joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Elmar Paldra

Elmar Paldra (aastani 1940 Elmar Pergelbaum, ka Elmar Bergelbaum; 12. juuni 1912 Väinjärve vald – 17. juuli 1969 Kilingi-Nõmme) oli eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1921–1928 Karinu algkoolis, aastatel 1928–1933 Tapa Ühisgümnaasiumis, pärast seda teenis ta kaitseväes. Aastatel 1934–1938 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Tartu Pauluse koguduses. Ordineeriti 10. detsembril 1939 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1939–1940 Järva praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1940–1944 oli ta (valiti 25. veebruaril 1940) Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja. Aastatel 1945–1948 oli ta Tallinna toomkoguduse õpetaja. 15. mail 1948 ta arreteeriti Tallinnas, 21. mail 1956 vabastati ta Intas. 

Aastatel 1958–1966 oli ta Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja. Aastatel 1966–1969 oli ta Saarde Katariina koguduse õpetaja.

Elmar Paldra oli kaks korda abielus. Esimesest abielust Aino Grüünvergiga oli tal 2 last. Abielu lahutati 1958. Teine abielu, Helene Liimaga, sõlmiti samal aastal.

Paldra suri aastal 1969 ja ta on maetud Saarde kalmistule.

Viited

Välislingid 
https://www.eelk.ee/elulood/paldra_elmar.html

Järva-Madise Püha Matteuse koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Saarde kalmistule maetud
Sündinud 1912
Surnud 1969
Elmar Kõrv

Elmar Kõrv (12. juuli 1901 Torila, Kokora vald – 7. august 1964 Äksi) oli eesti vaimulik.

Kõrv sai gümnaasiumitunnistuse 1924. aastal Tartus eksamikomisjoni ees. Aastatel 1924–1927 ja 1932–1935 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (aastal 1923 külastas loenguid vabakuulajana), aastatel 1927–1932 õppis ta õigusteaduskonnas majandust. Akadeemiliselt kuulus ta EÜS-i. 

Prooviaastal oli ta Järva-Peetri Püha Peetruse koguduses. Ordineeriti 27. detsembril 1936 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1937–1938 Rapla koguduse õpetaja Joosep Liivi isiklik adjunkt. Aastatel 1938–1951 oli ta Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja (valimistel 13. veebruaril 1938 sai ta 1465 poolt- ja 338 vastuhäält; vastaskandidaadid August Kobla 260 poolt- ja 1273 vastuhäält ning Martin Ots 195 poolt- ja 1189 vastuhäält. 

5. märtsil 1951 ta arreteeriti; ta viibis Karagandõ oblastis Kamõšlagis ja Irkutski oblastis Angarlagis. 6. juunil 1956 vabanes ta vangistusest. Aastatel 1956–1964 oli ta Äksi Andrease koguduse õpetaja.

Ta on maetud Kodavere kalmistule.

Isiklikku
Tema tütretütar on kirjanik Kerttu Rakke.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse vaimulikud
Äksi Andrease koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1901
Surnud 1964
Karl Kivi

Karl Kivi (10. jaanuar 1877 Kaagjärve vald – 1941) oli eesti raamatukaupmees ja seltskonnategelane.

Ta oli põllupidajate poeg.

Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli vallakirjutaja. Alates 1907. aastast oli ta raamatukaupluse omanik Antslas.

Ta hukati nõukogude võimu poolt.

Viited

Eesti omavalitsusametnikud
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1877
Surnud 1941
Alar Läänelaid

Alar Läänelaid (sündinud 10. mail 1951) on maastikuökoloog ja dendrokronoloog. 

1979. aastal kaitses ta teaduste kandidaadi väitekirja "Hariliku männi rabavormid kõrgsoode dünaamika indikaatorina" Tartu Riiklikus Ülikoolis ja 2002. aastal kaitses ta doktoritöö "Aastarõngasdateerimine Eestis" Helsingi Ülikoolis. 

Läänelaid on uurinud Eesti taimestikku, rabamändide juurdekasvu, puude aastarõngaid ja nende laiuse seoseid kliimanäitajatega, Eesti põlispuude vanust, ajalooliste ehitiste ja maalitahvlite vanust dendrokronoloogia abil. 

Ta on avaldanud üle 200 trükitöö Eesti taimedest ja taimestikust, eksootilistest taimedest, rabamändide juurdekasvust, puude aastarõngaste uurimisest, puude vanuse määramisest, ehitiste dendrokronoloogilisest dateerimisest, maalitahvlite dateerimisest ja lisaks reisikirju ja vesteid.

Tunnustus
1998 Tartu Ülikooli innovatsioonipreemia
2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk

Välislingid 
 "Alar Läänelaid"
 Martin Pau "Tõnissoni pappel osutus Stalini omaks" Tartu Postimees, 2011

Eesti bioloogid
Tartu Ülikooli õppejõud
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1951
Mükobiont

Mükobiont on seenkomponent, üks osapool seene ja fotosünteesiva organismi (fotobiondi) vastastikku kasulikus kooselus, mille tulemusena moodustub
samblik. Mükobiondina toimib samblikus tavaliselt kottseen, üksjuhtudel kandseen. Mükobiont on selles kooselus domineeriv osapool, kuna 
seenehüüfid moodustavad põhiosa sambliku tallusest, seen on säilitanud võime suguliseks paljunemiseks. 

Samblikus osaleva seene liigi järgi määratakse ka sambliku liigiline kuuluvus.

Vaata ka
Fotobiont
Mükotroof

Kirjandus
Tiina Randlane, Andres Saag, Ljudmilla Martin, Einar Timdal & Luigi Nimis. Eesti puudel kasvavad suursamblikud, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2011.
Sitsiilia krahvkond

Sitsiilia krahvkond oli normanni riik, mis koosnes Sitsiilia ja Malta saarest aastatel 1071–1130.

Krahvkonna moodustamine algas Sitsiilia normannide poolt vallutamise käigus (1061–91) 965. aastal asutatud Sitsiilia moslemiemiraadilt. Krahvkond on seega üleminekuperiood Sitsiilia ajaloos. Pärast moslemite alistamist ja nende kas sunnitud või vabatahtlikku liitmist normannide väega toimus edasine üleminekuperiood krahvkonna ja sitsiillaste jaoks.

Ajalugu 
Sitsiilia krahvkonna asutas Robert Guiscard aastal 1071 oma nooremale vennale Roger Bossole. Guiscard ise oli saanud 1059. aastal paavst Nicolaus II-lt tiitli Sitsiilia hertsog (dux Siciliae) julgustuseks vallutada see moslemitelt. Aastal 1061 tehti esimene jääv normanni vallutus (Messina). Aastal 1071, pärast Sitsiilia emiraadi pealinna ja tulevase krahvkonna pealinna Palermo langemist, ülendas Guiscard Rogeri krahviks ja andis talle pea täieliku võimu saarel. Küll jättis ta endale aga poole Palermost, Messina ja Val Demone. Roger asus valitsema krahvkonda, mis koosnes ühtlasi Guiscardi plaanitavatest vallutustest. Veebruaris 1091 jõudis Noto langemisega Sitsiilia vallutamine lõpule. Malta vallutamine algas hiljem samal aastal; see lõpetati aastal 1127, kui saare araabia administratsioon välja saadeti.

