselt sünonüümne Theodosius Dobzhansky, E. B. Fordi, Godfrey M. Hewitti ja teiste uurijate algatatud ökoloogilise geneetika suunaga.

Need kaks suunda on samasugused oma püüde poolest uurida vabas looduses esinevaid ökoloogilisi suhteid ning seaduspärasusi molekulaarbioloogiast ja geneetikast lähtuvate meetoditega.

Molekulaarbioloogia
Ökoloogia
Beaver

Beaver on linn Ameerika Ühendriikides Utah' osariigis, Beaveri maakonna halduskeskus.

2010. aasta Ameerika Ühendriikide rahvaloenduse järgi elas Beaveris 3112 inimest.

Beaveri asutasid 1859 mormoonid. Linn sai linnaõigused 10. veebruaril 1867. Linn on nime saanud Beaveri jõe järgi.

Beaveris sündisid lindprii Butch Cassidy, näitleja Betty Compson ja leiutaja Philo Farnsworth.

Viited

Välislingid 
 Beaveri koduleht

Utah' linnad
Iraani võrkpallikoondis

Iraani võrkpallikoondis on Iraani esindusmeeskond võrkpallis. Koondise liikmed valib välja peatreener ning seda haldab Iraani Võrkpalli Liit.

Iraan on maailma edetabelis 123 riigi seas 12. kohal.

Viited

Välislingid 
 Iraani Võrkpalli Liidu koduleht
 Võrkpalliuudiste portaal

Iraani sport
Rahvuskoondised
Võrkpallikoondised
Lümfisooned

Lümfisooned (ladina ains vas lymphaticum; mitm vasa lymphatica) on paljude loomade lümfisüsteemi kuuluvad sooned, kus liigub lümf. Lümfisooned esinevad kõigil selgroogsetel alates pärisluukaladest. 

Lümfisoonteks võidakse nimetada ka teatud üksikud lümfi liigutavaid sooni. 

Lümfisoonte areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. 

Lümfisoonte ülesandeks on ka kudedes normaalse vedelikurõhu hoidmine. 

Lümfisooned järgnevad lümfikapillaaridele, võivad keres anastomoose moodustada ja suubuvad venoossesse vereringesse. 

Lümfisoontes paiknevad poolkuuklapid, mis tagavad lümfi liikumise üksnes südame suunas. Soonte seinu innerveerivad närvid.

Peensoole soolehattudes (olemasolul) paiknevad lümfisooned kannavad inglise keeles nimetust lacteals.

Klassifikatsioon

Lümfisooned on:
lümfikapillaarid
lümfisooned
lümfitüved
lümfijuhad
lümfi transportivad sooned (mille seintel paiknevad lümfiklapikud)
lacteals. 

Lümfisooned koos lümfikapillaaridega moodustavad lümfisoonte võrgustiku ehk lümfiteed. Lümfisoonte suuremad sooned, mis saavad alguse lümfisõlmedest liigitatakse lümfitüvedeks. 

Lümfisõlme juurde kuuluvatel lümfisoontel eristatakse:
aferentseid lümfisooni (vasa lymphatica afferentia)
eferentseid lümfisooni (vasa lymphatica efferentia).

Roomajatel

Madudel

Madude lümfisüsteemi liigitatase samuti lümfisooned, need paiknevad pea kõikjal keres. Kuid lümfisõlmede asemel on madude (ka teiste roomajate) lümfisoonte seintes üksikult pulseerivad lümfisüdamed.

Imetajatel

Koduloomadel

Lümfisooni asendavad lümfisoonteta kudedes rakuvahelised kanalid. Lümfisooni ei kohta kesknärvisüsteemis, silma sarvkestas ja silmaläätses, kõigis epiteelkudedes, põrnas, kopsualveoolides, luuüdis, kurgumandlites, hüaliinses kõhrkoes, nabaväädis ja lootekestades.

Inimestel

Patogenees

Inimestel seostatakse lümfisoontega järgmisi (osaline) patoloogilisi seisundeid: pärilik lümfodeem, Meige lümfodeem.

Kasvajad 

Enamikus kasvajapaikmetest on lümfisooned kollabeerunud.

Kokkupuutel madudega

Inimeste suhtes mürkmadudeks (osade) liigitatud madude hammustuse järgselt võivad mao sülje ensüümid kahjustada ka lümfisooni ja põhjustada erineva raskusastmega mürgistusseisundeid (vt ka leukotsütoos). Lümfisooni kahjustada võiva mürgistusseisundi tekke määrab lisaks inimese tervislikule seisundile (nt ülitundlikkus jm) ära ka mao liik, aastaaeg, mao tervislik seisund, hammustuse ajal väljapritsitud sülje kogus ja mao vanus.

Viited

Välislingid 
Pierre-Yves von der Weid, Lymphatic myogenic constriction – how lymphatic vessels pump lymph uphill, 10.1113/jphysiol.2012.247080, 15. jaanuar 2013, The Journal of Physiology, 591, 391-392., veebiversioon (vaadatud 29.07.2014) (inglise keeles)

Lümfisüsteem
Edgar Väär

Edgar Väär (23. august 1929 Kuressaare – 18. jaanuar 2014 Toronto) oli eesti rahvusest Kanada krimireporter ja dokumentaalfilmioperaator.

Ta sündis ning veetis lapsepõlve ja kooliaastad Kuressaares. Aastal 1944 lahkus tema perekond Austriasse ja sealt Saksamaale, kus ta õppis Geislingeni Eesti Gümnaasiumis.

Saksamaalt siirdus ta Kanadasse, kus ta töötas algul maalrina. Hiljem tegutses ta filmioperaatorina Canadian Broadcasting Corporationis. Ta on filminud tuntud poliitikuid, kultuuri- ja sporditegelasi üle maailma. Samuti on ta jäädvustanud sadu eesti ühiskonna olulisemaid üritusi. Tema suurim ja tuntuim töö oli 1972. aastal I ESTO päevade (1972. aasta Ülemaailmsete Eesti Päevade) dokumentaalfilmi valmistamine.

Isiklikku 
Tema abikaasa Yvonne on lätlannast fotograaf.

Välislingid 
 Edgar Väär | 23.08.1929 – 18.01.2014
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=3312
 Marko Raadi dokumentaalfilm "Fast Eddy vanad uudised" (2015) Eesti Filmi Andmebaasis

Eesti filmioperaatorid
Eestlased Kanadas
Sündinud 1929
Surnud 2014
Palmer

Palmer on linn Ameerika Ühendriikides Alaska osariigis, Matanuska-Susitna maakonna halduskeskus.

Palmer asub Anchorage'ist 68 km kaugusel kirdes Glenni maantee ääres.

2012. aastal elas linnas 6335 inimest.

Viited

Välislingid 
 Linna kodulehekülg

Alaska linnad
Hemiaspis

Hemiaspis on maoperekond.

Klassifikatsioon

Perekonda Hemiaspis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised  maoliigid:
 Hemiaspis damelii (Günther, 1876)
 Hemiaspis signata (Jan, 1859).

