Düsfaagia

Düsfaagia (kreeka keeles (dys 'raske', phagein 'sööma', 'neelama') ehk neelamishäire on meditsiiniline termin neelamisraskuste kohta.

Düsfaagiat on defineeritud kui "käitumuslike, sensoorsete ja motoorsete tegevuste kompleksi, mis on häirunud ükskõik millises ettetulevas söömisprotsessis".

Neelamishäire on talitlushäire, mis võib kaasneda mitmesuguste haigusseisunditega, kuid mis ei ole iseseisev haigus. See on häire toidu liikumisel mistahes osal teel suust läbi neelu ja söögitoru makku. Neelamishäire võib avalduda igas vanuses inimestel, tekkida äkki või järk-järgult välja kujuneda. Sageli põhjustavad düsfaagiat mao-soolekulgla ülemiste osade lokaalsed kahjustused mehaanilise obstruktsiooni näol. Düsfaagia neuroloogilised põhjused on seotud juhteteede kahjustusega: neelamise koordinatsioon sõltub keele, suu, neelu ja kõri tundlikkusest, V, VII, IX, X ja XII kraniaalnärvi tahtele alluvast ja reflektoorsest motoorsest aktiivsusest.

Düsfaagia sümptomid   
 Köhimine neelamise järel
 Raskus alustada neelamist
 Neelamisvalu
 Toidu kinnijäämine kurku
 Teatud toitude vältimine
 Survetunne või valu rindkeres
 Sagedased kõrvetised
 Süljevoolus
 Seletamatu kaalukaotus
 Korduvad kopsupõletikud
 Hääle- või kõnemuutus
 Vedeliku/toiduosade leke nina kaudu

Põhjused

Sagedasemad põhjused 
 Ösofagiit
  Refluksist tingitud söögitoru striktuurid (refluksösofagiit)
  Söögitoru divertiikulid
  Söögitoru söövitused
  Söögitoru motoorikahäired, kardia ahhalaasia
  Söögitorusong
  Kilpnäärme haigused (struuma, türeoidiit)
  Mälumislihaste kahjustused
  Lõualuude ja keeleluu murrud
  Glossiit ehk keelepõletik
  Suu ja suupõhja abstsessid
  Kurgumandli ja neelupiirkonna abstsessid
  Tonsilliit ehk kurgumandlipõletik
  Mehaaniline takistus suus, neelus, söögitorus (võõrkeha)
  Epiglotiit
  Larüngiit ehk kõripõletik
  Kõritraumad
  Lülisamba kaelaosa haigused
  Psühhogeensed põhjused
  Rauavaegusaneemia
  Hüpokaltsieemia

Neuroloogilised häired 
 Ajutrauma
  Aju kasvaja
  Ajuabstsess
  Meningiit
  Ajuisheemia
  Polüneuropaatia
Guillaini-Barré sündroom
  Sclerosis multiplex
  Müasteenia
  Parkinsoni tõbi
  Bulbaarparalüüs

Haruldasemad põhjused 
 Botulism
  Teetanus
  Plii mürgistus
  Suu, kõri kasvajad
  Sklerodermia
  Dermatomüosiit, polümüosiit
  Kiiritusravi järgne seisund
  Sialadeniit ehk süljenäärmekivid
  Kaasasündinud söögitoru ahenemised, avanematus
  Hingetoru ja söögitoruvaheline uuris ehk fistul
  Huulte ja suulaelõhe
  Lühike suulagi
  Keele ja keeleluu arenguhäired

Klassifikatsioon 
Avaldumiskoha järgi jagatakse neelamishäired 3 suurde rühma: 
 oraalse faasi düsfaagia; 
 farüngeaalse faasi düsfaagia; 
 ösofageaalse faasi düsfaagia.
Oraalse faasi düsfaagia tuleneb valdavalt keelekontrolli kadumisest. Patsientidel esinevad mälumisraskused ja toidu neelu suunas liigutamise raskused. Neelufaasi düsfaagia puhul võib patsient olla võimetu neelama isegi väikest toidupalakest. Tegemist võib olla toidu nasaalse tagasiheitega, samuti võib patsient küll neelata, kuid toit satub hingamisteedesse. Söögitoru faasi düsfaagiat iseloomustab toidu tagasivool söögitorust neelu, võib esineda söögitoru ja hingetoru vaheline ava, aga ka reﬂukshaiguse puhused häired.

Diagnostika 
Düsfaagia on diagnoositav anamneesi võtmise käigus ja haige kliinilise uurimisega. Toidu peetumine suus või sülje suurenenud eritus võib olla põhjustatud neelamise akineesiast ja näonärvi- või bulbaarparalüüsist. Köhimine või lämbumine viitavad kõri nõrkusele, vedelike nasaalne regurgitatsioon pehme suulae nõrkusele.

