joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ilmar Raudma

Ilmar Raudma (kuni 1935 Ilmar Pommer; 23. juuni 1912 Tartu – 19. aprill 1951 Sydney) oli eesti riigiametnik.

Ta lõpetas 1930. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1930–1935 õppis ta Tartu Ülikoolis õigusteadust; lõpetas ülikooli sellel erialal ning õppis pärast seda veel õigusteaduskonna majandusosakonnas. 

Ta töötas aastatel 1931–1935 Tartu Ülikooli majandusosakonna ametnikuna, hiljem oli ülikooli majandussekretär. Pärast ülikooli lõpetamist 1935. aastal töötas välisministeeriumis, hiljem Riikliku Propaganda Talituses informatsiooniosakonna ametnikuna, aastatel 1937–1940 osakonna juhatajana.

Põgenes 1944 Saksamaale, töötas pärast sõda kohtuprokurörina USA sõjaväevalitsuses. Läks 1948. aastal Austraaliasse. Ta töötas seal hotellinduse alal ning oli Sydneys ajalehe Meie Kodu asutaja, vastutav ja tegevtoimetaja.

Ilmar Raudma suri pärast lühikest ja raske kuluga haigust 19. aprillil Sydneys leukeemiasse.

Artikleid
"Rahvussotsialistliku kultuurielu põhimõtteist". Eesti Sõna nr 77, 4. aprill 1942. Lk 8
"Kultuuri organisatsioonist Saksamaal". Eesti Sõna nr 110, 16. mai 1942. Lk 2
"Kolm tegurit". Eesti Sõna nr 185, 13. august 1942. Lk 1

Tunnustus
1939 Valgetähe teenetemärgi IV klass

Isiklikku
Tema isa oli Jaan Raudma ja tütar on haridus- ja teadusministeeriumi nõunik Tiia Raudma ja teise tütre tütar on Eesti president Kersti Kaljulaid.

Viited

Kirjandus
"Raske kaotus". Nekroloog. Meie Kodu, 26. aprill 1951. Lk 1

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Ilmar Raudma Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
Pekka Erelt. "President Kersti Kaljulaidi vanaisa suunas Konstantin Pätsi propagandat". Eesti Ekspress, 22. veebruar 2017

Välisministeeriumi koosseis
Riikliku Propaganda Talituse koosseis
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eestlased Austraalias
Sündinud 1912
Surnud 1951
Urmas Leppmets

Urmas Leppmets (18. september 1972 – ?) oli eesti sõjaväelane.

Ta määrati 18. novembril 2002 Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste Kõrgema Sõjakooli ülemaks. 

2002. aastal oli tema sõjaväeline auaste major. Leitnandi auastme sai ta 1999. aastal.
 
Alpinistina on ta osa võtnud Baltikumi aasta parimaks kõrgtõusuks tunnistatud  tipputõusust Denalile (1999).

Haridustee
Ta on lõpetanud Soome Vabariigi Maakaitsekõrgkooli ja läbinud Soome Vabariigi Riigikaitsekõrgkoolis vanemstaabiohvitseride kursused ja kindralstaabiohvitseride kursused.

Teenistuskäik
Ta on läbinud ajateenistuse piirivalves ning teeninud piirivalve õppekeskustes Remnikul, Pärlseljal, Kuressaares ja Narva-Jõesuus, samuti vanemohvitserina Piirivalveametis. Tema viimane teenistuskoht enne sõjakooli ülemaks määramist oli Piirivalveameti teenistusjaoskonna vanemohvitseri tööpost.

Alpinismiharrastus 
1999. aastal osales ta Mägiekspeditsioonide Klubi korraldatud esimeses Eestist lähetatud ekspeditsioonis Põhja-Ameerika kõrgeimale mäele Mount McKinleyle (Denali). 31. mail tõusis ta koos kuue kaaslasega Tõivo Sarmeti juhtimisel mäe tippu.

Viited

Välislingid
Kõrgemal Sõjakoolil uus ülem. mil.ee
Siseminister Tarmo Loodus õnnitles. 8.07.2000. valitsus.ee

Eesti sõjaväelased
Sündinud 1972
Surmaaeg puudub
Walter Alvarez

Walter Alvarez (sündinud 3. oktoobril 1940) on Ameerika Ühendriikide geoloog.

Ta on  California Ülikooli Berkeleys maa- ja planetaarteaduste osakonna professor (Professor of the Graduate School). Tema peamised teadushuvid on seotud stratigraafia ja Maa ajaloo (eeskätt impaktsündmustega ja nende rollist massiliste väljasuremiste põhjustajana ja bioloogilise evolutsiooni mõjutajana), Vahemere regiooni tektoonika, globaaltektoonika, Kvaternaari Rooma vulkaanilise provintsi geoloogia ja pelaagiliste lubjakivide stratigraafiaga.

Haridustee
Ta lõpetas 1962. aastal Carleton College'i geoloogia erialal bakalaureusekraadiga. Doktorikraadi geoloogias sai ta 1967. aastal Princetoni Ülikoolist.

Töökäik
Ta töötas naftafirmas American Overseas Petroleum Limited Hollandis ja Liibüas ajal kui Mu‘ammar al-Qadhdhāfī võimu haaras (1969). Mõne aja pärast jättis töö naftafirmas, et tegeleda geoarheoloogiaga Itaalias. Seejärel asus ta tööle Columbia Ülikooli juures observatooriumi Lamont-Doherty Earth Observatory ja selle teadurina uuris Vahemere piirkonna tektoonikat laamtektoonika kui uue teadusteooria valguses. Tema Itaaliaga seotud paleomagnetismi-alased teadustööd soodustasid tolle piirkonna geomagnetiliste inversioonide uurimist.

Alvareze hüpotees
1980. aastal ilmus Luis Alvareze ja Walter Alvareze ning kahe Lawrence'i Berkeley kiirguslabori tuumakeemiku ühisartikkel Science'is "Extraterrestrial Cause for the Cretaceous-Tertiary Extinction: Experiment and Theory", milles esitati uurimustulemuste tõlgendusena väide, et dinosauruste ja paljude teiste liikide massilise väljasuremise Kriidi ajastu lõpul põhjustas kokkupõrge suure meteoroidiga. Seda nende tõlgendust hakati hiljem nimetama Alvareze hüpoteesiks.

Tunnustus
1991 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks
1992 – valiti Taani Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks
1993 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks
2002 – Penrouse'i medal
2008 – Vetleseni auhind

1985. aastal avastatud väikeplaneet Alvarez sai 1988. aastal oma nime Luis Alvareze ja Walter Alvareze järgi.

Isiklikku
Tema isa oli Nobeli auhinna laureaat Luis Alvarez ja vanaisa Minnesota Ülikooli meditsiiniprofessor Walter Clement Alvarez.

Viited

Ameerika Ühendriikide geoloogid
Sündinud 1940
Alvareze hüpotees

Alvareze hüpotees väidab, et dinosauruste ja paljude teiste liikide massilise väljasuremise Kriidi ajastu lõpul põhjustas kokkupõrge suure meteoroidiga. Hüpotees on oma nime saanud Luis ja Walter Alvareze järgi, kes esitasid esimestena selle väite 1980. aastal.

Eellugu
1970. aastate teisel poolel uuris geoloog Walter Alvarez Itaalias kivimeid, mille geoloogiline vanus oli umbes 66 miljonit aastat. Oli teada, et just sellel ajal (Kriidi ajastu lõpus) surid välja dinosaurused. 1977. aastal leidis ta Gubbio linna lähistelt Kriidi-Paleogeeni piirilt õhukese savikihi, millest allpool olevates kihtides leidus dinosauruste fossiile, ülevalpool aga mitte. Alvareze ette kerkis küsimus – kui kiiresti need olevused Maa pealt ära kadusid? Ta leidis, et vastus peitub selles õhukeses savikihis ning arvas, et selle kihi keemilise koostise analüüs võimaldab määrata kihi moodustumise kiiruse.

