joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Matti Liiske

Matti Liiske (28. november 1939 Tooste küla, Räpina vald, Võrumaa – 19. august 2017) oli eesti energeetikateadlane ja professor. 

Ta on uurinud loomapidamishoonete sisekliimat ja selle automatiseerimise küsimusi. On õpetanud elektrotehnikat, elektriajameid, insenerieetikat, hoone sisekliimat jm.

Ta lõpetas 1958. aastal Vaeküla Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikumi ning 1963. aastal EPA põllumajanduse mehhaniseerimise erialal. Ta kaitses Läti Põllumajanduse Akadeemias 1974. aastal väitekirja ning sai tehnikakandidaadi kraadi. 1996. aastal sai ta tehnikadoktoriks.

Ta töötas alates 1963. aastast EPA-s, oli 1981. aastast elektrifitseerimiskateedri dotsent ja professor (1992–2005). Alates 2005. aastast oli ta EMÜ tehnikainstituudi emeriitprofessor. 

EPA kaugõppeteaduskonna dekaan 1989–1992, tehnikateaduskonna dekaan 1994–1999.

Kirjandus

Liiske, Matti// Eesti elulood, Eesti Entsüklopeedia 14. kd. Tallinn; Eesti Entsüklopeediakirjastus 2000. lk. 243.
Audoktorid, töötajad ja vilistlased. 1991...1995, Eesti Põllumajandusülikool, Tartu: 1996. 247 lk.
Lühike arengulugu. Eesti Põllumajandusülikool, Tartu: 1996. 158 lk.

Välislingid

Matti Liiske, E-kataloog ESTER

Eesti Maaülikooli professorid
Eesti Maaülikooli põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna vilistlased
Sündinud 1939
Surnud 2017
Vaike Org-Tammur

Vaike Org (aastast 1981 Tammur; 30. aprill 1935 Viljandi – 23. märts 2006 Tallinn) oli Eesti teatri- ja filmitegelane ning toimetaja. 

Ta lõpetas 1953 Viljandi I Keskkooli ja 1958 Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal. 

Ta oli aastatel 1958–1970 Eesti Draamateatri kirjandusala juhataja, 1970–1990 Eesti NSV Kinokomitee mängufilmide subtiitrite tõlkija ja toimetaja, 1990–2006 Riigikogu kantselei stenogrammitalituse toimetaja.

Liikmesus
1962 Eesti Teatriliidu liige

Isiklikku
Tema isa oli Eesti Vabariigi kaadriohvitser, kes hukati 1941. aastal, misjärel lapse kasvatajaks ja koolitajaks sai Karl Ader. 

Alates 1981. aastast oli ta abielus Ilmar Tammuriga.

Kirjandus
Ain Jürisson. Draamateatri raamat. Teatrist ja teatriperest aegade voolus. Tallinn 2010
Eesti teatri biograafiline leksikon, 2014 (Kalju Haan)

Eesti teatritegelased
Eesti tõlkijad
Eesti ametnikud
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Sündinud 1935
Surnud 2006
Tennis olümpiamängudel

Tennis kuulus suveolümpiamängude programmi alates esimestest nüüdisaegsetest olümpiamängudest 1896. aastal Ateenas, kuid jäeti pärast 1924. aasta suveolümpiamänge Rahvusvaheline Tenniseföderatsioon ja Rahvusvahelise Olümpiakomitee vaheliste vaidluste tõttu amatöörmängijate määratlemise vaidluste tõttu. Pärast kahte esinemist demonstratsioonispordina 1968. ja 1984. aastal (U-21 vanusepiiranguga) naasis see täieliku olümpiaalana 1988. aasta suveolümpiamängudel, mis olid avatud kõigile mängijatele, olenemata nende vanusest ja staatusest, ning seda on mängitud sellest ajast alates kõigil suveolümpiamängudel. Tennises antakse olümpiamängudel välja viis medalikomplekti.

1896, 1900, 1904, 1988 ja 1992. aastal jagasid poolfinaali kaotajad pronksmedalid. Kõigil muudel aastatel korraldati pronksmedali play-off-matš.

Varem sai olümpiamängude tulemuste eest edetabelipunkte, mille ATP ja WTA lisasid oma mängijatele selle kalendriaasta iga-aastaste üksikmängude summale. See toimus 2004. aasta Ateenast kuni 2012. aasta Londoni mängudeni. Eelnevate ja 2016. aasta olümpiamängudel Rio de Janeiro turniiri eest ei antud punkte. Kuigi olümpia edetabelipunkte ei võrdsustatud Grand Slami turniiridel antavate punktidega, on olümpiaturniiride tähtsus pärast nende taaskehtestamist suurenenud, kuna mõned mängijad, kriitikud ja spordihuvilised peavad olümpial kulla võitmist sama prestiižseks kui Grand Slami tiitleid. 

Serena Williams ja Venus Williams on kumbki võitnud rekordiliselt neli kuldmedalit, kolm neist naispaarismängus. Nad on ainsad mängijad, kes võidavad sama olümpiavõistluse kolmel korral. Kathleen McKane Godfree (üks kuld, kaks hõbedat ja kaks pronksi) ja Venus Williams (neli kulda, üks hõbe) on kõigi aegade rekordiomanikud tennises kõigi olümpiamedalite arvestuses. Andy Murray on ainus mängija, kes on võitnud kaks meeste üksikmängu kuldmedalit, ja ainus üksikmängija, kes on säilitanud olümpiatiitli. Gigi Fernández ja Mary Joe Fernández ning Serena ja Venus Williams saavutasid sama tulemuse naiste paarismängudes vastavalt 1992. ja 1996. ning 2008. ja 2012. aastal.

Väidetavalt on mängija, kes võidab olümpiakulla ja kõik samal aastal toimunud neli Grand Slami võistlust, võitnud kuldse slämi. Alates 1988. aastast on Steffi Graf selle saavutuse ainus mängija. 

Kõige edukam riik on olnud USA: 21 kuld-, 6 hõbe- ja 12 pronksmedalit.

Eesti tennisistid olümpiamängudel
Eesti tennisistid on olümpiamängudel olnud kahel korral: 2004 ja 2008, seejuures mõlemal aastal Kaia Kanepi ja Maret Ani.

Edukamad tennisistid

Mehed

Naised

Medalid
Kõik aastad (1896–1924, 1988–2016)
ND Gorica

ND Gorica (sloveeniakeelse täisnimega Nogometno Društvo Gorica) on Sloveenias Nova Goricas tegutsev jalgpalliklubi. 

Klubi on neli korda tulnud Sloveenia meistriks jalgpallis: 1995/96, 2003/04, 2004/05, 2005/06.

Klubi asutati 1947.

1990. aastatel kandis klubi ka nime ND HIT Gorica.

Välislingid
Klubi koduleht

Sloveenia jalgpalliklubid
73 (Tallinna bussiliin)

73 on Tallinna bussiliin, mis sõidab Vana-Lõuna tänavalt  kuni Kopli liinideni Kopli asumis.

Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub iga päev.

Peatused
Vana-Lõuna – Kopli liinid

Kitseküla - Varre - Õilme - Veerenni (Veerenni tänav) - Kosmos - Vabaduse väljak - Viru - Mere puiestee - Linnahall - Kalarand - Lennusadam - Noblessneri - Miinisadam - Erika - Karjamaa - Tööstuse - Maleva - Neeme - Kopli liinid

Kopli liinid - Vana-Lõuna

Kopli liinid - Neeme - Maleva - Tööstuse - Karjamaa - Erika - Miinisadam - Noblessneri - Lennusadam - Kalarand - Linnahall - Mere puiestee - Viru - Vabaduse väljak - Liivalaia - Veerenni - Õilme - Varre - Kitseküla

Ajalugu
Bussiliin käivitati 1. mail 2016. Kuni 31. jaanuarini 2020 kulges bussiliin kuni Tööstuse peatuseni (Tööstuse tänav Sitsi mäel), kus toimus tagasipööre. Alates 1. veebruarist 2020 hakkas aga bussiliin kulgema tagasiteel mööda Kopli ja Erika tänavat ning lisandus kaks uut peatust: Angerja ja Väike-Erika.

