joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sanna Marini valitsus

Sanna Marini valitsus on Soome 76. valitsus. Peaminister Sanna Marini juhitav valitsus astus ametisse 10. detsembril 2019, pärast Antti Rinne valitsuse tagaiastumist. Valitsuse moodustasid Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei, Soome Keskerakond, Roheline liit, Vasakliit ja Soome Rootsi Rahvapartei.

Valitsuse liikmed 

Valitsuses on 19 ministrit: seitse Sotsiaaldemokraatlikust Parteist, viis Keskerakonnast, kolm Rohelisest Liidust ning kaks Vasakliidust ja Soome Rootsi Rahvaparteist. Valitsuse koosseis sarnaneb enamjaolt Rinne valitsuse omaga ning esialgu tõi Marin valitsusse ühe uue ministri, andes Tuula Haatainenile tööministri portfelli.  

Juunis 2020 astus Katri Kulmuni rahandusministri kohalt tagasi, kui sattus kriitika alla kui selgus, et talle tehtud koolituste eest oli tasutud töö- ja majandusministeeriumi ning rahandusministeeriumi eelarvest. Kulmuni asemel sai rahandusministriks Matti Vanhanen.

Viited 

Soome valitsused
Pec pod Sněžkou

Pec pod Sněžkou (; ) on väike linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Trutnovi ringkonnas Krkonoše mäestiku kõrgeima mäe Sněžka jalamil. Pec pod Sněžkou juurest viib kahelõiguline köistee Sněžka tippu. Pec pod Sněžkou suusakeskus on üks tuntumaid mägikuurorte Tšehhis.

Ajalugu 
Piirkonna vanim asula on dokumenteeritud kaevanduskülana Obří důl, vanimad andmed kaevandamise kohta pärinevad 1511. aastast. Kaevandustes kaevandati peamiselt vase maaki ja arsenopüriiti. Viimati kaevandati selles piirkonnas 1959. aastal. 

Pec pod Sněžkou küla asutati 16. sajandil ühe osana Velká Úpa kolmest osast. Pec pod Sněžkou küla esimene kirjalik mainimine on aastast 1790. 

Tšehhi linnad
Hradec Králové maakond
Filosoofiadoktor

Filosoofiadoktor, lühend PhD või DPhil (ladina keeles philosophiae doctor või doctor philosophiae), on oma valdkonna kõrgeim akadeemiline kraad. Termin "filosoofia" filosoofiadoktori kraadi nimetuses ei viita filosoofiale kui akadeemilisele distsipliinile, vaid seda kasutatakse laiemalt tema algupärases kreeka tähenduses, milleks on 'tarkusearmastus' (φιλοσοφία). Euroopa traditsiooni kohaselt on filosoofiadoktori kraadid kõik doktorikraadid peale teoloogia-, õigusteaduse ja meditsiinidoktori kraadi. 

Doktorikraadi omandamise eelduseks on algupärane, olemasolevate teadmiste piire avardav ja uut teadmist loov teaduslik uurimistöö, mis on enamasti vormistatud kirjaliku doktoritöö ehk dissertatsiooni kujul. Doktoriõpingute ehk doktorantuuri ajal kutsutakse üliõpilast doktorandiks, kaitsmise ajal kandidaadiks. Kraadi omandamiseks tuleb dissertatsiooni kaitsta väitluse vormis erialaekspertide komisjoni ees. Doktorikraadi olemasolu on akadeemilises maailmas enamasti eelduseks teadus- ja õppetöö tegemiseks kõrgkoolides ja uurimisasutustes. Filosoofiadoktori kraadi omanikud võivad oma nime ees kasutada lühendit dr või nime järel täheühendit PhD (kuid mõlemat korraga ei kasutata), selle kasutamise kontekst ja tava sõltub konkreetsest kultuuriruumist, kuid piirdub enamasti akadeemilise maailmaga. Doktoriõppe aeg, kraadi saamiseks vajalikud nõuded ning kaitsmise kord sõltuvad konkreetsest ajaperioodist, riigist ja haridusasutusest.

Eestis on filosoofiadoktori kraadi võimalik omandada kõigis suuremates ülikoolides.

Akadeemilised kraadid
Untsiaal

Untsiaal (ladina keeles scriptura uncialis) on ümarate tähekujudega suurtähtkiri, mida kasutati tekstikirjana kõige kõrgemalt hinnatud ja esinduslikumates raamatutes 5.–8. sajandil ja pealkirja- ning esiletõstukirjana kogu keskaja vältel. Untsiaali loetakse varaseimaks ainult laisulele kohandatud kirjaks.

Sõnast 
Kirjastiili nimi on laenatud kreeka untsiaalilt, mis kasutas kiiremat kirjutamist lubavaid ümardatud vorme. Kreeka untsiaalile sarnast ümardatud kirja hakkasid kasutama ka roomlased ning nimetasid selle tähe kõrguse järgi - see oli uncia ehk rooma unts, 1/12 jalga. Untsiaalkiri oli täielikult välja kujunenud 3.–4. sajandiks.

Untsiaali ja pooluntsiaali mõiste kirjatüübi nimena, nii nagu seda tänapäeval mõistetakse, võtsid kasutusele 17. sajandi paleograafid. Termin untsiaal selle ühe kirjatüübi kohta ilmus esmakordselt Jean Mabilloni teoses "De re diplomatica" (1681). Mabillon võttis sõna Hieronymuse eessõnast tema Hiiobi raamatu tõlkele, kus Hieronymus ütleb: "... olgu neil, kes tahavad, vanad raamatud kirjutatuna kulla ja hõbedaga purpursel pärgamendil, rohkem koormatud kui kirjutatud uncialibus..." ja viimase sõna tähendus tundus ebaselge, kuid parim pakkumine oli 'miski üks unts kõrge'. Mabillon seostas Hieronymuse märkuse vanade luksuslikult kujundatud kristlike raamatute kirjaga, hoolimata sellest, et kiri, mida tänapäeval nimetatakse untsiaaliks, ilmus Hieronymuse eluajast palju hiljem.

Kirjeldus 
Untsiaali iseloomustab ümar lai tähekuju ja helde ruumikasutus. Kirjastiilis on kõrvuti tähevormid, mida tänapäeva ladina kirjaga harjunud vaataja võib tajuda majusklina (eriti näiteks B, N, R, ja S) või minusklina (näiteks d, e, h, m ja u). Kuid a-tähe kuju paikneb kuskil kahevahel - sirgetest joontest A meenutab suurtähte, sirgest joonest ja väikesest kaarest kujundatud a väiketähte. Kuid et kõik tähekujud on enam-vähem sama kõrgusega, vaid harvade väga lühikeste üla- või alapikenditega, liigitatakse untsiaal suurtähtkirjade hulka.

Untsiaali kujunemine jääb aega, mil raamatute rullkuju hakkas asenduma koodeksi vormiga ja pärgamendi tähtsus kirjutusmaterjalina kasvas tugevalt. Erinevalt oma eelkäijast ruutkapitaalist on untsiaalile iseloomulik püsiv kirjanurk (kirjutaja hoiab sulge kogu kirjutamise vältel sama nurga all), mis võis olla oluliseks argumendiks kirjutajate eelistustes. Untsiaalkirjas käsikirju on säilinud enam kui 500, samas vanemates kirjastiilides ruutkapitaalis või rustikas vaid kümmekond.

Untsiaalil ja pooluntsiaalil on olnud tohutu tähtsus ladina kirja hilisemas arengus. Untsiaalkirjas jõudsid tervesse Rooma-järgsesse Euroopasse kõik kristlikud tekstid – piibel, liturgilised raamatud ning kirikuisade teosed.