Selle küsimusega pöördus ta oma isa Luis Alvareze poole, kes samuti töötas Berkeleys. Vajalikud uuringud tehti Lawrence'i Berkeley kiirguslaboris. Tulemus üllatas neid mõlemaid. Uuritava savikihi iriidiumisisaldus oli kümneid kordi kõrgem kui tavalistes maakoore kivimites. Maakoores on iriidium küllaltki haruldane, küll aga leidub seda rohkelt komeetides ja asteroidides. Sai arusaadavaks, et meteoroidid ei lange Maa peale alalise sagedusega. Aeg-ajalt langevad Maale suuremad taevakehad. Alvarezed leidsid, et 66 miljonit aastat tagasi tabas Maad Kriidi-Paleogeeni vahetusel iriidiumi sisaldav meteoroid, mis põhjustas Kriidi ajastu lõpul toimunud suure väljasuremise. Hävis suur osa maa- ja meretaimestikust ning neist toituvad organismid.

Artikkel Science'is (1980)
1980. aastal ilmus Luis Alvaraze ja Walter Alvareze ning kahe Lawrence'i Berkeley labori tuumakeemiku Frank Asaro ja Helen V. Michaeli ühisartikkel Science'is "Extraterrestrial Cause for the Cretaceous-Tertiary Extinction: Experiment and Theory", milles nad esitasid oma uurimuste tulemused ja andsid teoreetilise tõlgenduse neile.

Luis Alvarez ja tema kolleegid esitasid ka väljasuremise võimaliku mehhanismi. Suure meteoroidi langemine tekitas plahvatuse, mille tulemusena õhku kerkinud tolmu- ja suitsupilved varjutasid taeva niivõrd pikaks ajaks, et suur osa taimestikust hävis. See aga põhjustas teiste elusorganismide hukkumise.

Viited

Paleontoloogia
Meteoorkehad
Black Velvet (kokteil)

Black Velvet ('must samet') on õllekokteil, mis koosneb stout-tüüpi õllest (sageli Guinnessist) ja valgest vahuveinist (traditsiooniliselt šampanjast). 

Kokteili valmistati esmakordselt 1861. aastal kuninganna Victoria abikaasa prints Alberti leina ajal Londoni Brooks's Clubi baarmeni poolt. Jook sümboliseeris leinajate musti ja purpurseid käesidemeid.

Kokteili saamiseks segatakse võrdses osas stout ja vahuvein ning serveeritakse seda pilsneriklaasis.

Kihilise versiooni saamiseks täidetakse šampanjaklaas pooles ulatuses vahuveiniga ning valatakse peale jahutatud stout`i. Jookide erineva tiheduse tõttu need eriti ei segune ning kokteil jääb kihiline.

Sarnased joogid 
 Kui šampanja asemel kasutatakse õuna- või pirnisiidrit, kutsutakse jooki Poor Man's Black Velvet ('vaese mehe Black Velvet')
 Saksamaal on olemas kokteiliversioon, kus kasutatakse Schwarzbier`i (tume laagriõlu) ja sekti ning jooki serveeritakse õllekannus. Raudse kantsleri järgi kannab see nime Bismarck.
Kuna omavahel ei kipu väga segunema ka hele ja tume õlu, siis kasutatakse seda efekti ära ka kokteilis Black and Tan. Et aga õlled segunevad rohkem, siis ei ole kihid nii selgelt eristuvad.

Viited 

Kokteilid
Õllekokteilid
Nõo Püha Kolmainu kogudus

Nõo Püha Kolmainu kogudus on õigeusu kogudus, mis asub Tartu maakonnas Nõo alevikus.

Ajaloost
Nõo  Püha Kolmainu kogudus avati 1852. aastal  eestlastest õigeusklikele ja pühitseti Riia ja Miitavi ülempiiskopi Platon I poolt  Koguduse esimene vaimulik Nikolai Verhoustinski sündis 1799. aastal Värskas ning oli Pihkva Vaimuliku Seminari kasvandik. Usuvahetusliikumise kõrgajal suunati Nikolai Verhoustinski  Riia ja Miitavi piiskopkonna poolt Lõuna-Eestisse ja pühitseti 1846. aastal Pihkva piiskopkonna Riia vikaarpiiskopi Filaret I poolt Tartu Jumalaema uinumise kirikus preestriks. Kuni Nõo Püha Kolmainu kiriku valmimiseni 1873. aastal kasutati jumalateenistusteks üüriruume. 1890. aastal oli koguduses 525 ja 1938. aastal 160 liiget. 1962. aastal liitusid Nõo kogudusega äsja suletud Elva Peetri ja Pauli koguduse peamiselt venelastest liikmed ja teenistused toimusid kirikuslaavi keeles.

Tänapäeval teenib kogudust preester Miikael Raissar  ja teenistused toimuvad  üks kord kuus.

Koguduses teeninud vaimulikud 
 pr Nikolai Verhoustinski
 pr Vassili Verhoustinski
 pr Nikolai Azadanov
 üpr Aleksander Poletajev
 pr Georgi Lutseb/Lutso
 üpr Jefimi Küppar/Küpparsepp
 pr Pjotr Sokolovski
 pr Nikolai Vinogradov
 pr Vassili Bezserebrennikov
 pr Joann Kolokolov
 pr Maksim Rudakov
 üpr Peeter Pähkel
 üpr  Mihhail Bleive
 üpr Kiiman Georg
 pr Must Arkadi
 üpr joann Envere/Entson
 pr Järvits Miron
 pr Aleksei Herman
 mpr Jakob/Laatsar Sarv
 üpr Joann Ümarik
 pr Nikolai Lellep/Vaabo
 pr Mihail Stoljarov
 üpr Teodor/Feodor Bleive
 üpr Johannes Keskküla
 pr Miikael/Margus Raissar

Koguduses teeninud köstreid 
 Mihail Florinski
 Aleksander Šamardin
 Joann Kolokolov
 Jossif Sokolov

Kasutatud kirjandus
 "Õigeusu kirikutes (kogudustes) teeninud vaimulike nimekiri”. Tallinn, 1975. Koostaja preester August Kaljukosk. EAA.5437.1.64
 "Eesti õigeusk X-XXI saj". Entsüklopeediline teatmik. Koostaja Vladimir Iljaševitš Tallinn, 2014 (vene keeles), lk 487
 "EAÕK Nõo kogudus". EAA.5251
 Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond nõukogude religioonipoliitika mõjuväljas 1954-1965".
 Anu Raudsepp. “Riia Vaimulik Seminar 1846-1918” Tartu, 1998, lk 94-150
 David Papp. “Eesti Apostliku õigeusu vaimulikud“ – Biograafiline leksikon (16.-20.saj)- EAA. 5410.1. 247-249
 “Eestimaa uusmärtrite elulood”. Koostaja ülempreester Andreas Põld. Pärnu, 2013, lk 3-6
 Andrei Sõtšov.Eesti õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945-53,Tartu, 2004, lk 19-40; 65-72; 128-135
 “Kirikud ja kogudused Eestis“. Miniteatmik. Koostajad Ilmo Au, Ringo Ringvee. Tallinn, 2000
 Mitut usku Eesti". IV köide. Toimetaja Liina Eek. Tartu Ülikooli kirjastus.Tartu, 2015, lk 87-92
 Jaanus Plaat / Arne Maasik. "Õigeus kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis. Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011, lk 463

Viited

Eesti õigeusu kogudused
Nõo vald
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
EAÕK Tartu piiskopkond
Aaro Toomela

Aaro Toomela (sündinud 23. juulil 1961) on eesti psühholoog.