Robert Guiscard jättis Rogeri mitmetähenduslikesse suhetesse oma järglastega Apuulia ja Calabria hertsogkonnas. Roger II ja Wilhelm II valitsemise ajal puhkes konflikt kahe normanni vürstkonna vahel, vastavalt Rogeri ja Roberti nõbude vahel. Paavst Calixtus II vahendustegevusel ja vastutasuks abi eest Ariano krahvi Jordani juhitud mässu vastu aastal 1121 loovutas lastetu Wilhelm kõik oma Sitsiilia territooriumid Rogerile ja nimetas ta oma pärijaks. Kui Wilhelm aastal 1127 suri, päris Roger mandri-hertsogkonna. Kolm aastat hiljem ühendas ta oma valdused vastupaavst Anacletus II nõusolekul Sitsiilia kuningriigi moodustamiseks.

Krahvide loend 

Sitsiilia anti aastal 1059 kristliku tagasivallutuse ootuses paavst Nicolaus II poolt "hertsog" Robert Guiscardile. Guiscard andis selle krahvkonnana oma vennale Rogerile.

Vaata ka
Normannide sissetung Lõuna-Itaaliasse, Sitsiilia kuningriik

Sitsiilia ajalugu
Itaalia keskaeg
Carl Johann Sommer

Carl Johann Sommer (22. september/3. oktoober 1715 Tallinn – 27. september/8. oktoober 1765 Järva-Peetri) oli Eesti vaimulik.

Sommer sündis Tallinnas klaasimeistrite tsunfti oldermanni Gottfried Sommeri pojana. Ta töötas aastani 1738 klaasimeistrina Tallinnas. Usuteadust õppis ta aastatel 1739–1743 (immatrikuleeriti 8. augustil 1739) Jena ülikoolis. Ordineeriti 12. märtsil/23. märtsil 1743 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1746–1748 (introdutseeriti 23. märtsil/3. aprillil 1746 Anton thor Helle poolt) Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1748–1765 oli ta (kutsuti aprillis 1748) Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja.

Sommer kuulus hernhuutlaste hulka. Ta pidas tähtsaks, et kihelkondadesse asutataks koole, jagas lastele usuraamatuid ja õpetas nende järgi lapsi lugema.

Viited 

Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Sündinud 1715
Surnud 1765
Aastate naine

Aastate naine on aunimetus, mida alates 1993. aastast annab välja Eesti Ettevõtlike Naiste Assotsiatsioon. 

Lisaks aastate naise aunimetusele annab sama organisatsioon välja ka aasta naise aunimetust.

Aastate naise aunimetuse on siiani pälvinud ainult neli inimest:

1993 – Salme Reek, näitleja
1997 – Marju Lauristin, sotsiaalteadlane ja poliitik
2007 – Ita Ever, näitleja
2012 – Siiri Oviir, poliitik
2019 – Anu Raud, kunstnik, kunstipedagoog, akadeemik

Vaata ka
Aasta naine

Eesti aunimetused
CR Vasco da Gama

Club de Regatas Vasco da Gama on Brasiilia jalgpalliklubi, mille kodulinn on Rio de Janeiro. See mängib Brasiilia kõrgliigas Campeonato Brasileiro Série A ja Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlustel Campeonato Carioca.

Klubi asutati 21. augustil 1898 sõudeklubina; jalgpalliklubina tegutseb see alates 5. novembrist 1915. Klubi asutasid Portugali sisserändajad ja ka tänapäeval on klubil Rio de Janeiros suur portugallaste toetajaskond. Vasco da Gama on Brasiilia üks populaarsemaid jalgpalliklubisid, sellele on vähemalt kümme miljonit toetajat.

Vasco da Gama on tulnud neljal korral Brasiilia meistriks (aastatel 1974, 1989, 1997 ja 2000) ja korra Brasiilia karikavõistluste Copa do Brasil võitjaks (aastal 2011). Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlused on võidetud 24 korral. 1998. aastal võideti Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused Copa Libertadores, kui finaalis alistati Ecuadori klubi Barcelona. Tänu sellele pääses Vasco da Gama 2000. aasta klubide maailmameistrivõistlustele, mille finaalis kaotati teisele Brasiilia klubile, Corinthiansele.

2008. aastal langes klubi esmakordselt kõrgliigast välja. Edu saavutati taas 2011. aastal, mil Brasiilia meistrivõistlustel saadi teine koht, võideti Brasiilia karikas ja jõuti Brasiilia karikavõistlustel Copa Sudamericana poofinaali. Edukas oli ka 2012. aastal, mil Brasiilia meistrivõistlustel saadi viies koht ja Copa Libertadoresel jõuti veerandfinaali. Järgmised neli aastat osutusid taas klubile rasketeks ja kahel hooajal tuli mängida esiliigas.

Klubi kodustaadion on alates 1927. aastast olnud Estádio São Januário, mis mahutab 21 880 pealtvaatajat. Osad tähtsamad mängud, sealhulgas derbimängud, peetakse Maracanã staadionil.

Vasco da Gama suurim rivaal on Flamengo ning kahe klubi vahelised mängud on tuntud nimega Clássico dos Milhões. Tegemist on Brasiilia ühe kõige populaarsema derbimänguga.

Klubi on saanud nime Portugali maadeavastaja Vasco da Gama järgi.

Praegune koosseis 
Seisuga 26. aprill 2019

Saavutused 
Rahvusvahelised
Copa Libertadores (1): 1998
Campeonato Sul-Americano de Campeões (1): 1948
Copa Mercosur (1): 2000
Trofeo Teresa Herrera (1): 1957
Trofeo Ramón de Carranza (3): 1987, 1988, 1989
Üleriigilised
Campeonato Brasileiro Série A (4): 1974, 1989, 1997, 2000
Campeonato Brasileiro Série B (1): 2009
Copa do Brasil (1): 2011
Osariigilised
Torneio Rio – São Paulo (1): 1958, 1966 (jagas võitu veel kolme klubiga), 1999
Campeonato Carioca (24): 1923, 1924, 1929, 1934, 1936, 1945, 1947, 1949, 1950, 1952, 1956, 1958, 1970, 1977, 1982, 1987, 1988, 1992, 1993, 1994, 1998, 2003, 2015, 2016

Statistika 
 Enim väravaid klubi särgis – Roberto Dinamite (702 väravat aastatel 1971–1990 ja 1992–1093)

Viited

Välislingid 
 Koduleht

 
Vasco Da Gama
Rio de Janeiro
Inna Sõrmus

Inna Sõrmus (sündinud 15. juulil 1967) on eesti balletitantsija ja õpetaja.

Haridus 
Aastatel 1972–1976 õppis ta Tallinna 38. Keskkoolis, 1976–1981 Tallinna Balletikoolis ja 1981–1986 Peterburi Vaganova nimelises Balletiakadeemias.

Töö 
 1986–2008 Rahvusooper Estonia balletisolist
 2006–2008 Spordiklubi Põhjatäht pedagoog-koreograf
 2008–2009 Fitness klubi Olé bodyballet' treener
 2009– ... Kaie Kõrbi Balletistuudio õpetaja
 2009– ... Tantsuakadeemia pedagoog

Olulisemaid rolle 
 Maria, ballett "Pähklipureja"
 Fleur de Lys, ballett "Esmeralda"
 Svanilda, ballett "Coppelia"
 Gamzati, ballett "Bajadeer"
 Väike luik, ballett "Luikede järv"
 Bajadeer, ballett "Luikede järv"
 Sonja, ballett "Kuritöö ja karistus"
 Eva, ballett "Creedo"
 Maria Magdalena, ballett "Creedo"
 Lesbia, ballett "Catulli Carmina"
 Chloe, ballett "Daphnis ja Chloe"
 Tütarlaps, ballett "Tütarlaps ja surm", koreograaf Robert North

Eesti balletitantsijad
Eesti tantsupedagoogid
Sündinud 1967
Michael Caine

Sir Michael Caine [maikl kein] (sünninimi Maurice Joseph Micklewhite; sündinud 14. märtsil 1933 Londonis) on inglise filminäitleja. Ta on Briti impeeriumi ordu komandör (CBE). 