Viited

Välislingid 
 Uncials and The Development of Lower Case letters. - Graphic Design History
 Overview — Uncials and Half-Uncials. - Latin Scripts: Christian Late Antiquity. vHMML School

Kiri
Kirjastiilid (paleograafia)
Feliks Villard

Feliks Villard (1908 – ?) oli eesti maletaja, meistrikandidaat.

Villard mängis ajavahemikus 1934–1952 korduvalt Eesti meistrivõistlustel. Ta võitis neilt ühe hõbemedali (1952) ja kaks pronksmedalit (1950, 1951).

Ta esines Eesti meeskonna koosseisus 1936. aastal Münchenis mitteametlikul maleolümpial, mängides kuuendal laual sai ta 11 võitu, neli viiki ja neli kaotust. 

Eesti maletajad
Sündinud 1908
Surmaaeg puudub
Saldo

Saldoks nimetatakse bilanssi või kontot tasakaalustavat jääki. [1] Panganduses ja raamatupidamises nimetatakse saldoks võlgnetavat rahasummat, mis jääb hoiukontole. Raamatupidamises on saldo erinevus aruandeperioodil kontole kantud deebetkannete summa ja krediidikannete summa vahel. [2] Aktivakontodel kantakse saldod alati deebetpoolele ja passivakontodel aga alati kreeditpoolele. [3]Kui koguarveldus ületab kogu kreediti, näitab konto deebetjääki. Vastupidine olukord tekib siis, kui kreediti kogusumma ületab koguarvelduse, sellisel juhul näitab konto kreeditsaldot. Kui deebet / krediit on kokku võrdsed, arvestatakse kontojääki nullina. Aruandeperioodil kajastab "bilanss" varade ja kohustuste netoväärtust. Raamatupidamise arvestuse tasakaalustamine viitab järgmise esmase bilansi võrrandile:

Varad = kohustused + omakapital [2]

Kasutatud allikad: 
1. http://eki.ee/dict/qs/index.cgi?Q=saldo

2.  https://en.wikipedia.org/wiki/Balance_(accounting)

3. http://eprints.tktk.ee/231/2/kontode_ssteemi_kirjeldus.html
Jaroslav Narkevič

Jaroslav Narkevič (poola keeles Jarosław Narkiewicz; sündinud 1. jaanuaril 1962 Trakais) on Leedu poliitik ja pedagoog, ta on Leedu poolakate üks juhte. Ta oli  2019 kuni 11. detsembrini 2020 Leedu transpordi- ja sideminister Saulius Skvernelise valitsuses.

Ta lõpetas 1983. aastal Vilniuse Pedagoogilise Instituudi matemaatika õpetajana. 2010. aastal lõpetas ta Mykolas Romerise Ülikooli avaliku halduse erialal magistrikraadiga.

Seejärel töötas ta aastatel 1983–1984 Salkininkais (Trakai rajoonis) matemaatikaõpetajana. Aastatel 1984–2002 töötas ta Šklėriais (Trakai rajoonis) matemaatikaõpetajana, lisaks oli ta aastatel 1987–2002 Šklėriai kooli direktor. Aastatel 2002–2008 oli ta Vilniuse linnaosavalitsuse haridusosakonna juhataja.

Ta on 2006. aastast Leedu Poolakate Valimisaktsiooni liige. 2008. aasta Leedu parlamendivalimistel valiti ta seimi liikmeks. Ta oli augustist 2019 kuni detsembrini 2020 Leedu transpordi- ja sideminister Saulius Skvernelise valitsuses.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe tütre isa.

Leedu poliitikud
Leedu õpetajad
Sündinud 1962
62 (Tallinna bussiliin)

62 on Tallinna bussiliin, mis sõidab Väike-Õismäe asumist Mäeküla asumisse. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS. Ning liiklus toimub iga päev. 

Bussiliin 62 Väike-Õismäe - Mäeküla : Väike-Õismäe, Õismäe tee, Paldiski mnt, Kotermaa, Paldiski mnt, Paemurru.

Bussiliin 62 Mäeküla - Väike-Õismäe : Paldiski mnt, Kotermaa tn, Paldiski mnt, Õismäe tee, Väike-Õismäe.

Peatused Mäeküla (Paemurru) suunal: Väike-Õismäe parkla, Väike-Õismäe, Järveotsa tee, Järvekalda, Kotermaa, Moonalao, Paemurru.

Peatused Väike-Õismäe suunal: Paemurru, Moonalao, Kotermaa, Järvekalda, Järveotsa tee, Väike-Õismäe, Väike-Õismäe parkla.

Tallinna bussiliinid
Claire Danes

Claire Catherine Danes (sündinud 12. aprillil 1979 New Yorgis) on ameerika näitlejanna.

Ta täitis ühte peaosa telesarjas "My So-Called Life".

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1979
Virge Jõekalda

Virge Jõekalda (sündinud 24. aprillil 1963 Lüganusel õpetajate peres) on eesti graafik.

1981. aastal lõpetas Püssi Keskkooli. Aastatel1981–1988 õppis Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudis graafika erialal, lõpetas instituudi vabagraafikuna kuivnõelaseeriaga "Nädal".    

Lõpetamise järel on ta tegutsenud vabakutselise kunstnikuna. Aastatel 1995–2007 töötas ka joonistamise ja graafika eriala õppejõuna Eesti Kunstiakadeemias. Osalenud enam kui sajal rahvusvahelisel graafikanäitusel 43 riigis, isikunäitusi 53. Jäänud truuks suurele formaadile ja kuivnõelatehnikale.   

1992. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Vabagraafikute Ühenduse liige.

Tööd kollektsioonides :

Eesti Kunstimuuseum, Tartu Kunstimuuseum, Eesti Rahvusraamatukogu kunstikogu, Viinistu Kunstimuuseum, Tallinna Linna kunstikogu, Mart Lepa kunstikogu, Matti Miliuse kollektsioon, Margus Linnamäe kunstikogu, Sadolini kunstikogu (Eesti). 

Museum of Felicien Rops, Namur, Frans Masereel Center, Kasterlee (Belgia); Tuzla International Gallery of Portrait (Bosnia-Herzegovina); Varna Graphic Fund (Bulgaaria); National Centre of Fine Arts of Egypt (Egiptus); Guanlan Art Museum, Xi’an Silk Road Art Collection (Hiina); Artfund of Caixanova, Ourense (Hispaania); Trinity College, Dublin (Iirimaa); Pescara Fund of Exlibris, Cremona Town Museum (Itaalia); Aomor Print Collection, Tama  Art University, Tokyo (Jaapan); Gorny Milanovac´ Biennial Fund (Jugoslaavia); Collection of Cyprus Government (Küpros); Montenegro Museum, (Montenegro); Krakow Print Triennial Society, Lodz City Art Gallery, Majdanek Graphic Art Collection, Torun Museum (Poola); Evora Print Collection (Portugal); Florean Museum (Rumeenia); Uzhice City Gallery (Serbia); Aalto Museum, Jyväskylä, Kuopio Art Collection, Kaleva Collection, Oulu, Eero Rantanen Foundation, Orton Galleria (Soome); Ljubljana Agart Print Festival Collection (Sloveenia); Kaliningrad-Königsberg Gallery (Venemaa).

