joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Imbi Herm

Imbi Herm (aastani 1982 Imbi Süvalep; sündinud 12. aprillil 1955 Rakveres) on eesti endine näitleja ja lavastaja.

Ta lõpetas aastal 1973 Rakvere 1. Keskkooli, õppis aastatel 1973–1975 Tartu Riiklikus Ülikoolis psühholoogiat ja lõpetas aastal 1980 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Ta töötas aastatel 1980–1992 näitlejana Rakvere Teatris. Hiljem on ta tegutsenud lauluõpetajana. Ta on kirjutanud näidendeid ja neile muusikat ("Nääriöö, see imeline, 1982; "Võlulaul", 1984)

Aastatel 1995–2003 oli ta Aluvere Põhikoolis lauluõpetaja ning aastast 2003 Rakvere Reaalgümnaasiumi ajaloo ja kultuuriloo õpetaja.

Isiklikku 
Tema ema oli näitleja Galina Süvalep, isa oli näitleja, lavastaja ja dramaturg Kulno Süvalep, vanaisa oli ajakirjanik ja poliitik, Riigikogu sekretär Arnold Süvalep; õde on kirjandusteadlane Ele Süvalep-Lõhmus.

Lavastusi 
 1980 Frank Baum "Smaragdlinna võlur"
 1981 Betti Alver "Viletsuse komöödia"
 1981 August Kitzberg "Neetud talu"
 1985 Henrik Visnapuu/Hendrik Lindepuu "Süda kaheks"
 1989 Jean Cocteau "Hirmsad vanemad"
 1991 Shelagh Delaney "Mee maitse"

Rolle 
 1981 Mait Metsanurk/Raivo Trass "Taavet Soovere elu ja surm" (Mary Sandov)
 1984 John Osborne "Vaata raevus tagasi" (Helena)
 1986 Genrihh Rjabkin "Öö kupees" (Alina)
 1987 Anton Tšehhov "Kirsiaed" (Šarlotta)
 1988 August Mälk/Andres Särev "Õitsev meri" (Liida)
 1988 Valeri Brjussov/Toomas Suuman "Üks lugu armastusest" (Nathalie)
 1989 Ingmar Bergman "Stseenid ühest abielust" (Marianne)
 1991 David Guerdon "Paabeli ooper" (Katya)
 1992 Jevgeni Švarts "Vari" (Julia Giuli)

Kirjandus 
 Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000

Eesti näitlejad
Eesti teatrilavastajad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1955
Capitol City

Capitol City on kummituslinn Colorados Hinsdale'i maakonnas Alpine Loop National Back Country Byway teede võrgustikus.

Capitol City asutati 1877 ja tippajal elas asulas 400 inimest. Selle asula asutajad soovisid, et sellest saaks Colorado pealinn.

Asulas on säilinud on postkontor, mõned kõrvalhooned ja põletusahjud.

Välislingid 
Capitol City ghosttowns.com lehel (inglise keeles)

Ameerika Ühendriikide kummituslinnad
Hinsdale'i maakond
Colorado asulad
Ülemiste tunnel

Ülemiste tunnel on Järvevana teed Peterburi teega ühendav tunnel Tallinnas.

Tunnel avati 9. oktoobril 2013. 

Tunnel on 320 m pikk. Sisse- ja väljasõiduteede kogupikkus on 355 m. 

Tunnel koosneb kahest omavahel paksu betoonseinaga eraldatud osast.

Eesti tunnelid
Kesklinna linnaosa ehitised
Veerenni
Conopsis

Conopsis on maoperekond, kes elavad peamiselt Mehhikos.

Klassifikatsioon 
Perekonda Conopsis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid: 
 Conopsis acuta Cope, 1886
 Conopsis amphisticha Smith & Laufe, 1945
 Conopsis biserialis Taylor & Smith, 1942
 Conopsis lineata Kennicott, 1859
 Conopsis megalodon Taylor & Smith, 1942
 Conopsis nasus Günther, 1858.

Viited

Välislingid 
Günther, Catalogue of Colubrine Snakes in the Collection of the British Museum, London, 1858, lk 6, , veebiversioon (vaadatud 11.10.2013) (inglise keeles)
Sissekanne ADW-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne ReptileDB-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Conopsis seisuga 28.12.2013.

Colubridae
Taro (mäng)

Taro ehk tarokk (ka tarot) on kaardimäng tavaliselt neljale mängijale, kuid võimalik ka kolmele või viiele mängijale. Mängimiseks kasutatakse 78 kaardist koosnevat mängukaardipakki. See on ainuke meie aegadeni säilinud laialt levinud kaardimäng, milles kasutatakse täielikku 78-lehelist tarokaardipakki. Mäng on populaarne Prantsusmaal ja Kanada prantsuskeelsetes piirkondades.

Ühe levinud hüpoteesi järgi, oli tarokaardipakk kõikide Euroopa mängukaardipakkide ühine eelkäija. Nagu ka tavalised mängukaardid, kasutati tarokaarte just hasartmängude eesmärgil, täpsemalt mängus, mis tuletas meelde bridži.

Prantsusmaa taro on tuntud alates kaugetest aegadest, ja need olid populaarsed mängukaardid vähemalt mitme sajandi jooksul.

Ametlikud reeglid 
Fédération Française de Tarot' loodud reeglid kehtivad Prantsusmaal nii ametlikel meistrivõistlustel kui ka sõpruspartiide puhul.

Kaardipakk 
Tarot mängitakse 78 kaardist koosneva kaardipakiga:

 21 nummerdatud kaarti (atouts). Need on trumbid, mis on mastikaartidest tugevamad. Number näitab iga ühe tugevust, kõige tugevamast, 21st, kõige nõrgema, 1ni (mida kutsutakse Väikeseks (Petit)). 
 1 Vabandus (l'Excuse), mille peal on täht ja mandoliinimängija ning mis on jokrilaadne kaart, säästes mängijat küsitud masti või trumbi mängimisest. Juhul, kui mängija võttis viimase käigu ajaks kõik altkäemaksud, siis kasutatakse Narri kui vanemat trumpi. Narri kasutamine muutuva nimiväärtusega kaardina peegeldab selle kaootilist tähendust tarokaartidega ennustamisel.
 4 masti: ♠, ♥, ♦ja ♣ (poti, ärtu, ruutu, risti). Igas mastis on 14 kaarti. Tugevuse ja väärtuse vähenevas järjekorras:
 neli pildikaarti: Roi (Kuningas), Dame (Emand), Chevalier (Ratsur) ja Valet (Poiss või Soldat). 
 numbrikaardid 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, äss (äss on kõige nõrgem)

21, Väike ja Vabandus on 3 vääriskaarti, mille ümber kogu taro strateegia keerleb.

Kaartide väärtused
 1 Vääriskaart (1, 21, Vabandus): 4,5 punkti
 1 Kuningas: 4,5 punkti
 1 Emand: 3,5 punkti
 1 Ratsanik: 2,5 punkti
 1 Soldat: 1,5 punkti
 Kõik muud kaardid: 0,5 punkti

Arvutamise lihtsustamiseks loetakse kaarte kahekaupa, näiteks:
 1 vääriskaart (1, 21, Vabandus) + 1 väike kaart: 5 punkti
 1 Kuningas + 1 väike kaart: 5 punkti
 1 Emand + 1 väike kaart: 4 punkti
 1 Ratsanik + 1 väike kaart: 3 punkti
 1 Soldat + 1 väike kaart: 2 punkti
 2 väikest mastiga kaarti või trumpi: 1 punkt

Kokku on kõikide kaartide peale 91 punkti.

Viited

Välislingid

Prantsuse keeles
Fédération Française de Tarot

Kaardimängud
Balti õhuturbe missioon

Balti õhuturbe missioon (inglise keeles Baltic Air Policing) on NATO õhukaitse Balti riikidele pakutav miinimumnõuetele vastav õhuturve (Quick Reaction Alert, QRA).