Ta õppis aastatel 1979–1986 Tartu Riiklikus Ülikoolis ja lõpetas selle pediaatrina. 

Aastast 2007 töötab ta Tallinna Ülikooli professorina.

Teoseid
1999. Ülevaade psühholoogiast: võrdlev psühholoogia. Tallinn: Koolibri.
2016. Kultuur, kõne ja minu ise. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus.
2017. Minu Ise areng: inimlapsest inimeseks. Kirjastus Väike Vanker

Viited

Välislingid

Aaro Toomela Eesti Teadusinfosüsteemis

Eesti psühholoogid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli professorid
Tallinna Ülikooli professorid
Sündinud 1961
Olaf Millert

Olaf William Millert (6. september 1924 Tallinn – 15. veebruar 2017 Edina, Minnesota) oli eesti psühholoog USAs. 

Olaf Millert lõpetas 1943. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja põgenes Eestist sügisel 1944 Saksamaale. Seal alustas ta õpinguid Erlangen-Nürnbergi Friedrich-Alexanderi Ülikoolis. Ameerikasse saabunult jätkas ta õpinguid ning lõpetas 1950. aastal Siuox Fallsi Augustana kolledži Lõuna-Dakotas. Magistrikraadi kaitses Olaf Millert Lõuna-Dakota ülikoolis Vermillionis. 1952. aastal suundus ta Harvardi ülikooli doktorantuuri, kus tema juhendaja oli psühholoogiaprofessor Gordon Allport. Filosoofiadoktori kraadi psühholoogia erialal kaitses Olaf Millert 1961. aastal.

Aastail 1961–1995 töötas professor Olaf Millert Minnesotas St Olafi kolledžis alates psühholoogia osakonna rajamisest kuni emerituuri siirdumiseni. 1965. aastal õpetas ta külalisprofessorina Tampere Ülikoolis.

2000. aastal asutas perekond Millert Olaf ja Juta Millerti fondi, mis võimaldab Eesti, teiste Balti riikide ja Skandinaavia üliõpilastel St. Olafi kolledžis õppida. Ta tegi ka ettepanekud, millele tuginedes sai St. Olafi kolledži audoktoriks 2000. aastal Lennart Meri ja 2014. aastal Toomas Hendrik Ilves.

Olaf Millert on teinud kaastööd nii ÜROle kui ka Ameerika Häälele ning osalenud Minnesota eestlustegevuses.

Ta oli korp! Rotalia liige alates Erlangeni konvendi loomisest.

Isiklikku 
Millertite kodu oli Tallinnas Luise tänavas. Olaf Millerti vanemad olid Eestist lahkunud enne teda, Eestisse jäi ta vanem vend Arved. Tema abikaasa on Juta Millert.

Viited 

Eesti psühholoogid
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Korporatsioon Rotalia liikmed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1924
Surnud 2017
Enesekaitse

Enesekaitse on vaimsete ja kehaliste käitumis- ja lähivõitlusvõtete kogum, mille eesmärk on vältida või tõrjuda rünnet enda vastu.
Enesekaitse jaguneb tinglikult ennetavaks- ja kontakt-enesekaitseks; verbaalseks, relvata ja relvaga enesekaitseks. Relvaks võib olla isegi pastakas, sall või tool.

Enesekaitse oskused on nõutud teatud ametialadel, nt politseinikel ja turvateenistujatel. Ennast kaitstes ei tohi Eesti Karistusseadustiku järgi ületada hädakaitse piire.

Vaata ka 
 Hädaseisund ja Hädakaitse
 Võitluskunstid

Välislingid 

 Karistusseadustik, § 28.  Hädakaitse
 "Enesekaitse trennid, teooria, taktika, vahendid" 1. august 2016

Turvalisus
Mõnnuste Jumala Ilmumise kirik

Mõnnuste Jumalailmumise kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Saaremaal Saaremaa vallas Mõnnuste külas ja on tänapäeval varemeis.

Koguduse ajaloost 
Saaremaa Kärla luterlikus kihelkonnas siirdus 1848. aastaks õigeusku 25,5% rahvast. Mõnnuste õigeusu kogudus asutati 14. juunil 1851. 1930. aastal oli koguduses 645 liiget. Mõnnuste Kolmainu Jumala Ilmumise kogudus oli Moskva Patriarhaadi Eesti piiskopkonnas esimene, mis likvideeriti kunstlikult 7. juunil 1950 usuasjade voliniku Aleksander Tarassovi ettepanekul Vene Õigeusu Kiriku Nõukogu (VÕKN) poolt. Pärast koguduse ametlikku sulgemist jätkusid teenistused köster Aleksander Alliku kodus kuni 1956. aastani.

Kiriku ajaloost 
1857. aastal ehitati Mõnnustesse õlgkatusega puukirik Mõnnuste mõisa rentniku Karolina Schulzi algatusel. Algelise pühakoja kõrvale paigaldati kirikukellad, kirikusse laudadest kujusein (ikonostaas). Puukiriku pühitses ülempiiskop Platon 21. septembril 1857 Jumala Ilmumise auks. Esimene jumalateenistus toimus kirikus 6. detsembril 1857. Kogudus tasus kiriku kasutamise eest üüri 200 rubla aastas.

Kivikiriku ehitamist alustati 1866. aasta suvel ehitusettevõtja ja Kuressaare kaupmehe Ivan Konstantinovi poolt. Paekivist seintega kahe torniga kirik valmis 1868. aastal ja pühitseti Kolmainu Jumala Ilmumise auks sama aasta 6. jaanuaril. 1870. aastal kinkis koguduse liige Ivan Tšetverkin kirikule uue kujuseina. Vana ikonostaas anti üle 1873. aastal avatud Tiirimetsa Kristuse Sündimise kirikule. Baaside tulekuga 1940. aastal lammutati kiriku kellatorni kiiver, mis segas pühakoja vahetus läheduses asuvalt NSV Liidu sõjaväelennuväljalt lennukite õhkutõusmist ja maandumist. 1950. aastal võõrandati kirikuhoone lennuvälja personalile kasiino hooneks. Pühakojast 30 m kauguselt möödus sõjaväelennuvälja põhistardiliin ja kiriku 20 meetri kõrgune kellatorn segas lennuliiklust. Tänapäeval on kirik varemeis, EAÕK alustas kiriku ümbruse hooldustöid 2016. aastal ja kavandab kiriku varemete juurde infotahvli paigaldamist.

Vaata ka
Mõnnuste Kolmainu Jumala Ilmumise kogudus
Mõnnuste mõis
Kärla kihelkond

Viited

Kirjandus 
 "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri. Tallinn, 2007; lk 429-434; 924-926
 Martin Toon. “EAÕK Kuressaare Püha Nikolai koguduse ajalugu”. AS Terbo. Kuressaare, Tallinn 1997. Lk 4-5; 69
Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945-53". Tartu Ülikooli Kirjastus. Tartu 2004. Lk 79-125; 210
Jaanus Plaat. "Saaremaa kirikud, usuliikumised ja prohvetid 18.-20. sajandil". Eesti Rahva Muuseum. Tartu 2003. Lk 136-140; 288-289
Jaanus Plaat, Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn 2011. Lk 706-713

Kärla kihelkond
Saaremaa valla ehitised
Saare maakonna õigeusu kirikud
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Eesti endised kirikud
Liina Ariadne Pedanik

Liina Ariadne Pedanik (esinejanimi Ariadne; sündinud 2. augustil 1998 Tallinnas) on Eesti laulja ja juutuuber.

