joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lelle raudteejaam

Lelle raudteejaam on raudteejaam Raplamaal Kehtna vallas Lelles.

Lelles jaguneb raudtee kaheks: Tallinna–Viljandi raudteeliin suundub Viljandisse, mil esimene peatus reisirongidele on Käru. Lelle–Pärnu raudteelõik hargneb Pärnu poole, mida alates 2018. aasta detsembrist kasutavad üksnes vähesed kaubarongid (kuni reisiliikluse sulgemiseni oli sellel liinil Tallinna–Pärnu rongidee esimeseks peatuseks Koogiste). 

Lelle jaamale eelneb Tallinna suunalt Keava raudteepeatus (Viljandi kiirrongidel Rapla raudteejaam).

Lelle jaamas asub kaks madalat täispikka perrooni. Elroni reisirong sõidab Balti jaamast Lellesse umbes 1 tund ja 15 minutit.

Jaamas paikneb kolm rööpapaari, lisaks üks tupiktee.

Lelles peatub kaheksa Viljandi rongi (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole) ja kaheksa Türi rongi (pooled Türi ja pooled Tallinna poole). 
Samuti väljus Lellest Pärnu suunas kaks rongi, samapalju saabus Pärnust Lellesse.

Ajalugu

Lelle jaam rajati koos Tallinna–Viljandi raudteeliiniga 1900. aastal. Algselt jäi see Vändra kihelkonda Lelle mõisa maadele. 

1918. aastal, seoses metsaveoraudtee rajamisega Eidapereni, sai Lellest sõlmjaam.
1928. aastaks pikendati Eidapere suunalist raudteed Pärnuni (vt Lelle–Papiniidu raudtee).

Jaamas oli 20. sajandi alguses kolm teed ja tupiktee. Lelle ja Keava vahel asus liini algaastatel Ohekatku peatus.

1971. aastaks ehitati senine kitsarööpmeline Lelle jaam ringi laiarööpmelisele raudteele (rööpapeade sisekülgede vaheline kaugus 1520 mm). 

Lelle–Pärnu raudtee trassi seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti Valitsus otsustas 2017. aastal, et ei investeeri Pärnu-Lelle 70 km raudtee trassile 17 000 000 eurot raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril aastal 2018. Lelle jaam jäi reisirongide kasutusse ainult Türi, Viljandi ja Tallinna suunal. 
Pärnu suunal järgnes Lelle jaamale Koogiste raudteepeatus.

Kuni 2013. aasta lõpuni oli eraldiseisvalt käigus ka Edelaraudtee opereeritav Tallinna–Lelle rongiliin.

Jaamahoone
Lelle jaamahoone valmis aastal 1901. Hoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt näiteks Olustvere, Võhma, Käru jt jaamahoonetega. 

Puidust jaamahooneid iseloomustab ühe-kahekorruseline asümmeetriline fassaad, mille ülesehitus sarnaneb laiarööpmelise raudtee jaamahoonetega. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoonena torkab esile aga tagasihoidlikum dekoorikasutus. Hoone keskel asub läbi maja ulatuv vestibüül, millest paremal asuvas ühekorruselises külgtiivas asus reisijate ootesaal. Vasakul asus kontori- ja postiruum koos vestibüüli avaneva piletimüügiaknaga. Teisel korrusel asus jaamaülema korter.

Lelle jaamahoone on tänaseks renoveeritud ja AS Edelaraudtee Infrastruktuuri kasutada.

Pilte

Viited

Välislingid 

 FOTO: Lelle jaam ja rongid (aasta 1997); Baltic Trains Picture Gallery
 YouTube-i video: Dõrrid Lelles; märts 1997
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Pärnu–Tallinna juurdeveoraudtee
Lelle
Vändra kihelkond
Koogiste raudteepeatus

Koogiste raudteepeatus oli raudteepeatus Raplamaal Kehtna vallas Koogistel, Lelle–Pärnu raudteel.

Koogiste raudteepeatuses on üks madal perroon. Rong sõidab Balti jaamast Koogistele umbes 1 tund ja 35 minutit. Peatuses peatus päevas neli reisirongi (kaks Pärnu poole ja kaks Tallinna poole).

Ajalugu
Koogiste pooljaam rajati 1925. aastal. See asus Lelle raudteejaamast 8,4 kilomeetri kaugusel.  Avamisel jäi jaam Lelle valda. Praegu on alles vaid raudteepeatus. Varem oli Koogiste peatuses praeguse ühe asemel kaks rööpapaari.

Lelle-Pärnu raudtee trassi seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti Valitsus otsustas 2017 aastal, et ei investeeri Pärnu-Lelle 70km raudtee trassile 17 000 000€ raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril aastal 2018.

Jaamahoone
1926. aastal valminud jaamahoone, mis on tehtud arhitekt Leon Johansoni tüüpkavandi järgi, oli kasutusel kuni 1980ndateni. Praegu on see kasutusel elumajana.

Viited

Välislingid 
 Koogiste – raudteeäärne oaas kõrvalises paigas; Raplamaa Sõnumid, nr. 28, 9 juuli 2014 (DIGAR)
 Fotod: Koogiste elanikud süütasid Lelle-Pärnu rongiliikluse lõpetamise tõttu leinaküünlad; ERR uudised, 08.12.2018
 Koogiste külla Lelle-Pärnu rongiliini asendavad bussid ei jõua; ERR uudised, 09.12.2018
 FOTO: Koogiste jaam umbes 1936; Baltic Trains Picture Gallery
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Kehtna vald
Eidapere raudteepeatus

Eidapere raudteepeatus (saksa Eidaperre) oli raudteepeatus Lelle-Pärnu raudteel Raplamaal Kehtna vallas Eidaperes.

Eidapere raudteepeatuses on kaks perrooni, millest üks on madal standardne kiviperroon, mida ei kasutata. Lühike perroon on 550 mm kõrgune puitperroon. Rong sõidab Balti jaamast Eidaperre umbes 1 tund ja 25 minutit, Eidaperest Pärnusse sõidab rong ligikaudu 50 minutit. Peatuses peatus päevas neli reisirongi (kaks Pärnu ja kaks Tallinna poole).

Lelle-Pärnu raudtee trassi seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti Valitsus otsustas 2017 aastal, et ei investeeri Pärnu-Lelle 70km raudtee trassile 17 000 000€ raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril aastal 2018.

Ajalugu

Eidapere jaam rajati 1926. aastal.  See asus Lelle raudteejaamast 15,4 kilomeetri kaugusel.  Avamisel jäi jaam Lelle valda.

Eidapere jaamast sai alguse Eidapere–Järvakandi tööstusraudtee. Jaamas oli kaks raudteeharu ning sealt said alguse kaks haruteed: 1,5 km pikkune Eko Klaasivabriku A/S harutee suundus põhiraudteest vasakule ja Järvakandi klaasivabriku haru paremale. Eidaperes asus liini üks kolmest veevõtukohast. Pärast kitsarööpmelise raudtee ülesvõttu 1969. aastal likvideeriti ka raudteeharu Järvakanti (harutee Eidapere klaasivabrikusse likvideeriti juba 1928. aastal). Kuigi laiarööpmelise raudtee rajamisel jäeti võimalus haru ehitamiseks Järvakanti, seda siiski ei tehtud. 

23. juulist 1971 kuni 7. septembrini 2004 töötas laiarööpmeline Eidapere jaam. Jaamas oli kaks kõrvalteed ja tupik. Tänapäeval on alles vaid raudteepeatus, kõrvalteed on demonteeritud.

Aastail 2010-2018 järgnes Eidaperele Viluvere raudteepeatus.

Jaamahoone
Eidapere jaamahoone valmis Leon Johansoni projekti järgi 1927. aastal. Seni täitis jaamahoone ülesannet vana kaubavagun. Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Sindi, Tori, Viluvere ja Vändra jaamahoonetega. Hoone oli Edelaraudtee kasutada kuni 2004. aastani, mil lõppes Eidapere raudteejaama töö. Tänapäeval on hoone kasutusel elamuna.

