joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Glittertind

Glittertind ehk Glittertinden on 2465 m kõrgune mägi Norras Innlandeti maakonnas Lomi vallas Jotunheimeni mäeahelikus, 13 km Lillehammerist loodes.

Mägi sai oma nime Glittra jõe järgi. Sellele lisandub sõna "tind", mis tähendab tippu. Jõe nimi omakorda tuleb norrakeelsest sõnast "glitre", mis tähendab 'sädelema, sätendama'.

Oma absoluutse kõrgusega 2465 m on ta Norra kõrguselt teine mägi, jäädes alla vaid samas vallas paiknevale Galdhøpiggeni mäele (2469 m). Mäe kõrguse hulka on arvatud mäe tipus oleva liustiku paksus; selleta oleks mägi 2452 m kõrge. Glittertindi kõrgus kõigub lume ja jää sadamise ja äravoolu tõttu, mis muudab mäe tipus oleva liustiku paksust. Ta on olnud kõrgem kui Galdhøpiggen ja sellisena kõrgeim mägi Skandinaavias. Praegu on ta madalam, sest liustik tema tipus on kahanenud. Glittertindi suhteline kõrgus on 995 m.

Esimestena ronisid Glitterindi mäe otsa Harald Nicolai Storm Wergeland ja Hans Sletten 1841.

Glittertindile on kõige lihtsam ronida läänes olevast Spiterstuleni jahimajast, kust tuleb ronida 1300 m, või Glitterheimi jahimajast, kust tuleb ronida 1000 m kõrgemale. Glitterheimi jahimaja asub rahvuspargis ja sinna pääseb ligi ainult jalgsi.

Glittertindi otsa ronimine on suviti väga populaarne, ehkki mitte nii populaarne kui Galdhøpiggeni otsa ronimine. Tee üle liustiku on täielikult ilma jäälõhedeta, kuid kuumal päeval liustikku kattev lumi sulab ja muudab liustiku pinna täiesti märjaks. Mõned matkajad on kogenud, et liustikule moodustuvad vooluveenõvad, mille läbimisel saavad inimesed täiesti märjaks.

Vaade mäetipult on väga ilus. Glittertindist idas ja kagus ei ole kõrgeid mägesid, mistõttu mäetipult saab näha suuremat osa Opplandi põhja- ja idaosast. Glittertindi tipust tehtud fotod on enamasti tehtud mäe idanõlvalt pisut tipust altpoolt, kust mägi jätab kõige mõjuvama mulje.

Kunagi oli otse mäetipul väike onn, aga seda polnud võimalik korralikult kinnitada ja tuul puhus selle mäe järsust põhjanõlvast alla Grjotbreeni liustikule.

Välislingid 

 Glittertind maailma mägede entsüklopeedias (inglise keeles)

Norra mäed
Innlandeti maakond
Kahetuhandelised
Julius Elango

Julius Elango (aastani 1923 Julius Johannson; 13. detsember 1895 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 28. september 1976 Tallinn) oli Eesti kooliõpetaja, karskustegelane, ajakirjanik.

Ta lõpetas 1918. aastal Tartu Aleksandri gümnaasiumi ja õppis aastatel 1918–1925 Tartu Ülikooli õigus- ja filosoofiateaduskonnas.

Ta töötas 1919 Türil ja 1920–1922 Koerus koolidirektorina, 1922–1927 Eesti Karskusliidu instruktorina, 1927–1933 Eesti Õpetajate Liidu sekretärina ning 1935–1940 Kooli-Kooperatiivi ärijuhina. Eesti Vabadussõjalaste Liidu kultuurpoliitilise osakonna juht.

Ta oli 1930. aastal asutatud Õpetajate Lehe omanik. 

Tõlkis populaar- ja ilukirjandust (näiteks "Sipelgad ei alistu", 1959).

Ta oli aktiivne kalasportlane ja kalaspordi propageerija.

Pere
Tema vend oli Aleksander Elango.

Teosed
Elango, Julius (toim.) 1924. Rahva lootus: käsiraamat õpetajaile, laste ja noorsoo karskustöö juhtidele. Tartu: Sõnavara.
Elango, Julius 1926. Meie õnne vaenlane: mis peab igaüks alkoholismist ja karskusküsimusest teadma? Tartu: Eesti Noorsoo Karskusliit, K. Mattiesen.
Elango, Julius 1926. Noorkarsklase joogid ja alkohol. Tartu: Eesti Õpetajate Karskuskasvatusliit, K. Mattiesen.
Elango, Julius (koost.) 1960. Õngemees kalavetel II.
Elango, Julius (koost.) 1967. Õngemees kalavetel III. 
Elango, Julius 1971. Kalastaja käsiraamat. (Parandatud trükk 1978.)

Viited

Välislingid 
 
 

Eesti ajakirjanikud
Eesti karskustegelased
Eesti õpetajad
Eesti Vabadussõjalaste Liidu poliitikud
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1895
Surnud 1976
Anne-Liis Sõmermaa

Anne-Liis Sõmermaa (sündinud Anne-Liis Elango; sündinud 17. juunil 1938) on eesti mükoloog, botaanik ja fütopatoloog. 

Ta on töötanud Tartu Riiklikus Ülikoolis ja Eesti Maaülikoolis. Aastast 2008 on ta EMÜ emeriitdotsent. 

Aastal 1970 kaitses ta bioloogiadoktori kraadi, väitekirja teemaks oli "Eesti NSV peamiste metsatüüpide samblike ökoloogia ja tsönoloogia".

Isiklikku 
Tema isa oli pedagoogikateadlane Aleksander Elango, vend oli füüsik Mart Elango.

Publikatsioonid
 "Kui roos vajab tohtrit", Eesti Naine, 3. märts 2008

Eesti lihhenoloogid
Eesti botaanikud
Sündinud 1938
Endel Varep

Endel Varep (3. september 1915 Staraja Russa – 13. aprill 1988) oli eesti geograaf, maastikuteadlane ja kartograafia ajaloolane.

Isiklikku 
Tema abikaasa oli Elsa Pastak ja vend Peeter Varep. Tema onu oli agronoom ja riigiametnik Arved Varep (1893–1942).

Teoseid
 Tartu. Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1959

Viited

Välislingid
 Endel Varep Eesti Looduseuurijate Seltsi e-teatmikus

Eesti geograafid
Eesti looduskaitsjad
Brüoloogid
Tartu Ülikooli professorid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Üliõpilasselts Concordia liikmed
Elva kalmistule maetud
Sündinud 1915
Surnud 1988
Roman Kariste

Roman Kariste (kuni 22. juuni 1938 Roman Karelin; 8. detsember 1918 Tallinn – 11. oktoober 1992 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener.  

Kariste poksis aastatel 1932–1954 Tallinna Poksiklubis ja Dünamos, tema esimene treener oli Nigul Maatsoo, hiljem treenis ta üksinda ning tema Venemaa-perioodi treenereid pole teada. Ta pidas 252 kohtumist ja võitis neist 199.

Kariste oli kergekeskkaalus (kuni 66,7 kg) Eesti meister (1939).

Kariste oli kokku seitsmekordne Eesti NSV meister – keskkaalus (kuni 72,6 kg) aastatel 1945–1948, II keskkaalus (kuni 75 kg) 1952. aastal, I keskkaalus (kuni 71 kg) 1953. aastal ning II poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1954. aastal.