Elukäik 
2017. aasta suvel lõpetas Ariadne Viimsi Keskkooli.

Tegevus 
2017. aastal lõi ta koos kallimaga YouTube'i kanali "Martti + Liina". Kanalil on vaatamisi 4,5 miljonit. 2017. aastal osales Ariadne "Eesti Laulul" lauluga "Feel Me Now", loo autorid olid Margus Piik, Tomi Rahula ja Anni Rahula. Finaalis saavutas laul 6. koha. 2017. aasta kevadel toimunud Sky Plusi kevadkaveri võistluse finaalis sai Ariadne esikoha. Samal aastal tuli tal koostöös Soome elektroonilise tantsumuusika DJga The Secound Level välja laul "Sun Comes Up"  ning singel "Take it Slow" .

2018. aastal sai Ariadne MyHits Awardsil Aasta Instagrammeri auhinna. Aasta lõpus teatas Ariadne, et on sõlminud lepingu rahvusvahelise plaadifirma Sony Music Balticu Eesti haruga. 2019. aasta kevadel tuli Ariadnel välja singel "All In", mis ilmus juba plaadifirma Sony kaudu. 

2020. aasta algul ilmus Ariadnel singel "Queen Of My Own" Loo kaasautor on Ariadne elukaaslane Martti Hallik. Sama lauluga esines Ariadne ka Eesti Muusikaauhindadel. 2020. aastal tuli ka välja Ariadne singel "Running without you". Loo kaasautor on Ariadne elukaaslane Martti Hallik. 2020. aasta sai Ariadne Raadio2 aastahiti valimistel kolmanda koha.

Isiklikku

Ariadne ema on laulja ja lauluõpetaja Ita-Riina Pedanik. Tema elukaaslane on juutuuber Martti Hallik, nad kihlusid 2020. aasta märtsis Ameerikas. 2022. aasta märtsis abiellus Martti Hallikuga Las Vegases.

Viited

Eesti lauljad
Sündinud 1998
Riivo

Riivo on eesti mehenimi.

2021. aasta alguse seisuga oli Riivo Eestis esinemissageduselt 350. mehenimi, eesnimi Riivo oli 316 mehel. Riivo oli keskmiselt 40 aasta vanune (mediaanvanus oli 39). Kõige populaarsem oli eesnimi Riivo vanuserühmas 40–44, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 5,39.

Nime kandjaid
Riivo Roose, orienteeruja ja rogainija
Riivo Sinijärv, keemik, poliitik ja diplomaat
Rait-Riivo Laane, korvpallur

Vaata ka
Rivo

Eesti mehenimed
;paranoia

;paranoia on kunstnik Kiwa asutatud kirjastus, mis keskendub eksperimentaalse luule, kirjanduse ja kunsti avaldamisele.

Avaldatud raamatud
''Juubeliaasta'', Marko Mäetamm. 2016

Välislingid
Koduleht

Eesti kirjastused
Valeri Laur

Valeri Laur (sündinud 8. novembril 1948 Tallinnas) on eesti kunstnik.

Laur lõpetas 1974. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi, tema juhendaja oli Johannes Võerahansu. Seejärel, kuni 1977. aastani, töötas ta seal õppejõuna maalikateedris.

Alates 1977. aastast kuni 1990. aastani elas ja töötas ta Siberis Ust-Ilimskis. Suur osa tema loomingust on seotud selle linnaga. Sisuliselt oli ta vabatahtlik linnakunstnik. Ta on Ust-Ilimski linna vapi autor.

Viited

Eesti kunstnikud
Haanja-Plaani Püha Nikolai kogudus

Haanja-Plaani Püha Nikolai kogudus oli Võrumaal Plaani külas aastatel 1846–1962 tegutsenud õigeusu kogudus. Kogudus kasutas Plaani Püha Nikolai kirikut.

Ajalugu

Haanja-Plaani õigeusu kogudus avati 14. märtsil 1846, mil valmis pühakoda. Kiriku pühitses püha Nikolai auks Pihkva piiskopkonna Riia vikaarpiiskop Filaret (Gumilevski). 31. märtsil 1846 pühitses ta Haanja-Plaani Püha Nikoli koguduse esimeseks preestriks Pihkva Vaimulikus Seminaris vaimuliku hariduse omandanud Joann Žemtšužini. 1925. aastal oli koguduses 500 inimest. Haanja-Plaani kogudus lõpetati 1. veebruaril 1962 ja Munamäe sovhoos hakkas kirikut kasutama viljaaidana. 

Plaani Püha Nikolai kirik on tagastatud Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule, kogudust ei ole veel taastatud.

Koguduses teeninud vaimulikud
 pr Joann  Žemtšužin             
 pr Jaan/Joann Kolon 
 pr  Simeon  Mariptšelski
 pr  Peeter Festinski 
 pr Vassili Zadvinski 
 pr Mihhail Tšihhatšov 
 pr  Vsevolod Mutovozov 
 pr Nikolai Lebedev 
 pr Aleksander Hrebtov
 pr Georgi/Jüri Karlson  
 pr Joann Randvere-Rõbakov 
 ülempreester Sergei/Sergius Samon
 pr Peeter Tamm/Veretinski 
 pr  Vambola/Vladimir Hiiesalu/Subbert  
 pr William/Vilomon Talomees 
 munkpreester Jakob/Laatsar  Sarv 
 pr Joann Kuldmäe

Koguduses teeninud köstreid
 Aleksander Smirnov
 Varlaam Verhoustinski 
 Dionisi/Tõnis Siimann

Viited

Kasutatud kirjandus
 "Õigeusu kirikutes (kogudustes) teeninud vaimulike nimekiri”. Tallinn, 1975. Koostaja preester August Kaljukosk. EAA.5437.1.64
 "Eesti õigeusk X–XXI saj". Entsüklopeediline teatmik. Koostaja Vladimir Iljaševitš. Tallinn, 2014 (vene keeles)
 Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond nõukogude  religioonipoliitika mõjuväljas 1954–1965".
 Anu Raudsepp. “Riia Vaimulik Seminar 1846–1918”. Tartu, 1998
 David Papp. “Eesti Apostliku õigeusu vaimulikud“ – Biograafiline leksikon (16.–20. saj). EAA. 5410.1. 247–249
 “Eestimaa uusmärtrite elulood”. Koostaja ülempreester Andreas Põld. Pärnu, 2013
 Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945–53". Tartu, 2004, lk 58-64; lk 79-81; lk 210
 “Kirikud ja kogudused Eestis“. Miniteatmik. Koostajad Ilmo Au, Ringo Ringvee. Tallinn, 2000
 "Mitut usku Eesti. Valik usundiloolisi uurimusi: õigeusu eri". Toimetaja Liina Eek. Tartu Ülikooli kirjastus. Tartu, 2015; lk 41-46
 Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tartu, 2011, lk 632-635

Välislingid 
Õigeusu kirik kavandab Plaanile mungakloostrit Eesti Päevaleht, 6. november 2001

Eesti õigeusu kogudused
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Rõuge vald
EAÕK Tartu piiskopkond
Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kogudus

Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kogudus on Jõgevamaal Kaarepere külas tegutsev EAÕK kogudus.

Ajalugu
Teadaolevalt oli Tartumaal usuvahetusliikumise kõrgpunkt aastatel 1845–1846. Õigeusu kogudus Kaareperes asutati Pihkva piiskopkonna Riia vikaarpiiskopi Filaret I õnnistusel Nikolai Imetegija auks 1853. aastal. Esialgu peeti jumalateenistusi üüriruumides, 1865. aastal ehitati lihtne puukirik Lähte külla. 1858. aastal eraldati suure liikmeskonnaga kogudusest Kärkna-Lähte Kõikide Pühakute kogudus ja Uhmardu-Saare Ristija Johannese kogudus.

Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria koguduse esimene vaimulik ülempreester Evoim Verhoustinski (Eufimi Verhoustinski) sündis Värskas 1821. aastal ja lähetati Pihkva piiskopkonna poolt teenima Räpina, Nina, Kärkna ja Kaarepere õigeusu kogudusi. 1843. aastal Pihkva Vaimuliku Seminari lõpetanud preester Eufimi Verhoustinski valdas hästi eesti keelt, kuulus Riia vikaarpiiskopkonna jumalateenistusraamatute tõlkekomisjoni aastatel 1850–1867 ning toetas ehituskomisjoni esimehena Kaarepere pühakoja ehitamist materiaalselt. Ülempreester Eufimi Verhoustinski haud asub Lähte kalmistul. 

Aastatel 1943–2003 oli Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria koguduse vaimulik ülempreester Ermil Allik. 

Tänapäeval kasutab kogudus Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kirikut, koguduse vaimulik on alates 25. maist 2006 munkpreester Stefan Ots.

Koguduses teeninud preestrid
 üpr Eufimi/Evoim Verhoustinski
 pr Peeter Saar
 pr Dimitri Karzov
 üpr Aleksander Männik
 pr Pavel Tšetõrkin
 üpr Konstantin Kokla
 üpr Joann Entson/Envere
 üpr Ermil Allik
 mpr Stefan Ots

Koguduses teeninud köstreid
 Jakob Sikk
 Nikolai Nikolski
 Dimitri Karzov
 Nikolai Bobkovski
 Aleksander Murd
 Lydia Alt/Allik
 Georg Allik

Vaata ka 
 Kaarepere
 Riiklikud autasud – Postimees
 Palamuse valla teataja mai 2003
 Paul Allik

Kasutatud kirjandus
 "Õigeusu kirikutes (kogudustes) teeninud vaimulike nimekiri”. Tallinn, 1975. Koostaja preester August Kaljukosk. EAA.5437.1.64
 "Eesti õigeusk X–XXI saj". Entsüklopeediline teatmik. Koostaja Vladimir Iljaševitš. Tallinn, 2014 (vene keeles), lk 458
 Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond nõukogude religioonipoliitika mõjuväljas 1954–1965".
 Anu Raudsepp. “Riia Vaimulik Seminar 1846–1918”.Tartu, 1998
 David Papp. “Eesti Apostliku õigeusu vaimulikud“ – Biograafiline leksikon (16.–20. saj). EAA. 5410.1. 247–249
 “Eestimaa uusmärtrite elulood”. Koostaja ülempreester Andreas Põld. Pärnu, 2013, lk 3–6
 Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945–53". Tartu, 2004, lk 19–40: 99–103:128–135
 “Kirikud ja kogudused Eestis“. Miniteatmik. Koostajad Ilmo Au, Ringo Ringvee. Tallinn, 2000
 Jaanus Plaat/Arne Maasik "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia, Tallinn, 2011. lk 334–337

Viited

Eesti õigeusu kogudused
Jõgeva vald
EAÕK Tartu piiskopkond
Euroopa sotsiaaluuring

Euroopa Sotsiaaluuring (European Social Survey - ESS) on rahvusvaheline hoiakuid, uskumusi ja käitumismustreid kaardistav uuring, mida korraldatakse Euroopa riikides alates 2002. aastast. Eesti osaleb uuringus alates 2004. aastast Ühiskonnateaduste Instituudi juhtimisel.
 
2005. aastal pälvis Euroopa Sotsiaaluuring maineka Euroopa Liidu Descartesi teadusauhinna. 2015. aastal sai Euroopa Sotsiaaluuring Eestis teaduse populariseerija peapreemia. 

Uuringu andmefailid on kõigile soovijatele tasuta alla laaditavad Euroopa Sotsiaaluuringu rahvusvahelisel kodulehel.

Kirjandus
Roger Jowell, Caroline Roberts, Rory Fitzgerald, Gillian Eva (toim.): Measuring Attitudes Cross-Nationally. Lessons from the European Social Survey, Sage Publications, 2007.
Mare Ainsaar, Dagmar Kutsar (toim.): "Eesti Euroopa võrdlustes". Tallinn: EV Sotsiaalministeerium, 2008.

Välislingid
http://www.europeansocialsurvey.org/
http://ess.nsd.uib.no/
http://ess.ut.ee
https://www.sm.ee/sites/default/files/content-editors/Ministeerium_kontaktid/Uuringu_ja_analuusid/Sotsiaalvaldkond/euroopa_vordoigus_bookmark_www.pdf

Euroopa
Sotsiaalpoliitika
Risti malevkond

Risti malevkond on Kaitseliidu Lääne maleva malevkond, mis tegutseb Läänemaal. 

Malevkonna pealik on Aksel Heidemann.

Endisi liikmeid
Karl Terrav, pealik

Viited

Välislingid
 Risti malevkonna kodulehekülg

Kaitseliidu Lääne malev
Kaitseliidu malevkonnad
Elva Peetri ja Pauli kogudus

Elva Peeter-Pauli kogudus oli Tartumaal Elva linnas aastatel 1929–1962 tegutsenud õigeusu kogudus.

Ajalugu

Elva Peeter-Pauli kogudus asutati 15. juulil 1929 ja kuulus EAÕK Tartumaa praostkonda. Kuni uue palvela valmimiseni peeti jumalateenistusi Elva koolimajas. Õigeusu palvela  rajamiseks algatati koguduse poolt üleriigiline korjandus 1935. aastal. Preester Teodor Bleive pühitses palvela (Elva Peetri ja Pauli kirik) 18. juunil 1935. Elva Peeter-Pauli õigeusu kogudus likvideeriti 16. mail 1962 Venemaa Õigeusu Piiskopkonna usuasjade voliniku poolt. Koguduse liikmed ühinesid Nõo Püha Kolmainu kogudusega. Kirikuhoone asus Elvas, Pärna tänava ja Valga maantee ristmikul asuva kahekorruselise kollase silikaatkortermaja asemel.

Koguduses teeninud vaimulikud
 pr Miron Järvits
 üpr Feodor/Teodor Bleive
 üpr Joann Envere/Entson
 pr Jakob Katus
 pr Vladimir Ignaste/Ignatjev
 üpr Joann Ümarik

Koguduses teeninud köstreid 
 Nikolai Troitski
 Nikolai Tšistjakov
 Jaan/Joann Sõber
 Peet Rähn

Vaata ka 
 Nõo Püha Kolmainu kirik
 Tartu Jumalaema uinumise kirik

Kasutatud kirjandus 
 "Õigeusu kirikutes (kogudustes) teeninud vaimulike nimekiri". Tallinn, 1975. Koostaja preester August Kaljukosk. EAA.5437.1.64
 "Eesti õigeusk X-XXI saj". Entsüklopeediline teatmik. Koostaja Vladimir Iljaševitš. Tallinn, 2014 (vene keeles)
 "EAÕK Elva kogudus". EAA.5251 
 Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond nõukogude religioonipoliitika mõjuväljas 1954–1965".
 Anu Raudsepp. "Riia Vaimulik Seminar 1846–1918" Tartu, 1998
 David Papp. "Eesti Apostliku õigeusu vaimulikud" – Biograafiline leksikon (16.-20.saj)- EAA. 5410.1. 247–249
 "Eestimaa uusmärtrite elulood". Koostaja ülempreester Andreas Põld. Pärnu, 2013
 Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945–53",Tartu, 2004
 Kirikud ja kogudused Eestis". Miniteatmik. Koostajad Ilmo Au, Ringo Ringvee. Tallinn, 2000
Õigeusu kiriku asutused ja kogudused

Viited

Eesti õigeusu kogudused
Elva
Juri Milner

Juri Milner (vene keeles Юрий Борисович Мильнер Juri Borissovitš Milner; sündinud 11. novembril 1961 Moskvas) on juudi päritolu Venemaa ettevõtja, riskikapitalist ja metseen.