Viited

Välislingid

 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
 Raudtee Eidapere Virtuaalmuuseumi albumis
 FOTO: Eidapere jaam aastal 1997 - Baltic Trains Picture Gallery
 YouTube'i video: DR1A-224 DMU at Eidapere station, Estonia, 13.04.1998
 Raudteejaamad võileivahinnaga; Õhtuleht, 14.12.1998
 Kadusid perearstikeskus, postkontor ja pood. Nüüd läheb ka rong. «KUI KÕIK ÄRA KAOB, SIIS POLE MÕTET SIIN ENAM ELADA!»; Õhtuleht, 22.07.2017
 Eidapere rahvas saatis Pärnu poole teele viimase rongi; Raplamaa Sõnumid, 08.12.2018

Eesti raudteejaamad
Kehtna vald
Viluvere raudteepeatus

Viluvere raudteepeatus (saksa Willofer) oli raudteepeatus Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Viluveres.

Viluvere raudteepeatuses on üks madal perroon. Rong sõidab Balti jaamast Viluverre umbes kaks tundi. Päevas peatus neli reisirongi (kaks Pärnu ja kaks Tallinna poole).

Ajalugu

Viluvere sõlmjaam rajati koos raudteeliiniga aastatel 1925–1927. Jaamas oli kaks raudteed: esimeselt teelt sai alguse Viluvere–Vändra harutee ja teine suundus Papiniidule (Pärnusse). Jaamast veidi Tootsi suunas suundus paremale 2 km pikkune karjääri harutee. Praegu on alles vaid raudteepeatus. See asus Lelle raudteejaamast 30,7 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi jaam Viluvere valda.

Aastail 2010–2016 eelnes Viluverele Eidapere raudteepeatus.

Lelle–Pärnu raudtee trassi seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti Valitsus otsustas 2017 aastal, et ei investeeri Pärnu–Lelle 70 km raudtee trassile 17 000 000 eurot raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril 2018.

Jaamahoone

Viluvere jaamahoone valmis Leon Johansoni projekti järgi 1928. aastal. Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Eidapere, Sindi, Tori ja Vändra jaamahoonetega. Samal ajal valminud veetorn (sama projekti järgi oli ehitatud ka Vigala jaama veetorn) purustati Teises maailmasõjas. Pärast kitsarööpmelise raudtee sulgemist 1969. aastal kasutas hoonet sõjavägi. Hiljem majutati endisse jaamahoonesse "stroibati soldatid", kelle ülesandeks oli Viluvere ja Tootsi vahelise raudtee remont, mille käigus asendati puitliiprid betoonliipritega. Riigikorra vahetumise tõttu töid ei lõpetatud ning jaamahoone jäi tühjaks. Lühikese aja jooksul hoone lagastati, kohalikud tegid välislaudisest endale küttepuid ning kõik vajalikuks osutunu veeti minema. Rüüstatud jaamahoone lammutati 1994. aasta lõpuks.

Viited

Välislingid
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
 FOTO: Viluvere jaamahoone aastal 1988; Baltic Trains Picture Gallery

Eesti raudteejaamad
Põhja-Pärnumaa vald
Tori raudteepeatus

Tori raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Tori vallas Tori lähistel Selja külas.

Tori raudteepeatuses asub siiani üks lühike perroon. Reisirong sõitis Balti jaamast Torisse umbes 2 tundi ja 20 minutit. 

Toris peatus päevas neli Pärnu rongi (pooled Pärnu ja pooled Tallinna poole).

Ajalugu
Jaam avati koos raudteeliiniga 1927. aastal. Jaamas oli algselt kaks teed ja karjääri raudteeharu vasakule. See asus Lelle raudteejaamast 46,7 kilomeetri kaugusel.  Avamisel jäi jaam Tori valda.

Jaamahoone ehitati Leon Johansoni tüüpprojekti järgi sarnaselt Eidapere, Sindi, Vändra ja Viluvere jaamahoonetega.

Tori jaamahoone hävis teises maailmasõjas. Hilisemalt täitis jaamahoone ülesannet algselt abihooneks mõeldud ehitis.

Eesti Valitsus otsustas 2017. aastal, et ei investeeri Pärnu–Lelle 70 km raudteetrassile 17 000 000 eurot raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril 2018. Tori peatusesse kogunes viimase rongiga hüvastijätuks suur hulk rahvast, põlesid leinaküünlad.

Viited

Välislingid

 Tori rahvas saadab laupäeval küünalde süütamisega teele viimase reisirongi; Maaleht, 4. detsember 2018
 YouTube'i video: Hüvasti Pärnu rong!
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Tori vald
Tammiste raudteepeatus

Tammiste raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Tori vallas Tammistel. Peatus suleti 2011. aasta jaanuaris seoses väikese kasutajaskonna tõttu. Suletud peatuse asemel avati 7 km kaugusel Pärnu pool uus Pulli raudteepeatus.

Tammiste raudteepeatuses asus üks madal perroon. Rong sõitis Balti jaamast Tammistele umbes 2 tundi ja 25 minutit. Päevas peatus raudteepeatuses neli rongi (pooled Pärnu ja pooled Tallinna suunas). See asus Lelle raudteejaamast 62 kilomeetri kaugusel.  Avamisel jäi jaam Tammiste valda.

Ajalugu
Tammiste pooljaam valmis koos Lelle–Papiniidu raudteeliiniga aastal 1927. Toona järgnes Tammistele Pärnu suunal Sindi raudteejaam. 

Alates 1971. aastast, kui avati uus laiarööpmeline raudtee, muudeti Tammistest raudteetrassi asukohta, mille tulemusel kulgeb raudtee Pärnusse mööda Pärnu jõe põhjakallast ja ei läbi enam Sindit. Seoses raudtee ümberehitamisega muudeti senine Tammiste jaam raudteepeatuseks. Tammistele järgneb Pärnu kaubajaam.

Tammiste ja Sindi vahelt on alguse saanud 2 km pikkune Sindi turbaveoharu, kaks laadimisteed ja karjääritee.

Jaamahoone

Jaamahoone ehitati aastatel 1927–1928 Leon Johansoni tüüpprojekti järgi analoogselt näiteks Tootsi, Kõnnu, Koogiste ja Luuri jaamahoonetega. Tammiste jaamahoone oli raudteel kasutusel 1980. aastateni. Kuni 2008. aastani hoones elati, praegu seisab see tühjalt ja on halvas olukorras. Väljakolimisega on viimastel elanikel kiire olnud, veel hiljuti meenutas neid nööril kuivav pesu.

Viited

Välislingid

 Foto
 Tammiste jaam, 03.apr.2021; YouTube
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
 Raudteepeatusest ilma jäänud maainimesed on nördinud; Õhtuleht, 08.04.2011

Eesti raudteejaamad
Tori vald
Tallinna–Pärnu rongiliin

Tallinna–Pärnu rongiliin oli rongiliin Eestis, mis algas Tallinnas ja lõppes Pärnus.

Lellelt hargneb raudteeharu Viljandisse (vt Tallinna–Viljandi rongiliin).

Ajalugu
 Tallinna–Lelle kitsarööpmeline raudtee rajati 1901. aastal Tallinna–Viljandi rongiliini osana. 
 Lelle–Pärnu lõik ehk Lelle–Papiniidu raudtee rajati aastal 1928. 
 Aastatel 1969–1973 asendati raudtee laiarööpmelisega ja ehitati Pärnu jõe põhjakaldale Tammiste ja Pärnu vahele uus raudteelõik. Varem ületas raudtee Pärnu jõe üle 127 m pikkuse Sindi raudbetoonsilla. 
 1981–1992 oli käigus ka Tallinna–Riia rongiliin läbi Pärnu.
 Lelle–Pärnu raudteelõigul tegi reisirong viimase sõidu 8. detsembril 2018. Rong väljus Tallinnast Pärnusse kell 17.44 ja jõudis Tallinna tagasi kell 20.22, teda olid saatmas paljud selle trassi jaamades olevad leinajad.
 Kuni Rail Balticu valmimiseni 2026. aastal on rongiliin reisirongiliikluseks suletud.