Missioonis osalejad

Vaata ka
Eesti õhuvägi

Viited 

Eesti sõjandus
Läti sõjandus
Leedu sõjandus
Kodukaitse

Kodukaitse (ka: Eesti Kodukaitse) oli Eesti riigikaitseorganisatsioon. 

15. mai 1990 õhtul kuulutas valitsuse esimees Edgar Savisaar Toompea lossi rõdult välja Kodukaitse moodustamise. Organisatsioon asutati 17. mail 1990, «Organisatsiooni «Eesti Kodukaitse» põhikiri kinnitati Vabariigi Valitsuse 28. aprilli 1992. a määrusega nr. 134,

Kodukaitse likvideeriti valitsuse 15.03.1996 määrusega, kuna organisatsiooni tegevus oli selleks ajaks sisuliselt ammendunud.

Kodukaitse tegevusvaldkonnad 
Kodukaitse tegutses järgmistes valdkondades:

 abistas politseid, piirivalvet, riigivalitsemis- ja kohaliku omavalitsuse täitevorganeid avaliku korra ning ühiskondliku julgeoleku tagamisel;
 osales kodanike, asutuste, ettevõtete ja organisatsioonide vara ja territooriumi valvamisel ja kaitsmisel;
 osales loodusõnnetuste, katastroofide, suurte tulekahjude ja avariide lokaliseerimisel ja nende tagajärgede likvideerimisel;
 osutas abi kaitsejõududele seaduses ettenähtud juhtudel ja korras;
 osales piiri- ja tollikontrolli tagamisel;
 osales liiklusjärelevalve tagamisel.

30. juulil 1990 kolis Kodukaitse staap Toompea lossist ajaloolisse komandandi majja. 

1990. aasta oktoobrist kuni 1991. aasta aprillini oli Kodukaitse tegev Eesti Vabariigi majanduspiiri loomise ja piiripunktide mehitatud valve tagamisega. 

1991. aasta jaanuarikriisi ja augustiputši ajal organiseeris Eesti riiklikult tähtsate objektide kaitset. 

9. juulil 1991 toimus Toompeal komandandi majas, kus asusid Eesti Kodukaitse ja Eesti Riikliku Piirikaitseameti peakorter ja piirikaitse staap, plahvatus. Pomm plahvatas kell 22, mil Pika Hermanni tornis langetati signatuuri saatel sinimustvalget riigilippu.

3. märtsist kuni 2. aprillini 1992 teostas Eesti Kodukaitse Rummu vangla II ja III koloonia välisvalvet ning 19.–21. juunil 1992 julgestas riigis toimunud 1992. aasta Eesti rahareformi.

15. augustil 1994 võtsid kodukaitsjad Tondil Matrossovi-nimelise motoriseeritud jalaväediviisi territooriumi kasarmud ja objektid oma valve alla. 

1994. aasta novembris loodi õppekeskus, mille peamiseks ülesandeks oli Kodukaitse liikmetele väljaõppe ja koolituse korraldamine.

Vaata ka
 Eesti Kodukaitse Ajaloo Selts

Viited

Eesti sõjandus
Eesti organisatsioonid
1990. aasta Eestis
Eesti julgeolek
Kuupäev

Kuupäev ehk daatum on päeva järjekorranumber kuus, millele sageli lisatakse ka kuu ja aasta. Kuupäev on nt 15. märts 2013, mida võib kirjutada ka 15.03.2013.

Kuupäeva määramine sõltub kasutatavast kalendrisüsteemist. Sama päeva võidakse eri kalendrites märkida eri järjekorranumbriga, näiteks on kasutatud eri paigus samal ajal kuupäevi Juliuse kalendri ja Gregoriuse kalendri järgi.

Kuupäev sõltub ka ajavööndist. Näiteks rünnak Pearl Harborile algas 7. detsembril 1941 kell 7:48 Havai aja järgi, aga 8. detsembril kell 3:18 Jaapani aja järgi.

Vaata ka
 ISO 8601

Ajaarvamine
Kalender
Mil Mi-8

Mil Mi-8 (NATO koodnimi Hip) on Nõukogude Liidus konstrueeritud kopter.

Ajalugu 

See on üks enim toodetud helikoptereid (u 12 000) maailmas.

Mil Mi-8 koptereid toodeti Kaasani helikopteritehases.

Kasutajad 
  
  – Ukraina ettevõte Motor Sitš tutvustas 2017. aastal Dubais Mi-8 moderniseeritud versiooni Mi-8MSB
 Mi-8 MSB-V

Endised kasutajad 
  – 7. detsembril 1995 andis Saksa Õhupääste Eestile üle neli Mi-8 kopterit, mida hakkas kasutama Eesti Riiklik Lennusalk. Kaks kopterit moderniseeriti aastail 1997–1998. Üks saadeti erru 2006. aastal ja pandi välja Muraste piirivalvekooli esisele platsile, üks annetati Eesti Lennundusmuuseumile, üks müüdi maha oksjonil ja üks anti Valga linnale muuseumieksponaadiks.

Tehnilised andmed 

Meeskond 3

Tühimass 7380 kg [KM1] 

Stardimass (norm/max) 11 100 / 13 000 kg

Mahutavus 28 sõdurit koos varustusega

Laadung 4000 kg

Lennukiirus 205–250 km/h

Lennukaugus 580 km / lisakütusepaakidega 1065 km

Lennukõrgus 5000 m

Võimalik relvastus  
 2 × 7,62 mm või 2 × 12,7 mm KP 
 4–6 × 57 mm raketiheitjat 
 2 × 80 mm raketiheitjat 
 4 × 250 kg pomme 
 2 × 500 kg pomme
 2 × 12,7 mm KP püloonidel 
 2 × 2 × 23 mm kahurit

Vaata ka 
 Sikorsky UH-60 Black Hawk

Galerii

Viited

Välislingid 
Армия получила три улучшенных вертолета Ми-8 - Lb.ua, 4. detsember 2014
Russian Helicopters delivers new batch of Mi-8MTV-5-1 helicopters to Russian Defence Ministry - Defence Blog, 25. jaanuar 2017

Sõjaväehelikopterid
Nõukogude Liidu relvad
Venemaa relvad
Battipaglia

Battipaglia on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune) Itaalias Campania maakonnas Salerno provintsis. Battipaglia sai linnaõigused Itaalia presidendi 2008. aasta 26. juuni dekreediga.

72 meetri kõrgusel merepinnast asuva Battipaglia asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

Haldus 
Battipaglia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bellizzi, Eboli, Montecorvino Rovella, Olevano sul Tusciano, Pontecagnano Faiano.

Battipaglia halduspiires asuvad järgmised asulad ja asumid: Aversana, Belvedere, Centro, Fasanara, Idrovora, Lido Lago, Monteleone, Parco Russo, San Emilio, San Gaetano, San Luigi, San Mattia, Sant'Anna, Santa Rosa, Schiavo, Serroni Basso, Serroni Alto, Spineta, Stella, Taverna delle rose, Taverna Maratea, Tempa delle Craste, Torre dei Mussi, Turco, Verdesca, Villa Lisa. Ainus madalama taseme haldusüksus (frazione) on Santa Lucia inferiore.

Loodus 
Tusciano jõe kallastel asuva Battipaglia edelapiiriks on Türreeni meri.

Kolmekümne aasta (1961–1990) vaatluste andmetel on kõige jahedam kuu jaanuar (keskmine temperatuur +9 °C) ja kõige soojem kuu august (keskmine temperatuur +23,6 °C). Aasta keskmine sademete hulk on umbes 1100 mm, keskmiselt 84 sajupäeval aastas.

