joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Algimanta Pabedinskienė

Algimanta Pabedinskienė (sündinud 25. märtsil 1965 Liepājas) on Leedu poliitik. Ta oli 13. detsembrist 2012 kuni 13. detsembrini 2016 Leedu sotsiaalhoolekande- ja tööminister (Algirdas Butkevičiuse valitsuses).

Ta lõpetas aastal 1983 Kapsukase 6. Keskkooli (praeguse Marijampolė Sūduva gümnaasiumi). Aastal 1988 lõpetas ta Vilniuse Ehitusinseneride Instituudi, ta on hariduselt ehitusinsener. Aastal 2005 sai ta Kaunase Tehnoloogiaülikoolist magistrikraadi juhtimises ja ärijuhtimises.

Pärast kõrgkooli lõpetamist töötas ta insenerina ja tegutses eraettevõtluses. Aastatel 2004–2005 õpetas ta majandust Marijampolė J. Totoraitise Keskkoolis. Aastatel 2005–2012 oli ta Marijampolė kolledži lektor.

Aastatel 2007–2012 oli ta Kaunase kaubandus-, tööstus- ja käsitöökoja Marijampolė filiaali direktor.

13. detsembrist 2012 kuni 13. detsembrini 2016 oli ta Leedu sotsiaalhoolekande- ja tööminister.

Leedu poliitikud
Sotsiaalministrid
Ehitusinsenerid
Sündinud 1965
Patamäki

Patamäki küla Venjoki kihelkonnas Ingerimaal pärineb Rootsi ajast, 17. sajandist. Külas oli enne teist maailmasõda 28 talu. Saksa sõjavägi okupeeris 1941. aasta sügisel piirkonna ning elanikud evakueeriti 1943. aastal Eesti kaudu Soome. Soomest 1944. aastal tagasitoodutel keelati kodukülla elama asuda. Alles Hruštšovi ajal, 1956. aastal, õnnestus vaid mõnel külaelanikul kodukülla naasta. Patamäkil oli Punamäki kolhoos, hiljem Punainen Venjoki sovhoosi keskus. Küla on Patamäki valla keskus. Praegu, 2020. aastal, on külas umbes kaks ja pool tuhat elanikku.

Viited
Rosalia (eesnimi)

Rosalia on ladina päritolu naisenimi, mis tähendab roosi. See oli ka Palermo varajase kaitsepühaku nimi (püha Rosalia). Ladina keeles oli Rosalia rooside festival, mida tähistati eri viisidel kogu Rooma keisririigi territooriumil.

Nimevariante 

 Rosalia või Lia (Itaalia)
 Rosália (Portugal)
 Rosalía (Galicia ja Hispaania)
 Rosalie (Prantsusmaa)

 Rozália (Ungari)
 Rozalija (Läti, Leedu, Sloveenia ja Horvaatia)
 Zala (Sloveenia)

Selle nimega inimesi 

 Rosalía Arteaga (sündinud 1956), Ecuadori poliitik
 Rosalia Lombardo (1918–1920), Itaalia laps, kes on tuntud kui hästi säilinud muumia
 Rosalia Price (fl. 1790), Suurbritannia tsirkuseartist
 Rosalía de Castro (1837–1885), Hispaania romantistlik kirjanik
 Rosalía (sündinud 1993), Hispaania laulja
 Püha Rosalia (1130–1166), Itaalia linna Palermo kaitsepühak

Vaata ka 
 Rosalie (eesnimi)

Naisenimed
Herdis Fridolin

Herdis Fridolin (sündinud 14. märtsil 1970) on eesti bioloog. 

Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli bioloogina.

Ta töötab Keskkonnaministeeriumi looduskaitse osakonnas nõunikuna.

Artikkel
Herdis Fridolin. Kui palju mõistmist on vaja loodusest hoolimiseks? Sirp 12. juuni 2020, lk 24–25.

Välislingid
Kui palju mõistmist on vaja loodusest hoolimiseks?

Eesti bioloogid
Eesti looduskaitsjad
Sündinud 1970
Padinad

Padinad on eesti etnograafias naeltega puutallad jääl käimiseks.

Padinate alumisel küljel oli kaks kõrgemat ristliistu. Jalatsite alla seoti nad kevadel ja sügisel poriga käimiseks. Talviti kinnitati ristliistudele rauast teravikud, et oleks võimalik jääl käia. Saartel ja läänerannikul kasutati padinaid talvisel roolõikamisel jm., merejääl ka talvisel noodapüügil.

Kesk-Eestis nimetati padinateks takulõngast susse.

Vaata ka
räätsad

Viited

Välislink 
 Padinad Eesti Rahva Muuseum
 Padinad talvel Eesti Rahva Muuseum

Jalanõud
Eesti etnograafia
Zarasas

Zarasas  on järv Leedus Zarasai rajoonis Zarasai linnas. Järv kuulub Daugava vesikonda. 

Järve kaldad on enamasti kõrged, valdavalt metsased kohati ka võsastunud. Kagus on järv ühendatud Zarasaitise järvega.

Kaldajoone pikkus on 17,21 kilomeetrit. Järves on neli saart: Italijos (0,73 ha), Putinų (0,58 ha), Liepų (1,45 ha) ja Didžioji (39,4 ha). Järve põhja katab sapropeeliga segunenud muda, kalda ääres põhja katmas liiv.

Zarasasest voolab läbi Laucesa jõgi, mis sealkandis kannab kohalikku nime Nikajus. Järve suubuvad Petrūniškise  oja, Aklė ja veel üks nimetu oja.

Didžioji saarele rajas katoliitlik kogudus Canonicorum XVII sajandil oma kloostri. Kloostri juures asusid ka kool ja kivist kirikuhoone. Aastal 1834 klooster suleti. Esimese maailmasõja ajal rajasid saksa okupatsiooniväed saarele puusilla. Saarele rajati aga sõjaväe tallid. Aastal 1958 võeti vastu projekt ühendada saar Zarasai linnaga tammi abil, ent hiljem rajati tammi asemel uus sild. Tänapäeval asub saarel ujumiskoht, seal korraldatakse kultuuri- ja spordiüritusi ning festivale.

Viited

Leedu järved
Zarasai rajoon
La vita come ricerca

"La vita come ricerca" ('Elu kui otsing') on Ugo Spirito filosoofiline raamat 1937. aastast. See anti uuesti välja 2007 Rubbettino kirjastusel.

