joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Keskjooks

Keskjooks on jõe osa alam- ja ülemjooksu vahel. Väikestel jõgedel keskjooksu eraldada pole mõtet.

Kirjutades, et "N jõe keskjooksul elavad ...", peetakse silmas mitte ainult jõge, vaid ka tema lähemat ümbrust.

Võrreldes ülemjooksuga  vooluhulk jõesängi keskjooksul kasvab, voolukiirus kahaneb. Kohati tekivad setted. Põhjakulutus väheneb ja jõgi kulutab rohkem külgi. Tekivad looked, jõeorg laieneb.

Hüdroloogia
Novell (ettevõte)

Novell on USA tarkvarafirma.

Novell tegeleb peamiselt võrgutarkvaraga, näiteks arendatakse operatsioonisüsteeme Novell NetWare ja SUSE Linux (OpenSUSE).

Novell on maailmas suuruselt 22. tarkvaraettevõte.

Välislingid
 Novelli koduleht

Ameerika Ühendriikide infotehnoloogiaettevõtted
Robert Faurisson

Robert Faurisson (25. jaanuar 1929 Shepperton, Surrey krahvkond, Suurbritannia – 21. oktoober 2018 Vichy, Prantsusmaa) oli Prantsuse kirjandusteadlane, kes sai tuntuks kolme kirjaga, mille kirjutas Prantsuse ajalehele Le Monde. Kirjades esindas ta seisukohta, et Teise maailmasõja ajal Saksamaal plaanilist juutide hävitamist ehk holokausti ei toimunud ning väitis, et surmalaagrid olid tegelikult interneeritute laagrid ja neis ei olnud gaasikambreid inimeste tapmiseks.

Faurissoni isa oli prantslane ja ema šotlane. Ta õppis Sorbonne'i ülikoolis ja 1974–1979 õpetas kirjandust Lyoni ülikoolis.

Tuntuks sai ta raamatutega "Lautréamont" (1971), "Arthur Rimbaud" (1972) ja "Gérard de Nerval" (1977). 

Pärast Le Monde'ile saadetud kirjade ilmumist on teda süüdistatud antisemitismis, fašismis ja muudes "poliitiliselt ebakorrektsetes" vaadetes. Tema kirjutatud raamatud, mis said küll algul hea vastuvõtu osaliseks, on nüüdseks lettidelt kadunud ning kirjastused ei soovi uustrükke teha. Sellisest tsensuurist on olnud häiritud mitmed Prantsuse tuntud kirjandusinimesed, kes on teatanud, et Faurissoni vaated holokausti asjus ei tohiks mõjutada tema teiste raamatute väljaandmist. 

Faurissoni vaadete pärast on teda mitu korda füüsiliselt rünnanud Prantsusmaa ekstreemsete juudiorganisatsioonide esindajad, mistõttu ta on olnud kuid haiglaravil. Samuti on teda korduvalt kohtusse kaevatud. Toetudes Institute for Historical Review' andmetele, mille töös ta osales, on Faurisson mitmed protsessid ka võitnud.

Prantsusmaa ajaloolased
Holokaust
Sündinud 1929
Surnud 2018
Ornella Muti

Ornella Muti (sünninimi oli Francesca Romana Rivelli; sündinud 9. märtsil 1955 Roomas) on Itaalia näitlejatar.

Teismelisena oli ta modell, filmidebüüdi tegi 1970. aastal filmis "La Moglie più bella". 

Ta on mänginud rohkem kui 70 filmis, peamiselt Itaalia filmides. Neist tähelepanuväärseimad on filmid, kus Ornella mängib erootilisi stseene.

1980. aastal tegi ta debüüdi ka Suurbritannia filmis "Flash Gordon". Hiljem on ta mänginud ka mitmes Ameerika filmis. Prantsusmaal on ta reklaaminud Giovanni Panzani pastatooteid.

Praegu mängib ta vähem tuntud teleseriaalides.

Muud
1994. aastal ajakirjas Class ilmunud hääletusel nimetati teda maailma kõige ilusamaks naiseks.

Isiklikku
Tema ema Ilse Renate (sündinud Krause) oli pärit Võrumaalt ja töötas Roomas skulptorina, isa oli itaallane Napolist ja töötas ajakirjanikuna.

Tal on vanem õde Claudia Leone (sündinud 1951).

Ornella esimene abikaasa oli Alessio Orano ja teine Federico Facchinetti. Ornellal kolm last: tütar Naike Rivelli(sünd.1974) kes on samuti näitleja hispaania produtsendi José Luis Bermúdez de Castro Acaso-ga, kaks last on teise abikaasa Federico Fachinetti-ga kes on Itaalia ettevõtja; tütar Carolina(sünd.1984) ja poeg Andrea(sünd.1987)

1998. aastast elab ta Facchinettist lahus ning sõbrustab Stefano Piccologa.

Viited

Välislingid
Ornella Muti koduleht

Ornella Muti fänniklubi
Ornella Mutil ehtekollektsioon. Eesti Päevaleht, 22. juuli 2008

Itaalia näitlejad
Sündinud 1955
Anna Netrebko

Anna Jurjevna Netrebko (vene Анна Юрьевна Нетребко; sündinud 18. septembril 1971 Krasnodaris Venemaal) on vene ooperilaulja (sopran).

Anna õppis Peterburi Konservatooriumis, raha teenis koristajana Peterburi Maria teatris. Pärast prooviesinemist Maria teatris võttis dirigent Valeri Gergijev ta oma hoole alla.

Anna tegi oma ooperilaulja debüüdi Maria teatris etendatud Wolfgang Amadeus Mozarti "Figaro pulmas", kus mängis Susanna rolli. Hiljem laulis mitmeid prominentseid rolle kuulsates ooperites nagu Vincenzo Bellini "Somnambuul", Mozarti "Võluflööt" ja Gioacchino Rossini "Sevilla habemeajaja".

1995. aastal, kui Anna oli 24-aastane, tegi ta debüüdi Ameerikas San Francisco Operas, kus ta laulis Mihhail Glinka ooperis "Ruslan ja Ljudmilla". See oli edukas etteaste ning Anna on seal tänaseni sage külalisesineja.  Samuti on ta esinenud teistes USA linnades, eriti hinnatud on ta vene heliloojate ooperites. Anna Netrebko on olnud silmapaistev artist ka bel canto's ning romantilistes rollides nagu Gilda osa Giuseppe Verdi ooperis "Rigoletto", Musetta roll Giacomo Puccini ooperis "Boheem" jm. 

Aastal 2002 esines Anna esmakordselt Metropolitan Operas Sergei Prokofjevi ooperis "Sõda ja rahu" Nataša rollis.

Märtsis 2006 esitas Anna Austria kodakondsusavalduse ning sama aasta juulis omandas ta selle lisaks Vene kodakondusele. Austria ajalehes ilmunud intervjuus väitis Anna, et hakkab elama Viinis ja Salzburgis – see aga on halvendanud tema suhteid Venemaaga.

2006. aastal avaldas ta albumi "Russian Album", milles oli teinud koostööd Maria teatri orkestriga dirigent Valeri Gergijevi juhatusel. Album jõudis Saksa popmuusika edetabelis kümne parima hulka.

Märtsis 2007 avaldas ta albumi "Duets", millel kõlasid laulud koos Mehhiko tenori Rolando Villazóniga.

Septembris 2008 sündis Anna Netrebkol poeg Tiago. Sellest hoolimata olid tal uued esinemised juba 2009. aasta jaanuaris, kusjuures 2009. aastal Metropolitan Operas etendunud Gaetano Donizetti ooper       "Lucia di Lammermoor" oli nähtav kinodes üle maailma – sealhulgas ka Eestis.

17. oktoobril 2008 esilinastus Austrias film "La Boheme" ("Boheem"), kus Anna mängis Mimi rolli.