Kariste oli keskkaalus (kuni 72,6 kg) kahekordne NSV Liidu meister (1946 ja 1948). Ta sai NSV Liidu meistrivõistlustel kergekeskkaalus (kuni 66,7 kg) II koha (1944), keskkaalus (kuni 72,6 kg) II koha (1945) ja III koha (1949) ning I keskkaalus (kuni 71 kg) III koha (1951). Ta sai Tallinna meeskonnas NSV Liidu meeskondlikel meistrivõistlustel III koha (1945). Ta sai Dinamo üleliidulistel meistrivõistlustel keskkaalus (kuni 72,6 kg) esikoha (1946). Ta võistles 8 korda NSV Liidu koondises ja sai 1950. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.

Kariste õppis II maailmasõja ajal Moskva Kehakultuuri Keskinstituudis. Ta lõpetas Tallinna Kehakultuuritehnikumi (1948) ja Leningradi Lesgafti-nimelise Kehakultuuriinstituudi (1952). Hiljem töötas poksitreeneri ja kehalise kasvatuse õpetajana.

Kirjandus
Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 371

Välislingid

Haud Nõmme Hiiu kalmistul

Eesti poksijad
Nõukogude Liidu poksijad
Eesti poksitreenerid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppejõud
Eesti Maaülikooli õppejõud
Eesti kehalise kasvatuse õpetajad
Lesgafti-nimelise Riikliku Kehakultuuri Ülikooli vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Hiiu kalmistule maetud
Sündinud 1918
Surnud 1992
Tiina Kaalep

Tiina Kaalep (neiuna Tiina Luige; sündinud 6. veebruaril 1964) on eesti ajakirjanik ja meediajuht.

Kaalep sündis Vana-Vigalas õpetajate perekonnas. 1982. aastal lõpetas Pärnu-Jaagupi keskkooli ja 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjandusosakonna raadio eriharus.

Alates 1987. aastast töötas Eesti Raadio "Päevakaja" reporterina Tartu stuudios, hiljem lisandus teadus- ja folkloorisaate juhtimine. Alates 1992 oli ta Raadio 2 Tartu toimetuse juht ja saatejuht.

Tiina Kaalep on töötanud ka Postimehe uudistetoimetuse juhina ning ajalehe Eesti Ekspress A-osa juhina ja peatoimetaja asetäitjana. 2002–2006 oli ta ajalehe Eesti Ekspress peatoimetaja, samas ka AS Eesti Ekspressi Kirjastus juhatuse liige.
2006–2009 viibis ta suursaadik Mart Tarmaku abikaasana välislähetuses Portugalis.

2009–2012 oli Tiina Kaalep Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige. Augustist 2012 juhib ta Ekspress Grupi kirjastust Hea Lugu. 

17. mail 2022 valis ERR-i nõukogu Tiina Kaalepi uuesti ERR-i  juhatuse liikmeks, tema ametiaeg algab 1. juunil. 

Tiina Kaalep on läbinud raadioalase täiendkoolituse Raadio Vaba Euroopa (RFE/RL) juures (1992), uuriva ajakirjanduse metoodikat käsitleva koolituse USA-s (1996), lühemaid juhtimisalaseid ja meeskonnatöö koolitusi Eestis. Põhitöö kõrval olnud Pressinõukogu liige ja esimees (2003–2005), MTÜ EH Fond Nõukogu liige (2006–), toimetanud raamatuid, filme ja telesaateid.

Isiklikku
Tiina Kaalep on kahe poja ema. Huvitub etnograafiast ja ajaloost. Ta on abielus Jaak Aaviksooga.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1964
Riina Lõhmus

Riina Lõhmus on Eesti turismiametnik ja ajakirjanik.

Ta on olnud Eesti Turismiameti juht, samuti EAS Turismiagentuuri peadirektor.
Ta töötab TEA kirjastuses osakonna juhatajana.

Pere
Tema abikaasa Veiko Lõhmus on olnud Tallinna Botaanikaaia direktor.

Viited

Välislingid
Intervjuu Riina Lõhmusega

Eesti inimesed
Lom (Bulgaaria)

Lom on linn Bulgaarias Montana piirkonnas, Lomi valla keskus. Asub Doonau lõunakaldal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanike arv 22 507.

Antiikajal oli linna nimi Almus.

Lomis on jõesadam.

Välislingid 
Lomi koduleht

Bulgaaria linnad
Erik Eriksson Ryning

Erik Eriksson Ryning (1. november 1592 Gimmersta mõis, Södermanland – 6. detsember 1654 Stockholm) oli Rootsi riiginõunik, admiral ja laaman, Sundi vabahärra, Lagmansö, Sjösa ja Riseberga härra.

Erik Eriksson Ryning sündis Västmanlandi ja Dalarna asehalduri; Gimmersta, Hålbonäsi ja Lagmansö mõisniku Erik Nilssoni (Ryning) (umbes 1555–1613) ja Anna Månsdotteri (Lilliehöök af Fårdala) (1559–1621) pojana. Tema isa vendadest, Tallinna Toomkirikusse maetud, Olof Ryning (surnud 1589) oli Johan III õuemarssal ja Eestimaa asehaldur ja Axel Nilsson Ryning (1552–1620) Tallinna asehaldur aastatel 1605–1608.

Kolmekümneaastane sõja ajal teenis Rootsi laevastikus, oli Älvsborgi (Elfsborg) kindluse asehaldur ja määrati 1629. aastal Elbingi kuberneriks Preisimaale. Preisimaal oli 1630 aastal Stralsundi garnisoni komandant ja seejärel ka Wismari kuberner.

Pärast Gustav II Adolfi surma sai temast 14. juunil 1633 riiginõunik ja 4. märtsil 1634 Södermanlandi laaman.

1644 aasta mais määrati ta Liivimaa kindralkuberneriks Riiga, kuid pärast laevastiku ülema Clas Larsson Flemingi surma Torstensoni sõja Femerni merelahingus määrati ta novembris Rootsi sõjalaevastiku ülemaks.

Aastatel 1640–1644 lasi ta Stockholmi vanalinna Riddarhustorgeti väljaku äärde ehitada Ryningi palee.

15. detsembril 1651. aastal sai ta vabahärra tiitli ja immatrikuleeriti 1652 aastal Rootsi rüütelkonda.  

Ta suri 6. detsembril 1654 Stockholmis ja on maetud Vadsbro kirikusse Södermanlandis.

Perekond
Erik Eriksson Ryning abiellus Maria Elisabeth Kurselliga (Kurtzel), kes oli Örebro ja Närke asehalduri, Sjösa ja Riseberga mõisniku Jost Kurselli ja  Ebba Esbjörnsdotteri (Lilliehöök af Fårdala) tütar. Abielust lapsi ei sündinud. Abikaasa õdedest Sigrid Kursell oli 1633 aastast Laiuse ordulinnuse omaniku Henrik Klasson Flemingi teine abikaasa ja Christina Kursell abiellus 1624 aastal Henrik Klasson Horni pojapoja Erik Arvidsson Horniga (u 1603–1626) ja pärast viimase hukkumist Saksamaal abiellus kolonelleitnant Erik Axelsson Stålarmiga (surnud 1632).

Viited

Välislingid
Elulugu (1890), v. 127–128 Nordisk familjebok (rootsi keeles)
Elulugu (1916), v. 1353–1354 Nordisk familjebok (rootsi keeles)
Elulugu (1906), lk. 401 Svenskt biografiskt handlexikon (rootsi keeles)

Rootsi admiralid
Liivimaa kindralkubernerid
Sündinud 1592
Surnud 1654
Viktor von Ditmar

Viktor Karl Maximilian von Ditmar (1/13. juuni 1866 Küdema mõis, Saaremaa – 7. juuni 1935 Tallinn) oli Eesti riigikohtunik ja diplomaat.