Levila
Neid võib kohata Austraalias  Uus-Lõuna-Walesis ja Queenslandis.

Viited

Välislingid 
    Sissekanne AWD-s
Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne Roomajate andmebaasis
Sissekanne SITI-s
Sissekanne saidil Wikispecies
Sissekanne WoRMS-is

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Hemiaspis seisuga 27.02.2014.

Mürknastiklased
Andrei Anissimov

Andrei Anissimov (sündinud 1943 Moskvas) on Eesti kunstnik, näitekirjanik ja lavastaja. 

Tema teoseid on välja antud peamiselt Venemaal.

1980 kolis Anissimov Kohilasse ning mõni aasta hiljem avas Tallinnas autorikeraamika salongi. Samal perioodil avaldas ta esmakordselt oma proosateoseid venekeelsetes kirjandusajakirjades Vikerkaar ja Tallinn.

2006 ilmus kirjastuses Aleksandra tema põnevusromaan "Nudistid golfi ei mängi" (eesti keelde tõlkis Tiito Himma). Selle romaani järgi vändati 16-osaline teleseriaal "Kaksikud", mida näidati mitu korda nii Venemaal kui ka muudes riikides. Usbekistanis keelati film ideoloogilistel kaalutlustel ära.

Talle meeldib kalal käia.

Välislingid
Ilona Martson, Andrei Anissimov - Kohila mees Vene raamatuturul, Eesti Päevaleht, 24. september 2005
Mees, kes rääkis, nagu mõtles, Postimees, 12. november 2010
Andrei Anissimov: kuningas ei surnud, elagu kuningas!, Postimees, 7. märts 2012
Andrei Anissimov: siis kõneles kilu inimkeeli, Postimees, 17. jaanuar 2014

Eesti kunstnikud
Eesti kirjanikud
Eesti näitekirjanikud
Sündinud 1943
Eesti lavastajad
Tartu Lastekunstikool

Tartu Lastekunstikool on vanim kunsti-huvihariduskool Eestis. Koolis saab süvendatult õppida mitmesuguseid kunstiaineid alates joonistamisest ja maalimisest kuni fotograafia ja tänavakunstini. 

Tartu Lastekunstikooli asutas 1957. aastal teenekas kunstipedagoog Aleksander Remmel. Esialgu õppisid koolis vaid paarkümmend õpilast tuntud kunstniku ja poeedi Aleksander Suumanni käe all joonistamist. Ajapikku suurenes õpilaste arv ning õppekavasse lisandusid kompositsiooni- ja maaliõpetus.

Direktor Enn Tegova ajal kolis Tartu Lastekunstikool Jakobi tänav 52 majja. Uus avarate ruumidega koolimaja meelitas kohale veelgi õppureid, õpetajaskond kujunes linna nooremast kunstnikkonnast. Täiendati skulptuuri õpetamise metoodikat (plastiliin asendati saviga), loodi graafikaklass, raamatukogu ning Lastekunstikooli galerii - Jakobi galerii.

Alates 2005. aastast tegutseb Tartu Lastekunstikool kahes majas – Tiigi 61 asuvas peamajas ja Jakobi 52 korporatsioonile Fraternitas Liviensis kuuluvas majas.

Õppijatel on võimalik valida erinevate õppevormide vahel. Tegutsevad laste kunstistuudio (5-8-a), eelkool (9-10a), kunsti põhiõpe (11-16a), stuudiõpe (11-16-a) ning noorte kunstistuudio (16-26-a). Lisaks klassikalisele kunstiainetele nagu joonistamine, maalimine, kompositsioon ja vormiõpetus tegeletakse koolis ka kaasaegsete distsipliinidega nagu arvutigraafika, fotograafia, tänavakunst, loovus- ning disainiõpetus.

Välislingid
 Koduleht

Eesti kunstikoolid
Tartu koolid
Joel Haahtela

Joel Kauko Kallevi Haahtela (sündinud 10. septembril 1972 Helsingis) on soome psühhiaatriadoktor ja kirjanik.

Haahtela on Olvi kirjanduspreemia laureaat ja Finlandia kirjandusauhinna nominent. Kaks tema teost – romaanid "Liblikakoguja" ja "Elena" – on tõlgitud ka saksa keelde.

Piret Saluri Joel Haahtelast (Loomingu Raamatukogu 4-5/2014): Nüüdseks juba tunnustatud, hinnatud ja auhinnatud kirjanik, peab ta arstiametit edasi, kinnitades, et tema psühhiaatri­praksis ja kirjanikutöö on mingil moel seotud, ilma et ta selle seose üle täpsemalt järele mõelda tahaks.

Elu ja inimese mõtteilm ongi seletustest keerukamad. Ning huvitavamad. Ka oma teostes jätab Joel Haahtela lugejale võimalusi tõlgendusteks ja tähendusteks, kinnitades, et uut teost alustades ta ei teagi alati, kuhu lugu välja jõuab. Kirjanikule endale avanevat raamat sageli alles aastate pärast ja see, mida ta oma raamatute kohta arvustustest või kirjandusblogidest loeb, on talle vahel ka suur üllatus.

Haahtela tegelastel on enamasti mingi mure, mingi kida minevikust, millest tuleks kui mitte vabaneda, siis vähemasti teada, mis see õieti on. Haahtela tegelane tahab midagi üles leida, sest ilma ta ei saaks olla ega elada.

Joel Haahtela on tänaseks avaldanud kokku üheksa raamatut: "Kaks korda kadunud" (Kaksi kertaa kadonnut, Otava, 1999), "Naised vaatavad vastu valgust" (Naiset katsovat vastavaloon, Otava, 2000), "Tule kell seitse ristteele" (Tule risteykseen seitsemältä, Otava, 2002), "Elena" (Otava, 2003; e. k. Hea Lugu, 2013, tlk. Hille Lagerspetz), "Liblikakoguja" (Perhoskerääjä, Otava, 2006; e. k. Hea Lugu, 2012, tlk. Hille Lagerspetz), "Lumepäevik" (Lumipäiväkirja, Otava, 2008), "Kadumispunkt" (Katoamispiste, Otava, 2010; e. k. LR 2014, nr. 4/5, tlk. Piret Saluri), "Traumbach" (Otava, 2012), "Täheselge, lumivalge" (Tähtikirkas, lumivalkea, Otava, 2013; e. k. Hea Lugu, 2014, tlk. Hille Lagerspetz).

Kirjanik Haahtela eelistab lühivormi: novelli, lühiromaani. Tema tekst on hõrk ja peen, palju jääb ridade vahele, kõik autori arvates ülearune on välja kärbitud. Siit leiame ka põhjuse, miks on nüüd eesti keeles ilmunud "Kadumispunkti" aineks Raija Siekkise elukäik ja õnnetu surm. Kuid sellest kirjutab Joel Haahtela lähemalt oma järelsõnas teose eestikeelsele tõlkele.