2012. aastal asutas ta iga-aastase füüsikaauhinna (Läbimurde auhind fundamentaalfüüsikas), mis rahalise autasuna on peaaegu kolm korda suurem kui Nobeli auhind.

Tema varandust on ajakiri Forbes hinnanud miljardi dollari suuruseks.

Haridustee ja töökäik
Ta lõpetas 1985. aastal Moskva Riikliku Ülikooli teoreetilise füüsika erialal. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Moskvas NSV Liidu Teaduste Akadeemia  Lebedevi-nimelise füüsikainstituudi teoreetilise füüsika osakonnas Vitali Ginzburgi juhtimisel. Teadustöö kõrvalt tegeles ta ärindusega (arvutite müügiga). 

1990. aastal siirdus ta  Ameerika Ühendriikidesse, kus astus Pennsylvania Ülikooli Whartoni ärikooli.

Ta on mitme edukalt toiminud investeerimisfirma asutaja.

Tunnustus
2016 – ajakiri Time valis ta 2016. aasta 100 kõige mõjukama inimese hulka

Viited

Venemaa ettevõtjad
Sündinud 1961
Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia

Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia (inglise keeles American Academy of Arts and Sciences) on Ameerika Ühendriikide teadusakadeemia.

Ta on USA vanimaid ja prestiižsemaid teadusühinguid. Asutatud 1780. aastal.

Akadeemia peakorter asub Cambridge'is (Massachusettsis).

Struktuur 
Akadeemia liikmeskond jaguneb viide klassi: 
 I – matemaatika ja füüsikateadused (jaguneb 6 sektsiooniks, sealhulgas inseneriteaduste sektsioon) 
 II – bioloogiateadused (jaguneb 5 sektsiooniks, sealhulgas arstiteaduste sektsioon)
 III – sotsiaalteadused (jaguneb 5 sektsiooniks, sealhulgas arheoloogia, antropoloogia ja geograafia sektsioon)
 IV – kunstid ja humanitaaria (jaguneb 5 sektsiooniks, sealhulgas filosoofia, ajaloo ja kujutava kunsti sektsioon)
 V – avalik teenistus ja ärindus (jaguneb 3 sektsiooniks, sealhulgas ajakirjanduse sektsioon)

Liikmeskond
Akadeemia liikmeskonda on kuulunud (või kuuluvad) teiste seas ka John Adams, Thomas Jefferson, John James Audubon, Joseph Henry, Washington Irving, Josiah Willard Gibbs, Augustus Saint-Gaudens, Robert Oppenheimer, Willa Cather, T. S. Eliot, Edward R. Murrow, Jonas Salk, Luis Alvarez, George Soros, Duke Ellington, Gerald Edelman, Jerry Fodor, David Chalmers ja Lisa Randall. 

1848. aastal valis akadeemia oma liikmeskonda esimese naise – astronoom Maria Mitchelli.

Akadeemia valib ka välisliikmeid. Sellise au on pälvinud teiste seas Leonhard Euler, markii de La Fayette, Alexander von Humboldt, Leopold von Ranke, Charles Darwin, Otto Hahn, Jawaharlal Nehru, Pablo Picasso, Lucian Michael Freud, Winston Churchill, Galina Ulanova, Werner Heisenberg, Hannes Alfvén, Igor Tamm, Jakov Zeldovitš, Alec Guinness, Tzvetan Todorov, Henri Poincaré ja Sebastião Salgado.

Tänapäeval on akadeemial üle 4900 liikme (fellows) ja üle 600 välisliikme (foreign honorary members). Liikmeskonda kuulub üle 250 Nobeli auhinna ja üle 60 Pulitzeri auhinna laureaadi.

Eestiga seotud akadeemia liikmed 
 1914 – Johan Backlund, astronoomia alal
 1958 – Ragnar Nurkse, majandusteaduse alal
 1974 – Alar Toomre, matemaatika ja statistika alal
 1977 – Ernst Öpik, astronoomia ja astrofüüsika alal
 1986 – Endel Tulving, psühholoogia alal
 2010 – Grigori Mints, filosoofia alal 
 2011 – Svante Pääbo, evolutsiooni- ja populatsioonibioloogia alal

Vaata ka 
 Rahvuslik Teaduste Akadeemia
 Ameerika Filosoofiaselts

Viited

Välislingid

 American Academy of Arts and Sciences. Koduleht. amacad.org
 Akadeemia liikmed. amacad.org

 
Massachusetts
Kirsti Rantanen

Kirsti Annikki Rantanen (1930 Viiburi maakogukonnas – 2020 Helsingis) oli soome tekstiilikunstnik.

Tunnustused
 1983–1988 Kunstnik professor
 1986 Soome aasta tekstiilikunstnik 
 1988 Pro Finlandia medal
 1993 Audoktor (kunst ja disain)
 1995 Prints Eugeni medal

Viited

Soome kunstnikud
Tekstiilikunstnikud
Sündinud 1930
Surnud 2020
J.J. Metsavana

J.J. Metsavana (pseudonüüm, õieti Joel Jans, sündinud 19. juulil 1982 Võrus) on eesti ulmekirjanik.

Ta on erialalt süsteemiadministraator. 

Ta on Eesti Ulmeühingu juhatuse liige, ulmeajakirja Reaktor asutaja ja pikaajaline peatoimetaja ning Eesti Kirjanike Liidu liige.

Looming

J.J. Metsavana kirjanduslikku loomingut iseloomustab ärgas tegevus, lihtsamapoolse ja kiire tegevusega süžee, kus on rohkelt alkoholi, märulit ja verd. Ta on avaldanud peamiselt lühijutte ulmeajakirjades Täheaeg ja Reaktor ning kogumikes. 

J.J. Metsavana on kirjutanud terve hulga jutte kahasse teiste autoritega, nagu Maniakkide Tänav ja Veiko Belials. Särava ideede genereerijana on ta pidevalt innustamas teisi eesti ulmeautoreid lisama oma tekstidesse "rohkem ulmet".

Teosed

Romaanid 
 "Saladuslik tsaar 3: Kettmõõgaga mõõdetud maa" (2015)
 "Saladuslik tsaar 4: Kui rumalad surid" (2016)
"Kosmose pikk vari" (2019)
"Tondilatern" (2019)

Lühiromaanid 
 "Elu ei hüüa tulles" (2015)

Lühijutud 
 "Elva õudus" (2011)
 "Apteeker Melchior ja moonutatud laibad" (2011)
 "Masina nõrkus" (2011)
 "Kindlus taevas" (2011)
 "Plagiaator" (2012)
 "Putuk (2012)
 "Kolm võtit" (2012)
 "Vasekarva sõjajärgne" (2012)
 "Laenatud elu" (2012)
 "Proovisõit, ehk Kuidas vürst kuu peale kippus" (2012)
 "Saladuslik tsaar" (2012)
 "Must muna" (2012)
 "Pudrumägi" (2012)
 "Kaelani vaakumis" (2012)
 "Pimeduse poolel" (2012)
 "Tondilatern" (2012)
 "Ükski laip ei ärka ellu" (2013)
 "Süsteemirike" (2013)
 "Ajukaabe" (2013)
 "Kuldse päikse all me elame..." (2013)
 "Kosmodroomidest kaugel ja üksildasem veel" (2013)
 "Ihadest priiks!" (2014)
 "Surema programmeeritud" (2015)
 "Vanamehe unistus" (2015)
 "Valge härrasmees" (2015)
 "Neli kohta peale koma" (2016)
 "Veretu elu" (2016)

