joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Zdeněk Jirotka

Zdeněk Jirotka (7. jaanuar 1911 Ostrava – 12. aprill 2003 Praha) oli tšehhi kirjanik ja raadioajakirjanik. 

Ta on paljude kuuldemängude, humoristlike romaanide ja följetonide autor.

Elukäik

Zdeněk Jirotka sündis Põhja-Moraavias Ostrava linnas. Õppis algul Ostrava reaalkoolis. Pärast sealt väljaheitmist õppis müürsepaks. Hiljem jätkas õpinguid Ida-Moraavias asuva Hradec Králové kõrgemas tööstuskoolis, mille lõpetas 1933. aastal. Seejärel oli kuni 1940. aastani armees. Pärast Saksa okupatsiooni algust Tšehhoslovakkias likvideeriti armee ning Jirotka asus tööle Avalike Tööde Ministeeriumi veeteede osakonda. 

1942. aastal avaldas ta humoristliku romaani "Saturnin", mida saatis menu, ning Jirotkast sai elukutseline kirjanik ja ajakirjanik. Lisaks romaanidele on Jirotka kirjutanud hulga kuuldemänge ning teinud kaastööd sellistele ajakirjandusväljaannetele nagu Lidové noviny (1940–1945), Svobodné noviny (1945–1951) ja Dikobraz (1951–1953 ja pärast 1962. aastat) ning töötanud Tšehhi raadios.

Teoseid
 Humoristlik romaan "Saturnin" (1942)
 Detektiivromaane parodeeriv teos "Muž se psem" ("Mees koeraga") (1944)
 Anekdoodi- ja lühijutukogumik "Profesor biologie na žebříku" ("Bioloogiaprofessor redelil") (1956)

Tšehhi kirjanikud
Sündinud 1911
Surnud 2003
Raadioajakirjanikud
Embūte kihelkond

Embūte kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Amboten) oli haldusüksus Aizpute kreisis Kuramaa kubermangus, Lätimaal.

Embūte kihelkonna mõisad
Embūte loss, kõrvalmõisad: Jagmann, Jagmini ja Warken, Varķes muiža
Embūte kirikumõis, (Pastorat Amboten, Embūtes mācītājmuiža)
Gross-Nikratzen, Lielmuiža muiža
Brinkenhof, kõrvalmõis; Klein-Nikratzen, Murnieki
Backhusen, Bakkhusen, Bakūzes muiža
Dehsseln
Groß-Wormsahten, Dižvormsātes muiža
Alschhof, Alšu privātmuiža
Welden, Veldes muiža
Wibingen, Vībiņu muiža
Meldsern, Meldzeres muiža
Nigranden, Nīgrandas muiža, kõrvalmõis: Pikkulhofs, Pikelhof, Liepkalnu muiža
Sirgen, Sirren, Dsirgen, Dsiras muiža
Grdsen
Baten, Bate, kõrvalmõisad: Alt-Baten; Charlottenhof, Šarlotes muiža; Augustenhof, Augustumuiža
Pastorat Baten, 
Gulben, Gulbenes muiža
Schmaisen, Smaižu muiža
Wainoden, Vaiņodes muiža, kõrvalmõisad: Berg-Baten, Kalten, Kalleten, Dižkalētu muiža
Rauden
Gross-Aswikken, kõrvalmõisad: Klein-Aswikken, Mittelhof, Vidus muiža
Groß-Damen, Diždāmas muiža
Klein-Damen, Mazdāmas muiža, kõrvalmõis: Gustavsberg
Gallkitten, Galķintes privātmuiža
Pleppen, Plepju muiža, kõrvalmõis: Gailenhof, Gaiļa muiža
Elkeseem, Elkuzemes muiža
Preekuln-Assiten, Priekules Asītes muiža, kõrvalmõisad: Elkeseem, Elkuzemes muiža ja Abelneeken, Ābelnieki
Firks-Assiten, Baģu Asītes muiža, kõrvalmõis: Berghof
Mescheneeken, Mežnieku muiža, kõrvalmõis: Karlshof, Kārļa muiža
Nodaggen, Nodegu muiža, kõrvalmõis: Weslaiden
Diensdorf, Dinsdurbes muiža, kõrvalmõis: Seppen, Sepene
Groß-Dselden, Lieldzeldes muiža, kõrvalmõis: Dseldgallen
Klein-Dselden
Lehnen, Lēnu muiža, kõrvalmõis: Lissen
katoliku kiriku Pastorat Lehnen, 
Muggerkaul, Mugurkaula muiža
Tukkumshof, Tuckumshof, Tukuma muiža
Gross-Windaushof, Ventasmuiža
Klein-Windaushof,

Viited

Välislingid

Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918). Kreis Hasenpoth, seite 534-573

Aizpute kreis
Saka kihelkond

Saka kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Sackenhausen) oli haldusüksus Aizpute kreisis Kuramaa kubermangus, Lätimaal.

Saka kihelkonna mõisad
Saka kirikumõis (Kirchpiels-pastorat Sakkenhausen)
 (saksa keeles Seemuppen, läti keeles Ziemupes muiža, kõrvalmõis: Ewangen, Evangas muižaWallhof, Valki muižaStembern, Stemberu muižaSewneekenSaka loss ja Saka mõis Sackenhof, Sackenhausen, Sakaspils, kõrvalmõis: Charlottenhof, Šarlotes muižaRotenhof, Rothof, Sarkanmuiža muižaFreiberg, Freiberģes muižaOstbach, Ostbakas muižaMünde ehk Sackenmünde, Mindes muižaBächhof, NeuhofStrandhof, Strantes muižaUllmalen, Ulmahlen, Ulmales muižaLabraggen, Labragas muižaCharlottenhof, Šarlotes muiža.Apprikken, Apriķu muižaGroß-Dserwen, LieldzerveKlein-Dserwen, MazdzerveDubenalken, Dunalkas muižaDuppelsdorf, DupelniekiGross-Liepen, Lipa Rawen, Rāvas muižaSchlosshof, 
Cīrava mõis Zierau'', Cīravas muiža

Viited

Välislingid

Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918). Kreis Hasenpoth, seite 534-573
Gramzda kihelkond

Gramzda kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Gramsden) oli haldusüksus Aizpute kreisis Kuramaa kubermangus, Lätimaal.

Gramzda kihelkonna mõisad
Gramzda kirikumõis (Kirchspiels-Pastorat Gramsden, Gramzdas mācītājmuižas vidme)
saksa keeles Gross-Gramsden, läti keeles Dižgramzda muiža, kõrvalmõisad: Johannishof, Smikkschen, Smikši muiža
Klein-Gramsden, Mazgramzdas muiža, kõrvalmõis: Birseneeken
Trekken, Trekņu muiža, kõrvalmõis: Klein-Trekken
Pormsaten, Pormsahten, Purmsātu muiža, kõrvalmõisad: Lainummen, Preedeneeken, Rawen Rāvas muiža, Wirpen
Kalleten, Dižkalētu muiža, kõrvalmõisad: Osseln, Gali mõis  Endenhof Gala muiža, Udikken, Uhdiken Udiķu muiža, Klein-Kalleten
20. sajandi alguses kuulusid kihelkonda mõisad:
Aiswicken, Aizviķi
Gross-Dahmen
Galkitten
Gross-Gramsden
Klein-Gramsden
Kalleten
Klein-Kruhten
Gross-Kruhten
Mescheneeken
Nodaggen
Pleppen
Pormsaken
Rauden
Schmaisen
Trecken
Wainoden.

Viited

Välislingid

Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918). Kreis Hasenpoth, seite 534-573

Aizpute kreis
Šķilbēni mõis

Šķilbēni mõis (Šķilbēnu muiža) oli mõis Lätis. Endine mõisasüda jääb Balvi piirkonda Šķilbēni valda  Šķilbani külla. Poola keeles Szkielbany.

Šķilbēni  mõis kuulus aastani 1866 Ulanowskitele, aga kuna see suguvõsa osales Kastuś Kalinoŭski juhitud ülestõusus, siis konfiskeeriti mõis ja anti see tsaariarmee ohvitserile Zinovjevile. Aastast 1899 sai mõisa omanikuks Ivan Lebedev. Enne võõrandamist aastal 1920 oli mõisa pindala 1140 hektarit.