Ajalugu 
Battipagliat on esmakordselt kirjasõnas mainitud 1080. aastal, kui Robert Guiscard andis Sele ja Tusciano jõgede vahelise maa-ala koos Castelluccio kindlusega Salerno kirikule.

Vaatamisväärsused

Sakraalarhitektuur 
 Chiesa di Santa Maria della Speranza
 Chiesa di Santa Lucia da Siracusa, esmamainimine 1140
 Chiesa dell'Aversana, ehitatud umbes 1600
 San Mattia, rajas Guaimario IV

Tsiviilarhitektuur 

 Palazzo Municipale
 Masseria del Fosso
 Tenuta Porta di Ferro
 Villa Schlaepfer-Rago
 Villa Budetta
 Masseria Farina di Fiorignano
 Complesso La Morella
 Torre Caciottoli
 Torre di Raj
 Torre dei Mussi
 Villa D'Amore

Militaararhitektuur 
Castelluccio
Torre sul Tusciano

Muud 
Passo di San Mattia
 Büst Mõlema Sitsiilia kuningriigi kuningale Ferdinando II-le, Piazza della Repubblica.

Arheoloogilised väljakaevamised 
 Arenosola – nekropolid 6.–5. sajandist eKr ja 4.–3. sajandist eKr
 San Giovanni – Rooma villa 3.–1. sajandist eKr, lõik Capua-Rhegiumi teest (Via Capua-Rhegium) ja nekropolid.
 Spineta – Rooma villa 3.–1. sajandist eKr

Viited

Kirjandus 
Battipaglia, 70 anni nella sua storia, Massa Editore 1999
Il terremoto del 1857 e la fondazione della "Colonia Agricola" di Battipaglia, Ed. Osanna Venosa 1994

Välislingid 

 Koduleht (itaalia keeles)

Itaalia linnad
Campania vallad
Salerno provints
Alcamo

Alcamo ['alkamo] (itaalia keeles Alcamo, sitsiilia keeles Àrcamu, Palermo murdes [Aiccamu]) on  asula Itaalias Sitsiilia maakonnas Trapani provintsis, Alcamo valla keskus.

Nimi ja ajalugu
Nime päritolu on lahtine. Ühe oletuse järgi sai asula nime muslimist palgasõdurite pealiku Al-Qāmūqi (القاموق‎) või Al-Qāmah' järgi, kes legendi järgi 828 asutas asula Bonifato mäe nõlvadele. Teise oletuse järgi pärineb see araabia sõnast al-qāmah ('mudane või viljakas maa').

Legendi järgi rajati Alcamo roomlaste asunduse Longaricum kohale. Kaks künkakest Alcamo vapil öeldakse kujutavat Longaricumi ja Alcamot.

Esmakordselt mainib Alcamot kirjalikult 1154 Muḩammad al-Idrīsī "Rogeri raamatus". Ta kirjeldab Al-Qāmah't Calatubo linnusest ja nimetab seda manzil ('talu või majade rühm'), millel on viljakad maad ja õitsev turg. Üle poole elanikest olid araablased.

Aastast 1185 pärinev Andaluusia palveränduri päevik kinnitab, et Alcamo on araabia päritolu: ta nimetab seda beleda (mošee ja turuga koht). 

Pärast araablasi oli Alcamo kõigepealt normannide ja seejärel Švaabimaa hertsogkonna võimu all. Asulas elasid muslimid ning see oli jagatud neljaks osaks: S. Vito, S. Leonardo, S. Ippolito e S. Nicolò. 

Saratseenide mässude sari aastatel 1221–1243 ajendas keiser Friedrich II araablasi Alcamost küüditama ning Alcamo sai aegamööda kristlaste asulaks. 13. sajandil tekkis ka asula praegusesse asukohta mäe jalamile. Hiljem tehti mäe nõlval paiknenud asula maatasa.  

Alcamo oli järgemööda erinevate lääniisandate käes. Alguses oli see Ventimiglia suguvõsa käes. Neilt pärinevad Ventimigliade linnuse varemed Monte Bonifato mäel. Järgmised isandad olid Modica krahvid, kellelt pärineb hästi säilinud Modica krahvide linnus.

Alcamo vanalinn pärineb 14. sajandist. 

1500. aasta paiku oli Alcamo mõnda aega türgi piraatide vastu võidelnud õiguskapteni Ferdinando Vega jurisdiktsiooni all. Alcamo piirati linnamüüriga, milles oli neli väravat: Porta Palermo praeguse via Rossotti lõpus, Porta Corleone praeguse via Communale Navarra lõpus, Porta di Gesù Alcamo Santa Maria di Gesù kiriku ees frantsisklaste kloostri kõrval ja Porta Trapani via Communale Navarra alguses. 

Aastal 1631 andis asekuningas Francesco La Cueva Alcamole linnaõigused.

Mälestised
Alcamo San Tommaso kirik
Alcamo Santi Cosma e Damiano kirik
Badia Nuova ehk Alcamo San Francesco di Paola klooster ehk San Francesco di Paola
Alcamo San Francesco kirik
Alcamo Santa Maria Assunta basiilika ehk Chiesa Madre ehk Chiesa Matrice 
Alcamo Sant'Oliva kirik
Alcamo Gesù kirik ehk Santa Maria di Gesù kirik
Alcamo Santi Paolo e Bartolomeo kirik
Alcamo Santissimo Crocifisso kirik
Alcamo Maria Santissima dei Miracoli pühamu
Alcamo L'Annunziata kirik
Modica krahvide linnus
Palazzo De Ballis
Palazzo Fraccia
Palazzo Rocca
Palazzo Rossetti-Chiarelli
Palazzo Peria
Alcamo vallapalee ehk Palazzo Comunale
Palazzo Ferrara
Villa Luisa

Tuntud alcamolased
Cielo d'Alcamo (Ciullo d'Alcamo), luuletaja (13. sajand, Alcamos sündinud)

Viited

Sitsiilia maakond
Seto leelo

Seto leelo on setude traditsiooniline laulmisstiil. See on üle 1000 aasta vana. 

30. septembril 2009 kandis UNESCO vaimse kultuuripärandi kaitse komitee selle inimkonna vaimse kultuuripärandi esindusnimekirja.

Viited

Välislingid
Setu leelo teemaline veebileht
Gümnaasiumitöö seto leelost
Seto leelo Eesti vaimse kultuuripärandi nimistus

Setu kultuur
Eesti rahvalaul
Āraiši kirikumõis

Āraiši kirikumõis (saksa keeles Arrasch Pastorat, läti keeles Āraišu mācītājmuiža) oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas. Praegu asub Lätis Amata piirkonnas Drabeši vallas Āraišis.

Ajalugu
Pastoraadi asutas 1643. aastal krahv Axel Oxenstierna.

Mõisaansambel
Hooned ja park pärinevad 18.–19. sajandist. Säilinud on tall, kanala, jääkelder, pastoraadihoone.

Varia
Aastatel 1836–1838 oli seal koduõpetajaks Paul Eduard Hirsch.

Viited

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Āraiši kihelkond
Vidzeme
Liepa mõis

Liepa mõis (saksa keeles Lindenhof, läti keeles Liepas muiža) oli rüütlimõis Võnnu kreisis Võnnu kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Priekuļi piirkonnas Liepa vallas.

Ajalugu
Esimest korda on mõisa mainitud 1672. aastal. Viimane omanik oli Charlotte von Wulff.

Mõisaansambel
Mõisa peahoone ehitati 19. sajandil. Aastail 1919–1970 tegutses seal kool. Mõisa pargis asub 18. sajandist pärit ait.

Varia
Aastal 1685 asutas mõisavalitseja Ernst Glück  mõisa juurde lätikeelse kooli.

Kirjandus
Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 136.