Välislingid

 Anna Netrebko koduleht
 Fännileht

Venemaa lauljad
Venemaa ooperilauljad
Sündinud 1971
Viitina

Viitina on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.

Külas asub mitmeid järvi, millest suurimad on Viitina järv ja Viitina Alajärv.

Viited

Välislingid
 Rein Raudvere. Viitina: usaldasime külaelu juhtimise noortele Maaleht.ee, 16. juuli 2009
 Viitina Külaselts Eesti vaimse kultuuripärandi nimistu

Rõuge valla külad
Mustahamba (Rõuge)

Mustahamba on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.

Külas on 6 alalist elanikku. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikke 8.

Külas asub Mustahamba tamm.

Viited

Rõuge valla külad
Pajusi

Pajusi on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pajusi valda. 

Külas on rahvamaja, kunagise Pajusi mõisa keskus ja Pajusi mõisa kalmistu.

Viited

Välislingid 
Pajusi valla sait

Põltsamaa vald
Jõgeva maakonna külad
Mikojan

Mikojan (vene keeles Микоян) oli Nõukogude Liidu, nüüd Venemaa lennukikonstrueerimisbüroo, mille ülesandeks on peamiselt hävituslennukite konstrueerimine.

Büroo asutati 1939. aastal Nõukogude Liidu valitsuse poolt. Artjom Mikojan (väliskaubanduse rahvakomissari Anastass Mikojani noorem vend) ja Mihhail Gurevitš töötasid lennukitehase nr. 1 juures asunud Nikolai Polikarpovi büroos, Mikojan tegeles biplaan hävituslennuki I-153 seeriatootmiseks ettevalmistamisega ning Gurevitš oli peakonstruktori asetäitja. Novembris 1939 saadeti Polikarpov töölähetusse Saksamaale, tema äraolekul loodi lennukitehase nr. 1 juures Mikojani ja Gurevitši juhitav konstrueerimisbüroo, mille ülesandeks sai uus hävituslennuk I-200 (MiG-1) seeriatootmiseks ette valmistada. Alguses allus uus büroo Polikarpovile, alates 1940. aasta juunist tegutses iseseisva konstrueerimisbüroona. Lähetusest naasnud Polikarpov ei protesteerinud selle muudatuse peale, kuigi koos projektiga oli antud uuele konstrueerimisbüroole üle ka suur osa tema büroo töötajatest. Tema põhitähelepanu oli sel ajal suunatud õhkjahutusega mootoriga hävituslennuki I-180 arendamisele. Büroo peakonstruktoriks määrati Artjom Mikojan. Konstrueerimisbüroos loodud lennukite arendused tähistati konstruktorite perekonnanimedest tuletatud lühendiga MiG (Mikojan – Gurevitš).

Kui 1970. aastal A. Mikojan suri (M. Gurevitš oli juba varem surnud), nimetati büroo Mikojan-Gurevitš taas Mikojaniks, seda nime kannab lennukikonstrueerimisbüroo tänaseni.

Lennukite MiG loend

Seerialennukid
 MiG-1 (I-200) – 1940
 MiG-3 – 1941
 MiG-5 – 1942
 MiG-7 – 1944
 MiG-9 Fargo (I-300) – 1947
 MiG-15 Fagot – 1948
 MiG-17 Fresco – 1954
 MiG-19 Farmer – 1955
 MiG-21 Fishbed – 1960
 MiG-23 Flogger-A/B – 1970
 MiG-25 Foxbat – 1970
 MiG-27 Flogger-D/J – 1975
 MiG-29 Fulcrum – 1983
 MiG-31 Foxhound – 1983
 MiG-33 Fulcrum-E – 1989
 MiG-35 Fulcrum-F – 2005

Eksperimentaallennukid
 MiG-8 Utka – 1945
 MiG I-250 (N) – 1945 (tuntud ka kui MiG-13)
 MiG I-270 – 1946
 MiG-23 – 1960 (üks MiG-23 prototüüpidest, hiljem sai nimeks E-8)
 MiG-105 Spiral – 1965
 MiG-AT – 1992
 MiG-110 – 1995
 MiG Projekt 1.44/1.42 – 2000
 MiG LFI

Välislingid
Mikojani büroo veebileht

Lennukitootjad
Sõjatööstus
Rosa Bonheur

Rosa Bonheur (kodanikunimega Marie-Rosalie Bonheur; 16. märts 1822 – 25. mai 1899) oli prantsuse maalikunstnik ja näitlejatar, realismi esindaja. 

Rosa Bonheur maalis maastikke loomadega.

Maale 
1849 "Põllutöö Neversis"

Välislingid 

Biograafia ja looming (inglise keeles)

Prantsusmaa maalikunstnikud
Prantsusmaa näitlejad
Père-Lachaise'i kalmistule maetud
Sündinud 1822
Surnud 1899
Honoré Daumier

Honoré Victorin Daumier (26. veebruar 1808 Marseille – 10. veebruar 1879 Valmondois) oli prantsuse maalikunstnik, graafik, skulptor ja karikaturist.

Daumier oli realismi esindaja.

Looming  
Oma teostes kujutas ta suurlinna lihtrahvast, karikatuurid kajastasid poliitilist olukorda. Maalidel kujutas ta peamiselt tööliste eluolu.

Tema karikatuurid hakkasid 1831. aastast ilmuma ajakirjas La Caricature. Kuningas Louis-Philippe I karikeerimise eest mõisteti talle pooleaastane vanglakaristus ja rahatrahv. Nimelt näitas ta kuningat muinasjutulise koletise Gargantuana, kes ahnelt neelab rahvalt kokkuriisutud vara ja kulda. 

Tsensuurist põhjustatud probleemide tõttu ajakirjas La Caricature asus Daumier kaastööd tegema Le Charivarile, mille omanik oli samuti Charles Philipon.

Graafilised lehed 
 "Transonaini tänav 15. aprillil 1834" (1834)

Maalid 
 "Pesunaine" (1863)

Kirjandus 
 Robert Jordan, "Daumier" (biograafiline romaan; originaalpealkiri: "Modelle, Masken, Menschen: Roman um Honoré Daumier und seine Zeit"). Saksa keelest tõlkinud Laine Ronk, Tallinn, 1961, 480 lk

Välislingid

Prantsuse kunstnikud
Prantsusmaa skulptorid
Karikaturistid
Sündinud 1808
Surnud 1879
Anne Frank

Anne Frank (õieti Annelies Marie Frank; 12. juuni 1929 Frankfurt – veebruar või märtsi algus 1945) oli juudi päritolu tüdruk, kes pidas Saksa okupatsiooni ajal Amsterdamis ajavahemikul 1942–1944 päevikut. Päevik on hiljem tõlgitud ligi 60 keelde, kaasa arvatud eesti keelde. See on üks tuntumaid päevikuid.

Biograafia 
Anne sündis Otto Heinrich Franki (1889–1980) ja Edith Holländeri (1900–1945) teise tütrena. Annel oli õde Margot (1926–1945). Tema sünninimi oli Annelies Marie, kuid perekond ja sõbrad kutsusid teda lihtsalt Anneks. Isa kutsus tütart ka Anneleiniks (tõlkes "väike Anne"). 

Perekond elas Frankfurdi linnaosas, kus oli nii juute kui ka teistest rahvustest elanikke. Lapsed sõbrustasid peamiselt omavanuste juutidega. Frankid olid reformimeelsed juudid, kes küll austasid kõiki judaismi traditsioone, kuid ei käitunud alati kommetele vastavalt. Otto Frank, kes oli olnud esimeses maailmasõjas Saksa ohvitser, soovis, et lapsed saaksid koolihariduse. Isal oli kodus suur raamatukogu. Nii Anne ema kui ka isa julgustasid tütreid lugema raamatuid. 

