joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Laada tänav

Laada tänav on tänav Rakvere südalinnas.

Tänav algab Tuleviku tänava ja Rägavere tee ristmikult ning suundub loodesse kuni Tallinna tänavani, ristudes Eduard Vilde, Ferdinand Gustav Adoffi, Saue, Posti ja Rohuaia tänavaga. Ferdinand Gustav Adoffi ja Tallinna tänava vahel on Laada tänav ühesuunaline. Tänav on 872 meetri pikkune.

Hoonestus 

 Laada 4a, äripindadega hoone
 Laada 5, esimese korruse äripindadega hoone
 Laada 14, Rakvere turuhoone,
 Laada 16 Turu Kaubamaja
 Laada 17 asuv puithoone oli aastast 1944 Rakvere linna aukodaniku Arvo Pärdi lapse- ja koolipõlvekodu.
 Rakvere keskväljak  (ametlik nimi Turu plats)
Laada 18a, Rakvere bussijaam,
Laada 21, Rakvere metodisti kirik, 
Laada 39, Rakvere Turu kontor

Ajalugu 
Ajaloos on Laada tänav kandnud ka muid nimesid. 1913. aastal ristiti tänav ümber Vene Romanovite ja 1918. aastal Saksa okupatsiooni ajal Saksa Hohenzollernite järgi. Aastast 1950 kandis ta Komsomoli tänava nime. 1980-ndate lõpus ajalooline nimi taastati.
Osaliselt on säilinud tänaval vanemad puitehitised.

Viited

Välislingid 

Rakvere tänavad
Logoperioodiline antenn

Logoperioodiline antenn ehk logoantenn (lühend LPDA,  inglise k sõnadest Logarithmic Periodic Dipole Antenna) on laiaribaline suundantenn, mis on oma nime saanud selle järgi, et antenni resonantsisagedused logaritmilisel sagedusskaalal järgnevad perioodiliselt üksteisele; sellele perioodilisusele vastavad ka antennielementide pikkused ja vahekaugused. Antenn on konstrueeritav ükskõik kui laia sagedusriba jaoks, kusjuures võimendus on enam-vähem ühesuurune kogu sagedusribas. Ühe antenniga on näiteks võimalik hõlmata kõik televisiooni meeter- ja detsimeeterkanalid.

Logoperioodiline antenn koosneb dipoolidest, mis on üksteisega ühendatud iga dipooli järel ristatud sümmeetrilise toiteliiniga; ristamine on tarvilik selleks, dipoolid ergutuksid õiges faasis. Lühima dipooli pikkuseks võetakse umbes üks kolmandik sagedusriba kõrgeimale sagedusele vastavast lainepikkusest; pikim dipool on sagedusriba madalaimale sagedusele vastava poollaine pikkune. 

Antenni eripäraks on see, et võimendust ei saa kuigivõrd tõsta elementide arvu järkjärgulise lisamisega antenni pikendades (nagu Yagi antenni korral). Võimendus  jääb sõltuvalt kaetava sagedusala laiusest enamasti vahemikku 6...10 dB, olles sagedusriba laiusega pöördvõrdeline. Seega vastab laiaribalise logoantenni võimendus 5- kuni 8-elemendilise Yagi ühekanaliantenni omale. Võimendus on enam-vähem ühtlane kogu sagedusriba ulatuses. Sisendtakistus jääb olenevalt antenni tarindusest vahemikku 50…120 Ω.

Välislingid
 Logarithmisch-Periodische Antenne
 Log-Periodic Dipole Array Antenna
 Logarithmic Periodic Dipole Antenna Calculator
Antennid
Anneli Trees

Anneli Trees (sündinud 14. oktoobril 1998) on eesti kabetaja. Tema treener on Piret Viirma ja esindab ta Nupuklubi (endise nimega Lasnamäe Male-Kabeklubi). Ta võitis 2017. aasta Eesti naiste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes.

Individuaalselt on ta Eesti noorte meistriks tulnud 2011. aastal minikadettide vanuseklassis ja 2012. aastal kadettide vanuseklassis (mõlemad vene kabes). Ta jagas 2012. aastal Eesti juunioride meistrivõistlustel vene kabes esikohta Janet Tammega, sama juhtus ka 2013. aastal juunioride rahvusvahelise kabe meistrivõistlustel. 

2013. aastal võitis ta Eesti naiste kiirkabe meistrivõistlused 100-ruudulisel laual. 

2013. aastal mängis ta teise Eesti tütarlapsena poiste seas kadettide maailmameistrivõistlustel (esimene oli 2007. aastal Kadi Veski) ning saavutas seal 20. koha. Neidude hulgas saavutas ta 2013. aasta kadettide maailmameistrivõistlustel välkkabes aga 5. koha. 

2016. aastal võitis ta Eesti naiste välkkabe meistrivõistlused (64-ruutu). Tavakontrolliga turniiril oli ta aga kolmas. Samal aastal saavutas ta rahvusvahelise kabe Euroopa noorte meistrivõistlustel välkkabes 7. koha ja tavaajakontrolliga turniiril 11. koha.

Välislingid 
Anneli Trees Eesti Kabeliidu saidil
Tulemused portaalis Sport24

Eesti kabetajad
Sündinud 1998
Laatre vald

Laatre vald oli vald Kagu-Eestis. Vallamaja asus Õru külas (tänapäeva Õruste küla aladel).

Kuni 1921. aastani kuulus vald Tartumaale, siis läks see Valga maakonnale Sangaste kihelkonna koosseisu.

1939. aasta valdade reformiga liideti Laatre vald Tõlliste valla osaks.

Laatre vallas on sündinud näiteks ooperilaulja Endel Ani, arst Elmar Gross, advokaat Peeter Jänes, kirjanik ja koolmeister Friedrich Kuhlbars.

Viited 

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Sangaste kihelkond
Tartu maakonna endised vallad
Valga maakonna endised vallad
San Saba maakond

San Saba maakond (San Saba County) on maakond USA-s Texase osariigi keskosas. Geograafilised koordinaadid on 

Maakonna halduskeskus on San Saba.

Maakonna pindala on 2947 km², millest 10 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 6131. Aastal 2000 oli elanike arv 6186.

Naabermaakonnad 
 Millsi maakond (põhjas)
 Lampasase maakond (idas)
 Burneti maakond (kagus)
 Llano maakond (lõunas)
 Masoni maakond (edelas)
 McCullochi maakond (läänes)
 Browni maakond (loodes)

Ajalugu 
San Saba maakond moodustati 1856. aastal Bexari maakonna osast. Maakond sai nime San Saba jõe järgi, mis läbi maakonna voolab.

Välislingid

 San Saba maakonna koduleht (inglise keeles)

Texase maakonnad
Chaos

Chaos ehk Kaos on vanakreeka mütoloogias esimene jumal, kes lõi maailma.

Maailma loomine 

Vastavalt vendade Stephanideste jutustusele ei olnud aegade alguses maailma. Oli vaid üks jumal – Kaos, kes elas täielikus pimeduses. Olles elanud kaua aega üksinda, otsustas ta luua maailma.

Ta lõi maailma ja piiritu Tartarose, kõleda ja kottpimeda paiga, mis asus sügaval maakera sees. Ta lõi särava Päeva ja Öö (jumalanna Nyx) ning jumalanna Maa (Gaia). Seejärel alustas Gaia maailma täiustamisega. Ta sünnitas helesinise taeva (Uranos), mäed (Oroi) ja mere (Pontos).

Vaata ka 
 Kaos
Vanakreeka jumalad
Taisi Rosenberg

Taisi Rosenberg (neiupõlvenimi Taisi Pettai, sündinud 17. jaanuaril 1989) on eesti lauljatar.

Karjäär 
Ta osales mitu korda Eesti Televisiooni lauluvõistlusel "Laulukarussell". Tal õnnestus see võistlus 2000. aastal 8–10-aastaste lauljate vanuserühmas võita. 