Tema ja Jack Nicholson on ainsad näitlejad, kes on kandideerinud Oscarile igal kümnendil alates 1960. aastaist.

Elu- ja töökäik
Michael Caine'i sünninimi on Maurice Joseph Micklewhite, nagu ka ta isal, kes töötas kalaturul pakikandjana. Tema ema oli Ellen Frances Marie Micklewhite (sündinud Burchell), kes oli kokk ja koduabiline. Ta isa oli iiri päritolu katoliiklane, ema protestant; last kasvatasid nad protestantlikus vaimus.

Pärast sõjaväeteenustust (sh Lõuna-Koreas) alustas ta 20-aastaselt näitlejatööd pisirollidega inglise provintsiteatreis, kasutades esialgu pseudonüümi Michael Scott. Minnes Londonisse, sai ta teada, et sellenimeline näitleja juba tegutseb seal, ning valis endale 1954. aastal uueks lavanimeks Michael Caine. Tema läbilöögiks olid 1960. aastate keskel mängitud osad filmides "Zulu" (1964, leitnant Gonville Bromhead), "The Ipcress File" (1965, superagent Harry Palmer) ja "Alfie" (1966, nimiosa, pälvis Kuldgloobuse). Ehkki ta on oma elu jooksul mänginud rohkem kui 140 väga erineva kvaliteediga filmis, on tal õnnestunud leida ikka ja jälle rolle, mis kinnistavad tema reputatsiooni mitmekülgse karakternäitlejana.

Filmograafia

Tunnustus
Caine on olnud kuus korda Oscari nominent. Neljal korral on ta kandideerinud parima meespeaosatäitja kategoorias ja kahel korral parima meeskõrvalosatäitja kategoorias. Parima meeskõrvalosatäitja Oscari oma ta ka kahel korral võitnud (1987 osa eest filmis "Hannah ja tema õed" ning 2000 osa eest filmis "Siidrimaja seadused").

1992. aastast on ta Briti impeeriumi ordu komandör (CBE), 16. novembril 2000 lõi kuninganna Elizabeth II ta rüütliks (Knight Bachelor). 5. jaanuaril 2011 sai ta Prantsusmaa Kunstide ja Kirjanduse Ordu (Ordre des Arts et des Lettres) komandöriks.

Isiklikku
1955–1958 oli Caine abielus näitlejanna Patricia Hainesiga, kellega tal on tütar Dominique. 8. jaanuarist 1973 on tema abikaasa Guyanast pärit näitlejanna ja eksmodell Shakira Caine (sündinud 1947), kellega tal on tütar Natasha Haleema.

Viited

Välislingid

 Ametlik koduleht

Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1933
Schwarzwaldi hobune

Schwarzwaldi hobune () on hobusetõug, mis on pärit Lõuna-Saksamaalt Baden-Württembergi liidumaalt. Oma nime on ta saanud Schwarzwaldi mäestiku järgi. Tegu on suhteliselt väikest kasvu vastupidava raskeveohobusega. Nad on tavaliselt (tume)raudjat värvi, heleda laka ning sabaga.

Ajalugu
Tegu on suhteliselt vana tõuga mis eksisteeris juba keskajal , aga alles aastal 1896 loodi ametlik tõuraamat ja sai alguse organiseeritud aretamine. Eesmärgiks oli tõu säilitamine ja edasiarendamine. Kõik 210 hobust, kes siis tõuraamatusse kirjutati, olid puhast Schwarzwaldi päritolu ja tõug oli tol ajal suhteliselt heterogeenne (erisugune).  

Masinate laialdane kasutuselevõtt põllumajanduses ja tööstuses  tähendas selle hobusetõu allakäiku. Aastal 1947 oli 1234 mära ja 47 sugutäkku tõuraamatus arvel. Täkkude arv oli aastaks 1973 kahanenud kolmeni ja märade arv oli 1977. aastal kõigest 159. Selle tulemusena tekkis ühtne ja homogeenne hobune, kuid tõug oli väljasuremise äärel. 
Et tõugu päästa võeti appi Norikeri tõugu täkud Reith-Nero (1961)  ja Wirts-Diamant (1970) . Hiljem lisati aretusse ka Freibergeri tõugu täkke. 1990. aastate alguseks oli märade arv tõusnud – 416 isendit oli arvel ja aastaks 2009 oli 716 mära ja 34 sugutäkku sisse kirjutatud. Siiski veel on Schwarzwaldi hobune väljasuremisega ohustatud koduloomade nimekirjas Saksamaal.

Välimus
Schwartzwaldi hobune on äratuntav tema raudja värvuse ja heleda laka ning saba poolest. Karva värvus võib erineda heledast kuni tumeda raudjani. Värvused pruun ja õunikhall võivad haruldastel juhtudel ka ette tulla. Lakk ja saba on tihedad ja pikad. 
Turjakõrgus märadel on 148–156 cm ja täkkudel 152–160 cm. Pea on lühike ja kuiv, kael tugev ja laudjas lai. Kabjad ja liigesed tugevad. Nad on elavaloomulised, vastupidavad, pika elueaga ning leebe ja sõbraliku iseloomuga.

Kasutamine
Sobib nii veotöödeks kui ka rakendussõiduks ja ratsutamiseks.

Vaata ka
Noriker
Freiberger

Viited

Välislingid

Schwarzwaelder-Kaltblut.de
Schwarzwaelder-Pferdezuchtgenossenschaft.de
Video Schwarzwaldi hobustest]

Hobusetõud
Johannes Looaru

Johannes Looaru (ka Juhan Looaru; 10. oktoober 1907 Mõigu, Harjumaa – 29. jaanuar 1995 Tallinn) oli eesti maadleja ja maadlustreener.

Saavutused
Ta oli üheksakordne Eesti meister vabamaadluses – 1933, 1934, 1936, 1937, 1939, 1945, 1946, 1947, 1949.

Ta võitis Eesti meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses – 1937, 1938, 1945, 1946.

J. Looaru oli kolmekordne Nõukogude Liidu meister vabamaadluses.

NSV Liidu meistersportlane vabamaadluses – 1949;

Eesti Kalevi auliige aastast – 1964.

Välislingid 
 

Eesti maadlejad
Eesti maadlustreenerid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1907
Surnud 1995
Eesti Autorite Ühing

Eesti Autorite Ühing (lühend EAÜ) on Eesti autorite esindusorganisatsioon. EAÜ on mittetulundusühing.

Ühingu liikmeteks on peamiselt heliloomingu ja kujutava kunsti teoste autorid ning muusikakirjastajad. 

Lisaks oma liikmetele esindab EAÜ ka teiste riikide autoreid ja kirjastajaid välisriikide autoreid esindavate organisatsioonidega sõlmitud vastastikuse esindamise lepingute alusel.

EAÜ asutati 8. oktoobril 1991. 

EAÜ juhatuse liikmed on Vaiko Eplik (juhatuse esimees), Virgo Sillamaa, Juko-Mart Kõlar, Kadri Sundja, Kirke Karja, Karl-Ander Reismann ja Jaan Jaago. 

Tegevdirektor oli 1993–2021  Kalev Rattus. Alates 8. märtsist 2021 asus Eesti Autorite Ühingut juhtima Mati Kaalep.

Eesti Autorite Ühingu esindaja osaleb Justiitsministeeriumi juures tegutseva autoriõiguse komisjoni töös.

Viited

Välislingid 
 Eesti Autorite Ühingu koduleht

Eesti mittetulundusühingud
Autoriõigus
Rääma

Rääma on Pärnu linnaosa.

