joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rant-tähnsamblik

Rant-tähnsamblik (Arthonia byssacea) on samblik. 

Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Teda kasvab paljudes kasvukohtades, nt sõnajala kasvukohatüübis, lubikaloo kasvukohatüübis, mustika kasvukohatüübis.

Viited

Välislingid
 

Eesti samblikud
Samblikud
Sikhanyiso Dlamini

Sikhanyiso Dlamini (sündinud 1. septembril 1987) on Svaasimaa printsess Dlamini soost, kuningas Mswati III vanim tütar. Alates 3. novembrist 2018 on ta Svaasimaa IT-minister.

Sikhanyiso on vanim oma isa 24 lapsest. Tema ema on Inkhosikati LaMbikiza (Sibonelo MngomeZulu), üks kuninga 14 naisest, tema noorpõlvearmastus. Vanaisa Sobhuza II kaudu, kellel oli 70 naist ja sündis 201 last, on Sikhabyisol üle 200 onu ja tädi. Ta on üks Sobhuza II umbes 1000 lapselapsest. 

14-aastasena läks printsess Sikhanyiso Inglismaale, kus ta õppis erakoolides, sealhulgas St Edmund College'is Hertfordshire'is. 17-aastasena läks ta Californiasse, kus ta õppis Biola Ülikoolis näitekunsti. 2011. aasta seisuga õppis ta magistriõppes digitaalset kommunikatsiooni Austraalias Sydney Ülikoolis.

Välismaal omandas printsess Sikhanyiso oma kodumaa traditsioonide hülgaja maine. Nii kannab Sikhanyiso teksapükse ja miniseelikuid, mida Svaasimaal peetakse traditsioonide mitteaustamiseks. Välismaal viibides ei olnud printsess Sikhanyiso  umchwasho'ga seotud, mis tekitas skandaali. Pärast umchwasho kaotamist ja veidi aega enne 2005. aasta umhlangat (pillirootantsupidustusi) pidas 17-aastane Sikhanyiso valju muusika ja rohke alkoholiga pidu oma ema residentsis. Selle eest karistati teda kepihoopidega.

Aastal 2004 heideti talle ette, et ta kulutas välismaareisil üle 100 000 USA dollari ning koormas sellega maksumaksjat.  Valitsus arvas tema kulud kokku ja need jäid oletatud summale palju alla.

Aastal 2005 kritiseeris printsess polügaamiat Svaasimaal. Polügaamia olevat pahe, sest ta annab meestele suuri eeliseid võrreldes naistega. Selle peale keelati tal ajakirjandusega suhtlemine. 

Teda peetakse auahneks näitlejaks ja räppariks. Kodumaal on ta tuntud Pashu või Passonfruiti nime all.

Teda näidatakse dokumentaalfilmis "Without the King", mis räägib Svaasimaa monarhiast, kuningliku perekonna rikkuse ja rahva vaesuse vahelisest lõhest ja AIDS-ikriisist.

2019. aasta septembris külastas ta Eestit ning kohtus muuhulgas Eesti väliskaubandus- ja infotehnoloogiaministri Kert Kingoga.

Viited 

Svaasimaa inimesed
Sündinud 1987
Lõhe-lehtervahelik

Lõhe-lehtervahelik (Leucopaxillus salmonifolius) on seeneliik. 

Ta on Eestis arvatud I kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Eestis võib teda leida salumetsadest.

Viited

Välislingid
 

I kaitsekategooria seeneliigid
Heinikulised
Roosa võrkheinik

Roosa võrkheinik (Rhodotus palmatus) on Physalacriaceae sugukonda kuuluva võrkheiniku (Rhodotus) perekonna liik. 

Esimesena kirjeldas perekonna Rhodotus tüüpliiki teaduslikult 1785 nime all Agaricus palmatus prantsuse botaanik Jean Bulliard. 

Ta on Eestis arvatud I kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Eestis võib teda leida salumetsadest.

Viited

Välislingid

Eesti seened
Physalacriaceae
Habras heinik

Habras heinik (Tricholoma fucatum) on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda heiniku perekonda kuuluv seeneliik.

Välislingid 
 

Heinikulised
Männi-põdramokk

Männi-põdramokk (Sarcodon squamosus) on seeneliik. 

Ta kasvab männimetsades.

Välislingid
 Männi-põdramokk andmebaasis eElurikkus.

I kaitsekategooria seeneliigid
Lehternahkiselaadsed
Punajalg-kivipuravik

Punajalg-kivipuravik (Neoboletus luridiformis) on puravikuliste sugukonda ja perekonda Neoboletus kuuluv seeneliik. 

Punajalg-kivipuravik on levinud Põhja-Euroopas ja Põhja-Ameerikas.

Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Välislingid

II kaitsekategooria seeneliigid
Puravikulised
Soo-maamuna

Soo-maamuna (Bovista paludosa) on seeneliik.

Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Eestis võib teda leida madalsoodest.

Viited

Välislingid
 

II kaitsekategooria seeneliigid
Murumunalised
Mustuv torbikseen

Mustuv torbikseen (Craterellus melanoxeros) on torbikseene perekonda kuuluv seeneliik.

See kuulus varem kukeseene perekonda ja kandis nimesid lilla kukeseen või mustuv kukeseen (Cantharellus melanoxeros). 

Mustuv torbikseen on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Eestis võib teda leida naadi kasvukohatüübist.

Viited

Välislingid
 Mustuv torbikseen andmebaasis eElurikkus.

II kaitsekategooria seeneliigid
Kukeseenelaadsed
Ebe-limanutt

Ebe-limanutt (Hygrophorus chrysodon) on limanutiliste sugukonda limanuti perekonda kuuluv seeneliik. 

Ebe-limanutt esineb üle kogu põhjapoolkera. Eestis võib teda leida arumetsadest.

Ebe-limanutt on söögiseen.

Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Viited

Välislingid
 

II kaitsekategooria seeneliigid
Limanutilised
Värviline lehtervahelik

Värviline lehtervahelik (Leucopaxillus compactus) on seeneliik. 

Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Eestis võib teda leida arumetsadest ja aruniitudelt.

Viited

Välislingid

II kaitsekategooria seeneliigid
Heinikulised
Sellerheinik

Sellerheinik (Tricholoma apium) on heiniku perekonda kuuluv seeneliik. 

Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Eestis võib teda leida arumetsadest.

Välislingid

II kaitsekategooria seeneliigid
Heinikulised
Gene Kelly

Gene Kelly, õieti Eugene Curran Kelly (23. august 1912 – 2. veebruar 1996) oli ameerika tantsija, koreograaf, laulja, näitleja, lavastaja ja produtsent.

Ameerika Ühendriikide tantsijad
Koreograafid
Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1912
Surnud 1996
SpVgg Greuther Fürth

SpVgg Greuther Fürth on Saksamaa jalgpalliklubi.

Klubi baseerub Fürthis.

Saksamaa jalgpalliklubid
Montreal Canadiens

Montreal Canadiens (prantsuse Canadiens de Montréal)  on Kanada jäähokiklubi, mis mängib jäähokiliiga NHL-i Idakonverentsis Atlandi divisjonis.

Klubi kodulinn on Montréal. Kodumänge peab Bell Centre'is.

Montreal Canadiens on võitnud Stanley karika 24 korda.

Klubi peatreener on Martin St. Louis.

