joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Max-Morlock-Stadion

Max-Morlock-Stadion ehk Grundig Stadion ehk Stadion Nürnberg ehk Franken-Stadion on jalgpallistaadion Saksamaal Nürnbergis, mis valmis 1928.

Enne 1991. aastat tunti staadioni nimega Städtisches Stadion. Alates märtsist 2006 on staadioni ametlik nimi easyCredit-Stadion, German bank Norisbank AG-le nimeõiguse müügi tulemusel. Staadion on Bundesliga klubi 1. FC Nürnbergi kodustaadion.

Bundesliga mängudes on staadionil 46 780 kohta, neist 38 980 istekohta ja 7800 seisukohta. Minevikus, kui seisukohti rohkem oli, on staadionile ka rohkem rahvast lubatud. Staadioni juures on 15 000 parkimiskohta. VIP-alas on 800 kohta ja VIP-idele on ette nähtud 205 parkimiskohta.

Staadion rajati 1928.

Staadion uuendati 2006. aasta jalgpalli MM-i tarbeks aastatel 2003–2005. Staadioni ehitustööd maksid 56 miljonit eurot ja staadion mahutab 47 559 pealtvaatajat.

MM-võistlustel peeti staadionil viis mängu, millest neli olid alagrupi- ja üks kaheksandikfinaali mäng.

Välislingid 

Koduleht
Staadioni juht
Infot ja pilte

Saksamaa jalgpallistaadionid
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste staadionid
Nürnberg
Nelson Cuevas

Nelson Rafael Cuevas Amarilla (sündinud 10. jaanuaril 1980 Asunciónis) on Paraguay jalgpallikoondise endine ründaja.

Cuevase karjäär algas Paraguay madalama liiga klubis Club Atlético Tembetary. 1998. aastal siirdus ta Argentina suurklubisse Club Atlético River Plate. 2004. aastal läks ta Club Américasse, kes laenas ta CF Pachucasse, kus ta tuli 2006. aastal meistriks. Selle järel naasis Cuevas Club Américasse.

Paraguay rahvuskoondises debüteeris Nelson Cuevas 29. juunil 1999 Boliivia vastu.
 
2002. aasta maailmameistrivõistlustel lõi Cuevas Paraguay kaks otsustavat väravat viimases alagrupikohtumises Sloveenia vastu. Mäng lõppes 3:1 võiduga ja viis Paraguay edasi kaheksandikfinaali.

Cuevas osales ka 2006. aasta maailmameistrivõistlustel, kus lõi ühe värava viimases alagrupimängus Trindidadi ja Tobago vastu. Mäng lõppes võiduga 2:0.

Cuevas lõpetas koondisekarjääri 2007. aastal Ta mängis koondises 41 korda ja lõi 6 väravat.

Isiklikku 

Nelson Cuevas on 174 cm pikk ja kaalub 69 kg.

Paraguay jalgpallurid
Club Atlético River Plate'i jalgpallurid
Santos FC mängijad
Sündinud 1980
Nikola Žigić

Nikola Žigić (serbia keeles Никола Жигић; sündinud 25. septembril 1980 Bačka Topolas, Vojvodinas) on Serbia jalgpallikoondise endine ründaja.

2007. aastal valiti ta Serbia aasta jalgpalluriks.

Koondisekarjäär 

Žigić valiti kaks korda Serbia ja Montenegro parimaks mängijaks (2003, 2005). Hoolimata heast esinemisest liiga mängudes pääses ta rahvuskoondisse alles 2004. aastal.

2006. aasta maailmameistrivõistluste valikturniiri otsustavas mängus Hispaania meeskonna vastu tegi ta viigivärava ja mäng lõppes 1:1. 

Rahvuskoondises debüteeris Žigić 31. märtsil 2004, kui mängiti Norra meeskonnaga. Kokku mängis ta koondises 57 korda ja lõi 20 väravat.

Klubid 

 TSC Bačka Topola (1998–2001)
 FK Mornar (2001–2002)
 FK Kolubara (2002)
 FK Crvena Zvezda (2002–2006)
 Racing de Santander (2006–2007)
 Valencia CF (2007–2010)
 Birmingham City (2010–2015)

Isiklikku 

Nikola Žigić on 202 cm pikk ja kaalub 96 kg.

Välislingid 
 Nikola Žigić
 Info 2006 MM-i kodulehel

Serbia jalgpallurid
Valencia CF mängijad
Birmingham City FC jalgpallurid
Sündinud 1980
Durango osariik

Durango on osariik Mehhiko loodeosas. Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 1 832 650, millega on see Mehhiko osariikide seas 25. kohal. Osariigi pindala on 123 575 km², millega on see neljandal kohal. Rahvastikutiheduse poolest (14,8 in/km²) on see Mehhikos Baja California Suri järel tagantpoolt teine.

Osariigi paikneb Mehhiko kiltmaa loodeääres, kus see kohtub Lääne-Sierra Madre mäeahelikuga. Durango osariik on merepiirita ning see piirneb viie osariigiga: Chihuahua, Coahuila, Zacatecas, Nayarit ja Sinaloa. 

Osariigi suurim linn on pealinn Victoria de Durango, kus elas 2020. aastal 616 068 inimest ehk ligi kolmandik osariigi rahvastikust. Teised suurimad linnad on veel Gómez Palacio (301 742 elanikku) ja Ciudad Lerdo (96 243 elanikku).

Ajalugu 

Durango sai 22. mail 1824 Mehhiko 17. osariigiks.

Haldus 
Durango osariik on jagatud 39 kohaliku omavalitsuse üksuseks (municipios). Iga kolme aasta järel valivad omavalitsuste elanikud munitsipaalpresidendi (presidente municipal), kes juhib samaaegselt valitud munitsipaalnõukogu (ayuntamiento), mis vastutab kõikide avalike teenuste olemasolu eest.

Välislingid 

Durango osariigi koduleht

Mehhiko osariigid
Anaheim Ducks

Anaheim Ducks (22. juunini 2006 The Mighty Ducks of Anaheim) on elukutseline jäähokimeeskond, mis treenib Californias Los Angelese lähistel. Meeskond mängib NHL-i Läänekonverentsis Vaikse ookeani divisjonis.

Üldist 
Asutatud: 1993
Koduväljak: Arrowhead Pond of Anaheim ("The Pond").
Särgid: kodus – must koos kuldse, valge ja oranži triipudega (nagu ka kujutatud meeskonna logol). Logo asetseb särgi keskel. Võõrsil – valge särk koos kuldse, musta ja oranži triibuga. Logo on sama mis kodusärgil.
Konverentsi meistritiitleid: 1 (2002–03)
Stanley karika finaale: 1 – 2002–03 (kaotati New Jerseyle 3–4)
Rivaalid: Los Angeles Kings, San Jose Sharks, Phoenix Coyotes, Dallas Stars, Calgary Flames.
Maskott: Wild Wing.

Hooajad 
M = mänge, V = võite, K = kaotusi, VK = viike, LK = lisaaja kaotused, Pt = punkte, VV = väravaid löödud, VA = väravaid antud, KM = karistusminuteid1 Hooaega lühendati 1994–1995 NHL-i tööseisaku tõttu.
2 Hooaeg tühistati 2004–2005 NHL-i tööseisaku tõttu.