Ta oli Küdema mõisniku Napoleon von Ditmari (1834–1909) ja viimase abikaasa Ottilie von zur Mühleni (1839–1902) poeg. 

Ta õppis 1884–1889 (cand. jur.) Tartu Ülikoolis ja teenis kuni 1917. aastani Vene kohtutes (viimaks senaator). 1920. aastal opteerus Eestisse ja valiti Kohtupalati liikmeks. 15. novembrist 1921 Moskvas Eesti-Vene segakomisjoni ja reevakueerimiskomisjoni liige ja esimees, 1922 Moskva desarmeerimiskonverentsi ekspert, 1. jaanuarist 1923 kuni 20. maini 1924 Eesti saatkonnanõunik Moskvas, seejärel kuni surmani riigikohtunik.

Perekond
Ta oli abielus Olga Lavrovaga (sündinud 1873).

Sugupuu

Vaata ka
Ditmar

Välislingid 
 Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Saaremaa aadlikud 
Eesti riigikohtunikud
Kohtukoja liikmed
Eesti diplomaadid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1866
Surnud 1935
Ditmarid
Erakvähid (romaan)

"Erakvähid" (norra keeles "Eremittkrepsene") on norra kirjaniku Anne B. Ragde romaanisarja teine raamat, mis ilmus kodumaal 2005. ning eesti keeles 2008. aastal Elvi Lumeti tõlkes. Sellele eelnes sarja esimene osa "Berliini paplid".

Jätkub Neshovi talu ja inimeste lugu. Pärast Anna Neshovi surma on kogu talupidamine jäänud pere vanima poja, seakasvataja Tori õlule, kelle peamiseks mureks kujuneb küsimus, kellele oma vara edasi pärandada. Kuna noorematel vendadel on eluplaanid juba paigas, paneb ta kogu lootuse tütre Torunni peale, kes samuti loomadega hästi läbi saab ning kes pole hoolimata 37 eluaastast endale veel õiget kohta elus leidnud.

Torunn aga kahtleb ega taha kuidagi lõplikku vastust anda. Tor, kes tunneb, et suure talu üksi pidamine käib talle üle jõu, vajub aina sügavamasse depressiooni, mida ei kergenda ka asjaolu, et ta peab hoolitsema oma 80-aastase isa eest, kes, nagu juhuslikult selgub, ei olegi tema isa, vaid poolvend. Tor hakkab salaja alkoholi tarvitama ning asi päädib õnnetusega, kus ta kirvega tõsiselt oma jalga vigastab. Seetõttu palgatakse tallu majapidajanna ning omaette abiline ka lauta. Torunn tuleb Oslost ära Neshovile, et isale abiks olla.

Tori vend Margido, kes ei ela samuti vanematekodust kaugel, käib aeg-ajalt talus, kuigi tunneb end seal üsna ebamugavalt, ning ka teisel vennal Erlendil, kes seni kaugel elavaid sugulasi peamiselt vaid rahaliselt toetas, tekivad pikapeale taluga omad plaanid.

Kuna Tori jalg paraneb väga visalt, ei leia mees enam kusagil asu ning ka rahaliselt on talul raske oma aitajaile tasuda. Torunn on isale küll endiselt abiks, aga talu ülevõtmise kohta ei ütle midagi selget. Masendushoos sooritab Tor enesetapu.

Norra romaanid
2005. aasta kirjandusteosed
Gerhard Pärli

Gerhard Pärli (kuni 1935 Gerhard Perli, 14. detsember 1889 Kavastu vald, Tartumaa – 3. veebruar 1956 Siedlinghausen, Põhja-Rein-Vestfaal, Lääne-Saksamaa) oli eesti vaimulik.

Õppis kohalikus vallakoolis, Tartu linnakoolis, Hugo Treffneri ja Aleksandri gümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastatel 1912–1918 ja 1920–1923 usuteadust, lõpetas cand. theol. astmega (Ristiusu ja Buddhausu põhimõtted võrreldud ja eetiliselt hinnatud).  Fraternitas Estica vilistlane. Prooviaastal oli ta Tartu Pauluse koguduses Arnold Habichti juures. Ordineeriti 12. oktoobril 1924 õpetajaks.

Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas.

Oli aastatel 1925–1939 Paide Püha Risti- ja Anna koguduse õpetaja, lisaks oli ta aastatel 1935–1939 Järva praostkonna praost ja 1930–1939 Paide linnapea. 

Ta osales poliitilises elus, valiti 1927. aastal Paide linnavolikogusse. Aastatel 1930–1939 oli ta Paide linnapea (kuulus Isamaaliitu). 1936. aastal seati ta üles Rahvuskogu liikme kandidaadiks, kuid võttis oma kandidatuuri tagasi Johan Pitka kasuks.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale.

Isiklikku
Gerhard Pärli vennad olid arstiteadlane Harald Perli ja diplomaat Edgar Pärli.

Pärli abiellus aastal 1920 Mary-Anna Steinbergiga, neli aastat hiljem sündis poeg. Aastal 1933 abikaasa suri, uuesti abiellus ta aastal 1936 abikaasa õe Elfriedega. Kuigi Pärli kodune keel oli saksa keel (abikaasa oli sakslanna), ei takistanud see aastal 1939 Päevalehel teda nimetamast rahvuselt puhastverd eestlaseks.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Rita Puidet. "Rahvuselt puhastverd eestlane – Gerhard Pärli". Eesti Kirik, 22. detsember 2009

Paide Püha Risti koguduse vaimulikud
Anna koguduse vaimulikud
Järva praostid
Paide linnapead
Paide linnavolikogu liikmed
Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde poliitikud
Eesti tuletõrjujad
Scouts Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased‎
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Vabadussõja veteranid
Eestlased Saksamaal
Sündinud 1889
Surnud 1956
L

L (väiketähena l) on eesti tähestiku ja teiste ladina kirja kasutavate tähestike täht. L on ladina tähestiku 12. täht. Rooma numbrina tähistab see arvu 50.

L-le vastab kreeka tähestikus lambda ja kirillitsa Л.

Päritolu 

Tähestikutähed
N

N (väiketähena n) on eesti tähestiku ja teiste ladina kirja kasutavate tähestike täht. N on ladina tähestiku 14. täht. 

N-le vastab kreeka tähestikus neegrile ja kirillitsas Н.

Päritolu

Vaata ka 

Ñ, Ń, Ņ, Ň, Ŋ.

Tähestikutähed
E

E (e) on eesti tähestiku ja ladina tähestiku ning paljude teiste ladina kirja kasutavate keelte tähestike täht.

Eesti tähestikus on E viies täht.

Ladina tähestiku E-täht tuleneb kreeka tähestiku tähest epsilon. 

E-tähe ASCII-kood on 69 ja Unicode'i kood U+0045. Väiketähe e ASCII-kood on 101 ja Unicode'i kood U+0065.

Ajalugu

Vaata ka 
 €
 Е (kirillitsa täht)
 Ë

Välislingid

Tähestikutähed
Biomarker

Biomarker on toksiliste ainete poolt esile kutsutud bioloogilised muutused organismis.   

Biomarkerite kindlakstegemine võimaldab anda väärtuslikku informatsiooni toksilise aine biotoime kohta. 

Biomarkereid kasutatakse laialdaselt farmakoloogia- ja ökoloogiaeksperimentides (eriti ökotoksikoloogias).

Vaata ka 
Vähi biomarkerid
Bioindikaator
Biotest

Viited 

Bioloogia
Meditsiin
Biokeemia
Koppvetikas

Koppvetikas (Chlamydomonas) on perekond üherakulisi rohevetikaid. Siia on arvatud enam kui 500 liiki.