Mõisa peahoone on punastest tellistest hoone, mis ehitati 1859. aastal. Peale Teist maailmasõda on hoones asunud vallamaja, kohalik klubi ja raamatukogu, peale Läti taasiseseisvumist oli seal aga baar. Tänapäeval seisab hoone tühjalt. 

Mõisa juurde kuulusid vähesed kõrvalhooned - oli olemas teenijate maja, mille vundamendile on tänapäeval ehitatud uus hoone, samuti asus seal ka lehtla, mis kolhoosikorra ajal lammutati, säilinud on vaid üksikud detailid. Lisaks kuulus mõisakompleksi juurde ka park, mida ehtis õunaaia juurde viinud roosiallee.

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil;fotod läti keeles

Läti mõisad
Balvi piirkond
Latgale
Last 200

Last 200 (vene keeles Груз 200 Gruz 200), vene kõnekeeles Двухсотый ('kahesajas'), on tinglik koodnimi, mida Venemaal kasutatakse lahingus langenute tähistamiseks nende transportimisel kodumaale; ka eufemism hukkunute tähistamiseks.

28. juulil 2014 Eestis TV3 kanalil näidatud dokumentaalfilmis "Mõrv taevas: lend MH17" tähendas venekeelse kõneleja poolt telefonivestluses kasutatud väljend "kahesajas" (двухсотый) Ukrainas Grabove kohal allatulistatud Malaisia reisilennuki reisija surnukeha.

Donbassi sõjas 2014. aastal toimunud Donetski lahingus hukkunute kodumaale transportimisel joonistati veokite külgedele ja katusele valgele taustale punane rist ja number 200.

Koodnime "Last 300" (Груз 300) kasutatakse haavatud sõduri tähistamiseks.

Vaata ka
Last 100 – laskemoon
Last 200 – lahingus langenud (KIA)
Last 300 – lahingutegevuses haavatu (WIA)
Last 400 – šokis või sõjavangid (POW)
Last 500 – ravimid
Last 600 – suuremõõtmeline veos
Last 700 – sularaha
Last 800 – eriline või keemiarelv
Antonov An-12 – An-12 Must Tulp

Viited

Välislingid
 Battle for Donetsk airport: the story of one Russian fighter, TheGuardian.com, Lugu lahingus langenud vene erivägede võitleja surnukeha toimetamisest kodumaale. (Inglise keeles)
 29. august 2014. Российский груз 300: конвой для тех кто выжил. ФОТО. Last 300: neile, kes ellu jäid, fotod.

Venemaa sõjandus
Adelsk

Adelsk (valgevene keeles Адэльск, poola keeles Odelsk) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Hrodna rajoonis. Asula on Adelski külanõukogu halduskeskus.

Asulas on keskkool, raamatukogu ja klubi. Vaatamisväärsuseks on katoliku kirik XVII sajandist, kus säilitatakse mitmeid XVII sajandil valmistatud puulõikeid.

Ajalugu 

Adelskit mainitakse esimest korda XV sajandil, mil seal asus Hrodna ja Bresti vahelisel kaubateel asunud kaupmeeste alev. Aastal 1546 sai see õiguse pidada laata. Aastast 1588 asus Adelskis riigimõis. 

Poola jagamisel läks Adelsk aastal 1795 Preisimaa koosseisu. Aastast 1807 oli alev Venemaa koosseisus, kuuludes nüüd Hrodna kubermangu. Alevi rahvas võttis aktiivselt osa Kastuś Kalinoŭski juhitud ülestõusust. Adelskis peeti laata kuus korda aastas.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Adelsk Poola koosseisu, kaotades aastal 1934 aleviõigused. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu.

Adelski elanikke
 Tadeusz Kondrusiewicz – Poola vaimulik
 Eustachy Kotowicz – Rzeczpospolita vaimulik

Välislingid 

 Adelsk YouTube'is

Valgevene asulad
Hrodna rajoon
Gertrud Scholtz-Klink

Gertrud Scholtz-Klink (sünninimi Gertrud Emma Treusch; 9. veebruar 1902 Adelsheim – 24. märts 1999 Tübingen) oli saksa riigitegelane.

Gertrud Treusch oli pärit ametniku perekonnast. 1921. aastal abiellus ta endise ohvitseri ja õpetaja Eugen Klinkiga. Nei oli viis last. 1928. aastal astusid mõlemad abikaasad Natsionaalsotsialistlikusse Saksa Töölisparteisse. Varsti seejärel suri Eugen Klink ühel NSDAP-i miitingul südamerabandusse. 1931. aasta sügisel nimetati Gertrud Klink Hesseni gau naisliidu juhiks ja temast sai ka Hesseni siseministeeriumi naisliitude referent. 1932. aastal abiellus ta arst Günther Scholtziga. 24. veebruaril 1934 sai temast Saksa Naisliikumise (Deutsches Frauenwerk) ja Natsionaalsotsialistliku Naisühenduse (NS-Frauenschaft) juht. Lisaks asus ta samal aastal juhtima ka Saksa Töörinde Naisametit ja Saksa Punase Risti Naisliitu. Nominaalselt oli ta küll kõrgetel ametikohtadel, kuid tegelikku otsustusvõimu tal praktiliselt ei olnud. Välismaale suunatud propagandas aga näidati teda kui tähtsat isikut natsionaalsotsialistliku Saksamaa juhtkonnas. 

1938. aastal lahutasid Gertrud Scholtz-Klink ja Günther Scholtz abielu. 1940. aastal abiellus Gertrud Scholtz-Klink SS-Obergruppenführeri August Heissmeyeriga. Oma kõrgetele ametikohtadele jäi Gertrud Scholtz-Klink kuni Teise maailmasõja lõpuni.

Pärast sõja lõppu sattus ta Nõukogude vägede kätte ja ta paigutati sõjavangide laagrisse, kuid tal õnnestus sealt põgeneda. Valenime all elas ta koos abikaasaga Tübingeni lähedal. Pettus tuli aga ilmsiks ja 28. veebruaril 1948 nad vahistati ja neile mõisteti 18-kuuline vanglakaristus. Varasema tegevuse eest toodi Scholtz-Klink kohtu ette alles 1949. aastal. Teda karistati jälle 18-kuulise vanglakaristusega. Protestide tõttu algas 1950. aastal tema vastu uus kohtuprotsess, talle mõisteti 2 aasta ja 6 kuu pikkune vanglakaristus.

Gertrud Scholtz-Klink ei öelnud elu lõpuni natsionaalsotsialistlikust ideoloogiast lahti ja ta ei kahetsenud oma tegevust natsionaalsotsialistide võimuloleku ajal. 1978. aastal avaldas ta raamatu "Die Frau im Dritten Reich" ("Naine Kolmandas Riigis").

Viited

Saksamaa poliitikud
Sündinud 1902
Surnud 1999
Teuvo Teräväinen

Teuvo Henri Matias Teräväinen (sündinud 11. septembril 1994 Helsingis) on Soome jäähokimängija. Ta mängib 2016. aastast NHL-i klubis Carolina Hurricanes keskründaja positsioonil.

Teräväinen on esindanud Soomet U18-, U20- ja meeste koondises.

Välislingid 
Teuvo Teräväinen – Eliteprospects
Teuvo Teräväinen hockeydb.com lehel

Soome jäähokimängijad
Chicago Blackhawksi mängijad
Carolina Hurricanesi mängijad
Sündinud 1994
Mati Gilden

Mati Gilden (7. jaanuar 1942 Tallinn – 29. juuli 2014 Tallinn) oli eesti jalgpallur.

Gilden hakkas spordiga tegelema juba 1940. aastate lõpus. Tema põhiala oli jalgpall, kus tema treener oli kõigepealt Ülo Ollis ja seejärel Hans-Davis Viirmaa. Ta lõpetas 1960. aastal kutsekooli.

Gilden mängis aastatel 1960–1962 Tallinna Kalevi ning 1963–1968 Tallinna Dünamo meeskonnas. Ta tuli 1971. aastal Tallinna Tempo koosseisus Eesti NSV meistriks ning kuulus ründajana 1962–1974 Eesti NSV koondisse.