13. märtsil 1933 toimusid Frankfurdis kohaliku omavalitsuse valimised, mille võitis Adolf Hitleri NSDAP. Vahetult pärast võitu hakkasid toimuma antisemiitlikud demonstratsioonid ning Frankid mõistsid, et Saksamaale ei saa enam kauaks jääda. Hiljem samal aastal kolisid Edith ja tema kaks last Aachenisse, kus elas Edithi ema Rosa Holländer, Otto jäi Frankfurti. Mõne aja pärast sai ta pakkumise luua Amsterdami oma ettevõte. Otto nõustus sellega ja organiseeris Amsterdami perele uue elupaiga.

1934. aasta veebruaris jõudsid Edith ja lapsed Amsterdami, kus Anne ja Margot alustasid õpinguid. 

1942. aastal hakati juute eriti julmalt taga kiusama ja Anne perekond peitis end sama aasta juulis Otto Franki büroohoonesse. Pärast kaht aastat redusolekut perekond reedeti ning sakslased viisid nad koonduslaagrisse. Seitse kuud pärast arreteerimist surid Anne ja tema õde Margot Frank Bergen-Belseni koonduslaagris tüüfusse. Otto Frank oli ainus, kes laagris ellu jäi. Pärast sõda naasis ta Amsterdami, kust leidis oma tütre päeviku. Ta avaldas selle hollandi keeles esialgse pealkirjaga "Het Achterhuis: Dagboekbrieven van 12 Juni 1942 – 1 Augustus 1944".

Anne Franki päevik 

Päevik, mille Anne sai oma 13. sünnipäevaks, räägib tema elust 12. juunist 1942 kuni 1. augustini 1944. Päevik on kirjutatud justkui täiskasvanud ja läbinägeliku isiku poolt, kes oma teoses jagab nii isiklikke mõtisklusi kui lahkab ka üldist elu okupatsiooniperioodil. Tänu sellele päevikule on Anne üks tuntumaid ja käsitletumaid holokaustiohvreid.

Eesti keeles 

 "Anne Franki päevik. 12.VI 1942 – 1.VIII 1944", saksa keelest tõlkinud Oskar Kuningas, Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1958

 "Anne Franki päevik: 12. juuni 1942 – 1. august 1944: tagakoda", hollandi keelest tõlkinud Vahur Aabrams, Tänapäev, Tallinn 2003, 2010, 2019

Vaata ka
 Anne Franki maja

Välislingid

 Anne Franki muuseumi koduleht
 Tuli hävitas Anne Franki töökoha, Postimehe veebiväljaanne, 19. juuli 2009.
 Värske uuring: Anne Frank suri arvatust varem, Postimehe veebiväljaanne, 31. märts 2015

Saksamaa inimesed
Sündinud 1929
Surnud 1945
Gerbera

Gerbera on rohttaimede perekond korvõieliste sugukonnast. 

Perekonda kuulub 40–50 liiki. 

Perekond on oma nime saanud saksa botaaniku Traugott Gerberi järgi († 1743), kes uuris Venemaa loodust ning oli Carolus Linnaeuse lähedane sõber.

Liike
 Gerbera aberdarica
 Gerbera abyssinica
 Gerbera ambigua
 Gerbera anandria 
 Gerbera anandria var. anandria
 Gerbera anandria var. densiloba
 Gerbera anandria var. integripetala
 Gerberia anadria var. bonatiana
 Gerbera aspleniifolia
 Gerbera aurantiaca 
 Gerbera bojeri
 Gerbera bonatiana
 Gerbera bracteata
 Gerbera brevipes
 Gerbera burchellii
 Gerbera burmanni
 Gerbera candollei
 Gerbera cavaleriei
 Gerbera chilensis
 Gerbera cineraria
 Gerbera connata
 Gerbera conrathii
 Gerbera cordata
 Gerbera coronopifolia
 Gerbera curvisquama
 Gerbera delavayi
 Gerbera discolor
 Gerbera diversifolia
 Gerbera elegans
 Gerbera elliptica
 Gerbera emirnensis
 Gerbera ferruginea
 Gerbera flava
 Gerbera galpinii
 Gerbera glandulosa
 Gerbera henryi
 Gerbera hieracioides
 Gerbera hirsuta
 Gerbera hybrida – harilik gerbera
 Gerbera hypochaeridoides
 Gerbera integralis
 Gerbera integripetala
 Gerbera jamesonii – transvaali gerbera 
 Gerbera knorringiana
 Gerbera kokanica
 Gerbera kraussii
 Gerbera kunzeana
 Gerbera lacei
 Gerbera lagascae
 Gerbera lanuginosa
 Gerbera lasiopus
 Gerbera latiligulata
 Gerbera leandrii
 Gerbera leiocarpa
 Gerbera leucothrix
 Gerbera lijiangensis
 Gerbera lynchii
 Gerbera macrocephala
 Gerbera nepalensis
 Gerbera nervosa
 Gerbera nivea – peitõieline gerbera
 Gerbera parva
 Gerbera peregrina
 Gerbera perrieri
 Gerbera petasitifolia
 Gerbera piloselloides
 Gerbera plantaginea
 Gerbera plicata
 Gerbera podophylla
 Gerbera pterodonta
 Gerbera pulvinata
 Gerbera pumila
 Gerbera randii
 Gerbera raphanifolia
 Gerbera ruficoma
 Gerbera saxatilis
 Gerbera semifloscularis
 Gerbera serotina
 Gerbera speciosa
 Gerbera tanantii
 Gerbera tomentosa
 Gerbera tuberosa
 Gerbera uncinata
 Gerbera viridifolia
 Gerbera welwitschii
 Gerbera wrightii
 Gerbera wuest

Välislingid 
http://www.aiasober.ee/index.php?Menu=3&ID=26

Korvõielised
Tiina Talumees

Tiina Talumees (sündinud 28. septembril 1973) on eesti moedisainer.

Ta lõpetas 1991. aastal Tallinna Reaalkooli ja 1997. aastal moekunsti erialal Eesti Kunstiakadeemia. 

Peab Tallinnas Maakri kvartalis omanimelist moestuudiot – Tiina Talumees Moestuudio OÜ. See hõlmab kaht brändi: eeskätt pidulikku rõivastust loovat Tiina Talumees Couture'i ning igapäevarõivaste brändi TIINA by Tiina Talumees. Mõlema brändi kollektsiooni esitletakse kaks korda aastas – kevadel ja sügisel. 

Suure osa Tiina Talumehe loomingust hõlmavad pruutkleidid ja iga-aastase presidendivastuvõtu tualetid.

Välislingid

Piret Kooli: "Moelooja Tiina Talumehel on nipiga peegel" naistekas.ee, 13. november 2009
Piret Kooli: "Rojo Negro ehk mummud, tikitud nelgid ja lehvikud" naistekas.ee, 21. november 2009
Piret Kooli: "Täna õhtul jõuab vaatajate ette sügise oodatuim moeetendus" naistekas.ee, 16. november 2009
"Kuldnõel: Tiina Talumehe kollektsioon" Delfi TV, 7. märts 2009

Eesti moekunstnikud
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1973
Qin Shi Huangdi

Qin Shi Huangdi (sünninimega Yíng Zhèng; 259 – 10. september 210 eKr) oli esimene Hiina keiser. Ta valitses aastatel 221–210 eKr.

Shi Huangdi valitses Qini riiki juba alates aastast 247 eKr. Halastamatu ja sõjaka poliitikaga õnnestus tal veerandi sajandi jooksul kõik tülitsevad Vana-Hiina väikeriigid alistada ning need esmakordselt ühtseks keisririigiks liita. Ta valitses legistliku doktriini järgi, mis tähendas sisuliselt totalitaristliku riigi loomist: inimesed pidi jagatama sõjaväeüksuste kombel gruppidesse ja ühe eksimuse eest pidid kannatama kõik grupi liikmed. Et tagada keisririigi ühtsust, lasi Shi Huangdi lammutada endiste väikeriikide piiridel olevad kaitsemüürid ning alustas Suure Hiina müüri rajamist oma riigi põhjapiirile, et kaitsta seda rändrahvaste rünnakute eest.