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Umurga kihelkond
Vidzeme
Võnnu kihelkond (Võnnu kreis)
Kaande meteoriit

Kaande meteoriit oli 1855. aastal Saaremaal Merise külas Kaande talu maale kukkunud meteoriit.

See on esimene meteoriit Eestis, mille langemisest on meieni jõudnud ka pealtnägijate kirjeldused

11. mail 1855 toimus meteoriidisadu, mille järel leiti meteoriitseid kilde Merise külas Kaande talu maadel. Kaande meteoriit kuulub harilike kivimeteoriitide hulka ja sisaldab iseloomulikke kuni 0,25 mm läbimõõduga oliviin-hüpersteenseid kondreid. See on esimene meteoriit Eestis, mille langemisest on meieni jõudnud ka pealtnägijate kirjeldused.

Vaata ka 

 Kaande meteoriidisadu
 Kaali meteoriit

Viited 
Eesti meteoriidid
Toscana mark

Toscana või Tuscia mark (või markkrahvkond või markiikond) oli piirimark Kesk-Itaalias, mis piirnes Kirikuriigiga lõunas ja idas, Liguuria merega läänes ning Itaalia kuningriigi riismetega põhjas. See oli Karolingide loodud, langobardide Tuscia hertsogkonna järglane. Mark ise koosnes arvukatest krahvkondadest, peamiselt Arno jõe orus, kesksel kohal oli Lucca krahvkond, mida mõnikord kutsuti hertsogkonnaks.

Esimene Toscana markkrahv oli Adalbert I, kes sai selle tiitli aastal 846. Enne teda hoidsid tema isa ja vanaisa, Bonifatsius I ja Bonifatsius II, enda kontrolli all enamikku piirkonna krahvkondadest ning kandsid ka kõrgemaid tiitleid, nagu Korsika prefekt või Lucca hertsog. Bonifatsiidid hoidsid marki aastani 931. 9. sajandi lõpul ja 10. sajandi algul oli Toscana markkrahvide toetus kasulik igale kandidaadile, kes kavatses saada Itaalia kuningaks.

Aastal 931 tagandas Hugo Arles'ist, kes oli endast Itaalia kuninga teinud, Bonifatsiidid püüdega koondada kõik tähtsad läänid Itaalias oma sugulaste kätte. Ta andis Toscana oma vennale Bosole. See jäi Bosoniidide perekonna liikmete kätesse vähem kui aastani 1001. See säilitas ka oma mõju kuninga valimistel. Alles aastal 1027 tõugati Rainier Konrad II poolt margi valitseja kohalt vastuseisu tõttu viimase kuningaks saamisele.

Aastal 1027 anti hertsogkond Canossa krahvidele. Bonifatsius III kasutas tiitlit dux et marchio: hertsog ja markkrahv. Ta oli Saksa-Rooma keisrite liitlane, kuid tema võim oli nii suur, et see ohustas keisrite võimu Itaalias. Ta ühendas Canossa pärandi, mis asus suuresti Emilias, Toscanaga ja andis selle oma tütrele Matildele. Tema hiigelsuure Emilia alloodi kõrval oli Toscana, kui feodaalametiga kaasnev, tema suurim valdus ja ta kasutas seda Investituuritülis paavsti kasuks ära. Matilde surmaga aastal 1115 möödus Põhja-Itaalias feodaalvürstide ajastu, asendudes linnriikide, merevabariikide ja kommuunide domineerimisega.

Vaata ka 

 Toscana valitsejate loend
 Firenze vabariik
 Itaalia linnriigid

Itaalia ajaloolised riigid
Saksa-Rooma riigi valdused
Toscana ajalugu
Tirza

Tirza on küla (vidējciems ) Lätis Gulbene piirkonnas, Tirza valla halduskeskus. Esimest korda mainitud aastal 1461 (Tirsen). Liivi sõja ajal  peeti seal Tirza lahing.

Asula asub Tirza jõe kaldal. Tirzas on kirik ja Tirza mõisa süda. Seal on raamatukogu. Asulas on Kultūras namsi, Muiža, Tirza ja Tirzas skola bussipeatused.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Tirza kirik ja  Tirza vasallilinnus. Kohaliku kaitse all on Tirza kiriku  orel, orelirõdu, uksed, kantsel ja altar, Tirza mõisaansambel (sealhulgas tall-elumaja), Ceumernide suguvõsa vapireljeef Tirza kalmistu kabelis, Ceumernide pere kabel, Tirza Orukõrts ja Tirza-Velēna põllumajandusühistu maja. Looduskaitse all on elupuu kõrgusega 18 ja ümbermõõduga 1,9 meetrit.

Aastal 2015 oli külas 273 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 261, aastal 2022 aga 231.

Viited

Vaata ka
Tirza vasallilinnus

Gulbene piirkonna külad
Tirza mõis

Tirza mõis (saksa keeles Schloß Tirsen-Windetz, läti keeles Tirzas muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Valga kreisis Tirza kihelkonnas. Praegu asub Lätis Gulbene piirkonnas Tirza vallas Tirzas.

Ajalugu

Esimest korda mainitud  15. sajandil, mil mõis kuulus Tiesenhausenitele. 1628 annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Tirza suurtükiväekapten Adam von Feilitzile (Foelix), keda mainiti omanikuna ka 1638 aasta revisjoniaktis. 1674 oli mõisa omanik kapteni lesk Sophia Tiesenhausen, ent 1680 oli omandiõigus võlanõude tõttu läinud Heinrich Hennebergerile, kellelt see reduktsiooniga riigile võeti.

1723 tagastati valdus Carl Gustav von Feilitzile, kes selle assessor Franz Beckerile müüs. 1747 pärandas viimane selle kohtunik parun Budberg zu Treydenile, kelle poeg müüs mõisa omakorda 1784 brigadir Carl Ernst von Ceumernile.

Aastal 1810 päris mõisa tolle poeg Carl von Ceumern, kes suri aastal 1860. Gustav Woldemar Erich Ceumern ostis siis mõisa 100 000 rubla eest teistelt pärijatelt välja.

Aastal 1905 lasti Tirza mõisas maha 11 revolutsioonis osalenut.

Mõisaansambel
Vanast kindlustatud  mõisast on järgi vaid üksikud müürijupid. Uus peahoone ehitati 18. sajandil. Säilinud on veel mitmed 19. sajandil ehitatud kõrvalhooned. Mõisakompleksi juurde kuulub ka kabel aastast 1781 luteri kiriku juures.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 13 ja 1/4 adramaad, sellele allus 563 mees- ja 626 naishinge. 

Aastal 1640 oli mõisa suurus kaksteist adramaad, aastail 1688  aga 12 ja 1/2 adramaad. Aastal 1734 kulus mõisale 11 ja 1/4 adramaad. Aastal 1757 oli mõisa suurus 13 ja 1/4 adramaad, aastal 1823  aga 16 ja 13/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli adramaid 16 ja 13/20, aastal 1881 oli neid aga 8 ja 43/80, lisaks allus mõisale 17 ja 19/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Agraarreformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 1664 ha maad.

Karjamõisad

Aastal 1816 kuulus mõisale viis karjamõisa: Neu-Tirsen, Dorotheenwunsch (hiljem Dorotheenhof), Indrahn, Stekken ja Urrext (hiljem Urreikst).

Viited

Välislingid 
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Gulbene piirkonna mõisad
Vidzeme
Tirza kihelkond
Stāmeriena mõis

Stāmeriena mõis (saksa keeles Stomersee, läti keeles Stāmerienas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Gulbene kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Gulbene piirkonnas Stāmeriena vallas Vecstāmerienas.

Ajalugu
Mõis eraldati Gulbene mõisast aastal 1802. Selle omanikeks olid Wolffid.