1. veebruarist 2021 pikendati bussiliini kuni Kopli liinideni (Sepa tänav), millega lisandus kolm peatust: Maleva, Neeme ja Kopli liinid. Tagasiteel hakkas buss kulgema jälle mööda Tööstuse tänavat ning Angerja ja Väike-Erika peatust enam ei läbita.

Alates 1. maist 2022 alustab liin kitseküla peatusest. Liinile lisandusid peatused kitseküla, varre ja õilme.

Viited

Välislingid
 Tallinna 73. liini sõiduplaan

Tallinna bussiliinid
Ferencváros (jalgpalliklubi)

Ferencváros (ungarikeelse täisnimega Ferencvárosi Torna Club, lühemalt Ferencvárosi TC) on Ungaris Budapestis Ferencvárose rajoonis tegutsev jalgpalliklubi. See mängib riigi kõrgliigas Nemzeti bajnokság I. Klubi on asutatud 1899. aastal.

Ferencváros on tulnud Ungari meistriks 33 korda, millega on see riigi edukaim jalgpalliklubi. Lisaks on 24 korda võidetud Ungari karikas, mille poolest ollakse samuti edukaim klubi. Hooajal 1964–65 võitis Ferencváros Messilinnade karika. 1975. aastal kaotati UEFA karikavõitjate karika finaalis Kiievi Dinamole.

Hooajal 2020–21 osales Ferencváros esimest korda pärast 25 aastat taas UEFA Meistrite Liiga alagrupiturniiril.

Klubi koduväljak on Groupama Arena.

Praegune koosseis 
Seisuga 20. juuli 2021

Saavutused 
Nemzeti Bajnokság I
Võidud (33): 12: 1903, 1905, 1906–07, 1908–09, 1909–10, 1910–11, 1911–12, 1912–13, 1925–26, 1926–27, 1927–28, 1931–32, 1933–34, 1937–38, 1939–40, 1940–41, 1948–49, 1962–63, 1964, 1967, 1968, 1975–76, 1980–81, 1991–92, 1994–95, 1995–96, 2000–01, 2003–04, 2015–16, 2018–19, 2019–20, 2020–21, 2021/22
Nemzeti Bajnokság II
Võidud (1): 2008–09
Magyar Kupa
Võidud (24): 13: 1912–13, 1921–22, 1926–27, 1927–28, 1932–33, 1934–35, 1941–42, 1942–43, 1943–44, 1955–58, 1971–72, 1973–74, 1975–76, 1977–78, 1990–91, 1992–93, 1993–94, 1994–95, 2002–03, 2003–04, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2021/22
Szuperkupa
Võidud (6): 1993, 1994, 1995, 2004, 2015, 2016
Ligakupa
Võidud (2): 2012–13, 2014–15
Messilinnade karikas
Võidud (1): 1964–65
Teised kohad (1): 1967–68
UEFA karikavõitjate karikas
Teised kohad (1): 1974–75

Viited

Välislingid
Klubi koduleht

Budapest
Ungari jalgpalliklubid
Kalmar FF

Kalmar FF (rootsikeelse täisnimega Kalmar Fotbollförening) on Rootsis Kalmari linnas tegutsev jalgpalliklubi. See mängib Rootsi kõrgliigas Allsvenskan.

Klubi on asutatud 15. juunil 1910. Rootsi kõrgliigas mängis Kalmar esmakordselt 1949. aastal.

Kalmar on tulnud Rootsi meistriks korra, 2008. aastal. Rootsi karikavõistlused on võidetud aastatel 1981, 1987 ja 2007. 2009. aastal võideti Rootsi superkarikafinaalis IFK Göteborgi tulemusega 1:0.

Praegune koosseis 
Seisuga 29. märts 2022

Saavutused 
Allsvenskan:
Võidud (1): 2008
Superettan:
Võidud (2): 2001, 2003
Division 1 Södra:
Võidud (1): 1998
Svenska Cupen:
Võidud (3): 1980–81, 1986–87, 2007
Svenska Supercupen:
Võidud (1): 2009

Viited

Välislingid
Klubi koduleht

Rootsi jalgpalliklubid
61 (Tallinna bussiliin)

61 on Tallinna bussiliin, mis sõidab Kotermaa bussipeatuselt Järve haigla juurde. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS. Ning liiklus toimub iga päeviti.

Peatused 
Kotermaa  > Järve haigla 
 Kotermaa
Jalami
Astangu
 Harku-Kadaka 
 Järveotsa kool 
 Järveotsa tee
 Väike-Õismäe 
 Kullerkupu 
 Nurmenuku 
 Meistri 
 Autobussikoondis
 Lakiotsa 
 A. H. Tammsaare tee 
 Lehola 
 Tervise 
 Lastehaigla
 Retke tee 
 Tuisu 
 Energia 
 Järve haigla

Tallinna bussiliinid
Lauri Drubinš

Lauri Drubinš (sündinud 28. veebruaril 1987 Valgas) on Eesti munitsipaalametnik, alates 24. detsembrist 2019 Tõrva abivallavanem ja 26. aprillist 2021 Valga vallavolikogu esimees.

Haridus

Drubinš omandas hariduse sünnilinnas Valgas, kus ta käis lasteaias Buratino ja õppis aastatel 1994–2003 Valga Põhikoolis. Keskhariduse sai ta aastatel 2003–2006 Valga Gümnaasiumis.

Aastatel 2006–2008 õppis ta Tartu Kutsehariduskeskuses rekreatsioonikorraldust.

Alates 2010. aastast on ta Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia üliõpilane huvijuht-loovtegevusõpetaja erialal.

Töökäik

Karjääri alustas Drubinš veel kooliajal raadiojaamas Ruut FM, kus ta juhtis saateid aastatel 2003–2011. Aastatel 2008–2012, pärast kutsehariduse omandamist, oli ta Valga Kultuuri- ja Huvialakeskuse koosseisu kuulnud Valga Avatud Noortekeskuse noorsootööjuht.

2011. aastal asutas ta firma Sebra Sõbrad, mis tegeleb ürituste korraldamise, juhtimise ja jäädvustamisega. Drubinš on alates sellest ajast Sebra Sõbrad OÜ juhatuse liige.

Ühtlasi oli ta aastatel 2011–2013 Valgamaa Kutseõppekeskuse huvi- ja avalike suhete juht.

Aastatel 2013–2017 oli ra Valga aselinnapea, kellena vastutas kultuuri ja hariduse valdkondade eest. 

2014. aastal astus seni parteitu Drubinš Eesti Reformierakonda.

24. detsembrist 2019 töötab ta Tõrva vallavalitsuses abivallavanemana, vastutades kultuuri, spordi, noorsootöö ja hariduse valdkondade eest .

26. aprillil 2021 valis Valga vallavolikogu Drubinši volikogu esimeheks.

Liikmesus
MTÜ Valgamaa Noorsootöökeskus TANKLA, asutajaliige, juhatuse esimees 2010-2012
MTÜ Carma Motoklubi, asepresident, juhatuse liige 2008-...
Kaitseliidu Valgamaa Maleva Valga üksikkompanii liige alates 2016. aastast
Eesti Mootorrattaspordi Föderatsiooni mootorrataste mäkketõuskomisjoni esimees 2013-...
Rahvatantsurühm Pastlapoolikud liige alates 2009
Eesti Reformierakonna liige alates 2014 aastast

Hobid
Lauri Drubinši hobid on mootorrattaga sõitmine sh mootorrataste mäkketõusu võistlustel osalemine, harrastussport, auto- ja motospordi sündmuste korraldamine, rahvatants.

Viited

Eesti ametnikud
Sündinud 1987
Põisik

Põisik on tarnadel emakat, hiljem vilja ümbritsev põie- või pudelitaoline moodustis, mille tipust ulatuvad välja emakasuudmed.