 Praegune koosseis Seisuga 23. jaanuar 2021Väravavahid John Gibson, Ryan Miller, Anthony Stolarz
Kaitsjad: Cam Fowler, Brendan Guhle, Jani Hakanpää, Ben Hutton, Jacob Larsson, Hampus Lindholm, Josh Mahura, Josh Manson, Kevin Shattenkirk, Andy Welinski
Ründajad: Ryan Getzlaf (kapten), Derek Grant, Adam Henrique, Ryan Kesler, Vinni Lettieri, Isac Lundeström, Carter Rowney, Sam Steel, Andrew Agozzino, Max Comtois, Nicolas Deslauriers, Danton Heinen, Max Jones, Sonny Milano, Rickard Rakell, David Backes, Jakob Silfverberg, Troy Terry

 Märkimisväärsed mängijad 
 Kaptenid 
Troy Loney 1993–94
Randy Ladouceur 1994–96
Paul Kariya 1996–2003
Teemu Selänne 1997–98 (oli kapten Kariya vigastuse ajal)
Steve Rucchin 2003–05
Scott Niedermayer 2005–2010
Ryan Getzlaf (2010–)

 Loobunud numbrid 
99 – Wayne Gretzky (ei kasutata NHL-is enam kunagi)

 Esimese ringi drafti valikud 
 1993: Paul Kariya (4)
 1994: Oleg Tverdovsky (2)
 1995: Chad Kilger (4)
 1996: Ruslan Salei (9)
 1997: Mikael Holmqvist (18)
 1998: Vitaly Vishnevski (5)
 1999: –
 2000: Alekdei Smirnov (12)
 2001: Stanislav Chistov (5)
 2002: Joffrey Lupul (7)
 2003: Ryan Getzlaf (19) & Corey Perry (28)
 2004: Ladislav Smid (9)
 2005: Bobby Ryan (2)
 2006: Mark Mitera (19)

 Resultatiivsemad mängijad 
Need on 10 resultatiivsemat mängijat Ducksi ajaloos. Statistikat uuendatakse pärast iga hooaega.

M = mängud, V = väravad, S = söödud, Pt = punktid

Anaheim Ducksi rekordid 
Enim väravaid hooajal: Teemu Selänne, 52 (1997–98)
Enim sööte hooajal: Paul Kariya, 62 (1998–99)
Enim punkte hooajal: Teemu Selänne, 109 (1996–97)
Enim karistusminuteid hooajal: Todd Ewen, 285 (1995–96)
Enim punkte hooajal kaitsja poolt: Scott Niedermayer, 63 (2005–06)
Enim punkte hooajal uustulnuka poolt: Chris Kunitz, 41 (2005–06)
Enim võite hooajal (väravavaht): Jean-Sebastien Giguere, 34 (2002–03)
Enim nullimänge hooajal (väravavaht): Jean-Sebastien Giguere, 8 (2002–03)

Saavutused 
Stanley karika võidud (1):
2006–07
Konverentsi võidud (2):
2002–03, 2006–07
Divisjoni võidud (6):
2006–07, 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17

Välislingid 
Ametlik koduleht (inglise keeles)

NHL-i jäähokiklubid
 
Ameerika Ühendriikide jäähokiklubid
Pinge (mehaanika)

Pinge ehk mehaaniline pinge on pideva keskkonna mehaanikas füüsikaline suurus, mis iseloomustab tahkise mõttelisel tasapinnal – lõikepinnal – mõjuva sisejõu intensiivsust. Sisejõu tekkimise põhjuseks on mingi välismõju (mingil viisil mõjuv jõud, temperatuuri muutus). Pinge on kõige üldisem sisejõudu kirjeldav mõiste ja selle kasutusele võtmine tekitas murrangu tugevusõpetuse arengus.

Mehaanilise jõu mõõtühik on paskal (Pa). Tavapärastes rakendustes on tihti huvipakkuvad pinged paskalist mitu suurusjärku suuremad ja seetõttu kasutatakse paskali asemel mega- ja gigapaskalit (MPa ja GPa)

Liigitus 
Mõjuva jõu suuna järgi eristatakse kaht liiki pinget:
 normaalpinge, tähis  (sigma), mõjub keha (nt ehitise- või masinaelemendi) lõikepinnale selle normaali sihis (risti pinnaga);
  tangentsiaalpinge ehk nihkepinge, tähis  (tau), mõjub piki lõikepinda (täpsemalt piki puutepinda ehk keha vaadeldavat punkti läbivat tasandit).

Kui lõikepinnale mõjuv normaaljõud püüab pinda kehast eemaldada, on tegemist tõmbepingega, kui normaalpinge surub pinda keha poole, siis survepigega.

Ehitustarindites (talades, plaatides, koorikutes) liigitatakse pingeid ka nendega seostuva sisejõu järgi:
pikkepinge (surve- või tõmbepinge) ja paindepinge, mis  on normaalpinged;
 väändepinge ja lõikepinge, mis on tangentsiaalpinged.

Tarindiosades tahtlikult tekitatud mehaaniline pinge on eelpinge.

Pingevektor 
Keha mingis punktis valitseva pinge olemuse selgitamiseks lõigatakse keha seda punkti läbiva tasandiga mõtteliselt läbi ja  eraldatakse üks pool. Eraldatud poole mõju teisele poolele asendavad sisejõud. Kui keha mingi pinna  lõikepinnaelemendile  mõjub sisejõud , siis näiteks normaalpinge vektor 

Pingevektor annab keha vaadeldavas punktis seda punkti läbivate erinevatele lõiketasanditele ka erinevad projektsioonid. Järelikult on pinge alati seotud nii keha punkti kui ka seda punkti läbiva pinnaelemendi orientatsiooniga. Niisiis, igal läbi mingi punkti asetatud lõikepinnal tekivad nii suuruselt kui ka suunalt erinevad pinged. Et selliseid pindu võime läbi ühe punkti panna lõpmatu hulga, siis ei saa rääkida üksnes pingest keha mingis punktis, vaid mõjuvate pingete hulgast (pingeseisundist) ehk pingusest selles punktis.

Vaata ka
Pingus

Viited 

Pideva keskkonna mehaanika
Tugevusõpetus
Karl Madis

Karl Madis (sündinud 23. novembril 1959 Tallinnas) on eesti laulja.

Lauljateed alustas ta lastekooris Ellerhein. Tallinna Pioneeride Palees õppis ta viiulimängu. Popmuusika juurde tuli ta juba koolipäevil, esimesed esinemised solistina olid tal 1975. aastal Tallinna 4. Keskkooli ansambliga. Tallinna Muusikakooli estraadiosakonnas õppis ta saksofoni. Lõpudiplomi sai ta 1984.

Ta valiti 1986. aastal ajakirja Noorus küsitluse järgi eesti populaarseimaks solistiks. Horre Zeigeri orkestriga ja muusikakooli bigbändiga esinemisel laulis ta igihaljast repertuaari. Rohkem tuntakse aga Karl Madist popsolistina. Talle sobivad moodsad tantsurütmid ja ballaadilikud lood. Oma esinemisse toob ta vaheldust suupilli, saksofoni, viiuli, klaveri ja kitarrisoolodega. Karl Madis on laulnud ansamblitega Energi (1978–1979), Mahavok (1982–1984) ja Karavan (1983. aastast).

2002. aastal võitis ta Baltic-Nordic Harmonica Festivalil kromaatilise suupilli võistlusel esikoha.

2004. aastal andis plaadifirma Hitivabrik välja Karl Madise kogumikalbumi "Eesti kullafond".

Isiklikku
Ta on olnud abielus laulja Kersti Rosenbergiga, kellega tal on kaks poega.

Tema poeg Carl-Philip Madis oli telesaate "Eesti otsib superstaari" viienda hooaja finalist.

Viited

Välislingid 
Ametlik koduleht

Eesti muusikud
Tallinna Kristiine Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1959
Kare Kauks

Kare-Ülli Kauks (sündinud 2. juunil 1961 Kehras) on eesti laulja ja laulupedagoog.

Muusikutee

Kauks lõpetas Heidy Tamme klassis Tallinna Muusikakooli estraadiosakonna. Talle sai omaseks džässilik muusika ja ballaadid. Ta esines kooli bigbändi kontsertidel. Teda saatsid duo Tiit Paulus ja Taavo Remmel ning Ants Ligi oma kvintetiga.

Aastail 1983–1985 esines ta festivalil "Tudengijazz".