Praegune koosseis 
Seisuga 12. jaanuar 2021
Väravavahid: Jake Allen, Carey Price
Kaitsjad: Ben Chiarot, Joel Edmundson, Brett Kulak, Victor Mete, Jeff Petry, Aleksandr Romanov, Shea Weber (kapten)
Ründajad: Phillip Danault, Jake Evans, Jesperi Kotkaniemi, Nick Suzuki, Paul Byron, Jonathan Drouin, Artturi Lehkonen, Tomáš Tatar, Josh Anderson, Joel Armia, Brendan Gallagher, Tyler Toffoli

Saavutused 
Stanley karika võidud (24):
1915–16, 1923–24, 1929–30, 1930–31, 1943–44, 1945–46, 1952–53, 1955–56, 1956–57, 1957–58, 1958–59, 1959–60, 1964–65, 1965–66, 1967–68, 1968–69, 1970–71, 1972–73, 1975–76, 1976–77, 1977–78, 1978–79, 1985–86, 1992–93
Konverentsi võidud (8):
1975–76, 1976–77, 1977–78, 1978–79, 1980–81, 1985–86, 1988–89, 1992–93
Divisjoni võidud (24):
1927–28, 1928–29, 1930–31, 1931–32, 1936–37, 1967–68, 1968–69, 1972–73, 1974–75, 1975–76, 1976–77, 1977–78, 1978–79, 1979–80, 1980–81, 1981–82, 1984–85, 1987–88, 1988–89, 1991–92, 2007–08, 2012–13, 2014–15, 2016–17

Välislingid 
 http://nhl.com/canadiens

Montreal Canadiens
NHL-i jäähokiklubid
Kanada jäähokiklubid
Geir Suursild

Geir Suursild (sündinud 13. oktoobril 1994) on Eesti sõudja.
Lõpetas 2013 Pärnu Koidula gümn-i ja 2017 logistika erialal TTÜ. Aastast 2014 Millest OÜ juhatuse liige. Alates 2018 tegutsenud Hiinas noortetreenerina.

Sõudmine
188 cm, 87 kg

Sportima hakkas 2000 Tanel Randla jalgpallitreeninguil, aastast 2004 tegeles Reet Palmi ja Matti Killingu juhendamisel sõudmisega..

Tulemused
U-23 MM-il 2014 9., 2015 11. ja 2016 14. koht; 
Suveuniversiaadidel 2015 Gwangjus 5., 2013 Kaasanis 7. ja 2011 Shenzhenis 12. koht.
2013 paarisaerulisel neljapaadil U-23 MM-il  11. koht. 
2012. aasta suveolümpiamängudel võistles Suursild meeste paarisaerulise kahepaadi koosseisus koos Jüri-Mikk Udamiga. Meeskond sai 13. koha.
2012 M2x U-19 Euroopa Meister koos Jüri-Mikk Udamiga.
2012 noorte MM M2x 4.koht, 
Tulnud 7. korral Eesti meistriks: 
2016 ja 2017 ühepaadil,
2016 paarisaerulisel kahepaadil,
2016 roolijata neljapaadil
2013, 2014 ja 2016 kaheksapaadil.

Tunnustused

Pärnu linna ja Pärnumaa parim noorsportlane 2012
Tahkuranna valla parim sportlane 2011
Sõudeliidu parim noorsõudja 2011–12 ning juunior (U-23) 2014–16.

Viited

Eesti sõudjad
Sündinud 1994
Buffalo Sabres

Buffalo Sabres on USA jäähokiklubi, mis mängib jäähokiliiga NHL-i Idakonverentsis Atlandi divisjonis.

Klubi on asutatud 1970. aastal. Selle kodulinn on Buffalo New Yorgi osariigis. Koduväljak asub KeyBank Centeris. Sabres on 2010. aastatel olnud üks NHL-i nõrgemaid meeskondi. Aastatel 2020–2021 kaotas Sabres 18 järjestikust matši, purustades sellega NHL-i rekordi, kuigi mõned Sabresi kaotused lahendati alles lisaajal või võiduväravas.

Klubi peatreener on Don Granato.

Praegune koosseis 
Seisuga 14. jaanuar 2021
Väravavahid: Carter Hutton, Jonas Johansson, Linus Ullmark
Kaitsjad: Will Borgen, Rasmus Dahlin, Brandon Davidson, Matt Irwin, Henri Jokiharju, Jake McCabe, Colin Miller, Brandon Montour, Rasmus Ristolainen
Ründajad: Rasmus Asplund, Dylan Cozens, Cody Eakin, Jack Eichel (kapten), Zemgus Girgensons, Casey Mittelstadt, Sam Reinhart, Riley Sheahan, Eric Staal, Tage Thompson, Taylor Hall, Victor Olofsson, Tobias Rieder, Jeff Skinner, Curtis Lazar, Kyle Okposo, Jack Quinn

Saavutused 
Konverentsi võidud (3):
1974–75, 1979–80, 1998–99
Presidents' Trophy (1):
2006–07
Divisjoni võidud (6):
1974–75, 1979–80, 1980–81, 1996–97, 2006–07, 2009–10

Välislingid 
 https://www.nhl.com/sabres

Buffalo Sabres
NHL-i jäähokiklubid
Ameerika Ühendriikide jäähokiklubid
Pansarbil m/39

Pansarbil m/39 (Pbil m/39, ka Lynx) oli neljarattaveoga Rootsi soomusauto, mis konstrueeriti enne teist maailmasõda. Soomukit toodeti aastatel 1939–1942 ning seda kasutasid Taani, Rootsi ja Dominikaani Vabariik.

Ajalugu 
Rootsi ettevõte AB Landsverk hakkas Pansarbil m/39-t Lynxi nime all välja töötama 1937. aastal Taani jaoks. Masin valmis 1938. aastal ja esimesed kolm anti sama aasta aprillis Taanile üle. Kui Saksamaa Taani tungis, ootas Kopenhaagenisse saatmist veel 15 masinat. Rootsi võimud konfiskeerisid saadetise ja Rootsi armee võttis masinad kasutusele Pansarbil m/39 nime all. Esimesed masinad tootis Landsverk. Lisaks telliti veel 30 soomusautot, mis esimesest partiist veidi erinesid ja mille tähiseks sai Pansarbil m/40. Teine partii toodeti Volvos, sest Landesverkil puudusid võimalused tellimust täita. 

Rootsis kasutati neid peamiselt soomusüksustes luuremasinatena. Kolmteist masinat müüdi 1956. aastal Dominikaani Vabariigile.

Ehitus 
Pansarbil m/39 oli madala kerega. Soomus oli suhteliselt õhuke, maksimaalselt 18 millimeetrit, kuid oli hästi paigutatud ja kaldus. Meeskond oli kuue liikmeline ees istusid juht ja kuulipildur, taga tagumine juht ja tagumine kuulipildur. Keskel 360 kraadi pööratavas tornis paiknesid komandör ja üks laskur. Taani masinad olid relvastatud 20 mm Madseni automaatkahuriga, Rootsi masinad 20 mm Boforsi automaatkahuriga m/40. Lisaks oli soomusautol kolm 8 mm kuulipildujat: üks kummagi juhi kõrval ja üks tornis kahuriga paralleelselt. Mootor paiknes vasakul keskel. Landsverki toodetud masinad kasutasid 142-hobujõulist Scania-Vabise mootorit ja Volvo toodetud masinad 145-hobujõulist Volvo mootorit. Volvo toodetud masinatel kasutati tähistt m/40, kuid väliselt on versiooni eristamatud.

Viited

Kirjandus 
 Leland Ness Jane's World War II Tanks and Fighting Vehicles Harper Collins Publishing 2002 ISBN 978-0007112289

Välislingid 
 Pansarbil m/39 and m/40 "Lynx"

Soomusautod
DFL-Supercup

DFL-Supercup on Saksamaal jalgpallihooaja eel peetav ühemänguline tiitlivõistlus valitseva Saksamaa meistri ja karikavõitja vahel.