Taimemorfoloogia
Sologubivka

Sologubivka (ukraina keeles Сологубівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Orativi rajoonis. Elanike arv on 628. Pindala on 2,46 km².

Orativi rajooni külad
Kuldev Ääremaa

Kuldev Ääremaa (sündinud 28. novembril 1943) on eesti alpinist ja informaatik.

Haridus ja töökäik
Ääremaa lõpetas 1962. aastal Puhja Keskkooli ja 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna matemaatikuna.

Ta kaitses 1981. aastal tehnikateaduste kandidaadi kraadi tehnilise küberneetika erialal Küberneetika Instituudis.

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta TRÜ arvutuskeskuses mitmetel ametikohtadel (nooremteadur, vanemteadur, juhataja asetäitja, osakonnajuhataja), rakendusmatemaatika laboris (sektorijuhataja, juhataja) ja matemaatilise statistika instituudis (vanemteadur, lektor).

Ta on pidanud tõenäosusteooria, programmeerimise, matemaatilise statistika ja diskriminantanalüüsi loengukursusi ning avaldanud teaduslikke töid arvutiteaduse, keelestatistika, monotoonsete süsteemide ja klasteriseerimise alalt. Ta on uurinud ka fuzzi teooria rakendusi infootsingus.

Teadustöid
Eesti keele pöördsõnastik (kaasautorid Ülo Kaasik ja Juhan Tuldava), TRÜ Toimetised 477 (1980)
Размытый поиск документальной информации, Труды Вычисл. Центра Тарту. Гос. Унив. 47 (1981)
A representation of cluster-analysis: the approach using monotonic systems (kaasautorid T. Tamman ja Ruth Ääremaa), TRÜ Toimetised 798 (1988)

Alpinism
Ääremaa on esimesi eesti alpiniste, kes tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu.

Alates 1963. aastast ronis Ääremaa Kaukasuses. 1968. aastal läbis ta marsruute raskuskategooriaga 4A, 4B ja 5A ning 1969. aastal 4A ja 4B; kusjuures üks 4B raskuskategooriaga tõus tehti tema juhtimisel.

1970. aastal osales ta III Eesti Pamiiri ekspeditsioonis, mille käigus tõusis koos 11 kaaslasega Ilmar Priimetsa juhtimisel Korženevskaja (7105 m, 5A raskuskategooria) ja 7 kaaslasega Heino Paltseri juhtimisel Kommunismi tippu (7495 m, 5B raskuskategooria). Need olid eestlaste esmatõusud nendele seitsmetuhandelistele. Tõus Kommunismile oli Baltikumis esimene. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks.

1973. aastal võttis Ääremaa osa ekspeditsioonist Edela-Pamiiri, Marxi ja Engelsi piirkonda Priit Vürsti juhtimisel. Tõnu Tennissoni juhtimisel sooritas ta koos kaaslastega kõrgtraaversi Nikoladze mäetipult (6250 m) Karl Marxi tippu (6723 m). Marsruut klassifitseerus Vene süsteemis 5B raskuskategooriasse.

Pärast Priit Vürsti hukkumist Lenini mäetipul oli ta aastatel 1974–1977 Alpiklubi Firn president.

Tunnustus
2003 – Tartu Ülikooli aumärk

Isiklikku
Tema abikaasa on informaatik Ruth Ääremaa.

Viited

Välislingid
Firni presidendid. firn.ee

Eesti alpinistid
Eesti informaatikud
Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna vilistlased
Sündinud 1943
Ain Uusna

Ain Uusna (sündinud 1938) on eesti alpinist. 

Ta on esimesi eesti alpiniste, kes tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu.

Elukäik
Ta on õppinud Tallinna I Keskkoolis ja Tartu Riiklikus Ülikoolis (õigusteadust). 
Sportima hakkas ta varases eas. Kooliajal käis ta korvpallitrennis.

Pärast naisevõttu asus ta elama Pärnumaale, kus tema pikaaegseks töökohaks sai Pärnu KEK.
Praegu elab ta Paikusel ja ta on jätkuvalt spordilembeline – teeb jalgsimatku ja käib suusatamas. 

Ta on osalenud 1980. aastast alates kokku 23 täispikal Tartu maratonil. Parimaks kohaks on tal 78. 
Peale selle on ta läbinud Vasaloppeti suusamaratoni Rootsis ja kaks korda Finlandia-hiihto Soomes.

Alpinism
1965. aastal võttis ta osa Pamiiri ekspeditsioonist Lenini mäetipule ja tõusis koos kaaslastega Heino Paltseri juhtimisel selle tippu. See oli Eestist lähetatud alpinistide esimene tipputõus seitsmetuhandelisele mäetipule.

1970. aastal võttis ta osa III Eesti Pamiiri ekspeditsioonist, mille käigus 12 eesti alpinisti tõusid Ilmar Priimetsa juhtimisel Korženevskaja tippu. Tippu jõudnute hulgas oli ka Ain Uusna. Pärast seda tõusis ta koos 7 kaaslasega Heino Paltseri juhtimisel Kommunismi mäetippu (5B raskuskategooria). Tõus Kommunismile oli Baltikumis esimene. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks.

Kõrgtõusud
1965 – Lenini mäetipp (7134 m)
1970 – Korženevskaja (7105 m)
1970 – Kommunismi mäetipp (7495 m)

Viited

Välislingid
Mees, kes ei oska elada liigutamata. 16.12.2012. parnu.postimees.ee

Eesti alpinistid
Sündinud 1938
Jüri Tohver

Jüri Tohver on eesti alpinist. 

Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu.

Alpinism
1965. aastal osales ta Pamiiri ekspeditsioonis seitsmetuhandelisele Lenini mäetipule ja tõusis teise rühma koosseisus Ragnar Palmre juhtimisel mäe lõunaküljest selle tippu. Tõusuga lõunast saadi Nõukogude Liidu esivõistlustel 4. koht. Baltikumi alpinistidel oli see tõus esimene ja tunnistati parimaks.

1970. aastal võttis ta osa III Eesti Pamiiri ekspeditsioonist, mille käigus 12 eesti alpinisti tõusid Ilmar Priimetsa juhtimisel Korženevskaja tippu. Tõusjate hulgas oli ka Jüri Tohver. Pärast seda tõusis ta koos 7 kaaslasega Heino Paltseri juhtimisel Kommunismi mäetippu (5B-raskuskategooria). Tõus Kommunismi tippu oli Baltikumis esimene. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks.

Kõrgtõusud
1965 – Lenini mäetipp (7134 m)
1970 – Korženevskaja (7105 m)
1970 – Kommunismi mäetipp (7495 m)

Viited

Eesti alpinistid
Sünniaeg puudub
Vaeküla Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikum

Vaeküla Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikum oli aastatel 1944–1959 keskeriharidust andnud õppeasutus Eesti NSV-s. Tehnikum tegutses Vaeküla mõisa hoonetes. Aastal 1955 valmis neljakorruseline koolihoone mõisasüdame kõrvale (pärast tehnikumi oli seal Vaeküla Kool). Tehnikum liideti 1959. aastal Tihemetsa Metsatehnilise Tehnikumiga, mis sai nimeks Tihemetsa Põllu- ja Metsamajanduse Tehnikum; põllumajanduse mehhaniseerimise eriala õpetamine jätkus seal.

Õppetöö korraldus ja õppeained
Tehnikumis õpiti neli aastat. Tehnikum andis kesk- ja erihariduse. Nelja aasta kestel õpiti keskkooli üldharidusaineid (matemaatika, füüsika, keemia, eesti ja vene keel jm), üldtehnilisi aineid (teoreetiline mehaanika, tugevusõpetus, elektrotehnika jm), erialaaineid (metallide tehnoloogia, maaviljelus, autod-traktorid, põllutöömasinad, masinate remont jm). Tehnikumi alluvuses oli ka põllumajanduslik tootmisüksus, mida kasutati tehnikumi õpilaste praktikabaasina õppetöö ajal. Õpilaste välipraktikad toimusid kolhoosides, sovhoosides ja masina-traktorijaamades.