Tunnustus
2009 Kristjan Raua preemia – sügavtrükitehnikas seeriate "Minu aed" ja "Paradiisiaed" eest 
2004 Eduard Wiiralti kunstiauhind – noore autori preemia graafiliste lehtede "Minu aed, VI" ja "Metsik aed I, II" (värviline kuivnõel) eest 
2004 –IV Évora Graafika Festival (Portugal), kunsti residentsi auhind 
2002 –VII Caixanova Graafikabiennaal (Hispaania) - kuldmedal 
2000 –VI Graafikabiennaal “Kaliningrad-Königsberg 2000” (Venemaa) - preemia 
1999 –Galerii-G ja Tempera OY kunstiauhind (Eesti) 
1999 –IX Rahvusvaheline Tuzla Portreefestival-biennaal (Bosnia ja Hertsegoviina) - Grand Diploma 
1998 –Ljubljana Agart World Print Festival (Sloveenia), kuivnõelatehnika preemia  

Isiklikku 

Abikaasa on kunstnik Loit Jõekalda,

Viited

Eesti graafikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1963
Disco Elysium

"Disco Elysium" on videomäng, mille arendas ja avaldas Eesti kultuurirühmitusest ZA/UM välja kasvanud mängustuudio.

Mäng anti Microsoft Windowsile välja 15. oktoobril 2019. PlayStation 4 ja Xbox One väljalasked peaks ilmuma 2020.

"Disco Elysium" jagab tegevustiku taustaks kasutatavat maailma Robert Kurvitza 2013. aasta ulmeromaaniga "Püha ja õudne lõhn". Mängu produtsent oli Kaur Kender.

Mängijal tuleb lahendada mõrvamüsteerium väljamõeldud Revacholi linnas.

Mängu põhjal kavandatakse ka telesarja tootmist.

Tunnustused 
Videomängude konkursil Golden Joistick Awards oli Disco Elysium nomineeritud kategoorias Ultimate Game of the Year. Kategooriavõitjaks tuli siiski Resident Evil 2.

See võitis 2019. aasta videomängude aastaauhindade tseremoonial The Game Awards auhinna neljas kategoorias: parim lugu, parim rollimäng, parim väikestuudio tehtud mäng ja parim esikteos.

Ajakiri Time valis selle kümnendi kõige paremate videomängude hulka ning see leidis tee ajakirja erinumbri kaanele.

Mäng võitis Bafta Games auhinna kategooriates parim debüüt, parim narratiiv parim muusika, lisaks nominatsioonid kategooriates parim mäng, mängudisain, kunstiline saavutus ja algupärand.

Robert Kurvitz ja Aleksander Rostov pälvisid mängu arendamise eest noore kultuuritegelase preemia.

Viited

Välislingid 
 Märt Belkin: "Suur “Disco Elysiumi” arvustus: Eesti ajaloo suurim mäng on väärt iga sinu senti" diktor.geenius.ee, 14. oktoober 2019
 "Eesti stuudio loodud videomäng köidab kasutajaid tasemel graafika ja stsenaariumiga" ERR kultuur, 21. oktoober 2019
 "Menumängu Disco Elysium arendajate vahel puhkes omanditüli" ERR, 16. november 2022

2019. aasta videomängud
Windowsi mängud
Xbox One'i mängud
PlayStation 4 mängud
Krzanowice

Krzanowice (saksa Kranowitz, 1936–1945 Kranstädt) on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Racibórzi maakonnas, Krzanowice valla halduskeskus. Krzanowice asub Tšehhi piiri vahetus läheduses.

Krzanowice sai linnaõigused 1265. aastal. 1945. aastal läks Krzanowice Saksamaa koosseisust Poolale ja kaotas linnaõigused. 1. jaanuaril 2011 sai Krzanowice linnaõigused tagasi.

Viited

Sileesia vojevoodkonna linnad
The Dubai Fountain

The Dubai Fountain on koreograafiline purskkaevude süsteem, mis asub Araabia Ühendemiraatides Dubais Downtown Dubai arenduse keskel 12 hektari suurusel Burj Khalifa järvel. Selle kavandas Californias asuv ettevõte WET Design, mis vastutab ka Las Vegase Bellagio hotelli järve purskkaevude eest. 

Purskkaevude süsteem on paigaldatud viiele eri suurusega ringile ja kahele kaarele. Süsteem on valgustatud 6600 valgusti ja 50 värvilise projektoriga. Purskkaevusüsteemist lähtuvad valgusvihud on nähtavad enam kui 20 miili kaugusele. Rajatis on 275 meetrit pikk. 

The Dubai Fountain suudab korraga õhku paisata 83 000 liitrit vett ja paisata vett kuni 152,4 meetri kõrgusele. Vaatepildi taustaks mängib muusika – muusikapalu on laias valikus klassikalisest kuni tänapäevase araabia ja maailmamuusikani. 

Atraktsioonikompleksi ehituseks kulus 218 miljonit USA dollarit.

Viited 
Dubai
Cybinka

Cybinka (saksa Ziebingen, alamsorbi Zebinki) on linn Poolas Lubuszi vojevoodkonnas Słubice maakonnas, Cybinka valla halduskeskus.

Asulat on esmakordselt mainitud 1472. aastal, kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus. Linnaõigused sai Cybinka 1945. aastal.

Viited

Lubuszi vojevoodkonna linnad
Małomice

Małomice (saksa Mallmitz) on linn Poolas Lubuszi vojevoodkonnas Żagańi maakonnas, Małomice valla halduskeskus. Małomice asub Żagańist umbes 12 km kagus.

Małomicet on esmamainitud 1329. aastal, piiratud linnaõigused sai 1572. aastal. Kuni 1945. aastani oli Małomice Saksamaa koosseisus. Alevi staatuse sai Małomice 1959. aastal. Täielikud linnaõigused sai Małomice 1969. aastal.

Viited

Lubuszi vojevoodkonna linnad
Wavrin

Wavrin on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Annœullini kantonis.

See asutati umbes 1020. aasta paiku.

See on Métropole européenne de Lille'i osa.

Inimesi 

 Jean de Waurin

Viited 

Nordi departemangu vallad
Atlantis The Palm

Atlantis The Palm on luksushotell, mis asub Araabia Ühendemiraatides Dubais Jumayrah' palmisaare tipus. See oli esimene saarele rajatud luksushotell. Hotell on inspireeritud Atlantise müüdist ja sisaldab ka araabia mõjutusi. Hotell avati 24. septembril 2008 Kerzner International Holdings Limited ja Istithmari ühisettevõttena.

1548-toalises meresõidutemaatiliselt kujundatud hotellis on kaks majutustiiba (ida- ja läänetorn), mis on omavahel ühendatud Royal Bridge Suite'iga. Seda täiendavad veepark Aquaventure ja akvaarium Lost Chambers, kus elab üle 65 000 merelooma.

Viited 

Dubai
Hotellid
Wleń

Wleń (saksa Lähn) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Lwówek Śląski maakonnas, Wleńi valla halduskeskus. Wleń asub Jelenia Górast umbes 12 km põhjas ja Lwówek Śląskist ligikaudu 12 km lõunakagus.

Asula oli olemas juba 12. sajandil, linnaõigused sai enne 1261. aastat. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus.

Viited

Alam-Sileesia vojevoodkonna linnad
Sauleskalns

Sauleskalns on küla (lielciems) Lätis Madona piirkonnas, Bērzaune valla halduskeskus.

Küla asub merepinnast 165 meetri kõrgusel. Sauleskalns jääb piirkonna keskusest Madonast 12 ja Riiast 158 kilomeetri kaugusele. Külas asub rahvamaja, seal asuvad ka Bērzaune õigeusu kiriku varemed. Sauleskalns on faktiliselt  naaberküla Bērzaunega kokku kasvanud.

Sauleskalns rajati Teise maailmasõja järel kui rajooni põllumajandustehnika koondise asula.

