Saksamaa mediatisatsioon

Saksamaa mediatisatsioon oli rida mediatisatsioone ja ilmalikustamisi, mis toimusid Saksamaal aastatel 1795–1814, Prantsuse revolutsiooni ajastu lõpufaasis ja edasi Napoleoni ajastul.

Mediatisatsioon või otse keisrile alluvate valduste kaotamine oli mureneva Saksa-Rooma riigi osastisriigi teise riiki annekteerimise protsess, jättes annekteeritud vürstile sageli mõningaid õigusi. Ilmalikustamine oli kiriklike valduste, mida haldas vaimulik valitseja nagu piiskop või abt, ilmalikeks valdusteks ümberjaotamine.

Pärast Karolingide impeeriumi kokkjuvarisemist Saali tavaõigusega ette nähtud pärandi võrdse jagunemise ja feodalismi tõusu tõttu killunes enamik Euroopast väikesteks, sõltumatuteks riigikesteks. Järgnevad Saksa kuningad ja Saksa-Rooma keisrid omandasid ilmaliku võimu paljudes piiskopkondades, abtkondades ja kloostrites ning andsid ka vabalinna õigused paljudele linnadele ja küladele kogu Saksamaal. Erinevalt Lääne-Euroopa unitaarriikidest, nagu Suurbritannia, Prantsusmaa või Hispaania, ei olnud Saksa kuningad võimelised koondama oma valdusi täielikult tsentraliseeritud kuningriiki, nii tuli Saksamaal sajandite jooksul koosneda mitte vähem kui 300 peaaegu suveräänsest riigist.

Mediatisatsiooniprotsessi ümbritsevaid pikaajalisi tegevusi on tavaliselt seostatud Prantsuse välisministri Talleyrandiga. Riikidelt, kes said kasu või pääsesid mediatisatsioonist, eeldati tasu maksmist ja liitude loomist Prantsuse vabariigi, edasi uue Napoleoni keisririigiga.

Reichsdeputationshauptschluss 
Reichsdeputationshauptschluss (vormiliselt Hauptschluss der außerordentlichen Reichsdeputation või "Erakorralise keiserliku delegatsiooni peamine järeldus") oli resolutsioon, mille 25. veebruaril 1803 võttis vastu Saksa-Rooma riigi Reichstag (Riigipäev). See osutus viimaseks oluliseks seaduseks, mille keisririik kehtestas enne selle lõpetamist aastal 1806.

Tuginedes juunis 1802 kokku lepitud kavale Prantsusmaa ja Austria vahel ning Lunéville'i rahus kirjeldatud üldpõhimõtetele aastast 1801, kehtestas seadus territoriaalse suveräänsuse ulatusliku ümberjaotamise keisririigis, et kompenseerida arvukatele Saksa vürstidele territooriume Reinist lääne pool, mille annekteeris Prantsusmaa Prantsuse revolutsioonisõdade tulemusel.

Reichsdeputationshauptschlussi ratifitseeris Reichstag ühehäälselt märtsis 1803 ja kinnitas keiser Franz II järgmisel kuul. Siiski tegi keiser ametliku reservatsiooni häälte ümberjaotamise suhtes Reichstag'is, kui tasakaal protestantlike ja katoliiklike riikide vahel oli nihkunud kõvasti esimeste kasuks.

Ümberjaotamine saavutati kahe protsessi kombinatsioonina: vaimulike vürstkondade ilmalikustamine ning arvukate väikeste ilmalike vürstkondade ja vabalinnade mediatisatsioon.