1920. aastal liideti Rääma mõisa alad Pärnu linnaga.

Linnaosas asuvad Pärnu haigla, Pärnumaa kutsehariduskeskus, Pärnu Rääma Põhikool, Rääma Raamatukogu, kultuurikeskus Nooruse Maja, Rääma prügila.

Rääma linnaosa tänavad
Allika, Arukase, Betooni, Ehitajate tee, Hariduse, Humala, Ilvese, Kadaka, Kaevu põik, Kaevu, Kanepi, Karikakra, Kase, Kibuvitsa, Kiige, Killustiku, Kirsi, Kodara, Kreegi, Kuldse Kodu, Kuremarja, Kuu, Lepa, Liblika, Lina, Madara, Mooni, Muraka, Mureli, Mäe, Männi, Mündi, Nelgi, Niidu park, Niidu, Niidumõisa, Oja, Pihlaka, Pikanõmme tee, Pirni, Ploomi, Pohla, Pähkli, Raba, Ristiku, Roheline, Rohu, Rääma, Savi, Sireli, Suur-Jõekalda, Sõstra, Tamme, Tihniku, Tikri, Timuti, Tulika, Turba, Tuule, Tähe, Vana-Rääma, Vana-Savi, Vilja, Välja, Õuna, Ülase

Vaata ka 
Pärnu Linatööstus, Pärnu Linavabrik

Viited

Välislingid
"Rääma ja Raba tänav viivad Ravassaare mõisa" Pärnu Postimees, 18. detsember 2011

Pärnu linnaosad
Nikolai Päts

Nikolai Päts (5. september 1871 Viljandi, Liivimaa kubermang – 29. november 1940 Viljandi) oli Eesti õigeusu vaimulik.

Elulugu
Nikolai Päts õppis Tahkuranna apostliku õigeusu kihelkonnakoolis, Pärnu apostliku õigeusu kihelkonnakoolis ja aastatel 1884–1894 Riia Vaimulikus Seminaris.

Ta töötas seejärel kooliõpetajana Tänassilmas ja Paides (aastatel 1894–1899). Pühitsemise järel oli ta õigeusu  preester Tänassilmas (1899–1904), Räpina Räpina Püha Sakariase ja Elisabeti koguduses (1904–1917) ja aastatel 1914–1918 Võru praostkonna praost. 

Nikolai Päts oli ka 1917. aastast Võru Maakonnanõukogu liige.

Aastatel 1918–1940 oli ta alguses Tallinna Püha Siimeoni koguduse ja hiljem Tallinna Aleksander Nevski koguduse preester; samuti oli ta aastatel 1919–1931 Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Sinodi (kirikuvalitsuse) abiesimees ning aastatel 1935–1940 esimees. Ta oli ajakirja Elutõde toimetaja ning aastatel 1920–1924 Riigiraamatukogu juhataja.

Isiklikku
Nikolai Päts sündis ehitusmeister Jakob Pätsi (1841–1909) ja Olga Tumanova (1847–1914) 1. pojana, tema vennad olid: Konstantin Päts (1874–1956), Paul Päts (1876–1883), Voldemar Päts (1878–1958), Peeter Päts (1880–1942) ja õde Marianne Pung (sünd Päts) (1881–1947).

Nikolai Päts oli abielus 1899. aastast Ludmilla Tšistjakovaga (preester Nikolai Tšistjakovi tütre, kindral Nikolai Helki õega). 

Nikolai ja Ludmilla Pätsil oli viis last: Liidia Päts (1899–1920), Voldemar (Vladimir) Päts (1902–1942), Nelli Helena (Jelena) Päts (1906–1932), Theodor Päts (s 1908) ja Ludmilla Päts (s 1916).

Viited

Välislingid
Eesti biograafiline andmebaas ISIK
Foto https://www.e-varamu.ee/item/IHGJ4AC5E3MNTXLTFFUHYFWH5BUA2VSD?lang=et

Eesti õigeusu vaimulikud
Riigikantselei koosseis
Riia Vaimuliku Seminari vilistlased
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1871
Surnud 1940
Maria Magdalena Suurman

Maria Magdalena Suurman, kunstnikunimega Malle Mägi von Schultz, (28. november 1904 Räpina vald – 11. veebruar 2003) oli Eesti päritolu USA muusik, helilooja ja maalikunstnik.

Suurman lõpetas Tallinna Konservatooriumi 1939. aastal pianistina Artur Lemba ja lauljana 1942. aastal L. Hellat-Lemba õpilasena. Magistritöö kaitses ta Ameerika Ühendriikides Eastern Michigan Universitys muusika ja maalikunsti alal. Suurman on seni ainus väliseesti naine, kes on saanud filosoofiadoktoriks muusika alal, tema väitekiri Florida State Christian College'is käsitles eesti rahvaviiside struktuuri ja nende seost algupärase tekstiga. 

Ameerika Ühendriikide 200. aastapäeva puhul kingiti president Gerald Fordile Suurmani õlimaal "Trummar John", mis kujutas esimest teadaolevat Ameerikasse jõudnud eestlast Johan Schalbricki.

Ta oli organist, pianist, laulja ja helilooja. Tema esinemiskohtade seas on olnud Sydney, Berliin, Toronto, Buenos Aires, Hongkong, Alaska, Šveits, Kaplinn, Montreal, Tallinn, kodukoht Räpina (kontserdid 1992, 1993, 1994) ning Eesti saatkond Moskvas 1993. 92-aastaselt sai Suurmanist esimene eestlane, kes on esinenud klaveriõhtuga ÜRO peakorteris (1996). Ta esines ka New Yorgis Lincoln Centeris (1988) ja Carnegie Hallis. Elu jooksul komponeeris ta üle 60 teose, põhiliselt laule, klaveri- ja orkestripalu.

Maria Magdalena Suurmann valdas eesti, saksa, vene, inglise ja prantsuse keelt.

Viited

Välislingid
 Alo Põldmäe "Eesti muusik-kosmopoliit" Eesti Päevaleht, 11. detsember 1999
 "96-aastane pianist esineb Estonias" Postimees, 30.03.2001

Eesti lauljad
Eesti maalikunstnikud
Eesti organistid
Eesti pianistid
Korporatsioon Fidentia liikmed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1904
Surnud 2003
Narva linnavolinike loend 1934

14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti Narva linnavolinikeks (RTL 1934, 29):

Eesti sotsialistliku tööliste partei linnavolikogu kandidaatide nimekirja järgi 
Evald Keskpaik

Kinnisvaraomanike, väikemajaomanike ja teiste eraomandust pooldajate nimekirja järgi 
Jaan Lust
Jaak Vaabel

Kristlikkude koguduste liidu nimekirja järgi 
Georg Kiviste; astus tagasi, tema asemele kutsutud Karl Puusepp (9. mai 1934, RTL 1934, 38); suri 21. detsembril 1934, tema asemele kutsutud Jakob Reinberg (22. jaanuar 1935, RTL 1935, 8)
Jakob Jalajas

Majandusliidu nimekirja järgi 
August Pahla
Paul Ellert

Narva tööliste ja töölisnõukogude ühise nimekirja järgi 
Voldemar Mölder
Joann Sorokin

Rahvusliku keskerakonna valimisliidu nimekirja järgi 
Jaan Luts
Johan Hansing
Eduard Tuppits (suri 10. veebruaril 1938)

Vene ja teiste vähemusrahvuste valimisliidu nimekirja järgi 
Aleksander Osipov
Eugeni Doilov
Afanasi Luther; astus tagasi, tema asemele kutsutud Aleksander Doilov (8. oktoober 1934, RTL 1934, 79)
Erich Veber
Aleksei Luskov
Friedrich Feodor Veiss
Sergei Klenski
Georgi Rumjantsev
Aleksei Obrastsov

Vaba ruuduga ning Eesti vabadussõjalaste rahvaliikumise nimekirja järgi 
(RTL 1934, 34; arvatud välja Kohtu- ja siseministri otsusega 22. märtsist 1934)
Karl Podrätsik
Aleksander Madisson
Viktor Must
Alfred Sampka
Aleksander Ernits
Gustav Villmann
Hans-Voldemar Vanaus
Oskar Tuisk
Eduard Palgi
Linda Neumann
Voldemar Pere
Felix Annik
Voldemar Bock
Jüri Piik
Osvald Leppik
Alfred Leinfeldt
Imant Paap
Johannes Keremann
August Rõõmus

Narva-Jõesuu esindajad 
Pärast Narva-Jõesuu liitmist Narvaga, 22. aprillil 1934, valis Narva-Jõesuu alevivolikogu Narva-Jõesuu esindajateks Narva linnavolikokku Hermann Kalmo, August Nuude, Voldemar Reimanni ja Mihkel Kuiva.