Kogumikud 
 "Saladuslik tsaar (2012)

Antoloogiad 
 "Tuumahiid" (2013)
 "Tuumahiid 2: Toorium" (2015)

Tunnustus 

 2013 Stalker (lühiromaan "Kaelani vaakumis", koos Maniakkide Tänavaga)
2013 Stalker (kogumik "Saladuslik tsaar", koos Maniakkide Tänavaga ja Jaagup Mahkraga)
2014 Stalker (lühijutt "Kosmodroomidest kaugel ja üksildasem veel", koos Veiko Belialsiga)
2014 Stalker (lühiromaan "Kuldse päikse all me elame…", koos Veiko Belialsiga)
2016 Stalker (romaan "Saladuslik tsaar 3: Kettmõõgaga mõõdetud maa", koos Maniakkide Tänavaga)
2017 Stalker (lühijutt "Neli kohta peale koma", koos Veiko Belialsiga)
2019 Eesti Kirjanike Liidu romaanivõistluse teine koht (romaan "Tondilatern")
2020 Stalker (romaan "Tondilatern")

Eesti ulmekirjanikud
Eesti kirjanikud
Sündinud 1982
Andres Eelmaa

Andres Eelmaa (sündinud 27. aprillil 2000) on Eesti rahvamuusik, näitleja, ajakirjanik, ansambli Lõõtsavägilased solist ja basskitarrist.

Elulugu 
Andres Eelmaa õppis aastatel 2007–2019 Karksi-Nuias August Kitzbergi nimelises Gümnaasiumis. Aastatel 2007–2015 õppis ta Karksi-Nuia Muusikakoolis. 2019. aastast õpib Eelmaa Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias.

Alates 2014. aastas mängib Eelmaa bändis Lõõtsavägilased, kus ta on bändi solist ja basskitarrist.

2019. aasta septembris jõudis TV3 ekraanile noortekomöödia "#Pind", milles ta mängib üht peaosalist Peepu.

Viited

Eesti rahvamuusikud
Sündinud 2000
Terence Tao

Terence Tao, ka Terry Tao, (hiina keeles Táo Zhéxuān‎‎; sündinud 17. juulil 1975 Adelaide'is) on hiina päritolu Austraalia ja Ameerika Ühendriikide matemaatik, Läbimurde auhinna matemaatikas laureaat (2015).

Ta töötab 1999. aastast  California Ülikoolis Los Angeleses (UCLA) matemaatikaprofessorina. Tema peamised uurimisvaldkonnad on harmooniline analüüs, osatuletistega diferentsiaalvõrrandid, algebraline kombinatoorika, aritmeetiline kombinatoorika,  geomeetriline kombinatoorika, compressed sensing ja analüütiline arvuteooria.

2006. aastal sai ta Fieldsi medali panuse eest osatuletistega diferentsiaalvõrrandite, kombinatoorika, harmoonilise analüüsi ja aditiivse arvuteooria  valdkondadesse.

Ta pälvis koos Jean Bourgainiga 2012. aasta jaanuaris Rootsi  Kuningliku Teaduste Akadeemia Crafoordi auhinna teedrajavate tööde eest harmoonilise analüüsi, osatuletistega diferentsiaalvõrrandite, ergoodilise teooria, arvuteooria, kombinatoorika, funktsionaalanalüüsi ja teoreetilise informaatika valdkondades.

2015. aastal  sai ta Läbimurde auhinna matemaatikas tõhusa panuse eest harmooniline analüüsi, osatuletistega diferentsiaalvõrrandite, kombinatoorika ja analüütilise arvuteooria valdkondades.

Haridus- ja töökäik
Ta lõpetas 16-aastaselt Adelaide'is Flindersi Ülikooli bakalaureusekraadiga  ja 1992. aastal kaitses samas magistrikraadi. Aastatel 1992–1996 oli ta Princetoni Ülikooli doktoriõppes. 1996. aasta juunis kaitses ta seal doktorikraadi ja asus tööle California Ülikooli Los Angeleses. 24-aastaselt sai temast UCLA täisprofessor.

2006. aastal sai ta MacArthuri fondilt MacArthuri stipendiumi.

Tunnustus

2003 – Clay Research Award
2006 – Fieldsi medal
2006 – valiti Austraalia Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
2007 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks
2008 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 
2009 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks 
2012 – Crafoordi auhind
2015 – Läbimurde auhind matemaatikas

Viited

Välislingid

Koduleht. math.ucla.edu

Ameerika Ühendriikide matemaatikud
Sündinud 1975
Jaanus Nessler

Jaanus Nessler (sündinud 11. veebruaril 1965 Jõhvis) on eesti karikaturist ja maalikunstnik.

Elukäik 
Kunstihariduse alused sai ta Jõhvi kunstikoolist, kus tema õpetajad olid Peeter Somelar, Jüri Kass ja Jüri Orlov ning mille ta lõpetas 1980. aastal. Õppis Kohtla-Järve 5. Keskkoolis matemaatika-füüsika eriklassis, seejärel astus 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemia-füüsikateaduskonna füüsikaosakonda. Pärast esimest kursust saadeti ta aega teenima Nõukogude armeesse Kaug-Itta, kus ta oli luure ülem. 1986. aastal astus Eesti Põllumajanduse Akadeemiasse õppima maakorraldust.

Ta on töötanud Ahtme kaevanduse kunstnikuna, Jõhvi Restauraatoris ja 1992. aastal Eesti Põlevkivi Laste ja Kultuuriasutuste Valitsuse kunstnikuna. Pärast seda on ta vabakutseline. 2003. aastal oli ta ajaleht Sakala karikaturist.

Looming 
Jaanus Nessleri karikatuure on avaldanud nii Eesti kui ka Ungari, Venemaa, Läti, Leedu, Ukraina, Saksamaa, Bulgaaria, Belgia ja muudegi riikide väljaannetes. 1989. aastal hakkas ta joonistama karikatuure ajakirjale Pikker, ajalehtedele Spordileht, Sirp ja Vasar, Postimees, Päevaleht, Pärnu Postimees ja Sakala.

1995. aastal andis Jaanus Nessler (pseudonüümiga Wolli) koos Jüri Pino, Erkki Kõlu ja Urmas Nemvaltsiga välja ka satiiri-, huumori- ja karikatuuriajakirja Jokkker. Kokku avaldati seda ajakirja kaheksa numbrit.

2000. aastal ilmus tema karikatuuriraamat "Väike poomisõpik" koos Erkki Kõlu ja Van Holte tekstidega. Tegemist oli skandaalse raamatuga, kuna kirjastused keeldusid seda trükkimast, sest see sisaldas poomissilmuse tegemise õpetust.