Lühikese ajaga muutus Shi Huangdi loodud impeerium väga võimsaks ning tema armee kasvas arvatavasti enam kui poole miljoni meheliseks. Ta asus korraldama suuri vallutusi lõuna suunas ning läänes saavutas ta esimesed diplomaatilised kontaktid Rooma impeeriumiga (Qini dünastia nimest tuleneb ka Hiina nimi Euroopa keeltes). 

Legistlik riigiideoloogia ei osutunud siiski kuigivõrd edukaks, sest vaid sõjalisele jõule ja karistustele tuginev riigiaparaat toimis vaid osava ja halastamatu Shi Huangdi võimul olles. Pärast tema surma võimule saanud Er Shi kaotas peagi võimu ning nii Qini riik kui ka dünastia hääbusid. Shi Huangdi loodud Hiina impeeriumi idee osutus siiski püsivaks, keisririik püsis mõningate vaheaegadega kuni 1912. aastani ning ka tänapäeva Hiina Rahvavabariigis on säilinud mitmeid Hiina impeeriumile omaseid jooni.

Vaata ka 
Vana-Hiina

Vana-Hiina keisrite loend

Amb

Viited 
Qini dünastia
Sündinud 250. aastatel eKr
Surnud 210. aastatel eKr
Hiina keisrid
Tindi

Tindi on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.

Tindi asub Rõugest idas ja läbi selle kulgeb Rõuge–Rebäse–Haanja tee. Küla põhjaosas liituvad Rõuge–Kurgjärve–Haanja teega Rõuge–Vastseliina tee ja Rõuge–Verijärve tee.

Küla lõunaosas asub Liinjärv. Sellesse suubuv Tindi oja jääb aga juba Rõuge territooriumile.

Külas asub Rõuge linnamägi, kus paikneb muuhulgas ka Rõuge vaatetorn.

Viited 

Rõuge valla külad
Tsirgupalu

Tsirgupalu on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.

Viited

Rõuge valla külad
Põhikude

Põhikude on taime koed, mis moodustavad valdava osa taime massist. Põhikude koosneb õhukeseseinalistest elusatest rakkudest, mille vahel on suured rakuvaheruumid. Neis rakkudes toimuvad mitmed olulised protsessid: fotosüntees, varuainete ja vee säilitamine, gaasivahetus jne.

Põhikudede liigitus

Liigitus funktsiooni järgi 
Assimilatsioonipõhikude ehk klorenhüüm ehk mesofüll asub lehes või noorte varte esikoores. Rakkudes on palju kloroplaste ja seal toimub fotosüntees.  Piklikud ja üksteise kõrval asuvad klorenhüümirakud moodustavad sammas- ehk palissaadkoe, kui aga rakkude vahel on suured rakuvaheruumid, nimetatakse seda kobe- ehk tohlkoeks. 
säilituspõhikude leidub juures, risoomis, varre keskosas ja seemnetes, viljades, sibulates, mugulates jne.. Säilituspõhikoe rakkudesse kogunevad varuained: tärklis- ja valguterad, lahustunud suhkrud, harvem õlitilgakesed. Viljades on rohkesti kromoplaste. Varuainete säilitamise ülesandega rakkude kestad võivad viljades olla tugevasti paksenenud, nagu näiteks asparil, kohvipuul, diospüüril või datlipalmil. 
 veesäilituspõhikude sukulentidel ehk turdtaimedel, näiteks sugukondades piimalillelised, kaktuselised ning perekondades agaav, kukehari, soolarohi. Rakud on õhukesekestalised, paisumisvõimelised, veerohkete vakuoolidega. Kui vakuoolides on vett vähe, tõmbuvad rakkude kestad kortsu, rakkude veega täitudes sirguvad kestad uuesti. 
 õhukude ehk aerenhüüm sisaldab suuri õhuga täidetud rakuvaheruume, sest rakud on kujult tähtjad. Esineb soo- ja veetaimedel, siin on aerenhüümil oluline osa gaasivahetuses. Lisaks aitab aerenhüüm veetaimedel püsida vees vertikaalasendis.

Liigitus taimes paiknemise järgi
 Esikoore põhikude ehk esikoore parenhüüm asub epidermi ja kesksilindri vahel, selle rakud on vähespetsialiseerunud.
 säsi on varre keskosas paiknev vähespetsialiseerunud põhikude.

Viited 

Taimekoed
Taimeanatoomia

fr:Parenchyme#Biologie végétale
Uue-Saaluse

Uue-Saaluse ehk Vahtsõ-Saalussõ ehk Vahtsõ-Saalusõ on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.

Küla keskel asub Kavadi järv, millest läände jääb Saaluse Alajärv.

Asulat läbib ida-läänesuunaline Rõuge–Vastseliina tee. Sellega liituvad Haanja–Vaskna–Uue-Saaluse tee ja Räpo–Uue-Saaluse tee.

Külas asuvad Uue-Saaluse mõisa varemed.

Alates 2006. aastast tegutseb Uue-Saaluse külaselts.

1977. aastal liideti Uue-Saaluse külaga Hääli.

Viited 

Rõuge valla külad
Aakre

Aakre on küla Tartu maakonnas Elva vallas Purtsi jõe keskjooksul. Lääne poole jääb Pühaste, lõuna poole Rebaste, ida poole Pedaste.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Valga maakonda Puka valda.

Kivirehe ja Matu küla asusid Aakre küla territooriumil. 

Seisuga 1. jaanuar 2006 elas külas 322 inimest.

Vooluveekogudest on külas veel Vennaru peakraav.   

Külas asub Aakre mõisakompleks. 

Andmed haridustegevuse kohta Aakre külas pärinevad 1731. aastast. Aastatel 1920–1973 tegutses Aakre mõisahoones Aakre algkool. 1934. aastal ehitati mõisa peahoone Arnold Matteuse projekti järgi koolimajaks ümber. Kui algkool 1973. aastal suleti, tegutses samas mõnda aega Aakre Eriinternaatkool. Pärast 1988. aasta kapitaalremonit tegutseb majas taas Aakre Lasteaed-Algkool. Kooli juures on park. 

Aakre lähedal Põdraoja kaldal asus Ojaveere suvila, kus 1925. aasta suvel puhkas A. H. Tammsaare. 

10. septembril 1933 avati Aakre rahvamajas Vabadussõja mälestustahvel, mis eemaldati või lõhuti 1947. aastal.  

Aakre pargis asub Teises maailmasõjas hukkunute ühishaud ja mälestusmärk. 

Nõukogude ajal tegutses Aakres Aakre kolhoos, 1976. aastast oli seal Vambola-nimelise kolhoosi keskus.

Külas on raamatukogu endises klubi-kontori ruumides. Tegutseb rahvamaja, mille juures on küla võrkpalliplats. Külas on katlamaja, puurkaev, biopuhasti ja paistiik. 

Helmi-Aakre liivamaardla kuulub riikliku tähtsusega kruusa-liiva varude hulka. 

Aakres asub AS Bacula moositsehh, puidufirma AS Kiilung ning mitu põllumajandusega tegelevat ettevõtet.

Vaata ka
Aakre Eriinternaatkool
Aakre Kivivare
Aakre kolhoos
Aakre külanõukogu
Aakre metsandik
Aakre metskond
Aakre mõis
Aakre raamatukogu
Aakre raudteepeatus
Aakre vald (Rõngu kihelkond)
Aakre vald (1939)

Viited

Välislingid 
Noppeid Aakre ajaloost

Tartu maakonna külad
Elva vald
Kolli

Kolli on küla Valga maakonnas Otepää vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puka valda.