Pildid

Vaata ka
 Lelle–Pärnu raudteelõik
 Tallinna–Viljandi rongiliin
 Pärnu–Mõisaküla raudteelõik

Viited

Välislingid
 YouTube video: Hüvasti Pärnu rong!
 Railway line Tallinn-Lelle-Pärnu, Estonia, october 2013
 Täna katkeb 90-aastane rongiliiklus Pärnust Tallinnasse

Eesti endised raudteeliinid
Harju maakonna ajalugu
Pärnu maakonna ajalugu
Limonaad

Limonaad on gaseeritud alkoholita karastusjook.

Traditsioonilise retsepti järgi valmistatud limonaadi algne värvus on karamellikollane. On ka värvituid limonaade, näiteks Kelluke.

Kirjandus 
 Heino Gustavson, "Karastusjoogid: allikaveest limonaadini", Valgus, Tallinn 1985 , 80 lk

Välislingid
 Eneken Laasme, "Eesti limonaaditööstus sündis apteegis" – Eesti Päevaleht 4. märts 2006, lk 34–35
 Nils Niitra, "Limonaadi retsept tuli Gruusiast" – Tartu Postimees 9. aprill 2008

Joogid
Martin Sookael

Martin Sookael (sündinud 22. märtsil 1983) on eesti turundusspetsialist, videograaf ja helilooja.

Ta lõpetas 2001. aastal Audentese Erakooli. 

2002. aastal müütas USAs Southwestern Company juures ukselt uksele raamatuid. Aastatel 2002–2009 oli vabakutseline videokunstnik, fotograaf, programmeerija ja kujundaja. Ta on näiteks olnud lavastuste "Dr. Tõrva ja professor Sule süsteem", "Roots", "KrabattabarK", "Haned võlgu", "Hädaorg", "Tervitustega minu heale sõbrale kontseptsioonile" ja "Layout" videokunstnik.. Aastatel 2003–2006 töötas ta New Balance Balticsi koolitus- ja turundusjuhina. Oli 2007–2009 Estraveli veebiarendusjuht.

2009. aastal sügisel alustas ta lavastaja ja projektijuhi rollis koos Jürgen Rooste, Siim Aimla, Birk Rohelennu ja Cabaret Rhizomega luuleõhtute sarja "Cabaret Interruptus" korraldamist. Pooleteist aasta jooksul kasvas pisikesest paarikümne sõbraga keldrisündmusest alguse saanud organisatsioon nii kaugele, et "Cabaret Interruptusele" usaldati 30. Tallinna vanalinna päevade avamiseks muusikali kirjutamine. Ta on 2010. aastal loodud ettevõtte Community Tools kaasasutaja.

Martin Sookael on idufirmade Meie Tallinn ja Multiverse.im tegevjuht.

Uue Maailma Seltsi algusaastatel osales ta seltsi tegevuses ning aitas teostada seltsi veebi- ja ajalehte. Ta oli ajalehe Väike-Ameerika Hääl kaasasutaja ja esimese kuue numbri disainer (2008–2010).

Martin Sookael on kirjastanud mitu raamatut, nende seas näiteks Mart Sanderi raamatu "Z, the Terminal Letter".

Viited

Välislingid
Koduleht
 Twitter
 Facebook

Eesti inimesed
Eesti fotograafid
Eesti programmeerijad
Sündinud 1983
Türi raudteejaam

Türi raudteejaam on raudteejaam Järvamaal Türil. Kuni 1920. aastateni oli jaama nimi Alliku. 

Türile eelneb Tallinna suunalt Käru raudteepeatus (varem asus nende vahel veel Kolu raudteepeatus) ning järgneb Viljandi suunal Taikse raudteepeatus.

Türi jaamas asub kaks uut 550 mm kõrgust täispikka perrooni. Kiirrong sõidab Balti jaamast Türile umbes 1 tund ja 30 minutit, tavarong aga 1 tund ja 40 minutit. Jaamas asub kokku viis raudteeharu, muuhulgas haruteed vanaraua kokkuostu ning Edelaraudtee territooriumile. Päevas peatub Türil kaheksa Viljandi rongi (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole) ja kümme Türi rongi (pooled Türi ja pooled Tallinna poole). Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.

Ajalugu

Türi (tollal Alliku, saksa keeles Allenküll/Turgel)) raudteejaam rajati koos kitsarööpmelise Tallinna–Viljandi raudteeliiniga 1900. aastal. Toona jäi jaam Türi kihelkonda Türi-Alliku mõisa maadele. 1920. aastatel kulus aururongiga Tallinnast Türile jõudmiseks üheksa tundi. Türi jaamast algas ka kitsarööpmeline Türi–Paide–Tamsalu raudtee, mis suleti 1972. aastal. Sellel liinil järgnes Türile Kirna raudteepeatus.

1960. aastate lõpus alustati kitsarööpmelise raudtee asendamist uue laiarööpmelise raudteega. Tallinna–Türi vaheline laiarööpmeline raudteelõik avati pidulikult 7. juulil 1972, kui Tallinnast saabus esimene laiarööpmeline reisirong D1-473.

Aastani 2014 eelnes Türile Tallinna suunalt Kolu raudteepeatus.

Aastatel 2019-2020 teostati raudteel ja Türi jaamas ulatuslik remont, mille käigus viidi jaam üle tsentraliseeritud pöörangutele, vahetati välja foorid ning paigaldati Eestis esmakordselt pöörmete alused betoonliiprid.

2021. aastal avati Türil Edelaraudtee liiklusjuhtimiskeskus, mis koondab kõik taristu digiandmed ühte kohta ja annab võimaluse raudteeliikluse täielikuks automatiseerimiseks.

Jaamahoone
Türi jaamahoone valmis jaamast aasta hiljem. See oli ühekorruseline ja varikatusega. 1920. aastail sai jaamahoone tules kahjustada ning ehitati taastamise käigus ümber. 1930. aastail valmis puidust jaamahoone plokk-kividest juurdeehitis, kuhu paigutati jaama juhtkond. Puithoone jäi täielikult reisijate päralt ja seal asus ka restoran. Kivihoone on säilinud algsel kujul, kuid puithoone sai sõjas tugevasti kannatada ning taastati hiljem uuel kujul. 

1997. aastal toodi Türi halvas seisus bussijaam üle raudteejaama hoonesse ning rajati parkla ja bussipeatus. Jaamahoone ees leidis endale koha vana kitsarööpmelise raudtee auruvedur. Renoveeritud jaamahoone, kus asuvad personali töö- ja puhkeruumid, kassa ning reisijate ooteruumid, avati pidulikult 12. jaanuaril 2000. 2002. aasta suvel avati hoones ka jaama kohvik “Külla Jürile”.

Jaamahoone on tänini Edelaraudtee ja bussijaama käsutuses.

Pilte

Vaata ka
 Tallinna–Viljandi rongiliin
 Türi–Paide–Tamsalu raudtee
 Kitsarööpmeline raudtee Eestis

Viited

Välislingid

 Järva Teataja "Vastutus võttis esialgu värisema" 29. detsember 2012
 Türi raudteejaam koos abihoonetega • XX sajandi arhitektuur • Kultuurimälestiste riiklik register
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Pärnu–Tallinna juurdeveoraudtee
Türi
Taikse raudteepeatus

Taikse raudteepeatus on raudteepeatus Järvamaal Türi vallas Taikses.

Taikse peatuses asub üks madal lühike puust perroon ning peatuses saab rongi peale minna ja sealt maha tulla vaid läbi rongi C-ala. 
Peatuses peatub päevas kaheksa Elroni reisirongi liinil Tallinn–Viljandi (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Taiksesse umbes 1 tund ja 35 minutit, kiirrong umbes 1 tund ja 30 minutit.