Tehnikumi lõpetanute rakendamine 
Vaeküla tehnikumi lõpetanud said keskhariduse ja tehnik-mehaaniku kutse põllumajanduse mehhaniseerimise erialal. Lõpetanud suunati kolhoosidesse, sovhoosidesse ja masina-traktorijaamadesse. Seal töötasid tehnik-mehaanikud peamiselt remonditöökoja meistritena  või töökoja juhatajatena. Praktilise kogemuse järel võisid edukamad tehnikud saada ka majandi peainseneriks. Remonditöökojas hooldati ja renoveeriti põllutöömasinaid, autosid ja traktoreid. Sel ajal tuli kulunud või purunenud masinaosi tihti kohapeal taastada või valmistada uusi. Tagavaraosi ja -sõlmi ei õnnestunud alati saada. Seega vajati põllumajanduses palju tööjõudu masinate ja traktorite hooldamisel. Nii oli Vaeküla tehnikumi õpilaste vastuvõtt mõnel aasta üle saja õpilase. Väljalangevus oli väike, seega ka lõpetanuid oli palju.

Viited 
Vaeküla mõis

Kirjandus 
Vaeküla, Eesti Entsüklopeedia, 10 kd, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 1998. lk. 129.

Välislingid
Põllumajanduse mehhaniseerimine keskendatud juhtimisele Eesti Sõna nr 55, 9. märts 1943.
Eesti endised koolid
Rakvere vald
Peet Peters

Peet Peters (kodanikunimi Peet Väinastu; 9. juuli 1937 Tallinn – 20. aprill 2011 Moskva) on eesti päritolu  Venemaa filmirežissöör-dokumentalist ja alpinist. 

Ta on alpinistina tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu (1970) ja osalenud kuuetuhandelise mäetipu esmavallutuses (1984).

Haridus ja töökäik
Ta lõpetas Tallinna 2. keskkooli ja Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi režiiteaduskonna.

Ta on töötanud Kirgizfilmis, Kaug-Ida, Ukraina, Kuibõševi, Irkutski ja Rostovi dokumentaalfilmide stuudiotes, Populaarteaduslike Filmide Keskstuudios, Dokumentaalfilmide Keskstuudios, Kesktelevisiooni filmikoondises "Ekran".

Alpinism
1967. aastal tõusis ta koos Vello Vetsi ja Andres Söödiga Pamiiris Lenini tippu.

1970. aastal tõusis ta Donetski kaevurite meeskonna koosseisus Kommunismi tippu. Tipputõus pälvis Ukraina alpinismi meistrivõistlustel hõbemedali.

1984. aastal võttis ta osa eestlaste ekspeditsioonist Pamiiri, et seal esmavallutada seni nimetu kuuetuhandeline mäetipp. 6047 m kõrguse tipu esmavallutusi tehti kolme grupiga, kolme erinevat teed mööda. Väinastu tõusis tippu kolmandas grupis 19. augustil Ivo Goldi juhtimisel. Tipp sai nimeks Tallinna mäetipp.

Kõrgtõusud
1967 – Lenini mäetipp (7134 m)
1970 – Kommunismi mäetipp (7495 m)
1984 – Tallinna mäetipp (6047 m)

Tunnustus
Tema spordi- ja mäefilme on auhinnatud Cortina d'Ampezzo spordifilmide festivalil ja Trento filmifestivalil.

Viited

Välislingid

Filmograafia. efis.ee

Venemaa filmilavastajad
Eesti alpinistid
Sündinud 1937
Surnud 2011
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Panemunė regionaalpark

Panemunė regionaalpark (leedu keeles Panemunių regioninis parkas) on regionaalpark Leedus Jurbarkase, Kaunase ja Šakiai rajoonis.

Panemunė regionaalpark asub Nemunase jõe orus ja selle ümbruses. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta Nemunase alamjooksu loodust, sealseid maastikke, ökosüsteemi ning kultuuripärandit.

Regionaalpark asub ümber Nemunase oru, selle ümbrust liigendavad ka Nemunase lisajõgede orud, mille nõlvadel on mitmeid paljandeid.  Oru kuivadel nõlvadel kasvavad ainulaadsed taimekooslused. Seal on tavalised taolised Leedu punase raamatu liigid nagu laukapuu, valge vesiroos, õõnes lõokannus ja vahelmine lõokannus. Regionaalparki kuuluvad ka mitmed pargid, sealhulgas Gelgaudiškise mõisa park, ja arvukad põlispuud. Pargi aladel on 15 põlist tammepuud, kolm põlist saarepuud ja valgepööki, kaks põlist mändi ja pärnapuud, üks põline vahtrapuu, üks must pappel ja üks kadakas.

Regionaalpargis elab 113 liiki linde, neist 17 on Leedus haruldased. Punase raamatu liikidest pesitsevad seal igal aastal neli - rukkirääk, jäälind, jõgitiir ja väiketiir. Selgrootutest on märkimisväärseim tähniksinitiib Maculinea teleius.

Regionaalpargi territooriumil asub 15 linnamäge, mis olid ristisõdade ajal oluliseks kaitseliiniks. Tähtsamad neist asuvad Pilis I-s, Seredžiuses, Veliuonas, Kartupėnais ja Žemoji Panemunės. Regionaalpargis on ka mitmeid muinasasulaid ja muinaskalmeid. Hilisemal ajal ehitati sinna Raudonė loss ja Panemunė loss. Regionaalparki jäävad ka mitmed mõisad, millest uhkemad on Belvederise mõis ja Gelgaudiškise mõis. Kirikuid on regionaalpargi aladel kaheksa. Tähelepanuväärne on veel Plokščiai küla oma püha grotiga ja tänavana kasutusel oleva jõega. Klangiai külas asub Petras Cvirka isamaja.

Panemunė regionaalpargi halduskeskus asub Šilinė külas aadressil Raseinių g. 2. Tähtsamad asulad regionaalpargi territooriumil on Žemoji Panemunė, Kriūkai, Veliuona, Plokščiai, Pilis I ja Seredžius.

Panemunė regionaalpargi pindala on 10 163 hektarit. Erinevate kaitsealade all on sellest 65,7%, reservaatide alla jääb 71 hektarit maad.

Viited

Välislingid 
 Regionaalpargi kaart
 Panemunė regionaalpargi kodulehekülg
 Regionaalpark Leedu kaitsealade registris (leedu keeles)
 Regionaalpark YouTube'is

Leedu regionaalpargid
Jurbarkase rajoon
Kaunase rajoon
Šakiai rajoon
K9 Thunder

K9 Thunder on Lõuna-Koreas Samsung Techwini (nüüdse nimega Hanwha Techwin) valmistatud soomustatud 155 mm haubitsaga liikursuurtükk. 

Suurtüki veermiku baasil on valmistatud ka vastav laskemoonasoomuk K10.

Kirjeldus 
K9 sarnaneb üldkontseptsioonilt (sh kasutamine koos laskemoonasoomukiga) peamiselt USA M109-ga, kuid süsteemid ja lahendused on uuesti läbi mõeldud ning kere on eeskujust märksa tugevam. Vastavalt tugevusele suurenenud kaalule on paigaldatud ka märksa võimsam mootor, mis on praktiliselt Saksamaa PzH 2000-lt. Relvasüsteemi arendamisel on arvestatud asjaoluga, et selle kasutajateks on peamiselt ajateenijad, kuna Lõuna-Koreas on ajateenistus.

Ajalugu

Arendus 
Arendusprogramm 155 mm / 52-kaliibirilise haubitsaga liikursuurtüki loomiseks algas Lõuna-Koreas 1989. aastal ning 1996. aastal testiti esimesi protüüpe. Uus relvasüsteem loodi asendama seni kasutusel olnud liikursuurtükke K55/K55A1. Lõuna-Korea valitsuse korraldatud K9 hanke võitis Samsung Aerospace Industries (SSA) ning K9 seeriatootmine algas 1999. aastal. Kokku on valmistatud 1136 masinat.