Mõisaansambel

Algne uusgooti stiilis peahoone põletati 1905. aastal ja taastati 1908. aastal uusrenessansi põhimõtete alusel. 1930. aastatel peatus mõisas Itaalia kirjanik Giuseppe Tomasi di Lampedusa. 1998. aastal mõis restaureeriti, praegu asub seal vallavalitsus.

Kõrvalhoonetest on säilinud 19. sajandil ehitatud ait ja aedniku maja. Mõisakompleksi juurde kuulub ka õigeusu kirik. 

Peahoone ümber künklikul maastikul on 28,4 hektari suurune vabakujundusega park, mida liigestavad Poga järv ja Poga jõgi. Jõel on paisjärv ja pargi kirdeosas asuvad tiigid. Eksootilisematest liikidest on pargis Euroopa lehised, palsamnulud, Siberi nulud, harilik ebatsuuga.

Mõisa hoonetest on aedniku maja kohaliku kaitse all.  Ülejäänud mõisakompleks - ait, park ja häärber ning kirikuhoone on riikliku kaitse all muinsusmälestised.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli Vana-Gulbene mõisa ja selle kõrvalmõisade, sealhulgas ka Stāmeriena mõisa kogusuurus 1816. aastal 22 adramaad, neile mõisadele allus kokku 1474 mees- ja 1538 naishinge.

Karjamõisad

Aastal 1816 allus Stāmeriena mõisale üks karjamõis: Pohdsen.

Pildid

Viited

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Gulbene piirkonna mõisad
Gulbene kihelkond
Märjamaa Kompanii

Märjamaa Kompanii oli Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Märjamaal.

Statistika ja loendid

Mängijad

Varasemad liigahooajad

Viited

Välislingid 
Võistkond jalgpall.ee

Eesti endised jalgpalliklubid
Märjamaa
Viimsi MRJK

Viimsi MRJK (täisnimega Viimsi Martin Reimi Jalgpallikool) on jalgpalli õpetav spordikool Harju maakonnas Viimsis. Kool asutati 2007. Koolil on oma jalgpalliklubi (asutatud samuti 2007), mis on mänginud II liigas.

2016. aasta hooaja eel liituti Viimsi JK-ga.

Statistika ja loendid

Mängijad

Varasemad liigahooajad

Vaata ka
Viimsi JK

Viited

Välislingid 
Võistkond jalgpall.ee

Eesti jalgpalliklubid
Viimsi vald
Eesti spordikoolid
SK Tapa

SK Tapa on Eesti spordiklubi, mis tegutseb Tapal. Klubil on praegu tegutsev käsipalliklubi, varem on tegutsenud ka jalgpalliklubi.

Statistika ja loendid

Jalgpalliklubi varasemad liigahooajad

Viited

Eesti endised jalgpalliklubid
Tapa
Eesti käsipalliklubid
Jaungulbene mõis

Jaungulbene mõis (saksa keeles Neu-Schwanenburg, läti keeles Jaungulbenes muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Gulbene kihelkonnas. Praegu asub Lätis Gulbene piirkonnas Jaungulbenes.

Ajalugu
Mõis sai alguse 1806. aastal. Mõisa esimene omanik oli Otto Wilhelm Leopold von Transehe. Transehede pere kätte jäi mõis kuni võõrandamiseni 1920.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 1/4 adramaad, sellele allus 529 mees- ja 639 naishinge. 

Võõrandamise ajal kuulus mõisale 12 246,28 hektarit maad.

Karjamõisad
Jaungulbene mõisale allusid Abrava, Bērziņi, Cīrabirži, Dronenieki, Gulbītise, Jaunase, Līgo, Liedeskalni, Madernieki, Siladzirnavase, Stukmaņi ja Silto karjamõis.

Mõisaansambel

Mõisakompleks rajati 1878. aastal, koos peahoonega püstitati ka kõrvalhooned: tallid, kuurid, sepikoda, aedniku maja, kabel, tuletõrjujate maja ja maneež. Peahoone pärineb 1878. aastast ja on uusgooti stiilis. Pärast võõrandamist asus peahoones sordiaretuskeskus, seejärel põllumajanduskool. Praegu on see kohaliku omavalitsuse valduses.

Park rajati koos mõisa peahoonega. 39 hektari suurune vabakujundusega romantismi põhimõtete järgi rajatud parki ehib obelisk. Tehislikes linnusevaremetes asub nn Velna vārti (Põrguväravad).

Riikliku kaitse all on Jaungulbene mõisakompleks, sealhulgas park, tall (hiljem tuletõrjedepoo), paraadväravad, obelisk, läbikäiguga tootmishoonete kompleks, häärber ja Kuradiväravad koos selle juures asuvate tehislike linnusevaremetega. Kohaliku kaitse all on Jaungulbene mõisakompleksist vahimajake, kelder-tootmishoone, mõisavalitseja maja, laut, kabel, mõisapargi aed, sepikojaga kutsari maja, teine kabel (hilisem Jaungulbene luteri kirik), kaks elumaja, aedniku maja koos kuuri ja aiainventari laoga, transpordivahendite hoidla, teeviit ja Mesilasmaja või Nukumaja.

Pildid

Viited

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Gulbene piirkonna mõisad
Gulbene kihelkond
Vidzeme
Kaare tee

Kaare tee on tänav Veibri külas, Ihaste ligidal.

Tänav on lookekujuline (välja arvatud tänava see osa, mis moodustab põiktänava) ning algab ja lõpeb Veibri teega ristudes. Kaare tee aadressiga on 65 elamukrunti.

Vaata ka
Kaare tänav

Luunja vald
Eesti tänavad
Raven OÜ

Raven OÜ on Arukülas asuv vee- ja kanalisatsiooniteenust pakkuv ettevõte.

Ajalugu

Raven OÜ on moodustatud 5. novembril 1992 munitsipaalettevõttena Raven, mis kujundati 31. oktoobril 1997 ümber Raven OÜ-ks.

Ettevõte osutab Aruküla ja Raasiku alevikus ning Perila, Peningi ja Härma külas vee- ja kanalisatsiooniteenust. Raven OÜ tegeleb Aruküla alevikus soojuse tootmise ja jaotamisega ning pakub heakorratööde ja santehniliste remonditööde teenust.

Raven OÜ põhikiri on kinnitatud 9. septembril 1997 ja põhikirja kohaselt on osaühingu ainuomanik Raasiku vallavalitsus.

Välislingid 
Raven OÜ koduleht

Raasiku vald
Eesti kommunaalteenuste ettevõtted
Vana-Gulbene mõis

Vana-Gulbene mõis ehk Vecgulbene mõis (saksa keeles Alt-Schwanenburg, läti keeles Vecgulbenes muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Valga kreisis Gulbene kihelkonnas. Praegu asub Lätis Gulbene piirkonnas Gulbene linna lõunaosas.

Ajalugu
Mõisa territooriumil on vana linnamägi, millel asub Gulbene luteri kirik, mis rajati Kulna piiskopilinnuse asukohale. Selle koha peal on juba ammusest ajast mõis, esimesed ülestähendused mõisast pärinevad aastast 1224, aga hooned ehitati sinna aastal 1340. Varajasemate omanike hulka kuuluvad Rootsi kindral Gustaf Horn ja Burchard Christoph von Münnich. Aastast 1872 oli Vana-Gulbene Vietinghoffide omand. Mõisast kujunes tähtsam koht aastal 1802, mil Vana-Gulbene läks von Wolffide perekonna valdusse. Mõisas sündinud Isabella Freiin von Wolff abiellus 1861. aastal krahv Ferdinand von Zeppeliniiga. Wolffid rajasid 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul uhke mõisakompleksi, kus toodeti nii õlut, viina kui ka juustu.