Aastal 2008 oli külas 800 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 544, aastal 2019 aga 543. Aastal 2022 oli elanikke 506.

Viited

Madona piirkonna külad
Tiit Teder

Tiit Teder (sündinud 4. novembril 1970) on eesti entomoloog.

Ta kaitses doktoritöö aastal 2001 teemal "Otsesed ja kaudsed efektid peremees-parasitoid-süsteemides: ökoloogilisi ja evolutsioonilisi tagajärgi" ("Direct and indirect effects in host-parasitoid interactions: ecological and evolutionary consequences").

Ta töötab Tartu Ülikoolis õppejõu ja uurijana.

Ta on muuhulgas spetsialist parasitoidsete kiletiivaliste alal. 

Ta on tõlkinud eesti keelde putukate alast kirjandust.

Viited

Välislingid
Tiit Tederi teadustöid.

Eesti entomoloogid
Sündinud 1970
Vestiena vald

Vestiena vald (läti keeles Vestienas pagasts) on vald Lätis Madona piirkonnas.  Vald piirneb sama piirkonna Bērzaune, Liezēre, Arona vallaga, Jumurda, Sausnēja ja Ērgļi vallaga ning Aizkraukle piirkonna Vietalva vallaga.

Valla pindala on 117 km². 2016. aasta seisuga elas seal 656 inimest. Aastal 2011 elas vallas 625 lätlast, 17 venelast, 1 valgevenelane, 1 ukrainlane, 3 poolakat ja 1 leedulane.  Valla halduskeskus on Vestiena küla. Vallavanem on Artūrs Vāvere.

Vestiena vald moodustati Vestiena, Tolka, Devēna ja Viesiena mõisavaldade liitmisel. Aastal 1935 oli Vestiena valla pindala 102 km² ja seal oli 1772 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Veseta ja Vestiena külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti likvideeritava Vējava külanõukogu alad Vestiena külanõukoguga. Aastal 1968 liideti Vestiena külanõukoguga Sausnēja külanõukogu Vestiena sovhoosi maad. Aastal 1977 liideti sellega veel osa Bērzaune külanõukogust ja likvideeritavast Viesiena külanõukogust. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Madona piirkonda.

Vald asub Vidzeme kõrgustikul. Kõrgemad tipud on Dravēni mägi (282,7 m) ja Boķi mägi (276,8 m). Suuremad jõed on Veseta jõgi ja Lubeja jõgi. Suurim järv on Kālezers, teine suurem järv on Salājs.

Looduskaitse all on Kārļukalnsi pärn, Driģeņese tamm, Vestiena mõisa allee ja kümme nimetut põlispuud. Valda jäävad 86 ha suurune Ilziņši järve hoiuala ja 37 ha suurune Kālsi järve saarte hoiuala, valla idaosa jääb osalt Gaiziņkalnsi maastikukaitsealale. Suurem osa vallast asub Vestiena kaitstaval maastikul.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Vestiena mõisa hoonetekompleks, sealhulgas ait ja tall, Boķi muinaskalmed ehk Kalme- või Hundimägi, Kālsi kõrtsi muinaskalmed, Tropeļese muinaskalmed ehk Kalmemägi ehk Rootsi hauad, Lindēni ehk Slokase asulakoht ja muinaskalmed ehk Kalmemägi  või Kummeliküngas, Linnumäe linnamägi, Kaņepēni ehk Savīte linnamägi, Dzīšļi muinaskalmed, Kalnaķelēni muinaskalmed, ja Sniķerēni muinaskalmed ehk Kalmeküngas. Kohaliku kaitse all on Indrāni muinaskalmed ehk Rootsi hauad.

Vallas on seitse küla. Valla keskuses Vestienas (vidējciems) oli 2019. aastal 305 elanikku. Staatusega skrajciems on kaks küla – Krasti 25 elanikuga aastal 2002 ja Šļakāni. Kaks küla on ka staatusega mazciems – Lauski ja Tolka 27 elanikuga aastal 2002. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Madona piirkond
Suur-Kolumbia

Suur-Kolumbia oli riik Ladina-Ameerikas, mis hõlmas tänase Colombia, Ecuadori, Panama ja Venezuela alad ning osa Peruust ja Guyanast. Riik eksisteeris aastatel 1819/1823–1830. Riigi ametlik nimi oli República de Colombia ('Colombia Vabariik'), nimetus Suur-Kolumbia (hispaania Gran Colombia) võeti kasutusele ajaloolaste poolt eristamaks ajaloolist riiki 1830. aastal loodud Colombia Vabariigist.

Ameerika ajaloolised riigid
Mustad zaporožlased

Mustad zaporožlased (ukraina keeles Чорні запорожці Tšorni zaporožtsi) oli Ukraina Rahvavabariigi väeüksus aastatel 1918–1920.

Galerii 

Ukraina sõjandus
Kiltkivihall

Kiltkivihall on üks hallidest värvitoonidest, tume kergelt sinaka või violetja varjundiga hall, mida seostatakse loodusliku kiltkivi värvusega.

Pildid

Looduses 
Värvuse nimetus esineb sageli elusolendite kirjeldustes. Kiltkivihallina on kirjeldatud raudkulli, pikksaba-änni ja rabapistriku seljasulestiku värvust ning põhjahänilase peasulestikku. Kiltkivihall karva värvus kuulub mitmete koeratõugude oluliste tunnuste hulka.

Kunstis 
Kiltkivihalli tooni annab mitmest komponendist segatud värvipigment Payne's grey 'Payne'i hall', mille leiutas inglise maalikunstnik William Payne (1760–1830) ja mida kasutatakse nii vesivärvis ja õlivärvides.

Vanemates värvisüsteemides on kiltkivihall olnud üks kolmest tertsiaarvärvist oliivrohelise ja pruuni kõrval.

Viited 

Hallid värvitoonid
Radków

Radków (saksa Wünschelburg) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Kłodzko maakonnas, Radkówi valla halduskeskus. Radków asub Tšehhi piiri vahetus läheduses.

Asulat on esmamainitud 1290. aastal, linnaõigused sai 1320. aasta paiku. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.

Viited

Alam-Sileesia vojevoodkonna linnad
Blackfriars Bridge

Blackfriars Bridge on Thamesi jõge ületav sild, mis asub Londonis. Sild ühendab City ja Southwarki linnaosasid.

Välislingid

Suurbritannia sillad
Rootsi 10-öörine münt

Rootsi 10-öörine münt on Rootsi endine väike münt.

Esimest korda vermiti 10-ööriseid aastail 1739–1764. Uusi 10-ööriseid münte vermiti aastail 1872–1991 algul 750-tuhandikulisest, 1874–1962 400-tuhandikulisest hõbedast ja pidevalt alates 1962. aastast niklist. Varem oli nikkelmünte vermitud ka 1920., 1940., 1941., 1946. ja 1947. aastal. Alates 1874. aastast oli 10-ööriste läbimõõt 15 mm ja kaal 1,45 grammi. 10-öörised mündid olid käibel kuni 30. septembrini 1992 ja kaotasid 1. oktoobril 1992 kehtivuse.

Välislink
Silverklubben

Raha
Rootsi majandus
Margit Lail

Margit Lail (sündinud 20. märts 1966 Võrus) on EELK Kanepi koguduse õpetaja ja Eesti aasta ema 2007.

Ta ordineeriti diakoniks 17. novembril 1996 ja õpetajaks 14. septembril 1999.

Margit Lailil on kaheksa last.
Tema abikaasa Peeter Lail on Lõuna-Eesti Hooldekeskuse Komsi osakonna juhatajahttps://www.hooldekodu.ee/komsi-osakond/

Tema vend on kümnevõistleja Erki Nool.