Eesti keeles ilmunud 
 "Liblikakoguja" (2012)
 "Elena" (2013)
 "Täheselge, lumivalge" (2014)
 "Kadumispunkt" (Loomingu Raamatukogu 4-5/2014)

Välislingid 

 http://www.kirjandusfestival.tartu.ee/soome-omanaoline-kirjanik-joel-haahtela-osaleb-prima-vistal
 http://epl.delfi.ee/news/kultuur/joel-haahtela-mitte-keegi-ei-saa-olla-taiuslikult-terve.d?id=66114776
 http://ekspress.delfi.ee/news/areen/psuhhiaatrist-kirjanik-kes-oskab-seletada-unenagusid.d?id=64793504

Soome kirjanikud
Psühhiaatrid
Sündinud 1972
Katre Riisalu

Katre Riisalu (kuni 1993. aastani Linnas; sündinud 23. septembril 1966 Tallinnas) on eesti raamatukogundustegelane.

1973–1976 õppis ta Lelle 8-klassilises koolis, 1976–1981 Valtu 8-klassilises koolis ja 1981–1984 Rapla Keskkoolis.

1989. aastal lõpetas ta Eduard Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi raamatukoguhoidja erialal.

2000. aastal kaitses ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistritöö Eesti muusikabibliograafia arengujoonte teemal.

1984. aastast töötab ta Eesti Rahvusraamatukogus, tema tööülesannete hulgas on olnud raamatukoguhoidmine, toimetamine, sektori juhatamine. Praegu on ta samas hoones asuva Kunstide Teabekeskuse osakonnajuhataja. Samaaegselt on ta Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu juhatuse esimees.

Ta on koostanud erinevaid väljaandeid, näiteks "Voldemar Panso bibliograafia" (2010) ja "Eesti vinüülplaatide diskograafia 1954–2010" (2011).

Viited

Eesti raamatukogundustegelased
Sündinud 1966
Enn Kokk

Enn Kokk (19. juuni 1937 Juminda – 19. august 2019) oli eesti rahvusest Rootsi sotsiaaldemokraatlik poliitik ja ajakirjanik.

Ta sündis aastal 1937 Juminda kalurikülas. Aastal 1944 põgenes ta koos vanematega Rootsi ja kasvas üles Stockholmis. Ta on lõpetanud Uppsala Ülikooli.

Ta kuulus aastatel 1961–1962 Rootsi Sotsialistlike Tudengite Liidu juhatusse. Ta on töötanud ajakirja Side toimetuses. Aastatel 1961–1964 kuulus ta Vaba Eesti toimetuse kolleegiumi. Ta on aastast 1968 töötanud Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei keskjuhatuses, ta on olnud erakonna peamisi ideolooge. Aastatel 1974–1983 oli ta rootsikeelse ajakirja Aktuellet i Politiken peatoimetaja. Seejärel oli ta Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei asesekretär. Aastast 1989 viibis ta partei ülesandel sageli Balti riikides.

Ta on toimetanud rootsi keeles "Töölisliikumise lauluraamatu" (1960), "Joe Hilli laulud" (1969), "Vasakpoolsuse teed" (1973), "Parempoolsed jõud Rootsis" (1973, lisatrükk 1975), "Tülitsevad vasakparteid" (1975), "Kas paremjõud kujundavad Rootsit?" (1976) ja muud poliitilist kirjandust. Ta tegi kaastööd raamatule "Vaba Eesti tähistel" (2000).

Isiklikku 
Ta oli kaks korda abielus. Tema abikaasa oli Rootsi sotsiaaldemokraatlik poliitik Birgitta Dahl (nad abiellusid aastal 1986); nad elasid Uppsalas.

Kirjandus 
 Vello Lään, "Kes on kes? Kes on kus? Kaugete maade eestlased. Lühielulood." Olion 2011

Välislingid 
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=3422

Rootsi poliitikud
Rootsi ajakirjanikud
Eestlased Rootsis
Sündinud 1937
Surnud 2019
Adeele Jaago

Adeele Jaago (kuni 2019. aastani Adeele Sepp; sündinud 10. novembril 1989 Kuressaares) on eesti näitleja ja lavastaja. 

Ta lõpetas 2008. aastal Tõrva Gümnaasiumi. Aastatel 2008–2009 õppis ta Tartu Ülikoolis semiootikat. 

2013. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia lavastaja ja näitleja eriala cum laude. Samast aastast on ta Viljandi Ugala teatri näitleja ja lavastaja. 2014. aastast töötab ka Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias teatrikunsti eriala õppejõuna.

Aastatel 2013–2015 mängis ta seriaalis "Kättemaksukontor" Kirke Kleini rolli. Ta on mänginud ka filmis "Võta või jäta" (2018).

Ta osales 2016. aasta sügishooajal meelelahutussaates "Su nägu kõlab tuttavalt", kus ta saavutas 8 võistleja hulgas 3. koha.

Isiklikku
Adeele Jaago on abielus muusik Jaan Jaagoga. 29. septembril 2018 sündis neil tütar Salmeli.

Tunnustus
Ugala teatri publikupreemia "Kuldõun" 2014

Viited

Välislingid
Adeele Ugala teatri kodulehel
Adeele Näitlejate Liidu kodulehel
 Adeele Sepp avalikustas uue bändiga esiksingli, Lõuna-Eesti Postimees, 18. mai 2018

Ugala näitlejad
Eesti lavastajad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1989
Nelli Abašina-Melts

Nelli Abašina-Melts (sündinud 1944 Zlatoustis) on Eesti tõlkija ja kirjastaja.

Ta on pärit Baškortostani Abdrezjaki külast. Eestisse tuli ta 1964. aastal. Ta on lõpetanud Tartu Ülikoolis vene filoloogia eriala.

Ta on töötanud ajalehes tõlkijana ja kirjastuses Eesti Raamat toimetajana. Ta juhib kirjastust Aleksandra. 1995. aastast on ta ajakirja Tallinn peatoimetaja.

1982. aastast on ta Eesti Ajakirjanike Liidu liige. 

Ta on vene keelde tõlkinud Jaak Jõerüüdi, Rein Põderi, Mats Traadi, Andrus Kiviräha jt teoseid.

Tunnustus 

 2019 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (venekeelse autori kirjandusauhind: elutöö, rohkem kui 30-aastane tegevus venekeelse kirjanduse valdkonnas)

Viited

Eesti tõlkijad
Eesti kirjastajad
Sündinud 1944
Lembit Tõemäe

Lembit Tõemäe (11. detsember 1949 Tallinn – 27. veebruar 2014 Põlva) oli eesti maadleja ja maadlustreener.