Mõisaansambel
Mõisal on kaks härrastemaja. Esimene neist, Sarkanā pils ehk Punane loss, on uusgooti stiilis. Teine ja suurem Rooma villa stiilis häärber kannab nime Balta pils ehk Valge loss, ehitatud on see 1763. aastal. Mõisa juures on ka arvukalt kõrvalhooneid, mis pärinevad samuti 19. sajandi lõpust. Säilinud on näiteks aiamajake, kasvuhooned, juustumeistri töökoda, tallid, maneež. Punases lossis asub Gulbene põhikool, Valge loss on praegu avariilises seisukorras ja kuulub Malta ordule. Mõisas viiakse läbi ekskursioone.

Pargi rajasid von Wolffid 19. sajandi neljakümnendatel ja viiekümnendatel aastatel. Pargi suurus oli 500 hektarit. Selles eristatakse erinevaid osi – Rudolfi park, Maria park. Park on vabakujundusega, kasutatud on romantismile omaseid elemente – sillad, tiigid, eksootiliste lillede rühmad. Tänapäeval on pargi pindala Gulbene linna kasvu tõttu kahanenud 179 hektarini.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli Vana-Gulbene mõisa ja selle kõrvalmõisade (Litene, Blome, Valme ja Stāmeriena mõisa) kogusuurus 1816. aastal 22 adramaad, neile mõisadele allus kokku 1474 mees- ja 1538 naishinge.

Karjamõisad

Aastal 1816 allus sellele mõisale kaks karjamõisa: Schwellberg ja Luzzemuische.

Vaata ka
Fideikomiss

Viited

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Gulbene piirkonna mõisad
Liivimaa fideikomissmõisad
Vidzeme
Gulbene kihelkond
Gulbene
Raoul Kurvitz

Raoul Kurvitz (kodanikunimega Raoul Kurvits; sündinud 3. veebruaril 1961) on eesti kunstnik.

Ta lõpetas 1984. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi arhitektina. 

Koos kursusevend Urmas Muruga moodustasid nad 1986. aastal rühmituse Rühm T, peagi liitus nendega arhitekt Peeter Pere ning veel kunstnikke ja loomeinimesi. Rühm T nimetas oma maaliloomingut külmaks ekspressionismiks, milles puudus kirg, mis oli distantseeritud, kuid ometi sekkuv. Toonane kriitika sidus Rühm T tegevust peamiselt postmodernismi ning transavangardi ja „ekspressionistliku dekadentsi" mõistetega. Rühm T tegutses 1990. aastate algusaastateni.

Tema loomingusse kuulub installatsioone, performance'eid, maale ja objekte. Hinnatud on ka Kurvitza video- ja muusikalooming. Raoul Kurvitza loomingut on näidatud paljudes mainekates Euroopa ja Ameerika muuseumides ja institutsioonides. 

1997. aastal esindas ta koos Jaan Toomiku ja Siim Tanel Annusega Eestit esmakordselt Veneetsia biennaalil. 1999. aastal oli Tallinna Kunstihoones ja selle esisel Vabaduse väljakul Raoul Kurvitza mastaapne isikunäitus "Sümfoonia si-bemoll minoor. Postapokalüptika". Pärast seda sõitis ta kaheks aastaks New Yorki. 2013. aastal toimus tema loomingu ülevaatenäitus Kumu Kunstimuuseumis.

Näitused 

 1986, 1987, 1988, 1990, 1991 Rühm T näitused Tallinnas
 1988 "Struktuur/Metafüüsika" Pori Kunstimuuseum, Helsinki Taidehalli, Stadtgalerie Kiel, Kulturhuset Stockholm
 1988 "15 kunstnikku Tallinnast" Galerie GKM, Malmö, Rootsi
 1989 isikunäitus galeriis Nyte, Pori, Soome
 1989 Balti Noortenäitus
 1990 Balti maalitriennaal, Vilnius
 1991 isikunäitus Intermedia Keskuses Fyckingen, Stockholm, Rootsi
 1992 isikunäitus Gallerie Marius Projekt, Kopenhaagen, Taani
 1999 isikunäitus "Sümfoonia Si-bemoll. Postapokalüptika“, Tallinna Kunstihoone
 2004 näitus Viinistu Kunstimuuseumi tünnigaleriis

Tunnustus
 1999 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti aastapreemia (isikunäitus "Sümfoonia si-bemoll minoor. Postapokalüptika" Tallinna Kunstihoones ja Kunstihoone galeriis)
 2011 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti aastapreemia (silmapaistva loomingulise tegevuse eest 2011. aastal – isikunäitus „VOOL/tööd“ Tallinna Kultuurikatlas, performance'''i-tegevus kunstifestivalil „Seanahk 3“ ja kontseptuaalne sound art'' album „Forbidden to Sing“)

Isiklikku
Raoul Kurvitza vend oli luuletaja Andres Allan ja vennatütar on luuletaja Joanna Ellmann. Raoul Kurvitza ja maalikunstnik Lilian Mosolaineni poeg on muusik ja stsenarist Robert Kurvitz.

Viited

Välislingid
Näituste loend
Raoul Kurvitz 18. jaanuar – 21. aprill 2013, Kumu kunstimuuseum

Eesti kunstnikud
Eesti tegevuskunstnikud
Sündinud 1961
Tallinna Depoo

Tallinna Depoo on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tallinnas.

Statistika ja loendid

Mängijad

Varasemad liigahooajad

Viited

Välislingid

Eesti jalgpalliklubid
Tallinna spordiklubid
Lodi (täpsustus)

Lodi on madala süvisega ühe- või kahemastiline kaubapurjekas.

Sündmused
 Lodi rahu, 1454
 Lodi lahing, 1796

Muusika
 "Lodi", Creedence Clearwater Revivali 1969. aasta singel albumilt "Green River"
 Lodi Dodi, Mosambiigi räppar

Kohanimed
 Lodi, provints Itaalias
 Lodi, Itaalia Lodi provintsi keskus
 Lodi Vecchio, vald Itaalias Lombardias
 Lodi, linn USA-s California osariigis
Lizumsi mõis

Lizumsi mõis (saksa keeles Lysohn, läti keeles Lizuma muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Velēna kihelkonnas. Tänapäeval asub halduslikult Lätis Gulbene piirkonnas Lizumsi vallas Lizumsis.

Ajalugu
Mõisa esimesed omanikud olid von Seßwegenid, kellele kuulus ka Druviena mõis. Aastal 1629 andis Gustav II Adolf selle  Anton de Morriele, aastal 1657 läks see Valentin von Meyeri valdusesse. Aastal 1670 pantis ta mõisa kolmeks aastaks Franz Königile, kolm aastat hiljem pikendati pandilepingut. Aastal 1679 läks mõis valurahana oldermann Friedrichsi valdusesse, ent hiljem tuli tal seda ise maksta ja nii läks mõis tagasi Meyeritele. Aastal 1781 suri Valentin Burchard von Meyer ilma järglasteta ja mõisa päris tema tädi Johanna Margaretha Malama. 

Johanna Margaretha surma järel päris mõisa aastal 1804 tema poeg Ivan, seejärel tema lapselaps Matvei Ivanovitš Malama. Aastal 1836 ostis mõisa 86 700 rubla eest vabahärra Otto Johann Gottlieb (Bogdan) von Wolff (1804−1859). Aastal 1859 ta suri, mõisa pärisid tema lesk Henriette Helene (sündindu von Hagemeister) (1809−1869) ja nende lapsed. Aastal 1869 osis vabahärra Johann Gottlieb Ferdinand von Wolff (1830−1892) mõisa 220 000 rubla eest teistelt pärijatelt välja. Viimane omanik oli aastatel 1897−1920 vabahärra Heinrich Johann Joseph von Wolff (1876−1945).