Suurema tuntuse saavutas ta aga ansambli Dynamint koosseisus, mis moodustati 2003. aastal Halley noorteklubi laulukonkursi "Halley superstaar" võitnud tüdrukutest.

Taisi Rosenberg on teinud teatrirolle järgmistes lavastustes "Bluusivennad", "Gypsy", "Viiuldaja katusel", "Il Campanello", "Boheem" ja "Otsast alustades". Lisaks on ta laulnud Eesti Filharmoonia kammerkoori projektides Mozarti "Reekviem" ja Arvo Pärdi "Passio".

Haridus 
Taisi Rosenbergil on bakalaureusekraad Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia laulu ja interpretatsioonipedagoogika erialadelt, kus ta õppis 2011–2014 Nadia Kuremi lauluklassis. Varem õppis Taisi Rosenberg laulmist Tallinnas Georg Otsa nimelises Muusikakoolis Marika Eensalu klassis (2008–2011) ja Tartus Descartes'i Lütseumis Sirje Vasmanni käe all (2006–2008). Oma esimesed sammud muusikamaailmas tegi ta Tartus Fa-diees laulustuudios Ingrid Otti juhendamisel.

Isiklikku

Tema ema on laohoidja Tiiu Pettai.

Laulustuudio 
Taisi Rosenberg on Taisi Laululaste erastuudio asutaja ja juht. Stuudio tegutseb Tallinnas Haaberstis aastast 2009. Taisi Laululapsed andis välja esikalbumi "Kallis Päikene" aastal 2013. Lisaks juhatas Taisi Rosenberg Kurtna kooli ja lasteaia lauluringi 2009–2015.

Dynamint 
Dynamint tegutses 2004–2008 ning oli TopTen ansambel, mis esines Eestis, Lätis, Soomes ja Saksamaal. Aastal 2005 võitis ansambel Kuldse Plaadi auhinna parima uustulnuka kategoorias. Dynaminti koosseisus andis Taisi Rosenberg välja 4 CD plaati.

Viited 

Eesti lauljad
Sündinud 1989
Schenkeri Liiga hooaeg 2012–2013

Schenkeri Liiga hooajal 2012–2013 osales 10 võistkonda (4 Lätist ja 6 Eestist).

  Poliurs/Ozolnieki
  Daugavpils Universitate
  VK Jelgava Biolars
  Riia Lase
  TTÜ
  Valio Võru Võrkpalliklubi
  Bigbank Tartu
  Rakvere Fruit Xpress
  Tallinna Selver
  Pärnu VK

Final Four 
Toimus 2.–3. märtsil 2013 Pärnus.

2012. aasta spordis
2013. aasta spordis
Võrkpall
Eesti võrkpall
Pärnu spordihall

Pärnu spordihall on Pärnus aadressil Riia maantee 129 asuv spordikompleks.

Spordihoones peavad oma kodumänge Pärnu VK ja KK Pärnu.

Kirjeldus 
Kompleksis on 2040 m² peaareen (mida saab vahekardinatega eraldada kolmeks väljakuks), 435 m² väike pallimängude saal, 213,6 m² jõusaal, 178,6 m² võimlemissaal, vibuspordi lasketiir, lisaks kohvik ja muid väiksemaid ruume. Teisel korrusel on  210 meetri pikkune jooksurada.

Huvitama faktina tasub mainida, et peaareeni põranda alla on paigaldatud vajalikud kinnitused kahe kiige paigaldamiseks,ka lae kõrguseks olev 12,2 m võimaldab kiikingu harrastamist.

Tugevdatud katusekonstruktsioonid võimaldavad sinna kontsertide ja muude ürituste tarbeks lisavalgustuse ja võimenduse paigaldamist. Kontserdi külastajate tarbeks on võimalik paigaldada kuni 2500 istekohta.

Ehitus 
Hoone projekteeris Palm-E Arhitektibüroo ja ehitas AS Oma Ehitaja.

Hoone nurgakivi pandi 4. märtsil 2009 ja hoone avati 17. oktoobril 2009. Ehituse maksumus oli 99 796 229 krooni.

Hoone oli Eesti Betooniühingu ja Eesti Ehitusmaterjalide Tootjate Liidu korraldatava konkursi Aasta betoonehitis 2009 aasta nominent.

1. jaanuaril 2011 kukkus lume raskuse all sisse spordihalli väikese saali katus. Õnnetuses keegi viga ei saanud, kuid spordihall sai suuri veekahjustusi. Väike saal avati uuesti augustis 2012.

Viited

Välislingid 
Spordihall – Pärnu Spordikool

Pärnu ehitised
Eesti spordihallid
Pärnu sport
Tiiu Randviir

Tiiu Randviir-Tölp (aastast 1971 Tiiu Tölp; sündinud 10. märtsil 1938 Tartus) on eesti endine priimabaleriin ja  balletipedagoog.

Ta lõpetas aastal 1955 Tallinna Koreograafiakooli (Liia Leetmaa klassis) ning aastal 1968 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

1956. aastal alustas ta Estonias ja lõpetas lavakarjääri 1979. aastal .

Tiiu Randviiru karjäär jätkus balletipedagoogina ja seda tööd on ta teinud kokku 45 aastat (kuni aastani 2019). Tema õpilaste hulgas on Kaie Kõrb, Age Oks, Maria Seletskaja, Ketlin Oja ja paljud teised praegused ja tulevased staarid.

Isiklikku
Tema abikaasa oli aastast 1971 kergejõustiklane ja sporditegelane Rein Tölp (1941–2018), nende poeg on jalgrattur Urmas Tölp; tema vend oli maletaja ja maleajakirjanik Jüri Randviir.

Tunnustus 
1960 Eesti NSV teeneline kunstnik
1967 Eesti NSV rahvakunstnik
1977 NSV Liidu rahvakunstnik
2001 Valgetähe III klassi teenetemärk
2013 Rahel Olbrei nimeline auhind
2018 Eesti Kultuurkapitali näitekunsti sihtkapitali elutööpreemia (särav priimabaleriin ja Eesti balleti järjepidevuse hoidja)

Viited

Kirjandus
Heino Aassalu, "Tiiu Randviir", Eesti Raamat 1988 (ISBN 5450004206)

Välislingid 
Rahvakunstnikud: Tiiu Randviir, ETV 1979 

Estonia teatri balletitantsijad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eesti NSV rahvakunstnikud
Nõukogude Liidu rahvakunstnikud
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1938
Aserbaidžaani Riiklik Kunstimuuseum

Aserbaidžaani Riiklik Kunstimuuseum (aserbaidžaani keeles: Azərbaycan Milli İncəsənət Muzeyi‎) on kunstimuuseum Bakuus. Muuseum on suurim kunstimuuseum Aserbaidžaanis.

Muuseumihoone ehitati 1885. aastal. Kunstimuuseum avati seal 1920. aastal.

Peatähelepanu on pööratud 19. sajandi aserbaidžaani maalikunstile, 16. ja 17. sajandi hollandi ja flaami kunstnike maalidele ning 19. sajandi prantsuse, vene ja saksa maalidele.

Muuseum asub Bakuu kesklinnas aadressil Niyazi küçəsi 9-11. Lähim metroopeatus on İçərişəhər.

Viited

Välislingid 

 Aserbaidžaani Riiklik Kunstimuuseum (Bakupages.com) (inglise keel)

Bakuu
Aserbaidžaani kultuur
Kunstimuuseumid
Aune Suve-Kütt

Aune Suve-Kütt (neiupõlvenimi Aune Suve; sündinud 30. juulil 1977) on Eesti skaudiliikumise tegelane ja muuseumijuht.

Ta on Vargamäel asuva A. H. Tammsaare muuseumi juhataja alates 2006. aastast. Muuseumijuhatajana esindab ta muuseumi ka MTÜ Eesti Kirjanike Muuseumite Ühingu juhatuses.