Neelamishäire kindlaks tegemine algab esmasest hindamisest ehk skriinimisest. Skriinimisel toimub sümptomitel põhinev neelamise hindamine: patsiendi või lähedaste küsitlemine küsimustike abil; söömistoimingu vaatlus erisuguse konsistentsiga toidu puhul; neelamistestid, mida teevad logopeedid; pulssoksümeeria, mille abil mõõdetakse oksühemoglobiini hulka protsentides; tservikaalne auskultatsioon, mille käigus kuulatletakse stetoskoobiga neelamise ja hingamisega seotud helisid kaelal, et hinnata neelamise ja hingamise koostööd. Kui esmane uuring ei anna piisavat infot, siis suunatakse patsient intrumentaalsele uuringule. Instrumentaalne hindamine põhineb anatoomilis-füsioloogiliste muutuste kindlakstegemisel pea- ja kaelapiirkonnas. Selleks kasutatakse videofluoroskoopilist ja/või fiiberendoskoopilist neelamisuuringut. Videofluoroskoopilise neelamisuuringu teeb radioloog koos logopeediga. Fiberendoskoopilist neelamisuuringut teeb Eestis arst koos logopeediga. Logopeedi pädevuses on kontrollida neelamist visuaal-taktiilsel meetodil. Neelamishäiret on keeruline tuvastada vaikse aspiratsiooni puhul, sel juhul osutub diagnostika hädavajalikuks.

Ravi 
Neelamisteraapia vormid: otsene teraapia, kaudne teraapia, neelamise manöövrid, kompensatoorsed tehnikad. Otsese neelamisteraapia eesmärk on parandada neelamist, kasutades toitu. Kaudne neelamisteraapia toimub toiduta. Neelamisteraapias kasutatakse järgmisi neelamismanöövreid: supraglotiline neelamine, mille eesmärk on sulgeda teadlikult häälepaelad; super-supraglotilise neelamise eesmärk on suurendada kõri tõusu ja sulgeda tahtlikult sissepääs valehäälepaelte sulgumise teel; pingutusneelamise eesmärk on suurendada keelepära liikumist neelufaasis; Mendelsohni manöövri eesmärk on suurendada kõritõusu ulatust; Masako manööver; Shakeri manöövri eesmärk on tugevdada suprahüoidaalseid lihaseid. Kompensatoorsetest võtetest kasutatakse asenditeraapiat ja sensoorse tundlikkuse suurendamist. Asenditeraapia eesmärgiks on leida neelamiseks asend, mille puhul neelamine on efektiivsem.

Tüsistused 

Paljude neelamishäirete vahetu tagajärg on suur aspiratsioonioht. Sellega kaasneb omakorda suurem pneumooniarisk. Uriko ja Kaasik (2016), viidates Shambureki ja Farrari 1990. aasta tööle, väidavad, et kui jätta neelamishäire tähelepanuta, siis tagajärgedeks võivad olla kopsupõletik, alatoitumus ja veepuudus, mis võivad lõppeda letaalselt.

Epidemioloogia 
Kahepoolne ülemise motoneuroni haigus, mis väljendub pseudobulbaarse paralüüsina, on tavaliselt seotud düsfaagiaga. Tserebellaarsete ja ekstrapüramidaalsete juhteteede kahjustus võib samuti põhjustada düsfaagiat. Düsfaagia võib esineda ka perifeerse närvisüsteemi haiguste nagu Guillaini sündroomi, müasteenia, polümüosiidi ja okulofarüngeaalse düstroofia puhul. Selline düsfaagia on mittelokaliseeritav ja kahjustus võib asetseda lihasest kuni suurajukooreni. Neelamishäire ehk düsfaagia võib kaasneda nii äkki tekkinud neuroloogilise kahjustusega (ajuinsult jt) kui ka hiiliva kuluga neuroloogiliste haigustega. Ajuinsuldiga patsientidest esineb düsfaagiat 51–57%-l juhtudest.

Neelamishäire võib kaasneda järgmiste haiguste või sekkumiste puhul:
 Parkinsoni tõbi,
 polüskleroos,
 müopaatia,
 müasteenia,
 larüngeotoomia,
 kõripiirkonna kasvajad,
 tserebraalparalüüs,
 refluks,
 Zenkeri divertiikul,
 polüneuropaatia,
 Huntingtoni tõbi,
 ajuinsult.

Neelamishäiret võivad põhjustada järgmised ravimid:
 NSAIDid,
 antibiootikumid (doksütsükliin, tetratsükliin, klindamütsiin, trimetoprim-sulfametoksasool),
 AKE inhibiitorid,
 alfa-adrenoblokaatorid,
 antikolinergilised ravimid,
 antihistamiinikumid.

Düsfaagia võib avalduda igas vanuserühmas sünnist surmani. Neelamishäiret ei tohi segi ajada neelamise ealiste muutustega. Pärast 60. eluaastat muutub oraalne faas pikemaks: närimisliigutused on aeglasemad koguni kuni 6 sekundit, neeluneelamise faas pikeneb kuni 5 sekundit, sest neelulihaste liikuvuse ulatus ja tugevus väheneb.

Vaata ka 
 Afaagia

Viited 

Sisesekretsiooni-, toitumis- ja ainevahetushaigused