Kokkuvõte

Antinoomia
Mõtlemine on vastuväitmine. Vaim kuulab ja usub, võtab võõra sõna vastu nagu silmad valguse. Siis tekib kahtlus, millest ta saab vähehaaval teadlikuks, dogma asendub probleemiga ning tekib mõte. Ta reageerib ja kõneleb. Esimene sõna, mis elustab tema juttu, mis toitub kogu tema isiksusest, milles isiksus avaldub ja end jaatab, on "aga". Teesile vastandub antitees, usule kahtlus, järeldusele antinoomia. Algab kõnelus teiste ja iseendaga, iha veenda ja veenduda, lahendada probleemi, mis end üha püstitub, vastata vastuväidetele, mis murduvad üha uuteks vastuväideteks, kuni kord peatutakse, kas lootusetuses lahenduseni jõuda või rahulolus, et see on leitud, aga mõlemal juhul mõtlemast lakates. Kui vastuväited on ammendatud, siis arutelu lõpeb.
"Kuuvalgus: Zaya Pandita lugu"

Kuuvalgus: Zaya Pandita lugu (kalmõki keeles Равҗам Зая-Пандитын тууҗ Сарын герл кемәх оршв, Сарын герл) on Kalmõkkia kirjandusmälestis, mis jutustab Zaya Pandita elust. Selle raamatu kirjutas Radnabhadra (Раднабхадра), kes oli Zaya Pandita õpilane.

Kirjandus
 Раднабхадра. Лунный свет: История рабджам Зая-Пандиты. Серия: Памятники культуры Востока. Издательство: Санкт-Петербург, 1999 г. 176 стр. ISBN 5-85803-095-5. Тираж: 500 экз.

Kirjandusteosed
Budism
Kalmõkkia
Beljov

Beljov on linn Venemaal Tula oblastis, Beljovi rajooni halduskeskus. Asub Tulast 114 km edelas Oka vasakul kaldal. 

Linna on kroonikas mainitud esmakordselt 1147. aastal. 

Beljov kuulus 14. sajandist Leedu suurvürstiriigile. 1437. aastal toimus linna lähedal lahing tatarlastega, milles vene väed said hävitavalt lüüa. 1494. aastast kuulub Venemaale. 16. sajandist oli Beljov osa Venemaa lõunapiiri kindlusvööst. 1512 ja 1544 rüüstasid linna krimmitatarlased. 

1777. aastal sai Beljov maakonnalinnaks.

Beljovist on pärit luuletaja Zinaida Hippius.

Viited 

Tula oblasti linnad
Elizabeth Woodville

Elizabeth Woodville (u 1437 – 8. juuni 1492) oli Inglismaa kuninganna, Edward IV abikaasa. 

Elizabeth sündis umbes 1437. aastal Northamptonshire'is. Ta oli Richard Woodville'i ning Luksemburgi Jacquetta vanim laps. 

Elizabeth abiellus Edward IV-ga 1464. aastal, abielludes oli ta juba lesk ning kahe lapse ema. Abielu tekitas vastuolu, kuna Elizabeth oli pärit keskklassi perekonnast. Ta krooniti kuningannaks 26. mail 1465. Edwardil ning Elizabethil sündis 10 last, kelle hulgas olid Yorki Elizabeth, Edward V ning Shrewsbury Richard, Yorki hertsog.

Edward suri 1483. aastal. Kuningaks kuulutati Elizabethi poeg Edward V, kuid kolme kuu pärast Edward kukutati ning troonile tõusis Richard III. Edward ning tema noorem vend Richard kadusid peale seda ning on oletatud, et nad mõrvati.

Richard III hukkus 22. augustil 1485 Bosworthi lahingus, millega lõppes 30-aastane Rooside sõda. Troonile tõusis Tudorite dünastiast Henry VII, kellega abiellus Elizabethi vanim tütar, Yorki Elizabeth. Elizabeth Woodville'ile anti leskkuninganna tiitel. Oma elu viimased viis aastat veetis ta Bermondsey Abbeys, biograaf David Baldwin usub, et Henry sundis Elizabethi õukonnast lahkuma. Siiski viibis ta õukonnas oma lastelaste Margaret Tudori ning Henry VIII sündide ajal.

Elizabeth Woodville suri 8. juunil 1492 Bermondsey Abbeys. Ta on maetud Windsori lossi, kuhu on maetud ka Edward IV.

Viited

Välislingid 

Inglismaa monarhide abikaasad
Sündinud 1430. aastatel
Surnud 1492
Eesti meistrivõistluste medalivõitjad kergejõustikus

Eesti meistrivõistluste medalivõitjad kergejõustikus.

Väilislingid

Eesti meistrivõistluste medalivõitjad läbi aegade
Reimsi Saint-Remi basiilika

Saint-Remi basiilika (prantsuse keeles Basilique Saint-Remi) ehk Saint-Remi kloostrikirik on 11. sajandist pärinev kirik Reimsis, pühale Remigiusele pühendatud endine kloostrikirik. Romaanikas alustatud ehitist on 12. sajandil täiendatud gooti juurdeehitistega.

Kirik kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse koos Reimsi katedraali ja peapiiskopi paleega (Palais du Tau).

Kirjeldus 
Hoone on kahe läänetorniga kolmelööviline basiilika, mille siseruum on 122 m pikk ja ainult 26 m lai. Pikihoone, transept ja lõunatorn on romaani stiilis, kooriümbriskäigu ja kabelipärjaga kooriruum ja läänefassaad gooti stiilis. Kirikus on säilinud hulk 12. ja 13. sajandist pärit vitraažaknaid.

Kirikus asuvad paljude peapiiskoppide ja mõnede frangi kuningate, sealhulgas Karlmann I (surnud 771), Louis IV (surnud 954) ja Lothaire (surnud 986) hauad.

Ajaloost 
Kirik asub pärimuse järgi püha Remigiuse (umbes 436–533) haual. 8. sajandil rajati sellesse paika Püha Remigiuse klooster ja benediktlaste ordu nunnad asustasid seda kuni Prantsuse revolutsioonini. Varasemat ehitist asendava kloostrikiriku ehitamist alustati 1007. aastal, selle pühitses paavst Leo IX 1049. aastal. 12. sajandi lõpul laiendati kirikut transeptiga, et mahutada rohkem palverändureid. Samal ajal rekonstrueeriti fassaad ning ehitati juurde kooriümbriskäik ja kabelipärg, mis, olgugi varase gootika vormides, ei riku kiriku arhitektuuripildi terviklikkust.