Gilden mängis aastatel 1960–1961 Tallinna Kalevi koosseisus Nõukogude Liidu kõrgliigas kokku 36 mängu. Ta lõpetas jalgpallurikarjääri 29-aastasena vigastuste tõttu.

Kirjandus
 Marko Välja. "Mati Gilden. Palliga sina peal". Jalka (aprill 2009), lk 40–41

Välislingid
Biograafia ESBL-is
1971. aasta Eesti NSV meistrivõistlused jalgpallis lehel Sport24

Eesti jalgpallurid
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1974
Surnud 2014
Skidziel

Skidziel (valgevene Скі́дзель, transkribeerituna Skidzel) on linn Valgevenes Hrodna oblastis Hrodna rajoonis. Linn on Skidzieli külanõukogu halduskeskuseks. Leedu keeles Skidlius, poola keeles Skidel. Asub Hrodna ja Masty vahelise raudtee ääres.

Asula nimi pärineb ilmselt jatvingi keelest ja tähendab väikest kilpi.

Linna piirides on kolm keskkooli, muusikakool ja spordikool. Linnas on ka kaks kultuurimaja ja kolm raamatukogu.

Vaatamisväärsusteks on raudteejaam XX sajandi algusest, juutide kvartal (XX sajandi algus), katoliku kirik aastast 1870 ja aastal 1863 valminud õigeusu kirik. Skidzieli linnas asub ka XIX  sajandil rajatud mõisakompleks (park, väravad, majandushooned). Linna on ehitatud uued katoliku ning õigeusu kirikud, samuti asub Skidzielis luuletaja Michaś Vasiloki muuseum.

Tööstusettevõtetest on Skidzielis  toiduainetetööstus, toodetakse ka ehitusmaterjale. Valmistatakse leiba, sidrunhapet ja suhkrut.

Ajalugu 
Skidzielit on esmakordselt mainitud aastal 1469. Toona asus Skidziel Trakai vojevoodkonda kuuluvas Hrodna maakonnas. Aastal 1516 läks asula Radziwillide valdusesse. Aastal 1644 sai Skidziel õiguse kaks korda aastas laata pidada, samuti turuplatsi, kuigi  tegemist ei olnud aleviga. Asulast sai alev alles aastal 1783.

Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 läks Skidziel Vene impeeriumi koosseisu, kuuludes seal Hrodna kubermangu. Aastal 1885 oli Skidzielis viinaköök, seal töödeldi ka nahkasid. Tegutsesid kool ja apteek.

Aastast 1921 oli Skidziel Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Toona korraldasid kohalikud juudid ja valgevenelased kommunistliku partei juhtimisel alevis mässu, korraldades rünnakuid poolakate vastu ka ümbruskonnas (sealhulgas Małaja Bierastavicas).

II maailmasõja ajal lõid natsid Skidzielisse geto, kus tapeti 2330 juuti. Skidzielist sai  linn aastal 1974.

Pilte

Tuntud elanikke 
Aleś Čobat – valgevene poeet
Piotr Siaŭruk – valgevene poeet

Viited

Välislingid 

 Skidziel

Skidziel
Hrodna rajoon
Liidia Elken

Liidia Elken (14. oktoober 1924 Kudina vald – 25. juuli 2014) oli eesti metallikunstnik.

Ta õppis aastatel 1933–1938 Maarja-Magdaleena algkoolis ja aastatel 1938–1939 Avinurme algkoolis. Aastatel 1941–1946 õppis ta Rakvere Kergetööstuse Tehnikumis. Aastal 1946 asus ta õppima Tallinna Riiklikku Tarbekunsti Instituuti metallehistööd ja ta lõpetas aastal 1952 ERKI.

Pärast ERKI lõpetamist asus ta tööle Tallinna Juveelitehasesse, ta jäi selle tehasega seotuks üle 55 aasta (olles aastatel 1967–1970 tehase peakunstnikuks).

Välislingid 
 In Memoriam Liidia Elken

Eesti metallikunstnikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1924
Surnud 2014
Zbigniew Bródka

Zbigniew Marcin Bródka (sündinud 8. oktoobril 1984 Głownos) on Poola kiiruisutaja.

Karjääri algusaastatel võistles Bròdka  lühirajauisutamises, kuid polnud seal edukas. Olümpiadebüüdi tegi ta Vancouveri olümpial 1500 meetri distantsil saavutades 27. koha. Esimese medali võitis Bròdka 2013. aasta maailmameistrivõistlustelt, tulles Poola meeskonna koosseisus meeskondliku jälitussõidu pronksmedalile. 2014. aasta taliolümpiamängudelt pälvis ta kuldmedali 1500 meetri distantsilt ja pronksi meeskondlikus jälitussõidus.

Isiklikud rekordid 

Poola sportlased
Kiiruisutajad
Sündinud 1984
Ventspilsi kihelkond

Ventspilsi kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Wendau) oli haldusüksus Ventspilsi kreisis Kuramaa kubermangus Lätimaal.

Ventspilsi kihelkonna mõisad
(saksa k. Appusen, läti k. Apūzes muiža),
(Atlitzen, Leču muiža),
Ēdole mõis (Edwahlen, Ēdoles muiža),
(Ledicken, Liediķu muiža),
(Tyrol, Tīreļu muiža),
(Passeexten, Pasiekstes muiža),
(Sernaten, Sārnates muiža),
(Sirgen, Ziras muiža),
(Standsen, Standzenieki muiža),
(Suhrs, Zūru muiža),
(Warwen, Vārves muiža),
(Wensau, Venzavas muiža).

Viited

Välislingid

Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1912). Kreis Windau, seite 474–493
Piltene kihelkond

Piltene kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Wendau) oli haldusüksus Ventspilsi kreisis Kuramaa kubermangus Lätimaal.

Piltene kihelkonna mõisad
(Abaushof, Abavas muiža),
(Ammeln, Amuli, Ameli, Amele),
(Bestenhof, Bestnieki, Bestes muiža),
(Garsden, Gārzdes muiža),
(Laxdienen, Lagzdienas muiža),
(Popen, Popes muiža),
(Pussen, Puzes muiža),
(Pusseneeken, Puzenieku muiža),
(Schleck, Zlēku muiža),
(Tergeln, Tārgales muiža),
(Ugahlen, Ugāles muiža),
(Wensau, Venzavas muiža).

Viited

Välislingid

Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1912). Kreis Windau, seite 474–493

Ventspilsi kreis
Dundaga kihelkond

Dundaga kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Dondangen) oli haldusüksus Ventspilsi kreisis Kuramaa kubermangus Lätimaal.

Dundaga kihelkonna mõisad
Dundaga mõis (saksa keeles Tondagen, Gut Dondagen, läti keeles Dundagas muiža), (vt. ka Dundaga piiskopilinnus) kõrvalmõisad: 
Asen, Āži; 
Althof, Vecmuiža; 
Karlshof, Kārļu muiža; 
Feldhof, Lauku muiža; 
Gipken, Ģipkas muiža; 
Gibsden, Ģibzdes muiža; 
Kolken, Kolkas muiža; 
Kurben, Ķurbes muiža; 
Neuhof, Jaunmuiža; 
Guden, Gudeni muiža; 
Walpdnen, Walpenen, Walpen, Valpenes muiža; 
Dundaga kirikumõis (Pastorat Dondagen)
Pastorat Irben, mit filiale Gipken und Kolken

Viited

Välislingid

Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1912). Kreis Windau, seite 474–493
Alvinellidae

Alvinellidae on hulkharjasusside sugukond seltsist Terebellida, kes elutseb Vaikses ookeanis hüdrotermaalsetel allikatel. 

1980. aastal kirjeldasid prantsuse zooloogid Daniel Desbruyères ja Lucien Laubier uue liigi Alvinella pompejana, uue perekonna Alvinella (ainsa liigiga) ja uue alamsugukonna Alvinellinae (ainsa perekonnaga).  Uus loomarühm avastati aasta varem (1979) 2600 meetri sügavusel ameerika süvamereekspeditsiooni käigus hüdrotermaalsetele allikatele Galápagose saarte piirkonnas allveesukelaparaadiga Alvin. Nimekuju Alvinella tuletati sukelaparaadi nime järgi. Aastal 1986 alamsugukond Alvinellinae kaotas aktsepti ja ta asendati sugukonnaga Alvinellidae.