Külas asub ohvriallikas Nuudaläte.

Viited

Valga maakonna külad
Otepää vald
Kuigatsi

Kuigatsi on küla Valga maakonnas Otepää vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puka valda.

Kuigatsit on esmakordselt mainitud 1366. aastal. Seal asus Kuigatsi mõis, mida on esmamainitud 1509. aastal. Mõisa peahoone ja mitmed abihooned on säilinud. 1765. aasta käskkirja alusel loodi Kuigatsisse külakool, mis avati 1768. aastal. 20. sajandil tegutses kool mõisa peahoones kuni 1975. aastani. Pärast seda leidis seal koha Valga rajooni erivajadustega laste kool (Kuigatsi Eriinternaatkool), hiljem ka lastekodu. See likvideeriti 2001. aastal.

Kuigatsi on olnud valla keskus. Külas tegutseb alates 1904. aastast ka raamatukogu, mis asub külamajas. Lisaks raamatukogule on samas ka seltsiruumid, noortetuba ja kogukondlikke teenuseid pakkuv saal. Varem asus samas ka kauplus.

Kuigatsis asub bussipeatus ning külakeskusest 2 kilomeetri kaugusel paikneb Mägiste raudteepeatus. Küla läbib Võru–Kuigatsi–Tõrva maantee. Küla iseloomustab hajaasustus, talude nimed on teiste seas Haljamäe, Laudanurme, Pedajamäe, Luiga, Laane, Villemi, Hargo jm.

Kuigatsi külas on sündinud vaimulik Paul Uibopuu ning looduskaitsetegelane ja orienteeruja Madis Aruja. Külas kasvab valge mänd, mis on Eesti suuremate seas.

Pildid

Viited

Välislingid
Kuigatsi Kodupaiga Külaseltsi lehekülg
Kuigatsi küla ajaloost
Elu-olu Kuigatsis. Valgamaalane, 5.09.2015

Valga maakonna külad
Otepää vald
Palamuste

Palamuste Tartu maakonnas Elva vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Valga maakonda Puka valda.

Külas asuvad muinaslinnus Aakre Kivivare ja Aakre raudteepeatus.

Viited

Tartu maakonna külad
Elva vald
Plika

Plika on Valgamaal Otepää vallas asuv küla.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puka valda.

2000. aastal elas Plikas 48 inimest.

Plikale lähimad asulad on põhjas Rebaste, kirdes Kolli, idas Puka, kagus Ruuna, lõunas Prange ja edelas Põru. Väiksematest paikadest asuvad loodes Helmi ja Turbasöödi, põhjas Põhu, kirdes Koosa, idas Rehe ja Pukamõisa, kagus Raja, lõunas Laane ning edelas Tollari ja Sauniku.

Plika on üsna noor asula. Kohanime esmamainiti alles 1903, kui nimetati Plikka ehk Piiri talu. See oli metsavahikoht Kuigatsi ja Puka mõisa piiril, sellest Piiri nimigi. Talu asus Sangaste kihelkonnas ja kuulus Puka mõisale. 1920-ndatel tekkis Puka mõisa põllule asundus. 1930. aastail nimetati seda ka Puka külaks. 1977 liideti Plikaga Pukamõisa ja Rehe küla ning osa Raja külast.

Külanime päritolu pole selge, aga see näib tulevat läti keelest. 1858. aasta hingeloendi järgi elas Vana-Puka mõisas mitu läti peret. Kuigatsis on olnud mets nimega Plintska, mille nimi oli samuti läti päritolu. Sõna pliks (naissoovorm plika) tähendab läti keeles 'paljas, lage'. Sel juhul oleks tegu metsadevahelise lageda kohaga.

Viited

Valga maakonna külad
Otepää vald
Soontaga

Soontaga on küla Valga maakonnas Tõrva vallas. Varem on küla kuulunud Puka valda, Kuigatsi valda ja Puka külanõukogusse. Ajalooliselt kuulub see Rõngu kihelkonda.

2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 50 inimest. 1994. aasta loenduse järgi oli külas 55 elanikku. Aastal 1974 oli elanike arv 48.

Mööda külaterritooriumi idapiiri voolab Väike Emajõgi. Külast läände jääb Sauniku oja. Küla keskus ja endine mõisahoone asuvad Soontaga ojal (ehk harvem ka nimetatud Saeveski oja) endise vesiveski paisjärve Soontaga järve või ka Soontaga Veskijärve ääres. Külas asuvad ka Aakre Saeveski paisjärv, Kadajärv ja Rooni järv.

Administratiivselt kuuluvad Soontaga küla koosseisu Parve küla (endine Kadajärve küla; saksa Kadierwz), Saviküla, Prentsi küla (endine Tepu; saksa Waldhof) karjamõis ja Sauniku küla ning Saeveski.

Saeveski paisjärve ääres ehk Saeveskil on Hermann Walteri mälestussammas ja Soontaga telkimisala. Samuti on külas endise Aakre metskonna hooned.

Külas on Soontaga looduskaitseala, millel pole ühtki alalist elanikku. Looduskaitsealal on lisaks Saeveski paisjärve Soontaga matkarada ja Soontaga metsaonn.

Soontagal on ka II maailmasõjas hukkunute ühishaud.

Soontagal, Parve külas, Väikese Emajõe ääres on üks Eesti suuremaid kaasaegseid palkmaju.

Soontagal töötab taksidermist Aare Jaama.

Küla läbib Võru–Kuigatsi–Tõrva maantee. Küla lääneosa piirneb Jõhvi–Tartu–Valga põhimaanteega.

Ajalugu
Soontagat on esmakordselt mainitud 1439. aastal ja Soontaga mõisa (Sontacke) 1539. aastal.

Vaata ka
Soontaga mõis
Jõgeveste sild
Greete motell 
Aakre katsemetskond, Aakre metskond
Aakre katsejahimajand
Soontaga bussipeatus
Soontaga keskjaam
Soontaga-Purtsi tugiala

Viited

Valga maakonna külad
Tõrva vald
Raadi

Raadi on küla Võru maakonnas Võru vallas.

Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.

Raadis asub ajaloolise mantelkorstnaga varemetes vennastekoguduse palvemaja.

Külale pani nime mõisnik Carl von Liphart, kes oli just ostnud Raadi mõisa ning kolis osa oma talurahvast Põhjasõja ja katku laastatud Võrumaale.

Viited

Võru valla külad
Sooblase

Sooblase ehk Suublasõ on küla Valga maakonnas Valga vallas. 

Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Taheva vallas.

Küla läbivad Võru–Mõniste–Valga maantee ja Mustjõgi.

Mustjõe äärne ala kuulub Koiva-Mustjõe maastikukaitseala koosseisu. Samuti jääb osaliselt küla piiresse Koiva-Mustjõe luha hoiuala.

Viited

Valga maakonna külad
Valga vald
Vana-Saaluse

Vana-Saaluse ehk Vana-Saalussõ on küla Võru maakonnas Võru vallas.

Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.

Viited

Võru valla külad
Taheva

Taheva ehk Tahiva on küla Valga maakonnas Valga vallas. 

Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Taheva vallas.

Varem kulges läbi küla Valga–Mõniste–Ape–Aluksne–Gulbene raudtee; külas asus Taheva raudteejaam.

Taheva küla läbib Võru–Mõniste–Valga maantee.

Külas asub mitmeid väikseid järvi. Nende seas näiteks Alumati järv, Kaaramõisa lomp, Riidjärv, Essemäe Linnajärv ja Väikene Linnajärv. Osaliselt jääb küla piiresse Laanemetsa Savijärv.

Vaata ka
Taheva mõis

Viited

Valga maakonna külad
Valga vald
Tsirgumäe

Tsirgumäe on küla Valga maakonnas Valga vallas Eesti-Läti piiri ääres.