Aastatel 2012–2013 juhtis ta projekti A. H. Tammsaare teose "Tõde ja õigus" I osa audioraamatu loomiseks, mille raames Meelis Kompus luges 20 plaadile 1300 minutit ehk 550 lehekülge teksti.

Alates 1990. aastast on ta löönud kaasa skaudiliikumises: ta on 1995. aastal asutatud Eesti Skautide Ühingu asutajaliige ja üle-eestiliste ürituste organisaator, 1992–1998 Tamsalu lipkonna juhatuses ning Kõrvemaa lipkonna juht alates 1999. aastast.

Ta on ka EELK Järva-Madise koguduse aktiivne liige.

Ta tegutseb giidina Tammsaare muuseumis, Albu mõisas ja rabamatkadel. 

Samuti on ta Albu vallas tegutseva koori Sink Sale Proo koorivanem. 2002–2005 tantsis ta Rae kultuurikeskuse segarahvatantsurühmas Sukad&tagi, 2006. aastast Albu rahvamaja segarahvatantsurühmas Kakerdaja. 2012. aastal loodud MTÜ Kultuuri- ja Haridusseltsis Üksmüts juhatuse liige.

Ta on osalenud TV3 telesarjas "Õhtusöök viiele".

Tunnustus
2008 aasta vabatahtlik (teiste seas)
2010 Väike Muuseumirott parima terviklahenduse eest (Suve kureeritud näitus "Vargamäelt igavikku ja tagasi", mis tutvustas A. H. Tammsaare elu ja loomingut)

Isiklikku
Aune Suve abiellus 13. juulil 2013 Jaanus Kütiga.

Viited

Välislingid
Kaarel Aluoja. "Skaudipealik sõitis kogemusi saama". Järva Teataja, 29. juuli 2004
Aune Suve-Kütt TV3 kodulehel (telesarja "Õhtusöök viiele" osalejana)
Aune Suve-Kütt. "Maastikuga muuseum". Muuseum, 1 (31) 2012, lk 31–34

Eesti muuseumitöötajad
Sündinud 1977
Sint Maarten

Sint Maarten on Madalmaade Kuningriigi maa, mis hõlmab Saint-Martini saare lõunaosa. 

Sint Maarteni pindala on umbes 37 km² ning hinnanguline elanike arv 39 689 (2013).

Pealinn on Philipsburg, suurim linn Lower Prince's Quarter.

Sint Maarteni ametlikud keeled on hollandi ja inglise keel.

Peaminister on 2019. aastast Silveria Jacobs. Riigipead esindab kuberner. Esimene kuberner on 2010. aastast Eugene Holiday.

Rahaühikuna käibib Hollandi Antillide kulden.

Madalmaade Kuningriik
Larissa Volpert

Larissa Volpert (30. märts 1926 Leningrad – 1. oktoober 2017 New York) oli Nõukogude Liidu ja Eesti maletaja, kirjandusteadlane, vene filoloog.

Ta oli alates 1977. aastast töötanud õppejõuna Tartu Ülikoolis (professor 1990. aastast, emeriitprofessor 1995. aastast).

Volpert kaitses 1989. aastal väitekirja "Пушкин и психологическая традиция во французской литературе конца XVIII – первой трети XIX в." ning ta sai doktorikraadi kirjanduses. 
 
Tema peamised uurimissuunad olid prantsuse kirjanduse ajalugu, vene ja prantsuse kirjanduse vastastikused seosed ning puškinistika.

Male
Larissa Volpert saavutas 1955. aastal male maailmameistrivõistluste pretendentide turniiril Moskvas Olga Rubtsova järel 2. koha (Rubtsova sai aasta pärast maailmameistriks) ja 1959. aastal Plovdivis 3. koha, seejuures edestades eestlanna Salme Rootaret, kes jäi jagama 4.–5. kohta.

Ta sai sportlike saavutuste eest males 1957. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 1978. aastal naiste suurmeistri nimetuse.

Pere
Tema abikaasa oli Pavel Reifman.

Teosed
Пушкин и психологическая традиция во французской литературе (1980)
Пушкин в роли Пушкина. Творческая игра по моделям французской литературы. Пушкин и Стендаль (Moskva, 1998)
Лермонтов и литература Франции (Peterburi, 2005)
Пушкинская Франция (Peterburi, 2007)

Kirjandus
Наш новый доктор. // «64 – Шахматное обозрение». 1990/2, lk 13.
Салупере С. Профессор шахмат, гроссмейстер филологии. (intervjuu L. Volpertiga) // «64 — Шахматное обозрение». 1996/5, lk 52.

Välislingid

Nõukogude Liidu naismaletajad
Eesti naismaletajad
Eesti vene filoloogid
Tartu Ülikooli professorid
Sündinud 1926
Surnud 2017
Merimadulased

Merimadulased (Hydrophiinae) on mürknastiklaste sugukonna alamsugukond.

Nad elavad Vaikses ookeanis ja India ookeanis ning puuduvad Põhja-Jäämeres, Atlandi ookeanis ja Vahemeres. Nad on tekkinud ja levinud alles pärast seda, kui 3 miljonit aastat tagasi Põhja-Ameerika manner ja Lõuna-Ameerika manner ühinesid. Nad ei saa liikuda Vaiksest ookeanist ja India ookeanist Atlandi ookeani, sest Hoorni neeme ja Hea Lootuse neeme juures on vesi liiga külm. Nad ei saa kasutada ka Suessi kanalit ega Panama kanalit, sest Punane meri on liiga soolane ja Panama kanalis on magevesi. 

Enamik merimadulasi elab ranna ääres madalas vees, ainult üksikud liigid on suure levilaga, näiteks kahevärviline pelamiid.

Klassifikatsioon

Merimadulaste alamsugukonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoperekonnad:
Aipysurus Lacépède, 1804
Emydocephalus Krefft, 1869
Ephalophis Smith, 1931
Hydrelaps Boulenger, 1896
Hydrophis Latreille, 1801 – merimadu
Kolpophis Smith, 1926
Parahydrophis Burger & Natsuno, 1974
Thalassophis Schmidt, 1852.

Vaata ka
mürgiaparaat

Viited

Välislingid 
Sissekanne NCBI Taxonomy database'is
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne uBios
Sissekanne saidil Wikispecies
Sissekanne WoRMS-is
Harold Heatwole, "Sea Snakes", Australian Natural History Series, A UNSW Press, 1999, ISBN 086840776 3, veebiversioon (vaadatud 25.11.2103) (inglise keeles)
HYDROPHIIDAE, toimetajad Harold Heatwole & Harold G. Cogger, FAUNA of AUSTRALIA Volume 2A, 36. FAMILY HYDROPHIIDAE, AGPS Canberra, 1993, ISBN 978 0 644 32429 8, veebiversioon (vaadatud 30.04.2014) (inglise keeles)
 Arne Redsted Rasmussen, John C. Murphy, Medy Ompi, J. Whitfield Gibbons, ja Peter Uetz, Marine Reptiles, PLoS One. 2011; 6(11): e27373., 8. november 2011., doi: 10.1371/journal.pone.0027373, PMCID: PMC3210815, veebiversioon (vaadatud 16.08.2014) (inglise keeles)
 
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Hydrophiinae seisuga 25.11.2013.

Mürknastiklased
Ivo Sillamaa

Ivo Sillamaa (sündinud 2. novembril 1955) on eesti pianist.

Ansamblis Hortus Musicus on ta mänginud orelit, klaverit ja klavessiini.

Tunnustus 

 2015 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (pikaajaline ja mitmekülgne muusikategevus)

Isiklikku
Ta on harfimängija Zvenislava Sillamaa ja automaatikaprofessor Hanno Sillamaa poeg. 

Tema ja Kaari Sillamaa tütar on Janika Sillamaa, poeg Virgo Sillamaa.