Prantsuse revolutsiooni ajal kirik rüüstati. Juba 19. sajandil kirikut ennistati. I maailmasõjas sai hoone pommitamises kannatada ja selle võlvid varisesid osaliselt. Need taastati järgneva 40 aasta jooksul, kuid sõjas hävinud orel asendati alles 2000. aastal uuega.

Kirikus asus Prantsuse revolutsioonini Püha ampulla (prantsuse keeles Sainte Ampoule) püha õliga, mis legendi kohaselt oli saadetud taevast pühale Remigiusele Chlodovechi kroonimisel ja mida kasutati kõigi Prantsusmaa kuningate kroonimisel Reimsi katedraalis.

Pildid

Viited 

Prantsusmaa kirikud
Romaani ehitised
Gooti ehitised
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Prantsusmaal
Siegfried von Merseburg

Siegfried (suri 3. detsembril 937) oli Merseburg krahv ja markkrahv teadmata ajast enne 934. aastat kuni oma surmani. Kaasaegsetes kuninglikes hartades ja diplomites ei esine ta markkrahvi tiitliga, nii oli tiitel mitteametlik ja mitte kunagi ametlik.

Siegfried oli tõenäoliselt Heinrich I Linnupüüdja eestkostja Thietmari poeg. Temast tehti 936. aastal Saksimaa hertsogiriigi procurator. Otto I pani oma kroonimispidustuste ajal oma noorema venna Heinrichi Siegfriedi "eestkoste alla" (või võib-olla Baieris). Sel ajal oli Siegfried Widukind von Corvey sõnul "kuninga järel teine".

Kui Siegfried suri, vaidlesid tema margi üle Thankmar, tema emapoolne nõbu ja kuninga vend, ning Gero, tema oma vend ja kuninga poolt määratu.

Siegfriedi esimene naine oli Ermenburg (Irminburg), Otto I ja Hathui tütar. Tema teine naine (936) oli Guthia (Guhtiu), kellest sai lesena Gröningeni kloostri asutaja ja esimene abtiss.
Gunther von Merseburg

Gunther (Günther) (suri 13. juulil 982) oli Merseburgi markkrahv 965. aastast kuni oma surmani, pärast mida ühendati Merseburgi mark Meißeni margiga.

Gunther oli Ekkehardiinide aadliperekonna võsu, mis registreeriti esmakordselt Naumburgi ümbruses ja mis võis olla seotud Saksi dünastiaga. 962. aastal peeti teda äsjaloodud Magdeburgi piiskopkonnas markkrahviks, kõrvuti Bilsteini krahvi Wiggeri ja Wigbertiga.

Ta määrati äsjaloodud Merseburgi marki keiser Otto I poolt pärast markkrahv Gero Suure surma 965. aastal, pärast mida jaotati Marca Geronis mitmeks väiksemaks osaks. Margi rajamisele järgnes 968. aastal Merseburgi piiskopkond piiskop Boso juhtimisel.

Gunther toetas Baieri hertsog Heinrich II Riiakat tema mässus keiser Otto II vastu ja tagandati seetõttu markkrahvi ametist ja pagendati 976. aastal, samal ajal kui tema mark läks Meißeni Thietmarile. Sellegipoolest leppis Gunther Otto-ga ära ja pärast Thietmari surma 979. aastal määrati taas markkrahviks.

Ta ühines 982. aastal Otto kampaaniaga Calabrias ja suri seal Stilo lahingus saratseenide vastu. Tema järglaseks sai Rikdag, kes ühendas siis oma võimu alla Meißeni, Merseburgi ja Zeitzi margid.

Kroonik Thietmar von Merseburgi järgi võis Gunther olla abielus Dobravaga, Böömimaa hertsogi Boleslav Julma tütre ja Poola hertsogi Mieszko I abikaasaga aastast 965. Temast jäi maha kolm poega: Ekkehard I, kes sai 985. aastal Rikdagi järel Meißeni markkrahviks; Gunzelin von Kuckenburg, kes järgnes vennale 1002. aastal; ja Bruno, kes kaitses Meißenit 1009. aastal Poola hertsogi Bolesław I Chrobry vägede vastu.
Karmel Killandi

Karmel Killandi (neiupõlvenimi Karmel Vagane, kuni 2016. aastani Karmel Eikner; sündinud 14. veebruaril 1971) on eesti ajakirjanik.

Ta on lõpetanud Tallinna Konservatooriumi muusikapedagoogika erialal.  
Laulnud Tallinna Raekoja Kammerkooris. 

Tööd Eesti Televisioonis alustas 1990. aastate algul eeskätt muusika- ja muid kultuurisaateid juhtides ja toimetades.

Aastatel 1995–1997 juhtis ta koos Jüri Aarmaga iganädalast "Kultuurimagasini", kus tekitas furoori oma kunstiliselt ekstravagantsete soengutega (nende autor oli juuksur Katrin Kruusma).   

2014. aastal naasis ta pärast 14-aastast pausi Eesti Televisiooni  ning toimetas argipäevaõhtust saadet "Ringvaade". 

Alates 1. oktoobrist 2017 on ta Eesti Rahvusringhäälingu elamussaadete peatoimetaja.

Juhitud telesaateid

Persoonisaated
 "Hea tuju maaletooja. Anne Veski". ETV, esmaeeter 31. detsember 2018 
 "Erakordne tenor. Placido Domingo". ETV, esmaeeter 26. detsember 2018 
 "Meri on, meri jääb. Kihnu Virve". ETV, esmaeeter 7. jaanuar 2019 
 "Ivo Linna. Sajandi saarlane". ETV, esmaeeter 12. juuni 2019 
 "Külas Filipp Kirkorovil". ETV, esmaeeter 8. märts 2020 
 "Eksklusiivintervjuu Reet Ojaga". ETV, esmaeeter 15. juuli 2020