Ajalugu
Taikse peatus rajati koos raudteeliiniga aastal 1900, kuid pärast mõnda aastat peatus kaotati. Toona jäi see Türi kihelkonda Särevere mõisa maadele. Peatus võeti uuesti kasutusele 11. novembril 2006.

Viited

Välislingid 
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Türi vald
Pärnu–Tallinna juurdeveoraudtee
Veebikoomiks

Veebikoomiksid või internetikoomiksid on veebis avaldatud koomiksid. Tihti avaldatakse neid vaid isiklikel kodulehtedel, tagades lugejatele hõlpsa juurdepääsu, aga  ka raamatutena või ajalehtedes, säilitades kodulehekülje arhiivina.

Veebikoomiksid on nagu prindis avaldatud koomiksid ehk igaüks võib selle ise avaldada. Veebis on nüüdseks üle  15 000 veebikoomiksi, traditsioonilistest koomiksitest kuni graafiliste novellideni, hõlmates paljusid žanre ja teemasid. Väga vähesed on rahanduslikult isemajandavad.

Veebikoomiksid praegu
Veebikoomiksi struktuur on aastatega arenenud järjejututaoliseks, kuid ühe lühikese jutu asemel annab autor tavaliselt välja kindla arvu lehekülgi nädalas, luues lõpuks ühe pika koomiksi. Formaat erineb ajalehejutustustest, raadio järjejuttudest ja televisiooniseriaalidest, kuna iga seeria – peatükk või jutustus – on välja antud väiksemate tükkidena ning sisu on tihti ilma vahe-redigeerija või -toimetajata, suurendades autori osakaalu.

Tavaliselt on veebikoomiksitel oma sait, kuid on ka eraldi veebikoomiksite hosting-saite, nagu Smackjeeves, DrunkDuck või Comicfury. Mõned autorid kasutavad ka selliseid saite nagu Deviantart või Tumblr, mis pole otseselt koomiksitele loodud (üks on kunstisait ja teine mõeldud blogijatele ), kuid kuhu saab peaaegu lõputult lehti üles laadida ja arhiveerida. Paljusid veebikoomikseid säilitatakse nii oma saidil kui ka tasuta saitidel. Veebikoomiksi autori Shaenon K. Garrity sõnul on veebikoomiks arenenud kunstiliselt kõrgemale tasemele kui viisteist aastat tagasi, mil tema ise alustas. Ta on oma veebikoomiksi ajaloo artiklis saidil The Comics Journal väitnud, et praegused veebikoomiksid on enamasti paremad kui paljud peavoolu koomiksid.

Veebikoomiksid Eestis
Kuigi Eesti autoritelt pärit veebikoomiksid pole Eesti ringkondades eriti tuntud, on need siiski olemas. Huvi on noorte kunstnike ja koomiksiautorite seas olemas, sest koomiks on hea viis avaldada trükimustas veidi riskantsemat materjali.

 "Adalsysla" on Eesti mütoloogia ainesele toetuv jutustus poisist nimega Säde, kes läheb oma tüdrukut Lindat päästma salapärase nõia käest. Säde kohtab erinevaid mütoloogilisi ja veidraid tegelasi. Tegevus toimub 17. sajandi Eestimaal, Soomes ja Rootsis.

 "Egowars"

 "Rahingard & Werenval"

Vaata ka 
 Adalsysla uusim leht
 Cyanide and Happiness
 Egowars
 Rahingard & Werenval uuem leht
 Garrity, S. 2011. The History of Webcomics. http://www.tcj.com/the-history-of-webcomics/ [vaadatud 13.04.2015]

Viited 

Koomiks
Veeb
Anu Tammemägi

Anu Tammemägi (sündinud 27. märtsil 1970 Tallinnas) on eesti arhitekt ja endine mäesuusataja.

Keskhariduse omandas ta Tallinna 17. Keskkoolis aastatel 1977–1988 ning arhitektuurialase kõrghariduse Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriosakonnas aastatel 1988–1993.

Aastal 1990 töötas ta Rootsi arhitektuuribüroodes Flensborns Arhitektkontor ning Arhitekthuset AB. Aastatel 1992–1994 töötas ta arhitektuuribüroos Ago Pähn Projektis ning aastatel 1994–1999 Rein Murula Arhitektuuribüroos. Aastatel 1999–2000 töötas ta vabakutselise arhitektina. Alates 2000. aastast töötab ta arhitektuuribüroos AT Arhitektuur.

Töid
Korterelamu Viimsis, Aiandi tee 2a, 2002
AS Hekoteki büroohoone arhitektuur ja sisekujundus Rae vallas, Põrguvälja tee 9, 2002 (kaasautor Mart Kadarik)
Eramu Rae vallas, Aaviku külas, Tamme tee 4, 2004
Paarismaja Rae vallas, Rae külas, Lepiku tee 9a, 2005
Korterelamu Tallinnas, Koidu tn 20, 2006 (kaasautor Erkki Ristoja)
2 galeriielamut Viimsis, Suur-Kaare tn, 2006 (kaasautor Erkki Ristoja)
Kaks korterelamut Nõmmel, Vabaduse pst 185, 2007
Kahe korteriga elamu Nõmmel, Tungla tn 19, 2007 (kaasautor Mart Kadarik)
Eramu Nõmmel, Suvila tn 28 / Toome pst 29, 2008
Äri- ja korterelamu Tallinnas, Saani tn 2, 2008(projekt)

Võistlustöid
korterelamu Tallinnas Nõmmel, Sihi tn 120 /Põllu tn 88, 1. preemia
korterelamute kvartal Tallinnas, Koidu tn 20, 1. preemia (kaasautor Erkki Ristoja)
Rakvere veekeskus, 1. preemia (kaasautor Mart Kadarik)
lasteaed Viljandis, 2. preemia (kaasautor Erkki Ristoja)

Liikmesus
Eesti Arhitektide Liit

Tunnustus
Eesti Parim Puitehitis 2006 – parim puitfassaad Koidu tn 20 korterelamud
Tallinna kultuuriväärtuste ameti 2007 preemia – parim uusehitis ajaloolises keskkonnas Koidu tn 20 korterelamud
Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia nominent – Koidu tn 20 korterelamud

Viited
Eesti Arhitektide Liidu liikmed, Anu Tammemägi
Eesti Parim Puitehitis 2006
Urmas Oja. Kaks linnaruumi ilmestavat uut kortermaja, Virumaa Teataja, 15. aprill 2008
Karin Paulus. Rakvere rahmab arhitektuuririndel, Eesti Ekspress, 1. juuli 2004

Välislingid
 
Anu Tammemäe sporditulemused

Eesti arhitektid
Eesti mäesuusatajad
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1970
Tolkuse raba

Tolkuse raba on Häädemeeste ja Häädemeeste valla maa-alal asuv kõrgsoo. Raba asub Tallinn–Pärnu–Ikla maantee ääres Häädemeestest umbes 6 km põhja pool.

Raba pindala on 55 km². 1856. aastal kaevatud Timmkanal jagab raba kaheks osaks ja lõunapoolset kutsutakse ka Maasika rabaks. Raba keskel on 42 laugast.

Ajalugu 
Antsülusjärve ja Litoriinamere ajal oli praeguse raba kohal laht, mida ümbritsesid luitevallid. Kui meretase langes, siis laht soostus. Tolkuse raba koosneb mitmest kokku kasvanud soost. Raba kõige vanemas osas on turbakiht juba 5 m paks. Kunagiste luidete jalamilt väljuva survelise põhjavee mõjul on kohati tekkinud allikasoo, kus kasvab haruldasi taimi. Arvatavasti teeb just veerežiim Tolkuse raba nii eriliseks, et raba põhjaosas on registreeritud Eesti oludes rekordiline turba juurdekasv: 1,6–1,9 mm aastas.