Aastal 1984 algas koostöö Villu Veski ansambliga, kellega esineti ka 1986. aastal Thbilisi džässifestivalil. Sama aasta sügisest on ta ansambli "Mahavok" solist.

Mahavok võitis 1987. aastal grand prix' Tartu Levimuusikapäevadel. Sama aasta suvel võitis Kare Kauks Nõukogude Liidu Vokaalkonkursil Jūrmalas esikoha (lauluga "Mägede hääl").

1980. aastatel oli Kare Kauksi üks väliseid tunnuseid laval peapael.

Pärast abiellumist jäi Kauks aktiivsest lavategevusest eemale. 1990. aastatel salvestas vaid Kauks üksikuid laule ning osales Heini Vaikmaa ja Madis Trossi rokkooperis "Hing ja iha".

2001. aastal osales Kare Kauks muusikalis "Hüljatud", olles traagilises Fantine'i rollis. Muusikalist pärit laul "Unelm vaid" (orig. "I Dreamed a Dream") püsis pikka aega mitmete raadiote tabelites ning Eesti Televisiooni edetabelisaates "7 vaprat". Kriitikud hindasid Kauksi esitust kõrgelt, nimetades seda üheks paremaks rollitäitmiseks terve etenduse kontekstis.

2002. aastal ilmus ansambli Mahavok 20. aastapäeva puhul ka topelt CD-kogumik ansambli parimate lugudega. Ansambel ilmus algkoosseisus lavale ning andis Eestis arvukalt kontserte. Järgnes taas loominguline puhkus, ent alates aastast 2008 ollakse taas tihedamalt laval kavaga "Meridiaanid". Värskendatud-uuendatud kava kõlas esmakordselt 2008. aasta suvel Padise kloostris, kui ansambli juht Heini Vaikmaa tähistas 50. sünnipäeva. Ansambel osales mitmes telesaates ("Täna õhtul", ETV 2009) ning andis ridamisi menukaid kontserte. Hiljem loobus Kare Kauks taas lavategevusest ning ansamblis on uued solistid (Kare Kauksi ja Heini Vaikmaa tütred).

Pedagoogitöö

Kare Kauks oli 8 õppeaastat Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis pop-jazzlaulu osakonna õpetaja. Tema käe all on laulmist õppinud teiste seas Koit Toome, Uku Suviste, Evelin Samuel, Janika Sillamaa, Bert Pringi, Marvi Vallaste jpt.

Isiklikku 

Kare Kauks on abielus jurist Indrek Oravaga, neil on 2 täiskasvanud tütart. Tütar Ketter Orav (esinejanimega Kéa) pääses konkursi "Eesti Laul 2016" finaali. Kare Kauks elab Tallinnas.

Viited

Välislingid
Eesti Ansamblite Andmebaas

Eesti lauljad
Sündinud 1961
Ilmenau

Ilmenau on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal Ilmi kreisis. Asub Tüüringi metsa põhjaserval Ilmi jõe ääres.

Linna on esmakordselt mainitud 1273. aastal. 1341. aastal sai asula linnaõigused.

Ilmenau on tuntud oma klaasitööstuse poolest.

Linnas asub 1894. aastal asutatud tehnikaülikool.

Viited

Välislingid 

 Ilmenau koduleht

Tüüringi linnad
Tüüringi vallad
Jaanus Nõgisto

Jaanus Nõgisto (sündinud 21. jaanuaril 1956) on eesti kitarrist ja režissöör.

Lõpetas 1978. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi režissöörina. 

Töötanud ETV ja TV3 pearežissöörina ja OÜ Reklaamirebased loovjuhina. 

Aastast 2000 vabakutseline helilooja, muusik ja telespetsialist.

Muusika 
1973. aastal võeti ta ansambli Ruja koosseisu ning temast vanemad bändikaaslased mõjutasid suuresti tema maailmavaadet ja eluhoiakuid kogu järgnevaks eluks.

Ta on mänginud ja loonud muusikat mitmes eesti ansamblis:
 Aatomitriikraud (1972–1973)
 Ruja (1973–1988)
 In Spe (1980–1982)
 Con Amores B (1985)
 Led R 2003
 Jaanus Nõgisto ja Tõnu Timm

Töö televisioonis 
Pärast režissööridiplomi saamist 1978. aastal suunati ta tööle Eesti Televisiooni muusikasaadete toimetusse režissööri assistendiks. 

1982. aasta augustis sai temast Eesti Televisiooni muusika- ja meelelahutussaadete režissöör. Nõgisto on töötanud režissöörina ka RTV-s, TV3-s ja produktsioonifirmas RUUT ning olnud Eesti Televisiooni ja TV3 pearežissöör.

Telesaateid
"Kitarrikool"
"ERSO stuudiotund"
"Eesti nüüdiskunst"
"Me armastame Eestit"
"Osoon"
"Laulge kaasa" (saatejuht Reet Linna)
"Õhtul õhus"
"Bingo Loto"
"Muusika ja elu"
"Eesti otsib superstaari", "Su nägu kõlab tuttavalt", "Eesti talent", "Laulupealinn"
dokumentaalfilmid "Päikesepoiss Risto Joost", "Tallinna Kammerorkester 25 aastat", "Vaba vaimu saadik", "Kirik, tornikell ja linnakodanik"

Isiklikku
Vabal ajal tegeleb ta purjetamisega. Tal on pojad Jan Erik, Joonatan ja Robin ning tütar Roosi Natali.

Tunnustus
 2012 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid

Eesti kitarristid
Ruja
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1956
Igor Garšnek

Igor Garšnek (sündinud 30. juulil 1958) on eesti helilooja ja klahvpillimängija. 

Garšnek lõpetas 1982. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Eino Tambergi õpilasena ja 1984. aastal Leningradi Konservatooriumi Sergei Slonimski käe all. 

Pärast seda on ta tegutsenud helilooja ja interpreedina, samuti helirežissöörina Eesti Raadios. Aastail 1984–1986 oli ta ka polüfooniaõppejõud Tallinna Konservatooriumis (Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia). Igor Garšnek on töötanud ajalehe Sirp muusikatoimetajana.

Garšnek on mänginud ansamblites Synopsis, Data, Ruja (1985–1988), Gild, Aatrium ja Hõim. Alates 2003. aastast mängib ta ansamblis Led R. 

Kuigi Garšnek mängib peamiselt klahvpille, oskab ta mängida ka baritoni, plokkflööti, basskitarri ja kitarri.

Garšnek on kirjutanud kaks sümfooniat; kontserdi elektrikitarrile, rokkansamblile ja sümfooniaorkestrile; kammermuusikat, näiteks "Leinamuusika" keel- ja löökpillidele (1979); elektroonilist muusikat; rokksuurvorme; teatri- ja filmimuusikat ning pop- ja rokkmuusikat. Peale selle on Garšnek üksi või kaasautorina kirjutanud muusikaõpikuid, samuti on ta raamatu "Roostevaba raamat : Ruja" autor.

Teoseid

Teosed
 "Muusikaõpik IX klassile". Koos Anu Sepa ja Jaak Ojakääruga. 1996, teine trükk 2000.
 "Roostevaba raamat: Ruja [tekstid]". Koos Yoko Alenderi, Margus Kappeli, Jaanus Nõgisto, Rein Rannapi ja Peeter Sauteriga. Tallinn: HyperElwood, 1999.
 "Ruja: must ronk või valge vares". Tallinn: Pegasus, 2010.
 "Õhtumaade muusikalugu. III: 20. sajand". Tallinn: Avita, 2004.

Tunnustus
 1997 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (muusikakriitika eesti ajakirjanduses)
 2017 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Ta on helilooja Anatoli Garšneki poeg.