Viited

Kirjandus 
Lõhe Narva vabside peres. Vaba Maa, 13. märts 1934, nr. 60, lk. 3.

Narva ajalugu
Eesti linnavolinike loendid
Adam Randalu

Adam Randalu VR I/3 (aastani 1935 Adam Bachmann; 12. mai 1890 Liiva kõrts, Püssi vald, Lüganuse kihelkond, Virumaa – 14. aprill 1966 Tallinn) oli Eesti poliitik.

Isiklikku
Tema tütar oli keeleteadlane Eeva Ahven.

Välislingid
Ohvitseride andmekogu
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti töö- ja hoolekandeministrid
Asutava Kogu liikmed
V Riigikogu liikmed
Eesti Rahvaerakonna poliitikud
Riikliku Propaganda Talituse koosseis
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1890
Surnud 1966
Friedrich Uuspõld

Friedrich Uuspõld (enne eestistamist Friedrich Neuhaus; 22. juuni 1906 Tartu – 26. märts 1978) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1927 Tartu Õhtugümnaasiumi. Aastatel 1929–1931 õppis ta Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas ja 1931–1935 usuteaduskonnas. Ordineeriti 27. detsembril 1936 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1936–1938 Tudulinna Rahu koguduse vikaarõpetaja, 1938–1941 Järvakandi Peetri koguduse (asub Lellapere külas Kehtna vallas) õpetaja. Aastatel 1942–1945 oli ta Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja ja 1945–1949 Türi Püha Martini koguduse õpetaja. 1949–1961 oli ta õpetaja Nissi Maarja koguduses, pärast seda aga õpetaja Järva-Madise Püha Matteuse koguduses.

Viited

Välislingid 
https://eelk.ee/elulood/uuspold_friedrich.html
TÜ üliõpilased

Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1906
Surnud 1978
Tõnnivakk

Tõnnivakk oli ohvrinõu, kuhu viljakushaldjas Tõnnile ande viidi.

Valmistamine  
Tõnnivakaks oli peergudest, puukoorest, vitstest või tohust tehtud nõu (vahel lihtsalt puust karbike või kast), mida hoiti ahjukõrval nurgas, toalakas, aidas, mõnel pool koguni väljas, kuid enamasti võõra silma eest varjul.

Eesti rahvausund
Vakale omistati teatud maagilist jõudu, mis võis aidata kaasa majapidamise edendamisele ja pereõnnele. Tõnnivakas võidi hoida riide- või lõngakera, mis sümboliseeris koduhaldjat. Sinna pandi tõnisepäeval, tööde alustamisel ja lõpetamisel, perekondlikke sündmuste tähistamisel jne ohvriande, põhiliselt toitu (eriti uudset ja värsket), aga ka muud, näiteks pisikesi meesterõivaid. Arvati, et mida parem kingitus panna, seda suurem on Tõnni õnnistus. Tavaliselt ohverdati vakale neljapäeviti. Tõnniohvritest loobujaid, veel enam Tõnni hävitajaid tabas pärimuse järgi raske õnnetus või haigus nagu ohvripaikade rüüstajaidki.

Tõnnivakku on tehtud ja kasutatud Mulgimaal, Pärnumaal, Läänemaal ja Harjumaal. Eriti Vändra ümbruses püsis Tõnni kultus kuni 19. sajandi keskpaigani.

Väljavõte arhiivist 
Eesti Rahvaluule Arhiivis, Matthias Johann Eiseni kogus säilitatav 1893. aastal Viljandi kihelkonnast üleskirjutatud teade kirjeldab tõnnivakka ning sellega seotud kombeid nii:

"Tõnnivakk. Kasetohust tehtud veikene vakk, sinna sise pannakse karvu nagu hobuste, lehmade, lammaste, sigade, kanade, ka igat seltsi vilja ning üks veikene tita, mis puust on tehtud ja riided selga seutud – see on siis jumal, kes seda õnnistust jagab. Seda vakka ei pia aga keigi täädma muud kui peremees, kes seda isi valmistab ning aidas oma kirstu põhjas hoiab. Tõnisepäeva hommikul enne koitu võtab peremees salaja selle vaka ja laternaga tule, kelle sees tükk rasvaküinalt põleb ning lähab elajatelauta, võtab vakast tüki lehmakarvu, süitab seda küinlatule pääl põlema ning suitsetab sellega lehma ümberringi läbi. Pärast võtab see selle tite, paneb seda lehma selja pääle istuma ja viimaks keerab veel lehma kõhu alt läbi mõned ringid ümber ja paneb seda vaka tagasi. Pääle selle lõikab veel tüki karvu tulevaks aastaks vaka sisse valmis. Nõndaviisi tehakse iga looma juures, olgu mis tahtsugune. Ka vili suitsutasse ja sorgitasse titaga läbi. On tema majandus keik sedaviisi läbi käidud, siis viib vaka jälle kirstupõhja tagasi. Tulevaks aastaks, nagu üteldud, salaja, et keigi ei tää ega näe." (E 8010, Viljandi 1893.)

Vaata ka
Ohvriallikas
Ohvriand
Ohvrikivi
Tääksi Tõnni vakk

Viited

Välislink
  Tõnisepäev, Eesti rahvakalender

Eesti rahvausund
Eesti rahvakultuur
Eesti mütoloogia
Folkloristika
Magdalena Soosõrv

Magdalena Soosõrv (abielus kuni 1938. aastani Magdalena Arenschild, mil perekonnanimi tagasi muudeti; 13. juuli (vkj)/ 25. juuli 1895 Kuusalu kihelkond, Harjumaa – 26. juuli 1945 Rootsi) oli Pühalepa vallasekretär. 

Ta oli ka sealse Naiskodukaitse jaoskonna esinaine ja Pühalepa VTÜ revisjonikomisjoni liige.

Tunnustus
1939 Kotkaristi kuldrist

Viited

Kirjandus
R. Saaliste. "Magdalena Soosõrv. In memoriam". Välis-Eesti nr 32, 12. august 1945. Lk 3

Välislingid
Foto, geni.com

Eesti omavalitsusametnikud
Naiskodukaitse liikmed
Eesti tuletõrjujad
Kotkaristi kuldristi kavalerid
Eesti Punase Risti V klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1895
Surnud 1945
Allveelabor

Allveelabor on veekogu põhjas asetsev statsionaarne või põhja mööda liikuv kompleks, mis võimaldab teha okeanoloogia-, merebioloogia-, allvee- ja muid uuringuid.