Esimene ametlik Saksamaa superkarikafinaal peeti 1987. aastal. Aastatel 1987–1996 ja kandis võistlus DFB-Supercupi nime ja seda korraldas Saksamaa Jalgpalliliit. Aastatel 1997–2007 Supercupi ei toimunud ning seda asendas hooajaeelne turniir DFL-Ligapokal. 2008. ja 2009. aastal mängiti Saksamaa meistri ja karikavõitja vahel mitteametlikke Supercupi nime kandvaid sõprusmänge. 2010. aastal ametlik Supercup taastati ning võistlust korraldab DFL.

Kui üks klubi on võitnud eelneval hooajal nii Saksamaa meistrivõistlused kui ka karikavõistlused, on alates 2010. aastast kehtivate reeglite järgi tema vastaseks Bundesligas teise koha saanud meeskond. Viigiga lõppeva normaalaja järel lisaaega ei mängita ning võitja selgitatakse penaltiseerias. Võistlust võõrustava staadioni määrab DFL. Tavaliselt toimub mäng karikavõitja või liigas teiseks tulnud meeskonna kodustaadionil.

DFL-Supercupi võitjad 

Saksamaa jalgpall
Vaba tarkvara päev

Vaba tarkvara päev on rahvusvaheline tähtpäev tarkvaraga seotud vabaduste ja nende eest seisjate esiletõstmiseks. Päeva eesmärgiks on muuhulgas üldise vaba tarkvara alase teadlikkuse tõstmine ning vaba tarkvara ja avatud standardite levikule kaasaaitamine.

Päeva läbiviimist koordineerib Ameerika Ühendriikides registreeritud mittetulundusühing "Software Freedom International" (SFI). Esmakordselt tähistati seda 28. augustil 2004. aastal. Alates 2006. aastast tähistatakse seda septembri kolmandal laupäeval. 

Eestis on vaba tarkvara päeva peetud eri vormides 2010. aastast, 2012. aastal tähistati seda paralleelselt Tallinnas, Tartus ja Raplas.

Korraldus 
SFI on ürituse ametlik korraldaja ning tegeleb annetuste, sponsorlepingute,  raamatupidamise ja korraldusmeeskondade registreerimisega. Konkreetseid üritusi korraldavad aga kohalikud vabatahtlikest koosnevad meeskonnad. Ürituse täpne formaat on kohaliku korraldusmeeskonna otsustada.

Osavõtt 
Esimesest üritusest 2004. aastal võttis osa 12 meeskonda. Aastal 2010 seati eesmärgiks 1000 meeskonda, kuid osalejate arv jäi napilt alla 400.

Viited

Välislingid 
 Vaba tarkvara päeva koduleht

Tähtpäevad
Vaba tarkvara
Perioodika (kirjastus)

Kirjastus Perioodika oli 1940–1941 ja 1944–1996 Tallinnas tegutsenud kirjastus, mis toimis aastani 2004. 

Kirjastus asutati Eesti NSV Ajalehtede Kirjastusena, aga hakkas 1947. aastal üllitama ka ajakirju, kirjastades järjestikku asutatud kultuuri- ja haridusväljaandeid (Looming, Keel ja Kirjandus, Akadeemia, Vikerkaar, Teater. Muusika. Kino, Täheke, Õpetajate Leht, Haridus ning (eri aegadel) Eesti NSV Teaduste Akadeemia Toimetised). 

Nime Perioodika kandis kirjastus aastast 1965. Aastast 1967. aastast hakkas kirjastus Perioodika kirjastama perioodilise väljaandena raamatusarja Loomingu Raamatukogu ning 1973. aastast turismi- ja lastekirjandust. 

Kuni 2002. aastani andis kirjastus välja eraldi raamatutena ilukirjandust, sealhulgas klassikasarja „Europeia”.  1997. aastast kirjastus erastati ja muudeti aktsiaseltsiks. 

2004. aastast annab kõiki kirjastuse Perioodika alla kuulunud ajakirju välja SA Kultuurileht.

Viited

Eesti kirjastused
Eesti NSV majandus
Germania (raamat)

"Germania" ehk "De origine et situ Germanorum" on Vana-Rooma ajaloolase Tacituse raamat, milles ta (umbes 98. aastal) muuhulgas esmakordselt kirjeldas Sueebide mere (Mare Suebicum, Läänemeri) taga elavat hõimu, keda nimetas Aestiorum gentes. Valdav osa uurijaid peab seda balti rahvaste üldnimeks või mõneks konkreetseks Ida-Preisimaa alal elanud balti hõimuks. Samas on arvatud, et aja jooksul selle nime tähendus teisenes ja sellega hakati hiljem märkima läänemeresoome hõimu, mida tänapäeval tuntakse eestlastena.

Eesti keeles on teos ilmunud pealkirjaga "Germaanlaste päritolust ja paiknemisest", ladina keelest tõlkinud ja kommenteerinud Kristi Viiding (Loomingu Raamatukogu 21–22, 2007).

Viited

Vana-Rooma kirjandus
Geograafia
Raamatud
90. aastad
Teosed Eesti esiajaloost‎
Euroopa esiaeg
Sarvklavulinopsis

Sarvklavulinopsis ehk sarvharik (Clavulinopsis corniculata) on seeneliik. 

Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Eestis võib teda leida loometsadest ja -põõsastikest ning salumetsadest.

Viited

Välislingid
 

Eesti seened
Šampinjonilaadsed
Hiidheinik

Hiidheinik (Tricholoma colossus) on heiniku perekonda kuuluv seeneliik. 

Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).

Eestis võib teda leida arumetsadest.

Välislingid

Eesti seened
Heinikulised
Tasku Keskus

Tasku keskus ehk Tasku on kaubanduskeskus Tartu kesklinnas, Turu tänava, Soola tänava, Emajõe ja Võidu silla vahelises kvartalis Turu tänava ja Võidu silla poolses nurgas.

Tasku sai nime Emajõe Ärikeskuse eeskujul, mida linnarahvas oli hoone kuju järgi hakanud hüüdma Plaskuks. Mõlemad hooned kuuluvad Tartu ettevõtjale Neinar Selile Tasku ja Emajõe Ärikeskuse omanikfirma AS Estiko kaudu. 

Tasku rajati kunagise maaliinide bussijaama asemele, uus Tartu bussijaam on märgatavalt pisem ja kolmest küljest (sh ülalt) Tasku hoonest piiratud. See on ka üks sagedamaid põhjustest, miks Taskut on kritiseeritud.

Algselt ei olnud Taskus toidupoodi, mõni aasta pärast valmimist avati seal Rimi pood.

Tasku Keskus avati 27. augustil 2008. 30. augustil 2012 avati juurdeehitis, mis ühendas Tasku Keskuse Emajõe Ärikeskusega.

Viited 

Eesti kaubanduskeskused
Kesklinn (Tartu)
Hallkimalane

Hallkimalane (Bombus veteranus) on mesilaslaste sugukonda kimalase perekonda kuuluv putukas.

Emaste pikkus on 16–20 mm, isaste pikkus 11–16 mm. Imilont on keskmise pikkusega või pikk. Selg ja tagakehaplaadid on kaetud helehallide karvakestega. Seljal tiivaaluste juures on selgesti eristuv mustade karvakeste vööt.

Hallkimalane on sarnane metskimalasega ja silma järgi on neid keeruline eristada. Hallkimalasel on heledad karvakesed pigem kollakashallid, metskimalasel oranžid.