Viited

Välislingid 
 Jaanus Kulli: "Pilliga vihma kätte jäänud Igor Garšnek: "Süntesaator pole mõeldud amfiibinimesele"" Õhtuleht, 14. juuni 2007

Eesti heliloojad
Eesti klahvpillimängijad
Ruja
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1958
Toyota mudelite loend

''Siin on loetletud autotootja Toyota mudeleid. 

 Toyota 2000GT
 Toyota 4Runner
 Toyota Auris
 Toyota Avensis
 Toyota Avensis Verso
 Toyota Aygo
 Toyota Caldina
 Toyota Camry
 Toyota Carina
 Toyota Celica
 Toyota Celica Supra (MKI, MKII)
 Toyota Coaster
 Toyota Comfort
 Toyota Corolla
 Toyota Corolla Verso
 Toyota Crown
 Toyota Hiace
 Toyota Hilux
 Toyota Land Cruiser
Toyota Land Cruiser 150 
 Toyota Matrix
 Toyota Model F
 Toyota Platz
 Toyota Premio
 Toyota Previa
 Toyota Prius
 Toyota Sports 800
 Toyota Supra (MKIII, MKIV, MKV)
 Toyota Vios
 Toyota Voltz
 Toyota Yaris

Autondus
Toyota
Transpordi loendid
Odintsovo

Odintsovo on linn Venemaal Moskva oblastis, Odintsovo rajooni keskus. Asub 25 km Moskvast läänes.

Odintsovo küla mainitakse esmakordselt 1627. aastal. Linnaõigused sai 1957. aastal.

Enamik linnaelanikke käib tööl Moskvas. Peamised tööstusharud on keemiatööstus ja masinatööstus.

Viited

Välislingid 

http://www.odintsovo.info/
http://www.odin.ru/

Moskva oblasti linnad
Palamuse vald

Palamuse vald oli vald Jõgeva maakonnas 1991. aastast. 2017. aastal ühines Palamuse vald Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus Jõgeva vallaga.

Palamuse vallavanem oli alates 31.05.2016 Rait Persidski ja volikogu esimees alates 28.06.2016 Terje Rudissaar. Vald asus Tallinnast umbes 180 km, Tartust 40 km kaugusel. Valla pindala oli 216 km², vallas elas 2016. aastal 2177 elanikku. Palamuse vallavalitsus asus Palamuse valla suurimas keskuses Palamuse alevikus aadressil Kooli 4.

Vallas oli üks alevik (Palamuse) ja 25 küla: Eerikvere, Ehavere, Imukvere, Järvepera, Kaarepere, Kaiavere, Kassivere, Kivimäe, Kudina, Luua, Mullavere, Nava, Pikkjärve, Praaklima, Raadivere, Rahivere, Ronivere, Sudiste, Süvalepa, Toovere, Vaidavere, Vanavälja, Varbevere, Visusti ja Änkküla.

Vallas oli kaks kooli: Oskar Lutsu Palamuse Gümnaasium ja Luua Metsanduskool, mis on õpetanud metsandust 1948. aastast. Vallas oli lasteaed Nukitsamees.

Viited

Eesti endised vallad
Pimestiku

Pimestiku on küla Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vaivara valda.

Pimestiku külas elas Eesti 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 8 elanikku.

Ajalugu
Pimestiku küla maid läbib ka nõndanimetatud Rootsi kants mille Vene sõdalased 1704. aastal Põhjasõja ajal kaitseks rajasid. 
 
Pimestiku küla alguseks võib lugeda hetke, kui Vaivara parun Karl von Arpshofen kinkis oma toapoisille Mart Sirenile talu üksikus kohas Narva lahe kaldal. Pimestiku küla (Streigesinde) nime mainitakse esmakordselt 1850. aastal Vaivara IX revisjoni kirjetes. Vaivara X. revisjoni ajal 1858 elas külas juba neli perekonda kokku 38 inimest.

1859. aastal avastati Aaduvälja talu maadelt osaliselt säilinud muinasaegsed kivikalmed, mis kaitse alla võeti.

Peale I maailmasõda jäi külasse alles üks talu Kivisõerdi. Vabadussõja lõppedes jaotati küla maad asundustaludeks ja külla asus elama 10 perekonda. 

Pimestiku küla maadelt Mummussaares leiti 1939. aastal pronksiaegne meie aladel unikaalne aasaga õõskirves.

1944. aastal aprilli algul, kui rinne Sinimägedele lähenes tuli küla maha jätta. 1943. aasta sügisest olid Wehrmacht pioneeriväeosad siin ehitanud kaitseks Tannenbergi liini, mis kulges mere äärest Mummussaarest üle Sinimägede ja sealt läbi Alutaguse soode Peipsi põhjarannikuni.

Peale Sinimägede lahinguid tuli külasse tagasi ainult viis perekonda. Tänapäeval on küla veelgi väiksem seal on neli majapidamist

Muistendid
Pimestiku ja Mummusaare vahel olevat Kalevipoja vestitasku kivi. Suur kivi. Taheti ära lõhkuda, aga ei saadud. Ridakülast viib tee sinna. (EKRK I 11, 95 (4) < Jõhvi raj., Toila — A. Rõõm (1955).)

Vaata ka
Pimestiku suurkivi

Kasutatud kirjandus
 Virve Orav "Matkateed Narva lähistel ehk Vaivara radadel", Tallinn Olion, 1991.

Viited

Välislingid
Pronkskirves

Narva-Jõesuu linn
Ida-Viru maakonna külad
Aldo Moro

Aldo Romeo Luigi Moro (23. september 1916 Apuulias Lecce provintsis Magliees – 9. mai 1978 Rooma) oli Itaalia poliitik. Ta oli kahel korral (kokku ligi 6 aastat) Itaalia peaminister ning mitu korda välisminister.

Moro omandas klassikalise keskhariduse Tarantos lütseumis. Kuni 1939 õppis ta Bari ülikoolis õigusteadust. Hiljem sai ta seal 1941 õigusteaduse ja koloniaalpoliitika korraliseks filosoofiaprofessoriks ja 1942 kriminaalõiguse professoriks. Sel kohal töötas ta kuni 1963. aastani, mil ta sai peaministriks.

1935 astus Moro Itaalia katoliiklike tudengite liidu (Federazione Universitaria Cattolica Italiana) liikmeks ja 1939 sai ta selle presidendiks. Sellel kohal töötas ta 1942. aastani ja tema järglaseks sai sel kohal Giulio Andreotti. Seejärel asutas ta väljaande La Rassegna, mis ilmus 1943–1945. 1945 sai ta ajakirja Studium toimetajaks ja mittepoliitilise modernismivastase katoliikliku organisatsiooni Azzione Cattolica presidendiks (see organisatsioon tegutses piiskoppide kontrolli all).

1945 abiellus Moro Eleonora Chiaravelliga (1915–2010), kellega tal sündis neli last: Maria Fida (1946), Agnese (1952) ning Anna ja Giovanni (1958).

Kuulus Kristlik-Demokraatlikku Erakonda (Democrazia Cristiana), mis asutati 1943, ja oli üks selle vaimseid juhte. Kui 1946 valiti Itaalia Konstitutsiooniline Assamblee, valiti ka Moro selle liikmeks, kus ta aitas välja töötada Itaalia põhiseadust. Kui assamblee 1948 laiali saadeti, valiti ta samal aastal Itaalia parlamenti ja valiti kohe Alcide De Gasperi 5. valitsuse välisministri asetäitjaks. 1953 valiti ta parlamendi ülemkotta, kus juhtis kristlike demokraatide saadikurühma.

Moro oli paljukordne minister. Ta oli aastatel 1955–1957 Itaalia justiitsminister, 1957–1959 Itaalia haridusminister, 1963–1968 Itaalia peaminister, 1964–1965, 1969–1972 ja 1973–1974 Itaalia välisminister ning 1974–1976 uuesti peaminister.