Ta lõpetas aastal 1969 Pärnu internaatkooli ja aastal 1978 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Treeneritöö

Ta alustas maadlusega aastal 1967. 1978–1983 töötas ta kalatööstuskoondises "Ookean" ja Tallinna Laevaremonditehases. Aastast 1983 töötas ta Põlva Spordikoolis vabamaadlustreenerina (EKR4. kutseaste (2013)) ja alates 1999. aastast maadlusklubis Lapiti. 1987-1991 organiseeris suvist töö- ja treeningulaagrit Hiiu Kaluri kolhoosis. Lembit Tõemäe algatas Põlvasse, spordikooli juurdeehituse maadlussaali jaoks ning vastukaaluks Serviti võistkonnale asutas 1999 Põlva Maadlusklubi Lapiti. Ta tegutses maadluskohtunikuna.

Õpilasi: Jaanus Kala, Marko Troon, Tarmo Vikat, Indrek Nõmm, Jaanus Kiik

Tunnustus

Korduvalt pälvinud Eesti parima vabamaadlustreeneri karika.
2012 Põlvamaa spordi elutööpreemia.
2013 Põlva valla aasta tegija.

Allikad

Ajaleht Koit, 1985 – 1993; Koit, 1. märts 2014

Välislingid

Eesti maadlustreenerid
Sündinud 1949
Surnud 2014
Sirje Nilbe

Sirje Nilbe (sündinud 23. mail 1955 Tartus) on eesti raamatukogundustegelane ja pedagoog.

1962–1966 õppis ta Kiidjärve Algkoolis, 1966–1970 Vastse-Kuuste 8-klassilises koolis, 1970–1973 Põlva Keskkoolis. 1978. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia osakonna eesti keele ja kirjanduse erialal. Samas osakonnas õppis ta veel 1981. aastani aspirantuuris. Aastatel 1995–2004 õppis Tallinna Pedagoogikaülikooli magistriõppes infoteadust.

1981–1986 oli ta Tartu ülikoolis õpetaja, seejärel töötas 1999. aastani Tartu Ülikooli Raamatukogus, kus 1994. aastal alustati liigitamisosakonnas tema ja Helgi Laanese juhtimisel universaalse märksõnastiku INGRID loomist. 1997–2013 töötas ta Eesti Rahvusraamatukogus, kus ta juhtis normandmete osakonda ja oli Tallinnas koostatud "Eesti üldise märksõnastiku" (EÜM) haldur. 1997. aastast on ta ka Eesti Keele Instituudi vanemtoimetaja, 1998. aastast annab tunde Tallinna Ülikooli infoteaduse erialal. Seoses üleminekuga ühisesse raamatukogusüsteemi INNOPAC/Millennium ühendati aastal 2009 märksõnastikud INGRID ja "Eesti üldine märksõnastik" (EÜM) ning tesauruse nimeks sai "Eesti märksõnastik" (EMS). EMSi haldurina ja koos teiste tesauruse koostajatega pälvis Sirje Nilbe Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu auhinna "Aasta tegu 2009 teadusraamatukogus". Aastal 2013 tunnustati tema tegevust Eesti Raamatukoguvõrgu Konsortsiumi aastaauhinnaga ESTER!.

Viited

Eesti raamatukogundustegelased
Tartu Ülikooli õppejõud
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1955
Aavo Kimmel

Aavo Kimmel (23. oktoober 1925 Tartu – 4. veebruar 2014 Toronto) oli eesti majandustegelane Kanadas.

Ta on õppinud Tartu 16. Algkoolis ja Tartu Poeglaste Gümnaasiumis. Aastal 1943 tegutses ta Elva Omakaitses. Aastal 1944 värvati ta Eesti diviisi tagavararügementi, septembris 1944 lahkus üksusega Saksamaale, ta läbis väljaõppelaagri Neuhammeris, Sileesias. Mais 1945 liitus ta perekonnaga Baieris, ta lõpetas Memmingenis Memmingeni Eesti Gümnaasiumi. Seejärel teenis Ameerika töökompaniis Heidelbergis. Suvel 1950 siirdus ta Kanadasse, ta õppis Toronto Ülikooli inseneriteaduskonnas, magistrikraadi kaitses ta aastal 1974 tööga "Majanduslikud kaalutlused õlitorustiku ehitamisel tundras" Waterloo Ülikoolis. Ta oli aastast 1955 korporatsioon Sakala liige.

Ta asus tööle Ottawas majandusministeeriumis.

Isiklikku 
Ta oli aastast 1983 abielus Kersti Kimmeliga, kes oli Michigan-Detroidi koguduse hingekarjane.

Välislingid 
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=1330

Eesti majandusteadlased
Eestlased Kanadas
Korporatsioon Sakala liikmed
Eesti sõjaväelased Saksa sõjaväes Teises maailmasõjas
Sündinud 1925
Surnud 2014
Interferoonid

Interferoonideks (inglise keeles interferons, lüh IFN) nimetatakse paljude selgroogsete loomade kehas mitmesuguseid rakkude komplekteeritavaid ja vabastatavaid valke, mille ülesandeks on immuunvastus.

Interferoone komplekteerivad lümfotsüüdid ja fibroblastid.

Interferoonid soodustavad antiviraalset (Th1 tüüpi) immuunvastust ja evivad pahaloomuliste kasvajarakkude paljunemise vastast ja viirustevastast toimet.

Nad suurendavad T-rakkude tsütotoksilisust ja õgirakkude fagotsütoosivõimet.

Interferoonid liigitatakse tsütokiinide hulka.

Interferoonide retseptorid, geenid, rakud ja signaalirajad võivad erineda nii liigiti kui indiviiditi.

Klassifikatsioon
Eristatakse kolme liiki interferoone: 
IFN I ehk IFN -α/β – (IFNa, IFNb, IFNe, IFN-κ, IFN-τ, IFN-ω, IFN-δ (sigadel))
IFN II ehk IFN-γ – (IFNg) 
IFN III (IFN l; IL28/29).

Komplekteerimine
Interferoone on võimelised tootma, erinevates mahtudes, enamik tuumaga rakke. Nii näiteks toodavad viirusnakkuste korral:
IFN I – plasmatsütoidsed dendriitrakud, IFNa-d leukotsüüdid, IFNb-d fibroblastid; 
IFN II – IFNg T-rakud ja NK-rakud; 
IFN III – dendriitrakud (DC).

Viirusevastane toime

Interferoonide toimel püütakse muuta veel nakatumata rakud viiruse suhtes resistentseks ning juba viirusega nakatunud rakkudes püütakse indutseerida viiruse genoomi ja valkude lagundamist.

Nii näiteks indutseerivad interferoonid gripiviiruse infektsiooni algfaasis 
tsütokiinide (TNFα, TNFβ, IL-6, IL-8, MIP-1a) komplekteerimist.

Viiruste vastutoime

Mitmed viirused on omandanud resistentsuse interferoonidele, nii pidurdab näiteks gripiviiruse mittestruktuurne valk (NS1) interferooni antiviraalset mõju ja aitab seega kaasa gripiviiruse levikule peremeesorganismis.

Viirused, nagu gripiviirus, marutõveviirus, vesikulaarstomatiidi viirus ja Ebola viirus suudavad inhibeerida rakusisese viiruse signaliseerimisrada blokeerides signaalijana toimiva RIG1-geeni, mille ülesandeks on interferooni IFN-α/β sünteesi käivitamine.