Eesti levimuusika ajaloo saatesari "Kuulsuste koda"
 "Kuulsuste koda" 1. ETV, esmaeeter 8. jaanuar 2017 (saatejuht; Anne Veski, Koit Toome, Marju Kuut, Heini Vaikmaa, Karl Madis, ansamblite Mahavok ja Karavan sünd jm)
 "Kuulsuste koda" 2. ETV, esmaeeter 1. märts 2017 (saatejuht; Ivo Linna, Jaan Elgula, Jaak Joala, Ott Lepland, Els Himma jt)
 "Kuulsuste koda" 3. ETV, esmaeeter 29. mai 2017 (saatejuht; Mihkel Raud, Hendrik Sal-Saller, Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum ja näitus "Kuulsuste koda", Riho Sibul, Tõnis Mägi, Raul Vaigla, Peeter Vähi, Marju Länik ja Aivar Mäe) 
 Sarja koondsaade "Eesti muusikute salajutud" ETV, esmaeeter 22. mai 2020 (autor koos Kai Väärtnõuga; Tõnis Mägi, Ivo Linna, Villu Tamme, Ott Lepland, Heli Lääts, Jaanus Nõgisto, Ruja, Heini Vaikmaa, Kare Kauks jt)

Ettevõtlus
Karmel Killandi on pidanud särgiäri ja töötanud välja brändi Powered by Karmel. Särkide tootmise idee kasvas välja probleemidest poja elastaani suhtes tundliku nahaga. Tootma hakati koori- ja tantsusärke Eesti laulukooridele või tantsijaile. Tippajal töötas ettevõttes Tallinnas ja Saaremaal 20 inimest.

Tantsusport
Ta on tegelnud seltskonnatantsuga ja tulnud neli korda Eesti meistriks standardtantsudes.

Tunnustus
2021 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema esimene abikaasa oli Mark Eikner. Tema laste isa ja praegune abikaasa on Rait Killandi.

Viited

Välislingid
 Liis Auväärt. Karmel Killandi: olen alati tahtnud saada emaks, aga kummagi mu lapsega ei läinud nii, nagu ma lootsin. Delfi Lood / Eesti Naine, 27. august 2020

Eesti ajakirjanikud
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1971
Worldometer

Worldometer (endise nimega Worldometers) on erinevates teemavaldkondades loendureid ja statistikateenuseid pakkuv 29. jaanuaril 2008 käivitatud veebisait, mille omanik ja käitaja on Dadax.

Viited

Välislingid
www.worldometers.info
Worldometeri koroonapandeemia leht

Statistika
Tiit Räis

Tiit Räis (sündinud 25. septembril 1949) on eesti fotokunstnik.

Viited

Välislingid 
 Tiit Räis artavita
 "Fotograaf teenib 21 slaidiga 1,2 miljonit krooni" Postimees, 21. mai 2003
 "Tiit Räis pälvis Galileo Galilei auhinna" Hiiu Leht, 10. veebruar 2017

Eesti fotokunstnikud
Sündinud 1949
Marii Karell

Marii Karell (sündinud 27. detsembril 1980) on eesti ajakirjanik.

Ta kaitses 2003. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal lõputöö teemal "Toimetamine Eesti päevalehtedes".

Ta on kirjutanud lugusid Üliõpilaslehes, Eesti Päevalehes, Õhtulehes.

2001. aastal kirjutas Karell Eesti Päevalehes Eesti Ajalehtede Liidu hinnangul parima uudise. Lugu rääkis sellest, kuidas purjuspäi raske liiklusõnnetuse teinud Viljandi politseikomissar sokutas poja enda eest vereproovi andma.

Suvel 2005 sai Marii Karell sisustusajakirja Diivan peatoimetajaks.

Märtsist 2006 peatoimetas ta nädalakirja Naisteleht, 2008 hakkas lisaks tegema Naistelehe Nipiraamatut. 2016 sai temast ajakirja Mood peatoimetaja. Ta on olnud ka portaali Geenius.ee peatoimetaja. 

Ta on olnud telesaadete "Värskelt õhus", "Pealtnägija", "Radar", "Laser", "Ajujaht", "Ringvaade" saatejuht või toimetaja.

Isiklikku
Karelli esimene abikaasa oli Siim Saidla, praegune abikaasa on Siim Männik. 

22. mail 2013 sündis Karellil ja Märten Vaheril poeg Miike.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Eesti teleajakirjanikud
Sündinud 1980
Zagrebi katedraal

Zagrebi katedraal on roomakatoliku institutsioon ja Horvaatia kõrgeim hoone. Uusgooti stiilis ehitis on pühendatud Maarja kogudusele ning ungari kuningatele István Pühale ja Ladislas Pühale. 

Üks selle kahest tornist sai kahjustada 22. märtsil 2020 aset leidnud maavärinas.

Välislingid
 

Zagrebi ehitised
Jermolino

Jermolino on linn Venemaal Kaluga oblastis Borovski rajoonis.

Asula tekkis 16. sajandil, kirjalikes allikates on esmamining 1601. aastast. Kaupmees Fjodor Issajev rajas külla 1880. aastal puuvillakangast tootva vabriku.

2008. aastal sai linnaks.

2020. aasta alguses oli linna elanike arv 10 120.

Viited

Välislingid 

Kaluga oblasti linnad
Kõpu (laev)

1963. aastal Saksa Demokraatlikus Vabariigis Rostocki laevaehitustehases ehitatud "Povents"-tüüpi mootorlaeva "Kõpu" pikkus on 105,9 m, laius 14,6 m, parda kõrgus 8,0 m ja süvis 6,5 m; veeväljasurve 6681 tonni, tühikaal 4226 tonni, mahutavus 3722 brt ja 1792 nrt. Masina võimsus on 3250 hj. Kiirus 13,5 sõlme.
 

Laeva kapten aastast 1963 kapten Paul Rohtlaan.

Kirjandus
Jaan Kreuks (laev)

1959. aastal Ungaris ehitatud Tiszna tüüpi laev. 76,24 m pikk. Kandevõime 1080 tonni. 

1959. aasta 14. aprillil määrati laeva kapteniks Paul Rohtlaan.

Kirjandus
Lauri Laubre

Lauri Laubre (sündinud 15. juunil 1961) on Eesti muusikaärimees.

1980. aastatel mängis ta ansamblis Proov 583 klahvpille.

Ta pani 1994. aastal Haapsalus tööle ööklubi Africa ja 1996. aastal Tallinnas ööklubi Dekoltee.

Ta on toonud Eestisse esinema näiteks Michael Jacksoni, Tina Turneri ja ansambli The Rolling Stones. Muuhulgas on ta olnud Kerli Kõivu mänedžer.