Küla lõunapiir jookseb mööda Koiva jõge. Küla piires suubub Koiva jõkke Mustjõgi. Jõgede äärset ala kaitstakse Koiva-Mustjõe maastikukaitseala koosseisus. Looduskaitse all on ka Kõõvistmäe looduskaitseala ja Taheva mõisa park. Osaliselt jääb küla alale Koiva-Mustjõe luha hoiuala.

Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Taheva vallas.

Külas asus Taheva mõisa keskus. Säilinud mõisahooned ja hoonete varemed on arvele võetud kultuurimälestistena.

Tsirgumäe külas kasvavad Tsirgumäe ohvrimänd ning Koiva tamm ehk Sõatamm.

Seal asub Tellingumägi, mille ääres on RMK laagriplats ning mille tippu on püstitatud 24 meetri kõrgune puidust vaatetorn.

Vaata ka
Tsirgumäe soo (Võru maakond)

Viited

Valga maakonna külad
Valga vald
Haavakivi

Haavakivi on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Halliku–Pala–Kodavere maantee ääres, Haavakivi jõe ülemjooksul. Haavakivi on Pala küla tütarasula (esmamainimine 1584. aastal, Awakifi). 

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.

Haavakivi veskikohal sündis 1864. aastal luuletaja Anna Haava (Haavakivi). Kirjaniku sünnimaja ei ole säilinud. Haavakivi veskihoone, kus küll luuletaja on elanud, on ehitatud hiljem. Kingul, kus luuletaja pärast kodukoha võõrastesse kätesse minekut armastas istuda, kasvavad haavad ja vanad sirelid. Sealt alla vaadates endisele veskijärvele meenuvad luuletaja luuleread: "Järv leegib ehapaistel ja hiilgab nagu kuld…" 

Haavakivi veskitalu tähistab luuletaja mälestuskivi (1964).

Viited

Peipsiääre vald
Tartu maakonna külad
Kodavere

Kodavere on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas. Aastal 2000 rahvaloenduse andmetel elas külas 63 elanikku. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kodaveres 54 elanikku, neist eestlasi 47 (87,0%).

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.

Kodavere küla asub Peipsi järve rannikul Kallaste–Mustvee maantee ääres. 

Kodaveres on kujunenud kodavere murrak, millele on iseloomulik üsna palju vadja keelest pärinevaid sõnu. Selle põhjuseks on kohalike asukate segunemine venelaste ja vadjalastega I aastatuhande lõpus ja 12.–15. sajandil.

13.–16. sajandini kuulus Tartu piiskopkonda. Asulas ehitati Kodavere kirikut, mida on esimest korda mainitud 1342. aastal. Kodavere oli Kodavere kihelkonna keskuseks, millest mainiti esimest korda 1443. aastal.

1688. aastal Kodaveres oli asutatud kool, kus õppisid 19. sajandi II poolel Jakob ja Juhan Liiv. Kodavere kihelkonnakool tegutses 1924. aastani, nüüdseks on koolimaja hävinud ja sellele on püstitatud mälestuskivi.

Kodavere motiivid on kasutatud Juhan Liivi teostes (jutustus "Peipsi peal" jt).

Vaata ka
Kodavere kalmistu

Viited

Välislingid 
Kodavere Pala valla kodulehel (PDF-failina)

Peipsiääre vald
Tartu maakonna külad
Sündinud kaitsjaks

"Sündinud kaitsjaks" ("Zhong hua ying xiong"; rahvusvaheline ingliskeelne pealkiri "Born to Defence"; USA-s "Born to Defense") on 1986. aasta Hongkongi võitluskunstifilm, mille lavastajaks ja peaosatäitjaks on Jet Li. Filmi tegevus toimub Hiinas Jaapani invasiooni ajal.

1986. aasta filmid
Karl Palatu

Karl Palatu (sündinud 5. detsembril 1982 Pärnus) on eesti jalgpallur (keskkaitsja), kes mängis Eesti Meistriliiga klubis Pärnu JK Vaprus.

Klubikarjäär
Palatu mängis 2003 FC Valgas, 2004 ja 2005 Viljandi JK Tulevikus. 

2005. aasta juulis siirdus ta Tallinna FC Florasse, kus mängis aastatel 2005–2006. 

22. detsembril 2006 sõlmis ta Norra tugevuselt teise liiga Adeccoligaeni klubi Sogndal Fotballiga 3-aastase lepingu.

2008. aastal taasliitus Floras.

Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Palatu 21. mail 2010 sõpruskohtumises Soome vastu. Ta tuli mängu vahetusest Gert Kamsi asemel.

Isiklikku
Ta lõpetas 2001. aastal Pärnu Koidula Gümnaasiumi bioloogia-keemia klassi.

Karjääri statistika

Klubi
Uuendatud seisuga 4. detsember 2017

Koondis

Saavutused

Klubi
Tallinna FC Flora
Meistriliiga: 2010,2011
Eesti karikas: 2008, 2009, 2011, 2013
Eesti Superkarikas: 2009, 2011, 2012

Pärnu FC Levadia
Esiliiga: 2001
II liiga lõuna/lääs: 2000

Individuaalsed
Meistriliiga parim kaitsja: 2010,2011

Vaata ka
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid

Karl Palatu andmed soccernet.ee lehel
Eesti Jalgpalli Liidu profiil
Transfermarkti profiil
Koondise mängud

Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallikoondislased
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Viljandi JK Tuleviku jalgpallurid
Sündinud 1982
Pärnu JK Vapruse jalgpallurid
FC Elva jalgpallurid
Paide Linnameeskonna jalgpallurid
Eesti jalgpallurid välismaal
Mainland (Orkney)

Mainland (ka Pomona) on saar Atlandi ookeanis, üks Orkney saartest. Pindala 461 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 269 meetrit. Kuulub Suurbritanniale.

Atlandi ookeani saared
Briti saarestiku saared
Šotimaa saared
Orkney saared
Lyman Gilmore

Lyman Wiswell Gilmore, Jr. (11. juuni 1874 – 18. veebruar 1951) oli ameerika leidur ja lennunduspioneer. 

Ta väitis, et tõusis õhku oma aurulennukiga 15. mail 1902. Võimalikud tõendid selle lennu kohta on hävinud. Säilinud on fotod tema lennukist, kuid need ei kujuta lennumasinat lendamas.

Ameerika Ühendriikide leiutajad
Sündinud 1874
Surnud 1951
Ameerika Ühendriikide lendurid
Karl Jatho

Karl Jatho (3. veebruar 1873 Hannover – 8. detsember 1933 Hannover) oli Saksa lennunduspioneer ja leidur. 

Ta oli esimene inimene, kes tõestatult motoriseeritud lennuvahendil lendas. Lend toimus 18. augustil 1903 24 m² kandepinnaga lennukil "Segel-1". Lennuaparaat oli varustatud Buchet mootoriga, lendurile oli koht 5 rattaga gondlis.  Lennuhüppe pikkus oli umbes 18 meetrit ja lennuk tõusis 30 cm kõrgusele maapinnast.

Maailma avalikkuse jaoks K.Jatho uurimused ja tehnilised eksperimendid ei vallandanud inimese lendamise lahendamise probleemi.

Saksamaa leiutajad
Saksamaa lendurid
Sündinud 1873
Surnud 1933
Toni Morrison

Toni Morrison (18. veebruar 1931 Lorain, Ohio – 5. august 2019 New York) oli afroameerika naiskirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat (1993).

Teosega "Beloved" (1987) pälvis ta Pulitzeri auhinna. Raamatud "Jazz" (1992) ja "Paradise" (1997) kuuluvad samasse triloogiasse ning neid kolme teost peetakse ka Morrisoni tuntumateks.