Ebola viirus

Uurijad on tuvastanud, et Ebola viiruse valgud VP24 ja VP35 blokeerivad peremeesorganismi interferooni (IFN)-alfa/beeta sünteesi ja signaali edastamist IFN-alfa/beeta ja IFN-gamma retseptoritele ning takistavad bioloogiliste vahendajaainete signaalide saatmist rakutuuma  ja osalevad seeläbi kaasasündinud immuunsuse inhibeerimises.

Interferoonid ravimitena

Geneetiliselt muundatud soolekepikesed

1983. katsetati interferoonide tootmist geneetiliselt muundatud soolekepikestega (E.coli)

Immunostimulaatorid
Interferoone toodetakse biotehnoloogilistel meetoditel ja kasutatakse ka inimeste ja loomade immunoteraapias (ATC-kood: L03AB–immunostimulaatorid).

Viited

Välislingid 
 Mart Saarma,  Interferoonide toimemehhanismidest, veebiversioon (vaadatud 1.03.2014)
 Bazer FW, Spencer TE, Johnson GA., Interferons and uterine receptivity. Lühikokkuvõte., Semin Reprod Med. 2009 Jan;27(1):90-102. doi: 10.1055/s-0028-1108013., 5. veebruar 2009, veebiversioon (vaadatud 24.11.2014.a.)(inglise keeles)

 Beetainterferoonravi 
 Eesti Ravimiamet, Beetainterferoonid: trombootilise mikroangiopaatia ja nefrootilise sündroomi risk, 12.august 2014

Embrüoloogia
Immunoloogia
Molekulaarbioloogia
Valgud
2014. aasta Vormel 1 hooaeg

2014. aasta Vormel 1 hooaeg oli Vormel 1 maailmameistrivõistluste 65. hooaeg.

Hooaeg algas 16. märtsil 2014 Austraalias ja lõppes 23. novembril Araabia Ühendemiraatides.

Peeti 19 etappi ja maailmameistriks tuli Lewis Hamilton.

Rekordid 

2014. aasta hooajal suutsid üksnes kolm sportlast etapi võita: Lewis Hamilton (11), Nico Rosberg (5) ja Daniel Ricciardo (3). Seda on minevikus juhtunud 4 aastal, viimati 1988. Samuti suutsid üksnes kolm sportlast kvalifikatsiooni võita: Rosberg (11), Hamilton (7) ja Felipe Massa (1).

Fernando Alonso on kogunud karjääri jooksul 1767 punkti. Ta sõitis 86 etappi järjest ilma tehnilisel põhjusel katkestamata.

Lewis Hamilton on alates oma debüüthooajast saanud 8 järjestikusel hooajal vähemalt ühe võidu.

Nico Rosberg sai ühel hooajal 10 teist kohta.

Fernando Alonso on saanud 28 kolmandat kohta. Sama on suutnud Rubens Barrichello ja Kimi Räikkönen. Sel hooajal lisandus Alonsole üks kolmas koht, nimelt hooaja 4. etapil Hiina GP-l.

Adrian Sutil on osalenud 127 etapil ilma esikolmikusse jõudmata. Alles elu 92. etapil tõusis ta etapi liidriks (sellega jagab ta esikohta Nick Heidfeldiga).

Daniil Kvjat on noorim, kes tulnud punktidele. Austraalia GP ajal oli ta 19 aastat ja 324 päeva vana. See oli tema elu esimene MM-etapp.

Max Chilton lõpetas oma karjääri 25 esimest sõitu. Viimane neist oli hooaja 6. etapp Monaco Grand Prix.

Meeskonnad

Etapid

Tulemused
Sorteerimiseks klõpsa noolekestele veeru päises

Konstruktorite karikas
Daniil Kvjat

Daniil Kvjat (sündinud 26. aprillil 1994 Ufas) on vene vormelisõitja.

Ta sõidab alates 2015. aasta hooajast Vormel 1 sarjas Infiniti Red Bull Racing meeskonnas. 2014. aasta hooajal sõitis ta Toro Rosso meeskonnas.

Oma esimesel võistlusel sai ta 9. koha ja temast sai 19-aastasena noorim Vormel 1 sarjas punkte saanud sõitja. Seni oli see rekord olnud Sebastian Vetteli käes.

Tulemused F1-sarjas

Vormel 1 piloodid
Venemaa motosportlased
Sündinud 1994
Wolansky mõis

Wolansky mõis (läti keeles Volanska muižiņa või Ēlera muižiņa) oli suvemõis Lätis Riia linnas Mežaparksi asumis peahoone aadressiga Ezermalas iela 22. Saksa keeles Ehlers Gelegenheit.

Mõis rajati XIX sajandi lõpus. XX sajandi alguses oli mõisa omanikuks Marija Zeltinga, mõisas elas ka palju teenijaid, nii eestlasi kui ka lätlasi. Tõenäoliselt asus mõisa juures ka puusepa töökoda.

Aastal 1920 asus mõisas J. Klemani pagariäri. Mõisa lähedal, Ķīšezersi järve ääres, asus paik, kus Läti Kunstnike Liit pidas oma pidusid.

Aastal 1934 suvemõisa hooned lammutati. Nende asemele ehitati kahe korteriga elamu.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Meijermuiža mõis

Meijermuiža mõis (Meijermuiža) oli suvemõis Lätis Riia linnas Mežaparksi asumis. Mõisa peahoone asus praegusel Cimze tänaval.Saksa keeles Meyershof.

Mõis rajati XIX sajandi alguses. Aastal 1895 oli mõisa omanikuks Riia linnapea Kerkovius, kes rentis mõisa hoone tehasetöölise Simon Jakobsoni perele. Lisaks Jakobsonidele elasid seal veel teisedki lätlastest tehasetöölised, aednikud ja kalurid.

Tänapäevaks on mõisa peahoone hävinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Annasmuiža mõis

Annasmuiža mõis (Annasmuiža) oli suvemõis Lätis Riia linnas Mežaparksi asumis. Mõisa peahoone asus praegusel Cimze tänaval. Saksa keeles Annerhof või Annenhof.

Mõis rajati XIX sajandi algul Meijermuiža mõisa maadele. Aastal 1834 rajas mõisa omanik tekstiilitööstur J. Schopfeler mõisa tekstiilivabriku, millel ei olnud aga pikka iga.

Aastal 1886 ostis Riia Jahiklubi Annasmuiža ja Grave mõisa vahel asunud Kletnieki talu, kuhu rajati puhkusepaik. XX sajandi alguses hakati spordirajatisi püstitama ka Annasmuiža mõisas, mille omanikuks oli toona klubi liige vabahärra Reinhold Freitag von Loringhofen. Peale omaniku elas mõisas veel 24 teenijat, nende seas ka mõisa kalur.