Mõisaansambel

Peahoonet hakati kavandama 1836. aastal, valmis see XIX sajandi viiekümnendate aastate lõpul ja on uusgooti stiilis. Aastast 1937 asub seal Lizumsi keskkool. Tornis on koduloomuuseum. Mõisa tallis on spordisaal, aidas kultuurimaja, mõisavalitseja majas ambulants. Säilinud on veel teenijatemaja ja mõisast veidi eemal asuv hollandi tuulik. Mõisa juures on veel viie hektari suurune park.

Mõisa peahoone ja tallid on riikliku kaitse all olevad kultuurimälestised. Mõisakompleks ise, park, aednikumaja ja teenijatemajad on kohaliku kaitse all.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 10 ja 1/4 adramaad, sellele allus 714 mees- ja 769 naishinge.

Aastal 1640 oli mõisa suurus neli adramaad, aastail 1688 ja 1734 aga üheksa adramaad. Aastal 1757 oli mõisa suurus 10 ja 1/4 adramaad, aastal 1823  aga 19 ja 1/3 adramaad.Aastal 1832 oli adramaid 19 ja 1/2, aastal 1881 oli neid aga 9 ja 73/80, lisaks allus mõisale 25 ja 6/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: Cepļu (Zeple) ja Johannenhof. Hiljem rajatud Velēna karjamõisa (Wellan) juurde kujunes Velēna küla. Lizumsi karjamõisad olid veel Lehmfeld, Pieti (Peete) ja Zirgubirzs (Roßgarten).

Varia
XIX sajandi lõpus oli seal mõisavalitsejaks E. Knappe, kes annetas Velēna kirikukella tarbeks 500 rubla.

Pildid

Viited

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Gulbene piirkonna mõisad
Vidzeme
Velēna kihelkond
Vinni vanadekodu

Vinni vanadekodu (saksa Stift Finn) oli ajalooline vanadekodu Vinni alevikus. 

Vanadekoduhoonet on kasutatud ka aadlidaamide koolina. Vabariigi valitsuse 7. mai 1937 otsuse järgi anti endise Viljandi aadlipreilide varjupaiga Fräuleinstift’i kinnisvara Viljandis, Tallinna ja Jakobsoni tänavate nurgal asunud Stifti hoone sõjaministeeriumi valdusesse. Hoolealused paigutati ümber saksa vähemusrahvuse kultuuromavalitsusele kuulunud Johann Diedrichsteini Vinni sihtasutuse Vinni majapidamiskooli hoone vasakpoolsesse tiiba. Sihtasutuse vallasvara anti samuti üle Johann Diedrichsteini Vinni sihtasutusele.

1939. aastal Vinni saksa kodumajanduskool likvideeriti, 63 naisõpilast viidi üle Tallinna, samuti kooli juures asunud vanadekodu 11 hoolealust.

Viited

Kirjandus
Lembi Anepaio, BALTISAKSA AADLIDAAMIDE STIFTID EESTI ALAL, TARTU ÜLIKOOL Filosoofiateaduskond  Ajaloo- ja arheoloogia instituut, Tartu 2014   

Eesti ehitised
Vinni vald
Eesti hoolekandeasutused
Cesvaine loss

Cesvaine loss on endise Cesvaine mõisa peahoone. See pärineb 1896. aastast ja on eklektiline. Kasutatud on Tudorite ajastu Inglismaa ja renessansiajastu arhitektuurilisi elemente. Arhitektid on Hans Grisebach ja August Dinklage.

Peahoone on rüüstamistest pääsenud ja vaatamata 2002. aasta tulekahjule on suur osa interjöörist säilinud. Hoone ehituskvaliteet on märkimisväärselt hea. Praegu asub peahoones Cesvaine kool. Nii loss ise kui ka kolm lossi kaminat ja üks kamin-ahi, lossi uksed, üheksa sealset lage ja neli laemaalingut on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Mõisa peahoone ehitati Cesvaine piiskopilinnuse asukohale. Linnusest on säilinud ainult üksikud müürijupid.

Viited

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Cesvaine kihelkond
Vidzeme
Madona piirkond
Bikava mõis

Bikava mõis (läti keeles Bikava muiža) oli mõis Vitebski kubermangus Režitsa maakonnas Bikava vallas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Rēzekne piirkonnas Gaigalava vallas Gaigalavas.

Mõisaansambel
XIX sajandil rajatud mõisakompleksist on säilinud 1936. aastal tublisti ümber ehitatud peahoone (lisati teine korrus), mõisavalitseja maja, park. Peahoones on Gaigalava kool.

Välislingid 
Sissekanne Läti mõisate saidil; (läti keeles)

Läti mõisad
Vitebski kubermang
Latgale
1980. aasta rongiõnnetus Balti jaamas

1980. aasta rongiõnnetus Balti jaamas toimus 4. oktoobril kell 15:23, kui Balti jaamas põrkasid kokku kaks elektrirongi. 

Õnnetuses hukkus 9 ja viga sai 46 inimest.

Viited

Eesti õnnetused
1980. aasta Eestis
Liiklusõnnetused

Välislingid
 40 aastat Balti jaama rongiõnnetusest: raudteekatastroof, mis vaikiti maha; Õhtuleht, 02.10.2020
 Suurimad rongiõnnetused Eesti 140-aastasel raudteel; EPL, 03.11.2010
 Ajavaod: 30 aastat hiljem; ERR Digihoidla, 2011
Moe lennuõnnetus

Moe lennuõnnetus toimus 19. aprillil 1977 praeguse haldusjaotuse järgi Lääne-Virumaal Tapa vallas Moel. 

Nõukogude Armee õhujõudude reisilennuk An-24, mis tõi Pärnu lennuväljalt Tapale, Tapa lennuvälja lennuraja remondi ajaks lennukeid Pärnu toimetanud sõjaväelendureid, riivas tiivaga tihedas tuisus Moe piiritustehase katlamaja 32 meetri kõrgust telliskorstent. (Piirituse tootmise jätkamiseks ehitati purunenud telliskivikorstna juurde ajutine metallkorsten). Lennuki üks mootor süttis õhus pärast lööki kohe põlema, lennuk paiskus seejärel seliliasendis lähedalolevale põllule, kuhu jäigi tossama. Õnnetuse põhjuseid oli mitu: ootamatu lumetorm, lennukijuhtimise ohutusnõuete rikkumine, korstnal puudusid punased hoiatustuled jne.

Katastroofis hukkusid kõik 15 reisijatena pardal olnud 655. hävituslennuväepolgu lendurit ja 6 An-24 meeskonnaliiget.

Vaata ka
NSV Liidu õhukaitseväed Eestis

Välislingid
Moe lennukatastroof

Viited

Eesti õnnetused
1977. aasta Eestis
Lennuõnnetused
Nõukogude Liidu õhuväed Eestis
Tapa vald
Tapa ajalugu
Hõimupäevad

Hõimupäevad on soome-ugri rahvaid, keeli ja kultuuri tutvustav avalikkusele suunatud sündmustesari, mida Eestis on korraldatud 1928. aastast alates ja mille eestvedaja on Fenno-Ugria Asutus. Hõimupäevade tähistamisel osaleb soome-ugri rahvaste kultuuritegelasi, poliitikuid, teadlasi ja muusikuid Venemaalt, Ungarist, Soomest jm. Oluline roll on Eestis elavatel soome-ugri rahvastel ning nende loodud seltsidel ja folklooriansamblitel. 

Oktoobrikuu kolmandal nädalal kulmineeruv sündmustesari pakub publikule soome-ugri rahvaid tutvustavaid kontserte,  näitusi, filmiõhtuid ja muid kultuuriüritusi. Igal aastal toimub ka Hõimupäevade konverents. Fenno-Ugria kõrval toova programmi täiendust ka mitmed teised kultuuriorganisatsioonid ja -seltsid. Osa sündmustest toimub maakondades ja on suunatud koolinoortele.