Viited

Välislingid 
 "Aasta ema Margit Lail kasvatab lapsi usaldusega" Postimees, 14. mai 2007
 "Aasta ema sära varjutab abikaasa tume minevik" Õhtuleht, 15. mai 2007
 "Aasta Ema võitleb ka lähedaste pattudega" Lõunaleht, 7. juuli 2009
http://www.lounaleht.ee/?page=1&id=26221Kirik kempleb vallaga – mängus on 100 000 eurot

Kanepi Jaani koguduse vaimulikud
Sündinud 1966
Hõbehall

Hõbehall on üks hallidest värvitoonidest, hele soojapoolne hõbeda helgiga hall värv.

Värvinimetust on kasutatud hallinenud juuste ja juuksevärvi, samuti siledapinnaliste tekstiilide, nagu atlass, kunstsiid või organza, kirjeldamiseks.

Hõbehalliks on nimetatud hõbegeeniga hobuse karvavärvust, ametlikult hõbemusta

Värvisõna kasutatakse ka sõidukite ja muude metallobjektide värvuse iseloomustamiseks. Hõbehallina on kirjeldatud vanaadiumi, volframi, reeniumi, telluuri ja muid heledaid metalle.

Pildid

Vaata ka 
 Hõbe (heraldika)
 Tuhkhall
 Suitshall
 Tinahall

Viited 

Hallid värvitoonid
Kompleksujumine

Kompleksujumine on kombinatsioon neljast erinevast ujumisstiilist - liblikas, seliliujumises, rinnuliujumises ja vabastiilis - üheks võistluseks. See võistlus on kas ühe ujuja individuaalne kompleksujumine või nelja ujuja kompleks teateujumine.

Individuaalne kompleksujumine

Individuaalne kompleksujumine koosneb ühest ujujast, kes ujub ühe võistluse jooksul nelja erinevat stiili võrdseid vahemaid.

Võistluste korraldus

1. Liblukujumine.
2. Seliliujumine.
3. Rinnuliujumine.
4. Vabaujumine.

Võistlused

Individuaalses kompleksujumises võistlevad, nii mehed kui naised. Võistlused on piiratud sellega, et iga distants peab koosnema kas basseini neljast pikkusest (100  meetrit) või nelja pikkuse kordudes (200 või 400  meetrit), nii et ükski stiil ei tohi olla erineva pikkusega. Sõltumata üksiku stiili pikkusest, moodustab iga stiil veerandi distantsi kogupikkusest.

100 m individuaalne kompleksujumine: ujutakse ainult lühirajal (25 m bassein). See pole olümpiaala.
200 m individuaalne kompleksujumine: ujutakse nii lühi- kui ka pika raja (50 m bassein) võistlustel. See oli 1968. aasta suveolümpiamängude olümpiaala Mehhikos, kuid siis jäeti see ära ja uuesti võisteldi jälle 1984. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses, Ameerika Ühendriikides. Sellest ajast alates on see toimunud kuni tänaseni.
400 m individuaalne kompleksujumine: ujutakse nii lühi- kui ka pika raja võistlustel. See on olümpiaala alates 1964. aasta suveolümpiamängudest Tokyos, Jaapanis.

Tehnika
Individuaalse kompleksujumise ujumise tehnika ei erine palju nelja stiili jaoks eraldi stiilide tehnikast. Peamine erinevus on pöördetehnika, mida on vaja üleminekul ühelt stiililt järgmisele. Iga stiil tuleb ujuda vastavalt selle vahemaa stiilireeglitele.

Liblikujumise osa tuleb lõpetada nii, et mõlemad käed puudutavad seina samal ajal, kuid seinast tuleb jätkata seliliujmisega. Ujujad võivad seda teha nii, et pärast mõlema käega seina puudutamist tõmbavad põlved oma keha alla ja pööravad seejärel selga tahapoole või lükkavad ühe käe taha ja pööravad selga ümber käe küljele. Esimese meetodi pöörde ajal käsi ei sirutata, vaid hoitakse pigem kätega keha lähedal, mõni sentimeeter rinna ees. See vähendab pöördemomenti ja võimaldab kiiremat pööret. Tagurpidi liikudes vajub ujuja vee alla. Seejärel surub ujuja mõlema jalaga seinast eemale ja alustab selili veealust faasi, tavaliselt delfiinistiili kuni 15 m enne kui ujutakse pinnale ja jätkatakse seliliujumist.

Seliliujumise osa peab lõppema seina puudutamisega selili ujudes.

Kompleks teateujumine

Edukamad kompleksujujad
Tamás Darnyi, Ungari
Tom Dolan, Ameerika Ühendriigid
Eric Namesnik, Ameerika Ühendriigid
Marcel Wouda, Holland
Matthew Dunn, Austraalia
Michael Phelps, Ameerika Ühendriigid
Krisztina Egerszegi, Ungari
Jana Klotškova, Ukraina
Katinka Hosszú, Ungari
Ujumine
72. üksik mehhaniseeritud brigaad

72. üksik Mustade zaporožlaste nimeline mehhaniseeritud brigaad (ukraina keeles 72-га окрема механізована бригада імені Чорних Запорожців) on Ukraina relvajõudude väeüksus, mis paikneb Bila Tserkvas.

Ajalugu 
Brigaadi kehtiv nimetus pärineb 2019. aastast. Üksus on osalenud Ühendjõudude operatsioonis.

2022. aasta sõjategevus  
2022. aasta märtsis osales Kiievi oblastis lahingutes Venemaa Relvajõudude vastu. Täpsemalt osales üksus Kiievi kaitsmises. 10. märtsil 2022 tegi üksus koostöös polguga Azov Vene tankikolonnile Skõbõni küla juures varitsuse. Alates 2021. aastast brigaadi juhtinud polkovnik Oleksandr Vdovõtšenko asemel asus 2022. aasta augustis brigaadi juhtima polkovnik Ivan Vinnik.

Struktuur 
  12. üksik motoriseeritud jalaväepataljon

Autasud

Ukraina kangelane 
 2017 - major (postuumselt) Andri Kõzõlo (postuumselt)
 2022 - major Roman Darmohrai

Galerii

Vaata ka 
 Mustad zaporožlased

Viited 

Ukraina sõjandus
Elisa Ferreira

Elisa Maria da Costa Guimarães Ferreira (sündinud 17. oktoobril 1955 Portos) on Portugali sotsiaaldemokraatlik poliitik ja ökonomist, alates 2019 Euroopa Komisjoni ühtekuuluvuspoliitika ja reformide volinik von der Leyeni komisjonis. 

1995–1999 oli ta Portugali keskkonnaminister ning 1999–2001 planeeringute minister António Guterrese valitsuses. 2004–2016 oli ta Euroopa Parlamendi liige ning 2016–2019 Portugali Panga nõukogu liige.

Portugali poliitikud
Euroopa Komisjoni volinikud
Sündinud 1955
Organza

Organza on labase sidusega, musliini tüüpi läbipaistev kerge siidkangas, võib olla ühevärviline, trükitud või sissekootud mustriga.

Sõnavara 
Tavakeeles võidakse organzaks nimetada ka tehiskiust läikivat klaasbatisti või vuaali. Võõrsõnade leksikon käsitleb organzat ja puuvill- või tehiskiust organdiid sünonüümidena, samas kui tekstiilitootjad, -müüjad ja õmblejad eristavad omadustelt erinevaid organzat ja organdiid.