Emaste ja tööliste pea on pisut pikenenud, kukal tugevasti ümardunud. Ülahuul on ristkülikukujuline. Ülalõuad on tugevasti kõverdunud ja võivad teineteist isegi osaliselt katta. Tagakeha on kuue plaadikesega. Säärtel on kannused. Säärte külgedel on pikad karvad, mis moodustavad korvikese. Neil on astel.

Isaste tagakeha on kaetud 7 plaadikesega. Teine plaadike on kaetud hallide või kollakashallide karvakestega. Kolmas plaadike on kaetud helekollaste karvakestega, millel üksnes pisut musti karvu võib lisaks olla. Neljad ja kuues plaadike on kaetud mustade või tumepruunide karvakestega. Isastel astelt ei ole.

Hallkimalane on levinud kogu Lääne-Euroopas alate Briti saartest. Ida poole küündib levila [{Kasahstan]]i ja Lääne-Mongooliani, põhja poole Soomesse. Mägedes elavad nad kuni kilomeetri kõrgusel. Nad eelistavad avatud maastikke, eriti paiku, kus kasvab ristik.

Talvituvad ainult emased. Pärast talvitumist hakkab emane aprilli keskel pesa ehitama, kui leidub rohtu, sammalt või muud sobivat pesamaterjali. Pesa rajatakse maapinnale. Kui pesamaterjali pole, võib ta pesa rajada maa alla näriliste urgudesse või võtta kasutusele näriliste vana pesa. Noored töölised hakkavad lendama mai esimesel või teisel dekaadil, isased ja noored emased juuli lõpus. Peres on 60–130 isendit.

Hallkimalane toitub nagu teisedki kimalased nektarist ja õietolmust. Peamised toidutaimed on ristik, ohakas, keerispea ja sõrmkübar.

Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse.

Välislingid

Mesilaslased
Eesti kiletiivalised
Tallegg

Tallegg (varasema nimega Tallinna Linnuvabrik) on Harju maakonnas tegutsev Eesti linnukasvatusettevõte.

Tallegg kuulub Põhjamaade kontserni HKScan.

Ettevõte kasvatas 2010. aastal 9,6 miljonit broilerit, tootis 74 miljonit muna ning müüs 20,1 miljonit kilogrammi linnuliha ja valmistooteid. Firma 2010. aasta käive oli 44 miljonit eurot. Talleggis töötas 485 inimest.

Ajalugu

Tallinna Linnuvabrik 
14. juulil 1950 võttis Eesti NSV Ministrite Nõukogu vastu otsuse Eesti NSV-s linnuvabriku rajamise kohta Lagedi külanõukogu alal. Vabriku ehitus algas 1953. aastal Tallinna Linnuvabrik valmis  1956. aastal. 1957. aastal oli viies kanalas kokku 11 500 kana, vabrikus töötas 88 inimest. 1960. aastal allutati linnuvabrik Sommerlingi külanõukogu territooriumil Eesti NSV Põllumajandusministeeriumile. Linnuvabriku projektvõimsus – 8 miljonit muna aastas, saavutati 1965. aastal. 1966. aastal määrati vabriku direktoriks Aleksander Lind, hiljem Herbert Lass. 

Aastatel 1956–1993 kandis nime Tallinna Linnuvabrik ENSV põllumajanduse ministri käskkirjaga nr 222 (01.12.1972) kinnitati Tallinna Linnuvabrik, Tallinna Näidislinnuvabrik. Tallinna Linnuvabrik tegeles tõumunakanade paljunduse ja kanade tõuaretusega.

1972. aastal nimetati ettevõte Tallinna Näidislinnuvabrikuks ning 1982. aastal liideti sellega ümbruskonna suurim majand Kostivere sovhoos. Tallinna Näidislinnuvabriku enam kui 1400 töötaja tarbeks rajati vabriku ümber Loo alevikku tüüpiline nõukogulik töölisasula koos vastava infrastruktuuriga (teenindusmaja, sööklad, kauplused, kooli maja, spordihoone jms).

Tallinna-Narva maantee ääres, Loo alevikku pöörduva tee otsas silma oma näoline ja üldtuntud maamärk – postamendile tõstetud hiigelkanamuna. Tallinna Näidislinnuvabrik tellis 1977. aastal Kunstitoodete Kombinaadilt ARS viitskulptuuri, mis oleks möödasõitjaile teetähiseks ning ühtlasi Näidislinnuvabriku reklaamiks. Aastatel 1981–83 rekonstrueeris Tallinna Näidislinnuvabrik Lagedi mõisa viinavabriku kultuuri- ja kontserdikeskuseks. 

1991. aastal tootis vabrik 211 miljonit muna ja 1891 tonni liha, 1. märtsil 1993 asutati AS Tallegg, mille aktsionärideks olid peamiselt ettevõtte enda töötajad. 2001. aastal ostsid Soome toiduainetetööstuse kontsern HK Ruokatalo ja Rootsi Farmerite Föderatsioon Talleggi aktsiate kontrollpaki ja 2003. aastal kasvas HK Ruokatalo osalus Talleggis 98,3%-ni. HK Ruokatalole kuulub ka Rakvere Lihakombinaat.

Viited

Välislingid 
Endine Talleggi töötaja: purustaja on pidevalt katki, naised peavad pidevalt koorimiskaste taguma käsitsi konteineritesse Delfi.ee
Kas Tallegg kõrvaldab kasutud tibupojad, jättes nad prügikastidesse surema? - video, Delfi.ee
Koduleht

Eesti põllumajandusettevõtted‎
Linnukasvatus
Eesti loomakasvatus
Rõivatööstus

Rõivatööstus (ka rõivatootmine) on kergetööstuse haru, mis tegeleb mitmesugusest materjalist rõivaste tootmisega.  

Rõivatööstus hõlmab kõikide rõivaesemete ja rõivalisandite õmblemist igat liiki materjalist, k.a rätsepatöö: meeste, naiste ja laste pealis- ja alusrõivaste, töö-, tänava- ja vabaajarõivaste õmblemine nahast, riidest, trikookangast jne. Siin ei eristata täiskasvanute ja lasterõivaid ega moe- ja klassikalisi rõivaid. Siia liigitatakse ka karusnahatööstus (karusnahad ja nendest tehtud rõivad).

Rõivatööstus Eestis 
2020. aastal oli Eestis rõivatööstuse valdkonnas 504 ettevõtet. Valdkonna ettevõtted moodustavad Eesti ettevõtetest 0,5%. Siin on hõivatud pea 4500 inimest (0,9% Eesti ettevõtete töötajatest). Nimetatud ettevõtete koondmüügitulu ületas 2020. aastal 175 miljonit eurot (moodustades 0,3% Eesti ettevõtete müügitulust). Rõivatööstuse ettevõtete ärikasum oli 2020. aastal kokku umbes 8,6 miljonit eurot, mis moodustas 5% nende müügitulust (kasumimarginaal, kogurentaablus). 80% rõivatööstuse ettevõtetest on mikroettevõtted, kus töötab alla 10 töötaja. 1% ettevõtetes töötab enam kui 100 töötajat (7 ettevõtet). 6% rõivatööstuse ettevõtetest on müügitulu kalendriaastas suurem kui 1 miljon eurot. Umbes 2/3 rõivatööstuse ettevõtete müügitulust tuleb ekspordist.