Koppvetika nimi tuleneb sellest, et tema rakus olevad kromatofoorid on kopakujulised. Kehakujult on nad enamasti ümarad või munajad.

Koppvetikad asustavad mageveekogusid. Sageli on neid veekogudes massiliselt; võivad põhjustada "veeõitsenguid".

Koppvetika liikide määramine on enamasti võimalik üksnes elektronmikroskoobiga, sageli nõuab see ka häid vetikamäärajaid ja kogenud algoloogi.

Koppvetika positiivse fototaksise tagab silmtäpipiirkond.

Koppvetikate sigimine võib olla nii mittesuguline (rändeostega) kui ka suguline.

Koppvetikal Chlamydomonas reinhardtii on avastatud võime lagundada tselluloosi ja kasutada seda energiaallikana, kui tingimused fotosünteesiks on ebasoodsad. See on esimene selline leid taimeriiki kuuluva organismi puhul ning selle juures nähakse potentsiaali lihtsustada biokütuste valmistamist.

Viited

Välislingid 
Koppvetikas bio.edu.ee

Klorofüüdid
Alide Remmel

Alide Remmel (aastani 1928 Alide Mangelson; 18. veebruar (vkj)/ 2. märts 1899 Lebavere küla, Vana-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 5. jaanuar 1979 Tartu) oli Eesti botaanik.

Hariduskäik
Lõpetas 1920. aastal Paide Tütarlastegümnaasiumi ja 1933. aastal Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna. Akadeemiliselt oli ta Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.

Töökäik
Oli 1939–1945 keskkooli loodusloo- ja maateaduse õpetaja. 

Oli 1945–1949 Tartu Riikliku Ülikooli taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedris assistent, 1949–1952 sama kateedri ning mineraloogia ja paleontoloogia kateedri vanemõpetaja, 1952–1953 taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedri assistent, 1953–1956 vanemõpetaja, 1956–1961 assistent.

Teadustöö
Ta oli tuntumaid ja viljakamaid Eesti adventiivfloora (tulnuktaimede) uurijaid.

Teoseid
2. sugukond rebasheinalised. // Eesti NSV floora 8. Tallinn 1971
4. triibus Ambrosieae Cass. // Eesti NSV floora 6. Tallinn 1978

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Haud Tartu Ülikooli kalmistul

Eesti botaanikud
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liikmed
Ülikooli kalmistule maetud
Sündinud 1899
Surnud 1979
Tiiu Trei

Tiiu Trei (aastani 1963 Pullisaar; 24. oktoober 1936 Viljandi – 2. detsember 2021 Tartu) oli Eesti botaanik ja algoloog.

Ta lõpetas 1959. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloog-botaanikuna. 1973. aastal sai ta samas bioloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Lääne-Eesti rannikuvete fütobentos".

Aastatel 1959–1975 töötas ta Balti kalamajanduse teadusliku uurimise instituudi Eesti mereihtüoloogia laboratooriumis, 1975–1976 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudis vanemteadurina; 1976–1993 ZBIs vanemteadurina ning 1994–2005 ZBIs laborandi ja vanemlaborandina. 2005–2006 oli ta Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudis vanemlaborant. Eesti Looduseuurijate Seltsi liige alates 1957.

Ta on uurinud Eesti jõgede ja mere makrovetikaid ja veetaimestikku.

Isiklikku
Zooloog Anne Kirk on tema õde.

Viited

Välislingid
Eesti Entsüklopeedia

Eesti botaanikud
Sündinud 1936
Meistriliiga 1992/93

Meistriliiga 1992/93 võitis ja tuli seega 1993. aasta Eesti jalgpallimeistriks FC Norma, kellele see oli teine meistriliiga võit järjest. Aste madalamale esiliigasse pidid langema JK Sillamäe Kalev ja Viljandi JK Tulevik, kuid Kohtla-Järve JHK Keemiku loobumise tõttu säilitasid sillamäelased oma koha meistriliigas. Esiliigast kerkisid astme võrra kõrgemale Pärnu JK Tervis ja JK Tallinna Sadam.

Hooaeg
Meistriliiga klubide arv kahanes 14-lt 12-le. Kahe piirkondliku tsooni asemel moodustati ühetsooniline liiga, samuti loobuti esikoha- ja väljalangemisturniirist.

Hooaja eel muutsid nime neli klubi:
 Tallinna VMV → Tallinna FC Nikol
 Tartu SS Kalev → Tartu SS EsDAG
 Viljandi JK → Viljandi JK Tulevik
 FK Maardu → Maardu FK Olümpia

Meeskonnad

Liigatabel

Mängutulemused
Iga meeskond mängis kõikide vastastega 2 korda, ühe korra kodus ja ühe korra võõrsil, kokku 22 mängu.

1Kodu meeskond on vasakus tulbas.
2Jõhvi EP sai võidu, kuna Vigri ei ilmunud mängule.
3Mäng toimus FC Flora kodu väljakul, Kadrioru staadionil.
Värvid: roheline = Kodu meeskonna võit; kollane= viik; punane = võõrsil meeskonna võit.

Edukamad väravakütid

Vaata ka
Esiliiga 1992/93
II liiga 1992/93

Viited 

Meistriliiga hooajad
1992. aasta Eesti spordis‎
1993. aasta Eesti spordis‎
Valeri Karpin

Valeri Karpin (vene keeles Валерий Георгиевич Карпин; sündinud 2. veebruaril 1969 Narvas) on endine Venemaa jalgpallur (poolkaitsja), treener ja praegune jalgpallitegelane. 

Suvest 2008 on ta Moskva Spartaki peadirektor ja 2009–2012 sama klubi peatreener. Seni on Karpin ainuke Eesti Vabariigi kodanik, kes pääsenud jalgpalli suurklubi juhtima.

Valeri Karpin on sünnijärgne Eesti Vabariigi kodanik, 2003. aastal võttis ta ka Eesti Vabariigi passi. Karpinite perekond pärineb Peipsi põhjakaldalt Iisaku ja Alajõe vallast, algselt kandis perekond nime Karp. Karpinil on ka Hispaania kodakondsus.

Lapsepõlves mängis Karpin jalgpalli Narva spordikoolis, Kopli Dünamos, hiljem Tallinna jalgpalliklubis FK Sport (1986–1987), Venemaa klubides Moskva CSKA (1988), Voroneži Fakel (1989), Moskva Spartak (1990–1994) ja Hispaania kõrgliiga klubides.

Venemaa koondises mängis Karpin 72 mängu ja lõi 17 väravat. Mänginud ühe mängu SRÜ koondises (29. septembril 1992, kui mängiti Inglismaaga viiki 2:2). On olnud mitu korda koondise kapten.

Aastail 2005–2008 elas Hispaanias Vigos, kus tegutses ärimehena.

Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on ta töötanud treenerina. Alates 2017. aastast on ta Venemaa kõrgliiga klubi Rostovi peatreener.

Ta on alates 2021. aastast Venemaa jalgpallikoondise peatreener.

Viited

Välislingid 
 Eestist pärit mees võib saada Venemaa koondise peatreeneriks, Postimees, 1. jaanuar 2010
 

Venemaa jalgpallurid
Venemaa jalgpallitreenerid
Eesti inimesed
Moskva CSKA mängijad
Moskva Spartaki jalgpallurid
Real Sociedadi mängijad
Valencia CF mängijad
Celta de Vigo mängijad
La Liga mängijad
Sündinud 1969
Mil Mi-24

Mi-24 (vene keeles Миль Ми-24, NATO koodnimega Hind) on Nõukogude Liidus valmistatud sõjaväe ründe- ja dessanthelikopter.