1931. aastal võttis Helsingis toimunud neljas soome-ugri kultuurikongress vastu otsuse hakata tähistama hõimupäeva tähtpäevana oktoobri kolmandal nädalavahetusel. 1930. aastatel tähistati Eestis hõimupäeva laialt koolides ja valdades. Nõukogude ajal hõimupäevade traditsioon katkes, kuid 1988. aastal see taastati. 

1990. aastal kasvasid üheõhtusest sündmusest välja nädalapikkune sari, mis sai nimeks Hõimupäevad. 

Sügiseste hõimupäevade tähistamine on muutunud traditsiooniks ka Venemaa soome-ugri aladel. 1931. aasta otsust kinnitas 2000. aastal Helsingis toimunud soome-ugri rahvaste III maailmakongressi resolutsioon. 2011. aastal kuulutas Riigikogu oktoobri kolmandal laupäeval tähistatava hõimupäeva riiklikuks tähtpäevaks.

Viited

Välislingid
 Hõimupäevade ajalugu ja eesmärk MTÜ Fenno-Ugria Asutuse koduleht
Hõimupäevad Jupiteris: dokumentaalfilmid, tele- ja raadiosaated ERRi voogedastuskeskkond Jupiter
Hõimupäevad 2021 MTÜ Fenno-Ugria Asutuse koduleht
 Hõimupäevad 2020 MTÜ Fenno-Ugria Asutuse koduleht
 Hõimupäev sai riiklikuks tähtpäevaks Postimees 17.02.2011

Soome-ugri maailm
Tähtpäevad
Soome-ugri rahvad
Eestlased
Liivlased
Udmurdid
Komid
Marid
Saamid
Karjalased
Soomlased
Ungarlased
Vadjalased
Isurid
Vepslased
Ersad
Mordvalased
Mokšad
Kveenid
Ingerisoomlased
Vambola Rähn

Vambola Rähn (15. veebruar 1923 Eristvere, Jõgeva vald, Tartumaa – 18. jaanuar 1984 Tartu) oli eesti näitekirjanik, teatrikriitik ja publitsist.

Ta õppis Painküla algkoolis, Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja lõpetas aastal 1941 Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi. Aastal 1942 astus ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonda. Aastal 1943 mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke. Pärast sõda õppis ta lühemat aega Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu, kuid sunniti ülikoolist lahkuma.

Ta on töötanud inspitsiendina Vanemuises ja näitlejana Ugalas, hiljem juhendas Tartus näite- ja estraadiringe.

Välislingid 
TÜ üliõpilased

Eesti näitekirjanikud
Eesti näitlejad
Maarja kalmistule maetud
Sündinud 1923
Surnud 1984
Mārciena

Mārciena on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas, Mārciena valla halduskeskus. 

Aastal 2008 oli asulas 860 elanikku. Sealt voolab läbi Arona jõgi. Asulas asub üks Mārciena mõisa (Martzen) peahoonetest, põhikool, postkontor, apteek, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsus on veel õigeusu kirik. 

Esimest korda mainitud 1213. aastal. 

Aastal 2015 oli külas 641 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 612.

Viited

Madona piirkonna külad
Mārciena mõis

Mārciena mõis (saksa keeles Martzen, läti keeles Mārcienas muiža, ka Mārcienas pils) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Bērzaune kihelkonnas. Tänapäeval asub mõis Lätis Madona piirkonnas Mārciena vallas; mõisakompleksid paiknevad Mārcienas ja Lejas Patmalniekis.

Ajalugu
Mārciena mõis rajati 16. sajandil. Mõis kuulus Fermoritele, Fromholditele, Transehedele ja enne võõrandamist, alates aastast 1885 Maydellidele.

Mõisaansambel

Peahoone oli rajatud 1830. aastal, ent Maydellid asusid mõisa radikaalselt uuendama. Peahoone sai historitsistlik, kasutati rokokoo ajastu elemente. Peahooneid oli kaks, esimene Mārcienas ja teine 1,5 kilomeetrit eemal Lejas Patmalniekis, viimane rajati 1906. aastal. Mārciena peahoone juures olid piimatööstus ja sepikoda. Lejas Patmalnieki peahoone juures asusid tallid, aedniku maja, aidad. Lejas Patmalniekis asub praegu kuurort.

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Võnnu kreis
Vidzeme
Maydellide mõisad
Biržgaļa mõis

Biržgaļa mõis (Biržgaļas muiža või Bērzgales muiža) on mõis Lätis Rēzekne piirkonnas Bērzgale vallas Bērzgales.

Säilinud on 1878. aastal ehitatud peahoone, kuhu 1927. aastal rajati kool. Praegu asub seal  kooli internaat.

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; (läti keeles)

Läti mõisad
Latgale
ELLU

ELLU on Tallinna Keskraamatukogu e-raamatute tasuta laenamis- ja lugemiskeskkond, mis avati 31. jaanuaril 2012 ja on esimene ning siiani ainus omalaadne Eestis.

E-raamatukogus võivad e-raamatutega tutvuda kõik huvilised, kuid laenata ja lugeda saavad ELLUs kasutajakonto teinud Tallinna Keskraamatukogu lugejad. E-raamatute laenamisel kehtivad samad põhimõtted kui tavaliste raamatute laenamisel. Kui raamatukogu on ostnud e-teavikule nt kaks litsentsi, siis saab samaaegselt seda e-raamatut laenata ja lugeda kaks inimest. Lugeja saab e-teavikule tähtajalise juurdepääsu ja tagastamistähtaja möödumisel kaob lugejal automaatselt e-raamatu lugemise võimalus. E-raamatut on võimalik tagastada ka enne tagastamistähtaega. E-raamatuid on võimalik lugeda igas internetiühendusega arvutis või nutitelefonis. Oma kontolt saab kasutaja valida jälgimiseks lemmikautorid, et hoida ennast kursis nende e-raamatutega ELLUs, samuti  saab konto kaudu teha Tallinna Keskraamatukogule ettepanekuid ja anda e-raamatute tellimissoovitusi.

Kõik ELLUs olevad raamatud on kajastatud ka elektronkataloogis ESTER. Lihtsaim viis e-kataloogist ESTER e-raamatute leidmiseks on valida kataloogi osaks - TlnKR ELLU (e-raamatud).

Välislingid
E-raamatute laenamis- ja lugemiskeskkond ELLU
 Tallinna Keskraamatukogu e-raamatute laenamis- ja lugemiskeskkonda ELLU tunnustati rahvusvahelise innovatsiooniauhinnaga

Eesti andmebaasid
Eesti raamatukoguteadus
Tallinna Keskraamatukogu
John Wall

Johnathan Hildred Wall (sündinud 6. septembril 1990 Raleighis Põhja-Carolinas) on USA elukutseline korvpallur, kes mängib 2020. aastast NBA meeskonnas Houston Rockets.

NBA karjäär
John Wall valiti 2010. aasta NBA draft'i esimese valikuna Washington Wizardsisse, kus ta veetis karjääri esimesed kümme aastat. Walli statistiliselt parimaks hooajaks kujunes 2016/17, mil ta tõi keskmiselt 23,1 punkti, 4,2 lauapalli, 10,7 resultatiivset söötu ja 2 vaheltlõiget mängus.

2020. aasta detsembris vahetati Wall Russell Westbrooki vastu Houston Rocketsisse.

Saavutused
 Viis korda valitud NBA tähtede mängule (2014–2018)
 NBA sümboolne kolmas viisik (2017)
 NBA sümboolne teine kaitseviisik (2015)
 NBA uustulnukate sümboolne esiviisik (2011)
 NBA pealtpanekuvõistluse võitja (2014)

Vaata ka
NBA drafti esimeste valikute loend

Välislingid
 John Wall – NBA.com
 John Wall – Basketball-Reference.com

Ameerika Ühendriikide korvpallurid
Washington Wizardsi mängijad
Sündinud 1990