Ilmalikustamine 

Alates Saksa-Rooma riigi loomisest Saali ja Saksi keisrite poolt 10. ja 11. sajandil oli feodaalsüsteem muutnud Saksamaa ja Põhja-Itaalia väikeste riigikeste võrgustikuks, igaühel oma kindlad privileegid, tiitlid ja autonoomia. Selleks, et aidata hallata Saksamaad silmitsi kasvava detsentraliseerimise ja kohaliku autonoomiaga pärast feodalismi esiletõusu, andsid järgnevad Saksa-Rooma keisrid üle Saksamaa paljud piiskopkonnad ja kloostrid ilmalikeks valdusteks ja aadlitiitliteks, nagu vürst, hertsog või krahv. Piiskoppide isiklik ametissenimetamine Saksa-Rooma keisrite poolt tekitas investituuritüli ja selle järel ei saanud keisrid enam piiskoppe enda kasuks kasutada. Selle järel alustasid piiskopid ja abtid oma äsjaste valduste valitsemist kui ilmalikud isandad, mitte vaimulikud isandad. Järgnenud korruptsioonisüüdistused ja mandumine viisid vaimulike valitsejate aujärje langusse ja aitasid lõpuks kaasa protestantlikule reformatsioonile, kui mitmed endised vürst-piiskopkonnad ilmalikustati ja need muutusid ilmalike vürstide territooriumiks. 16. sajandi lõpul püüdis vastureformatsioon pöörata mõned nendest tagasi ja küsimus ilmalikustatud territooriumite saatusest muutus tähtsaks Kolmekümneaastases sõjas (1618–1648). Lõpuks kinnitas Vestfaali rahu ilmalikustamised, mis olid juba toimunud, kuid stabiliseeris ka olukorra, et hoida ära edasisi muudatusi.

Aastal 1794 vallutasid revolutsioonilise Prantsusmaa armeed Reinimaa ja Campo Formio rahuga aastal 1797 tunnistas keiser Franz II Prantsuse anneksiooni kõigil keiserlikel territooriumitel Reini jõest läänes. Keiser püüdis kompenseerida riigita jäänud või vähenenud territooriumitega monarhe, lubades neile uusi valdusi. Ainsad võimalikud maad olid need, mida valdasid vürst-piiskopid; nii ilmalikustati enamik neist ja jaotati Saksamaa monarhide vahel.

Vaimulikud riigid annekteeriti üldiselt ilmalike naabervürstkondade poolt. Ainult kolm säilisid kui mitteilmalikud riigid: Regensburgi peapiiskopkond, mis kerkis piiskopkonnast seoses Mainzi peapiiskopkonna liidendamisega, ning Saksa ordu ja Hospitaliitide ordu maad. Märkimist väärib ka endine Salzburgi peapiiskopkond, mis ilmalikustati hertsogkonnaks suurenenud territooriumiga ja tehti ka kuurvürstkonnaks.

Kloostrid kaotasid oma olemasolu mõtte, kui nad pidid loobuma oma maast ja enamik neist suleti. Ülejäänud vaimulikud riigid ilmalikustati pärast Saksa-Rooma riigi lõppu aastal 1806. Hospitaliitide ordu maad ilmalikustati aastal 1806, Regensburgi annekteeris Baieri aastal 1809 ning samal aastal saatis Napoleon I laiali Saksa ordu ja andis nende maad naabervürstidele, peamiselt Württembergi kuningale.

1803. aasta Reichsdeputationshauptschlussi tulemuseks oli kõige ulatuslikum vara ümberjagamine saksa ajaloos enne aastat 1945. Ligikaudu 73 000 km² vaimulikke territooriume, ligikaudu 2,36 miljonit elanikku ja 12,72 miljonit kuldnat aastatulu liikus uute valitsejate kätte. Reichsdeputationshauptschlussi mõte oli kompenseerida neile valitsejatele, kes olid kaotanud territooriumi Prantsusmaale, kuid märgatavalt rohkem territooriumi omandasid tohutu ilmalikustamise kaudu: Baden sai üle seitsme korra rohkem territooriumi, kui see kaotas; Preisimaa peaaegu viis korda. Hannover sai Osnabrücki piiskopkonna, isegi kui see ei kaotanud midagi. Austrial läks ka väga hästi.