Viited

Eesti pianistid
Sündinud 1955
Priit Maide

Priit Maide (sündinud 8. aprillil 1963) on eesti ettevõtja.

Ta on kirjastuse Varrak juhatuse liige.

Tema ema Maret Maide on Varraku looja.

Eesti kirjastajad
Sündinud 1963
Konstantin Remtšugov

Konstantin Vadimovitš Remtšugov (vene keeles Константин Вадимович Ремчуков; sündinud 21. novembril 1954 Rostovi oblastis) on Venemaa ajakirjanik, ettevõtja ja endine poliitik.

Ta on 2005. aastast ajalehe Nezavissimaja Gazeta omanik, ühtlasi 2007. aastast ajalehe peadirektor ja peatoimetaja.

Remtšugov on 2012. aastast Moskva Linna Ühiskondliku Koja liige, alates 2016. aastast esimees. Ühtlasi on ta 2006. aastast Venemaa Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi hoolekogu liige. Ta on ka Moskva Suure Teatri hoolekogu tegevkomitee liige (2001–2009 esimees). 

1999. aastal kandideeris Remtšugov Paremjõudude Liidu (SPS) nimekirja koosseisus Riigiduumasse. Riigiduuma saadik oli ta  aastail 1999–2003. Duumas valiti ta loodusressursside komitee aseesimeheks.

Haridus- ja töökäik
Remtšugov lõpetas 1978. aastal Moskvas Patrice Lumumba nimelise Rahvaste Sõpruse Ülikooli majanduse erialal. Pärast ülikooli lõpetamist tegeles ta teadustööga. Tema uurimisvaldkond oli arengumaade majandus. Ta kaitses 1984. aastal Moskvas majanduskandidaadi kraadi väitekirjaga "Размещение производительных сил и проблемы регионального планирования в Пакистане".

Aastatel 1986–1987 oli ta stažeerimisel Ameerika Ühendriikides Pennsylvania Ülikoolis. Aastatel 1999–2009 oli ta Venemaa Rahvaste Sõpruse Ülikooli  majandusteaduskonna makroökonoomika kateedri professor.

Aastatel 2004–2005 oli ta Venemaa majandusarengu ja kaubanduse ministri abi.

Ajavahemikus 1993–2009 on Remtšugov olnud mitme ajakirja kolumnist.

Isiklikku
Remtšugov on abielus Jelena Remtšugovaga. Neil on kolm last: Maksim (sündinud 1976), Nikolai (1986) ja Varvara (1990).

Viited

Välislingid

Venemaa ajakirjanikud
Venemaa poliitikud
Sündinud 1954
Marta tänav (Tallinn)

Marta tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kitseküla asumis. 

Marta tänav algab Tondi tänavalt, ristub Magdaleena ja Asula tänavaga ning lõpeb Jalgpalli tänaval Lilleküla staadioni juures. Kuni 2019. aasta aprillini oli Marta tänav idakagu-lääneloodesuunaline ja ligikaudu 210 meetri pikkune, lõppedes Asula tänaval Tallinna-Keila raudtee ääres. Seejärel pikendati tänavat senise Kauba tänava raudteega paralleelse lõunakagu-põhjaloodesuunalise lõigu võrra kuni Jalgpalli tänavani, kujunedes tervikuna 1,2 kilomeetri pikkuseks.

Marta tänaval asub Liivi sõjas 11. septembril 1560 Jeruusalemma mäe lahingus hukkunud Tallinna suurkaupmehe Blasius Hochgrewe mälestusmärk, mis on Tallinna vanim üksikisikule püstitatud mälestusmärk.

Marta tänav sai selle nime 15. veebruaril 1933. Marta tänav on nime saanud Magdaleena tänava mõjul. Varem on tänav kandnud ka nime Magdaleena põik (vene keeles Магдалиненский переулок).

1939. aastal nimetati Marta tänav, Tallinna linnavolikogu poolt Mare tänavaks.

Viiekümnendatel-kuuekümnendatel jätkus tänava otsast raudteeülekäik tänase Tedre ja Kotka tänava rismikule.

Viited

Kesklinna linnaosa tänavad
AM

AM, Am, am või a.m. võib tähendada:

AM või a.m. on lühend ladinakeelsetest sõnadest ante meridiem (enne lõunat).
A.M. on lühend ladinakeelsetest sõnadest anno mundi ('maailma aastal'), mis tähistab ajaarvamist aastates alates maailma loomisest Piibli järgi.
AM on amplituudmodulatsioon.
AM ringhääling on amplituudmodulatsiooni kasutav ringhääling.
AM on Armeenia kahetäheline maakood vastavalt standardile ISO 3166.
.am on Armeenia tippdomeen.
AM võib olla ajaloomuuseum ning ka näiteks Eesti NSV Riiklik Ajaloomuuseum või Eesti Ajaloomuuseum.
Am on ameriitsiumi keemiline sümbol.
Am on Aamose raamat.
Am on Köppeni kliimaklassifikatsioonis üks kliimatüüpidest.
Am on muusikas rahvusvaheline a-molli tähis.
am on amhara keele kood standardi ISO 639-1 järgi.
am on atomeeter ehk 10-18 meetrit.

Täpsustusleheküljed
Eugene Jeter

Eugene "Pooh" Jeter III (ukraina Юджин Джетер; sündinud 1. detsembril 1983) on afroameerika päritolu Ukraina korvpallur. 2013. aastal sai temast naturalisatsiooni teel Ukraina kodanik ja sellest ajast esindab ta Ukraina korvpallikoondist. Ta mängib tagamängija positsioonil.

Ta on 180 cm pikk ja kaalub 80 kg.

Klubid 

Colorado 14ers (2006-2007)
BC Kiev (2007-2008)
ViveMenorca (2008-2009)
Unicaja Málaga (2009)
Hapoel Jerusalem (2009-2010)
Sacramento Kings (2010-2011)
FIATC Joventut (2011-2012)
Shandong Flaming Bulls (2012-2013)
BC Kyiv (2013-)

Ameerika Ühendriikide korvpallurid
Ukraina korvpallurid
Sündinud 1983
Bo McCalebb

Lester Bo McCalebb (makedoonia Лестер „Бо“ Мекејлеб; sündinud 4. mail 1985 New Orleansis) on afroameerika päritolu Põhja-Makedoonia korvpallur. 2010. aastal sai temast naturalisatsiooni teel Makedoonia kodanik ja sellest ajast esindab ta Makedoonia korvpallikoondist. Ta mängib tagamängija positsioonil.

Ta on 183 cm pikk ja kaalub 82 kg.

Klubid 
New Orleans Privateers(2004–2008)
Mersin Büyükşehir Belediyesi S.K.(2008–2009)
KK Partizan Belgrade (2009–2010)
Montepaschi Siena (2010–2012)
Fenerbahçe Ülker (2012–2013)

Ameerika Ühendriikide korvpallurid
Põhja-Makedoonia sportlased
Sündinud 1985
Vabriku tänav

Vabriku tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis. Vabriku tänav algab Kotzebue tänava ja Kopli tänava ristmikult, ristub Valgevase, Malmi, Linda, Graniidi, Salme ja Kungla tänavaga ning lõpeb Volta tänaval. Vabriku tänav on ligikaudu 750 meetri pikkune.

Vabriku 18 asub Kalamaja Põhikool.

Tänava nimed ja ajalugu
Tänava vanim nimi oli Kleine Ziegelkoppelsche Strasse (Väike–Telliskopli tänav), kuna tänav kulges rööbiti endise Telliskopli tänavaga (praegu Kopli tänav). 1882. aastal nimetati tänav Vabriku tänavaks (saksa keeles Fabrikstrasse, vene keeles Фабричная улица) 1878. aastal seal asutatud vendadele Neidorfidele kuulunud malmivabriku järgi. 