Viited

Välislingid
 Conshelf I, II & III, Équipe Cousteau

Labor
Okeanograafia
Merebioloogia
Mägi-Karabahhi Vabariik

Mägi-Karabahhi Vabariik on tunnustamata riik Kaukaasias Mägi-Karabahhis. Piirneb läänes Armeeniaga, põhjas ja idas Aserbaidžaaniga ning lõunas Iraaniga.

Riik kuulutati välja 2. septembril 1991 endise Mägi-Karabahhi Autonoomse Oblasti ja Aserbaidžaani NSV Šaumjani rajooni aladel. Pärast Mägi-Karabahhi sõda sõlmitud relvarahu kontrollib Mägi-Karabahhi Vabariik ka osa Aserbaidžaani territooriumist, mis ei kuulunud eelnimetatud aladele.

Valitsuskord

Mägi-Karabahhi Vabariigis valitseb presidentaalne riigikord. President määrab ja kutsub tagasi ministrid. Parlamenti kutsutakse Rahvuskoguks. Parlamendis on 33 liiget, kelle ametiaeg on 5 aastat. Neist 17 valitakse proportsionaalse süsteemi alusel ning 16 ühemandaadilistes ringkondades majoritaarse süsteemi järgi.

Mägi-Karabahhi president oli 2007–2020 Bako Sahakjan ning aastast 2020 on presidendiks Araik Arutjunjan.

Rahvastik

Rahvastiku enamuse (~95%) moodustavad selles piirkonnas põlisrahvana elavad armeenlased. Neile lisaks elab seal assüürlasi, kurde (nende peamine asuala on Armeeniat ja Mägi-Karabahhi eraldavas nn Laçıni koridoris) ning kreeklasi. Enne 1980. aastate lõpu konflikti Mägi-Karabahhis ning sellest Armeenia ja Iraani poole jäänud aladel elanud aserid on nüüd põgenenud mujale Aserbaidžaani.

Enamik usklikke on kristlased ja kuuluvad Armeenia kirikusse. On ka õigeusklikke ja evangeelseid kristlasi. Teiste religioonide hulgas on levinuim judaism.

Elanikud räägivad enamasti armeenia keele karabahhi murret, mis erineb armeenia keelest märgatavalt, sest sisaldab palju laensõnu vene, türgi ja pärsia keelest.

Nõukogude Liidu lõpupäevil elas Mägi-Karabahhi AO-s 192 000 inimest. Nende seas oli armeenlasi 76% ja asereid 23%, lisaks venelasi ja kurde. 1990. aasta paiku asus sinna elama ligikaudu 40 tuhat armeenlasest põgenikku mujalt Aserbaidžaanist.

1924. aastal, mil Nõukogude Liit lõi Mägi-Karabahhi AO, oli armeenlaste osakaal seal 94%.

Linnad

Asulaist suurimad on pealinn Stephanakert (aseri Xankəndi) ning Šuši (Şuşa).

Majandus 

Riigis kehtib Armeenia dram.

Vaata ka 
Artshahhi kangelane

Tunnustamata riigid
Aserbaidžaani ajalugu
Armeenia ajalugu
Karl Veske

Karl Veske (11. juuni 1891 Vana-Roosa vald, Võrumaa – surma aeg ja koht teadmata) oli eesti keemik.

Ta lõpetas 1924. aastal Tartu õhtuühisgümnaasiumi ja õppis aastail 1924–1930 (lõpetas) Tartu Ülikooli keemiaosakonnas.

Aastail 1934–1936 oli Karl Veske Tartu Ülikooli õlikivide uurimise labori uurija-assistent. 1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus hiljem USA-sse.

Tsitaat
"On teada, et ühel ja samal ruumalal võib elada:
1 jahimees või
10 karjakasvatajat või
100 põllumeest või 
1000 aednikku."

"Mõtteid ja näiteid inimese toidunormist". Tehnika Ajakiri 11/ 1938. Lk 255

Välislingid 
TÜ üliõpilased

Eesti keemikud
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Taimetoitlased
Sündinud 1891
Surmaaeg puudub
Leonid Sinisalu

Leonid Sinisalu (kuni 6. august 1936 Leonid Sintka; 1920 Tsooru vald, Rõuge kihelkond, Võrumaa - 6. jaanuar 1960 Tallinn) oli eesti metsavend.

Tal oli 9 klassi haridust. Ametilt oli ta tööline, viimati gaasikeevitaja Valga auruvedurite depoos.

Esimest korda arreteeriti ta 27. juulil 1948 ning mõisteti 25+5 aastaks Irkutski oblastisse Taišetlagi. 

Teist korda arreteeriti ta 21. juulil 1959. Sama aasta 23.-26. novembril toimus Tallinnas kohtuprotsess endiste metsavendade (koos temaga Johannes Kriipsalu ja Valter Kelt) üle, kus Sinisalu mõisteti lõplikult 26. novembril 1959 surma. Ta lasti maha 6. jaanuaril 1960 Keskvanglas Tallinnas.

Välislingid
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

Eesti metsavennad
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1920
Surnud 1960
Oleksandr Ussõk

Oleksandr Oleksandrovõtš Ussõk (ukraina keeles Олександр Олександрович Усик; sündinud 17. jaanuaril 1987 Simferopolis) on Ukraina poksija.

Ussõk on kokku neljakordne Ukraina meister - keskkaalus (kuni 75 kg) 2006. aastal ning raskekaalus (kuni 91 kg) aastatel 2009, 2010 ja 2011.

Ussõk võitis raskekaalus (kuni 91 kg) 2012. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks. Ta võitis finaalis Clemente Russot (Itaalia) ning sai sellega revanši eelmiste olümpiamängude kaotuse eest. 

Ta osales raskekaalus (kuni 91 kg) 2008. aasta Pekingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Clemente Russole (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Ussõk võitis raskekaalus (kuni 91 kg) 16. maailmameistrivõistlustel (Bakuu, 2011) kuldmedali ja tuli maailmameistriks. Ta sai raskekaalus (kuni 91 kg) 15. maailmameistrivõistlustel (Milano, 2009) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Jegor Mehhontsevile (Venemaa).

Ussõk võitis poolraskekaalus (kuni 81 kg) 37. Euroopa meistrivõistlustel (Liverpool, 2008) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Ta sai keskkaalus (kuni 75 kg) 36. Euroopa meistrivõistlustel (Plovdiv, 2006) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Matvei Korobovile (Venemaa).

Elukutselisena

Ussõk jätkas novembris 2013 poksimist elukutselisena. Ta on seni (seisuga 20. august 2022) pidanud 20 kohtumist ning on võitnud need kõik (neist 13 nokaudiga).

Viited

Välislingid

Oleksandr Ussõk lehel BoxRec. Inglise keeles

Ukraina poksijad
Sündinud 1987
Eesti rahandusminister

Rahandusminister on Vabariigi Valitsusse kuuluv minister, kes juhib koos riigihalduse ministriga Eesti Rahandusministeeriumit.   

Rahandusminister on riigi rahanduse juht, kes koordineerib riigi finantspoliitikat ning riigi eelarve- ja maksupoliitikat. 

Ministri nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi President peaministri ettepanekul. Minister astub ametisse ametivande andmisega Riigikogu ees. Alates 19. oktoobrist 2022 on Eesti rahandusminister Annely Akkermann.

Ajalugu 
Eesti rahandusega tegelev minister nimetati esimest korda ametisse 24. veebruaril 1918. Esimeseks rahandusministriks oli Juhan Kukk. 1929. aastal ühendati Rahaministeerium ja Kaubandus-tööstusministeerium ning uue ministeeriumi nimeks sai Majandusministeerium. Järgmine rahaminister nimetati ametisse Otto Tiefi valitsuses 1944. aastal. Eesti eksiilvalitsuses oli aastatel 1977–1992 finantsministri ametikoht.