Lahingutegevuses 
Esmakordselt olid K9-d lahingus 2010. aasta 23. novembril, kui õppustelt naasev Lõuna-Korea merejalaväele kuuluv kuuest K9-st koosnev patarei sattus Põhja-Korea suurtükiväe tule alla Yeonpyeongi pommitamise intsidendi ajal ja seejärel vastas tulele.

Kasutajad

Praegused kasutajad 
  – kokku toodetakse 1136 K9-t ja 179 K10-t.
  – kokku toodetakse 120 K9 veermikku liikursuurtükkidele AHS Krab. Lisaks allkirjastati 2022. aastal leping täiendavate liikursuurtükkide soetamiseks.
  – India armee jaoks toodeti kokku 100 K9-t.
  – sõlmis aastal 2018 Lõuna-Koreaga lepingu vähemalt 12 K9 ostmiseks. Esimesed masinad jõudsid Eestisse augustis 2020. Eesti kaitsevägi ja kaitseministeerium kavatsevad Eestis liikursuurtükkide nimena kasutada K9 Kõu.
  – alustas 2016. aastal Lõuna-Koreaga läbirääkimisi K9-te ostmiseks. Tarnetega alustati 2017.

Potentsiaalsed kasutajad 

  – ostab 24 K9 ja 6 K10 laskemoonasoomukit, mis peaksid välja vahetama praegused 1960. aastast teenistuses olevad liikursuurtükid M109A3GNM. 
  – kaaluti liikursuurtükkide M109AE väljavahetamist K9-te vastu, kuid otsustati prantslaste CAESAR liikursuurtükkide kasuks.

Viited 

Lõuna-Korea sõjandus
Liikursuurtükid
Aadu Oll

Aadu Oll (16. oktoober 1932 Käina vald, Hiiumaa – 29. oktoober 2003 Tallinn) oli eesti vabadusvõitleja.

Tema vanemad küüditati 1941. aasta juunis, isa hukkus vangistuses.

Aadu Oll arreteeriti 1950. aasta juulis Abhaasias Gagras ja talle mõisteti karistuseks 10 aastat sunnitööd reetmise, nõukogudevastase agitatsiooni ja propaganda eest. Viibis kuus aastat Venemaa vanglates ja Magadani oblastis Orotukani sunnitöölaagris. Vabanes 1956. aasta jaanuaris.

Ta lõpetas insenerina Üleliidulise Kaugõppe Polütehnilise Instituudi. 1970. aastal naasis Eestisse. Töötas projekteerimisasutustes andmetöötluse valdkonnas, hiljem Tallinna Pelgulinna Haigla barokambrite insenerina.

Aadu Oll oli 1990. aastal Eesti Kongressi liige.

Ta oli Eesti Õigusvastaselt Represseeritute Liidu "Memento" asutajaliige ja esimene esimees, Eesti Endiste Poliitvangide Liidu esimehe asetäitja, demokraatlik-rahvuslike jõudude koostöökoja ja Okupatsioonide Repressiivpoliitika Uurimise Riikliku Komisjoni liige.

1995. aastast surmani oli ta Inimõiguste Instituudi juhatuse esimees.

Aadu Oll on maetud Liiva kalmistule.

Raamatud
Aadu Oll (koostaja). Nõukogude Kaug-Põhja vangilaagrid ja Eesti poliitvangid Kolõmal. Tartu: Okupatsioonide Repressiivpoliitika Uurimise Riiklik Komisjon, 1999

Tunnustus
1998 Riigivapi IV klassi teenetemärk

Viited

Eesti vabadusvõitlejad
Eesti represseeritud isikud
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1932
Surnud 2003
Uno Arro

Uno Arro (5. november 1934 Jõhvi – 27. jaanuar 2017) oli eesti muusikapedagoog ja dirigent.

Ta lõpetas aastal 1955 akordonierialal Tallinna Muusikakooli (Leopold Vigla klassis) ja aastal 1960 Gnessinite-nimelise Riikliku Muusikapedagoogika Instituudi orkestridirigendi ja pedagoogina rahvapillide osakonna (Aleksei Onegini klassis). Täiendas end aastal 1980 samas instituudis.

Ta töötas aastast 1960 Tartu Muusikakoolis akordioniõpetajana, aastast 1965 samas rahvapillide osakonna juhatajana. Tema õpilasteks olid Endel Jukk, Külli Kudu, Signe Vainu, Peeter Vähi, Sirje Mõttus, Reet Laube.

22. aprillil 2017 toimus Uno Arro mälestuskontsert, kus esines peale Uno õpilaste õpilased ka vilistlasorkester.

Akordioniorkester
Läbi aastate on tegutsenud akordioniorkester, mida professionaalsuse ning entusiasmiga juhatas Uno Arro - osakonna kauaaegne pedagoog (alates 1960. aastast) ja juhataja (1965 – 2006). Varasematel aastatel on orkester käinud korduvalt esinemas välisriikides (Rootsis, Taanis, Austrias, Soomes), viimastel aegadel esineti peamiselt Eestis: kohalikel festivalidel (Võru akordionimuusika päevad, festival Akadeemiline akordion) ning kooli kontsertidel. Aastate jooksul on salvestatud 5 plaaditäit muusikat. Kuna kooli kolme õpilasega orkestrit ei moodusta, mängivad orkestri ridades ka vilistlased ning kooli akordioniosakonna õppejõud. Repertuaaris on Ástor Piazzolla, J. S. Bachi, F. Mendelssohni, J. Kalninši, E. Griegi, B. Thiele jt. heliloojate muusikat.

Isiklikku 
Tema abikaasa oli klaveripedagoog Ene Arro, nende tütar on klaveripedagoog Inga Arro.

Tunnustused 
 2004 Eesti Akordioniliidu auliige

Viited

Kirjandus 
 

Eesti akordionistid
Eesti muusikapedagoogid
Eesti dirigendid
Sündinud 1934
Surnud 2017
Governors Island

Governors Island ('kuberneri saar') on 70-hektari suurune avaliku pargi ja ajalooliste hoonetega saar Upper New York Bay lahes, umbes 732 meetri kaugusel Manhattani saare lõunatipust. See on Long Islandi saarel asuvast Brooklyni linnaosast eraldatud Buttermilk Channel kanaliga, mille laius on umbes 366 meetrit. Siiski kuulub saar New Yorgi linna Manhattani linnaosa alla. Ühendust mõlema linnaosaga teenindavad parvlaevad.

Etümoloogia 
Manhattani piirkonna indiaanlased nimetasid saart algupäraselt Paggank ("pähklisaar"), tõenäoliselt selle hikkori-, tamme- ja kastanipuude järgi. Hollandi maadeavastaja Adriaen Block kutsus saart Noten Eylant, mis hiljem muudeti inglispäraseks Nutten Island. Saare praegune nimi muudeti ametlikuks 1784. aastal ja see tuleneb Briti koloniaalajastust, kui koloonia nõukogu andis saare kasutamiseks üksnes New Yorgi kuberneridele.

Rajatised 
Aastal 1776, Ameerika iseseisvussõja ajal, alustasid saarel Continental Army väed kaitserajatiste ehitamist, mida nad kasutasid Briti laevastiku ründamiseks enne nende alistamist. Aastatel 1783–1966 oli saarel USA armee tugipunkt ja aastatel 1966–1996 hõivas saart Ameerika Ühendriikide Rannavalve. Algupärase kujuga umbes 42-hektari suuruse saare kaldad täideti maaparandustööde käigus aastal 1912, andes saarele tänapäevase kuju ja suuruse.

Mälestis 
Aastal 1985 kanti see Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikusse Registrisse (National Register of Historic Places).

Välislingid

New Yorgi osariigi saared
National Register of Historic Places
Eduard Kapsta

Eduard Kapsta (22. juuni 1893 Linnamäe vald, Võrumaa – 1941 Tallinna keskvangla) oli eesti Poliitilise Politsei ametnik.