Katoliku kiriku kui Reichskirche positsioon Saksamaal mitte ainult ei vähenenud, see peaaegu hävitati. Katoliku kirik kaotas oma põhiseadusliku rolli keisririigis. Enamik katoliiklikke ülikoole suleti, samuti tuhanded kloostrid. Tohutul hulgal katoliiklikke asutusi pandi kinni. Reichsdeputationshauptschluss tegi Saksamaale seda, mida revolutsioon tegi Prantsusmaale.

Ilmalikustatud riigid

Piiskopid ja peapiiskopid 
  Augsburg
  Bamberg
  Basel
  Brixen
  Chur
  Köln
  Konstanz
  Eichstätt
  Freising
  Hildesheim
  Liège
  Lübeck
  Mainz
  Münster
  Osnabrück
  Paderborn
  Passau
  Regensburg
  Salzburg
  Speyer
  Strasbourg
  Trento
  Trier
  Worms
  Würzburg

Kloostrid ja praostkonnad 
  Baindt
  Berchtesgaden
  Beuron
  Buchau
  Corvey
  Elchingen
  Ellwangen
  Essen
  Fulda
  Gutenzell
  Heggbach
  Heiligkreuztal
  Herford
  Kaisheim (Kaisersheim)
  Kempten
  Marchtal
  Niedermünster-in-Regensburg
  Neresheim
  Ochsenhausen
  Obermünster-in-Regensburg
  Petershausen
  Quedlinburg
  Rot an der Rot
  Rottenmünster
  Salem (Salmansweiler)
  Schöntal
  Schussenried
  Söflingen
  Sorlingen
  Stablo-Malmedy
  St. Blasien
  Kornelimünster
  St. Emmeram
  Sankt Gallen
  Thorn
  Weingarten
  Weissenau
  Werden-Helmstedt
  Wiblingen
  Zwiefalten

Mediatisatsioon 
Kuigi Saksa riikide arv oli Kolmekümneaastasest sõjast alates pidevalt vähenenud, oli Napoleoni ajastu saabumiseks siiski veel ligikaudu 200 riiki järel. Esimese koalitsiooni kaotus põhjustas vaimulike riikide ilmalikustamise ja kõigi Reinist lääne poole jäävate maade annekteerimise Prantsusmaa poolt.

Napoleoni liitlased said järgnevatel aastatel mitmel korral tulu nii territooriumite kui ka staatuse osas.

Mediatisatsioon kandis väikeste ilmalike riikide suveräänsuse üle nende suurematele naabritele. Lisaks arvukatele vürstkondadele annekteeriti nende naabrite poolt ka kõik, kuigi käputäis riigilinnu.

Aastal 1803 mediatiseeriti enamus vabalinnu Saksamaal. 12. juunil 1806 rajas Napoleon Reini Liidu Prantsusmaa idapiiri laiendamiseks ja kaitseks. Tõrksalt tunnistades keisririigi territooriumi tükeldamist Napoleoni poolt, kuulutas Saksa-Rooma keiser Franz II 6. augustil 1806 keisririigi laialisaadetuks ja nõudis nii palju võimu, et ta saaks jääda Habsburgide valduste valitsejaks. Selleks, et saada toetust võimsamatelt Saksa riikidelt, nõustus endine Saksa-Rooma keiser (Napoleon julgustusega) sellega, et jättis mediatiseerimata väikesed naaberriigid.

Enne Waterloo lahingut ja Napoleoni pagendamist Saint Helena saarele toimus aastatel 1814 ja 1815 Viini kongress, et taastada vanad Euroopa piirid. Otsustati, et Saksamaal jääb jõusse Napoleoni lammutustegevuse status quo ante: mediatiseeritud vürstkondi, vabalinnu ja ilmalikustatud riike ei taastatud. Selle asemel said nende endised valitsejad nautida dünastilist staatust, nad võrdsustati valitsevate monarhidega abielulistel eesmärkidel ja neile anti õigus nõuda kaotuste eest kompensatsiooni. Kuid jäi iga annekteerinud riigi asjaks kompenseerida mediatiseeritud dünastiaid ja viimastel ei olnud rahvusvahelist õigust kaitsele rahulolematuse korral uue režiimi hüvitamise otsuste suhtes.