Tema kirjutised on tähelepanuväärsed jutustava laadi, värvikate dialoogide ja detailideni kirjeldatud afroameerika tegelaskujude ja olustiku poolest.

Elukäik 
Morrisoni sünninimi oli Chloe Anthony Wofford. Ta sündis töölisklassi kuuluva neljalapselise pere teisena. Lapsena luges Toni palju, tema meeliskirjanikeks olid Jane Austen ja Lev Tolstoi. Tema isa George Wofford rääkis talle rahvajutte neegrite ühiskonnast (seda jutustamismeetodit kasutab Toni hiljem oma loominguski).

Aastal 1949 astus ta Howardi ülikooli humanitaarteaduskonda. Seal vahetas ta oma nime Chloe Toniks. Vahetamise põhjuseks pidas ta rasket hääldust. Nimi "Toni" tuleneb tema keskmisest nimest Anthony. 1953. aastal omandas ta bakalaureusekraadi inglise keeles. Aastal 1955 kaitses ta Cornelli ülikoolis magistrikraadi. Juunis 2005 nimetas Oxfordi ülikool Morrisoni audoktoriks. 

Aastatel 1955–1957 oli ta Texas Southern Universitys õpetaja, hiljem õpetas inglise keelt Howardis. 

1958. aastal abiellus ta Harold Morrisoniga. Neil oli kaks last, paar lahutas 1964. Pärast lahutust siirdus ta Syracuse'i New Yorgis, kus toimetas õpikuid. 18 kuud hiljem asus ta tööle New Yorgis asuvasse kirjastusse Random House. 

Toimetajana mängis ta tähtsat rolli Aafrika-Ameerika kirjanduse populariseerimises. Ta toimetas sääraste autorite raamatuid nagu Toni Cade Bambara, Angela Davis ja Gayl Jones. Samaaegselt andis ta New Yorgi Riiklikus Ülikoolis ka inglise keele tunde. Aastal 1984 nimetati ta Albany Ülikooli Albert Schweitzeri õppetooli juhatajaks. Aastail 1989–2006 teenis ta Princetoni Ülikooli humanitaarharu Robert F. Goheeni õppetoolil. 

Hiljem töötas ta ka ajakirja The Nation toimetuses.

Teosed eesti keeles 
 "Džäss" (katkendeid). Inglise keelest tõlkinud U.U. [= Udo Uibo] – Vikerkaar 1997, nr 4/5, mai, lk 2–16
 "Armas" (Beloved; romaan). Tõlkinud Kalevi Kvell ja Krista Kaer; järelsõna: Krista Kaer. Sari Iiris, Varrak, Tallinn 1997, 246 lk; ISBN 9985300610; 2. trükk: Eesti Päevalehe raamat, nr 23, Madrid: Mediasat Group ja Tallinn: Eesti Päevaleht (levitaja), 2006, ISBN 8498193508
 "Džäss" (Jazz; romaan). Tõlkinud Udo Uibo ja Krista Kaer. Varrak, Tallinn 2008, 182 lk; ISBN 9789985313251

Kirjandus 
 Krista Kaer, "Ühtaegu igapäevane ja igavikuline. Toni Morrison kirjutab Ameerika neegrinaiste elust" (sisaldab väljavõtteid esseest "Juured. Esivanem kui kõige alus") – Postimees 15. oktoober 1993, nr 237, lk 10
 Anu Saluäär, "Toni Morrisoni Nobeli auhind 1993" – Looming, 1993, nr 12, lk 1713–14
 Krista Kaer, "Ameerika kirjanduse suundumusi (III): afroameerika kirjandus" – Looming 1997, nr 3, lk 429–430
 Krista Kaer, "Musta Ameerika hellus ja kurbus" – Vikerkaar 1997, nr 4/5, lk 184-187

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1931
Surnud 2019
Gerry Mulligan

Gerry Mulligan (Gerald Joseph Mulligan; 6. aprillil 1927 New York – 20. jaanuar 1996) oli saksofonist.

Teda teatakse peamiselt baritonsaksofonistina, ent ta on oma karjääri jooksul mänginud ka sopransaksofoni ja klaverit. 

Muusikat hakkas Mulligan kirjutama juba 1944. aastal, kõigepealt Johnny Warringtoni ja Gene Krupa bändidele. Peatselt sai Mulligan Charlie Parkeri tähelepanu osaliseks ning tollal seostati teda ka Claude Thornhilli, Elliot Lawrence'i ja Stan Kentoniga. 

Tõeliselt kuulsaks sai Mulligan pärast kaasalöömist Miles Davise esimesel albumil "Birth of The Cool". Mitmed selle albumi kompositsioonid (teiste seas "Jeru" ja "Venus de Milo") pärinevad Mulligani sulest. Võib öelda, et "Birth of The Cool" andis Mulligani karjäärile tõelise tuule tiibadesse. 

1952. aastal kolis Mulligan Los Angelesse. Koos trompetimängija Chet Bakeriga lõi ta tol ajal tavatu klaverita kvarteti. Kvarteti uudne kõla lõi omaette voolu, mida praegu tuntakse lääneranniku džässina. Hiljem jäigi muusikapublik Mulligani selle terminiga seostama, kuigi mees kolis mõne aasta pärast tagasi idarannikule. 

Californias sattus Mulligan narkoprobleemide küüsi ja kandis ka vanglakaristust. Vanglast naasmise järel lootis saksofonist koostööd Bakeriga jätkata, ent too oli vahepeal siirdunud uutele radadele ja avastanud endas laulja talendi.

New Yorki tagasi pöördunud, leidis Mulligan oma kvartetile uue liikme, tromboonimängija Bob Brookmeyeri, kelle mängustiil oli küll Bakeri omast tunduvalt erinev, kuid kes sellegipoolest Mulligani klaverita kvartetti hästi sobis. Selle koosseisu parimaks albumiks peetakse 1954. aasta Pariisi-kontserdi salvestist. 

1950. aastatel mängis Mulligan veel mitmes vähem tuntud koosseisus. Koostöö trompetist Art Farmeriga viis mõnede kriitikute arvates Mulligani parima albumi "What is There to Say" sünnini. 

1950. aastate lõpus salvestas Mulligan kaks albumit altsaksofonisti Paul Desmondiga. Kui Desmond Dave Brubecki kvartetist lahkus, asus tema kohale just nimelt Mulligan. Erinevatel turneedel oli aga Dave Brubecki bändi kummalisel kombel alati nimetatud trioks ning Mulligani nende külalisesinejaks. Üks tuntumaid nimesid, kellega Mulligan koostööd tegi, oli legendaarne pianist Thelonious Monk. 

Mulligani hilisem karjäär oli vähemalt sama eklektiline. Enim tõstetakse esile tema plaati "Dream a Little Dream", kus Mulligan oma kvartetiga mängis nii standardeid kui originaalloomingut. 

Äramärkimist väärib bossanoovaalbum "Paraiso", kus teeb kaasa Brasiilia lauljanna Jane Duboc. 

Tema viimane album "Dragonfly" siirdus džäss-fusion'i radadele; sellel tegid kaasa sellised fusion-muusikuid nagu Grover Washington ja Dave Samuels.

Gerry Mulligan suri põlveoperatsiooni tüsistuste tagajärjel 1996. aasta jaanuaris. 

Ameerika Ühendriikide muusikud
Sündinud 1927
Surnud 1996
Saksofonistid
Jack Teagarden

Jack Teagarden (õieti Weldon Leo Teagarden; 20. august 1905 – 15. jaanuar 1964) oli USA muusik. 1920. aastatel oli ta New Yorgi džässis üks olulisemaid tromboonimängijaid. Samuti oli Teagarden oma aja parimaid valgenahalisi bluusilauljaid.