Uuesti loodi rahandusministri ametikoht Eesti taasiseseisvumisel 1991. aastal.

Eesti rahaministrid 1918–1929
Parteid

Eesti eksiilvalitsuse rahanduse juhid 1944–1992

Eesti rahandusministrid 1990–
Parteid

Viited

Rahandusministeerium
Eesti ministrite loendid
Karl Sillamäe

Karl Sillamäe (aastani 1935 Karl Siilaberg; 20. detsember 1909 Toolamaa vald, Võrumaa – 8. jaanuar 2003) oli eesti vaimulik.

Ta õppis Kauksi ja Põlva algkoolis. Aastal 1930 lõpetas ta Rakvere Ühisgümnaasiumi. Aastal 1939 hakkas ta õppima Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, kuid õpingud jäid pooleli. Ta on töötanud Timo vallavalitsuse sekretäri abilisena, Eesti Maapanga arveametnikuna, Kauksi 7-klassilises koolis õpetajana, kolhoosi arveametnikuna ja ehitustöölisena. Teoloogiline stuudium jätkus aastal 1956 Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 26. detsembril 1958 õpetajaks, õpetaja õigused anti talle 1. märtsil 1976.

Ta oli aastatel 1959–1969 Emmaste ja Käina Martini koguduse õpetaja. Aastatel 1968–1986 oli ta Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse hooldajaõpetaja, aastatel 1974–1986 hooldas ta veel Otepää Maarja kogudust.

Sillamäe suri aastal 2003 ja ta maeti Põlva kalmistule.

Viited

Välislingid 
https://eelk.ee/elulood/sillamae_karl.html
Ustav oma kohustustele – õpetaja Karl Sillamäe
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Otepää Maarja koguduse vaimulikud
Emmaste Immanueli koguduse vaimulikud
Eestistatud nimega inimesed
Põlva kalmistule maetud
Sündinud 1909
Surnud 2003
Ewold Johann von Vietinghoff

Ewold Johann von Vietinghoff (sündinud u. 1630) oli Liivimaa päritolu Rootsi sõjaväelane (ooberst) ja mõisnik.

Vietinghoffide suguvõsast põlvnev Ewold Johann sündis Vecmuiža (Sussikas) ja Mētaga (Metack) mõisniku Ewold von Vietinghoffi ja tema abikaasa Margaretha (neiuna von Schilling) pojana.

Ewold Johann von Vietinghoff astus Rootsi teenistusse Kolmekümneaastases sõja ajal, teenides 1645. aastal reiterina Holstein-Sondeburgi hertsog Heinrichi ratsaväerügemendis ning 1647 aastal lipnikuna ooberst Franz von Knorringi jalaväerügemendis. 1647. aastal osales ta Triebl lahingus (Egeri lahing; 22. august 1647) ning 1648. aastal Plaueni ja Praha lahingus (juuli–november).

Aprillis 1648 teenis ta lipnikuna ooberst Göran von Knorringi rügemendis rügemendiülema kompaniis. Augustis 1649 teenis ta lipnikuna Franz von Knorringi rügemendi kapten Hans Erikssoni kompaniis ning alates oktoobris ooberst  Hermann von Cappelleni Lääne-Uusimaa rügemendis rügemendiülema kompaniis. Aprillis 1654 on teda esmakordselt munsterrollis mainitud leitnandi auastmes Capelleni rügemendi kapten Per Stare kompaniis.

Viidi 1655 üle Leonhard von Vietinghoffi jalaväerügementi. 1656 oli ta leitnant Liivimaa aadlilipkonnas ning osales 1657 Petseri lahingus. 1659 sai ta rittmeistriks.

1665. aastal teenis ta Liivimaa aadlilipkonna Tartu kreisi kompaniis rittmeistri ja kompaniiülemana. Samal positsioonil oli ta ka 1672. aastal.

1674 ülendati ta majoriks, 10. mail 1678 ooberstleitnandiks.

4. juulil 1679 sai ta kuningas Karl XI soovitusel sama aasta 26. jaanuaril langenud Wolf Heinrich von Anrepi järel Liivimaa aadlilipkonna ülemaks (Oberst der Livländische Adelsfahne).

1683–1692 oli ta Liivimaa maanõunik.

30. mail 1697 kirjeldas Liivimaa kindralkuberner Erik Dahlberg oma kirjas kuningas Karl XII-le Vietinghoffi kui "vanaks ja võimetuks jäävat meest", kelle läbisaamist aadlilipkonna ooberstleitnant Friedrich Wilhelm von Tiesenhauseniga iseloomustas "sõnulseletamatu vastastikune vihkamine ja vastikus".

1699. aasta septembris on aadlilipkonna munsterrollis nimetatud teda 69-aastase mehena, kel selja taga 53 aastat sõjaväeteenistust.

Talle kuulusid Vecmuiža, Mētaga, Ķēči (Fossenberg) ja Tuja (Taubenhof; ostis 1672) mõisad.

Perekond
Ewold Johann von Vietinghoff oli abielus Anna Margaretha von Aderkasiga (tõenäoliselt kindralmajor Fabian von Aderkasi tütar). Abielust sündisid:
Fabian Reinhold (suri 1710), Rootsi sõjaväelane (kapten), Vecmuiža, Mētaga, Ķēči, Tuja, Jaunburtnieki (Sternhof) ja Urga (Orgishof) mõisnik
Anna Margaretha
poeg, ooberst Braunschweigi teenistuses; tema järeltulijad elasid Saksamaal

Esivanemad

Viited

Rootsi ooberstid
Ewold Johann
Liivimaa maanõunikud
Liivimaa aadlilipkond
Sündinud 1630
Kristi Kultas-Ilinsky

Heli-Kristi Kultas-Ilinsky (sündinud 23. juunil 1937 Tallinnas) on eesti päritolu ajuteadlane.

Õpetaja Leopold Raudkepp ristis ta 25. detsembril 1937.

Eestis elas ta neli esimest eluaastat, 1941. aastal küüditati ta perega Siberisse. Pärast vangilaagreid ja asumisi elas ta 1961. aastani Komimaal Uhtas. Doktorikraadi kaitses Kristi Kultas-Ilinsky aastal 1965 Moskva Riiklikus Ülikoolis Aju-uuringute instituudis. Pärast Moskva ülikooli töötas Kristi Kultas lühikest aega Harkus eksperimentaalbioloogia instituudis. Samuti oli ta seal pärast aspirantuuri. Kuna Eestis vastavat laborit polnud, töötas ta üheksa aastat Moskvast sada kilomeetrit eemal Puštšino bioloogiakeskuses, uurides seal mäluga seotud ajuosa histoloogiat ja neurokeemiat, sealhulgas hipokampust.

Aastal 1975 alustas ta juba teadustööd USA-s, kuhu ta oli koos oma neurokirurgist abikaasa Igor Ilinskyga emigreerunud. USA-s on Kristi Kultas-Ilinsky koos abikaasaga uurinud peamiselt basaaltuumi ja talamust.

Isiklikku
Kristi Kultas-Ilinskyst ja tema isast Nikolai Kultasest ilmus Eestis 2010. aastal elulooraamat "Kultaste saaga".

Välislingid
Kristi Kultas-Ilinsky ETV telesaates "Püramiidi tipus", 2012
Tiit Kändler. "Oma saatusest suurema teadlase lugu". Eesti Päevaleht, 2010
Valve Raudnask. "Kultase tütar: läbi Siberi ja Moskva Ameerikasse". Elukiri, 2010

Eesti neuroteadlased
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Ameerika Ühendriikide neuroteadlased
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1937
Ain Eenmaa

Ain Eenmaa (aastani 1935 Aleksander Eberling; 17. oktoober 1909 Tartu – 26. veebruar 2001) oli eesti vaimulik.