Mediatiseeritud vürstkonnad 
  Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoym: Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoymi vürst 1806
  Arenberg: Arenbergi vürst 1810
  Aspremont-Lynden: Aspremont-Lyndeni krahv 1806
  Auersperg: Auerspergi vürst 1806
  Bentheim: Bentheim-Bentheimi ja Steinfurti krahv 1806; Bentheim-Tecklenburg-Rheda krahv 1806
  Bentinck: Bentincki parun 1807
  Boyneburg-Bömelberg: Boyneburg-Bömelbergi parun 1806
  Castell: Castell-Castelli krahv 1806; Castell-Rüdenhauseni krahv 1806
  Colloredo: Colloredo-Mansfeldi vürst 1806
  Croÿ: Croÿ-Dulmeni vürst 1806
  Dietrichstein: Dietrichsteini vürst 1806
  Erbach: Erbach-Erbachi krahv 1806; Erbach-Fürstenau krahv 1806; Erbach-Schönbergi vürst 1806
  Esterházy de Galántha: Esterházy vürst 1806
  Fugger: Fugger-Babenhauseni vürst 1806; Fugger-Glötti krahv 1806; Fugger-Kirchberg-Weissenhorni krahv 1806; Fugger-Kirchheimi krahv 1806; Fugger-Nordendorfi krahv 1806
  Fürstenberg: Fürstenberg-Pürglitzi vürst 1806
  Giech: Giechi krahv 1806
  Grävenitz: Grävenitzi krahv 1806
  Harrach: Harrach zu Thannhauseni krahv 1806
  Hessen: Hessen-Kasseli (või Hessen-Casseli) kuurvürst 1807;  Hessen-Homburgi maakrahv 1806
  Hohenlohe: Hohenlohe-Bartensteini vürst 1806; Hohenlohe-Ingelfingeni vürst 1806; Hohenlohe-Jagstbergi vürst 1806; Hohenlohe-Kirchbergi krahv 1806; Hohenlohe-Langenburgi vürst 1806; Hohenlohe-Waldenburg-Schillingsfürsti krahv 1806
  Isenburg: Isenburgi vürst 1814; Isenburg-Büdingeni krahv 1806; Isenburg-Meerholzi krahv 1806; Isenburg-Wächtersbachi krahv 1806
  Kaunitz-Rietberg: Kaunitz-Rietbergi vürst 1806
  Khevenhüller-Metsch: Khevenhüller-Metschi vürst 1806
  Königsegg: Königsegg-Aulendorfi krahv 1806
 Kuefstein: Kuefstein-Greillensteini krahv 1806
  Leiningen: Leiningeni vürst 1806; Leiningen-Alt-Westerburgi krahv 1806; Leiningen-Billigheimi krahv 1806; Leiningen-Neudenau krahv; 1806 Leiningen-Neu-Westerburgi krahv 1806
  Leyen: Leyeni vürst 1814
  Limburg-Styrum: Limburg-Styrum-Borkelö krahv 1806; Limburg-Styrum-Bronchhorsti krahv 1806
Lobkowicz: Lobkowiczi vürst 1806
  Löwenstein-Wertheim: Löwenstein-Wertheim-Freudenbergi krahv 1806; Löwenstein-Wertheim-Rosenbergi vürst 1806
  Looz und Corswarem: Looz-Corswaremi hertsog 1806
  Metternich: Metternichi vürst 1806
  Neipperg: Neippergi krahv 1806
  Nesselrode: krahv Nesselrode 1806
  Orsini ja Rosenberg: Orsini ja Rosenbergi vürst 1806