Aastatel 1903–1939 kuulus mõis sakslaste spordiklubile Kaiserwald, mis oli Läti suurim spordiselts. Mõisa rajati spordiväljak, seal korraldati vabaõhupidusid, etendati näidendeid. Pärast Nõukogude võimu kehtestamist jäi kasutusele ainult spordiseltsi jahiklubi osa järve ääres, ülejäänud hooned jäid kasutuseta. Tänapäevaks on Annasmuiža mõisa hooned hävinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Grave mõis

Grave mõis (Grāves muiža) oli mõis Lätis Riia linna Mežaparksi asumis. Mõisa peahoone asub aadressil Ezermalas iela 28, kuigi see asub reaalselt A. Sakse tänava ääres. Saksa keeles Gravenhof või Hillebolts Hof.

Grave mõisa omanikuks oli aastal 1678 linnanõunik Johann Hillebold. Aastast 1698 kuulus see prefekt Gerhard Grenile. Mõis sai nime Riia Suurgildi gildivanema Grave järgi, kellele see kuulus aastast 1725.

XIX sajandi lõpus ja XX sajandi algul kuulus mõis Patrik Ruetzile. Tol ajal oli mõisa juures suur park, kus töötas lätlasest aednik Johans Vildfangs. Mõisa omanik oli ajalehe Rigasche Rundschau toimetaja sugulane, seetõttu avaldas leht ka mitmeid tema pilte Ķīšezersi järvest.

Aastal 1913 ostis mõisa Läti Haridusselts. Uueks nimeks sai Saules dārzs ('päikeseaed'). Paik sai nime seal asunud päikesekella järgi. Mõisa parki ehitati spordirajatised ja laululava. Paiga arengule pani aga piiri Esimene maailmasõda. Sõja ajal asus mõisas sõdurilaste varjupaik.

Kahe maailmasõja vahel jätkus pargis ürituste korraldamine. Üks populaarsemaid üritusi oli traditsiooniline Lastefestival. Kuna aga Riia ümbrusse tekkis uusi ürituste korraldamiseks sobivaid paiku ja Läti Haridusseltsi korraldatud ettevõtmised sattusid tihti kriitikatule alla, siis seltsi majanduslik olukord halvenes ja aastal 1936 olid nad sunnitud Saules dārzsi üle andma Mazpulksi nime kandvale lasteorganisatsioonile.

Teise maailmasõja järel nimetati Saules dārzs ümber Bernu parksiks ehk Lastepargiks. Paiga esimeseks direktoriks oli Julijs Pamiljens, kes aga aastal 1948 oli sunnitud ühe poliitiliselt ebakorrektse punanurga kohta käiva nalja tõttu tagasi astuma. Paigas korraldati siiski lastele mõeldud üritusi edasi, sinna kolis ka Noorte Naturalistide Selts.

Mõisa hooned jäid sel ajal hooldamata. Ka ehitati tasahilju kinni Ķīšezersi kaldapealne. Tänapäeval on mõisa pargi järvepoolne osa täielikult hoonestatud.

Pärast Läti iseseisvumist on mõisas asunud mitu lasteorganisatsiooni, nende seas ka noorte jalgpallikeskus Skonto. Peahoone on renoveeritud. Säilinud on kaks halvas seisus olevat kõrvalhoonet, nende seas ka pargis asuv uusgooti stiilis paviljon.

Välislingid
 Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)
 Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Riia mõisad
Poolkuuklapid

Poolkuuklappideks ehk semilunaarklappideks (ladina ains valvula semilunaris) nimetatakse paljude selgroogsete loomade teatud kehavedelike liikumist juhtivaid klappe, mille hõlmad on soone seina kinnitunud taskutaoliselt.   

Poolkuuklappide olemasolu, areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Klassifikatsioon
Poolkuuklapid on :
 südamevatsakese-veresoone klapid (aordiklapp (valva aortae), kopsutüveklapp (valva trunci pulmonalis))
 arvukad klapid veenide ja lümfisoonte seintel.

Lümfisüsteemis

Lümfisüsteemi liigitatud lümfisoonte ja lümfiteede seintel on palju poolkuuklappe. Neid nimetatakse lümfiklapikuteks ja need reguleerivad lümfi voolu.

Viited

Välislingid 
Sissekanne Encyclopaedia Britannica-s 
Benjamin D Mackie, Yasmine Subhi Ali, Aortic Valve Anatomy, Veebiversioon (vaadatud 02.03.2014) (inglise keeles) 

Anatoomia
Soomuk

Soomuk on militaar- või sisekaitse otstarbeks valmistatud soomustatud maismaasõiduk.

Nimetuse kasutus 
Soomuki nimetust võidakse kasutada, kui on vaja teha üldistusi või ei ole täpselt teada, millise konkreetse soomusmasinaga on tegemist. Nimetus ei oma otsest vastet teistes keeltes. Tavaliselt eesti militaarkeeles tanki soomukiks ei loeta. Kasutades aga väljendit soomustehnika või soomusmasinad, hõlmab see üldjuhul ka tanke ja nende baasil valmistatud sõjatehnikat. Soomukiks ei loeta tavaliselt ka soomustatud autot.

Soomukid 
Soomukina käsitletakse tavaliselt järgmisi masinaid:
 Soomusauto
 Soomustransportöör
 Jalaväe lahingumasin (lahingumasin)
 Dessandi lahingumasin
 Luuresoomuk
 Tulejuhtimissoomuk
 Pioneerisoomuk
 Tankitõrjesoomuk
 Õhutõrjesoomuk
 Tankett

Lisaks kutsutakse soomukiteks muid eelnimetatute baasil valmistatud (modifitseeritud) eriotstarbelisi masinaid.

Vaata ka 
 Soomusvägi
 Soomusjalavägi
 Jalavägi
 Tankitõrje

Sõjatehnika
Soomusjalavägi

Soomusjalavägi ehk mehhaniseeritud jalavägi (ka motolaskurvägi, soomusgrenaderid), on maavägede koosseisu kuuluv relvaliik või soomusväe alamrelvaliik, mis koosneb jalaväe lahingumasinate, harvem soomustransportööridega varustatud jalaväest.

Iseloomustus 
Soomusjalavägi moodustab tänapäeval paljude riikide armeede maaväe põhiosa. 

Soomusjalavägi sarnaneb struktuurilt suures osas tavalise kerge jalaväega, kuid omab märksa suuremat manöövrivõimet ja tulejõudu. Soomusjalaväelased tegutsevad reeglina lahingus koostöös tankiväega ehk tankide toetusel, vallutades, hõivates või hoides maa-alasid ja ehitisi ning hävitades vastase elavjõudu, relvasüsteeme ja kergemaid soomukeid. Soomusjalaväelased teostavad lahinguluuret ja tankitõrjet ning omavad orgaanilist kaudtulevõimet (peamiselt miinipildujad).

Soomustransportööridega varustatud jalaväeüksusi on võimalik lugeda soomusjalaväeks, kui nad on väeüksuse struktuuris koos tankidega.