Alvinellidae esindajad taluvad märkimisväärselt kuumust. Näiteks pompeiuss (Alvinella pompejana) arvatakse olevat üks kõige enam soojust taluvam keeruline organism Maal. Uurimused on näidanud, et mitokondrid hakkavad purunema temperatuuril 50–55 °C. See suurus ilmselt ongi eukarüootide kuumataluvuse ülempiir. 

Alvinellidae isendite suurus varieerub vahemikus 15–100 millimeetrit.

Erinevalt teistest hüdrotermaalsetel allikatel elunevatest polüheedidest, omavad Alvinellidae esindajad seedetrakti. 

Termoisolatsiooni funktsiooni täidavad neil seljal elutsevad sümbiontidest termofiilid.

Taksonoomia

Perekond Alvinella
 Liik Alvinella caudata
 Liik Alvinella pompejana 

Perekond Paralvinella
 Liik Paralvinella bactericola
 Liik Paralvinella fijiensis
 Liik Paralvinella dela
 Liik Paralvinella grasslei
 Liik Paralvinella hessleri
 Liik Paralvinella palmiformis
 Liik Paralvinella pandorae
 Liik Paralvinella sulfincola
 Liik Paralvinella unidentata

Viited

Välislingid
Alvinellidae Encyclopedia of Life (inglise keeles)
Alvinellidae World Register of Marine Species (inglise keeles)

Rõngussid
Tukumsi kihelkond

Tukumsi kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Tukkum) oli haldusüksus Tukumsi kreisis Kuramaa kubermangus, Lätimaal.

Tukumsi kihelkonna mõisad
Tukumsi kirikumõis (Pastorat Tukkum)
(saksa keeles Weinschenken, läti keeles Vīnšeņķu muiža
Rawen, Rāves muiža
Abaushof, Abavas muiža
Oscheley, Ošlejas muiža
Prawingen, Praviņu muiža
Schlampen, Slampes muiža
Eckendorf, Ozolu muiža, kõrvalmõis: Mühlenbeck, Vilni muiža; Neuhof
Tummen, Tumes muiža
Schmarden, Smārdes muiža
Kirchspiel-Pastorat Saten, mit filial (abikirik) Strutteln Jaunpilsi kihelkonnas
Grendsen, Grendzes muiža, kõrvalmõisad: Alt-Saten, Ottomeiershof, Neuhof
Irmelau, kõrvalmõis: Dorotheenhof, Dārtes muiža
Degalen
Friedrichsberg, Snapju muiža
Abaushof, Abavas muiža
Rauden, Raudas muiža, kõrvalmõis: Niederhof
Kaiwen, Kaives muiža) ja Karen, 
Schwarren, Svares muiža
Bresilgen, läti Brizules muiža, kõrvalmõis: Alt-Bresilgen, Mazbrizule
Gross-Spirgen, Spirgus muiža, kõrvalmõis: Tilmannshof, Tilmaņu muiža
Klein-Spirgen, Mazspirgus muiža
Wiexeln, Vīkseles muiža
Wilxaln, Vilksalas muiža, kõrvalmõis: 
Paiga
Wilkajen, Vilkājas muiža, kõrvalmõis: Langenfeld, Garā muiža
 Šlokenbeka mõis (Schlockenbeck, Šlokenbekas muiža), kõrvalmõisad: Durbe mõis Durben, Durbes muiža; Altona, Antlavas muiža; Neuhof
Alt-Moken, kõrvalmõis: Knauken, Knaukenhof, Knauķes muiža
 Jaunmokase loss  (Neu-Moken), kõrvalmõisad: Harsenhof, Jaunmuischneeks
Neu-Saten 
Sehmen, Sēmes muiža ja Sandern, Sandari muiža, kõrvalmõis: Kulwen, Kulves muiža
Plönen, Plieņu muiža, kõrvalmõisad: Klein-Plönen, Mazplieņu muiža; Grundsen, Perkoni muiža; 
Zerxten, Cerkste muiža, kõrvalmõisad: Aispurn, Aizpures muiža; Sallenhof, Salni muiža
Bundsenberg, Bundžas muiža
Peterthal, Pētertāles muiža.

20. sajandi alguses olid kihelkonnas mõisad:
 (Bresilgen, läti Brizules muiža),
 (Kaiwen, Kaives muiža),
 (Alt-Mocken, Vecmoku muiža),
 Jaunmokase loss (Neu-Mocken, Jaunmoku muiža),
 (Plönen, Plieņu muiža),
 (Rauden, Raudas muiža),
 (Neu-Sahten, Jaunsātu muiža),
 Šlokenbeka mõis (Schlockenbeck, Šlokenbekas muiža),
 (Schwarren, Svares muiža),
 (Sehmen, Sēmes muiža),
 (Gross-Spirgen, Spirgus muiža),
 (Klein-Spirgen, Mazspirgus muiža),
 (Wiexeln, Vīkseles muiža),
 (Wilkajen, Vilkājas muiža),
 (Wilxaln, Vilksalas muiža),
 (Zerxten, Cerkste).

Viited

Välislingid

Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1912), seite 388-426

Tukumsi kreis
Läti kihelkonnad
Manteuffeli kabel

Manteuffeli kabel on hävinenud matmispaik Kursi kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kursi külas Põltsamaa vallas. Kabel asus Kursi kirikuaias vastu Kursi Maarja kiriku edelapoolset seina.

Kabeli rajas Puurmani mõisa tollane omanik Gotthard Johann von Manteuffel (1690–1763) tõenäoliselt ajavahemikul 1756–1763, sest 1756. aastal sai ta Puurmani mõisa omanikuks ning 1763. aastal ta suri. Arvatavasti oli kabeli rajamise eeskuju Ficki kabeli püstitamine Põltsamaa uue Niguliste kiriku külge.

Sinna on teadaolevalt maetud Manteuffel ise, arvatavasti ka tema abikaasa, kuid teisi maetud inimesi ei ole teada. Arvatavasti pole kabelisse pärast 1772. aastat enam maetud, kui Venemaal hakkasid kehtima kirikutesse ja nende ümbrusesse matmise piirangud. 

Kiviseintega kabeli alumisel korrusel oli võlvlaega hauakamber, kuhu sai siseneda läbi võlvis oleva luugi. Kirikust viis uks kabelisse. Manteuffeli kabel maapealne osa lammutati ja uks kirikusse suleti kiriku ümberehitamisel 1871–1872. aastal. Pole teada, kas kabelis olnud säilmed viidi ära või jäid need kabeli maa-alusesse ossa.

Välislingid
Kultuurimälestis nr 23980 "Kursi kirik"

Kursi kihelkonna kalmistud
Põltsamaa vald
Eesti kabelid
Rohuküla raudteejaam

Rohuküla raudteejaam oli raudteejaam Lääne maakonnas Haapsalu linnas Rohukülas, ligi 8 km kaugusel Haapsalu raudteejaamast.

Raudteejaam rajati seoses laiarööpmelise Keila–Haapsalu raudtee pikendamisega Vene Keisririigi Rohuküla sõjasadamasse (osa Tallinna mereväebaasist).

Ajalugu
Mõnedel andmetel hakati raudteed Haapsalust pikendama Rohukülla 1913. aastal. On võimalik, see leidis aset siiski 1915. aastal seoses Rohuküla kui sõjasadama väljaehitamisega.

Plaani järgi pidi Rohuküla jaama rajatama raudteevõrk koos teedega sadamamuulidele, manööverdusplatsi, aga ka personali elamute, vaguniremondi-depoohoonete, tellistest vaksalihoone jms. 

Ulatuslike plaanide lõpuleviimise katkestas oktoobris 1917 taganevate Venemaa Ajutise Valitsuse vägede poolt sadamaehitiste hävitamine. Muu hulgas hävitati siis ka vaksalihoone.