Trendid 

Viimasel kümnendil on allhange liikunud Eestist välja ning keskmine ettevõtte suurus kahanenud. Eesti rõivatööstuses jätkuvad järgnevatel aastatel juba varem alanud muutused. Lühikese vahega teatasid oma tootmise lõpetamisest Eestis nii Sangar kui ka Baltika. Võimalik, et selliseid uudiseid tuleb lähiajal veelgi. Masstootmine lahkub Eestis ja siia jääb pigem nišitootmine ning disain ja turundus ehk väärtusahela kõrgema lisandväärtusega etapid. Rõivatööstus on üks sektoreid, kus ennustatakse järgnevatel aastatel olulist töökohtade kadu Eestis. Tööjõukulude tase on lihtsalt niivõrd kõrge, et ei suudeta püsida konkurentsis. Eesti rõivatööstus toetub tugevalt ekspordile. Seetõttu on ekspordi aeglane kasv pidurdanud kogu sektori kasvu. Peamised riigid, kuhu tooteid eksporditakse on Soome, Rootsi ja Norra. Peamised ekspordiartiklid on meeste ja naiste rõivad.

Rõivatööstuse suurimad ettevõtted müügitulu alusel (TOP 6)

Vaata ka 
 Tekstiilitööstus
 Töötlev tööstus

Viited

Välislingid 
 Eesti Rõiva- ja Tekstiililiit

Kergetööstus
Raul Haaristo

Raul Haaristo (sündinud 1954) on eesti päästeteenistuja ja filminäitleja. 

Ta on mänginud Vipperi rolli filmis "Kevade".

Hiljem on ta töötanud Tamrex Ohutuskeskuses tuleohutusasjatundjana.

Tunnustus
1997 – Kotkaristi kuldrist

Viited

Välislingid

Raul Haaristo andmebaasis IMDb

Eesti filminäitlejad
Kotkaristi kuldristi kavalerid
Sündinud 1954
Humal (restoran)

Humal oli Tartu kesklinnas Nõukogude ajal ja mõnda aega pärast Eesti taasiseseisvumist tegutsenud õllerestoran. Enne Teist maailmasõda tegutses samas majas Ko-Ko-Ko (Kolme Koopa Kohvik). Kuni 2021. aasta sügiseni tegutses seal hotell London.

Restoran Humal avati 1975. aasta veebruaris ning suleti 1997. aasta kevadel.

1997. aastal algasid Humala hoones lammutustööd, sellesse kavandati kaubamaja. Pärast lammutust jäi maja fassaad siiski pikalt seisma, enne kui 2002. aastal avati samas hotell London, mille all toona paiknes kohvikrestoran Kokoko.

Hoone praegune aadress on Rüütli 9 / Küütri 10/12.

Humalat on mälestustes või ilukirjanduses maininud või kirjeldanud Mihkel Mutt, Mait Ando Raun, Margus Sanglepp, Tõnn Sarv, Imre Siil ja Daniel Vaarik.

2021. aasta sügisel avati Tartus varasema restorani nimekaimuna uus restoran Humal.

Viited

Välislingid
 Humal portaalis "Tartu ilukirjanduses"
 Aita Ottas Tartu linn müüb oksjonil õllerestorani Humal hoone, Alghinnaks 3 miljonit krooni Postimees, 23. aprill 1996
 Anu Jõesaar Humala aeg sai ümber EPL 11. juuni 1997
 Karl-Martin Sinijärv Kolme Koopa Kohvik on tagasi Õhtuleht, 27. juuli 2002

Tartu restoranid
Kesklinn (Tartu)
Tartu endised ettevõtted
20. sajand Tartus
Park (hotell)

Park oli hotell Tartus Toomemäe pargis aadressiga Vallikraavi tänav 23, hooneni viivad juurdepääsud Juhan Liivi ja Vallikraavi tänavalt. 

Hoone ehitati Tartu linnaarhitekti Arnold Matteuse 1940. aastal valminud projekti järgi Noorte Meeste Kristlikule Ühingule matkakoduks, sõja tõttu valmis see alles 1943. aastal. Hoone paikneb küll miljööväärtuslikul alal, kuid pole muinsuskaitse all.

Matteus valis ka hotelli kaunistanud kunstiteosed. Nende seas oli mitme tuntud kunstniku loomingut, nagu Elmar Kitse maal "Tartu vaade Toomelt" (1957), Aleksander Vardi maal "Tartu vaade" (1957), Anton Starkopfi marmorkuju "Naine vaasiga" (1957) ning Varmo Pirgi maal "Tartu motiivil" (1943). Hooneesisel haljasalal asub Juhan Paberiti skulptuur "Õppiv tütarlaps".

Hotell suleti 1. oktoobrist 2015. Park hotell oli Tartu vanim järjepidevalt töötanud majutusasutus, selles oli sulgemise eel üheksateist numbrituba ja töötas seitse inimest. Hotelli viimane pikaajaline juhataja oli Eve Veede.

Hotelli Park on oma teostes kirjeldanud Jüri Aarma, Hellar Grabbi, Kärt Hellerma, Jaak Juske, Jaan Kross, Mihkel Mutt, Karl Martin Sinijärv, Vaino Vahing ja Enn Vetemaa. Kuna teiste tuntud kultuuritegelaste seas peatus hotellis ka Vene kirjanik Aleksandr Solženitsõn, on Tartu linna kaasava eelarve raames soovitud Pargi hotelli juurde Solženitsõni mälestuskivi paigaldamist. 1964. aastal peatus hotellis Soome Vabariigi president Urho Kaleva Kekkonen, kelle järgi pandi nimi ta numbritoale.

Viited

Välislingid
 Hotelli koduleht
 Kertu Kula. Tartu vanima hotelli hoone tulevik on lahtine Postimees, 26. oktoober 2015
 Raimu Hanson. Hotelli Park suured maalid lähevad oksjonile Postimees, 20. oktoober 2015
 Kertu Kula. Tartu vanim hotell sulgeb uksed Postimees, 18. september 2015
 Aime Jõgi. Administraator läks vahel väga närvi Postimees, 7. veebruar 2012
 Hotell Park Tartu Linnaraamatukogu andmebaasis "Tartu ilukirjanduses"

Tartu hotellid
Kesklinn (Tartu)
Valter Puidak

Valter Puidak (2. detsember 1898 – 23. jaanuar 1977) oli hariduselu edendaja ja rahvaloomingu talletaja Kavilda vallas Tartumaal. 

Aastatel 1920 kuni 1940 oli ta Puhja algkooli juhataja, hiljem Maidla lastekodu juhataja Juurus.

Tunnustused

 1938 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk

Viited

Eesti haridustegelased
Eesti Punase Risti V klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1898
Surnud 1977
Minna Puidak

Minna Puidak (6. oktoober 1904 – 4. märts 2010) oli eesti pikaealine, õpetaja.

Ta oli käsitöö ja kodunduse õpetaja Puhja algkoolis, hiljem kasvataja ning juhataja Maidla lastekodus.

Ta oli Valter Puidaku abikaasa.

Välislingid 
 http://www.sakala.ajaleht.ee/39185/104-aastane-naine-vottis-vastu-sunnipaevakulalisi/
 http://www.sakala.ajaleht.ee/172418/105-aastane-vottis-vastu-onnitlusi/
 http://www.puhja.ee/public/files/puhja_leht_okt_2008.pdf - lk 10

Eesti üle 100-aastased
Eesti õpetajad
Sündinud 1904
Surnud 2010
Väätsa mõis

Väätsa mõis (saksa keeles Waetz) oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Türi valda Järva maakonnas.

Mõisa keskus asus Väätsa külas.