22. mail 1964 pandi tänavale nimeks Ivan Rabtšinski tänav 1917. aasta Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee esimeheks olnud Ivan Rabtšinski (1879–1950) järgi. Praeguse nime sai tänav tagasi 3. augustil 1990.

Viited

Põhja-Tallinna tänavad
Pärisrästiklased

Pärisrästiklased (Viperinae) madude alamsugukond. Pärisrästiklaste puhul ei ole loomadele ohtlik mitte mao haardesse sattumine, vaid märg hammustus. Eestis kuulub teadaolevalt sellesse alamsugukonda vaid üks liik – harilik rästik.

Klassifikatsioon
Pärisrästiklaste alamsugukonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoperekonnad:
Atheris Cope, 1862 – puurästik
Bitis Gray, 1842 – aafrikarästik
Causus Wagler, 1830
Cerastes Laurenti, 1768 – sarvikrästik
Daboia Gray, 1840 
 Echis Merrem, 1820 – eefa
 Eristicophis Alcock, 1896 – vaidlusrästik
 Macrovipera Reuss, 1927
 Montatheris Broadley 1996
 Montivipera Nilson, Tuniyev, Andrén, Orlov, Joger & Herrmann, 1999
 Proatheris Broadley 1996
 Pseudocerastes Boulenger, 1896 – ebasarvikrästik
 Vipera Laurenti, 1768 – rästik.

Termolokatsioonielund
Pärisrästiklastel termolokatsioonielund puudub.

Viited

Välislingid
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne saidil Wikispecies
Loomade elu, 5. kd, Kahepaiksed ja roomajad. Tallinn, Valgus, 1985.
Peter Lenk, Svetlana Kalyabina, Michael Wink, Ulrich Joger, Evolutionary Relationships among the True Vipers (Reptilia: Viperidae) Inferred from Mitochondrial DNA Sequences, Molecular Phylogenetics and Evolution, Vol 19. No 1, lk 94–104, 2001, veebiversioon (vaadatud 14.12.2013) (inglise keeles) 

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Viperinae seisuga 14.12.2013.
Linda tänav (Tallinn)

Linda tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis. Linda tänav algab Vabriku tänavalt ja lõpeb Kalevi tänaval. 

Linda tänav on edela–kirdesuunaline ja ligikaudu 200 meetri pikkune.

Linda tänav sai nime 16. detsembril 1931. Varem moodustas see tänav osa Kalevi tänavast.

Viited

Põhja-Tallinna tänavad
Theodor Eicke

Theodor Eicke (17. oktoober 1892 – 26. veebruar 1943) oli Saksamaa sõjaväelane, üks võtmeisikuid koonduslaagrite rajamisel. 

Hukkus kolmanda Harkovi lahingu käigus Lozova linna lähistel.

Saksamaa sõjaväelased Teises maailmasõjas
Sündinud 1892
Surnud 1943
Kelli Uustani

Kelli Uustani (sündinud 9. märtsil 1976) on eesti laulja ja helilooja ning laulupedagoog. 

1995. aastal lõpetas ta Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli, 2000 Eesti Muusikaakadeemia ja 2003 Londoni Kuningliku Muusikaakadeemia muusikateatri erialal.

Uustani on muusikaliartistina mänginud mitmeid värvikaid rolle: Eponine ("Hüljatud"), Charlotte ("Oliver!"), Aldonza ("Mees La Manchast"), ta on paljudes muusikalides osalenud ka koorilauljana. Sooloartistina on ta avaldanud ühe muusikaalbumi.

Viited

Sündinud 1976
Eesti lauljad
Eesti heliloojad
Nylon Beat

Nylon Beat oli Soome popansambel, mis oli väga populaarne 1990. aastatel ja 2000. aastate alguses. Tegemist oli tüdrukuteduoga, kuhu kuulusid Jonna Kosonen ja Erin Koivisto. Nende aktiivse karjääri jooksul, mis kestis aastatel 1995–2003, autasustati bändi kaheksa kuld- ja seitsme plaatinaplaadiga ning Emma-auhinnaga kategoorias "Aasta bänd 1999".

Ansambel moodustati 1995. aastal telesaate "Kiitorata" tulemusel. Sel ajal olid tüdrukud vaid 16-aastased. Tegevust alustasid nad taustalaulmise ja tantsimisega. Hiljem saavutas nende muusika juba arvestatavama küpsusastme ja lõpuks esinesid nad otse koos elava muusikaga, mille esitajaks mitmest profimuusikust koosnev bänd.

Suurema osa muusikast kirjutasid Risto Asikainen ja Ilkka Vainio, produktsiooni tegi põhiliselt Asikainen.

Nylon Beati lugusid on kaverdanud teisedki artistid, sealhulgas ka Eesti Best B4. Teistest ansamblitest oli tuntuim Korea popansambel S.E.S, mille meloodiliselt kõlav versioon laulust "Like a Fool" on identne Nylon Beati originaaliga.

Ehkki duo oli juba andnud oma väljakuulutatud viimase kontserdi 2003. aasta uusaastaööl, tulid nad uuesti kokku, et esineda soojendajatena kahe ansambli Toto kontserdi eel: esimene toimus 17. augustil 2007 Oulus, teine sama aasta 18. augustil Tamperes.

Diskograafia

Albumid
 Nylon Beat (1996)
 Satasen laina (1997)
 Nylon Moon (1998), nende esimene täiesti ingliskeelne album
 Valehtelija (1999)
 Demo (2000)
 Extreme (2001)
 Last In Line (2002), teine ingliskeelne album
 12 apinaa (2003)
 Comeback (2CD, kompilatsioon) (2004)
 Hyvää uutta vuotta Live (CD & DVD) (2004)
 Maailman pisin luokkaretki (kompilatsioon) (1. august 2007)

Singlid
Oot kuin karkkia mulle (1995)
Teflon love (1996)
Rakastuin mä looseriin (1996)
Lä-lä-lä (1996)
Satasen laina (1997)
Kuumalle hiekalle (1997)
Jos (1997)
Like a fool (1998)
Umm ma ma (1998)
Viimeinen (1998)
Seksi vie ja taksi tuo / Liikaa (1999)
Ainut jonka sain (1999)
Musta joulu (1999)
Viha ja rakkaus (2000)
Syytön (2000)
Syntinen (2000)
Guilty (2001)
Anna mulle (2001)
Sanoja (2002)
Moka (2002)
Last in Line / Eternal Love (2002)
12 Apinaa (2003)
Petollinen päiväkirja (promo) (2003)
Nukutaan (2003)
Kevytlinja / Psykedeliaa (2003)
Comeback (2004)
Kuumalle Hiekalle - Remix (2004)
Teflon Love (Live) (2004)
Seksi vie 12 apinaa kuumalle hiekalle (2007)

Välislingid
 Ametlik koduleht
 Kõige andunum fännileht

Soome ansamblid
Tüdrukutebändid
Kura kuningad

Kura kuningad (saksa keeles Kurische Könige; läti keeles kuršu ķoniņi; vene keeles куршские короли) oli sotsiaalne grupp Kuramaal tänapäeva Lätis, kes elas mitmetes külades praeguse Kuldīga piirkonna territooriumil. 

Kura kuningad olid algselt läänimehed, vabastatud maksudest ja teotööst, kuid väeteenistuskohustusega. Nad võisid pidada veskit, kalastada ja küttida. On teada, et 17. sajandil olid kura kuningatel oma vapid. Eristaatus võimaldas neile teatavat vabadust ka religiooni osas ja mõnede paganlike, eriti hiiemetsadega seotud uskumuste praktiseerimist. Teistest läänimeestest eristas kura kuningaid asjaolu, et neil puudus oma maaomand ja alluvad talupojad. Kirjalikud allikad mainivad neid esmakordselt 1320. aja 1333. aasta lääniraamatutes. Kura kuningate (Cursken konyngh) nime all märgitakse neid esimest korda 1504. aastal. Kuigi kura kuningate algupära täpselt teada ei ole, näitavad kaudsed tõendid, et vähemalt osa neist, Turlava lähedastes külades asunud, pärines 13. sajandi kuralaste ülikutest. Nimelt paiknesid sealsed nende külad ühtsel alal Lipaiķi linnamäe ja tõenäoliselt sellega kokku kuulunud Elka hiiekoha lähedal ning ühe sealse suguvõsa nime Tontegode (mainitud juba 1320. aastal) etümoloogiaks on peetud skandinaavia sõnu tomte "majavaim" ja godi "preester või väike isand", mis võib viidata neile kui kunagistele hiie omanikele. Ka on Peniķiste suguvõsa saanud õiguse kura kuningate hulka kuuluda vapruse eest Smolino lahingus 23. augustil 1504 Wolter von Plettenbergilt (see oli ka viimane selle staatuse saanud pere).