Pärast Esimest maailmasõda ja Vabadussõda

Aastatel 1920–1930 kasutati sadamat ja raudteed tsiviilotstarbel ning käigus oli Haapsalu–Rohuküla reisirong. Kaupa veeti 1920. aastate alguses Rohuküla teel samade rongidega, millega veeti reisijaid ja pagasit. 1923. aasta andmetel oli Rohuküla peatuses kaks raudteed (peatee ja kõrvaltee) koos kahe pöörangu ja jupi tupikupukiga lõppevat umbteed. Rohukülas oli ka puidust reisiplatvorm (0,80 x 71,6 m) ja selle ääres (Haapsalust tulles paremal pool) peatuskohahoone. 1925. aastal arvati Rohuküla raudteeharu peateeks. 

1933. aastal valmis raudtee servas uus madal perroon ning köetav sõrestiktarindis ja laudvoodriga vaksalihoone. Selles asus lisaks ooteruumile ka piletikassa. Samasugune lihtsa arhitektuuriga hoone ehitati samal ajal ka Lilleküla peatusse.

Kohalik elanik Evald Saar on meenutanud:

1939. aastal sõlmitud Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vahelise vastastikuse abistamise pakti alusel anti Rohuküla jaam koos sadamaga NSV Liidu sõjaväebaasidele, seda tingimusel, et sadam ja selle juurdeveoteed jäävad vabaks üldisele kasutamisele.

Pärast Teist maailmasõda
Peale sõda kasutati raudteed peamiselt sõjaväebaaside teenindamiseks ning Haapsalu linna piiril asuva jõusöödatehase ja küttekontori varustamiseks. 
Umbes kolm kilomeetrit enne sadamat rajati eraldi harutee, mis kulges Kiltsi lennubaasi tehnohoolduspataljoni territooriumile kütuse ja varustuse transpordiks. 

Seoses Rohuküla sadamasilla põlenguga pärast Teist maailmasõda vähenes sadamasse väljasõitnud rongide osakaal. Rohuküla sadamaharu suleti lõplikult ilmselt 1970. aastate algul ja kasutusse jäi seejärel üksnes sõjaväebaasini kulgenud teeosa. Viimased veod toimusid Rohuküla suunalisel raudteel tõenäoliselt 1993. aastal, kui sõjaväebaasist toimetati Haapsalu jaama äraviimiseks Venemaa sõjatehnikat.

Pärast võõrvägede lahkumist jäi raudtee seisma ja langes kiiresti metallivaraste rüüste objektiks. 1995. aasta lõpuks oli raudtee suures osas üles võetud ja teetamm võsastunud.

Praegu asub vanal raudteetammil Läänemaa Tervisetee.

Viited

Välislingid
 Postimees 1995. aastal: osa Haapsalu raudteest on läinud varaste saagiks
 Foto: Rohuküla sadama raudteelao vundament aastal 1985; muis.ee
 Raudtee jõuab Rohukülla 2026; Hiiu Leht, 11.09.2020

Eesti raudteejaamad
Haapsalu linn
Rohuküla
Niidu-võrkliblikas

Niidu-võrkliblikas (Melitaea athalia) on koerlibliklaste (Nymphalidae) sugukonda kuuluv liblikas. Teda on leitud Lääne-Euroopast kuni Jaapanini. Kuulub Saksamaal ja Inglismaal ohustatud liikide hulka.

Koerlibliklased
Eesti liblikalised
Łasosna

Łasosna või Lasosna on jõgi Leedus ja Valgevenes, Nemunase vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Ласосна, ka Ласасянка (Łasasianka, transkribeerituna Lasasjanka), poola keeles aga Łosośna.

Jõe pikkus on 46 km ja valgla on 4680 km². Jõe lang on 1,1 m/km.

Łasosna algab Poolast, jõe pikkus Poola territooriumil on 23,9 kilomeetrit. Edasi voolab jõgi läbi Hrodna oblasti Hrodna rajooni. Seal suubub temasse ka Kamenka jõgi. Suurim asula selle jõe kaldal on Valgevenes jõe suudmes asuv Hrodna linn.

Nemunase jõgikond
Poola jõed
Valgevene jõed
Svisłači jõgi

Svisłač ehk Svislatš on jõgi Poolas ning Valgevenes, Nemunase vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Свіслач, vene keeles Свислочь (Svislotš) poola keeles aga Świsłocz.

Jõe pikkus on 137 km ja valgla on 1750 km². Jõe langus on 82.2 m ja lang on 0.6 m/km.

Svisłači jõgi algab Valgevenest Svisłači rajoonist Svisłači linna lähedalt. Ülemjooksul on jõesäng maaparandustöödega kraavitatud. Mõnda aega voolab Svisłač Poola-Valgevene piiril, seal suubub temasse paremalt Bierastavičanka. Peale seda, kui Svisłač taas Valgevene territooriumile jõuab ja Bierastavica rajooni läbib, on jõe säng 30,6 kilomeetri ulatuses maaparandustöödega õgvendatud. Sellel lõigul suubuvad Svisłačisse vasakult Nietupa ja Indurka.  Alamjooksul suubub Svisłačisse vasakult veel Łašanka, jõgi läbib seal Hrodna rajooni.

Valgevene territooriumil läbib Svisłač Hrodna oblastit. Suuremad asulad jõe kaldal on Svisłači linn jõe ülemjooksul ja Svisłači asula jõe suudmes.

Nemunase jõgikond
Poola jõed
Valgevene jõed
Barsbütteli vald

Barsbütteli vald on vald Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Stormarni kreisis Hamburgist idas.

Valda kuuluvad järgmised asulad: Barsbüttel, Willinghusen, Stemwarde ja Stellau.

Esmakordselt mainitud 1228.

Sõpruslinnad 
  Keila, Eesti
  Graal-Müritz, Saksamaa
  Guipavas, Prantsusmaa
  Callington, Suurbritannia

Viited

Välislingid 
 Koduleht

Schleswig-Holsteini vallad
Strača

Strača ehk Stratša on jõgi Valgevenes, Nerise parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles ja vene keeles on jõe nimi Страча.

Jõe pikkus on 59 km ja valgla suurus on 1140 km². Jõe langus on 55 m ja lang on ligikaudu 1 m/km.

Strača jõgi algab Valgevene Pastavy rajooni Małyja Švakšty järvest ning läbib seejärel Miadziełi rajooni. Astravieci ja Miadziełi rajooni vahel läbib jõgi Bałduki järvistu. Jõgi suubub Nerisesse Astravieci rajooni territooriumil.

Valgevene territooriumil läbib Strača Viciebski, Minski ja Hrodna oblastit. Suuremad asulad jõe kaldal on Svisłači linn jõe ülemjooksul ja Svisłači asula jõe suudmes.

2. veebruaril 1944 toimus jõe kallastel Strača lahing Armia Krajowa ja Nõukogude Liidu eest võidelnud partisanide vahel.

Nerise jõgikond
Valgevene jõed
Madis Ojamaa

Madis Ojamaa (30. märts 1937 Tallinn – 19. august 1987 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.

Madis Ojamaa lõpetas Tallinna Kultuurhariduskooli ja 1961. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri. 1968. aastal lõpetas ta Moskvas A. V. Lunatšarski nimelise Riikliku Teatrikunsti Instituudi (GITIS) lavastajana.  

Aastatel 1961–1963 töötas ta inspitsiendina Tallinna Riiklikus Akadeemilises Draamateatris. 1969–1970 ja 1974–1975 oli ta Lydia Koidula nimelise Pärnu Draamateatri lavastaja. 1971–1973 töötas Madis Ojamaa Tallinnfilmi ja 1976. aastast Eesti Reklaamfilmi režissöörina. 
 
Madis Ojamaa oli filmi "Verekivi" (1972) režissöör, see oli tema ainus mängufilm. Ta oli ka kontsertfilmi "Uksed" režissöör.

Ta mõtles välja tegelaskuju Elisabeth Jõhvi ja koostas tolle tekstid.

Isiklikku
Näitleja, teatritegelane, näidendite kirjastaja ja raamatukaupmees Taavet Mutsu oli Madis Ojamaa emapoolne vanaisa. Eesti Reklaamfilmi rajaja Peedu Ojamaa oli Madis Ojamaa vend.

Välislingid
Madis Ojamaa Eesti Filmi Andmebaasis

Eesti näitlejad
Eesti lavastajad
Sündinud 1937
Surnud 1987
Rahumäe kalmistule maetud
Vööla

Vööla (rootsi ja saksa keeles Bysholm) on Läänemaal Noarootsi poolsaarel asunud küla.