Sündis metsaülema pojana. 1902 astus kohaliku vallakooli, 1904 läks Antsla õigeusu-kihelkonnakooli, kus õppis kolm aastat. 1909. aastal sooritas Valga linnakoolis lõpueksami. Õppimise katkestas silmade haiguse tõttu. Läbis Eesti Põllumeeste Seltsi kuuekuulised põllutöö ja karjakasvatuse kursused Tartus 1915. aastal.

Eduard Kapsta teenis 9. septembrist 1915 kuni 10. detsembrini 1917 Vene sõjaväes kaardiväe Semjonovski polgus alamväelasena. 20. aprillist kuni 1. detsembrini 1918 oli ta Tartu maakonnas Kodijärve vallas vallasekretär ja ühtlasi valiti Saksa okupatsioonivõimude Eestist lahkumisel novembris 1918 Kodijärve valla kaitseliidu ülemaks. 

6. jaanuarist 1919 töötas Kapsta Operatiivstaabi Teadetekogumise osakonnapunkti nr 2 noorema ametnikuna, kust 15. aprillil 1919 viidi üle 2. diviisistaabi Teadetekogumise osakonna Petseri punkti, kus teenis ametnikuna kuni 9. novembrini 1919. Samal kuupäeval saadeti ta Kindralstaabi Valitsuse 1. diviisi Teadetekogumise Narva punkti ülema käsutusse, kus teenis punkti asjaajajana 15. novembrist 1919 kuni 10. detsembrini 1920, lahkus teenistusest omal palvel.

14. detsembril 1920 määrati Kaitsepolitsei Tallinna jaoskonna käskudetäitjaks Haapsalusse. 10. jaanuaril 1922 määrati Tallinna jaoskonna ülema vanemaks abiks Haapsalusse. 15. juulil 1922 määrati Tallinna jaoskonna ülema vanemaks abiks. 1925. aastal nimetati ümber Poliitilise politsei abikomissariks Tallinnas. 5. aprillil 1927 kinnitati 2. järgu abikomissariks Tallinnas ning 23. märtsil 1928 kinnitati 1. järgu abikomissariks Tallinnas.

3. augusti hilisõhtul 1927 sai Kapsta kommunist Aleksander Leineri kinnivõtmisel tulevahetuses Leineriga õlga haavata.

8. märtsil 1934 paigutati Eduard Kapsta ümber teenistuse huvides 1. järgu abikomissariks Narva. 7. oktoobril 1936 paigutati abikomissariks Tartusse. 22. veebruaril 1939 määrati poliitilise politsei komissariks Petserisse. 6. aprillil 1939 määrati Petseri-Võru prefekti asetäitjaks. Vabariigi valitsuse otsusega 31. juulist 1940 aastal vabastati poliitilise politsei komissar Petseris Eduard Kapsta ametist kaitseseisukorra seaduse § 12 p. 2 põhjal.

Tunnustus 
 1939 Kotkaristi IV klassi teenetemärk

Viited 

Kaitsepolitseiameti töötajad
Kaitseliidu Tartumaa maleva liikmed
Vabadussõja veteranid
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1893
Surnud 1941
Kristjan Rosenberg

Kristjan Rosenberg (sündinud 16. mail 1994) on eesti kergejõustiklane, kümnevõistleja.

Tema isiklik rekord kümnevõistluses on 8298 punkti (27.06.2021; Tallinn, Kadrioru staadion), millega ta tuli 2021. aasta Eesti meistriks. Eesti kõigi aegade edetabelis on ta selle punktisummaga 10. kohal.

Tema isiklik rekord seitsmevõistluses on 4. veebruaril 2017 Tallinnas rahvusvahelisel mitmevõistlusel saadud tulemus 5986. See on meeste seitsmevõistluse Eesti kõigi aegade kaheksas tulemus.

Eesti meistriks kümnevõistluses on varem tulnud ka 2016. aastal (Rakvere, 7738 punkti).

Rosenberg osales 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja saavutas 13. koha.

Kristjan Rosenbergi isiklike rekordite võrdlus kümnevõistluse rekorditega 
''seisuga 27.06.2021

Viited

Välislingid 
 

Eesti kümnevõistlejad
Sündinud 1994
Lisa Randall

Lisa Randall (sündinud 18. juunil 1962) on juudi päritolu Ameerika Ühendriikide osakestefüüsik, kosmoloog ja teaduskirjanik. 

Alates 2009. aastast on ta Harvardi Ülikooli Frank B. Baird, Jr., Professor of Science, ühtlasi 2001. aastast Harvardi ülikooli füüsikaosakonnas füüsikaprofessor. Tal on uurimusi elementaarosakeste, fundamentaalsete jõudude, paljumõõtmelise ruumi, standardmudeli, supersümmeetria, nõrga vastastikmõju ja gravitatsiooni vahelise hierarhia probleemi, ruumi lisamõõtmete kosmoloogia, barüonigeneesi, kosmoloogilise inflatsiooni ja tumeaine alalt. 1999. aastal esitas ta stringiteoorias koos Raman Sundrumiga Randalli-Sundrumi mudeli.

Haridus ja töökäik
Ta lõpetas 1983. aastal Harvardi Ülikooli füüsika erialal ja kaitses samas 1987. aastal doktorikraadi osakestefüüsika alal.

Aastatel 1989–1990 töötas ta järeldoktorina Lawrence'i Berkeley laboris. 1991. aastal sai ta füüsika abiprofessori koha Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis. Aastatel 1995–1998 oli ta MIT-i kaasprofessor, 1998–2001 samas füüsikaprofessor ja ühtlasi 1998–2000 Princetoni Ülikooli füüsikaprofessor.

Tunnustus
 
2004 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks
2006 – Antwerpeni Ülikooli audoktor
2007 – Lilienfeldi auhind
2008 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks 
2009 – valiti Iiri Kuningliku Akadeemia välisliikmeks 
2010 – Bard College'i audoktor
2010 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks
2011 – Duke'i Ülikooli audoktor
2011 – Browni Ülikooli audoktor
2012 – valiti Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia välisliikmeks
2012 – Ameerika Füüsikainstituudi Andrew Gemanti auhind teaduse populariseerimise eest
2019 – Ameerika Füüsikaseltsi Sakurai auhind
on valitud ka Füüsikainstituudi auliikmeks

Teosed
2005 – Warped Passages: Unraveling the Mysteries of the Universe's Hidden Dimensions. Ecco Press, ISBN 0-06-053108-8.
2011 – Knocking on Heaven’s Door: How Physics and Scientific Thinking Illuminate the Universe and the Modern World. Ecco, ISBN 0-06-172372-X.
2013 – Higgs Discovery: The Power of Empty Space. Ecco, ISBN 978-0062300478.
2015 – Dark Matter and the Dinosaurs: The Astounding Interconnectedness of the Universe. Ecco, ISBN 978-0-06-232847-2.

Tõlked eesti keelde
2017 – Tumeaine ja dinosaurused: universumi uskumatud seosed. Tõlkinud Vahur Lokk. Kirjastus Argo, Tallinn, ISBN 978-9949527892

Isiklikku
Ta õppis keskkoolis füüsik Brian Greene'iga samas klassis.

Viited

Välislingid

Faculty: Lisa Randall. physics.harvard.edu

Ameerika Ühendriikide füüsikud
Ameerika Ühendriikide kosmoloogid
Ameerika Ühendriikide teaduskirjanikud
Sündinud 1962
Nalja Mart

Nalja Mart oli nalja- ja pilkeajakiri, mis ilmus Viljandis alates 5. septembrist 1913–1914 sagedusega 1 kord kuus.  

Ajakiri oli 16-leheküljeline, hind 10 kopikat. Väljaandja ja vastutav toimetaja oli Jaan Vinnal.  

Põhiosa moodustusid Viljandi linna olusid kajastavad artiklid.  