Aja jooksul kura kuningate õigusi vähendati ja 18.–19. sajandiks olid nad langenud sisuliselt tavalise talupoja staatusesse. 1860. aastal kuulus kura kuningate hulka 833 inimest (403 meest ja 430 naist). Põhiliselt elasid nad Kuldīga kihelkonna seitsmes vabakülas (Ķoniņciems, Pliķi, Ziemeļi, Kalēji, Viesalgi, Dragūni, Sausgaļi-Kamburnieki). Pärast 1810. kuni 1884. aastani kestnud võitlust oma endiste õiguste eest nende privileegid taastati. 

Kura kuningate eriline seisund kaotati lõplikult Läti Vabariigis 1920. aasta maareformi ja 1929. aasta seadusega, mis nende vabakülad üksiktaludeks jagas. Kura kuningate järglased on sellised tänapäeva perekonnad nagu (läti kirjakeeles): Peniķis, Tontegode, Vidiņš, Dragūns, Sirkants jt.

Kirjandus 
 Carl Eduard Napiersky. Einige Nachrichten von den sogenannten Curischen Königen. Inland, 22.–29. jaanuar 1836, nr. 4–5.
 Laime, Sandis. The Sacred Groves of the Curonian Ķoniņi: Past and Present. Folklore : Electronic Journal of Folklore. Vol 42 (2009). lk 67–80.
 Kuršu ķoniņi, letonika.lv
 Ķoniņi, vesture.eu

Viited

Kuramaa ajalugu
Valjo Masso

Valjo Masso (3. juuni 1933 Viljandi – 10. september 2013) oli eesti põllumajandusteadlane ja poliitik.

Ta lõpetas 1957. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia. Aastal 1964 kaitses ta majandusteaduste kandidaadi väitekirja ja aastal 1974 põllumajandusdoktori väitekirja.

Ta töötas aastatel 1958–1994 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudis, olles aastatel 1972–1976 instituudi asedirektor ja eriloomakasvatuse osakonna juhataja, aastatel 1977–1985 oli ta väetiste sektori juhataja ja aastatel 1985–1994 orgaaniliste väetiste labori juhataja. Aastatel 1994–1996 oli ta Eesti Põllumajandusülikooli orgaaniliste väetiste grupi juhataja.

Aastatel 1997–1999 oli ta VIII Riigikogus asendusliige valimisliidu "Koonderakond ja Maarahva Ühendus" koosseisus.

Ta on uurinud farmide töökorraldust, peamiselt sõnnikumajanduse tehnoloogiat, sõnniku biotehnoloogilist töötlemist, energia- ja aineringet farmis ökoloogilisest ja majanduslikust lähtekohast, mullaviljakuse taastamise (sealhulgas taimede bioloogilisi omadusi kasutades) ja põllumajandusliku keskkonna kaitse võimalusi. Ta on täiustanud sõnnikuhoidlaid.

Ta oli aastatel 1964– NLKP liige. 10. novembrist 1999 oli ta Eestimaa Rahvaliidu/Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige.

Isiklikku
Tema poeg Jaan Masso on majandusteadlane.

Kirjandus

Eesti Nõukogude Entsüklopeedia lisaköide. Tallinn 1978. Lk 149–150
Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000. Ilo. 2003

Eesti põllumajandusteadlased
Eesti Maaülikooli agronoomiateaduskonna vilistlased
Pauluse kalmistule maetud
Sündinud 1933
Surnud 2013
Ilmo Liive

Ilmo Liive (24. märts 1936 – 7. september 2013) oli eesti arhitekt.

Ta lõpetas 1967. aastal ERKI õhtuse osakonna arhitektina.

Liive töötas aastast õpingute kõrvalt 1959 Kommunaalprojektis arhitektina, tõustes arhitekti ametikohalt projekti peaarhitektiks. Pärast ERKI lõpetamist suunati ta Tartusse, kus ta töötas aastatel 1968–1969 Tartu linna peaarhitektina. Aastal 1970 naasis ta Tallinna, saades Kommunaalprojekti peaarhitektiks.

Viited

Välislingid
http://www.arhliit.ee/uudised/eal/lahkunud-on-arhitekt-ilmo-liive/

Eesti arhitektid
Tartu linnaarhitektid
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1936
Surnud 2013
Colubridae

Colubridae on madude sugukond.

Klassifikatsioon 

Sugukonda Colubridae klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised madude alamsugukonnad:
Calamariinae Bonaparte, 1838 – kääbusmadulased
Colubrinae Oppel, 1811
Dipsadinae – jämepeamadulased
Grayiinae Meirte, 1992
Scaphiodontophiinae
Sibynophiinae Dunn, 1928. 

Järgmised perekonnad on roomajate andmebaasis seni alamsugukondadesse klassifitseerimata:
Blythia Theobald, 1868
Cyclocorus Duméril, 1853
Elapoidis Boie, 1827
Gongylosoma Fitzinger, 1843
Helophis de Witte & Laurent, 1942
Myersophis Taylor, 1963
Oreocalamus Boulenger, 1899
Poecilopholis Boulenger, 1903
Rhabdops Boulenger, 1893
Tetralepis Boettger, 1892.

2016

Sugukonnaga on 2016. aasta seisuga liidetud maoperekond Wallaceophis Mirza, Vyas, Patel & Sanap, 2016.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI Taxonomy database-s'is
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne saidil Wikispecies
Sissekanne WoRMS-is
Scott A. Weinstein, David A. Warrell, Julian White, Daniel E. Keyler, Venomous Bites from Non-Venomous Snakes: A Critical Analysis of Risk and Management of Colubrid Snake bites, 2011, Elsevier, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 26.01.2014) (inglise keeles)

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Colubridae seisuga 22.12.2013.
Vappepitaaf

Vappepitaaf on epitaafi ja surnusildi funktsioone ühendav enamasti puust nikerdatud polükroomne aadlivapina kujundatud mälestustahvel koos mälestustekstiga, mis on aadlisoost surnu mälestuseks kirikusse üles seatud.

Vappepitaafi kanti matuserongkäigus sarga ees ning riputati kadunukese haua vahetusse lähedusse kiriku seinale. Aadlike vappepitaaf koosnes suguvõsa vapi pildiga vapikilbist, mille all paiknes tekstitahvel kadunukese elulooliste andmetega. Vapikilpi ümbritses rikkaliku taimornamendiga kiivrikate, mille kohal kõrgus turvisekiiver aadlikrooni ja kiivriehisega.

Vappepitaafide kasutamise kõrgaeg oli 17. sajand. Vappepitaafide traditsioon hakkas hääbuma pärast kirikuisse matmise keelustamist 1772. aastal.

Eestis on tänaseni säilinud alla 200 vappepitaafi, üle poole neist asuvad Tallinna Toomkirikus.

Viited

Allikad
 Merike Kurisoo, Ars moriendi – suremise kunst, EKM, 2013

Matmiskombed
Skulptuur
Maalikunst
Barokk
Duvernoy nääre

Duvernoy nääre on paljude madude peapiirkonnas, silmade ja suu vahel,  paiknev paariline välissekretoorne nääre. Duvernoy nääre on tuvastatud ligi 30 – 40%  nastiklaste sugukonda kuuluvatel madudel. 