Viited 

Eesti ettevõtjad
Sündinud 1961
Külli Sulg

Külli Sulg (15. juuli 1948 Pärnu – 16. veebruar 2020) oli Peterburi Eesti Kultuuriseltsi juhatuse liige ja Peterburi Jaani koguduse juhatuse kauaaegne esimehe asetäitja. 

Ta lõpetas 1966. aastal Pärnu Lydia Koidula nimelise 2. keskkooli. 

Külli Sulg oli Venemaa Eesti Seltside Liidu vastutav sekretär ja Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu liige. Suure osa elust pühendas Sulg eestluse ja eesti keele hoidmisele Peterburis ning koguduse esindajana andis ta oma panuse Peterburi Jaani kiriku taastamisse. Ta osales eesti keele päevade korraldamisel, represseeritud eestlaste mälu talletamisel ja ajalehe Peterburi Teataja toimkonna tegemistes.

Tunnustus
Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Jaak Sulg on tema vend.

Viited

Välislingid

Eestlased Venemaal
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1948
Surnud 2020
Juri Zotov

Juri Zotov (vene keeles Юрий Зотов; kirjanikunimega Nil Nerlin, vene keeles Нил Нерлин; 23. juuni 1937 – 25. mai 2015 Tallinn) oli Eestis elanud luuletaja ja proosakirjanik. 

Ta lõpetas Uurali Riikliku Ülikooli.

Ta oli ajakirja Võšgorod peatoimetaja asetäitja, Venemaa Kirjanike Liidu (Moskva) liige.

Ta elas Eestis alates 1980. aastast.

Tunnustus
2011 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (venekeelse autori kirjandusauhind: 2011. aasta luulelooming)
2015 – Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (venekeelse autori kirjandusauhind: « Лунный круг : [семь романов] »/ „Kuu ring: seitse romaani“)

Viited

Eesti luuletajad
Vene luuletajad
Eesti kirjanikud
Eesti venelased
Sündinud 1937
Surnud 2015
Kamienna Góra

Kamienna Góra (saksa Landeshut) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Kamienna Góra maakonna ja Kamienna Góra valla halduskeskus. Kamienna Góra kesklinn asub Tšehhi piirist umbes 11 km kaugusel.

Asulat on esmamainitud 1232. aastal. Linnaõigused sai 1292. aastal. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus.

Viited

Alam-Sileesia vojevoodkonna linnad
Rüstəm İbrahimbəyov

Rüstəm Məmməd İbrahim oğlu İbrahimbəyov (vene keeles Рустам Ибрагимбеков Rustam Ibragimbekov; 5. veebruar 1939 Bakuu – 11. märts 2022) oli aserbaidžaani kirjanik, filmistsenarist ja filmirežissöör.

İbrahimbəyov lõpetas 1963. aastal Bakuus  Aserbaidžaani Nafta- ja Keemiainstituudi, 1967. aastal Moskvas Kõrgemad Stsenaristide Kursused ja 1974. aastal  Üleliidulises Riiklikus Kinematograafia Instituudis kõrgemad režissööride kursused.

İbrahimbəyov oli Kinoliitude Konföderatsiooni esimees, ühtlasi 2003. aastast Aserbaidžaani Kinematografistide Liidu esimees ja 2018. aastast filmiauhinna "East–West. Golden Arch" juhatuse esimees.

2013. aastal loobus İbrahimbəyov topeltkodakondsusest (oli sellal Aserbaidžaani ja Venemaa kodanik) ning üritas kandideerida Aserbaidžaani presidendivalimistel, kuid ebaõnnestunult.

İbrahimbəyov kirjutas üle 40 filmistsenaariumi, sealhulgas on ta olnud Eesti filmi "Karu süda" ja Oscari saanud filmi "Päikesest rammestunud" kaasstsenarist. Samuti on ta olnud kaastegev NSV Liidu riikliku preemia (1981) ja Venemaa Föderatsiooni riikliku preemia (1993, 1996, 1998, 2000) saanud filmide stsenaariumite loomisel. 

İbrahimbəyov on olnud kuue mängufilmi režissöör. Tema film "Kabusun gözüylə" (2010) võitis 2011. aastal filmiauhinna Nika.

Tunnustus
1976 – Aserbaidžaani NSV teeneline kunstitegelane
1995 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstitegelane
1998 – Aserbaidžaani rahvakirjanik
2011 – Rahvusvahelise Antalya filmifestivali elutööauhind
2011 – filmiauhind Nika kategoorias "Parim SRÜ, Baltimaade ja Gruusia film" 
2020 – filmiauhind Nika kategoorias "Au ja väärikus"

Ta on valitud Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks.

Välislingid

Aserbaidžaani kirjanikud
Venemaa kirjanikud
Nõukogude Liidu inimesed
Aserbaidžaani stsenaristid
Venemaa stsenaristid
Aserbaidžaani filmilavastajad
Venemaa filmilavastajad
Aserbaidžaani filmiprodutsendid
Venemaa filmiprodutsendid
Sündinud 1939
Surnud 2022
Lwówek Śląski

Lwówek Śląski (saksa Löwenberg in Schlesien) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Lwówek Śląski maakonna ja Lwówek Śląski valla halduskeskus. Lwówek Śląski asub Jelenia Górast umbes 25 km põhjaloodes.

Asula sai linnaõigused 1217. aastal. Linnast kujunes oluline käsitöö ja kaubanduse keskus. Kolmekümneaastases sõjas sai linn rängalt kannatada ja selle tähtsus vähenes. 1659. aastal ja 1704. aastal laastasid linna suured tulekahjud. 18. sajandil oli linn endise tähtsuse minetanud, majanduse elavnemine algas 19. sajandi teisel poolel. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.

Viited

Alam-Sileesia vojevoodkonna linnad
Aet Süvari

Aet Süvari (30. septembril 1977) on eesti spordiajakirjanik.

Ta lõpetas 1995 Tallinna 7. keskkooli, 1999 ajakirjanikuna Tartu Ülikooli ja 2005 Edinburghi Napieri ülikooli ajakirjandusosakonna magistriõppe. 

Töötanud 1999–2004 Eesti Ekspressis ajakirjanikuna, 2005–2006 Šotimaa nädalalehes Fife Free Press reporterina, 2007–2008 ETV jalgpallisaate “Lisaaeg” saatejuhi ja toimetajana ning 2006 läks tööle Eesti Päevalehe sporditoimetusse. Alates 2014 on ta ERR-is spordireporter.