Ajakirja trükiti Viljandis "E. Hunti ja A. Sammuli" trükikojas. Lugejate puudusel leht suleti pärast 3. numbrit. 

Kaastööd ajakirjale tegi Gori, Anton Suurkask (Müristaja), jt

Välislink 

 Digari - Nalja Mart

Viited

Eesti endised ajakirjad
Viljandi ajalugu
Eesti huumoritrükised
1913
Colbie Caillat

Colbie Marie Caillat (sündinud 28. mail 1985 Malibus, Californias) on USA laulja ja muusik.

Stuudioalbumid
 "Coco" (2007)
 "Breakthrough" (2009)
 "All of You" (2011)
 "Christmas in the Sand" (2012)
 "Gypsy Heart" (2014)
 "The Malibu Sessions" (2016)

Viited

Välislingid
Koduleht

Ameerika Ühendriikide lauljad
Ameerika Ühendriikide muusikud
Sündinud 1985
Must kera

Must kera (nn Vernoni õõneskera) kasutatakse keskkonnas soojuskiirguse mõju mõõtmiseks. See kujutab endast musta pinnaga, kuuetollise (152,4 mm) läbimõõduga õõnsat kera, mille tsentrisse on paigutatud termomeeter (termopaar). Selline kera summeerib õhu temperatuuri ja ümbritseva keskkonna ning keravahelise konvektiivse ja kiirgussoojuse.

Viited

Allikad 
 McQuiston F. C., Parker, J. D. Heating, Ventilating and Air Conditioning. Ana­lysis and Design. Oklahoma Christian University. Oklahoma, 1994. ISBN 978-0471021247
Kunnar Karu

Kunnar Karu (sündinud 9. detsembril 1981 Tartus) on eesti alpinist, kes on  esimese eestlasena tõusnud Himaalajas seitsmetuhandelise Baruntse tippu. 

Ta on Nipernaadi Matkaklubi eestvedajaid (Kalle Hanseni ja Heldur Pedajase kõrval) ning Elamusretkede kepikõnni- ja käimissarja peakorraldaja. Karu kuulub mittetulundusühingute Nipernaadi Matkaklubi, Elamusretked, Elamusmaratonid ja osaühingu  Nipernaadi Reisid OÜ juhatusse.

Haridustee
Karu lõpetas Tartus Miina Härma Gümnaasiumi, astus Tartu Ülikooli majandusteaduskonda ja lõpetas selle 2004. aastal ettevõttemajanduse erialal.

Alpinism
   
23. oktoobril 2010 tõusis ta SummmitClimb INC kommertsekspeditsiooni raames Himaalajas kuuetuhandelise  trekingtipu Mera Peaki  ja 3. novembril seitsmetuhandelise Baruntse tippu.

28. oktoobril 2012 tõusis ta esimese eestlasena Nepalis Ama Dablami (6812 m) tippu. 

2013. aasta oktoobris tõusis ta koos kaaslastega Kazbeki (5047 m) tippu. Aasta lõpul retkles ta Aafrikas ja tõusis 
29. detsembril esimese eestlasena mandri kõrguselt teise mäe – Keenia mäe – mõlemasse tippu: Batian (5199 m) ja Nelion (5188 m).

2014. aasta oktoobris-novembris ronis ta Andides ja tõusis Ecuadoris viie viietuhandelise ja ühe kuuetuhandelise (Chimborazo) tippu. Viietuhandelised vallutatud tipud olid Illiniza Norte (5126 m), Illiniza Sur (5263 m), Cotopaxi (5897 m), Cayambe (5790 m) ja Antisana (5704 m). 30. detsembril tõusis ta Lõuna-Ameerika kõrgeima mäe Aconcagua tippu.

Kõrgtõusud
2010 – Mera Peak (6476 m)
2010 – Baruntse (7162 m)
2012 – Ama Dablam (6856 m)
2014 – Chimborazo (6268 m)
2014 – Aconcagua (6962 m)

Isiklikku
Tema teine kirg on veealune maailm ja sellega seotud meelisharrastuseks on tal sukeldumine.

Viited

Välislingid 
Kunnar Karu. nipernaadi.ee
Puudutuse aeg. Kunnar Karu. youtube.com, 29. aprill 2014

Eesti alpinistid
Sündinud 1981
Theodor Eustach (Pfalz-Sulzbach)

Theodor Eustach (14. veebruar 1659 – 11. juuli 1732) oli Sulzbachi pfaltskrahv aastatel 1708 kuni 1732.

Elu 

Theodor Eustach sündis Sulzbachis Christian Augusti ja Amalie ainsa ellujäänud pojana. Ta suri Dinkelsbühlis ja maeti Sulzbachis.

Abielu ja lapsed 

Theodor Eustach abiellus Hessen-Rotenburgi maakrahvi Wilhelmi tütre Eleanore Maria Amaliega ja nad said järgmised lapsed:

 Maria Anna Amalia Auguste (7. juuni 1693 – 18. jaanuar 1762)
 Joseph Karl (2. november 1694 – 18. juuli 1729)
 Franziska Christine (16. mai 1696 – 16. juuli 1776)
 Ernestine Theodora (15. mai 1697 – 14. aprill 1775)
 Johann Wilhelm (3. juuni 1698 – 12. aprill 1699)
 Johann Christian Joseph (23. jaanuar 1700 – 20. juuli 1733)
 Elisabeth Eleonore (19. aprill 1702 – 10. veebruar 1704)
 Anna Christine Luise (5. veebruar 1704 – 12. märts 1723)
 Johann Wilhelm August (21. august 1706 – 28. august 1708)
Brian Greene

Brian Randolph Greene (sündinud  9. veebruaril 1963 New Yorgis) on juudi päritolu Ameerika Ühendriikide füüsikateoreetik ja teaduskirjanik. 

Ta on tunnustatud stringiteoreetik. 1996. aastast on ta Columbia ülikooli teoreetilise füüsika professor. Ta tegeles peegelsümmeetria uuringutega, ka arendas ta ideed hüpoteetilisest mustast august, mille mass ja laeng võrduks elektroni omadega. Praegu on tema uurimisvaldkondadeks stringikosmoloogia ja braanikosmoloogia.

Haridus- ja töökäik
Ta lõpetas 1984. aastal Harvardi Ülikooli füüsika erialal bakalaureusekraadiga ja kaitses 1987. aastal Oxfordi Ülikoolis doktorikraadi füüsikas (doktoritöö "Superstrings: Topology, Geometry and Phenomenology and Astrophysical Implications of Supersymmetric Models").

1990. aastal asus ta õppejõuna tööle Cornelli Ülikooli, 1995. aastal sai seal täisprofessoriks. Järgmisel aastal värbas ta endale tööle Columbia Ülikool, pakkudes talle professori kohta. Selles ametis on ta tänini, ühtlasi on ta ülikooli allasutuse – Stringide, kosmoloogia ja osakeste astrofüüsika instituudi kaasdirektor.

Tunnustus
2000 – Londoni Kuningliku Seltsi teadusraamatu auhind ("The Elegant Universe")
2003 – Ameerika Füüsikainstituudi Andrew Gemanti auhind füüsika populariseerimise eest 
2012 – Kuningliku seltsi teadusraamatu auhinna nominent ("The Hidden Reality")

Raamatud
The Elegant Universe: Superstrings, Hidden Dimensions, and the Quest for the Ultimate Theory (1999)
The Fabric of the Cosmos: Space, Time, and the Texture of Reality (2005)
Icarus at the Edge of Time (2008)
The Hidden Reality: Parallel Universes and the Deep Laws of the Cosmos (2011)

Isiklikku
Ta on taimetoitlane. 1997. aastal võttis omaks veganluse eluviisi.

Ta õppis keskkoolis füüsik Lisa Randalliga samas klassis.