Duvernoy näärmeid ei ole tuvastatud rästiklastel või mürknastiklastel.  

Näärme avastajaks, aastal 1832, peetakse prantsuse zooloogi Georges Louis Duvernoy'd  (1777 – 1855), tema järgi on nääre ka nimetatud. 

Duvernoy näärmete eritisi seostatakse madude toitumisega: neelamise ja seedimisega. Uurija dr. Kenneth V.Kardong peab oluliseks välja tuua, et vaatamata sellele, et Duvernoy näärmete eritisi nimetatakse vahel mürgisteks, mis muuhulgas põhjustavad näiteks inimestel naha alla süstituna, valu ja paistetust jms, ei peeta sekreeti siiski mürgiks.

Viited

Välislingid 
AARON M. TAUB.COMPARATIVE HISTOLOGICAL STUDIES ON DUVERNOY'S GLAND OF COLUBRID SNAKES, BULLETIN OF THE AMERICAN MUSEUM OF NATURAL HISTORY, 138. köide, artikkel 1, lk 1-50, New York, 1967, veebiversioon (vaadatud 17.09.2013) (inglise keeles)
 Robert E. Hill, Stephen P. Mackessy, Characterization of venom (Duvernoy's secretion) from twelve species of colubrid snakes and partial sequence of four venom proteins, Toxicon 38 (2000) 1663±1687, veebiversioon (vaadatud 28.07.2014) (inglise keeles) 
Scott A Weinstein, David A. Warrell, Julian White, Daniel E Keyler. Venomous? Bites from Non-Venomous Snakes: A Critical Analysis of Risk and Management of "Colubrid" snake bites., lk 283 – 288, 2011, Elsevier, ISBN 978 0 12 387732 1  Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 21.09.2013) (inglise keeles)
 
Roomajate anatoomia
Maolised
Endel Innos

Endel Innos (19. mai 1932 Tallinn – 15. november 1992 Tallinn) oli eesti insener, tööstusjuht ja sporditegelane.

Ta lõpetas aastal 1950 Tallinna 1. Keskkooli ja aastal 1955 Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikainsenerina.

Ta oli aastatel 1961–1975 alguses tehase Metallist direktor, hiljem Tallinna Ekskavaatoritehase direktor. Aastatel 1975–1981 oli ta koondise Talleks peadirektor. Aastast 1981 oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu Asjadevalitsuse referent, kuid elu lõpus oli OÜ Termest peadirektor.

Endel Innos suri 15. novembril 1992 Tallinnas ja ta maeti 20. novembril 1992 Pärnamäe kalmistule.

Tunnustus
1966 – Kalevi auliige
1970 – Nõukogude Eesti preemia
1977 – Eesti NSV teeneline tööstustöötaja
1977 – NSV Liidu riiklik preemia

Viited

Kirjandus
Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000 AS Kirjastus Ilo, 2003 (surmaaeg on seal vale)

Välislingid
Biograafia ESBL-is

Eesti insenerid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Eesti NSV teenelised tööstustöötajad
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1932
Surnud 1992
Robin Williams

Robin McLaurin Williams (21. juuli 1951 Chicago, Illinois – 11. august 2014 Paradise Cay, California) oli Ameerika Ühendriikide filminäitleja. Ta sai 1997. aastal parima kõrvalosatäitja Oscari.

Keskkoolis tegeles ta maadlusspordiga ja kuulus kooli meeskonda.

Tema rollide hulka kuuluvad osatäitmised filmides "Hea Will Hunting," "Aladdin," "Lustakad jalakesed," ja "Öö muuseumis."

11. augustil 2014. aastal leiti Williams oma kodust teadvusetuna ning kuulutati surnuks surmapaigal. Surma põhjuseks oli enesetapp püksirihmaga poomise läbi ja sellest tingitud lämbumine.

Williams kannatas pikaajalise depressiooni käes. 2013. aasta novembris diagnoositi tal Parkinsoni tõbi, avalikkusele ta diagnoosist teada ei andnud. Lahkamisel ilmnes, et Williams põdes ka hallutsinatsioone tekitavat Lewy kehakeste haigust. Novembris 2015 ütles Williamsi lesk, et peab enesetapu põhjuseks Lewy kehakeste haigusega kaasnenud vaimse ja motoorse võimekuse allakäiku. Williamsil oleks elada jäänud veel kuni kolm aastat.

Filmograafia

Viited

Välislingid
 

Sündinud 1951
Surnud 2014
Ameerika Ühendriikide näitlejad
Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Mikk Üleoja

Mikk Üleoja (sündinud 2. jaanuaril 1970) on eesti koorijuht ja laulja. Ta on Eesti Rahvusmeeskoori peadirigent ja kunstiline juht.

Mikk Üleoja alustas muusikaõpinguid Tallinna Muusikakeskkoolis, kus ta õppis koorijuhtimist oma õe Elo Forseli juhendamisel ja trompetit Aavo Otsa juures. 1997. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Ants Üleoja dirigeerimisklassis ja 2004. aastal kaitses samas magistrikraadi Toomas Siitani juhendamisel. Aastatel 1990–1993 täiendas ta end Lahtis Snellmani kõrgkooli lauluosakonnas, õppides antroposoofia rajaja Rudolf Steineri õpetusel põhinevat Werbecki häälekooli meetodit. Tema juhendaja oli hollandi tenor Christiaan Boeel.

Muusikaõpinguist meenutab ta teistest õpetajaist enam viiuliõpetaja Harri Rikandit, trompetiõpetajat Avo Otsa ja muusikaajaloo õpetajat Toomas Siitanit.

Aastatel 1989–1992 laulis Mikk Üleoja Maailma Noortekooris, 1994–1996 Eesti Rahvusmeeskooris, 1996–2000 Eesti Filharmoonia Kammerkooris ning alates 1998. aastast on ta laulnud gregoriaani ansamblis Vox Clamantis. Lauljana on ta teinud salvestusi nii Vox Clamantise ja kui ka Eesti Filharmoonia Kammerkoori koosseisus.

Aastatel 1998–2011 töötas ta Eesti Filharmoonia Kammerkoori koormeistrina ning juhatas koori selle arvukatel esinemistel, sh Austrias ja Soomes ning plaadisalvestustel. 

Koorijuhina alustas Mikk Üleoja Pärnus kammerkoori Mattone juures, mille peadirigent ta oli aastatel 1994–1996. Aastatel 2003–2005 juhatas ta Püha Miikaeli poistekoori. Aastast 2003 on ta Kaarli koguduse kontsertkoori peadirigent ning aastast 2011 Eesti Rahvusmeeskoori kunstiline juht ja peadirigent.

Ta on olnud Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonnas tööl õpetajana. 2004/2005. õppeaastal õpetas ta koorijuhtimist Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias. 

XXVI üldlaulupeol oli ta liigijuht.

Tunnustus 

 2002 Gustav Ernesaksa Fondi õppestipendium
 2007 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (Mart Saare loomingu salvestamine)
 2015 Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendium
 2016 Armeenia kultuuriministeeriumi kuldmedal (Armeenia kultuuri toetamise ja populariseerimise eest)
 2016 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (väljapaistvate loominguliste saavutuste eest 2015. aastal, koos Eesti Rahvusmeeskooriga)

Isiklikku
Tema vanemad on koorijuhid Ants ja Ene Üleoja. Ka tema õde Elo Forsel on koorijuht.

Viited

Eesti koorijuhid
Sündinud 1970
Anders Ljunggren

Karl Anders Hjalmar Ljunggren (sündinud 24. aprillil 1951 Höredas) on Rootsi diplomaat ja ajakirjanik, alates 17. septembrist 2013 kuni septembrini 2018 oli ta Rootsi suursaadik Eestis.