  Ortenburg: Ortenburg-Neuortenburgi krahv 1806
  Ostein: Osteini krahv 1806
  Öttingen: Öttingen-Öttingeni vürst 1806; Öttingen-Spielbergi vürst 1806
  Pappenheim: Pappenheimi krahv 1806
  Platen-Hallermund: Platen-Hallermundi krahv 1806
  Plettenberg: Plettenberg-Wittemi krahv 1806
  Pückler und Limpurg: krahv Pückler und Limpurg 1806
  Quadt: Quadt-Isny krahv 1806
  Rechberg und Rothenlöwen: krahv Rechberg und Rothenlöwen 1806
  Rechteren-Limpurg: krahv van Rechteren-Limpurg 1806
  Salm: Salm-Horstmari metsa- ja reinikrahv 1806; Salm-Kyrburgi vürst 1810; Salm-Reifferscheid-Dycki krahv 1806; Salm-Reifferscheid-Hainsbachi krahv 1806; Salm-Reifferscheid-Krautheimi vürst 1806; Salm-Salmi vürst 1810
  Sayn-Wittgenstein: Sayn-Wittgenstein-Berleburgi vürst 1806; Sayn-Wittgenstein-Hohnsteini vürst 1806
  Schaesberg: Schaesberg-Thannheimi krahv 1806
  Schlitz genannt von Görtz: krahv Schlitz genannt von Görtz 1806
  Schönborn: Schönborn-Wiesentheidi krahv 1806
  Schönburg: Schönburg-Penig-Vorderglauchau-Wechselburgi krahv 1806; Schönburg-Rochsburg-Hinterglauchau krahv 1806; Schönburg-Waldenburgi vürst 1806
  Schwarzenberg: Schwarzenbergi vürst 1806
  Sickingen: Sickingeni krahv 1806
  Sinzendorf: Sinzendorfi vürst 1806
  Solms: Solms-Baruthi krahv 1806; Solms-Braunfelsi vürst 1806; Solms-Hohensolms-Lichi vürst 1806; Solms-Laubachi krahv 1806; Solms-Rödelheim-Assenheimi krahv 1806; krahv Solms-Rödelheim und Assenheim 1806; Solms-Wildenfelsi krahv 1806
  Stadion:  Stadion-Thannhauseni krahv 1806;  Stadion-Warthauseni krahv 1806
  Starhemberg: Starhembergi vürst 1806
  Sternberg-Manderscheid: Sternberg-Manderscheidi krahvinna 1806
  Stolberg:  Stolberg-Rossla krahv 1806;  Stolberg-Stolbergi krahv 1806;  Stolberg-Wernigerode krahv 1809
  Thurn und Taxis: vürst Thurn und Taxis 1806
  Törring: Törring-Jettenbachi krahv 1806
  Trauttmansdorff-Weinsberg: Trauttmansdorffi vürst 1806
  Waldbott von Bassenheim: krahv Waldbott von Bassenheim 1806
  Waldburg: Waldburg-Waldsee vürst 1806; Waldburg-Wurzachi vürst 1806; Waldburg-Zeili vürst 1806
  Waldeck: Waldeck-Limpurgi krahv ja krahvinna 1806
  Wallmoden: Wallmoden-Gimborni krahv 1806
  Wartenberg: Wartenberg-Rothi krahv 1806
  Wied: Wied-Neuwiedi vürst 1806; Wied-Runkeli vürst 1806
  Windisch-Grätz: Windisch-Grätzi vürst, vanem liin 1806
  Wurmbrand-Stuppach: Wurmbrand-Stuppachi krahv 1806