Taktikalis-tehnilised andmed 

Pikkus: 17,5 m
Tiiviku läbimõõt: 17,3 m
Maksimaalne stardikaal: 12 tonni
Maksimaalne kiirus: 335 km/h
Lennukaugus: 450 km
Mootor: 2 gaasiturbiini Isotov TV3-117, 2 × 1600 kW (2200 hj)
Meeskond: 2  
Dessantväelasi: 8

Relvastus 
Statsionaarne 12,7 mm mitmeraudne kuulipilduja. Kandepüloonidele võib riputada mitut tüüpi relvastust: kassette reaktiivmürskudega, pomme, juhitavaid tankitõrjerakette ja muud.

Ajalugu 
Loodud M. Mili konstrueerimisbüroos. Mi-24 esmalend toimus 1969. aastal. NSV Liidu relvajõududes võeti kasutusele 1972. aastal. Mi-24 on senini mitme riigi sõjaväe relvastuses.

Kasutajad

Praegused 
 Saadud lisa Tšehhilt 2022. aastal sõjalise abina.

Endised kasutajad

Viited

Välislingid 

 "Укроборонпром" показал ударный вертолет Ми-24ПУ1 - uapravda, 13.09.2016

Sõjaväehelikopterid
XVIII üldtantsupidu

XVIII üldtantsupidu toimus 3.–5. juulini 2009. aastal Tallinnas. Peoga, mille teema on "Meri", tähistati muuhulgas 75 aasta möödumist I üldtantsupeost. Peo mereteemalised vahetekstid kirjutas ja esitas Jaan Tätte. Kolmel etendusel käis kokku 33 900 pealtvaatajat.

Tantsupeo kunstiline juht oli Ülo Luht. Peo aujuht ja ideekavandi autor oli Henn Tiivel. Segarühmade üldjuhid olid Marina Kuznetsova, Maido Saar, Linda Pihu, Märt Agu, Helle-Mare Kõmmus ja Erika Põlendik, naisrühmade üldjuhid Maire Udras ja Tiiu Pärnits ning võimlemisrühmade üldjuht Riina Voolpriit.

Peole registreerus ligi 11 000 tantsijat ja võimlejat. Eelproovide käigus valiti nende seast välja 534 tantsu- ja võimlemisrühma 7460 esinejaga. Teiste hulgas tulid peole neli rühma Soomest ja kolm Lätist kokku 136 esinejaga. Koos saatjate, juhendajate ja üldjuhtidega oli osalejaid 8713.

Esitamisele tuli 20 tantsuseadja looming. 29-st esitusele tulnud tantsust 18 olid loodud seekordseks tantsupeoks.

Sisu 

Tantsupidu "Meri" jutustas tantsu ja liikumisnumbrite abil iseseisva, konkreetse alguse ja lõpuga ning kindlate alltekstidega loo mereäärsest rahvast, kes on vaatamata katsumustele selle mere kallastele pidama jäänud.

Pidu algas kogu tantsuväe etendatud maa kerkimisega merest, tekkis Eesti kontuur. Järgnesid rannarahva pidu, rannanoorte esimesed paadikatsetused, laeva ehitamine, meeste lahkumine merele, kohtumised võõrastel kallastel, mere karmus, laevahukk ning hukust pääsenud meeste naasmine kodurannale. Etenduse lõpetas tants "Mere pidu" Virve Kösteri muusikale.

Viited

Välislingid 

 XVIII tantsupeo võrguleht
 XVIII tantsupeo ajaveeb

18
Üldtantsupidu
Malle Meentalo

Malle Meentalo (kuni 1930 Amalie Fuchs, 1930–1936 Amalie Meenov, 17. märts 1903 Rasina vald, Tartumaa – 2. juuni 1940 Räpina) oli eesti agronoom.

Ta õppis 1925–1930 (lõpetas) Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas.

Välislingid 
TÜ üliõpilased

Eesti agronoomid
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1903
Surnud 1940
Ynys Enlli

Ynys Enlli (kõmri keeles) ehk Bardsey Island (inglise keeles) on saar Saint George'i  väinas. 

Pindala 180 ha. 

Saar on künklik, kõrgus kuni 167 m. 

Kuulub Suurbritanniale.

Suurbritannia saared
Liudsamblik

Liudsamblik (Lecanora Ach.) on liigirikas samblike perekond.

Varem oli liudsamblike perekond veelgi suurem. Hiljem on sellest eraldatud perekonnad Aspicilia, Rhizoplaca ja Squamarina.

Liudsamblikud jagatakse kahte alamperekonda: Eulecanora, millel on rohkem kooriku kuju, ja Placodium, mille servad on enam või vähem selgete hõlmadega.

Eestis on leitud 50 liiki liudsamblikke.

Liudsambliku tallus on valge kuni hallikasroheline, mõnikord helekollane. Eosed on värvita.

Põhiliselt leitakse liudsamblikke müüridel, majaseintel ja kõnniteedel, aga mõnedki liigid kasvavad ka puukoorel ja puidul. Nad kasvavad radiaalselt, keskkohast kaugemale, ja väga aeglaselt, mitu millimeetrit aastas. Mõnikord juhtub, et keskkoht sureb ära, ja siis moodustavad lehtsamblikud rõnga. See-eest elavad lehtsamblikud vanaks: mitmekümneaastaseks, mõned liigid isegi mitmesaja-aastaseks.

Liudsamblikud kasvavad kõikjal maailmas. Neid leidub isegi Arktikas ja Antarktikas.

Välislingid

Fotosid liudsamblikest

Liudsamblikulised
Samblikud
Korpsamblik

{{Taksonitabel
| nimi = Korpsamblik
| pilt =Xanthoria.polycarpa.-.lindsey.jpg
| pildi_seletus = Viljakas korpsamblik
| riik = Seened Fungi
| hõimkond = Kottseened Ascomycota
| klass = Lecanoromycetes
| selts = Vasksamblikulaadsed Teloschistales
| sugukond = Vasksamblikulised Teloschistaceae
| perekond = Korpsamblik Xanthoria| perekonna_autor = (Fr.) Th. Fr.
| tüüpliik = Xanthoria parietina
| tüüpliigi_autor = (L.) Beltr.
}}Korpsamblik ehk seinakorp' (Xanthoria (Fr.) Th. Fr.) on samblike perekond vasksamblikuliste sugukonnast.

Eesti liigid
Eestis kasvab 8 selle perekonna liiki.Xanthoria calcicola Oxner – lubja-korpsamblikXanthoria candelaria (L.) Th. Fr. – pisi-korpsamblikXanthoria elegans (Link) Th. Fr. – punakas korpsamblikXanthoria fallax (Hepp) Arnold – lehtjas korpsamblikXanthoria fulva (Hoffm.) Poelt & Petutschnig – soomusjas korpsamblikXanthoria parietina (L.) Th. Fr. – harilik korpsamblik ehk harilik seinakorp,Xanthoria polycarpa (Hoffm.) Th. Fr. ex Rieber – viljakas korpsamblikXanthoria sorediata (Vain.) Poelt – teraline korpsamblik
Varem on Eestis kasvanud ka praeguseks Eestis välja surnud liikXanthoria lobulata'' – liibuv korpsamblik.

Välislingid
Fotosid korpsamblike liikidest

Vasksamblikulised
Harilik korpsamblik

Harilik korpsamblik ehk harilik seinakorp (Xanthoria parietina (L.) Th. Fr.) on perekonda korpsamblik kuuluv liik samblikke.

Harilik korpsamblik on Eestis tavalisim puudel, seintel jm. kasvav kollast värvi samblik.