Ligikaudu 670 aastat tagasi asus Vööla küla koos Hara külaga eraldi saarel. Saar kuulus kaua tagamaana eri mõisatele, kuni sellele 1775 ehitati oma häärber. Kui Hara küla asustasid eestlased, siis Vööla külas elasid eestirootslased.

Noarootsi kihelkonnas asus 1783. aastal Uugla mõisast eraldatud Vööla mõis.

Küla kohta kasutati aastal 1922  nime Võõla, rootsi keeles aga Lill-Harga.  Eestikeelse nime päritolu on teadmata,  Carl Russwurm esitab aastal 1855 nimekujud Wöle, Wöla, Wola ja vasteks sõna voolas : voola, mis tähendasid veekeerist, voolu. Nimi võib olla  olnud ka kaheosaline, kus liigisõna laid on lühenenud la-ks. Rootsikeelne nimi Bysholm tähendab külasaart. Küla ja mõis sai nime asukohaks oleva laiu järgi, mis XIX sajandi II pooleks kasvas Noarootsiga kokku. Veel Russwurmi ajal eraldasid kitsad väinad saart Paslepast, Kudanist ja Harast.

1959. aastal elas tollasesse Pürksi külanõukogusse kuulunud külas 24 elanikku ning 1970. aastal 16 elanikku. 1970. aastatel liideti Vööla küla Hara külaga.

Vaata ka
 Vööla meri

Viited

Noarootsi kihelkond
Lääne maakonna endised külad
Arteriool

Arterioolid (ladina keeles ains arteriola; mitm arteriolae) 
on mikrovereringe väikesed arterid, mis algavad arteritest ja lähevad üle kapillaaridesse. 

Arterioolide areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti. 

Arterioolide sein koosneb kolmest kihist: väliskihist ehk adventiitiast, keskkihist ehk meediast ja sisekihist ehk intimast.

Vererõhk arterioolide kapillaaripoolses otsas on inimestel umbes 35 mmHg.

Arteriool on kantud kehtivasse rahvusvahelisse inimese anatoomia standardisse Terminologia Anatomica ja inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologica.

Inimestel seostatakse arterioolidega arterioolikõvastumustõbe - arterioloskleroosi. 

Arterioolide seinte kokkutõmmete 'mõjutamine' on sihtmärklauaks osadele antihüpertensiivsetele ravimitele nagu nifedipiin (ravimi geneeriline nimetus).

Viited

Välislingid 

 Sissekanne Terminologia Anatomica-s A12.0.00.005: Arteriola. Arteriool
 Sissekanne Terminologia Histologica-s, lk 87 H3.09.02.0.01017: Arteriola. Arteriool 
 Nozomi Nishimura, Chris B. Schaffer, Beth Friedman, Patrick D. Lyden, ja David Kleinfeld, Penetrating arterioles are a bottleneck in the perfusion of neocortex, www.pnas.orgcgidoi10.1073pnas.0609551104, PNAS, 2. jaanuar, 2007, 104. köide,  nr 1, lk 365–370, veebiversioon (vaadatud 04.08.2014) (inglise keeles)
 Tijs Louwies,Luc Int Panis, Michal Kicinski, Patrick De Boever, ja Tim S. Nawrot, Retinal Microvascular Responses to Short-Term Changes in Particulate Air Pollution in Healthy Adults,  Environ Health Perspect; DOI:10.1289/ehp.1205721, veebiversioon (vaadatud 04.08.2014) (inglise keeles)

Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Capillary seisuga 03.08.2014.

Veresooned
OS X Yosemite

OS X Yosemite (10.10) on 2014. aasta suvel Apple'i avalikustatud operatsioonisüsteemi Mac OS X väljaanne.

OS X Yosemitel on uus disain, mis erineb vanematest OS X-i versioonidest.

OS X Yosemitet tutvustati 2. juunil 2014 ning tehti avalikuks arendajatele. 24. juulist kuni ametliku avaldamiseni oli soovijatel võimalik registreeruda beetaversiooni testijaks.

OS X Yosemite on OS X Mavericksi järglane, sellest järgmine versioon on OS X El Capitan.

Uued võimalused 
 Uus disain
 On lisatud Notification Extensions. Kasutaja saab nüüd lisada eri vidinaid Notificationi rakendusele.
 Photos asendab nüüd iPhotot ja Arpeturet.
 Dock on nüüd 2Ds.
 Saab muuta süsteemi välimust tumedaks.
 Saab vastata kõnedele ja SMSidele otse Macist.
 Kasutaja saab jätkata kõiki töid, mis on iPhones või iPadis pooleli jäänud.
 Spotlight otsib nüüd Google'i, Bingi ja Yahoo! otsimootori abil.

Süsteeminõuded 
 iMac (Mid-2007 või uuem)
 MacBook (13-tolline Aluminium, Late 2008), (13-tolline alumiinium, Early 2009 või uuem)
 MacBook Pro (13-tolline, Mid-2009 or later), (15-tolline või 17-tolline, Mid/Late 2007 või uuem)
 MacBook Air (Late 2008 või uuem)
 Mac Mini (Early 2009 või uuem)
 Mac Pro (Early 2008 või uuem)
 Xserve (Early 2009 või uuem)

Versioonide ajalugu

Viitedfn. Vjn 

Apple'i operatsioonisüsteemid
Tõnu Veiler

Tõnu Veiler (ka Tony Veiler; 9. aprill 1963) on Eesti koreograaf, lavastaja ja balletipedagoog, Eesti esimese eraballetikooli Noor Ballett Fouetté asutaja.

Tõnu Veiler on õpetanud klassikalist balletti rahvusvahelistel balletiseminaridel Venemaal, Lätis, Soomes, Kreekas, Bulgaarias ja Prantsusmaal ning osalenud rahvusvaheliste balletikonkursside žüriis. Ta on loonud arvukalt kontsertnumbreid ja koreograafilisi miniatuure.

Märkimisväärsed tööd
 1991 – asutas eraballetikooli Fouetté (praegune Noor Ballet Fouetté)
 2000 – korraldas Eestis esimese rahvusvahelise balletikonkursi (mille patroon oli Helle Meri)
 2001 - alustas tööd balletitrupiga NEB (Noor Eesti Ballett) Fouetté
 2012 - lõi projektiteatri T-Ballet
 2017 - asutas T-Perfume

Suuremad originaallavastused
 "Elu tants"
 "Mefistofelese kiusatused"
 "Tilgake kollast"
 "Imelill"
 "Loomade karneval"
 "Inetu pardipoeg"
 "Me oleme 15-aastased"
 "Ohlala, see juhtus nii..."
 "Sipsik"

Klassikapõhised balletilavastused
 "Paquita"
 "Nukuhaldjas"
 "Pähklipureja"
 "Küürselg-Sälg"
 "Le Corsaire" jm

Eesti koreograafid
Eesti lavastajad
Eesti pedagoogid
Sündinud 1963
Abeli auhind

Abeli auhind on Nobeli auhinnaga analoogne auhind puhta ja rakendusmatemaatika alal. See on nime saanud norra matemaatiku Niels Henrik Abeli järgi.

Auhinda antakse välja alates 2003. aastast. Auhinna saajad valib Norra Teaduste Akadeemia.

Auhinna laureaadid
2003 Jean-Pierre Serre
2004 Michael Francis Atiyah, Isadore Manual Singer
2005 Peter David Lax
2006 Lennart Carleson
2007 Sathamangalam Ranga Srinivasa Varadhan
2008 John Griggs Thompson, Jacques Tits
2009 Mihhail Gromov
2010 John Torrence Tate
2011 John Milnor
2012 Endre Szemerédi
2013 Pierre Deligne
2014 Jakov Sinai
2015 John Forbes Nash, Louis Nirenberg
2016 Andrew Wiles
2017 Yves Meyer
2018 Robert Langlands
2019 Karen Uhlenbeck
2020 Hillel Fürstenberg, Grigori Margulis
2021 László Lovász, Avi Wigderson
2022 Dennis Sullivan

Teadusauhinnad
Matemaatika
Tšehhi veinid

Enamik Tšehhi veiniaedadest asub Tšehhi lõunaosas Moraavias ehk Määrimaal, aga osa veiniaedu jääb ka Böömimaale, Saksa piiri lähedale. Moraavias on veiniaedu ligikaudu 18 000 hektari jagu. Sealsed veinisordid on Veltlínské zelené (Grüner Veltliner), Riesling, Ryzlink vlašský (muus maailmas tuntud kui Welschriesling ehk n-ö vale-Riesling). Rahvusvahelistest sortidest kasvatatakse siin Chardonnay'd ja kahte heledat Pinot' perekonna viinamarja. Lõuna pool leidub ka selliseid sorte nagu Frankovka (Blaufränkisch), aromaatne Traminer, Müller Thurgau ja Muscat Moravsky (Moraavia Muskaat). Punaseid veine tehakse siin sarnaselt Austriaga Zweigelti viinamarjadest.