Viited

Välislingid

Brian Greene TED. ted.com

Ameerika Ühendriikide füüsikud
Ameerika Ühendriikide teaduskirjanikud
Taimetoitlased
Sündinud 1963
Mustika kasvukohatüüp

Mustika kasvukohatüüp on Eesti metsade kasvukohatüüpidest kõige levinum – sellesse kuulub kuni 20% Eesti metsadest, valdavalt Kagu-Eestis. Mustika kasvukohatüüp kuulub arumetsade klassi, palumetsade tüübirühma.

Iseloomustus
See on levinud lamedate nõlvade jalamitel, tasandikel või nõgusatel reljeefidel. Põõsarinne on enamasti hõre või puudub sootuks, esineb paakspuud, pihlakat, kadakat, paju.

Puhmarindes leidub mustika kasvukohatüübile iseloomulikku alustaimestikku ehk indikaatortaimi, nagu näiteks harilik mustikas (Vaccinium myrtillus), harilik pohl (Vaccinium vitisidaea) ja sinikas (Vaccinium uliginosum). Lisaks veel ka kattekolda, palu-härgheina, leselehte.

Peapuuliigiks on harilikult 2-3 boniteediklassi mänd (Pinus sylvestris), kuid antud kasvukohatüüp jaotatakse lähtuvalt edaafilistele tingimustele kolmeks osatüübiks, mistõttu on ka metsad varieeruvad.

Alltüübid

Tüüpiline mustika kasvukohatüüp (Ms)
Mullastik on gleistunud, mõõdukalt kuni tüsedalt leetunud harilik või huumuslik. Muld on tugevalt happeline. Puistutes enamuspuuliigiks männid, vähem leidub kuusikuid. 100-aastase puistu keskmine kõrgus on 24 m, tüvepuidu tagavara 220–350 m3/ha.

Karusambla-mustika kasvukohatüüp (Km)
Tugevalt liigniisked leetunud glei- ja leede-gleimullad. Põhjavesi harilikult maapinnast vaid 0,4–0,1 m. Domineeriv puuliik mänd, vähem esineb kuusikuid ja kaasikuid. Alustaimestikus rohkelt puhmaid, ka samblarinne on pidev. 
Raiejärgselt kulub transpiratsiooni peale liigub märkimisväärselt vähem vett, mistõttu kiireneb metsa soostumisprotsess.

Jäneskapsa-mustika kasvukohatüüp (Jm)
Mullastik gleistunud leetnud leetmuldadel, huumuslikel leetmuldadel või kahekihilise lähtekivimiga kahkjatel muldadel. Enamuspuuliigiks on kuusk, kultiveerituna leidub ka männikuid. Puidutagavara võib ulatuda üle 400 m3/ha. 
 
Eristatakse alltüüpe: tüüpiline mustika (Ms), karusambla-mustika (Km) ja jänesekapsa-mustika (Jm).
Reljeef: lamedate nõlvade jalamid, tasandikud; mikroreljeef veidi mätlik.
Muld: Esinevad gleistunud kahkjas mullad ja gleistunud keskmiselt leetunud mullad.
Karusambla-mustika alltüübis esineb kahkjaid ja leetunud muldasid. Liiv või karbonaadivaesel moreenil, harvem saviliiv või liivsavi. Toorhuumust on 4–15 cm, järgneb kuni 20 cm tüsedune E-horisont, mille ülaosa võib olla nõrgalt huumuslik, mustjas. B- või Bg-horisont on eriti kergema lõimise korral hästi välja kujunenud, tume kuni mustjaspruun, ülaosas huumuse ja raua sisseuhtest tugevasti tihenenud.
Veerežiim: ajutise liigniiskuse põhjuseks on ülavesi, ajutiselt juurtetsooni ulatuv põhjavesi või selle kapillaarvööde.

Vaata ka
Mereveetaimkond
Metsataimkond
Niidutaimkond
Sootaimkond
Kalju- ja liivikutaimkond
Mereveetaimkond
Kultuur- ja ruderaaltaimkond

Viited

Kirjandus 
 Lõhmus, E. "Eesti metsakasvukohatüübid". Tartu 2006.

Välislingid
 Eesti taimkatte kasvukohatüüpide klassifikatsioon. Paal, 1997 järgi, parandatud ja täiendatud autori poolt

Metsandus
Ökoloogia
Ainult unistus

"Ainult unistus" on Boris Kõrveri 1955 valminud operett. Teose libreto kirjutas Ardi Liives ja laulutekstide autorid on Lea Tormis, Gert Helbemäe ja Ardi Liives.

Operett kanti esimest korda ette 23. oktoobril 1955 teatris Vanemuine. Opereti lavastas Epp Kaidu.

Viited

Operetid
Eesti muusikateosed
Oolav Tamberg

Oolav Tamberg (6. september 1929 Lasva vald – 28. jaanuar 2017) oli eesti põllumajandus- ja sporditegelane.

Ta lõpetas aastal 1946 Väimela Põllumajandustehnikumi ja aastal 1954 agronoomina Eesti Põllumajanduse Akadeemia.

Tunnustused
 1977 Eesti NSV teeneline agronoom
 2003 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
 Tamberg, Oolav Eesti Entsüklopeedia võrguversioonis
 Biograafia ESBL-is

Eesti sporditegelased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1929
Surnud 2017
Miklós Rózsa

Miklós Rózsa (18. aprill 1907 Budapest – 27. juuli 1995 Los Angeles) oli ungari päritolu USA helilooja, tunnustatud filmimuusika looja.

Temalt pärineb järgmiste filmide muusika:
"The Thief of Bagdad" (1940)
"That Hamilton Woman" (1941)
"Double Indemnity" (1944)
"The Lost Weekend" (1945)
"Spellbound" (1945)
"The Killers" (1946)
"A Double Life" (1947)
"The Asphalt Jungle" (1950)
"Ben-Hur" (1959)
"El Cid" (1961)
"Providence" (1977)

Tunnustus 
Miklós Rózsa on võitnud kolm Oscarit parima filmimuusika kategoorias filmide "Ben-Hur", "A Double Life" ja "Spellbound" eest.

Välislingid 
Koduleht
 

Ungari heliloojad
Ameerika Ühendriikide heliloojad
Sündinud 1907
Surnud 1995
Märt Maavere

Märt Maavere (aastani 1936 Martin Markson; 4. detsember 1901 Imavere vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 23. aprill 1941 Tallinn) oli eesti kaitsepolitseinik ning kaitseliitlane ja sõjaväelane (leitnant).

Ta lõpetas 1922. aastal Põltsamaa Reaalgümnaasiumi.

Aastatel 1922–1923 töötas ta Imavere valla 6-klassilises algkoolis ajutise õpetajana. 

28. veebruaril 1923 võeti ta sõjaväeteenistusse ja määrati sõjakooli-tagavaraväe ohvitseride ettevalmistusklassi, mille lõpetas veebruaris 1924. Ta määrati teenistusse 6. Jalaväerügementi, kus teenis rühmaülemana kuni oktoobrini 1924, misjärel vabastati teenistusest ja arvati reservi lipnikuna. 

Aastatel 1924–1925 töötas ta Puhja kõrgemas algkoolis õpetajana.

1925. aasta detsembris asus ta tööle Tallinna Kaitsepolitsei jaoskonda. Poliitilises politseis teenis kuni 1. augustini 1940, poliitilise politsei komissarina Narvas. 

Ta arreteeriti Nõukogude okupatsioonivõimu poolt 21. augustil 1940 ja lasti NKVD poolt maha 23. aprillil 1941 Tallinnas Scheeli krundil.

Tunnustused
1940 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Välislingid
Eesti ohvitserid 1918–1940

Viited 

Kaitsepolitseiameti töötajad
Eesti õpetajad
6. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Kaitseliidu Sakala maleva liikmed
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1901
Surnud 1941
Uduvere ohvripärn Riinu

Uduvere ohvripärn Riinu on ohvripuu (pärn) Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu-Jaagupi asulas. Pärn on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Rahvaluules on Kai-, Mai- ja Riinu-nimelist pärna käsitletud ka koos.

Viited

Välislingid

Põhja-Pärnumaa vald
Eesti pühapuud
Pärnu maakonna kultuurimälestised