Välislingid 

Vasksamblikulised
Eesti samblikud
Ülejõe (Pärnu)

Ülejõe on Pärnu linnaosa, mis paikneb Vana-Pärnu, kesklinna ja Rääma linnaosa vahel.

Ülejõe linnaosa tänavad
Aasa, Allika, Angerja, Ankru, Aru, Astri, Edela, Ehitajate tee, Havi, Hobuse, Ilvese, Jaani, J. V. Jannseni, Kadri, Kakuami, Kana, Kilgi, Kitse põik, Kitse, Kolde, Kroomi, Kulla, Laeva, Lille, Linda, Loode, Lubja, Lõo, Mihkli, Niine, Noorte väljak, Nurme, Oja, Parmu, Pesa, Piiri, Pronksi, Pärja, Püssi, Rahu, Raua, Roheline, Rohu, Rõugu, Räni, Rääma, Sarve, Sauga-Jõekalda, Savi, Saviaugu, Siili, Suur-Jõekalda, Tallinna maantee, Telliskivi, Terase, Tina, Turu, Uus-Sauga, Vahe, Vana-Rääma, Vana-Sauga, Vastla, Voorimehe põik, Voorimehe, Väike-Aru, Õli.

Ajalugu 
Ülejõe piirkonnas tegutses A. Lange ja Co linatöötlemisettevõte ja A. Lange ja Co-le kuulus kolmekorruseline punastest tellistest linaait (Vana-Sauga tänav 2), mida tuntakse Beti aida nime all. 1890. aastast tegutses samas inglaste Thomas ja William Betti firma Bett ja Co. Thomas ja William Bett ning hiljem Thomase poeg Kraford Bett juhtisid vahelduva eduga Sauga jõe kaldal linatööstust 1916. aastani. Tegevus katses esimese maailmasõja ajal, kui Saksa sõjalaevad blokeerisid sadama. Pärast 1940. aasta riigipööret lõpetas Bett ja Co tegevuse, andis kinnisvara müüki ja lahkus riigist.

Viited 

Pärnu linnaosad
Leo Parre

Leo Parre (kuni 1930 Leo Petrov, 2. juuli 1905 Tallinn – 28. jaanuar 1975 Stockholm) oli eesti advokaat.

Õppis 1924–1929 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikoolis õigusteadust, lõpetas 1954 Stockholmi Ülikooli õigusteaduskonna.

Oli alates 1936 vandeadvokaat Tallinnas, põgenes 1944 Rootsi.

Eesti advokaadid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1905
Surnud 1975
Meistriliiga 2000

Meistriliiga 2000 võitis ja tuli seega 2000. aastal Eesti jalgpallimeistriks Maardu Levadia.

Hooaeg
Hooaja eel otsustas Tallinna FC Flora vahetada oma tütarklubi Lelle SK välja esiliigas neljandaks jäänud FC Valga vastu. Üleminekumängudele Lellele kaotanud Kohtla-Järve FC Lootus võttis üle tegevuse lõpetanud Tallinna FC Lantana koha meistriliigas.

Maardu FC Levadia sai teise meistritiitli järjest.

Meistriliigast langes välja viimane FC Valga, asemele kerkis esiliiga võitja, Maardu Levadia duubelmeeskond FC Maardu. Üleminekumängudel sai meistriliiga eelviimane FC Kuressaare loobumisvõidu Pärnu Terviselt.

Meeskonnad

Treeneri vahetused
 27. juuli 2000 - FC Levadia -  Sergei Ratnikov ->  Ants Kommusaar
 23. september 2000 - FC Levadia -  Ants Kommusaar ->  Eduard Võrk

Liiga tabel

Meistriliiga üleminekumängud

Mängutulemused

|-
|

Hooaja 1. pool

1Kodu meeskond on vasakus tulbas.
Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
|

Hooaja 2. pool

1Kodu meeskond on vasakus tulbas.
Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
|}

Parimad väravakütid

Vaata ka
Esiliiga 2000
II liiga 2000
III liiga 2000
IV liiga 2000
V liiga 2000

Viited

Meistriliiga hooajad
2000. aasta Eesti spordis
Meistriliiga 2003

Meistriliiga 2003 võitis ja tuli seega 2003. aastal Eesti jalgpallimeistriks Tallinna FC Flora.

Hooaeg
Meistriliigast langes välja viimane FC Kuressaare, asemele kerkis Esiliiga võitja Kohtla-Järve FC Lootus. Üleminekumängudel alistas Meistriliiga eelviimane FC Valga Esiliiga teise Pärnu JK Tervise (2:2, 3:0).

Meeskonnad

Treeneri vahetused
 Juuni 2003 - Maardu Levadia -  Franco Pancheri ->  Tarmo Rüütli

Liiga tabel

1Maardu FC Levadia muutis 2003. aasta hooaja lõpus nimeks Tallinna FC Levadia.
2Tallinna FC Levadia muutis 2003. aasta hooaja lõpus nimeks Tallinna FC Levadia II.
3Maardu FC Levadia kvalifitseerus võites Eesti karikavõistlused.

Meistriliiga üleminekumängud

Mängutulemused

|-
|

Hooaja 1. pool

1Kodu meeskond on vasakus tulbas.
Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
|

Hooaja 2. pool

1Kodu meeskond on vasakus tulbas.
Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
|}

Parimad väravakütid

Vaata ka
Esiliiga 2003
II liiga 2003
III liiga 2003
IV liiga 2003
V liiga 2003

Viited

Meistriliiga hooajad
2003. aasta Eesti spordis
Kalle Merusk

Kalle Merusk (sündinud 11. septembril 1949 Tabiveres) on eesti õigusteadlane. 

Ta on olnud Tartu Ülikooli õigusteaduskonna dekaan aastatel 2000–2009 ning riigi- ja haldusõiguse professor aastast 1994. Aastast 1993 on ta Riigikohtu halduskolleegiumi nõunik. 

Aastatel 1972–1973 ELKNÜ TRÜ Komitee sekretär, 1973–1974 TRÜ NLKP ajaloo kateedri õppekabineti juhataja, pärast ajateenistust Nõukogude armees asus 1976. aastal tööle Tartu linna parteikomitee instruktorina, 1978. aasta mais edutati propaganda- ja agitatsiooniosakonna juhatajaks, 1984–1990 oli Tartu linna parteikomitee sekretär, 1990–1994 TÜ õigusteaduskonna avaliku õiguse instituudi dotsent. 

2005. aastal sai ta Valgetähe IV klassi teenetemärgi.

Välislingid 

Eesti õigusteadlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna dekaanid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1949
Per Petterson

Per Petterson (sündinud 18. juulil 1952 Oslos) on Norra romaanikirjanik.

Petterson on hariduselt raamatukoguhoidja. Ta on töötanud ka raamatupoes müüjana ja tõlkijana. Enne kirjanikuks saamist tegutses ta ka kirjanduskriitikuna.

Petterson debüteeris 1987. aastal lühijuttude kogumikuga "Aske i munnen, sand i skoa". 

Pärast seda on tal ilmunud mitu romaani. "Siberisse" (1996) on romaan, mis räägib teisest maailmasõjast. See avaldati 1998. aastal inglise keeles ja esitati Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna kandidaadiks.

Tema romaan "I kjølvannet" ('Aasta pärast', 2002) räägib ühest noorest mehest, kes kaotas oma pereliikmed parvlaeva Scandinavian Star katastroofis 1990. aastal. Teos võitis Brage auhinna 2000. aastal.

9. detsembril 2007 nimetas New York Times tema romaani "Ut og stjæle hester" kümne aasta parima raamatu hulka.

Tema 2008. aastal ilmunud romaan "Jeg forbanner tidens elv" ("Ma sajatan aja jõge") võitis Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna 2009. aastal.