Läbi aegade on Tolkuse rabasse kaevatud palju kraave. Selle tulemusena on mitu raba keskosas olevat laugast tühjaks voolanud. Kohati on kraavide läheduses hakanud raba metsastuma.

Tolkuse rabas on 1,5 km pikkune õpperada ja 2004. aastal rajatud 18 m kõrgune Rannametsa vaatlustorn. Torn asub mere lähedal ja hea ilmaga paistab sealt Kihnugi ära.

Pärnu linn võttis 1958 Tolkuse raba looduskaitse alla.

Elustik 
Tolkuse raba keskosa laugastes ja älvestes kasvavad toitainerikkale veele viitavad taimed hundinui, mürkputk ja ubaleht. Nende kallastel kasvavad madalsoole iseloomulikud tarnad ja sõnajalad, vaevakask, pajud ja isegi üksikud kidurad kuused. 

Tolkuse rabas pesitsevad lindudest põldrüüt, mudatilder, väikekoovitaja, hallõgija, sookurg ja teder. Rabasaared on metskitsede, põtrade ja metssigade sigimis- ja varjepaigad.

Pilte

Vaata ka 
 Luitemaa looduskaitseala

Viited

Välislingid

 Paar fotot Tolkuse rabast
 360° panoraam Tolkuse rabast

Pärnu maakonna sood
Häädemeeste vald
Häädemeeste vald
Uglovka

Uglovka on alev Venemaal Novgorodi oblastis Okulovka rajoonis Valdai kõrgustikul.

Ugoli nime all on küla esmakordselt mainitud 1495. aastal. 1933 sai aleviks.

Alevit läbib Moskva–Peterburi raudtee.

Peamine tööstusettevõte on lubjatehas.

Välislingid 
 Угловка (vene keeles)

Novgorodi oblasti alevid
Raadio Top

Raadio Top oli Eesti kohalik raadiojaam. Tegutses aastatel 1993–1996 Tallinna Olümpiapurjespordikeskuses.

Raadio peatoimetaja aastatel 1993–1995 oli Vahur Kersna. Kersna meenutas saates Vikerraadio "Aeg Peatub", et peale seda kui Eesti taastas iseseisvuse, võttis ta Top Raadiosse tööle Gunnar Grapsi, Alo Matiiseni ja Jaak Joala, kes Kersna jutu järgi olid vana süsteemi lagunemise järel 'tuule kätte jäetud.' Top Raadio lõpuaastatel jäid Kersnal ja teistel palgad keskeltläbi poole aasta ulatuses saamata, kuigi tahe raadiot edasi teha oli suur. Kui Jüri Makarov pani Top Raadio lukku, tegi Jüri Liim hiljem luku lahti ja tegi ikka saateid.

Raadios on töötanud ka Ivar Vigla.

Vaata ka 
 Eesti raadiojaamade loend

Viited 

Eesti raadiojaamad
Khūzestāni provints

Khūzestāni provints (eestikeelses kirjanduses ka Huzistan) on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Piirneb läänes Iraagiga ja lõunas Pärsia lahega.

Khūzestān asub vanaaja Elami riigi alal, selle üks ajalooline nimi on ka Susiana, mis tuleneb Elami pealinna Susa nimest.

Provints jaguneb 23 maakonnaks.

Välislingid 

 Provintsivalitsuse koduleht

Iraani provintsid
Øystein Pettersen

Øystein Pettersen (sündinud 19. jaanuaril 1983 Oslos) on Norra murdmaasuusataja, kelle põhidistants on sprint, olümpiavõitja.

Ta esindab klubi Lillomarka Skiklubb.

Pettersen võistles esimest korda Norra täiskasvanute meistrivõistlustel 22. jaanuaril 2002 ja ta tuli 30 km klassikas 32. kohale.

Pettersen saadeti 2003. aasta juunioride MM-ile, mis toimusid Rootsis Sollefteas. Ta saavutas 4. veebruaril 30 km vabastiilis ühisstardist sõidus 6. koha, 6. veebruaril 10 km klassikas 5. koha ning 8. veebruaril 1 km vabastiilis sprindis kvalifikatsioonis 19. ja finaalis 20. koha.

Pettersen võistles esimest korda maailma karikavõistlustel 6. märtsil 2003 kodulinnas Oslos, kus ta sai klassikasprindis 45. koha. Esimesed punktid teenis ta MK-etapil 11. märtsil Drammenis klassikasprindis, kui ta sai 24. koha.

2005. aasta Norra meistrivõistlused toimusid Lillehammeris. Pettersen osales 3 distantsil ja parimaks jäi 28. jaanuaril saavutatud 17. koht 1 km klassikastiilis sprindis.

2006. aastal tulemused paranesid. 8. jaanuaril parandas ta oma senist parimat kohta MK-etapil, kui saavutas Otepääl 1,5 km klassikatehnikas sprindis 20. koha. 7. märtsil Borlängenis jõudis ta esimest korda 10 parema hulka sprindi vabatehnikas sõidus, kus ta oli 8.

Poodiumile tõusis Pettersen esimest korda 28. oktoobril 2006 Düsseldorfi MK-etapil sprindi vabatehnikas sõidus, kui ta jäi teiseks kaasmaalase Eldar Rønningi järel.

31. märtsil 2007 tuli ta Nybygdas Norra meistrivõistlustel 50 km ühisstardist klassikalises tehnikas 8. kohale.

Norra meistrivõistlustel on tema parimaks kohaks olnud 5. koht 1,6 km vabatehnikasprindis 16. jaanuaril 2009.

2015. veebruari seisuga on Pettersen saanud MK-etappidel kuus esikolmikukohta, millest kolm korda on ta olnud teine ja kolm korda kolmas. Teine on ta olnud veel klassikasprindis 26. jaanuaril 2009 Otepääl Ola Vigen Hattestadi järel (Norra sai viisikvõidu) ja 28. novembril Kuusamos taas Hattestadi järel 1,4 km klassikastiilis sprindis. Kolmas oli ta 16. detsembril 2007 Venemaal Rõbinskis Anders Gloerseni ja Hattestadi järel (Norra sai viisikvõidu) ning 4. detsembril 2010 Düsseldorfis vabatehnikasprindis Emil Jönssoni (Rootsi) ja Fulvio Scola (Itaalia) järel.

2010. aasta taliolümpiamängudel Kanadas Vancouveris osales Pettersen kahel alal. 17. veebruaril tuli ta 1,5 km klassikatehnikas sprindis kvalifikatsioonis 7. ja siis finaalis 6. kohale. Venemaa sai kaksikvõidu. 22. veebruaril toimus paarissprint, kus Pettersen tuli Norra meeskonnas koos Petter Northugiga Saksamaa ja Venemaa ees olümpiavõitjaks.

24. veebruaril 2011 osales Pettersen maailmameistrivõistlustel Oslos sprindi kvalifikatsioonis. Ta jäi seal 41. kohale.

Pettersen elab koos Ellen Sandbekkeniga, aga nad pole abiellunud.

Saavutused

Olümpiamängudel 
2010  Vancouveris
  olümpiavõitja teatesprindis vabastiilis (koos Petter Northugiga)
 6. koht klassikasprindis

Vaata ka 
Murdmaasuusatamine 2010. aasta taliolümpiamängudel

Viited

Välislingid 

 

Norra murdmaasuusatajad
Sündinud 1983
Aleksandrovsk-Sahhalinski

Aleksandrovsk-Sahhalinski on linn Venemaal Sahhalini oblastis, Aleksandrovsk-Sahhalinski rajooni keskus. Asub Sahhalini läänekaldal Tatari väina ääres. 

1869. aastal rajatud talu juurde tekkis asula, mis 1926. aastani kandis nime Aleksandrovsk. 1880 rajati asulasse vangla ja 1881 sõjaväe tugipunkt. 1918–1920 oli linn admiral Aleksandr Koltšaki valitsuse all. 1920–1925 kuulus Jaapanile. 1932–1947 oli Sahhalini oblasti halduskeskus.

Aleksandrovsk-Sahhalinski on sadamalinn ja kivisöe kaevandamise keskus.