16. märtsil 1978 röövisid ta Punaste Brigaadide terroristid ja hoidsid kinni ühes Rooma korteris. Terroristid nõudsid oma kaaslaste vabastamist vanglast, kuid nendega ei nõustutud läbi rääkima. Pärast 54-päevast vangistust, 9. mail, leiti Aldo Moro mahalastuna ühest autost Via Caetanil Roomas.

2007. aasta 4. mail võeti parlamendis hääletamisega vastu seadus, millega 9. mai kuulutati mälestuspäevaks – Aldo Moro ja kõigi terroriohvrite mälestuseks.

Viited

Kirjandus 
 Indro Montanelli ja Mario Cervi, "Aldo Moro juhtum". Itaalia keelest tõlkinud Hanna Kaal; eessõna lk 5–18: Daniele Monticelli. Tallinn, Perioodika, Loomingu Raamatukogu 2004, nr 31–32, 72 lk; ISBN 9985853571

Välislingid

 Accademia di studi storici Aldo Moro
 Aldo Moro. 20 anni di misteri

Itaalia peaministrid
Itaalia poliitikud
Tapetud poliitikud
Bari Ülikooli õppejõud
Sündinud 1916
Surnud 1978
Jakob Martin Sommer

Jakob Martin Sommer (22. november 1860 Silla küla, Uhtna vald – 27. detsember 1897) oli eesti kirjanik ja haridustegelane.

Ta sündis Sämi Sillal. Alghariduse sai oma isalt, seejärel õppis kolm aastat Pikaristil, andis Tallinnas ära kooliõpetaja eksami. Töötas õpetajana Pikaristi, Põlula ja Tudu vallakoolides. 1880. aastal sooritas ta Tallinnas eraalgkooliõpetajat eksami ning siirdus Viru-Roelasse kooliõpetajaks. 1882. aasta lahkus Tallinna, kus elatus juhuslikest tõlketöödest ja tundide andmisest. Järgmisel aastal oli jälle lühemat aega kooliõpetaja, seekord Peterburi Jaani kiriku koolis. 1884–1887 töötas õpetajana Kose kihelkonnas Rooküla Nõmmemõisas. 1887–1890 pidas J.M.Sommer Tallinnas pansionaadiga erakooli, mis valmistas õpilasi ette gümnaasiumidesse astumiseks. 

Kuigi Sommer pidas paljusid ameteid ja töötas pingeliselt, ei pääsenud ta majanduslikust viletsusest. See laostas ta tervise. 1890. aastal tabas teda vaimuhaigus, millest küll paari aasta möödudes sedavõrd paranes, et võis taas Peterburi eesti koolis töötada. Kuid 1895. aastal haigestus ta uuesti ning 1897. aasta 27. detsembril lõpetas ta ise Seewaldi vaimuhaiglas oma elu.

Eesti õpetajad
Sündinud 1860
Surnud 1897
Itaalia peaminister

Itaalia peaminister (õieti Ministrite Nõukogu esimees; itaalia keeles: Presidente del Consiglio dei ministri) on Itaalia konstitutsiooni artiklite 92, 93, 94, 95 ja 96 järgi tegutsev Itaalia valitsuse juht. Itaalias kuulub täidesaatev võim ministrite nõukogule, mida juhib peaminister. President määrab peaministri ja tema ettepanekul ka valitsuse liikmed. Valitsusel peab olema ametisse astumisel parlamendi mõlema koja toetus. Oma tegevuses on valitsus vastutav parlamendi ees, tema tegevus lähtub reeglina parlamendi enamuse tahtest.

Itaalia keeles on peaminister "primo ministro", kuid Itaalias kutsutakse teda otsetõlkes Ministrite Nõukogu esimeheks. Teiste riikide peaministreid kutsutakse Itaalias siiski tiitliga primo ministro.

Aastatel 2006–2008 oli peaminister Romano Prodi, endine Euroopa Komisjoni president ja vasaktsentristliku koalitsiooni liider.

Ühendatud Itaalia ajaloo noorim peaminister oli Matteo Renzi, kes pidas seda ametit aastatel 2014–2016.

Alates 22. oktoobrist 2022 on peaministriks Giorgia Meloni. Enne teda oli alates 13. veebruarist 2021 Itaalia peaminister Mario Draghi.

Vaata ka

Itaalia valitsusjuhtide loend

Viited

Välislingid 
 Ametlik kodulehekülg (Itaalia keeles)

Itaalia poliitika
Giuliano Amato

Giuliano Amato (sündinud 13. mail 1938 Torinos) on Itaalia poliitik. Ta on olnud kaks korda Itaalia peaminister: aastatel 1992–1993 ja 2000–2001. 

Ta oli Euroopa Konvendi asepresident ja tegeles Euroopa Põhiseadusliku leppe väljatöötamisega. Tema hüüdnimi on dottor Sottile (tähendab nii "Dr. Peenike" kui ka "Dr. Peen", mis vihjab nii tema füüsilisele välimusele kui ka peenele poliitilisele vaistule). 

Aastatel 2006–2008 oli ta Romano Prodi valitsuses siseminister.

Itaalia peaministrid
Sündinud 1938
Stanley karikas

Stanley karikas on USA ja Kanada jäähokiliiga NHL võidukarikas.

Tänapäeval Stanley Cupi otsas asuv karikas on lord Stanley poolt 1893. aastal kingitud algupärase karika täpne koopia. Originaal asendati 1969. aastal, kuna see muutus hapraks ja kergesti vigastatavaks. Lord Stanleyt karikat saab siiski näha jäähoki kuulsuste hallis (Hockey Hall of Fame) Torontos.

Karika kasv
Varasemal ajal lisasid mängijad oma nimed trofeele, graveerides need otse algsele karikale. Graveerimiseks kasutati kas nugasid või naelu. 1890–1930 lisati karika alla järjest metall-linte, et säilitada võitnud meeskondade ja nende mängijate nimesid. Selle aja kestel muutus karika suurus peaaegu igal aastal. 1939. aastal Stanley Cupi suurus fikseeriti ja trofee omandas sigari kuju. Sellisena püsis karikas kuni 1948. aastani, mil see ehitati ümber kaheosaliseks (suure tünni taolise aluse ja eemaldatava krae ning kausiga). Praegust ühes tükis karikat tutvustati maailmale 1958. aastal.

NHL-i meistrid 

NHL
Oskar Kerson

Oskar Kerson (12. mai 1887 Sangaste vald, Valgamaa – 31. detsember 1980 London) oli eesti tööstur (Eesti Kunstsarve Tehased O. Kerson & Ko asutaja ja juhataja 1927–1940), Eesti Panga president eksiilis 21. jaanuarist 1968 kuni surmani.

Ta oli Kreeka aukonsul Tallinnas. Oskar Kerson oli korp! Vironia vilistlane.

Majanduskoja esimees 1941–1944.

Teosed 
Kooritud piima tulutoovam kasutamisviis. Tallinn, 1932. 3 lk. 
Rada otsides. Mälestusi. London, 1972, 242 lk. 

Kaubandus-Tööstuskoja liikmed
Eesti diplomaadid
Eesti ettevõtjad
Välismaa aukonsulid Eestis
Eestlased Suurbritannias
Korporatsioon Vironia liikmed
Sündinud 1887
Surnud 1980
Laura Rose Lopes

Laura Rose Lopes (neiupõlvenimega Parker Bowles) (sündinud 1. jaanuaril 1978) on Cornwalli hertsoginna ja Andrew Parker Bowlesi tütar ning Tom Parker Bowlesi noorem õde. Tema kasuisa on kuningas Charles III ning kasuvennad Walesi prints William ja prints Harry. 

Ta õppis Dorsetis St Mary koolis, mis oli katoliiklik tütarlastekool. Laurat ja Tomi kasvatati katoliiklasteks, kuna nende isa ja isapoolne vanaema olid katoliiklased. Hiljem õppis Laura Oxfordi ülikoolis ajalugu. 