Välislingid
 Moraavia veinide ametlik koduleht
 Tšehhi veinid

V
Veinid riigiti
31 (Tallinna bussiliin)

31 on Tallinna bussiliin.  

Liin on käigus kõikidel nädalapäevadel. Kuni 1. septembrini 2013 oli liini lõpp-peatus Kunstiakadeemia. 1. märtsist 2016 pikendati liini Pinna peatuse asemel Priisleni.

Peatused

Välislingid 
 31. bussi sõiduplaan Tallinna linna veebilehel

Tallinna bussiliinid
49 (Tallinna bussiliin)

49 on Tallinna bussiliin, mis ühendab mõlemas suunas Ülemiste asumi Lasnamäel Merivälja asumiga Pirita linnaosas. Liin on tähtis suvel lasnamäelastele, sest see on ainuke bussiliin Lasnamäel, mis sõidab Pirita randa ümberistumiseta. Liin on käigus iga päev. Sõiduaeg Lennujaama peatusest Viimsi keskuseni on tipptunnil 66 minutit ja Viimsi keskusest Lennujaama peatuseni 61 minutit.

Enne 1. aprilli 2016 lõpetas bussiliin Lasnamäel Laagna asumis P. Pinna peatuses, liinimuudatusega pikendati bussiliini J. Smuuli tee peatusest mööda Juhan Smuuli teed ja Suur-Sõjamäe tänavat Ülemiste jaamani.

Alates 1. septembrist 2017 pikenes liin Meriväljalt edasi Viimsi keskuseni. Lisandusid peatused Mõisapargi, Viimsi kool ja Viimsi keskus.

1. veebruarist 2018 pikendati liin Ülemiste jaama juurest ühe peatuse võrra edasi Lennujaamani.

Veerem 
Liini teenindavad talvisel ajal lühikesed MAN gaasi- ja diiselbussid, suvisel ajal lõõtsaga MAN gaasi- ja diiselbussid. 1. veebruari 2018 seisuga teenindas tööpäeviti liini viis bussi ja nädalavahetusel kolm bussi.

Peatused

Viited

Välislingid 
 49. bussi sõiduplaan

Tallinna bussiliinid
2 (Tallinna trammiliin)

2. trammiliin on Tallinna trammiliin, mis teenindab reisijaid liinil Kopli – Suur-Paala.

Peatused

Suur-Paala – Kopli
Suur-Paala, Väike-Paala, Pae, Majaka põik, Sikupilli, Majaka, Lubja, Bussijaam, Keskturg, Paberi, Hobujaama, Mere puiestee, Kanuti, Linnahall, Põhja puiestee, Balti jaam, Telliskivi, Salme, Volta, Krulli, Angerja, Sitsi, Maleva, Sirbi, Marati, Sepa, Kopli

Kopli – Suur-Paala
Kopli, Sepa, Marati, Sirbi, Maleva, Sitsi, Angerja, Krulli, Volta, Salme, Telliskivi, Balti jaam, Põhja puiestee, Linnahall, Kanuti, Mere puiestee, Hobujaama, Paberi, Keskturg, Bussijaam, Lubja, Majaka, Sikupilli, Majaka põik, Väike-Paala, Suur-Paala.

Ajalugu
1953. aastani sõitis Kopli mootortramm liinil edasi-tagasi Balti jaama ja Kopli lõpu vahel, Balti jaamas oli pöördringi platvorm, kus vagunid inimjõul ümber pöörati. Kopli trammiliin ühendati Stalini väljakuga alles 1953. aastal.

Vaata ka
Trammiliiklus Tallinnas
Tallinna ühistranspordiliinid

Tallinna trammiliinid
Dzitva

Dzitva on jõgi Leedus ning Valgevenes, Nemunase parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Дзітва, vene keeles Дитва (Ditva), leedu keeles aga Ditva.

Jõe pikkus on 93 km ja valgla on 1220 km². Jõe langus on 63 m ja lang on 0,4 m/km.

Dzitva algab Leedust Vilniuse maakonnast Eišiškėsi linna lähistelt. Jõgi voolab 90 kilomeetri ulatuses Valgevene territooriumil, alates piirist on Ditva säng viiekümne kilomeetri ulatuses õgvendatud. Alles alamjooksul voolab Ditva taas looduslikus sängis.

Valgevene territooriumil läbib Dzitva Hrodna oblasti Voranava ja Lida rajooni, Voranava rajoonis suubub temasse vasakult Raduńka ja Lida rajoonis paremalt Lidzieja.

Nemunase jõgikond
Leedu jõed
Valgevene jõed
OS X Mavericks

OS X Mavericks (10.9) on kümnes OS X väljalase Macintoshi arvutitele, mis ilmus 22. oktoobril 2013. See järgnes opsüsteemile OS X Mountain Lion ning omakorda talle järgnes OS X Yosemite.

OS X Mavericks oli esimene Mac App Store'ist tasuta allalaaditav operatsioonisüsteem ning oli esimene OS X-i versioon, millel ei olnud kaslase nime.

Selle operatsioonisüsteemi juures oli tähtsaks peetud aku eluea pikkust, iCloud integratsiooni ja uusi rakendusi.

Süsteeminõuded 
OS X Mavericks nõuab vähemalt 2 GB RAM muutmälu ja 8 GB vaba ruumi kõvakettal ning vähemalt järgmisi Macintoshi arvuteid:
 iMac (Mid 2007 või hilisem)
 MacBook (alumiinumist Late 2008 või hilisem)
 MacBook Pro (Mid 2007 või hilisem)
 MacBook Air (Late 2008 või hilisem)
 Mac Mini (Early 2009 või hilisem)
 Mac Pro (Early 2008 või hilisem)
 Xserve (Early 2009 või hilisem)

Uued võimalused ja muudatused 
 Lisatud on uus rakendus iBooks.
 Lisatud on uus rakendus Maps.
 Safari toetab privaatset netis surfamist niimoodi, et rakenduse aknad on eraldatud teineteisest.
 Finderis on sildid (tags).
 Lisatud on uusi puuteplaadi žeste, osa senistest žestidest on eemaldatud.

Versioonide ajalugu

Viited 

Apple'i operatsioonisüsteemid
Aino Runge

Aino Runge (17. juuni 1926 – 3. august 2014) oli  eesti rahandusspetsialist, tarbijakaitsja ja poliitik.

Ta lõpetas Tallinna rahandustehnikumi ja aastal 1963 Tartu Riikliku Ülikooli rahanduse ja krediidi erialal.

Ta töötas ta ligi nelikümmend aastat rahandusministeeriumis.

Poliitikasse asus ta Laulva revolutsiooni ajal Rahvarindes. Ta oli Keskerakonna asutajaliige ja kuulus erakonda elu lõpuni.

Ta oli VIII Riigikogu liige ja aastatel 1999–2002 Tallinna Linnavolikogu liige. Tema algatusel asutati aastal 1994 Tallinna üürnike ühendus. Mitmed tema ettepanekud jõudsid Eesti tarbijaid kaitsvatesse seadustesse.

Tunnustused
 2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku 
Tema tütred on maalikunstnik ja disainer Sirje Runge ning kunstiajaloolane Marika Valk.