Välislingid 

http://aleksandrovsk.tfd.ru/

Venemaa linnad
Sahhalini oblast
Sadamalinnad
Soltsõ

Soltsõ on linn Venemaal Novgorodi oblastis, Soltsõ rajooni keskus. Asub Šeloni jõe ääres Veliki Novgorodist 78 km edela pool.

Soltsõd on esmakordselt mainitud 1390. aastal. Linna lähedal toimus 1471. aastal Šeloni lahing Moskva ja Novgorodi vägede vahel.

Linna läbib Peterburi–Viciebski raudtee.

Viited 

Novgorodi oblasti linnad
En Garde

Vehklemisklubi En Garde on Haapsalus tegutsev MTÜ ja spordiklubi, mille üks looja oli Endel Nelis. 

Nüüdseks on nii En Garde'is kui ka teistes Eesti vehklemisklubides ainus relvaliik epee. 

Klubist on läbi aegade sirgunud mitmeid maailmatasemel vehklejaid, näiteks kahekordne maailmameister Nikolai Novosjolov, Kaido Kaaberma, Heidi Rohi, Kristina Kuusk. Klubis tegutsevad vehklemistreeneritena ka Endel Nelise poeg Peeter Nelis ja tütar Helen Nelis-Naukas, kelle õpilased on võitnud nii noorte kui ka täiskasvanute klassides Euroopa meistrivõistluste ja maailmameistrivõistluste medaleid. Võistlusspordi tasemel tegeleb vehklemisega ka Helen Nelis-Naukase poeg Sten Priinits, kes on Eesti meeste epeekoondise liige ning 2017. aasta seisuga kolmekordne individuaalne Eesti meister.

Viited

Välislingid
 Vehklemisklubi En Garde Facebookis
 En Garde on Euroopa kuues vehklemisklubi. Lääne Elu nr 39, 3. aprill 2008
 Haapsalu vehklemisklubi En Garde oli Eesti meistrivõistlustel teist aastat edukaim. Läänlane, 10. juuli 2012

Haapsalu
Vehklemine
Eesti spordiklubid
Robert Quinn

Robert E. Quinn on USA juhtimisteadlane. 

Ta on Michigani ülikooli Rossi ärikooli professor. 

Ta on spetsialiseerunud muudatustele organisatsioonides.

Teosed
Building the Bridge as You Walk on It: A Guide for Leading Change
Kim S. Cameron, Jane E. Dutton, Robert E. Quinn (toim). Positive Organizational Scholarship, 2003. Google'i raamat
Robert E. Quinn, Sue R. Faerman, Michael P. Thompson, Michael R. McGrath. Becoming a master manager : a competency framework, 2003
Lift: Becoming a Positive Force in Any Situation 2009. Google'i raamat

Kirjandus
Bill Hybels. Püha rahulolematus: sütitava tule õhutamine isiklikku visiooni, Tallinn: Allika 2009, lk 103–106

Välislingid 
Sissekanne Michigani ülikooli saidil
Sissekanne saidil leighbureau.com

Ameerika Ühendriikide teadlased
Rohelised maskid

"Rohelised maskid" on Holger Puki 1960. aastal ilmunud noorsoojutustus. Rohelised maskid on lapsed, kes märgistavad inimesi tähtedega L ja R. Keegi ei tea, mida see tegelikult tähendab, kuid hiljem saadakse teada, et tähed L ja R tähendavad looduse rüüstajat. Nende tähtedega märgitakse paljud. Maskid teevad seda looduse nimel ja lõpuks saadaksegi teada, kes on rohelised maskid.

Selle raamatu mõjul tekkisid 1960. aastail mitmes Eesti koolis (näiteks Tartu 10. 7-aastases koolis) looduskaitsega tegelevad Roheliste Maskide ringid.

Eesti lasteraamatud
Looduskaitse
1960. aasta kirjandusteosed
Margus Maiste

Margus Maiste (sündinud 19. jaanuaril 1977 Viljandi) on eesti arhitekt.

Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Margus Maiste aastatel 1995–2002 Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri- ja linnaplaneerimise osakonnas.

Aastatel 1990–2001 töötas Margus Maiste Rein Murula Arhitektuuribüroos. Aastatel 2001–2002 töötas ta Pärnu Linnavalitsuses arhitektina. 2003–2005 töötas ta arhitektuuribüroos KOKO Arhitektid OÜ ning alates aastast 2005 arhitektuuribüroos Proge OÜ.

Margus Maiste tuntumad tööd on sotsiaalmaja Koplis, Tallinna Inglise Kolledži spordihoone ning ajalehe Sakala toimetuse hoone Viljandis. Lisaks on Margus Maiste osalenud edukalt mitmetel arhitektuurivõistlustel. Margus Maiste on Eesti Arhitektide Liidu liige.

Töid
sotsiaalmaja Koplis, 2001 (kaasautor Rein Murula)
V16 kortermaja Viljandis, 2005 (KOKO Arhitektid OÜ)
Kerri C&M büroohoone, Viljandi, 2006 (KOKO Arhitektid OÜ)
Sakala toimetuse maja Viljandis, 2006
Tallinna Inglise Kolledži spordihoone, 2007 (KOKO Arhitektid OÜ, kaasautor Lembit-Kaur Stöör))
Kuldala elurajoon, 2007 (KOKO Arhitektid OÜ, kaasautorid Raivo Kotov, Lembit-Kaur Stöör, Olga Batuhtina ja Margit Aule))
Eramu Viimsis, 2007 (KOKO Arhitektid OÜ)
Kaalu 8 ärihoone, 2007
Tallinna tn. 40 kortermaja, 2007

Võistlustöid
Holstoffi Keskus, Kuressaare, 1997 (kaasautorid Mihkel Tüür, Raivo Kotov); 3. preemia
Pärnu uus raamatukogu, 1999 (kaasautor Martin Aunin); 3. preemia
Lasnamäe Spordihoone, 2000 (kaasautorid Hannes Praks, Raivo Kotov); ostupreemia
Iru elamurajoon, 2002 (kaasautor Raivo Kotov); ostupreemia
Kuldala elurajooni kutsutud konkurss, 2004; 1. preemia
Rakvere LIDL, 2005 (kaasautorid Andres Lember, Tarmo Maiste); 1. preemia
Pikk tn. 12 kõrghoone Pärnus, 2007; 1. preemia

Allikad
Eesti Arhitektide Liidu liikmed, Margus Maiste
Eve Rohtla: „Sakala“ ajalehetoimetus uues majas Viljandis, MAJA 1–2007
Inga Raukas: Kooliõuede mälestuseks, Eesti Ekspress, 19. aprill 2007
Anneliis Aunapuu: Tähti ja valgust täis klaasmaja, Eesti Ekspress, 14. juuni 2007

Eesti arhitektid
Sündinud 1977
Andres Ojari

Andres Ojari (sündinud 24. septembril 1970 Tallinnas) on eesti arhitekt.

Keskhariduse omandas ta 1988. aastal Tallinna 21. Keskkoolis. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta aastatel 1988–1993 Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriteaduskonnas.

Aastatel 1988–1991 töötas ta arhitektuuribüroo E Stuudio/Enn Laansoo arhitekt-assistendina. Alates 1994. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Kolm Pluss Üks. Arhitektuuribüroo Kolm Pluss Üks sai Eesti Vabariigi Vilniuse suursaatkonna arhitektuurse lahenduse eest 1998. aastal ja Villa V arhitektuurse lahenduse eest 2001. aastal Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia.