Ta on Hispaania jalgpallikoondise poolehoidja.

Kahasse Kertu Ruusiga ilmus 1995. aastal luulekogu "Aeg jookseb. Lilled vangile".

Viited

Välislingid

Eesti spordiajakirjanikud
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Sündinud 1977
Maanaine

Maanaine oli Akadeemilise Põllumajandusliku Seltsi kodumajanduse ajakiri, mis ilmus aastatel 1940–1941 ajakirja Taluperenaine järglasena. Ajakiri ilmus kord kuus. Ajakirjaga olid kaasas lõikelehed.

Ajakirja vastutav toimetaja oli Veera Kõpp, tegevtoimetaja Kai Lukk, käsitööosa toimetaja Helme Toomaste. Toimetus asus 1940. aastal Tartus Akadeemilise Põllumajandusliku Seltsi ruumides Peeter Põllu 5.
Üks number maksis 1940. aastal 1 rubla ehk 80 senti.

1941. aasta jaanuarinumbri esikaas on punane ja päises on määratlus "ühiskondlik, poliitiline ja kirjandus-kultuuriline ajakiri"; numbri väljaandja oli EK(b)P KK. Vastutava toimetaja kohusetäitja oli siis Ellinor Rängel. Üksiknumber maksis 75 kopikat.

1941. aasta juuninumber oli Eesti NSV vapiga. Maanaise toimetus asus siis Tartus Ülikooli tn 9-2. Tegevtoimetaja kohusetäitja oli siis Helene Kenn. Üksiknumber maksis 1 rubla.

Eesti endised ajakirjad
Ban

Ban oli aadlitiitel, mida kasutati mitmes Kesk- ja Kagu-Euroopa riigis 7. sajandist kuni 20. sajandini.

Aadlitiitlid
Johan Tšutšelov

Johan Tšutšelov (8. juuni 1912 – ?) oli Eesti jalgpallur.

Mängis 1935 kaasa 7 Eesti koondise maavõistluses.

Viited 

Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallikoondislased
Sündinud 1912
Herbert Saarne

Herbert-Friedrich Saarne (kuni 18. märtsini 1937 Herbert-Friedrich Segner; 2. jaanuar 1908 Hageri kihelkond, Harjumaa - 21. juuli 1986 Tallinn) oli eesti jää- ja jalgpallur.

Tuli Tallinn Spordi koosseisus 6 korral jääpallis (1928–1932 ja 1935), 1 korra jäähokis (1940) ja 3 korral jalgpallis (1931–33) Eesti meistriks.

Teoseid
"Jääpall. Jäähoki. Minevikust tänapäevani". Koostaja Endel Press, autorid Lembit Koik, Endel Press, Elmar Saar, Herbert Saarne, Karl-Rudolf Sillak, Toivo Tukk. Eesti Raamat. Tallinn 1977

Vaata ka 
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Kirjandus 
"Herbert Friedrich Saarne (Seegner)". // "Jääpall. Jäähoki. Minevikust tänapäevani". Koostaja Endel Press, autorid Lembit Koik, Endel Press, Elmar Saar, Herbert Saarne, Karl-Rudolf Sillak, Toivo Tukk. Eesti Raamat. Tallinn 1977. Lk 248

Välislingid

Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti jalgpallikoondislased
Eesti jääpallurid
Eesti jäähokimängijad
Eesti jalgpallitreenerid
Eesti jäähokitreenerid
Eesti spordikohtunikud
Eesti sporditegelased
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1908
Surnud 1986
East–West. Golden Arch

"East–West. Golden Arch" (vene keeles Восток-Запад. Золотая арка) on rahvusvaheline iga-aastane Euraasia filmiauhind, mida antakse välja saavutuste eest filmikunstis.

Filmiauhinna "East–West. Golden Arch" asutas Kinoliitude Konföderatsioon. Auhindu jagatakse alates 2018. aastast.

Filmiauhinna kodulehel on kirjas, et auhind antakse saavutuste eest filmikunstis Ida-Euroopa ja Lääne-Aasia maades toodetud filmide autoritele. See pole päris täpne. Filmiauhinnale East–West. Golden Arch saavad pretendeerida Ida-Euroopa ja Kesk-Aasia maade, Balkani maade, Baltimaade, samuti Soome, Aserbaidžaani, Gruusia, Armeenia, Türgi, Küprose ja Iisraeli filmid – kokku 31 riigist.

Filmiauhinna haldamiseks on loodud viieliikmeline auhinna hoolekogu (selle liikmeid on Venemaa presidendi eriesindaja Mihhail Švõdkoi) ja 20-liikmeline auhinna juhatus (juhatuse esimees Rüstəm İbrahimbəyov). Valdav osa hoolekogu ja juhatuse liikmetest on Venemaa filmitegelased. Juhatus moodustab viieliikmelise filmide valikukomisjoni (siiani Venemaa filmikriitikutest). Auhinna nominendid ja võitjad valib 24-liikmeline žürii (žürii liikmeteks kutsutakse filmikriitikud ja filmiteadlased üle maailma).  

Filmiauhinda East–West. Golden Arch jagatakse 11 kategoorias. Kategooria võitjale antakse auhinnakuju Kuldne Kaar. Esimesed kaks auhindade kätteandmise tseremooniat (2018, 2019) peeti Moskvas.

Võitjad kategoorias "Parim mängufilm"
2018 – "Armastuseta" (filmirežissöör Andrei Zvjagintsev)
2019 – "Külm sõda" (filmirežissöör Paweł Pawlikowski)

Võitjad kategoorias "Panuse eest filmikunsti"
2018 – Krzysztof Zanussi 
2019 – Marlen Hutsijev (postuumselt)

Nomineeritud Eesti filmiloojad

Filmiauhinna "East–West. Golden Arch" esimesel konkursil (2018) sai Rainer Sarneti 2017. aastal valminud mängufilm "November" kolm nominatsiooni: 

kategoorias "Parim kunstnikutöö" Jaagup Roomet ja Matis Mäesalu;
kategoorias "Parim kaameratöö" filmioperaator Mart Taniel;
kategoorias "Parim filmi muusikaline kujundus" helilooja Michał Jacaszek.