Ta sündis Tartus, kuid kasvas üles Valgas. Seal sai ta alghariduse ja lõpetas aastal 1931 Valga Poeglaste Gümnaasiumi. Gümnaasiumi kõrval oli ta tegev skaudiliikumises. Aastast 1932 oli ta tegev Taagepera Jaani koguduse organistina. Samuti oli ta aastatel 1934–1940 Tartu Ülikooli usuteaduskonna üliõpilane. Ta oli Korporatsioon Revelia liige. Usuteaduskond suleti enne kui ta õpingutega ühele poolele sai. Siiski sai ta teenistusi pidada: nimelt kutsuti ta aastal 1944 sõjaväepastoriks ja Krivasoo lahingus sai ta ka haavata. Pärast sõda oli ta lisaks vaimulikuametile veel kohaliku algkooli juhataja. ta määrati Valka koolijuhatajaks. Ent novembris 1945 Ain Eenmaa arreteeriti küll teise mehe pähe, ent leiti tallegi süüdistus ja vajalik olevat ümberkasvatus Vorkuta sunnitöölaagris. Aastal 1955 jõudis ta koju tagasi, kuid kõigepealt Tartusse arstide hoole alla, selga ravima. Samuti sooritas ta Usuteaduse Instituudis puuduvad eksamid ja 15. detsembril 1955 ordineeriti ta õpetajaks.

Ta oli aastatel 1955–1964 Häädemeeste, Tahkuranna ja Treimani koguduse õpetaja. Neil aastatel remonditi põhjalikult Häädemeeste kiriku torni. Aastatel 1964–1974 oli ta Juuru Mihkli koguduse õpetaja. Kuna aastal 1964 oli hävinud välgu tagajärjel Juuru kiriku tornikiiver, hankis hea suhtlejana Ain Eenmaa raudmasti ja nii sai Juuru kiriku torn raudsõrestiku (mis taastati ühe aastaga). Aastatel 1974–1993 oli ta Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja. Samuti taastati tema ettevõtmisel Simuna kiriku torn.

Tunnustus 
Avanduse valla aukodanik
Eesti Vabariigi 75. aastapäeva mälestusmedal.

Viited

Välislingid 
Ain Eenmaa moto: üks heategu päevas

Häädemeeste Miikaeli koguduse vaimulikud
Juuru Mihkli koguduse vaimulikud
Simuna Siimona ja Juuda koguduse vaimulikud
Korporatsioon Revelia liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1909
Surnud 2001
Arnold Selge (muusik)

Arnold Selge (25. oktoober 1909 Rakvere – 2. oktoober 1992 Tartu) oli pime Eesti laulja ja muusik.

Välislingid 
Elulugu Virumaa Teatajas.

Eesti lauljad
Eesti muusikud
Sündinud 1909
Surnud 1992
Margarita Terehhova

Margarita Terehhova (vene keeles Маргарита Борисовна Терехова; sündinud 25. augustil 1942 Turinskis, Sverdlovski oblastis) on Nõukogude Liidu ja Venemaa teatri- ja filminäitleja ning režissöör.

Tunnustus
1996 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik

Nõukogude Liidu näitlejad
Venemaa näitlejad
Nõukogude Liidu dublaažinäitlejad
Venemaa dublaažinäitlejad
Sündinud 1942
Aare Martinson

Aare Martinson (sündinud 5. jaanuaril 1957 Kuressaares) on eesti pedagoog.

Haridus 
Martinson on õppinud Lööne 8-klassilises Koolis ja lõpetanud 1975. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa Keskkooli. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna bioloog-ihtüoloogina.

Töö 
1980–1987 oli ta Orissaare Keskkoolis loodusainete õpetaja. 1987–1992 oli ta Orissaare kolhoosis Saikla puutöökoja tisler ja kujunduskoja kunstnik-kujundaja. 1993–1995 oli ta juhatuse esimees aktsiaseltsis Myotis.

Alates 1996. aastast kuni 2011. aasta lõpuni oli ta Kuressaare noorte huvikeskuse direktor ja paralleelselt ka aastatel 2001–2005 sihtasutuse Ülikoolide Keskus Saaremaal juhataja.

24. novembril 2011 valiti ta Valjala vallavanemaks. Ta töötas vallavanemana kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini 2017. aastal, kui Valjala vald likvideeriti ja moodustati uus, Saaremaa vald.

Juunist 2018 kuni augustini 2019 oli ta Salme Põhikooli direktor.

Martinson on Saaremaa kunstiklubi president.

Tunnustus
 2011 – Saare maakonna aasta isa
 2018 – Edmund Valtmani nimeline karikatuurivõistlus, ergutuspreemia

Näitused 
 2006 - Originaalsete valgustite näitus “Valguse allikad” - Kuressaare kultuurikeskuses
 2010 - Karikatuurinäitus “Nalja väärt elu” - Kuressaare kultuurikeskuses

Isiklikku
Martinson on abielus, peres on üles kasvanud kolm tüdrukut: Marii, Karin ja Hanna.

Tema hobiks on kunst (joonistamine, maalimine, keraamika, karikatuur, disain).

Viited

Välislingid
Kaie Saar, Aasta isa 2011 – Aare Martinson, Saarte Hääl, 11. november 2011
Heli Salong, Aare Martinson: isad peavad oma lapsi toetama, Meie Maa, 11. november 2011
Veljo Kuivjõgi, Aare Martinson on Valjala vallavanem, Meie Maa, 25. november 2011

Eesti õpetajad
Eesti karikaturistid
Eesti vallavanemad
Sündinud 1957
Mossi metallitööstus

Mossi metallitööstus (bokmål Moss Jernverk, alguses Moss Jærnværk) oli Norras Mossis aastatel 1704–1873 tegutsenud metallurgiaettevõte.

Ettevõtte loomise algatus tuli Taani võimudelt, kes soovisid lõpu teha Rootsi metallurgiaettevõtete domineerimisele. Ettevõtte asutas Taani riigiametnik ja ettevõtja Ernst Ulrich Dose.

Mossi metallitööstus kasutas Mossi joa energiat ning töötles peamiselt Arendalsfeltetis kaevandatud rauamaaki. Ta oli paljude aastate jooksul linna suurim ettevõte. Ümbruskonna talupoegadel oli kohustus metallitööstust puusöega varustada.

Ettevõttel oli aastatel 1758–1873 oma kool ja töötajatele anti tasuta eluase. Aastal 1762 elas ettevõtte korterites 270 inimest, 1781. aastal 281 inimest ja 1825. aastal 340 inimest. Juhatusel oli õigus töötajaid väiksemate õigusrikkumiste eest süüdi mõista ja neid ettevõtte vanglas kinni pidada. Oli ka haigekassa, arst ja ämmaemand.

Ettevõte tootis alguses malmahje. Alates 18. sajandi keskpaigast oli Mossi metallitööstus Norra suurim relvatootja. See oli ka esimene ettevõte Norras, kes võttis kasutusele kõrgahjud ning hakkas terast valtsima, kahureid valama ja naelu valmistama.

Toodeti peamiselt kahurikuule ja kahureid, kuid ka alaseid, malmahje, tünnivitsu, keedupotte, naelu, mitmesuguseid tööriistu.

Ettevõtte peakontoris kirjutati 1814. aastal alla Mossi konventsioonile.

Tooteid

Viited

Välislingid 

 Lokalhistoriewiki.no

Norra ettevõtted
Tööstusettevõtted
Vikeni maakond