Töid
Ridamaja Hauka tn, 1995 (kaasautorid Markus Kaasik, Ralf Tamm, Ilmar Valdur)
Eesti Vabariigi Suursaatkond Vilniuses, 1998 (kaasautor Markus Kaasik, Inga Raukas, Ilmar Valdur)
Villa V, 2001 (kaasautorid Markus Kaasik, Ilmar Valdur)
eramu E-Farm, 2002 (kaasautorid Ilmar Valdur, Markus Kaasik)
eramu In City, 2004 (kaasautorid Ilmar Valdur, Markus Kaasik)
Koidula tn. galeriimaja, 2006 (kaasautorid Markus Kaasik, Ilmar Valdur, Merje Müürisepp)
Pärnu raamatukogu, 2008 (kaasautorid Ilmar Valdur, Markus Kaasik)
eramu In Box
eramu On Hill

Võistlustöid
Vilniuse suursaatkond, 1996, 1. preemia
Rakvere keskväljak planeerimise ideekonkurss, 1999
Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumi arhitektuurikonkurss, 1999
Pärnu uus raamatukogu, 1999 (kaasautorid Ilmar Valdur, Markus Kaasik, Mihkel Tüür, Kalle Komissarov); 1. preemia
EXPO2000 Eesti paviljon Hannoveris, 1999
Okupatsioonide muuseum, 2001 
Tallinna uus raekoda, 2009 (kaasautorid Markus Kaasik, Ilmar Valdur); 3. preemia

Liikmesus
Andres Ojari on Eesti Arhitektide Liidu liige.

Tunnustus 

 2008: Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri aastapreemia (koos Ilmar Valduri, Markus Kaasiku, Kalle Komissarovi, Mihkel Tüüriga; Pärnu raamatukogu arhitektuurse terviklahenduse eest)

Välislingid
Eesti Arhitektide Liidu liikmed, Andres Ojari
Arhitektuuribüroo 3+1 OÜ, töötajad
Arhitektuuribüroo 3+1 OÜ, tööd
Andri Ksenofontov: Elamu Magasini kvartalis Tallinnas, Maja 3-2005
Veronique Faucheur: Jalutades Koidula tänava aias, Maja 3-2006
Nico Saieh: Villa V / 3+1 Architects, Archdaily, jaanuar 2009

Eesti arhitektid
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1970
Ford Focus

Ford Focus on Ford Motor Company toodetav automudel, mida Fordi Euroopa osakond esitles 1998. aastal ning seda on toodetud nelja põlvkonna vältel.

Ford Focus on väiksem pereauto ja sellel on läbi põlvkondade olnud mitu keretüüpi: universaal, luukpära, sedaan ja kabriolett.

Focus valiti uue mudeli nimeks 1998. aasta alguses ning mõeldud oli ta asendama vananenud Ford Escorti. Sama aasta juulis keelas Kölni kohus auto turustamise Saksamaal selle nime all, sest see rikkuvat Hubert Burda Media omandiõigusi, kellele kuulub saksa ajakiri Focus. Lõpuks probleem siiski lahenes, ilma et Ford pidanuks seda mudelit Saksamaal teistsuguse nime all müüma kui mujal maailmas.

1999. aastal võitis Ford Focus Euroopa aasta auto tiitli.Focuse koostetehased asuvad Chongqingis (Hiina), General Pachecos (Argentina), Hai Duongis (Vietnam), Hermosillos (Mehhiko), Pretorias (LAV), Saarlouisis (Saksamaa), Santa Rosas (Filipiinid), Setubalis (Portugal), Taoyuanis (Taiwan), Valencias (Hispaania) ja Vsevoložskis (Venemaa).

Kolmeukselist mudelit on kasutatud ka autorallis. Sellega sõitis rallit Markko Märtin. Fordi meeskond võitis 2006 ja 2007 autoralli maailmameistrivõistlustel konstruktorite karika, kui meeskonnas sõitsid Marcus Grönholm ja Mikko Hirvonen. 2008 võitis Jari-Matti Latvala Ford Focusel Rootsi ralli, saades läbi aegade noorimaks piloodiks, kes kunagi ralli MM-etapi võitnud.

Ford Focus oli 9 aastat järjest, 1999–2007, Suurbritannias müüduim auto. See pole siiski rekord, sest Ford Cortina oli Suurbritannia müüduim auto 10 aastal järjest.

Neljanda põlvkonna Ford Focust esitleti 2018. aasta aprillikuus.

Galerii

Ford
Sõiduautomudelid
Konstantin Talven

Konstantin Talven (kuni 1939. aastani Konstantin Schmidt; 23. november 1892 Vana-Vändra, Pärnumaa – 5. september 1940 Tallinn) oli Eesti diplomaat. Talvenit autasustati 1934. aastal EPR II/1, 1935. aastal KR III ja 1940. aastal RV III, Polonia Restituta III ja Ungari III teeneteristiga.

Haridus 
Talven lõpetas 1911. aastal Moskva 6. Gümnaasiumi ning õppis 1911-1916 Moskva Ülikooli füüsika-matemaatika teaduskonnas.

Teenistuskäik 
Schmidt/Talven töötas 1916-1920 Moskvas, Eestisse tagasi tulles oli ta aastal 1922 Vändra gümnaasiumi direktor. Kevadel 1923 suundus Schmidt/Talven tööle Välisministeeriumi Ida büroosse ja sai samal aastal selle juhatajaks. Augustist 1926 suundus tööle Riia saatkonda ja töötas seal konsul-sekretärina kuni jaanuarini 1927. Märtsist 1927 töötas Schmidt/Talven Välisministeeriumis esmalt Rahvasteliidu büroos ja septembrist informatsioonibüroos. Aprillis 1929 suundus Talven Varssavisse, kuhu jäi kuni 1936. aastani, mil ta suundus Moskva saatkonda nõunikuks, kuhu jäi veebruarini 1938. Juunist 1938 oli Talven VM Ida büroo juhataja, 1939 aga suundus tagasi Varssavisse, kus oli üks väheseid saatkonna töötajaid, kes viibis seal Varssavi pommitamise ja okupeerimise ajal. Veebruarist 1940 oli Talven lähetusel Rooma saatkonnas ja aprillist 1940 kuni surmani septembris 1940 töötas Talven Välisministeeriumi poliitilise osakonna abidirektorina. 

Talven oli Kaitseliidu liige ning Eesti-Läti ja Eesti-Poola sõprusühingute liige.

Perekond 
Talven oli kaks korda abielus: 1. Agathe (Agafoklia), snd 1891 Sawostin; 2. Olga Bremer, snd 1901 Volt. 

Talven suri Tallinnas 05. septembril 1940 ja maeti Tallinna Siselinna kalmistule 08. septembril 1940.

Tunnustused
Riigivapi III klassi teenetemärk, 1940

Viited

Eesti diplomaadid
Riigivapi III klassi teenetemärgi kavalerid
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Vana-Kaarli kalmistule maetud
Sündinud 1892
Surnud 1940
Mart Laisk

Mart Laisk (2018. aastast kannab nime Heino Mart Laisk; sündinud 25. septembril 1961) on eesti filminäitleja ja publitsist.

Ta on lõpetanud 1982. aastal Tartu Kaugõppekeskkooli. ja 2005. aastal Tartu Ülikooli psühholoog-nõustaja diplomiga.

Ta osales 2018. aastal "Eesti selgeltnägijate tuleproovis" ja tuli seal 6. kohale.

Looming

Näitlejana
Mart Laisk on mänginud filmis "Magnus" nimiosalise Magnuse isa.

Publikatsioone
Dehumaniseeritud koolisüsteem Postimees, 27. mai 2009
Pedogoogilisi mõttemõlgutusi Postimees, 30. november 2009
Kes loob eestlase lugu Postimees, 18. veebruar 2010
Eksimused ei võta inimeselt õigusi Postimees, 24. mai 2010

Isiklikku
Tema isa on akadeemik Agu Laisk ja vend on poliitik Andres Laisk.

Viited

Eesti psühholoogid
Eesti näitlejad
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Sündinud 1961
Ülar Mark

Ülar Mark (sündinud 12. veebruaril 1968) on eesti arhitekt.

Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Ülar Mark Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1989–1995.