Rahvusvaheline žürii andis kategoorias "Parim kunstnikutöö" esikoha ja auhinnakuju Kuldne Kaar filmikunstnikele Roometile ja Mäesalule.

Viited

Välislingid
Filmiauhinna koduleht
Jaagup Roomet. Auhinnad. efis.ee 
East-West. Golden Arch - International Film Award. efis.ee

Filmiauhinnad
Padova Püha Antoniuse basiilika

Padova Püha Antoniuse basiilika (itaalia keeles: Basilica di Sant’Antonio, kohalik lühend ka Basilica del Santo) on Padovas asuv otseselt Pühale Toolile alluv roomakatoliku kirik ja Basilica minor, mis on pärimuse järgi püstitatud püha Padova Antoniuse hauale.

Kirjeldus 
Kirik on esimene suurem võlvitud kirikuhoone Terraferma piirkonnas, ehitatud ajavahemikus 1232.–1310. aastatel romaanikalt gootikale üleminekustiilis. Tervikhoonena näib kiriku arhitekt olevat lähtunud Veneetsia Püha Markuse kiriku eeskujust, kavatiselt on ta romaanipärane, kuid interjöör, sealhulgas kõrge apsiid ja kabelipärja üheksa kabelit on gooti stiilis. Sisustuses leidub palju muudel hilisematel perioodidel, renessansi- ja barokiajal loodut.

Padova Püha Antoniuse basiilika on üks enim külastatud pühakodadest Itaalias ja populaarne palverännusihtpunkt.

Viited

Välislingid 
 Kiriku ja koguduse kodulehekülg (itaalia, inglise, prantsuse, saksa ja hispaania keeles)
 Basiilika 3D-mudel. Kasutaja Enrico Dalbosco, 3D Warehouse
 Virtuaaltuur basiilikas

Itaalia kirikud
Romaani ehitised
Palverännukohad
August Marland

August Marland (13. mai 1904 Narva – 4. märts 1973 Moskva) oli eesti fütopatoloog.

Välislingid 
 August Marland Eesti Entsüklopeedia digiversioonis

Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna dekaanid
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna professorid
Eesti Maaülikooli professorid
Sündinud 1904
surnud 1973
Eva Hirvesoo

Eva Hirvesoo (sündinud 27. juunil 1936 Tallinnas) on eesti arhitekt. 

Ta lõpetas 1965. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. 

Aastatel 1960–1991 töötas Eva Hirvesoo Tsentrosojuzprojekti Tallinna filiaalis (aastast 1983 peaarhitektina), seejärel omanimelises büroos.

Projekteerinud peamiselt avalikke hooneid ja eramuid (1970–1999).

Töid
 Tallinna Kaubahall Tallinnas Aia tänav 7 (1979)
 Tallinna Tehnikaülikooli söökla ja klubihoone Mustamäel (1982)
 restoran Raeköök Dunkri tänav 5 (1985, koos Helgi Margnaga)
 elamud Tallinnas Kalda tänava nõlval (1985–1995)
 Tabasalu kaubanduskeskus (1991)
 Virumaa kommertspanga Rakveres (1996, koos Peeter Varrakuga)

Tunnustus
 1988 – Eesti NSV teeneline arhitekt 
 2015 – Eesti Arhitektide Liidu kolleegipreemia

Isiklikku
Tema abikaasa oli Avo Hirvesoo. Nende kolm last on arhitekt Ivo-Ott Hirvesoo, viiuldaja Aet Hirvesoo-Hautamäki ja ettevõtja Aap Hirvesoo.

Viited 

Eesti arhitektid
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1936
Lilian Kosenkranius

Lilian Kosenkranius (neiupõlvenimi Jako; 9. august 1930 – 19. veebruar 2022) oli Eesti telesaatejuht. 
Ta oli tuntud eelkõige Eesti Televisiooni kokandussaate „Vaata kööki“ (1971–1990) juhina.

Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi erialal.

1965. aastal asus Kosenkranius tööle Tallinna Moemajas, kus tegeles toimetamistööga, kommenteeris moeetendusi ja korraldas ka näitusi. Ta töötas ka moeajakirja Siluett peatoimetajana. 

1970. aastal pakkus tollane tuntud reklaamimees Peedu Ojamaa talle telesaatejuhi ametikohta. 1971. aasta 13. veebruaril jõudis eetrisse tema juhitav esimene kokandussaade „Vaata kööki“, mis osutus erakordselt populaarseks, sest Kosenkranius pakkus välja nupukaid võimalusi, kuidas toonaste kasinate võimaluste juures mitmekülgselt süüa teha. Kosenkranius otsis välja kasutatavad retseptid ja toiduained ning nuputas välja ideed. Samas õpetas ta vaatajat kodumajapidamises paremini majandama. Eetrisse jõudis kokku 700 saadet. Pärast saatesarja lõppu 1990. aastatel taandus ta avaliku elu tegelase rollist.

Lilian Kosenkranius oli abielus stsenarist Ivar Kosenkraniusega. Viimastel aastatel elas ta paralleelselt Tallinnas ja Pärnus.

Viited

Välislingid
 Kirbuturu lood: 2 ERR, 2012
 "Suri ETV "Vaata kööki" saatejuht Lilian Kosenkranius" ERR menu, 22. veebruar 2022

Eesti saatejuhid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1930
Surnud 2022
Libustamine

Libustamine (inglise keeles slut-shaming) on naise häbimärgistamine käitumise eest, mida seostatakse valimatu sugueluga või seksuaalse provokatiivsusega. 

Tavaliselt kritiseeritakse naisi ja neidusid, kes rikuvad seksuaalsusega seotud küsimustes käitumise ja välimuse ootusi. 

Terminit võidakse kasutada ka geimeeste puhul, kes võivad silmitsi seista halvakspandava seksuaalkäitumisega, mida juhtub heteroseksuaalsete meestega harva.
Vera Lynn

Dame Vera Margaret Lynn  (20. märts 1917 – 18. juuni 2020) oli Briti laulja, laulukirjutaja ja meelelahutaja, kes omandas suure populaarsuse Teise maailmasõja päevil.

Viited

Välislingid
 In pictures: Dame Vera Lynn's life and career, BBC News, 18. juuni 2020

Üle 100-aastased
Sündinud 1917
Surnud 2020
Vaike Reemann

Vaike Reemann (sündinud 8. mail 1952) on eesti etnograaf. 1995. aastast on ta Õpetatud Eesti Seltsi liige.