Ajalugu
Väätsa mõisa rajas 1620.–1630. aastatel Magnus von Nieroth, kelle ümbruskaudsed maad oli Gustav II Adolf 20. juunil 1621 läänistanud. 1686. aastal pantis Anna Elisabeth von Nieroth mõisa Klaus Johann von Baranoffile, kes hiljem selle päriseks ostis. Baranoffide kätte jäi mõis umbes kaheks sajandiks.

1870. aastal ostis mõisa Karl Johann von Seidlitz. Viimane võõrandamiseelne omanik oli Johann Anton von Seidlitz.

Mõisakompleks
Mõisakeskus ehitati esinduslikumalt välja 18. sajandil või 17. sajandi lõpus. Rajati sümmeetriline, eri kõrgustel asuvate terrassidega barokkstiilis prantsuse park. Tõenäoliselt asus pargi ühes otsas mõisa peahoone, teises otsas aga ringikujuline saarega tiik.

Aastail 1796–1800 rajati uus varaklassitsistlik härrastemaja. Hoone rajati kõrgele soklile ning seda ilmestavad ümarad välisnurgad, hammaslõikega karniisid ja kolmnurkfrontooniga keskrisaliit mõlemal pool maja.

Mõisa rajati ka hulk kõrvalhooneid, mis paiknesid hajali ega olnud orienteeritud härrastemaja ega selle esise platsi järgi. Härrastemajaga samal ajal rajati tõenäoliselt ka kaarakendega ait ja tall-tõllakuur. Aita kaunistas ka nelja sambaga katusealune. Mõlemad hooned on säilinud, kuid tugevalt ümberehitatud kujul.

Seidlitzide ajal rajati historitsistlikke kõrvalhooneid. Neist olulisemad olid viinavabrik (tänapäevaks hävinud) ja karjakompleks.

Härrastemajas tegutseb 1925. aastast kool, ning praegugi kasutab seda Väätsa Põhikool. Kooli tarbeks rajati kunagisele mõisa peahoonele 1970. aastatel juurdeehitis. 2010–2011 toimusid hoones ja pargis suured restaureerimistööd.

Tall-tõllakuuris tegutseb külalistemaja Vana Tall.

Pildid

Viited

Välislingid
Väätsa Mõis

Nierothide mõisad
Järvamaa mõisad
Türi vald
Türi kihelkond
Johan Cruijff Schaal

Johan Cruijff Schaal on Hollandi jalgpallilegendi Johan Cruijffi järgi nime saanud karikas. 

Superkarikavõistlused toimuvad iga uue hooaja eel; see on ühemänguline tiitlivõistlus valitseva Hollandi meistri ja karikavõitja vahel.

Esimene mäng toimus aastal 1949, igal aastal peetakse superkarikavõistlusi alates 1991. aastast. Praegust nime kannab karikas 1996. aastast.

Kui ühe hooaja jooksul tuleb sama meeskond nii Hollandi meistriks kui võidab ka karikavõistlused, siis superkarika peale mängivad Eredivisies 1. ja 2. koha saanud meeskonnad.

Tulemused

Superkarikas

Johan Cruijff Schaal

Hollandi jalgpall
Levante UD

Levante Unión Deportiva, S.A.D. on Hispaania jalgpalliklubi, mis tegutseb Valencias. Klubi mängib alates hooajast 2017–2018 Hispaania kõrgliigas La Liga.

Klubi asutati 7. septembril 1909 nime all Levante Football Club. 1939. aastal liideti Levante ja 1913. aastal asutatud klubi Gimnástico FC ning uus klubi hakkas alguses kandma nime Unión Deportiva Levante-Gimnástico, kaks aastat hiljem sai selleks Levante Unión Deportiva.

Levante UD parim koht Hispaania kõrgliigas on kuues, mis saavutati hooajal 2011–2012. Hooajal 2012–2013 osaleti UEFA Euroopa Liigas, kus kuueteistkümnendikfinaalis kaotati kahe mängu kokkuvõttes Venemaa klubile Kaasani Rubin tulemusega 0:2.

Klubi kodustaadion on alates 1969. aastast Estadi Ciutat de València, mis mahutab 26 354 pealtvaatajat.

Praegune koosseis
Seisuga 22. veebruar 2022

Saavutused 
Segunda División
Võidud: 2003–04, 2016–17
Segunda División B
Võidud: 1988–89, 1995–96, 1998–99
Tercera División
Võidud: 1943–44, 1972–73

Peatreenerid 
 ...
  José Ángel Moreno (2008)
  Luis García (2008–2011)
  Juan Ignacio Martínez (2011–2013)
  Joaquín Caparrós (2013–2014)
  José Luis Mendilibar (2014)
  Lucas Alcaraz (2014–2015)
  Rubi (2015–2016)
  Juan Ramón López Muñiz (2016–2018)
  Paco López (2018–2021)
  Javier Pereira (2021)
  Alessio Lisci (2021–)

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht

 
Hispaania jalgpalliklubid
Celta de Vigo

Real Club Celta de Vigo on Hispaania jalgpalliklubi, mis tegutseb Galicias Vigos. Klubi mängib Hispaania kõrgliigas La Liga.

Klubi moodustati 1923. aastal klubide Real Vigo Sporting ja Real Fortuna Foot-ball Club liitmisel. Klubi on saanud nime keltide järgi, kes kunagi Põhja-Hispaania piirkonda asustasid.

Klubi üks kõige edukam hooaeg Hispaania kõrgliigas oli 1970/71, mil koduväljakul ei kaotatud ühtegi mängu. Hooajal 2002/03 saadi La Ligas neljas koht, mis on klubi seni parim koht Hispaania kõrgliigas. Sellega pääseti UEFA Meistrite Liiga järgmisele hooajale, kus jõuti kuueteistkümnendikfinaali.

UEFA Euroopa Liiga hooajal 2016–2017 jõuti poolfinaali, kus kaotati kahe mängu kokkuvõttes hilisemale meistrile Manchester Unitedile tulemusega 1:2.

Klubi on jõudnud Copa del Rey finaali kolmel korral (hooaegadel 1947–48, 1993–94, 2000–01), kuid on iga kord seal kaotanud.

Celta de Vigo kodustaadion on Balaídos, mis mahutab 29 000 pealtvaatajat. Klubi suurim rivaal on Deportivo de La Coruña ja klubide vahelised mängud on tuntud Galicia derbina.

Praegune meeskond 
Seisuga 26. jaanuar 2022

Saavutused 
Segunda División
Võidud (3): 1935–36, 1981–82, 1991–92
Segunda División B
Võidud  (1): 1980–81
Tercera División
Võidud (1): 1930–31
Copa del Rey
Teised kohad (3): 1947–48, 1993–94, 2000–01
UEFA Intertoto karikas
Võidud (1): 2000

Peatreenerid 
 ...
   Alejandro Menéndez (2008)
  Pepe Murcia (2008–2009)
  Eusebio Sacristán (2009–2010)
  Paco Herrera (2010–2013)
  Abel Resino (2013)
  Luis Enrique (2013–2014)
  Eduardo Berizzo (2014–2017)
  Juan Carlos Unzué (2017–2018)
  Antonio Mohamed (2018)
  Miguel Cardoso (2018–2019)
  Fran Escribá (2019)
  Óscar García Junyent (2019–2020)
  Eduardo Coudet (2020–)

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht

Hispaania jalgpalliklubid
 
Vigo
Roy Keane

Roy Maurice Keane (sündinud 10. augustil 1971) on Iirimaa endine jalgpallur ja treener.  

Oma karjääri jooksul mängis Roy Keane klubides Cobh Ramblers, Nottingham Forest FC, Manchester United ja Celtic. 