Omadused 
Organza on kootud hõredalt, mille tulemuseks on läbipaistev ja suhteliselt õhuke tekstiil. Läbipaistvuse ja suure hingavuse tõttu kasutatakse organzakangast selliste rõivaste valmistamiseks, kus organzakiht on katab tihedamat ja paksemat aluskangast. 

Kerget ja poolläbipaistvat kangast on eelistatult kasutatud pulmakleitide, õhtukleitide ja muude pidulike ja luksuslike rõivaste valmistamiseks. Samuti kasutatakse seda aeg-ajalt mitmesuguste kodutekstiilide, näiteks kardinate või lambivarjude tegemiseks..

Õhulisuse ja õrnuse tõttu on kangas pesumasinas halvasti pestav ja seda pestakse kas käsitsi või kuivpuhastatakse. Organzast rõivaid soovitatakse hoida kappides ja karpides tugevamasse kangasse, näiteks musliini mähituna.

Ajaloost 
Algselt tehti kangast ainult siidist. Sõna organza tuleb itaalia keelest ja organzano tähendas algselt tugeva keeruga siidlõnga, mida kasutati lõimelõngadeks. Nagu enamik muid siidkangaid, pärineb kangas Siiditee piirkonnast, kuid sõna ei tule ühestki hiina keele murdest, vaid Kesk-Aasia linnanimest Urganch, kus asus üks suuremaid siiditurge.

Vaata ka 
 Organdii
 Klaasbatist
 Vuaal

Viited

Välislingid 
What Is Organza Fabric? - sewport.com

Tekstiilid
Mētriena vald

Mētriena vald (läti keeles Mētrienas pagasts) on vald Lätis Madona piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Prauliena, Barkava ja Ļaudona vallaga, lisaks veel Varakļāni piirkonna Murmastiene vallaga ning Jēkabpilsi piirkonna Atašiene ja Mežāre vallaga.

Valla pindala on 140 km². 2016. aasta seisuga elas seal 738 inimest. Aastal 2011 elas vallas 584 lätlast, 62 venelast, 19 valgevenelast, 9 ukrainlast, 8 poolakat ja 3 leedulane. Valla halduskeskus on Mētriena küla. Vallamaja asub aadressil Mētru iela 1, vallavanem on Valdis Gotlaufs.

Vald kandis aastani 1925 nime Ļaudona-Odziena vald. Aastal 1935 oli Mētriena valla pindala 129,31 km² ja seal oli 1790 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Mētriena ja Pamati külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1961 liideti Pamati külanõukoguga Saikava külanõukogus kolhoosi «Līdums» alad. Aastal 1964 likvideeriti Mētriena külanõukogu, selle aladest liideti Ļaudona kolhoosi maad Ļaudona külanõukoguga, Mežāre sovhoosi alad Mežāre külanõukoguga, ülejäänud osa liideti aga Pamati külanõukoguga. Aastal 1977 liideti Pamati külanõukoguga osa  Ļaudona külanõukogust. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Veel samal aastal nimetati Pamati vald ümber Mētriena vallaks. 2009. aastast kuulub vald Madona piirkonda.

Vald asub Ida-Läti madalikul. Maastik on valdavalt tasane, ulatudes keskmiselt 100 – 110 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Ozolkalnsi lähistel (120,1 m). Suurim jõgi on Aiviekste, teised tähtsamad jõed on selle lisajõgi Isliena ja Odze. Suuremad järved on Isliena järv, Kurtava järv ja Odziena järv. Vallas asuvad  Teiči soo osa Kurtava soo ja Ozolsala soo.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Zviedrukalni muinaskalmed ja Sildi linnamägi.

Looduskaitse all on Jošmaļi hiidtamm, Opsi tamm, Apsala tamm, Ozolsala tamm, Zaļmežnieki hiidtamm, Aizelkšņe tamm, Dekšņi esimene tamm, Paegļi tamm, Līmeņi tamm, Līmeņi pärnad, Ozolkalnsi allee, Stiebriņi vaher, Sildi pärn ja üksteist nimetut põlispuud. Osaliselt jäävad valla aladele Teiči looduskaitseala ja Aiviekste luha maastikukaitseala.

Vallas on neliteist küla. Valla keskuses Mētrienas (vidējciems) oli 2019. aastal 372 elanikku.  Staatusega skrajciems on neli küla: Opsi 2 elanikuga aastal 2019, Ozolkalns 10 elanikuga aastal 2019, Palejas 2 elanikuga aastal 2019 ja Rāksala 4 elanikuga aastal 2019. Üheksa küla on staatusega mazciems – Alžāni 17 elanikuga aastal 2019, Āriņi 27 elanikuga aastal 2019, Dēgļi 11 elanikuga aastal 2019, Dūkstupi 24 elanikuga aastal 2019, Jurjāni 11 elanikuga aastal 2019, Ķimstnieki 6 elanikuga aastal 2019, Lielnieki, kus aastal 2019 elanikke ei olnud, Pamati 1 elanikuga aastal 2019 ja Salas 16 elanikuga aastal 2019. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Madona piirkond
Mētriena

Mētriena (vanasti Ļaudonas Odziena, nõukogude perioodil Pamati) on küla (vidējciems) Lätis Madona piirkonnas, Mētriena valla halduskeskus.

Küla asub merepinnast 118 meetri kõrgusel Ida-Läti madalikul. Mētriena jääb piirkonna keskusest Madonast 23 ja Riiast 173 kilomeetri kaugusele. Külas asuvad põhikool, postkontor, rahvamaja ja raamatukogu.

Mētriena on kujunenud Odziena mõisa lähistele vallamaja juurde. Küla ehitati nõukogude perioodil välja kui kolhoosi Līdums keskasula. 

Aastal 2008 oli külas 450 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 384, aastal 2019 aga 372. Aastal 2022 oli elanikke 359.

Viited

Madona piirkonna külad
Ludgate Hill

Ludgate Hill on üks kolmest ajaloolisest künkast tänases Londoni keskses linnaosas City of London. Künkal asub Saint Pauli katedraal, kus varem paiknes rooma leegionäride tempel, mis oli pühendatud jumalanna Dianale. Künka suurim kõrgus on 17,6 meetrit merepinnast.

Künka lähistel asus keskajal kuni 1760. aastani linnavärav Ludgate.

Vaata ka
Tower Hill
Cornhill

London
Marja-Liisa Plats

Marja-Liisa Plats (sündinud 16. detsembril 1984) on eesti kunstnik ja lasteraamatute illustraator.

Ta on üles kasvanud Räpinas ja lõpetanud Tartu Kõrgema Kunstikooli fotograafia erialal 2009. aastal. 

Ta on alates 2012. aastast Tartu Kunstnike Liidu liige ning aastast 2020 Eesti Kujundusgraafikute Liidu liige. 

Alates 2001. aastast on ta illustreerinud üle 40 lasteraamatu ja teinud kaastööd lasteajakirjale Täheke. Kujundanud plakateid, postkaarte, logosid, CD-sid ja lauamänge.

Tema karikatuure on avaldatud võrukeelses ajalehes Uma Leht.

Aastatel 2008–2010 laulis ta vokaalansamblis Vaikuse Koosolek, 2013. aastast esineb ansamblis Eeter . Samuti lööb ta kaasa seto leelokooris Hõpõleme ja Võro naiste regipundis Piigavägi.