Aastatel 2009–2013 oli ta Rootsi suursaadik Reykjavíkis.

Tunnustus
 Maarjamaa Risti I klass

Viited

Välislingid
 Tutvustus Rootsi saatkonna lehel

Rootsi diplomaadid
Välismaa suursaadikud Eestis
Rootsi ajakirjanikud
Sündinud 1951
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Õhuseiredivisjon

Õhuseiredivisjon (ÕSD) on Eesti õhuväe koosseisu kuuluv väeosa, mille põhiülesanne on Eesti Vabariigi õhuruumi puutumatuse järelevalve.

Õhuseiredivisjon koosneb
staap
insener-tehniline grupp
õhuoperatsioonide juhtimiskeskus

Varustus
ÕSD kasutab üle Eesti paiknevaid sensorsüsteeme (radareid):

 GM403
ThalesRaytheonSystemsi loodud radarisüsteem Ground Master 403.

 TPS-77
Lockheed Martini loodud kolmemõõtmeline radarisüsteem.

 ASR-8

ASR-8 on lennuvälja tegevuseks kasutatav radarisüsteem. Lühend ASR tuleneb inglise keelest (Airport Surveillance Radar).

 VERA-NG
Passiivseiresüsteem.

Radaripostid 
 Muhumaa radaripost
 Tõikamäe radaripost
 Kellavere radaripost

Ülemad 
30.06.2017– ....       kolonelleitnant Gerry Karro
01.08.2012–30.06.2017  major Hardi Lämmergas
01.08.2009–31.07.2012  kolonelleitnant Janek Lehiste
01.04.2008–31.07.2009  major Kert-Robert Nõmme
01.08.2007–31.03.2008  major Mart Vendla
11.01.2007–31.07.2007  kapten Kert-Robert Nõmme
23.05.2005–31.12.2006  kapten Mart Vendla
03.11.2002–22.05.2005  kapten Jaak Tarien
01.01.1998–02.11.2002  kapten Aivar Tuvik

Viited

Eesti õhuvägi
Lennundusvaldkonnas tegutsevad Eesti ettevõtted ja organisatsioonid
Garmen Tabor

Garmen Tabor (kuni 1989 Garmen Suurmets; sündinud 19. aprillil 1968 Rakveres) on eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 1985 Rakvere Lastemuusikakooli ja aastal 1986 Rakvere 1. Keskkooli. Aastatel 1986–1987 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis raamatukogundust. Aastal 1992 lõpetas ta Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri 15. lennu.

Aastast 1992 töötas Tabor näitlejana Draamateatris, 2002. aastast Vanalinnastuudios ja 2003. aastast oli vabakutseline näitleja. Alates augustist 2019 on Tabor Ugala teatrijuht.

Aastatel 1987–1988 töötas ta Rakvere Teatris riietajana ning on olnud ka Rahvusooperis Estonia näitejuht. 

Tabor on olnud aastast 2011 Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia lavakõne lektor, aastast 2013 ühtlasi teatrikunsti programmijuht ja 2014–2017 etenduskunstide osakonna juhataja.

Rolle
1990 Shakespeare "Suveöö unenägu" (Titania)
1990 Henrik Ibsen "Väike Eyolf" (Rita)
1992 Eduard Vilde "Tabamata ime" (Lilli Ellert)
1993 Madis Kõiv "Tagasitulek isa juurde" (Hermiine)
1993 Henrik Ibsen "Hedda Gabler" (Thea)
1994 Bertolt Brecht "Härra Punttila ja tema sulane Matti" (Apteekripreili ja Laina)
1996 Anton Tšehhov "Onu Vanja" (Jelena Andrejevna)
1997 Edward Albee "Kolm pikka naist" (osaline)

Tunnustus 
 2017 Tartu Ülikooli aumärk

Isiklikku
Tema abikaasa on näitleja Margus Tabor, isa oli kolhoosiesimees Georg Suurmets.

Viited

Kirjandus
Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1968
Soonlepa mõis

Soonlepa mõis (saksa keeles Soonlep) oli Hiiu-Suuremõisa mõisa kõrvalmõis Pühalepa kihelkonnas Hiiumaal.

Ajalugu
Soonlepa mõis eraldati ajavahemikul 1782–1795 Suuremõisa Soonlepa, Aruküla, Sarve, Veoma, Küla ja Lepiste mõisastatud küladest. Kuigi Soonlepa eksisteeris ametlikult iseseisva rüütlimõisana, oli ta faktiliselt Suuremõisa kõrvalmõis. 1796. aastal pantis krahv Jacob Pontus Stenbock Hiiu-Suuremõisa, Pühalepa koos Vallipe, Soonlepa, Vohi ja Harjo karjamõisatega) 80 aastaks kammerhärra Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergile.

1805. aastal, pärast O.R.L. von Ungern-Sternbergi süüdimõistmist ja Siberisse asumisele saatmist, jagas Magdalene Charlotte von Ungern-Sternberg (sünd vabapreili von der Pahlen) abikaasale kuulunud vara ja jagas selle enda ja laste vahel. 1811. aastal, O.R.L. von Ungern-Sternbergi surma järel, Magdalene Charlotte von Ungern-Sternberg loobus talle testamendiga jäetud pärus- ja pandimõisatest oma laste kasuks: kaptenleitnant Peter Ludwig Konstantin von Ungern-Sternberg sai pandimõisa Hiiu-Suuremõisa koos Soonlepa, Partsi, Vilivalla ja Lojaga, pärusomandiks.

P.L.K. von Ungern-Sternbergi surma järel, 1848. aastal jagas paruness Charlotte Helene Elisabeth von Ungern-Sternberg (sünd Below) päranduse ning Ewald Alexander Andreas von Ungern-Sternberg sai Kärdla, Hiiu-Suuremõisa, Soonlepa, Randvere, Partsi ja Loja mõisad.

1900. aastal päris krahv Ewald Adam Gustav Paul Konstantin von Ungern-Sternberg Hiiu-Suuremõisa, Vilivalla, Randvere, Loja, Partsi, Soonlepa ja Kärdla mõisad. 1909. aastal pärandas Ewald Adam Gustav Paul Konstantin von Ungern-Sternberg, oma emale, krahvinna Adele(Ada) von Ungern-Sternbergile (sünd Stackelberg) Soonlepa mõisa ning talle kinnistati ka Suuremõisa, Partsi, Randvere, Loja ja Kärdla mõisad, kes kinkis aga Soonlepa ja Hiiu-Suuremõisa mõisad oma tütrele Dorothea von Stackelbergile (sünd Ungern-Sternberg).

Mõis riigistati 1919. aasta maareformiga.

Mõisahooned
Soonlepa mõisa peahoone oli arvatavasti puitehitis, mis on kaasajaks hävinud. Mõisahoonetest on säilinud suurejoonelisi maakivist kõrvalhooneid, sh sisehooviga karjakastell ja alles on mõisa suundunud ligi poole kilomeetri pikkune allee, mille ääres asuvadki suur osa kõrvalhooneid.

Vaata ka
Ungern-Sternberg

Välislingid
Soonlepa mõis muinsuskaitseameti arhiivis
Soonlepa mõis Eesti mõisaportaalis
Soonlepa mõis rahvusarhiivi kinnistute registris

Ungern-Sternbergide mõisad
Läänemaa mõisad
Pühalepa kihelkond
Hiiumaa mõisad
Standardviga

Standardviga on hinnang (st. näitab) kui sarnane on vaadeldava valimi keskmine oletatavale populatsiooni keskmisele, samas kui standardhälve näitab kuivõrd valimis olevad üksikväärtused erinevad valimi keskmisest. Seega sõltub standardviga valimi suurusest, kahanedes valimi suurenedes. Standardhälve valimi suurusest otseselt ei sõltu.
Standardviga arvutatakse jagades valimi standardhälve (s) ruutjuurega valimi suurusest (n). Valemite keeles:

Statistika