Ajalugu

Idee ja areng 
Soomusjalaväe loomisele hakati mõtlema I maailmasõja lõpus. Esimeseks algeks võib lugeda ideed paigutada jalaväejagu rünnakuks pikendatud inglise tanki Mark V sisemusse, kus avastati selleks piisavalt ruumi olevat. Idee realiseerus Amiens'i lahingus 1918. aastal, kuid ei saanud erilist tähelepanu. Probleem oli ka, et tanki sisemuses valitsevad tingimused kippusid lihtsalt jalaväelasi hirmutama.

1927. aastal formeeriti Suurbritannia ja Põhja-Iiri kuningriigis eksperimentaalne mehhaniseeritud brigaad, kuid see likvideeriti hiljem, jäädes ikkagi tankide ja jalaväelaste tegevuse eraldatuse juurde. 

1930-ndatel algatasid seoses välksõja kontseptsiooniga soomusjalaväe sakslased, kes mõistsid hästi jalaväe pideva koostöö vajadust koos tankidega. Saksamaa soomusjalaväe (soomusgrenaderid) standardveokeiks said soomustatud poolroomiksõidukid SdKfz 251, mis mahutasid jao ja olid relvastatud kuulipilduja või väiksema suurtükiga.

Teine maailmasõda 
Teise maailmasõja käigus arendasid vastavalt lahingutegevuse ja operatsioonide õppetundidele oma soomusjalaväe välja kõik sõdivad osapooled. Jalaväelasi veeti tankidega kaasa peamiselt poolroomiksõidukitel ja see võimaldas teostada ning julgestada sügavaid läbimurdeoperatsioone rünnakul, aga samuti tegutseda efektiivselt liikuvate katteüksustena taandumisel.

Külmast sõjast tänapäevani 
Alates külmast sõjast on soomusjalaväest saanud iga arenenud armee põhilisi relvaliike. 1970-ndail arendati lisaks olemasolevaile soomustransportööridele välja soomusjalaväe põhisõidukid - Jalaväe lahingumasinad. Esimene uudne lahingumasin oli Nõukogude Liidus valmistatud BMP-1. NATO esimeseks õnnestunud lahingumasinaks võib lugeda Saksa Liitvabariigi Marder 1-te.

Soomusautode dessandi idee Eesti Rahvaväes 
Eesti Rahvaväes liikus tegelikult samuti algse soomusjalaväe loomise idee juba Vabadussõja ajal vahetult enne sõja lõppu. Dokumentidest on selgunud, et soomusautode juurde kavatseti (arvatavalt soomusrongide eeskujul) formeerida oma dessantsalgad. Sõda sai aga enne läbi ja teadmata põhjusel selle oma aja kohta revolutsioonilise ideega enam ei jätkatud.

Vaata ka 
Soomusvägi
Jalavägi
Jalaväe lahingumasin

Maavägi
Euroopa noortepealinn

Euroopa noortepealinn (inglise keeles European Youth Capital, lühendatult EYC) on tiitel, mis antakse igal aastal ühele Euroopa linnale üheks aastaks. Selle aja jooksul on linnal võimalus mitmekülgse programmi abil näidata oma noortega seotud kultuurilist, ühiskondlikku, poliitilist ja majanduslikku elu ja arengut. Tegemist on Euroopa noortefoorumi algatusega ning esimene pealinn valiti aastal 2009. 2014. aasta pealinnaks on valitud Kreeka Kesk-Makedoonia piirkonna pealinn Thessaloníki.

Eesmärgid
Euroopa noortepealinnade valimise eesmärk on edendada Euroopa riikide noorte vahelist koostööd. Üks olulisemaid organisatsiooni aspekte on noorte igapäevaelu parandamine pealinnaks valitud linnas ning seda mitte vaid pidustuste ajal, vaid pikas perspektiivis. Lisaks julgustatakse noori osalema pealinna plaanide loomise ja rakendamise juures ning üks ettevõtmise prioriteetidest on seegi, et noored oleksid hästi informeeritud ja aktiivselt ühiskonda kaasatud ning et neile antaks võimalusi paremaks tulevikuks. Noortepealinnaks nimetamise täiendav kasu tuleb turismist ja suurenenud rahvusvahelisest prestiižist.

Noortepealinnad 2009–2016
Esimene noortepealinn valiti aastal 2009.

Vaata ka
Euroopa noortefoorum
Euroopa kultuuripealinn
Euroopa spordipealinn

Viited

Välislingid
Ametlik kodulehekülg
Braga – European Youth Capital 2012

 
Noortepealinn
Göran Therborn

Göran Therborn (sündinud 23. septembril 1941 Kalmaris) on rootsi sotsioloog. Ta on üks tsiteeritumaid postmarksiste. 

Ta on põhjalikult kirjutanud klassistruktuuri ja riigiaparaadi kokkupuutepunktidest, ideoloogia kujunemisest, globaliseerumisest ja marksismi tulevikust. Ta toetab universaalset vabadust ja võrdsust, egalitaarseid ühiskondlikke liikumisi ja antiimperialismi.

Therborn sai doktorikraadi 1974. aastal Lundi Ülikoolist, kus õppis sotsioloogiat, politoloogiat ja majandust. Ta on töötanud mitmes maailma ülikoolis, pikemalt Lundi Ülikoolis (Rootsis), Nijmegeni Ülikoolis (Hollandis), Göteborgi Ülikoolis (Rootsis) ja Cambridge’i Ülikoolis (Suurbritannias). Therborn on Cambridge'i Ülikooli sotsioloogia emeriitprofessor. Pärast 2010. aastal pensionile minekut elab ta taas Rootsis, kuid on endiselt seotud ka Cambridge’i Ülikooliga, jätkates seal loengute pidamist ja doktorantide juhendamist. 

Raamatus "The Ideology of Power and the Power of Ideology" (1980) eemaldub Therborn Louis Althusseri kirjutistest ideoloogia formeerumisest ja kirjutab ideoloogia muutumise, klasside ideoloogilise ülesehituse ja ideoloogilise domineerimise teemadel. Ta annab üldise ülevaate, kuidas postmarksistliku vaatenurga järgi ideoloogiad kujunevad.

Raamat "From Marxism to Post-Marxism?" (2008) kujutab endast püüet anda lühike, kuid ulatuslik marksistliku teooria arenemise ajalugu ja marksistliku mõtte trajektoor 21. sajandiks.

Teosed
 "Science,Class & Society", Verso, (1976) ISBN 0-86091-724-X
 "What Does the Ruling Class do When it Rules?: State Apparatuses and State Power under Feudalism, Capitalism and Socialism" (1978) (Kordustrükk: Radical Thinkers Series, Verso (2008))
 "The Ideology of Power and the Power of Ideology" (1980)(Kordustrükk: Verso Classic (1999))
 "Why Some Peoples are More Unemployed than Others" (1986)
 "European Modernity and Beyond: The Trajectory of European Societies", 1945–2000 (1995)
 "Between Sex and Power: Family in the World", 1900–2000 (2004)
 "From Marxism to Post-Marxism?" (2008)
 "Handbook of European Societies: Social Transformations in the 21st Century" (2010) ISBN 9781441981288
 "The World: A Beginner’s Guide" (2011)
 The Killing Fields of Inequality (2013)

Eesti keeles
"Klassid 21. sajandil", Vikerkaar. 4–5/2013. 75–95.