Illustreeritud raamatuid

Tunnustus 
 2006 Põlvepikuraamatu konkurss, loomajutu eripreemia („Suur must koer”, tekst Triinu Ojar)
 2011 Põlvepikuraamatu konkurss, I koht („Keerutädi“, tekst Eva Koff)
 2018 Nukitsa konkurss, II koht kunstnike kategoorias ("Jõmmu"; "Fantoomrattur")
 2021 The White Raven (Triinu Laan "Luukere Juhani juhtumised")
 2021 Rahvusvaheline raamatuillustratsiooni ja disaini konkurss „Obraz knigi/Image of the Book”, laureaat (Triinu Laan "Luukere Juhani juhtumised")
 2021 5 kauneimat lasteraamatut, žürii eripreemia (Reeli Reinaus. "Rahel, Anders ja ajaaugud")
 2022 Bologna lasteraamatumessi illustraatorite näitus, võitja (Triinu Laan "Luukere Juhani juhtumised")

Eesti karikaturistid
Eesti kunstnikud
Eesti illustraatorid
Sündinud 1984
Euroopa Keskkonnaamet

Euroopa Keskkonnaamet (endise nimega Euroopa Keskkonnaagentuur) on sõltumatut keskkonnateavet pakkuv Euroopa Liidu amet. Asutuse eesmärk on keskkonnapoliitika väljatöötamise, rakendamise ja hindamisega seotud osapoolte abistamine ning üldsuse teavitamine.

2017. aastal teatas Euroopa Keskkonnaamet, et aastatel 1980–2013 kliimaga seotud äärmuslikest sündmustest tulenenud majanduskahjude suurus oli ligikaudu 400 miljardit eurot. Nende sündmuste tõttu hukkus samas ajavahemikus 85 000 inimest.

Organisatsioon
Keskkonnaamet loodi Euroopa Majandusühenduse (EMÜ) määrusega nr 1210/1990, mida hiljem on muudetud EMÜ määruse nr 933/1999 ja Euroopa Ühenduse määruse nr 401/2009 alusel. Euroopa Keskkonnaamet alustas tegevust 1994. aastal. Keskkonnaameti peakorter asub Kopenhaagenis.

Keskkonnaametit juhatus koosneb Euroopa Liidu liikmesriikide valitsuste ja Euroopa Komisjoni esindajatest ning kahest Euroopa Parlamendi määratud teadlasest, keda abistab teadlastest koosnev komitee. Euroopa Keskkonnaameti praegune tegevdirektor Hans Bruyninckx määrati ametisse 2013. aastal. Varem oli tegevdirektor professor Jacqueline McGlade, kes oli ametikohal kümme aastat.

Liikmesriigid

Lisaks Euroopa Liidu liikmesriikidele on Euroopa Keskkonnaameti liikmesus ka mitmetel liitu mittekuuluvatel riikidel, kes on Euroopa Liiduga vastava lepingu sõlminud. Tegemist oli esimese Euroopa Liidu asutusega, mis enne liidu 2004. aasta laienemist avas oma liikmesuse 13 kandidaatriigile.

Keskkonnaametisse kuulub 33 liikmesriiki ja 6 koostööd tegevat riiki. 33 riigi hulka kuuluvad 28 Euroopa Liidu liikmesriiki (sealhulgas Eesti), Island, Liechtenstein, Norra, Šveits ning Türgi. Koostööd tegevad riigid on Balkani riigid: Albaania, Bosnia ja Hertsegoviina, Montenegro, Põhja-Makedoonia, Serbia ja ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1244/99 alusel ka Kosovo. Koostööd tegevad riigid on integreeritud ka koostöövõrgustikku "Euroopa keskkonnateabe- ja vaatlusvõrk" (EIONET) ja neid toetab Euroopa Liit ühinemiseelse rahastamise meetmete kaudu.

Euroopa Keskkonnaamet on keskkonnakaitseagentuuride juhtide Euroopa võrgustiku (EPA) aktiivne liige.

Tegevdirektor

Rahvusvaheline koostöö
Euroopa Keskkonnaamet teeb koostööd ja edendab partnerlussuhteid nii oma naabrite kui ka teiste riikide ning regioonidega. Peamiselt tegutsetakse Euroopa Liidu naabruspoliitika raames:
 idapartnerluse riigid: Valgevene, Ukraina, Moldova, Armeenia, Aserbaidžaan, Gruusia;
 Vahemere Liidu riigid: Alžeeria, Egiptus, Iisrael, Jordaania, Liibanon, Liibüa, Maroko, Palestiina Rahvuslik Omavalitsus, Süüria, Tuneesia;
 teised Euroopa naaberriikide ja partnerluspoliitika alla kuuluvad riigid: Venemaa;
 Kesk-Aasia riigid: Kasahstan, Kõrgõzstan, Tadžikistan, Türkmenistan, Usbekistan.

Lisaks teeb keskkonnaamet koostööd mitmete rahvusvaheliste organisatsioonide ja ametitega:
 Ameerika Ühendriigid (Ameerika Ühendriikide Keskkonnakaitseagentuur);
 Kanada (Environment and Climate Change Canada);
 Hiina (ökoloogia- ja keskkonnaministeerium).

Vaata ka
 Euroopa Liidu ametid
 Euroopa Liidu keskkonnapoliitika

Viited

Euroopa Liidu keskkonnapoliitika
Movša Feigins

Movša Feigins (28. veebruar 1908 Dvinsk  – 3. oktoober 1950 Buenos Aires) oli Läti ja Argentina maletaja.
 
Feigins tuli 1932. Läti malemeistriks. Aastavahetusel 1936/1937 mängis ta Hastingsi turniiril, kus jäi jagama 3.–4. kohta (võitis Aleksandr Alehhin). 1937. aastal osales ta tugevakoosseisulisel Ķemeri turniiril, kus jagas 15.–16. kohta. 1939. aastal mängis taas Ķemeri turniiril. Seekord oli koosseis nõrgem ja Feigins sai kuuenda koha. 

Feigins mängis Läti võistkonna koosseisus viiel ametlikul maleolümpial  (1930, 1931, 1933, 1935, 1939) ja 1936. aastal Münchenis mitteametlikul maleolümpial. Augustis-septembris 1939 maleolümpial Buenos Aireses mängis ta meeskonna kolmandal laual. Läti sai võistkondliku seitsmenda koha. Pärast mänge otsustas Feigins seoses puhkenud sõjaga kodumaale mitte naasta. 

Ta jätkas maleturniiridel osalemist. 1941. aastal toimunud  Mar del Plata turniiril  jagas ta 6.–9. kohta.

Läti maletajad
Argentina maletajad
Sündinud 1908
Surnud 1950
Ameerika Ühendriikide Mereväeakadeemia

Ameerika Ühendriikide Mereväeakadeemia (inglise keeles: United States Naval Academy) on Ameerika Ühendriikide sõjaväeakadeemia, mis asub Annapolises Marylandi osariigis.

Mereväeakadeemia koolitab peamiselt ohvitsere Ameerika Ühendriikide mereväele ja merejalaväele. Akadeemia asutati 10. oktoobril 1845 ning see on viie Ühendriikide sõjaväeakadeemia hulgas vanuselt teine. Akadeemia linnak asub 137 hektaril ning jääb Washingtonist 53 km itta ja Baltimore'ist kagusse. Kogu linnak on kantud riiklike ajaloomälestiste nimekirja. 

Kooli astuda soovijad peavad selleks akadeemiasse kandideerima ning saama nominatsiooni, mille tavaliselt annab Kongressi liige. Tudengite õppemaksu tasub merevägi tingimusel, et lõpetajad teenivad kindla ajavahemiku mereväes. Akadeemia lõpetajad saavad mereväes lipnikuks või merejalaväes nooremleitnandiks.

Viited

Ameerika Ühendriikide ülikoolid
Sõjakoolid
Haffner

Haffner (vene keeles Гаффнер) oli Riiast pärit käsitöölise- ja aadlisuguvõsa.