Teosed 
 1987 – "Aske i munnen, sand i skoa"
 1989 – "Ekkoland"
 1992 – "Det er greit for meg" 
 1996 – "Siberisse" (Til Sibir) 
 2000 – "I kjølvannet" ('Aasta pärast')
 2003 – "Ut og stjæle hester"
 2004 – "Månen over Porten"
 2008 – "Jeg forbanner tidens elv" ('Ma sajatan aja jõge')

Viited

Märkused

Norra kirjanikud
Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1952
Riga-13

Riga-13 on Lätis Riias valmistatud mopeed (mõnes kohas kirjeldatud ka kui abimootoriga jalgratas), mille mootori töömaht on 45 cm³. Kasutati Leningradis tehases Krasnõi Oktjabr valmistatud jalgratta abimootoreid D6, D8 ja D8E ning D8M. Mootori võimsus on umbes 2 hobujõud 4500 pöörde juures ja maksimaalne kiirus 40km/h. Mopeedi toodeti kuni 1990. aastate lõpuni. Riga-13 eelkäija on Riga-11.

Välislingid
 Fotod

Sõidukid
Nidelva

Nidelva on jõgi Norras Trøndelagi maakonnas.

Jõgi saab alguse Selbusjø järve lääneotsast, voolab põhja suunas ja suubub Trondheimi fjordi. Jõesuudme ääres paikneb Trondheim (Trondheimi keskaegne nimi Nidaros tähendab tõlkes "Nidi suud"). Kuna jõgi on ühenduses Trondheimi fjordiga, on see linnas mõjutatud tõusudest ja mõõnadest.

30 km pikkusel jõel paikneb kuus hüdroelektrijaama.

Nidelva jõel on oma laul "Nidelven Stille og Vakker du er" (Nidelva, sa oled tasane ja ilus).

Välislingid
Nidelva jõest TOFA koduleheküljel (norra keeles)

Norra jõed
Trøndelagi maakond
Renfrewshire

Renfrewshire on regioon Šotimaa keskosas, Glasgow'st läänes. 

Traditsiooniline Renfrewshire'i krahvkond oli tänapäeva regioonist tunduvalt suurem. Krahvkonnalinn oli Renfrew, kuid tänapäeval asub halduskeskus Paisleys. 1996 eraldati Renfrewshire'ist East Renfrewshire'i ala.

Välislingid 

http://www.renfrewshire.gov.uk/

Šotimaa geograafia
East Renfrewshire

East Renfrewshire on regioon Šotimaa keskosas. 

East Renfrewshire moodustati 1996. aastal.

2017. aastal elas seal 94 800 inimest.

Viited

Välislingid 

https://www.eastrenfrewshire.gov.uk/

Šotimaa geograafia
North Lanarkshire

North Lanarkshire (inglise 'Põhja-Lanarkshire') on regioon Šotimaa keskosas, mis hõlmab ajaloolise Lanarkshire'i krahvkonna põhjaosa.

Ringkond moodustati 1996. aastal.

Välislingid 

https://www.northlanarkshire.gov.uk/

Šotimaa geograafia
Alf Prøysen

Alf Prøysen (23. juuli 1914 Rudshøgda, Ringsakeri vald – 23. november 1970) oli norra kirjanik ja autorilaulude laulja.  

Prøysen oli üks Norra 20. sajandi teise poole tähtsamaid kultuuriinimesi, kes andis märkimisväärse panuse kirjandusse, muusikasse, televisiooni ja raadiosse.

Aastal 1945 lõi ta läbi autorilaulude lauljana.  

Tema ainuke romaan "Trost i taklampa" oli edukas nii teatrilavastuse kui ka raamatuna. Teos kujutas Norra linnastumist 1950. aastatel.

Abielust Else Storhaugiga oli tal tütar Elin Julie ja poeg Alf Ketil. 

Alf Prøysen suri 1970. aastal 56-aastasena vähki.

Teosed
"Dørstokken heme. Hedmarksfortellinger" (1945), novellikogu
"Utpå livets vei" (1952), novellikogu
"Matja Madonna" (1955), novellikogu
"Kjærlighet på rundpinne" (1958), novellikogu
"Muntre minner fra Hedemarken" (1959), novellikogu

Norra kirjanikud
Sündinud 1914
Surnud 1970
Süvaveekorallid

Süvaveekorallid on troopilistest korallidest sügavamal, külmemas vees ja pimedamas elavad korallid. 

Taksonoomiliselt kuuluvad enamik süvaveekoralle ainuõõssete hõimkonna õisloomade klassi kivikoralliliste (Scleractinia) seltsi. 

Nagu troopilised korallrahudki, on ka süvaveekorallide elustik mitmekesine. 

Süvaveekoralliliikide bioloogia põhimõtteline erinevus troopilistest liikidest on see, et nad ei ela sümbioosis fotosünteesivate zooksantellidega.

Süvaveekoralliliikidest kõige levinum on Lophelia pertusa.

Tuntuimad süvaveekorallide piirkonnad asuvad Norra rannikul (näiteks Rosta riff, Sula rifikompleks).

Erinevalt troopilistest korallidest on süvaveekorallid tavainimese jaoks vähem tuntud ja hinnatud. Vähesed teavad, et Norra rannikult ja avamerest võib leida tuhandeid süvaveekorallide elupaiku. Neist tuntuim on Lophelia pertusa. 

Süvaveekorallid eelistavad kasvada veealustel kõrgendikel, näiteks viimasest jääajast maha jäetud moreenidel, voortel või muudel merealustel kõrgendikel. Merepõhja kõrgendikud põhjustavad voolu kiirenemist ja seega suuremat toiduainete transporti.

Inimmõju süvaveekorallidele 
Süvaveekorallide suurimaks ohuallikaks on inimmõju, mis eriti avaldub põhjatraalimisega. Põhjatraalimise käigus segatakse ja resuspenseeritakse põhjasetteid, mille tagajärjel kistakse korallid oma substraatidelt üles.

Olulised mõjud on veel ka naftapuuraukude rajamisel ja sellele eelnevatel otsingutegevustel.

Vaata ka 

 Lophelia pertusa

Välislingid 

 Lophelia.org
 Mareano- merepõhja kaardistamine Norras
 The Marine Life Information Network for Britain and Ireland
 Martin Hovland kodulehekülg
 Mereinstitutt Bergenis (Norra)
 OCEANA, Deep sea corals
 UNEP: Cold-water coral reefs
 WWF
 NOAA - National Oceanic and Atmospheric Administration

Õisloomad
Boris Johnson

Boris Johnson (sündinud 19. juunil 1964 New Yorgis) on inglise ajakirjanik ja poliitik, kes oli 24. juulist 2019 kuni 6. septembrini 2022 Suurbritannia peaminister. Ta oli 13. juulist 2016 kuni 9. juulini 2018 Suurbritannia välisminister Theresa May valitsuses. 4. maist 2008 kuni 8. maini 2016 oli Johnson Londoni linnapea. Alates 23. juulist 2019 kuni 7. juulini 2022 oli ta Konservatiivse Partei esimees.
 
Johnson on töötanud ajalehtedes The Times, The Wolverhampton Express, Star ja The Daily Telegraph. 1999–2005 oli ta The Spectatori peatoimetaja.

Poliitiline tegevus
Ta oli ajavahemikul 4. mai 2008 kuni 9. mai 2016 Londoni linnapea (directly elected mayor of Greater London).
Boris Johnson kuulub Konservatiivsesse Parteisse. 2015. aastal valiti ta Suurbritannia parlamendi liikmeks Uxbridge and South Ruislipi valimisringkonnast.