Viited

Välislingid 
 Suri poliitik Aino Runge

Eesti Keskerakonna poliitikud
VIII Riigikogu liikmed
Eesti majandustegelased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1926
Surnud 2014
Wolfgang Börnsen

Wolfgang Börnsen (sündinud 26. aprillil 1942 Flensburgis) on Saksa poliitik (CDU). Ta oli 1987–2013 Bundestagi saadik ning 2005–2013 Bundestagi CDU/CSU fraktsiooni kultuuri ja meedia töörühma esimees.

Elu ja töö 
Pärast keskkooli õppis Börnsen müürsepaks ning ühtlasi Flensburgi Kõrgemas Majanduskoolis. Seejärel lõpetas ta reaalkoolide õpetajana Kieli Pedagoogikakõrgkooli. Järgnevalt töötas Flensburgi Käthe Lasseni Koolis ajaloo, majanduse/poliitika ja religiooni õpetajana. Börnsen õpetas peale selle ka Kieli Pedagoogikakõrgkoolis vaba aja pedagoogikat ning Flensburgi Pedagoogikakõrgkoolis mängu- ja teatripedagoogikat.

Wolfgang Börnsen on evangeelse kiriku liige, abielus ja nelja lapse isa.

Partei 

Börnsen astus 1967. aastal Kristlik-Demokraatlikku Parteisse (CDU) ja 1977 ka Kristlik-Demokraatlikku Töötajate Ühingusse (CDA). Ta oli 1991–1995 CDU Schleswig-Holsteini liidumaa organisatsiooni peasekretär.

Saadik 

Alates 1987. aastast oli Börnsen Saksamaa Bundestagi liige. Seal oli ta Bundestagi CDU/CSU fraktsiooni rannikualade töörühma esimees. Alates 2005. aasta novembrist juhatas ta lisaks ka fraktsiooni kultuuri ja meedia töörühma ning oli CDU/CSU fraktsiooni kultuuripoliitika kõneisik. Selles rollis astus ta 2012. aasta aprillis välja arvutimängu "Crysis 2" Saksamaa arvutimängude auhinnale nomineerimise vastu. Kuigi žürii oli koostatud sõltumatutest isikutest, ähvardas Börnsen „uue žürii kokkupanekuga“ ning seetõttu kritiseeriti mitmelt poolt teda ennast, isegi tema enda fraktsiooni ridadest.

Wolfgang Börnsen valiti 1987, 1990, 1994 ja 2009 Bundestagi saadikuks otsemandaadiga Flensburg-Schleswigi valimisringkonnast nr 1 ning 1998, 2002 ja 2005 Schleswig-Holsteini liidumaa nimekirja kaudu. Ta teatas, et olles olnud juba 25 aastat Bundestagi saadik, ei soovi ta enam 2013. aasta Bundestagi valimistel kandideerida. Tema koha võttis üle Sabine Sütterlin-Waack.

Liikmesus 

Börnsen on Saksamaa Bundestagi Euroopa Liidu parlamendirühma liige.

Saksamaa poliitikud
Sündinud 1942
Sutlepa kabel

Sutlepa kabel on 17. sajandist pärinev rannarootsi kabel, mis asub alates aastast 1970 Eesti Vabaõhumuuseumis. Kabel pühitseti uuesti sisse aastal 1989 ning see on praegu tegev Tallinna Jaani koguduse abikirikuna.

Sutlepa kalmistu, kus kabel varem asus, peavärava juurde ehitati 1996. aastal kellatorn.

Ajalugu
Sutlepa kabel on üks vanemaid puitehitisi Eestis. Kabel ehitati Noarootsi kihelkonnas Sutlepa külas kihelkonnakiriku abikirikuks. Ehitusaeg on täpselt määratlemata, kuid arhiiviandmetes on kabelit mainitud juba 1627. aastal. Kiriku ukse kohale lõigatud aastaarv "1699" tähistab aga ilmselt tänaseni säilinud hoone ehitamise aega.

Teada on, et 1825. aastal peeti kabelis jumalateenistust kaheksal korral ja ilmselt talitati seal ka ristimisi, laulatusi ja matuseid. Teenistusi peeti nii eesti kui ka rootsi keeles.

1830. aastatel toimus kabelis ümberehitus (eri andmetel kas 1834 või uksepiidas oleva dateeringu järgi 1837) – kabel võeti korrastamiseks lahti ning püstitati uuesti, kasutades naabruses asunud Rooslepa kabeli palke.

Interjöör
Hoone 19. sajandi esimest poolt kajastavas interjööris on talupoeglik ehitustraditsioon oskuslikult ühendatud baroksete stiilielementidega. 1837 valmistas külatisler Johannes Klingberg kantsli, mis jäljendab Tallinna barokiperioodi meistri Tobias Heintze (1589–1635) töid. Esemetest on dateeritud veel altarilaud ja -võre (1810) ning kaheksanurkne ristimisnõu alus (1802). Altari kohal rippuva Kristuse pildi kinkis kabelile mõisnik C. von Taube aastal 1831. Kaunid on kabeli altariseina lihtsad tinaraamides vitraažaknad. Ukse kõrval asub rahakogumispakk, kuhu sai annetuse lasta nii hoone seest kui ka väljast. Mere lähedust tuletavad meelde seintele riputatud plekist pärjad, mis on pandud sinna merele jäänud meeste mälestuseks.

Kabel mahutas kokku ligikaudu 150 inimest ning traditsiooniliselt istusid seal mehed paremal ja naised vasakul pool. Kooriosas asuvad kahel pool altarit seinte ääres ka nn saksapingid, kus istusid rikkamad ja lugupeetumad pered.

Vaata ka
 Sutlepa kalmistu
 Noarootsi kirik
 Rooslepa kabel
 Osmussaare kabel

Viited

Lääne-Nigula vald
Läänemaa kirikud
Noarootsi kihelkond
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Eesti kabelid
Eesti Vabaõhumuuseum
Usinitsa tsässon

Usinitsa tsässon on tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Usinitsa külas (varemalt Suure-Usinitsa külas) Setomaa vallas.

Tsässon on pühitsetud Jumalaema Kaitsmisele, mille püha tähistatakse siin 14. oktoobril (Juliuse ehk vana kalendri järgi 1. oktoobril). 

Tsässon on ehitatud 1948. aastal ning see on taastatud 1989. aastal.

Vaata ka
Tsässonate loetelu

Kirjandus
Jaanus Plaat, Arne Maasik. Usinitsa. Mihkli või Pokrovi tsässon. - Õigeusu kirikud, kabelid ja kloostrid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 932–933
Tapio Mäkeläinen, Ahto Raudoja. Usinitsa. - Setomaa tsässonad. 2011. Lk 392–395

Tsässonad
Setomaa vald
Marjinka

Marjinka (ukraina Мар'їнка) on rajoonilise tähtsusega linn Ukrainas Donetski oblastis, Marjinka rajooni halduskeskus. Linn asub 21,3  kilomeetri kaugusel Donetski kesklinnast lääneedelas ja piirneb Donetski Petrovski rajooniga.

Marjinka asutati 1844. aastal, linna õigused sai 1977. aastal.

Linna kõrgus merepinnast on 152 meetrit.

Marjinkas elab 9913 inimest, asustustihedus  inimest ruutkilomeetri kohta.

Ajalugu

XXI sajand
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta aprillikuus võtsid valitsusvastased relvajõud linna oma kontrolli alla.

5. augustil võtsid valitsusväed linna oma kontrolli alla.

2015. aasta 3. juuni varahommikul alanud valitsusvastaste relvajõudude ägedates rünnakutes Marjinkale ja Krasnogorivkale oli keskpäevaks saanud haavata 25 valitsusvägede võitlejat. ÜRO peasekretäri asetäitja Jeffrey Feltmani teatel hukkus kolmapäeval, 3. juunil Marjinka piirkonnas toimunud kokkupõrgetes 28 inimest, kellest 9 olid tsiviilisikud.

Viited

Välislingid
 Мар'їнська міськрада

Meediakajastus
 Ukraina kardab invasiooni, Reutersi fotoreportaaž (21 fotot) Marjinkast, 05.06.2015 (vaadatud 05.06.2015)
 Christopher Miller, Guns Of August: Fears Of Full-Scale War Return As Casualties Mount In Ukraine, Vabadusraadio, 9. august 2016

Donetski oblasti linnad