Kuna Osteini, Sinzendorfi ja Wartenbergi dünastiad hääbusid pärast mediatisatsiooni, kuid enne aastat 1830, ei ole neid alati mediatiseeritud dünastiate hulgas loetletud. Eri põhjustel on mõnikord välja arvatud ka Aspremont-Lyndeni, Bentincki, Bretzenheimi, Limburg-Styrumi ja Waldeck-Limpurgi dünastiad. Hessen-Homburgi pole kunagi peetud suveräänseks Hessen-Darmstadti poolt ja seetõttu seda tehniliselt ei mediatiseeritud, ning Hessen-Kassel (või Hessen-Cassel) annekteeriti Vestfaali kuningriiki, kuid hiljem selle suveräänsus taastati. Schönburgid mediatiseeriti Saksimaa kuurvürstiriiki 18. sajandil ja loetleti mediatiseeritud dünastiate hulka ainult kuurvürstide pealekäimisel.

Kaotatud vabad riigilinnad 

  Aachen
  Aalen
  Augsburg
  Biberach an der Riß
  Bopfingen
  Buchau
  Buchhorn (Friedrichshafen)
  Köln
  Dinkelsbühl
  Dortmund
  Esslingen am Neckar
  Frankfurt
  Friedberg
  Gengenbach
  Giengen
  Goslar

  Heilbronn
  Isny im Allgäu
  Kaufbeuren
  Kempten
  Leutkirch im Allgäu
  Lindau
  Memmingen
  Mühlhausen
  Nordhausen
  Nördlingen
  Nürnberg
  Offenburg
  Pfullendorf
  Ravensburg
  Regensburg
  Reutlingen

  Rothenburg ob der Tauber
  Rottweil
  Schwäbisch Gmünd
  Schwäbisch Hall
  Schweinfurt
  Speyer
  Überlingen
  Ulm
  Wangen im Allgäu
  Weil
  Weißenburg
  Wetzlar
  Wimpfen
  Windsheim
  Worms
  Zell am Harmersbach

Enamus mediatiseerimisi toimus aastal 1806 pärast Reini Liidu loomist. Aastatel 1806–1814 mediatiseeriti ka mõned Napoleoni poolt oma sugulastele ja lähedastele liitlastele loodud riigid. Need olid:

  Aschaffenburgi vürst 1806
  Frankfurdi suurhertsog 1814
  Vestfaali kuningas 1813
  Würzburgi suurhertsog 1814

Ainsad vabalinnad Saksamaal, mida aastal 1803 ei kaotatud, olid:

  Augsburg (kaotatud 1805)
  Bremen
  Frankfurt (kaotatud 1866)
  Hamburg
  Lübeck (kaotatud 1937)
  Nürnberg (kaotatud 1806)

Hilisemad mediatiseerimised olid:

  Arenberg (annekteeritud Prantsusmaa poolt aastal 1810 ja aastal 1814 mitte taastatud)
  Isenburg ja Leyen (mediatiseeritud aastal 1814 Viini kongressi poolt liigse ustavuse pärast Napoleonile)
  Salm (mitmed Salmi riigid püsisid aastateni 1811 ja 1813)
  Stolberg-Stolberg ja Stolberg-Wernigerode (annekteeritud Preisimaa poolt aastal 1815).

Tagajärjed 
Reichsdeputationshauptschluss tõi tohutu muutuse Saksamaa poliitilisele kaardile. Sõna otseses mõttes kaotati sadu riike, säilis ainult umbes 40 ringis. Mitmed allesjäänud riigid saavutasid märkimisväärse territoriaalse kasvu (kõige enam Baden, Baieri ja Hessen) ning Baden, Hesseni kuurvürstkond ja Württemberg saavutasid kuurvürsti staatuse (asendamaks kolme, kes kaotati). Riigilinnadest säilitasid iseseisvuse ainult Augsburg, Bremen, Frankfurt, Hamburg, Lübeck ja Nürnberg.

Vaata ka 
 Reini Liit
 Viini kongress
 Saksa-Rooma riik
 Vaba riigilinn
 Mediatisatsioon
 Napoleon I
 Campo Formio rahu

Saksa-Rooma riik
Napoleoni sõjad