Ta abiellus 6. mail 2006 Harry Lopesiga (s. 1977) St Cyriaci kirikus Wiltshire'is. Lopes, kes oli varem pesumodell, on lõpetanud Edinburghi ülikooli ning on nüüd ametnik. Laurale kuulub üks kunstigalerii Londonis. 

Laura ja Harry esimene laps tütar Eliza Lopes sündis 16. jaanuaril 2008 Londonis.

Välislingid 

 Sydney Morning Herald: Prints Charlesi kasutütar abiellus (inglise keeles)
 The Royalist: Uue aasta lapselaps Camillale (inglise keeles)
 Daily Mail: Cornwalli hertsoginna tütrel Laural sündis tütar (inglise keeles) 

Suurbritannia inimesed
Sündinud 1978
Prehistorik

Prehistorik on lihtne kiviaega imiteeriv platvormmäng.

Mängu ajalugu
Prehistorik (kuigi selle kohta öeldakse tavaliselt valesti Prehistoric, mis on erinevalt mängu tegelikust nimest õigekirjaliselt korrektne) on platvormmäng, mis väljastati 1991 arvutimängufirma Tituse poolt. 1993 väljastas Titus talle järje Prehistorik 2. Omal ajal (1990. aastate teisel poolel, sest esimesel poolel polnud Eestis veel eriti arvuteid) oli see Eestis oma lihtsuse ja süsteemi vähenõudlikkuse tõttu eriti algklassilaste seas populaarne. Ka tänapäeval on see üks klassikalisi ajaviitemänge. Praegu on ta abandonware.

Mängu sisu
Mängija kehastab koopainimest, kes kogub seletamatul põhjusel maakera eri paigus süüa, korjates toitu ja tappes nuia ja kirvega imetajaid ja sauruseid (tegelikkuses olid inimese nuia ja kirve kasutuselevõtu ajaks muidugi saurused välja surnud). Erinevalt viimatinimetatud vastastest ei saa miskipärast kalasid ja linde(erandina pingviine) tappa, neid saab ainult vältida. Tihti tuleb võidelda lõpukollidega. Tasandil peab koopamees vasakult paremale liikuma ja tee peal toitu koguma. Tasandi kõige paremas otsas on lõpuõhupall(see peaks selgitama maakera eri paigus rändamist). Kui lõpuõhupallini jõudes pole piisavalt toitu kogunud, siis peab tagasi minema, mis võib väga halvasti lõppeda, sest 
 1) tasand on aja peale, kui aeg saab otsa, siis koopamees sureb
 2) mõnest kohast ei saa tagasi minna, seega pole tasandit võimalik mõnikord lõppu jõudes toidu puudusel lõpetada.

Kust saada?
http://www.abandonia.com/games/9/Prehistorik1 - see on üks võimalik aadress, kust saab prehistorikut tasuta tõmmata. Vajuta seal tumepunasele valge kirjaga nupule, kus on kiri get it. Uus leht peaks avanema. Vajuta seal uuesti samasugust nuppu. Failinimi peaks olema prehistorik 1.zip. Paki ta lahti(nt. WinZipiga või 7-zipiga). Mäng käivitub failist historik.exe.

Mida teha, kui mäng reageerib nuppudele halvasti?
Käivita historik.exe DOS-s. Kui DOS-i pole, laadi alla Dosbox või mõni teine DOS-i emulaator.

Nupud 
       vasakule - vasakuleklahv
       paremale - paremaleklahv
       hüppa, roni redelit mööda üles - ülesklahv
       sisene koopasse, roni redelit mööda alla - allaklahv
       peksa - tühik

Vaata ka
Prehistorik 2

1991. aasta videomängud
Tallinna piiskoppide loend

Tallinna piiskoppide loendis on ära toodud keskaegsed roomakatoliku kiriku Tallinna piiskopid aastail 1219–1561 ning luterlikud Tallinna piiskopid aastail 1565–1710. Loend on mittetäielik.

Katoliiklikud piiskopid
Wesselin (1219–1227)
Thorkill (1238/1240–1260)
Thrugot (1260/63–1279)
Johannes (1280–1294)
Heinrich, OFM (1298–1322/1323)
Olav von Roskilde, OFM (1323–1351?)
Ludwig von Münster (Ludovicus de Monasterio) (1352–1389?)
Johannes Rekeling (1390–1403?)
Dietrich Tolke (1403-1405)
Johannes Ochmann (1405-1418)
Arnold Stoltevoet (1418-1419)
Heinrich Uxküll (1419-1456)
Ewerhard Call (1457–1475)
Iwan Stoltevoet (1475–1477)
Simon von der Borch (1477–1492)
Nikolaus Roddendorp (1493–1509)
Gottschalk Hagen (1509–1513)
Christian Czernekow (1513–1514)
 Christian Bomhower, elekt (1514), ei kinnitatud paavsti poolt
Johann Blankenfeld (1514–1524) (ka Tartu piiskop ja Riia peapiiskop)

Georg von Tiesenhausen (1525–1530)
Johannes Roterd (1531–1536)
Arnold Annebat (1536–1551)
Friedrich von Ampten (1551–1557)
Moritz von Wrangel (1558–1560)
Magnus von Holstein (1560–1561), viimane ametlikult katoliiklik piiskop, tegelikult luterlane

Luterlikud Eestimaa ja Tallinna piiskopid

1565 Peter Folling
...
1583–1586 Christian Agricola
...
1638–1657 Joachim Jhering
1658–1664 Andreas Virginius
1665–1676 Johann Jacob Pfeiff
1677–1684 Jakob Helwig
1684–1693 Johann Heinrich Gerth 
1693–1701 Joachim Salemann
1701–1710 Jacob Lang

Vaata ka
Tallinna piiskopkond
Katoliku kirik Eestis
Saare-Lääne piiskoppide loend
Tartu piiskoppide loend
Vana-Liivimaa

Eesti ajaloo loendid
 
Piiskoppide loendid
Zelenogorsk

Zelenogorsk (soome keeles Terijoki) on linn Venemaal Karjala kannasel, Peterburi eeslinn. Kuulub Peterburi haldusalasse ja asub Peterburi kesklinnast 50 km loodes.

Terijoki kuulus Soome Viiburi lääni 1940. aastani. Nõukogude väed vallutasid ala Talvesõja ajal ja Moskva rahuga läks see ala koos Karjala kannasega Nõukogude Liidule.

1939. aastal kuulutati seal välja Soome Demokraatlik Vabariik. 1946. aastal sai linnaõigused ja 1948 nimetati Zelenogorskiks.

Tänapäeval on Zelenogorsk populaarne elu- ja suvilarajoon uusrikaste seas.

Välislingid 
http://terijoki.ru/

Venemaa linnad
Peterburi
Oran

Oran on linn Alžeerias, Orani provintsi keskus. Asub Vahemere kaldal.

Ajalugu 

Oran asutati 10. sajandil. Hispaanlased vallutasid linna 1509. aastal. Aastatel 1708–1732 ja 1791–1831 kuulus Oran Osmanite riiki. 1831. aastal läks Prantsusmaa valdusse. Enne Alžeeria vabadussõda oli Oranis Põhja-Aafrika suurim eurooplaste kogukond. Pärast sõda rändas suurem osa neist Prantsusmaale ja linn kaotas üle poole oma elanikest.

Oran on tähtis sadamalinn ja kaubanduskeskus. Seal asub ka ülikool.
Orani paigutas Albert Camus oma romaani "Katk" tegevuse.

Välislingid 

 http://www.visitoran.com/

Alžeeria linnad
Sadamalinnad
Karagandõ

Karagandõ (kasahhi keeles Қарағанды, ladina kirjaviisis Qarağandı; varem eesti keeles kasutatud vene keelest pärinev nimekuju Karaganda) on linn Kasahstanis, Karagandõ oblasti keskus. Asub Sarõarka põhjaosas.