Viited

Rootsi teadlased
Sündinud 1941
Lümfoidkude

Lümfikoeks ehk lümfoidkoeks  ehk lümfaatkoeks ehk lümforetikulaarseks koeks (ka:lümfoidkoe kogumikud; immuunkoed) (ladina textus lymphaticus) nimetatakse paljude selgroogsete loomade lümfisüsteemi (lümfoid(-immuun)süsteemi) moodustavaid elundeid ja kudesid ning võrkkiude, mille struktuurides liiguvad lümfirakud.

Lümfikudede ja -sõlmede embrüogeneesis osalevad loote lümfoidkoe arengut mõjutavad rakud, nemad migreeruvad loote maksast perifeersetesse lümfoidkudedesse.

Lümfikudede olemasolu, areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.

Lümfikudede eesmärgiks on peremeesorganismi immunvastuse tagamine. Kuna immuunreaktsioonid leiavad paljuski aset lümfikudedes nimetatakse lümfikudesid ka immuunkudedeks.

Lümfikoed on lümfisõlmed, harkelund, luuüdi, põrn, mandlid, lümfifolliikulid, peensoole lümfoidsed naastud, ussripik (inimestel ussripiku seinas koondlümfifolliikulid, soolemandel), lümfotsüüdid.

Lümfikoed on ka lümforetikulaarse koe alad, nagu limaskestaga seotud lümfikude (sh BALT-süsteem - bronhidega seotud lümfikude, GALT-süsteem - sooltega seotud lümfikude).

Viited

Välislingid 
Sissekanne Encyclopædia Britannicas
Blue Histology - Lymphoid Tissues I, School of Anatomy and Human Biology - The University of Western Australia, veebiversioon (vaadatud 03.03.2014)

Anatoomia
Immuunsüsteem
Lümfisüsteem
Pío Baroja

Pío Baroja y Nessi (28. detsember 1872 San Sebastián, Gipuzkoa, Hispaania – 30. oktoober 1956 Madrid, Hispaania) oli hispaania kirjanik. Ta kuulus kuulsasse hispaanlaste nn 1898. aasta põlvkonda.

Autor ise grupeeris oma teosed kaheksasse triloogiasse ja kahte tetraloogiasse.

Teoseid
 "La Tierra Vasca"
 "La casa de Aizgorri" (1900)
 "El mayorazgo de Labraz" (1903)
 "Zalacaín el aventurero" (1909)
 "La leyenda de Jaun de Alzate" (1922)
 "La lucha por la vida"
 "La busca" (1904)
 "Mala hierba" (1904)
 "Aurora roja" (1904)
 "La raza"
 "El árbol de la ciencia" (1911)
 "La dama errante" (1908)
 "La ciudad de la niebla" (1909)
 "El pasado"
 "La feria de los discretos" (1905)
 "Los últimos románticos" (1906)
 "Las tragedias grotescas" (1907)
 "La vida fantástica"
 "Aventuras, inventos y mixtificaciones de Silvestre Paradox" (1901)
 "Camino de perfección (pasión mística)" (1901; eesti keeles "Tee täiusele", tõlkinud Justa Kurfeldt, Tartu, Tallinn: Loodus, 1938)
 "Paradox rey" (1906)
 "Las ciudades"
 "César o nada" (1910)
 "El mundo es ansí" (1912; eesti keeles "Nii see maailm on", tõlkinud Mari Laan, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2014)
 "La sensualidad pervertida: ensayos amorosos de un hombre ingenuo en una época de decadencia" (1920)
 "El mar"
 "Las inquietudes de Shanti Andía" (1911)
 "El laberinto de las sirenas" (1923)
 "Los pilotos de altura" (1931)
 "La estrella del capitán Chimista" (1930)
 "Agonías de nuestro tiempo"
 "El gran torbellino del mundo" (1926)
 "Las veleidades de la fortuna" (1927)
 "Los amores tardíos" (1942)
 "La selva oscura"
 "La familia de Errotacho" (1932)
 "El cabo de las tormentas" (1932)
 "Los visionarios" (1932)
 "La juventud perdida"
 "Las noches del Buen Retiro" (1934)
 "Locuras de carnaval" (1937)
 "El cura de Monleón" (1936)

Eesti keeles on ilmunud ka Baroja novellikogumik "Vagabund Elizabide" (tõlkinud Asta Põldmäe ja Jüri Talvet, Loomingu Raamatukogu 1979, nr. 8).

Hispaania kirjanikud
Sündinud 1872
Surnud 1956
Jaan Muri

Jaan Muri (14. juuni 1937 Veeriku küla – 14. veebruar 2014) oli eesti kooliõpetaja ja näitleja.

Ta sündis koolmeistri perekonnas. Ta lõpetas 1955. aastal Leisi Keskkooli ja 1960. aastal füüsika-matemaatika erialal Tallinna Pedagoogilise Instituudi.

Ta töötas aastatel 1960–1962 Kingissepas ja aastatel 1962–1965 Sõmeral kooliõpetajana. Ta mängis asjaarmastajana Saaremaa Rahvateatris. 

1965. aastast töötas ta kooliõpetajana Sindis. Aastatel 1965–1970 oli ta Lydia Koidula nimelise Pärnu Draamateatri teatri näitleja.

Ta on maetud Sindi vanale kalmistule.

Tunnustus 
 1987 Eesti NSV teeneline õpetaja

Rolle 
 1966 Federico García Lorca "Verine pulm" (Peigmees)
 1966 Vilis Lācis / Raimond Kaugver "Kaluri poeg II" (Oskar Klava)
 1967 Victor Hugo "Mary Tudor" (Somerset Seymour)
 1968 Male Schwarz "Isemoodi tüdruk" (Rein Aase)
 1969 Shakespeare / Klaus Flehmel / Enn Toona "Nagu soovite ehk Illüüria merehädalised" (Malvolio)
 1970 Gerd Natschinski "Servus, Peter" (Eberhard Wagner)

Viited

Kirjandus 
 Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000.

Eesti õpetajad
Eesti näitlejad
Sündinud 1934
Surnud 2014
Tiigermadu (perekond)

Tiigermadu (Notechis) on maoperekond.

Klassifikatsioon

Tiigermadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
 Notechis scutatus (Peters, 1861) – tiigermadu.

Levila

Neid võib kohata Austraalias.

Kokkupuuted saakloomadega

Tiigermaolt hammustada saanud väikesed saakloomad surevad silmapilkselt.

Kokkupuuted inimestega

Tiigermadude perekonda liigitatud tiigermaod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus võib raske astmega mürgistusseisundeid esile kutsuda.

Viited

Välislingid 
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne Roomajate andmebaasis
Sissekanne SITI-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Serpent-tigre seisuga 03.03.2014.

Mürknastiklased