Veebruaris 2016 teatas ta, et liitub Suurbritannia Euroopa Liidust välja astumise pooldajate kampaaniaga Suurbritannia Euroopa Liidu liikmesuse referendumil. Mais 2016 võitis Johnson ajakirja The Spectator auhinna parima Türgi presidenti Recep Tayyip Erdoğani pilkava limeriku eest. 2016. aasta juulis määras peaminister Theresa May Johnsoni Suurbritannia välisministriks.

9. juulil 2018 astus Boris Johnson ametist tagasi protestiks peaminister Theresa May kava vastu Suurbritannia ja Euroopa Liidu tollisuhete korraldamiseks pärast Suurbritannia Euroopa Liidust lahkumist, sest leidis, et see ei taga Suurbritanniale piisavat majanduslikku iseseisvust. Tema asemel tõusis välisministriks Jeremy Hunt.

Isiklikku
Tema vend Jo Johnson oli aastal 2018 Suurbritannia transpordiminister. 29. aprillil 2020 sündis tal kihlatu Carrie Symondsiga poeg.

Autasud 
 2022 Ukraina Vabaduse orden

Vaata ka
Boris Johnsoni valitsus

Viited

Välislingid

 Boris Johnsoni biograafia Suurbritannia valitsuse kodulehel

Suurbritannia peaministrid
Suurbritannia välisministrid
Suurbritannia ajakirjanikud
Transpordiministrid
Sündinud 1964
Karuse raudteejaam

Karuse raudteejaam oli raudteejaam Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Karuse külas, Rapla–Virtsu raudtee 84. kilomeetril.

Karuse vaksalihoone ehitati 1931. aastal. Jaamahoone on tänaseni säilinud ja rekonstrueeritud. Hooneni viib Karuse–Kalli maanteelt kruusatee, mis kulgeb mööda endist raudteetammi. Raudteetammilt Virtsu poole vaadates jääb jaam vasakule.

Välislingid
Meelike Naris: ma olen abielus raudteejaamaga!

Eesti raudteejaamad
Lääneranna vald
Eesti kitsarööpmeline raudtee
Mihhail Vassiljevitš Aleksejev

Mihhail Aleksejev (vene keeles Михаил Васильевич Алексеев; 3. november 1857, Tveri kubermang, Venemaa Keisririik – 25. september 1918, Jekaterinodar) oli vene sõjaväelane, Venemaa sõjavägede ülemjuhataja, Venemaa kodusõja üks juhte ning ideolooge. Vabatahtlike Armee ülemjuhataja, kindraladjutant (1916).

Elulugu 
Aleksejev sündis sõjaväelase perekonnas. Ta lõpetas Moskva Junkrukooli (1876), misjärel asus teenima 64. Kaasani polku. Polgu koosseisus osales ta Vene-Türgi sõjas 1877–1878, 1885–1887 oli roodukomandör. 

1887. aastal asus Aleksejev õppima Nikolai Kindralstaabi Akadeemiasse, mille lõpetas 1890. aastal, hiljem oli samas Akadeemias õppejõud.
 
1890. aastal astus Aleksejev teenistusse 1. Armeekorpuse vanemadjutandina, 1894. aastal viidi ta üle Vene Keisririigi sõjaväe peastaapi, kus teenis Sõjaarvestuskomitees noorem- ja hiljem vanemasjaajana. 1904. aastal edutati Aleksejev Kindralstaabi kindralmajoriks, samal ajal ka õppejõud Nikolai Kindralstaabi Akadeemias. 1900. aastal sai temast Peastaabi kindralkortermeistri teenistuse jaoskonnaülem. 

Vene-Jaapani sõja ajal oli Aleksejev 1904–1905 3. Mandžuuria armee kindralkortermeister. 

Septembrist 1906 oli Aleksejev Kindralstaabi peavalitsuse ülemkortermeister, augustist 1908 Kiievi sõjaväeringkonna staabiülem. Juulist 1912 kuni juulini 1914 teenis ta 12. armeekorpuse komandörina.

Esimese maailmasõja alguses (19. juulist 1914) oli Aleksejev Austria-Ungari vägede vastase Edelarinde armeede staabiülem, 17. märtsist 1915 Edelarinde armeede ülemjuhataja.

4. augustist 1915 sai temast Läänerinde armeede ülemjuhataja. Pärast seda, kui keiser Nikolai II kuulutas end suurvürst Nikolai Nikolajevitši asemel sõjaväe kõrgeimaks ülemjuhatajaks, määrati Aleksejev kõrgeima ülemjuhataja peakorteri staabiülemaks 18. augustil 1915. Staabiülemana juhatas ta faktiliselt kogu Venemaa Keisririigi armee sõjategevust kuni Veebruarirevolutsioonini 1917. aastal.

Mihhail Aleksejev ja Veebruarirevolutsioon

Mihhail Aleksejev ja Kerenski Venemaa Ajutine Valitsus 
Olles 1. aprillist 21. maini 1917 Vene armee Kõrgeim ülemjuhataja, püüdis Aleksejev takistada Venemaa Ajutise Valitsuse ja Petrogradi Nõukogu tegevust armee lagundamisel ning säilitada armee võitlusvõimet toimuva maailmasõja tingimustes.

Mihhail Aleksejev ja Oktoobrirevolutsioon 
Pärast Oktoobrirevolutsiooni lahkus Aleksejev Petrogradist Novotšerkasskisse, kus oli üks valgekaartliku liikumise algatajaid. 1917. aasta lõpul moodustas ta nn Aleksejevi organisatsiooni, mis hiljem sai Vabatahtlike Armee tuumikuks, kus ta oli vägede ülemjuhataja.

Aleksejev organiseeris mitte üksnes sõjalise vastuhaku bolševistlikule Punaarmeele, vaid ka laialdase vastupanuliikumise bolševike hõivatud territooriumitel.

8. oktoobril 1918 suri Mihhail Aleksejev kopsupõletikku.

Mihhail Aleksejev ja tekkinud rahvusriigid 
Oma eesmärke võitluses võimu haaranud bolševike ja tekkinud rahvusriigide suhtes väljendas Aleksejev nii:

Sündinud 1857
Surnud 1918
Valgekaartlased
Venemaa sõjaväelased
Mihhail Aleksejev

Mihhail Aleksejev on olnud mitme inimese nimi:

 Mihhail Andrejevitš Aleksejev, nõukogude pedagoog
 Mihhail Vassiljevitš Aleksejev, Venemaa sõjaväelane
 Mihhail Nikolajevitš Aleksejev, vene kirjanik
Aleksander Määr

Aleksander Määr (10. aprill 1901 Liepāja – 1. august 1969 Salisbury) oli eesti ihtüoloog.

Õppis 1921–1933 (lõpetas) Tartu Ülikoolis loodusteadusi, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.

Osales Vabadussõjas. Oli 1935–1936 Põllutööministeeriumi kalanduse eriteadlane ja 1936–1940 Kalanduskoja sekretär-eriteadlane. Põgenes 1944 Rootsi, 1950 siirdus Rodeesiasse.

Aleksander Määr hukkus 1. augustil 1969 Salisburys liiklusõnnetuses.

Isiklikku 
Ta oli aastast 1928 abielus Aleksandra Ibrusega, aastatel –1941 Laine Kallasega (Aino ja Oskar Kallase tütrega); tema kolmas abikaasa oli Hella Erjapea (jurist).

Välislingid 
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=1007

Kalanduskoja liikmed
Eesti ihtüoloogid
Vabadussõja veteranid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Väliseestlased
Sündinud 1901
Surnud 1969