Treenerina tuli ta hooajal 2006–07 Sunderlandiga Inglismaa jalgpalli esiliiga meistriks, aidates klubil jõuda Premier League'i.

Iirimaa jalgpallurid
Nottingham Forest FC jalgpallurid
Manchester United FC mängijad
Celtic FC mängijad
FIFA 100
Sündinud 1971
Kajaka tänav

Kajaka tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi ja Lilleküla asumis. 

Tänav algab Tondi tänavalt, ristub Käo, Kulli ja Sule tänavaga, Nõmme teega ning Tüve ja Kännu tänavaga. Kajaka tänav lõpeb Hane tänaval. Kajaka tänav on idakagu-lääneloodesuunaline ning ligikaudu 880 meetri pikkune.

Kajaka tänav sai nime 16. augustil 1949.

Viited
 

Kristiine linnaosa tänavad
Leete tänav (Tallinn)

Leete tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Luite asumis. 

Tänav algab Viadukti tänavalt ja lõpeb Auru tänaval. Leete tänav on ligikaudu 425 meetri pikkune.

Leete tänav sai nime 15. veebruaril 1923.

Viited

Kesklinna linnaosa tänavad
Uue Maailma tänav

Uue Maailma tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Uue Maailma asumis. 

Tänav algab Luha tänavalt, ristub Kesk-Luha tänavaga ja lõpeb seejärel umbtänavana. Uue Maailma tänav on lõuna-põhjasuunaline ja ligikaudu 195 meetri pikkune.

Tänav sai selle nime juba 1881. aastal (esines ka nimekuju Uus-Maailma tänav; saksakeelne nimi oli Neue-Weltgasse ehk Neue Welt, venekeelne nimi Ново-Светская улица ehk Новый Свет). 27. juunil 1950 sai tänava nimeks Oja tänav. Endise nime sai tänav tagasi 3. augustil 1990.

Tänav on selle nime saanud tõenäoliselt lähedal asunud kõrtsi America järgi.

Viited

Välislingid 

Kesklinna linnaosa tänavad
Tuulemäe tänav

Tuulemäe tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Sikupilli asumis. Tänav algab Kivimurru tänavalt ja lõpeb Majaka tänaval. Tuulemäe tänav on enam-vähem edela-kirdesuunaline ja ligikaudu 165 meetri pikkune.

Tänav sai nime 25. veebruaril 1947.

Viited

Lasnamäe linnaosa tänavad
Folkmani graaf

Folkmani graaf on väikseim semi-sümmeetriline graaf. See sai oma nime ameerika matemaatiku Jon Folkmani (1938–1969) järgi, kes selle graafi baasil täpsustas probleemi graafi tipusümmeetria ja servasümmeetria vahekorrast .

Folkmani graaf on kahealuseline, servadest sümmeetriline kuid tippudest mittesümmeetriline graaf, mis tähendabki semi-sümmeetrilisust.

Parameetreid 
Folkmani graafil on 20 tippu ja 40 serva. See on 4-valentsregulaarne ja 4-vööregulaarne Hamiltoni graaf, selle kromaatiline arv on 2, kromaatiline klass 4 ning diameeter 4.

Folkmani graafi karakteristlik polünoom on .

Näiteid

Struktuurseid omadusi 
 Folkmani graafi kahealuselisusest johtub, et selle täiend on 10-klikkregulaarne koosnedes kahest omavahel sidusast 10-klikist.
 Folkmani graafil on kuus binaarorbiiti, sh üks serva- ja viis "mitteserva" orbiiti. Selle ühele "mitteserva" orbiidile (st täiendi ühele binaarorbiidile) vastav orbiitgraaf osutub Peterseni graafiks, teisele orbiidile vastav aga selle täiendiks .

Viited

Välislingid 
 John-Tagore Tevet: Graafide semiootiline modelleerimine

Graafiteooria
Zichyújfalu

Zichyújfalu on küla ja vald Ungaris Fejéri komitaadis Gárdonyi alampiirkonnas.

Valla pindala on 88,35 km².

2011. aastal oli valla elanike arv 944.

Rahvastiku tihedus oli 87,25 in/km².

Välislingid 
Zichyújfalu – nemzetijelkepek.hu

Ungari vallad
Fejéri komitaat
Rakvere linnapea

Rakvere linnapea on Rakvere Linnavalitsuse juht.

1879– , Johann Nicolai Dehio, Rakvere linnapea
Pavel Trellin
1906–1914, Rudolf Andrejev
1914–1917, Anton Pedriks

Linnapead 1919–1940
1917–1919, Martin Kutti
1918. aasta lõpp ja 1919. aasta algus, Karl Jakobson, Rakvere linnapea kohusetäitja
1919–1921, Jakob Liiv
1921–1930, Aleksander Pääro
1930–1940, Heinrich Avikson (Aviksoo)

RSN Täitevkomitee esimehed
1940–1941, Harri Raag, Rakwere linnapea asetäitja ja seejärel Rakvere Linna TRSN Täitevkomitee esimees 
1941, Karl Tahti

Linnapea 1941–1944
1941–1944, Oskar Kalmisto

TSN/RSN Täitevkomitee esimehed
1944, Evald Rae, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1944–1945, Bruno Reelo, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1945–1950, Oskar Veidenbaum, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1950, Veera Kivistik
1950–1952, Enn Mikker, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1952–1954, Hugo Leemets, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1954–1955, Nikolai Ostasev, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1955, Oskar Veidenbaum, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1955–1959, Uno Sooba, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1959–1961, Jaan Apfelbaum, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1961–1963, Grigori Varki, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1963–1967, Mihail Hendrikson, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1967–1968, Valentin Leiner, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1969–1971, Ellen Lepisto, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1971–1977, Lidia Kondel, Rakvere Linna TSN Täitevkomitee esimees
1977–1988, Urve Liivak, Rakvere Linna RSN Täitevkomitee esimees
1988–1996, Tiit Kullerkupp, Rakvere Linna RSN Täitevkomitee esimees / Rakvere linnapea

Linnapead, 1991–
1988–1996 Tiit Kullerkupp
1996–1998 Toomas Varek
1998–2002 Matti Jõe
2002–2009 Andres Jaadla
2009–2010 Rannar Vassiljev
2010–2012 Andres Jaadla 
2012–2013 Toomas Varek
2013 – Mihkel Juhkami
2017 - 2019 Marko Torm.
2019 - Triin Varek

Vaata ka
Eesti NSV täitevkomiteede loend

Viited

Välislingid
Rakvere linnajuhid alates 1919
Harri Lumi

Harri Lumi (sündinud 7. veebruaril 1933 Tallinnas) on Eesti ettevõtja ja endine Tallinna Linna RSN Täitevkomitee esimees aastatel (1984–1990).

Elulugu
Harri Lumi on sündinud 1933. aastal Tallinnas. Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna 17. Keskkooli ja 1957. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonnas tööstus- ja tsiviilehituse erialal insenerina.

Harri Lumi töötas aastatel 1955–1960 Tallinna Elamutevalitsuse Restaureerimise Valitsuses insenerina, 1960. aastast Eesti NSV Ehitusministeeriumi allasutustes, sealhulgas 1965–1977 Tallinna Ehitustrusti Ehitusvalitsuses, kus töötas algul peainsenerina ja seejärel juhatajana.

Aastatel 1977–1979 oli Lumi Vabariikliku Ehituse Organiseerimise Trusti juhataja.

1979. aastal määrati Lumi Tallinna Linna RSN Täitevkomitee esimehe esimeseks asetäitjaks, kellena ta töötas kuni 1983. aastani.

Aastatel 1983–1984 oli Harri Lumi Eesti NSV ehitusminister.