Näitused 
Alates 2002. aastast on ta korraldanud isikunäitusi.
 1997 – ühisnäitus karikaturist Urmas Nemvaltsiga Tartu klubis Illegaard
 2000 – karikatuuri isikunäitus Tartu galeriis Legend
 2002 – õlimaalide isikunäitus Tartu galeriis Legend 
 2002 – õlimaalide isikunäitus Viljandi galeriis Lossi
 2002 – õlimaalide isikunäitus Tartu kohvikus Tsink-Plekk-Pang
 2003 – karikatuuri isikunäitus Tartu kohvikus Tsink-Plekk-Pang" 
 2004 – osavõtt Tartu kunstnike aastanäitusest maaliga "Kired löövad lõkkele"
 2005 – maalinäitus Jõhvi Linnavalitsuses
 2005 – maalinäitus O. Lutsu nimelises raamatukogus Tartus 
 2005 – maalinäitus Pärnu ravikeskuses Estonia 
 2005 – osavõtt Tartu aastanäitusest maaliga "Valimised võitnud"
 2006 – maalinäitus Keilas 
 2006 – maalinäitus Pühajärve Puhkekeskuses
 2006 – maalinäitus O. Lutsu nimelises raamatukogus Tartus 
 2007 – maalinäitus Tartu kohvikus Tsink-Plekk-Pang 
 2008 – maalinäitus Pikajärve mõisas
 2008 – maalinäitus Pühajärve Puhkekeskuses 
 2009 – maalinäitus Kanepi vallamajas 
 2010 – maalinäitus Kanepi seltsimajas 
 2013 – maalinäitus O. Lutsu nimelises keskraamatukogus Tartus 
 2014 – maalinäitus Jõhvi Kontserdimajas 
 2014 – maalinäitus Gildi galeriis Tartus 
 2015 – maalinäitus Cantervilla lossis 
 2016 – maalinäitus Jõhvi Kontserdimajas

Viited

Välislingid 
"Kunstnik keerab elu naljaks". Tartu Postimees, 7. veebruar 2014
  "Jaanus Nessler − kiire ja vaimukas". Põhjarannik nr 42, 4. märts 2016

Eesti kunstnikud
Eesti karikaturistid
Sündinud 1965
William Bowie medal

William Bowie medal on Ameerika Geofüüsika Liidu (AGU) kõrgeim autasu väljapaistavate saavutuste eest geofüüsikas. Medal asutati 1939. aastal ja nimetati liidu esimese presidendi (1920–1922) William Bowie järgi.

Medali kavalere
1947 – Felix Andries Vening Meinesz
1951 – Harald Ulrik Sverdrup
1952 – Harold Jeffreys
1957 – William Maurice Ewing
1975 – Edward Bullard
1977 – James A. Van Allen
1979 – Frank Press
1982 – Henry M. Stommel
1985 – H. William Menard
1988 – Hannes Alfvén
1989 – Walter H. Munk
1991 – Don L. Anderson
1999 – J. Freeman Gilbert
2001 – Dan McKenzie
2002 – Adam M. Dziewonski
2003 – Donald L. Turcotte
2007 – Susan Solomon
2008 – Gerald J. Wasserburg

Viited

Välislingid
William Bowie medal. honors.agu.org
Laureaadid. honors.agu.org

Teadusauhinnad
Tom Perez

Thomas Edward "Tom" Perez (sündinud 7. oktoobril 1961 Buffalos) on Ameerika Ühendriikide jurist ja poliitik. Ta oli aastatel 2013–2017 Barack Obama valitsuse tööminister. 25. veebruaril 2017 valiti ta Demokraatliku Partei esimeheks. Sellel ametikohal oli ta kuni 21. jaanuarini 2021.

Ta sündis aastal 1961 Buffalos dominikaani päritolu emigrantide perekonnas. Ta sai aastal 1983 Browni Ülikoolist rahvusvaheliste suhete ja poliitteaduste bakalaureuse kraadi, aastal 1987 sai ta Harvardi ülikoolist Master of Public Policy kraadi ja õigusteaduse doktori kraadi.

Isiklikku 
Ta on abielus ja on kolme lapse isa.

Ameerika Ühendriikide poliitikud
Ameerika Ühendriikide tööministrid
Sündinud 1961
Kärkna-Lähte Kõikide Pühakute kogudus

Kärkna-Lähte Kõikide Pühakute kogudus oli Eestis aastatel 1846–1974 tegutsenud õigeusu kogudus. Kogudus paiknes asutamise ajal Tartu kreisis Kärkna mõisa aladel, luterliku kiriku haldusjaotuse järgi Äksi kihelkonnas.

Ajalugu 
Kärkna-Lähte Kõikide Pühakute kogudus avati Tartumaal 1846. aastal usuvahetusliikumise käigus. Kärkna-Lähte õigeusukoguduse esimene vaimulik preester Stefan Bežanitski sündis Venemaal 1821. aastal köstri peres, lõpetas 1845. aastal Pihkva Vaimuliku Seminari, lähetati Riia vikaarpiiskopkonna poolt Tartumaale ning pühitseti Lähte õigeusukoguduse preestriks 23. juunil 1846 Riia vikaarpiiskopi Filaret I poolt.

Lähtele ehitati tagasihoidlik puukirik 1865. aastal ja pühitseti Nikolai Imetegija auks Riia ja Miitavi ülempiiskopi Platon I poolt. Suurearvulisest kogudusest eraldus 1858. aastal Uhmardu-Saare Ristija Johannese kogudus ja 1892. aastal Kaarepere Vaga Suzdali Eufimi ja Vaga Egiptuse Maria kogudus. Lähte õigeusu kalmistu võeti kasutusele 1860. aastal. Kalmistule on maetud ülempreester Evoim Verhoustinski (Eufimi Verhoustinski) ja teisigi õigeusu vaimulikke. Hingepalvusi lahkunute mälestuseks peetakse seal tänapäevani.

Kärkna-Lähte Kõikide Pühakute õigeusukogudus pidas teenistusi väikesearvulise liikmeskonnaga ka pärast kiriku lammutamist 1970. aastatel. Koguduse viimane vaimulik oli ülempreester Ermil Allik aastatel 1945–1974.

Koguduses teeninud preestrid 
 pr Stefan Bežanitski
 pr Viktor Knjazjev
 pr Eufimi/Jefim Verhoustinski
 pr Pavel Verhoustinski
 pr Vassili Bežanitski
 pr Andrei Paul
 pr Konstantin Kokla
 pr Vitali Täht
 pr Miron Järvits
 pr Ilja Adamov
 üpr Konstantin Kokla
 pr Vassili Kalle
 üpr Konstantin Kokla
 pr Karp Ustav
 pr Theodor Villemson
 üpr Ermil Allik

Koguduses teeninud köstreid 
 Viktor Belski
 Joann Dubkovski
 Vladimir Dardovski
 Nikolai Verhoustinski
 Aleksander Bežanitski 
 Aleksander Dardovski

Vaata ka 
 Tartumaa praostkond – Ajalooarhiivi fondiloend
 Tartu maakonna õigeusu kirikud
 EAÕK Kärkna-Lähte õigeusu kogudus

Kasutatud kirjandus 
 Õigeusu kirikutes (kogudustes) teeninud vaimulike nimekiri”. Tallinn, 1975. Koostaja preester August Kaljukosk. EAA.5437.1.64
 "Eesti õigeusk X–XXI saj". Entsüklopeediline teatmik. Koostaja Vladimir Iljaševitš. Tallinn, 2014 (vene keeles), lk 468
 Andrei Sõtšov. "Eesti õigeusu piiskopkond nõukogude religioonipoliitika mõjuväljas 1954–1965".
 Anu Raudsepp. “Riia Vaimulik Seminar 1846–1918” Tartu, 1998, lk 94–150
 David Papp. “Eesti Apostliku õigeusu vaimulikud“ – Biograafiline leksikon (16.–20. saj) – EAA. 5410.1. 247–249
 “Eestimaa uusmärtrite elulood”. Koostaja ülempreester Andreas Põld. Pärnu, 2013, lk 3–6
 Andrei Sõtšov. Eestiõigeusu piiskopkond Stalini ajal aastail 1945–53,Tartu, 2004, lk 19–40; 65–67; 99–103; 128–143
 “Kirikud ja kogudused Eestis“. Miniteatmik. Koostajad Ilmo Au, Ringo Ringvee. Tallinn, 2000
 "Mitut usku Eesti". IV köide. Toimetaja Liina Eek, Tartu, 2015, lk 13–37
 Jaanus Plaat/Arne Maasik "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011. lk 28–31

Viited 

Eesti õigeusu kogudused