Karagandõ oli vangilaagrite ja kivisöekaevanduste keskus ja Aleksander Solženitsõni järgi (kes ka ise siin vangis oli) "suurim provintsipealinn Gulagi arhipelaagis".

Linna elanikest oli 1940. aastatel ligi 70% sakslased (). Suur osa neist (umbes 100 000) on Saksamaale emigreerunud.

Karagandõ Sarõarka lennujaam on üks Kesk-Aasia suurimaid.

Linnas on viis kõrgkooli ja kolm teatrit.

Välislingid 

Koduleht (vene keeles)
Kunagiste karagandõlaste foorum (vene keeles)

Kasahstani linnad
Luigi Boccherini

Luigi Rodolfo Boccherini (19. veebruar 1743 Lucca – 28. mai 1805 Madrid) oli itaalia helilooja ja tšellist. Ta sai tuntuks kammermuusika heliloojana.

Boccherini sündis Itaalias muusiku peres. Tema isa oli tšellist ja kontrabassimängija. Luigi saadeti juba väikesena Rooma muusikat õppima. 1757 läks ta koos isaga Viini, kus nad said tööd Burgtheateris. 1761 läks Boccherini Madridi, kus asus kuningas Carlos III noorema venna Luis Antonio teenistusse.

Aastal 1785 nimetati ta Hispaania kuninga õukonna kapelli dirigendiks. Õukonnas oli tal hea elu seni, kuni kuningas avaldas rahulolematust ühe tema teose passaažiga ja käskis selle ümber teha. Boccherini, kes oli sellisest loomevabaduse piiramisest ärritunud, kirjutas selle käigu hoopis kaks korda järjest, mille peale ta õukonnast vallandati.

1789 nimetati Boccherini Preisi kuninga Friedrich Wilhelm II õukonnadirigendiks. Friedrich Wilhelm oli ise amatöörmuusik, ta mängis tšellot ja flööti ning toetas kunste.

Boccherini eraelu saatsid õnnetused: ta elas üle oma hispaania patrooni, kaks naist ja kaks tütart ning suri peaaegu vaesuses. Siiski jäi temast järele kaks poega.

Boccherini on kirjutanud 125 keelpillikvartetti, 95 keelpillikvintetti ja 16 keelpillisekstetti, 16 sümfooniat ja palju kammermuusikat.

Suur osa tema kammermuusikast järgib Joseph Haydni eeskujusid, kuid Boccherinit on vahel nimetatud Haydni stiili parandajaks keelpillikvartettides, sest ta tõi alati tšello esiplaanile, samas kui Haydn jättis tšellole saatepilli rolli.

Boccherini oli virtuoosne tšellist, kes suutis tšellol originaalkõrguses esitada viiulirepertuaari. Selle oskuse oli ta omandanud kontserditurneedel puuduvaid viiuldajaid asendades ja seda oskust demonstreeris ta sageli. See oskus tõi talle kaasaegsete seas palju kuulsust. Ka tema tšellokontserdid, eriti kvintetid kahele tšellole (sisuliselt tšellokontserdid keelpillikvarteti saatel), nõuavad tšellistilt tihti samasugust meisterlikkust.

Tänapäeval on Boccherini tuntuim teos menuett keelpillikvintetist E-duur, op. 11 nr. 5.

Vaata ka
 Stabat Mater (Boccherini)

Klassitsismiajastu heliloojad
Itaalia heliloojad
Tšellistid
Sündinud 1743
Surnud 1805
Calw

Calw on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal, Calwi kreisi keskus. Asub Nagoldi jõe kaldal Schwarzwaldis, 33 km Stuttgardist läänes.

Ajalugu 

Calwi on mainitud esmakordselt 1075. aastal. Keskajal oli Calw tähtis kaubalinn. 1345 liideti linn Württembergiga ning sai hiljem Württembergi hertsogite suveresidentsiks.

Calwis on sündinud Hermann Hesse ja Rudolf Schlichter.

Linnas on Hermann Hesse muuseum.

Viited

Välislingid 

Calwi koduleht

Baden-Württembergi linnad
Baden-Württembergi vallad
Tuttlingen

Tuttlingen on linn Saksamaal  Baden-Württembergi liidumaal, Tuttlingeni kreisi keskus. Asub Doonau kaldal Honbergi mäe jalamil.

Ajalugu 

Tuttlingeni on mainitud esmakordselt 797. aastal. Asula kuulus Reichenau kloostrile. 1250. aastal sai linnaõigused.

Tuttlingeni tuntakse kui maailma meditsiinitehnika keskust. Linnas on üle 200 meditsiinitehnikat valmistava ettevõtte. Ligi 50% maailma kirurgiariistadest valmistatakse Tuttlingenis.

Viited

Välislingid 

Tuttlingeni koduleht

Baden-Württembergi linnad
Baden-Württembergi vallad
Recklinghausen

Recklinghausen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Recklinghauseni kreisi keskus.

Ajalugu 

Asulat mainitakse esmakordselt 1017. aastal kui Ricoldinchuson.

Vaatamisväärsused 

Recklinghausenis asub ikoonimuuseum, kus on üle 1000 õigeusu ikooni ja kopti kunsti.

Viited

Välislingid 

Recklinghauseni koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Autoripoogen

Autoripoogen on kirjandusteose mahu mõõtühik, millega arvestatakse autori, tõlkija, toimetaja jt töö hulka. Autoripoogen on võrdne 40 000 tähekohaga (tähekohaks loetakse tähed, numbrid, märgid ja tühikud). Autoripoognaga loetakse võrdseks 700 rida luuleteksti ja illustratsioonide pindala 3000 cm².

Varem, kui käsikiri esitati masinakirjas (kirjutusmasinal kirjutatuna), loeti autoripoognaks 22 lehekülge, millel on 30 rida ja reas keskmiselt 60 tähekohta.

Viited 

Trükindus
Rudolf Diesel

Rudolf Christian Karl Diesel (18. märts 1858 Pariis – 29. september 1913 La Manche) oli saksa insener, diiselmootori leiutaja.

Ta lõpetas 1873 reaalkooli ja lõpetas 1875 Augsburgi polütehnilise kooli parima õpilasena. Müncheni tehnikakõrgkooli lõpetas ta 1880 parimate tulemustega kooli asutamise ajaloost alates.

Diesel töötas pärast seda 2 aastat Šveitsis Winterthuris, seejärel Pariisis. 27. veebruaril 1892 andis ta sisse taotluse patendi saamiseks uuele ratsionaalsele soojusajamile. 23. veebruaril 1893 saigi ta patendi diiselmootorile. Sama aasta juulis jõudis ta oma masina katsetamiseni. Masin oli 3 meetrit pikk ja selle sees oli 80-atmosfäärine rõhk. Seadme kütuseks oli õhu ja kivisöetolmu (?) (väidetavalt hoopis ammoniumi aur) segu, mille süttimisel masina korpus plahvatas ning oleks äärepealt tapnud Dieseli ja tema kolleegid. Esimene töötav mootori prototüüp valmis 17. veebruaril 1894. See töötas minut aega võimsusega 13 hobujõudu.

Parandatud mudel valmis 1897 Augsburg-Nürnbergi Masinavabrikus (Maschinenfabrik Augsburg Nürnbergi, alates 1906 MAN AG). Selle kasutegur oli 26,2%, mis märgatavalt ületas selleaegse ottomootori 20% ja aurumasina 12% kasuteguri ning kutsus esile töösturite elava huvi.

1. jaanuaril 1898 alustas tööd diiselmootoreid tootev ettevõte. Esimene diiselmootor võeti kasutusele USAs õlle tootmisel. Sügisel 1900 loodi Londonis diiselmootorite tootmiseks ettevõte. Esimene diiselmootoriga laev valmis 1903. 1908 loodi esimene väike diiselmootor, esimene diiselmootoriga veoauto ja esimene diiselmootoriga vedur. Esimene diiselmootoriga sõiduauto oli Mercedes-Benz 260D (1936).