Aastatel 1996–2002 töötas Ülar Mark arhitektuuribüroos Mark & Tamm Arhitektid. 1999–2002 oli ta Narva linnaarhitekt. Alates aastast 2002 töötab Ülar Mark arhitektuuribüroos Urban Mark OÜ ning aastast 2009 arhitektuuribüroos Allianss Arhitektid OÜ. Ta on üks Kodasema OÜ arhitektuuri- ja inseneribüroo asutajatest ja peaarhitekt.

2006. aastal kureeris Ülar Mark Veneetsia arhitektuuribiennaalil Eesti ekspositsiooni "Joint Space" ning oli aastatel 2010–2014 Eesti ekspositsiooni komissar. 2006–2016 kuulus Ülar Mark Eesti Vabariigi Presidendi Toomas Hendrik Ilvese nõukotta.

Ta on Eesti Arhitektide Liidu liige ning kuulub liidu eestseisusse, 2006–2007 oli Eesti Arhitektide Liidu esimees. 2008–2012 Eesti Arhitektuurikeskuse juhataja.

Ülar Margi tuntumad tööd on Eesti Panga galerii, Tallink Spa Hotell ning Tartu raudteejaama uus hoone. Lisaks on Ülar Mark osalenud edukalt konkurssidel ning koostanud planeeringuid ja urbanistlikke projekte.

Töid
Eramu Silgu tänaval, 2002
Eurovisioon 2002, lavakujundus
Eesti Panga galerii, 2004
projekt "Joint Space" Veneetsia arhitektuuribiennaalil, 2006
Fortuuna kvartali detailplaneering Tartus, 2006–2007
Haanja hotell, 2007
Ugandi spaahotell, 2007
Tartu vaksal, 2008
Tallink Spa hotell, 2008

Võistlustöid
Fortuuna kvartal Tartus, 2003; 1. preemia
Seewaldi konkurss, 2005
Koidu asula, Rae vald, 2006
Maakri kvartal Tallinnas, 2006; välja valitud teise vooru
Noblessneri kvartali arhitektuurivõistlus, 2007
Ministeeriumide hoone, 2007
Eesti Vabariigi saatkond Riias, 2007
Tartu vaksal, 2008; 1. preemia
Rävala pst. 5 juureehitus, 2008
Lasnamäe 8 äri- ja eluhoone, Tallinn, 2008

Tunnustus
2006 Kultuurivedur
2008 stipendium "Ela ja sära"
2016 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Ülar Margi elukaaslane on Kärt Tomingas. Neil on ühine tütar Roberta. Markil on varasemast kooselust ka poeg Ailan Daniel. Ta hobiks on soolopurjetamine, paadiks  on aastal 2020 Mini 996, ELUKAS (vt Mini Transat 6.50).

Viited

Allikad
Eesti Arhitektide Liidu liikmed, Ülar Mark
Arhitektuuribüroo Urban Mark OÜ, tööd
Pealelend: Ülar Mark, Eesti Arhitektide Liidu esimees, Narva linnaarhitekt 1999 – 2002, Sirp 19. mai 2006
Askur Alas. Kaks Eesti meest tegid maailmas ainulaadse projekti, Eesti Päevaleht, 15. jaanuar 2005
Ülar Mark, Indrek Tiigi. Elamu Silgu tänaval Kakumäel, Maja 1–2004
Ingrid Ruudi. Puuduv raamat ruumis. Galerii Eesti Panga kvartalis, Maja 1–2005
Ülar Mark. Brüssel Euroopa pealinnaks? Maja 3-2009

Eesti arhitektid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1968
Eesti purjetajad
José Mujica

José Alberto Mujica Cordano (hüüdnimi El Pepe; sündinud 20. mail 1935 Montevideos) on Uruguay poliitik, kes oli 1. märtsist 2010 1. märtsini 2015 Uruguay president.

1960. aastatel sai temast üks vasakpoolse sissiliikumise Tupamaros liidreid. 1970. ja 1980. aastatel viibis ta umbes 15 aastat vanglas.

José Mujica kuulub vasakpoolsesse valimisliitu Lai Rinne. Aastal 1994 valiti ta parlamendi alamkotta ning aastal 1999 ja uuesti 2004 ülemkotta. Aastatel 2005–2008 oli ta põllumajandusminister.

2009. aasta presidendivalimistel valiti José Mujica presidendiks.

Välislingid 
José Mujica koduleht 
Kuidas elab maailma kõige vaesem president?

Uruguay presidendid
Sündinud 1935
Ozjorsk

Ozjorsk (vene keeles Озёрск) on kinnine linn Venemaal Tšeljabinski oblastis.

Linn on ümbritsetud järvedega. Neist suurim on Ozjorskist põhjas olev Irtjaš .

Elanike arv oli 2001. aasta rahvaloenduse andmetel 91 760. 2004. aasta hinnangul oli elanikke 86 500.

Ozjorskil puudub raudteeühendus. Maantee läheb Ozjorskist edelasse Kõštõmi ja itta Bolšoi Kujaši, mida läbib Tšeljabinski–Jekaterinburgi kiirtee. 

Kuna Ozjorsk on siiani kinnine linn, ei ole Tšeljabinski–Jekaterinburgi maanteel ainsatki viita Ozjorski nimega, ehkki maanteelt on Ozjorskisse umbes 35 km. Viit näitab Kõštõmi peale – see tee läheb Ozjorskist läbi.

Majandus

Linna peamine ettevõte on kasutatud tuumakütuse töötlemise ja hoiustamisega tegelev Majak. Külma sõja ajal toodeti seal plutooniumi. Majak võtab enda alla 90 km² ja annab tööd 15 tuhandele inimesele. Ta toodab selliseid isotoope nagu koobalt-60, iriidium-192 ja süsinik-14, mis kõik on radioaktiivsed.

Linna teine suur ettevõte on Lõuna-Uurali Ehitusosakond, mis toodab betoonkonstruktsioone ja ehitusmaterjale, peamiselt aatomitööstuse vajadusteks.

Linnas asub Elektrotehnikatoodete Tehas number 2, mis toodab peamiselt madalpingeseadmeid sõjatööstuse jaoks.

Ajalugu 

Linn asutati 1945. 1966. aastani kandis see nime Tšeljabinsk-40 ja 1994. aastani Tšeljabinsk-65. Tšeljabinsk oli lähim suur linn ja numbrid selle järel olid postiindeksi viimased numbrid. Ozjorsk sai linnaõigused ja nime 1994. aastal.

29. septembril 1957 toimus tehase Majak jäätmehoidlas nn Kõštõmi plahvatus, mille käigus paiskus atmosfääri kõrgradioaktiivset ainet, mis levis 300–350 km ulatuses ja reostas umbes 800 km² suuruse ala tseesium-137 ja strontsium-90-ga. Tänapäeval läbib reostunud ala Tšeljabinski–Jekaterinburgi maantee.

Selle sündmuse ja sellega kaasnenud keskkonnareostuse mälestuseks on nii Ozjorski lipul kui ka Ozjorski vapil kujutatud leegikarva salamander.

1980. aastatel alustati linna lähedale Lõuna-Uurali aatomielektrijaama ehitamist, kuid pärast Tšornobõli katastroofi tööd peatati. Viimastel aastatel on aga seoses Venemaa energiavajadustega taas päevakorda tõusnud selle elektrijaama ehitus.

Ozjorskis on 17 avalikke teenuseid pakkuvat või kultuuriasutust.

Ozjorskis on 16 keskkooli, sealhulgas 2 inglise keele erikooli, gümnaasium ja füüsika-matemaatika erikool. Seal on 3 ametikooli, Lõuna-Uurali Polütehnikum, muusikakool, Ozjorski Tehnikainstituut, mis allub Moskva Insenerifüüsika Riiklikule Ülikoolile, ning Jekaterinburgi ja Tšeljabinski ülikooli osakond.

Viited

Välislingid 
Ozjorski sait

Tšeljabinski oblasti linnad
Duncan James

Duncan Matthew James Inglis (sündinud 7. aprillil 1978) on inglise laulja ja näitleja.

Suurbritannia lauljad
Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1978