Ta mängis paljudes orkestrites: Roger Wolfe Kahn Orchestra, Paul Whiteman Orchestra. 1939. aastal pani Teagarden kokku omaenda bigbändi, mis andis kontserte kuni 1946. aastani. 1947–1951 oli ta osaline Louis Armstrongi bändis All-Stars. Pärast Armstrongi bändist lahkumist mängis Teagarden kuni karjääri lõpuni ühes diksiländisekstetis, mille tuntumatest liikmetest võiks nimetada pianist Earl Hinesi. 1958–1959 tuuritas Teagarden Kaug-Idas.

Aastal 1964 suri ta New Orleansis kopsupõletikku.

Ameerika Ühendriikide džässmuusikud
Sündinud 1905
Surnud 1964
Vanamõisa (Viljandi)

Vanamõisa on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.

Kuni 2013. aastani kuulus küla Pärsti valda.

Geograafia

Vanamõisa piirneb Vastemõisa, Kobruvere, Kabila, Kookla, Pärsti ja Savikoti külaga.

Külas asuvad pühapaigad Vanamõisa Tammemägi ja Risti Kabelimägi, pärandkultuuri objektid Madi kivikalme, Vanamõisa mõisahoone, sepikoda, Raksu (Madi) talu, Akkaja (Saadu) talu, looduskaitse objektid Härjamäe rahn ja Tammemäe tammed.

Küla territooriumilt saab alguse Lemmjõgi, mis voolab läbi Vanamõisa mõisahoone kõrvale rajatud Vanamõisa paisjärve.

Ajalugu

Vanamõisa küla maadel toimus 1217. aastal Madisepäeva lahing. Vanamõisa Risti Kabelimäel asuvat Risti kabelit on esmakordselt mainitud 1481. aastal ning pärast hävimist Liivimaa sõjas ja lammutamist 1777. aastal oli see kuni 18. sajandini talupoegadele oluline kultuskoht. Mündileidude järgi toimus ohverdamine kabeli asupaigas kuni 19. sajandi alguseni.

Vanamõisa küla praegused piirid on ajalooliselt jagunenud Viljandi ja Suure-Jaani kihelkonna vahel. Küla läänepoolne osa ja lõunapoolseim ots asusid Viljandi kihelkonnas ning kuulusid Viljandi mõisale, idapoolne osa asus Suure-Jaani kihelkonnas ning kuulus Sürgavere mõisale.

Vaata ka
Risti kabel
Vanamõisa Tammemägi
Madi kivikalme
Härjamäe rahn
Vanamõisa paisjärv

Viited

Viljandi valla külad
Putu

Putu on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Saare valda.

Rahvastik

Putul elas 2012. aasta 1. jaanuaril 36 elanikku. 2007. aastal oli külas 52 elanikku. Järsk langus leidis aset 2010. aastal, mil elanikkond vähenes 10 inimese ehk 21% võrra. Samas elanikkonna vananemist karta ei ole .

Geograafiline asend 

Putu küla asub Jõgevamaal Mustvee vallas ning piirneb Maardla, Levala ja Saarjärve külaga. Putult umbes 3,5 kilomeetri kaugusel asub Voore küla, kus on ka valla kool, postkontor ja tegevuskeskus. Mõne kilomeetri kaugusel asub metsajärv: Saare järv. Saare järve peetakse Jõgevamaa kaunimaks järveks . Linnadest on Putule lähimad Mustvee (25 km), Jõgeva (27 km) ja Tartu (u 40 km).

Ettevõtlus

Putul tegutsevad ka mõned ettevõtjad. Nendeks on talunikud FIE Kaja Noobel ja FIE Kaido Kriisa ning Voore põhikoolile bussiveoteenust pakkuv FIE Andres Altmäe. Putu küla elanike keskmine sissetulek on Saare valla suurim . Samas elab külas mitmeid noori, kes on tõsiselt huvitatud ettevõtlusest .

Infrastruktuur

Putul on bussipeatus ja toimiv bussiliiklus. Internetiühendus on umbes 70% majapidamistes. Külas on ainult kruusateed, millele on kevaditi seatud liikluspiirangud.

Tööhõive

Tööhõive on suhteliselt suur ja töötus madal .

Haridus

Enamik Putu küla lapsi saab põhihariduse Voore põhikoolis. Gümnaasiumiteed jätkatakse kas linnakoolides (Tartus, Jõgeval, Mustvees) või naabervallas Oskar Lutsu Palamuse gümnaasiumis. Putu elanikel on enamasti vähemalt kesk- või keskeriharidus. Samas on ka kõrgharidusega inimesi ja leidub neidki, kel kõrgharidus alles omandamisel .

Viited 

Mustvee vald
Jõgeva maakonna külad
Obinitsa

Obinitsa (ka Obiniste, Abinitsa, Kirikmäe) on küla Võru maakonnas Setomaa vallas. Küla kuulub Mokornulka.

Ajalugu 

Küla põhjaosas asuvad Sakalovapalo kääpad. On arvatud, et see võis olla matmispaik Põhjasõjas langenutele. Samas kõrval asub Obinitsa surnuaed.

20. sajandi algul rajati Obinitsa kool-kirik. 1950. aastal tuli käsk kirik sulgeda ning hoone anti täielikult koolile. Kohaliku preestri Vilemon Talomehe eestvedamisel ehitati seejärel kalmistu kõrvale Obinitsa Issanda Muutmise kirik. Tänapäeval pole kool-kiriku hoone enam kasutuses.

Obinitsas asuvas nn Kalju majas on paiknenud kauplus, külanõukogu kantselei (alates 1945), meierei, sidejaoskond, arstipunkt, raamatukogu ja rahvamaja ning sovhoosi kontor (1960–1995). 2004. aastal rajati hoonesse kunstigalerii Hal'as kunn.

Alates 1995. aastast tegutseb Obinitsas muuseum. Selle hallata on Obinitsa Seto Muuseumitarõ (asukohaga Obinitsas) ja seto kindlustalu ehk Luikjärve talu (Obinitsast 4 km kaugusel).

2007. aastal ehitati Obinitsa tsässon.

2008. aastani tegutses külas Meremäe-Obinitsa põhikool. Seejärel avati koolihoones Obinitsa külakeskus (raamatukogu, lasteaed, jõusaal, võimla, saun ja rendipinnad).

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.

Loodus 
Küla idaosas asub Obinitsa järv. Paisjärve läbib Obinitsa oja ehk Tuhkvitsa oja. Järve vastaskalda lähedal Karamsina küla territooriumil asub Obinitsa liivakivipaljandis Obinitsa Juudatare nimeline koobas.

Rahvastik 
Obinitsa külas on 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 135 elanikku. 2000. aastal oli elanikke 240.

Soome-ugri kultuuripealinn 

11. augustil 2014 valiti Obinitsa Helsingis peetud soome-ugri noorteühenduse MAFUN kongressil soome-ugri kultuuripealinnaks 2015. Koos Obinitsaga kandideerisid 25 miljoni soomeugrilase pealinnaks ka 64 000 elanikuga Veszprémi linn Ungaris ja 500 elanikuga Vuokkiniemi küla Karjalas Venemaal. Soome-ugri kultuuripealinna valiti teist korda. 2014. aastal oli selleks Udmurdimaal asuv Starõje Bõgi küla. Soome-ugri kultuuripealinna projekt on kavandatud rahvuspiirkondade arengu hoogustamiseks ja neist positiivse kuvandi loomiseks. Seoses Obinitsa nimetamisega 2015. aasta soome-ugri kultuuripealinnaks nimetas Seto Kongress 2015. aasta soome-ugri aastaks Setumaal.

Vaata ka 
 Obinitsa vald
 Obinitsa Seltsimaja

Viited

Kirjandus 
 Petseri peab pühi. Rahvaleht, 14. aprill 1931, nr 43, lk 1.

Välislingid 

Võru maakonna külad
Setumaa külad