Ajalugu
Haffnerite täpne päritolu ei ole teada. XVIII sajandil 2. poolel elasid nad Riias. Suguvõsaliin algab Johann Nicolaus Haffneriga (u 1722−1772), kes oli Riia bürger ja parukategija. Tema pojapoeg Johann Samuel Eduard Haffner (1804−1889) tõsteti 1841. aastal Venemaa aadliseisusse. 19. novembril (vkj) 1892 võeti suguvõsa Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.

Suguvõsa liikmeid
Johann Samuel Eduard von Haffner (1804−1889), tõeline riiginõunik, Tartu ülikooli rektor, kooli- ja gümnaasiumidirektor
Paul Christian Alexander von Haffner (1846−1905), Ruhja pastor-adjunkt, Baldone ja Mālpilsi pastor
Gustav Benjamin Maximilian von Haffner (1847−1915), õigusteaduse kandidaat, Riia linnavolinik
Wilhelm Konstantin von Haffner (1895−pärast 1980), filosoofiadoktor, zooloog, professor

Viited

Kirjandus
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 2. Teil. Nichtimmatrikulierter Adel. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 55.

Liivimaa immatrikuleerimata aadel
Marko Mägi (ökoloog)

Marko Mägi (sündinud 11. oktoobril 1978) on eesti ornitoloog ja käitumisökoloog.

Elulugu 

Ta lõpetas 1993. aastal Tali Põhikooli ja 1996. aastal Kilingi-Nõmme keskkooli. 2000. aastal lõpetas ta bakalaureusekraadiga Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna zooloogia erialal, aastal 2002 magistrina Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna loomaökoloogia erialal. 2007. aastal kaitses ta tööga "The habitat-related variation of reproductive performance of great tits in a deciduous-coniferous forest mosaic: looking for causes and consequences" (Sigimisnäitajate elupaigaline varieeruvus rasvatihasel okaspuistu-lehtpuistu süsteemis: otsides põhjusi ja tagajärgi) doktorikraadi (juhendaja professor Raivo Mänd). 

Marko Mägi töötab Tartu ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudis linnuökoloogina. Tema põhilisteks uurimisteemadeks on metsalindude ökoloogia ja käitumine, loomade elu linnas ja sealsed inimeste ja loomade konfliktid. Lisaks on Marko Mägi veebilehe Linnuvaatleja teadussuudiste ja Zooloogid 2.0 toimetaja ning kajastab zooloogilisi teemasi mujal meedias.

Looming 
Marko Mägi sulest on ilmunud linnuraamatud: 
 Maalehe väike linnuraamat (2012). ISBN 9789985644379
 Meie lapse linnuraamat (2020), illustraator Grete Alt. ISBN 9789949696512
 Meie lapse loomaraamat: imetajad (2021), illustraator Grete Alt. ISBN 9789916634530

Tunnustused 
2000. aastal pälvis Marko Mägi II koha riiklikul noorte teadlaste teadustööde konkursil.

2003. aastal pälvis Marko Mägi diplomi noorte teadlaste teadustööde konkursil.

Eesti silmapaistvaima linnuteaduse tutvustajana tunnustati Marko Mägit 2019. aastal teaduse populariseerimise teise auhinnaga.

Viited

Välislingid
 

Eesti zooloogid
Eesti ökoloogid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1978
Ugarove

Ugarove (ukraina keeles Угарове) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Orativi rajoonis. Elanike arv on 299. Pindala on 0,496 km².

Orativi rajooni külad
Eduard Lukk

Eduard Lukk (10. august 1919 Petrograd  – 31. detsember 1981 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja malefunktsionäär.
 
Lukk lõpetas 1938. aastal Tallinna poeglaste reaalgümnaasiumi. Spordiajakirjanikuna hakkas tegutsema pärast teist maailmasõda. Töötas Spordilehe esimese peatoimetajana (1958–1963). Vahepeal (1963-1974) oli ENSV Riikliku Televisiooni- ja Raadiokomitee salajase eritoimetuse toimetaja ja vanemtoimetaja. Viimati, aastast 1974 töötas ENSV Riikliku Keskarhiivi (ENSV ORKA) direktorina. 

Ta sai 1958. aastal Ajakirjanike Liidu liikmeks. Oli aastatel 1956–1959 vabariikliku  malesektsiooni esimees ja 1959–1962 Eesti NSV Maleföderatsiooni esimees. Osales spordiraamatute, sealhulgas  1965. aastal ilmunud koguteose  "Male Eestis" väljaandmisel. 

Tema onu Karl Lukk oli kergejõustiklane.

Eesti spordiajakirjanikud
Eesti malefunktsionäärid
Sündinud 1919
Surnud 1981
George Biddell Airy

Sir George Biddell Airy (27. juuli 1801 – 2. jaanuar 1892) oli Inglise matemaatik ja astronoom. 

Ta oli Briti kuninglik astronoom aastatel 1835–1881. Ta ehitas Greenwichi observatooriumi ning on uurinud planeetide orbiite ja Maa keskmist tihedust.

Airy maine tuhmus väidete tõttu, et tema tegevusetuse tõttu kaotasid Suurbritannia astronoomid võimaluse avastada Neptuun.

Viited

Suurbritannia astronoomid
Suurbritannia matemaatikud
Sündinud 1801
Surnud 1892
Simmo Priks

Simmo Priks (sündinud 25. märtsil 1973) on eesti teatriloolane ja -ajakirjanik.

Haridus
Lõpetas 1991.a Tallinna 44. Keskkooli ja 1997.a Tallinna Pedagoogikaülikooli infoteaduse ja bibliograafia erialal.

Töö
Oli 1993-1994 ajalehe Meie Meel teatri- ja kirjandustoimetaja. 1997. aastast töötab Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis.

Isiklikku 
Tema õde on Sille Tamm

Viited 

Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1973
Vladimir Simagin

Vladimir Pavlovitš Simagin (vene keeles Владимир Павлович Симагин; 21. juuni 1919 Moskva – 25. september 1968 Kislovodsk) oli vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1962). 

Simagin oli kahekordne Moskva malemeister (1947, 1959). Ta mängis seitsmel korral NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniiril, kus parimaks saavutuseks jäi tal 1961. aastal saadud 9.–10. koht. 

1947. aasta suvel mängis Simagin Pärnu turniiril kus jäi 12. kohale.

Kui Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) 1950. aastal võttis kasutusele rahvusvahelise meistri nimetuse, oli Simagin üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal. Suurmeistriks sai ta 43-aastaselt 1962. aastal. 

Suurmeistrina esines ta edukalt rahvusvahelisel turniiridel: 1963. aastal Sarajevos (2.–5. koht), 1965. aastal Zinnowitzis (1.–2. koht) ja 1967. aastal Sotšis (1.–5. koht). 

Simagin osales septembris 1968 Kislovodskis rahvusvahelisel turniiril, kus jõudnud koguda 5,5 punkti, suri ootamatult südameataki tagajärjel. 25. septembril.

Kirimale
Simagin jagas NSV Liidu 1. kirimale meistrivõistlustel (1948–1951) 2.–4. kohta, 6. kirimale meistrivõistlustel (1963–1964) tuli ta NSV Liidu meistriks ja 7. kirimale meistrivõistlustel (1965–1966) võitis hõbemedali.

Kirimale 6. maailmameistrivõistluste poolfinaalis (1967–1968) jagas Simagin 5.–7. kohta.

Viited

Nõukogude Liidu maletajad
Nõukogude Liidu kirimaletajad
Sündinud 1919
Surnud 1968