Ehkki Diesel sai miljonäriks, ei olnud ta hea ärimees. Ta sattus suurtesse rahalistesse raskustesse. Rohked kohtuprotsessid patendiõiguste pärast laastasid Dieseli tervise ja ta oli ravil Neuwittelsbachi vaimuhaiglas.

29. septembril 1913 suundus Rudolf Diesel praamil "Dresden" Antwerpenist Londonisse. Ta tundus olevat heas tujus, ent pärast õhtul kajutisse sisenemist ei näinud teda enam keegi. Hommikul leiti kajutist vaid kohver väikese rahasumma ja suure hulga võlakirjadega. Tema päevikus oli tema surmapäev märgitud ristiga.

18. oktoobril leidsid kalurid Lõuna-Hollandist Schelde jõe suudme lähedalt hästi riietatud mehe surnukeha, mille jätsid kombe kohaselt merre, ent tema sõrmused tõid maale ning Dieseli poeg tundis ära oma isa sõrmused. Rudolf Dieseli surma asjaolud ei selgunud.

Rudolf Dieseli raamat Solidarismus ilmus eesti keeles 1910. aastal Konstantin Pätsi tõlkes.

Kirjandus 
J. V. Aloste. "Diesel: pöördelise tähtsusega leiutaja". // Suurmeeste elulood nr 48. EKS, Tartu 1939
Piltuudis: sada aastat Rudolf Dieseli surmast. Postimees, 29. september 2013

Saksamaa insenerid
Saksamaa leiutajad
Sündinud 1858
Surnud 1913
Gladbeck

Gladbeck on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Recklinghauseni kreisis. 

Gladbeck oli väike küla kuni söekaevandamise alguseni 19. sajandi lõpus. Linnaõigused sai 1919. aastal.

Välislingid 

Gladbecki koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Keemiline ühend

Keemiline ühend on keemiline aine, mis koosneb kahest või enamast erinevast keemilisest elemendist, mis on omavahel seotud keemiliste sidemetega. See on keemiliselt individuaalne aine.

Keemilist ühendit iseloomustab alljärgnev: 
keemiline ühend on homogeenne; 
keemilise ühendi molekulis olevate koostiselementide suhteline sisaldus on muutumatu ja väljendatav täisarvudes, nii et igal ühendil on kindel koostise stöhhiomeetria;
molekulis on aatomid seotud kindlas järjestuses ja kindlate keemiliste sidemete kaudu, nii et aatomite ruumiline asetus ja molekuli struktuur on üheselt määratletud; keemilisele ühendile vastab talle omane keemiline valem;
 keemilise ühendi koostises olevaid elemente saab lahutada vaid keemiliste reaktsioonide käigus; kõik ühendid lagunevad kuumutamisel, kuid enamasti mitte koostiselementideks;
 keemilise ühendi keemilised ja füüsikalised omadused erinevad tema koostises olevate elementide omadustest;
enamik keemilisi ühendeid võib esineda tahkes, vedelas või gaasifaasis;
 keemilised ühendid jagatakse kahte põhiklassi: anorgaanilised ja orgaanilised ühendid.

Keemilisteks ühenditeks ei loeta lihtaineid (nt O2, S8), ainete segusid (nt õhk, bensiin), sulameid (nt pronks) ja muutuva koostisega „mittestöhhiomeetrilisi” materjale (nt maakoore kristalsed kivimid ja mineraalid). 

IUPAC on välja töötanud keemiliste ühendite süstemaatilise nomenklatuuri. Lisaks sellele on Chemical Abstracts Service kasutusele võtnud keemiliste ühendite indekseerimise, nii et igal ühendil on kindel nn CAS-i registreerimisnumber (CAS registry number).

Vaata ka
Liitaine
Faasisiire
Supramolekulaarkeemia

Keemilised ained
Mõõtühik

Mõõtühik ehk ühik on füüsikalise suuruse väärtus, millega seda suurust mõõtmisel kvantitatiivselt võrreldakse. 

Mõõtühikud jagunevad sõltumatuteks ühikuteks ‒ põhiühikuteks ‒ ja nende kaudu määratletavateks ühikuteks ‒ tuletatud ühikuteks. Põhiühikud ja tuletatud ühikud moodustavad mõõtühikute süsteemi ehk ühikusüsteemi. 

Tuntuimad ühikusüsteemid on CGS-süsteem, MKSA-süsteem ja rahvusvaheline mõõtühikute süsteem (SI). Kõigis neis süsteemides on põhiühikute hulgas pikkuse, massi ja aja ühik, MKSA-süsteemis lisaks voolutugevuse ühik ning SI-süsteemis voolutugevuse, temperatuuri, ainehulga ja valgustugevuse ühik.

Põhiühikutest ja tuletatud ühikutest moodustatakse kümnendeesliidete abil kord- ja osaühikud (vt Ühikute detsimaaleesliited).

Eestis on kohustuslik kasutada rahvusvahelise mõõtühikute süsteemi (SI) mõõtühikuid majandustegevuses, rahvatervise ja avaliku ohutuse valdkonnas, haldus- ja õppetegevuses ning standardimisel. Seda nõuet kohaldatakse mõõtevahenditele, mõõtetulemustele ja mõõtühikute abil väljendatavatele suurustele.

Kasutusel on ka mitmeid rahvusvahelisse mõõtühikute süsteemi mittekuuluvaid ühikuid, vt SI ühikutega seotud ühikud, SI-väliseid mõõtühikuid.

Vaata ka 
SI-süsteemi ühikud
Mõõtühikute loend
Vanade ja vähemlevinud mõõtühikute loend

Viited

Välislingid 
  Mõõtühikute kalkulaator
 Kiire konversioon
Hoyerswerda

Hoyerswerda (ülemsorbi keeles Wojerecy) on suur kreisilinn Saksamaa idaosas Saksimaal Bautzeni kreisis. 1. augustini 2008 oli kreisivaba linn.

Ajalugu 
Hoyerswerdat on mainitud esmakordselt 1268. aastal. 1371 sai asula linnaõigused.

Viited

Välislingid 

 Hoyerswerda koduleht

Saksimaa linnad
Saksimaa vallad
Bautzeni kreis
Halogeenid

Halogeenid on VII A rühma elemendid. 

Sellesse rühma kuuluvad lihtainena gaasilised fluor ja kloor, lihtainena vedel broom ning lihtainena tahked jood ja astaat. 

Halogeenid on tugevad oksüdeerijad, sest nende aatomite välisel elektronkihil on vaid üks elektron puudu stabiilsest oktetist. See tähendab, et nende välisel elektronkihil on 7 elektron ja 1 elektron on puudu oktetist ehk 8 elektroniga, 4 paariga elektronkihist, mis inertgaaside väliskihil on. Seda ühte elektroni on halogeenidel hädasti vaja ja seda pakuvad näiteks metallid, moodustades soolasid. Seda omadust on pandud ilmekalt kajastama nimetus "halogeenid".

Nimetus "halogeen" on tuletatud kreeka keele põhjal ja tähendab soola moodustajat. 

Kõik halogeenid on inimesele mürgised.

Halogeeniühendid 
Enamik halogeeniühendeid on vedelikud või tahked ained, vähesed halogeeniühendid on toatemperatuuril gaasilised.

Kuna halogeeniühenditel peaaegu puudub vastastikmõju veega, sest nad ei saa moodustada vesiniksidemeid, on nad hüdrofoobsed ehk nad ei lahustu vees.

Halogeeniühendite tihedus on suurem kui 1 gramm kuupsentimeetri kohta, s.t nad on veest raskemad.

Kaheaatomiliste halogeenide molekulid

Vaata ka
Haliidid