Aastatel 1984–1990 oli ta Tallinna Linna RSN Täitevkomitee esimees. 1985–1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu liige.

Pärast Eesti taasiseseisvumist oli ta 1990–1992 ühisettevõtte Estkompexim ehitusdirektor ning aastatel 1992–1995 riikliku aktsiaseltsi Tööstusehituse Trust juhataja asetäitja. 1994. aastal oli ta üks aktsiaseltsi Parmeron asutajaid ning kuulub siiani omanikeringi.

Tunnustus
2016 Tallinna vapimärk

Välislingid
Eesti Majanduslugu, Lumi, Harri (1933)

Tallinna linnapead
Eesti NSV ministrid
Eesti NSV XI Ülemnõukogu liikmed
Sündinud 1933
Pille Gerhold

Pille Gerhold (kuni 12. juuli 2008 Pille Urbas; sündinud 12. märtsil 1977) on eesti bioloog.

Ta lõpetas 1995. aastal Miina Härma Gümnaasiumi, 1999. aastal Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe bioloogina ja 2001. aastal sama ülikooli magistriõppe. Oma doktoritöö "Effects of forest fragmentation on bottom-up control in leaf-cutting ants" kaitses ta 2005. aastal Kaiserslauterni Ülikoolis Saksamaal.

Töötanud Eesti Maaülikoolis ja Tartu Ülikoolis. Teinud botaanilist ja zooloogilist uurimistööd Eestis, Saksamaal, Šveitsis ja Brasiilias.

Teosed
2012 "Minu Brasiilia: Sipelgajaht vihmametsas". Tartu: Petrone Print

Viited

Välislingid

Eesti bioloogid
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1977
Kitsemurakas

Kitsemurakas (Rubus nessensis) on roosõieliste sugukonda muraka perekonda kuuluv heitlehine põõsas.

Levila
Kitsemuraka levilaks on Kesk-, Lääne- ja Põhja-Euroopa. Eestis levinum Ida- ja Kagu-Eestis.

Kirjeldus
Kitsemuraka püstised, hõredalt ogalised puitunud varred on kandilised-soonilised ning vahakirmeta. Liitlehed koosnevad viiest kuni seitsmest lehekesest. Alumine lehekeste paar on rootsuta ja väiksem. Valged, umbes 2 cm läbimõõduga õied paiknevad hõredaõielises 5–10 õiest koosnevas õisikus. Õisikud asuvad okste tippudes. 

Kitsemurakas õitseb juuni lõpust augustini. Algul pruunpunased, valminult mustpruunid koguluuviljad on paljad ja läikivad. Kitsemuraka viljad on söödavad, kuigi pisut mõrkja maitsega.

Välislingid 
 

Roosõielised
Eesti taimed
Marjad
Sake

Sake ehk riisivein on Jaapani traditsiooniline alkohoolne jook, mida valmistatakse fermenteeritud riisist. Sake etanoolisisaldus on tavaliselt 14–18%.

Alkohoolsed joogid
Petăr Lesov

Petăr Lesov (bulgaaria keeles Петър Лесов; sündinud 12. septembril 1960 Rakovskis Plovdivi piirkonnas) on Bulgaaria endine poksija.

Harrastajana
Ta oli vähemalt kahekordne Bulgaaria meister kärbeskaalus (kuni 51 kg) aastatel 1980 ja 1981. 

Ta võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.

Ta osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 3. maailmameistrivõistlustel (München, 1982), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Ta võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks 24. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 1981) ja 25. Euroopa meistrivõistlustel (Varna, 1983).

Elukutselisena
Lesov poksis veebruarist 1991 kuni veebruarini 1992 elukutselisena. Ta pidas kokku 5 kohtumist ning võitis 1 kohtumise ja kaotas 5 kohtumist (need kõik nokaudiga).

Ta tuli 1. märtsil 1991 Bulgaaria meistriks sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg), kuid ei kaitsenud hiljem enam oma tiitlit.

Viited

Välislingid
 
Petăr Lesov lehel BoxRec. Inglise keeles

Bulgaaria poksijad
Sündinud 1960
Põltsamaa Kultuurikeskus

Põltsamaa Kultuurikeskus on Põltsamaa linna kultuuriasutus, mis korraldab kultuuri- ja huvitegevust linna elanikele.

Ajalugu
Põltsamaa Linna Kultuurimaja on asutatud 1. novembril 1945. Viljandi Maakonna Kultuuriosakonna juhataja käskkirjaga anti kultuurimaja käsutusse kontoriruumina tuba aadressil Kesk 3. Üritusi korraldati kooli, kino ja tuletõrje ruumides. Hiljem sai kultuurimaja enda käsutusse kaks ruumi aadressil Lossi 17. 

1953. aastal kolis kultuurimaja endise Põltsamaa Põllumeeste Seltsi maja vundamendile ehitatud hoonesse, kus nüüd asub Jõgeva Maakonna Keskraamatukogu. Tollal oli majas kaks väiksemat ruumi ja 200 istekohaga saal. Suuremate ringide proovid toimusid linna teistes saalides.

Praeguse kultuurikeskuse ehitust alustati 1957. aastal Nõukogude Liidu üleliidulise agro-zoo-propagandahoone tüüpprojekti alusel. Ehitust rahastas kultuuriministeerium ja ehitas Paide Mehhaniseeritud Ehituskolonn (Paide MEK). Saal ehitati 420 istekohaga. Sisekujunduses on kasutatud Tallinna Kunstikombinaadis eritellimusel valmistatud valgusteid ja tekstiili. Kultuurimaja avati pidulikult 11. aprillil 1961. Maja ametlikuks nimetuseks sai Põltsamaa Rajooni Kultuurimaja. Pärast Põltsamaa rajooni likvideerimist nimetati kultuurikeskus ümber Põltsamaa Linna Kultuurimajaks.

Kultuuriministeeriumi tellimusel valmisid 1965. aasta suvel hoone fuajeesse Nikolai Kormašovi sgrafiitotehnikas seinapannood. Kujude prototüüpideks olid samas majas töötanud Senta Bergmann, Sirje Tuula ja teised põltsamaalased.

5. veebruaril 1992 andis Jõgeva Maavalitsuse Kultuuriosakond Põltsamaa Linna Kultuurimaja üle Põltsamaa Linnavalitsusele. Sellega muutus kultuurimaja munitsipaalasutuseks. 1999. aastal nimetati kultuurimaja ümber Põltsamaa Kultuurikeskuseks.

Tänapäev
2000. aastaks põhjaliku remondikuuri läbinud hoone on Põltsamaa linna ja piirkonna suurim kultuurikeskus. Keskuse suurima saali pindala on 271 m². Saalis on teisaldatavad istmed ja üle 300 koha. Lisaks on kultuurikeskuses baari-kohvikuruum, duširuumid, esinejate garderoobid lava taga, helikindel orkestriruum, külastajate garderoob, kooriruum, galerii, seminariruum, peeglite ja tugipuuga varustatud tantsuklass.

Kultuurikeskus paikneb aadressil Kuperjanovi 1.

Kultuurikeskuse direktorid
Osvald Moks (direktor aastatel 1945–1952, 1954)
Kalju Allik
Karl Aug (1956, 1958–1959)
Hilja-Alide Toome
Richard Olde
Feliks Leemet (1960–1963)
Sirje Tuula (1963–1999)
Aleksander Parman (1999–2001)
Irja Targama (2001– )

Viited

Välislingid
Põltsamaa Kultuurikeskuse koduleht

Kultuurikeskus
Eesti kultuurikeskused