Hariduskäik
Vaike Reemann õppis aastatel 1970–1975 Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu ja etnograafiat. 1975. aastal kaitses ta magistrikraadi tööga "Moonakate töö- ja elutingimused Eestis 19. sajandil, 20. sajandi alguses".

Töö
Aastatel 1978–2016 töötas ta Eesti Rahva Muuseumis teadur-kuraatorina.

Aastatel 1998–2009 oli Vaike Reemann Tartu Kõrgema Kunstikool rahvakunsti lektor.

Tunnustus
 1994 Eesti Vabariigi kultuuripreemia
 2009 Tartu linna aasta muuseumitöötaja
 2010 Pärandihoidja (Eesti Rahva Muuseumi teadur-kuraator. Elutööpreemia eesti rahvuslike käsitöötraditsioonide hoidmise ja edasiarendamise eest. Tema panuseks on pikaajaline teadustöö muuseumis, õppejõud, vaibakogude digitaliseerija ning käsitöötraditsioone tutvustavate publikatsioonide autor.)
 2016 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Eesti etnograafid
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1952
Leith

Leith (gaeli keeles Lìte) on Šotimaa pealinna Edinburghi sadamaala, mis asub Water of Leith jõe suudmes.

Edinburgh
Maris Hellrand

Maris Hellrand (sündinud 15. septembril 1970 Rakveres) on eesti ajakirjanik ja kodanikuaktivist. 

Õppis Lembit Pärna nimelises Tallinna 42. keskkoolis (praegune Kadrioru Saksa Gümnaasium), Tartu Ülikoolis ja Müncheni Ülikoolis.

Ta on elanud aastaid Saksamaal, Ühendkuningriigis, Singapuris ning Lõuna-Koreas. Rännakuperioodide vahel töötas mitmesugustel ametikohtadel nii president Lennart Meri juures, aga ka president Toomas Hendrik Ilvese juures, kui ta veel välisministeeriumis ametis oli. Aastast 2010 elab alaliselt Eestis. Vabakutselise ajakirjanikuna kajastab ta Eesti teemasid rahvusvahelistele väljaannetele.  

Maris Hellrand kuulub aastast 1998 Sotsiaaldemokraatlikusse Erakonda.

Isiklikku
Ta on kolme lapse ema. Tema õde on filmirežissöör Margit Lillak.

Viited

Välislingid
 https://www.zdf.de/nachrichten/heute-in-europa/30-jahre-wiedererlangung-der-unabhaengigkeit-100.html ZDF, 20. august 2021
https://epl.delfi.ee/artikkel/94182699/maris-hellrand-segregatsioon-ei-eksisteeri-ainult-uldhariduskoolis-vaid-ka-huvihariduses, Eesti Päevaleht, 2. august 2021
https://www.ohtuleht.ee/1039231/maris-hellrand-suure-keskkonnajaljega-suurlavastus-ehk-kuidas-jagada-avalikku-kultuuriraha Õhtuleht, 22. juuli 2021
https://www.ohtuleht.ee/1030980/maris-hellrand-avalik-ruum-parandab-tervist-ja-loob-onnelikuma-kogukonna-kuid-tallinnas-seda-veel-napib / Õhtuleht, 9. aprill 2021
https://medium.com/@marishellrand_50510 
https://epl.delfi.ee/artikkel/91302149/paeva-teema-maris-hellrand-tallinn-jai-rohelise-pealinna-tiitlist-ilma-oige-kah-sest-sonamurdlik-kaitumine-euroopas-edu-ei-too Eesti Päevaleht, 8. oktoober 2020
Hellrand: meem ministritest Auschwitzi värava ees oli ebasobiv / ERR.ee, 26. august 2019
 Ajakirjanik Maris Hellrand: aasta eest ei olnud pagulastest juttugi, aga õhkkond ühiskonnas oli sama kibe / DELFI, 13. oktoober 2015
 Maris Hellrand: mis sajandil meie kool elab? / Õpetajate Leht, 9. oktoober 2013

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1970
Triin Toomesaar

Triin Toomesaar (sündinud 26. detsember 1987) on eesti haridustegelane ja kodanikuaktivist.

Toomesaar on lõpetanud politoloogia magistrantuuri Tallinna Ülikoolis. Ta on Noored Kooli programmi vilistlane.

Töö
2013. aastast on ta Kiusamisvaba Kool SA tegevjuht. Vabaühenduse juhtimise ja kiusuennetamise kõrvalt on ta andnud koolides külalistunde muuhulgas kodanikuaktiivsuse, soolise võrdõiguslikkuse ja seto kultuuri teemadel. 
Alates 8. märtsist 2021 on ta Vabariigi Presidendi vabakonnanõunik.

Autasud
Jaanuaris 2019 pälvis Eesti Vabariigi presidendi kultuurirahastu noore haridustegelase preemia.

Isiklikku
Tema vend on filmirežissöör Tõnis Pill.

Viited

Välislingid

 Triin Toomesaar: Kiusamine ei ole kriisi ajal kuhugi kadunud / ERR, Vikerraadio 20. aprill 2020
 Triin Toomesaar: Täiskasvanudki vajavad julgustamist, et kiusamisse sekkuda / ERR.ee Arvamusportaal, 30. jaanuar 2020
 Triin Toomesaar parandab maailma / DELFI, 3. mai 2018
 Triin Toomesaar: Ma ei ole rassist, aga ... / ERR.ee Arvamusportaal 30. juuni 2015

Eesti aktivistid
Eesti haridustegelased
Sündinud 1987
Eesti meistrivõistluste medalivõitjad 80 m tõkkejooksus

Eesti meistrivõistluste medalivõitjad 80 m tõkkejooksus

Kuni 1968. aastani võistlesid naised 80 meetri tõkkejooksus, mis asendati siis 100 meetri tõkkejooksuga.

Vaata ka
Eesti meistrivõistluste medalivõitjad 100 m tõkkejooksus]]

 
80 m
200 meetri tõkkejooks

200 meetri tõkkejooks on kergejõustikualadest harva läbitav tõkkejooks. Mõnikord nimetatakse seda võistlust madalateks tõketeks. Seda joosti suveolümpiamängudel kaks korda, aastatel 1900 ja 1904.

Maailma tipptulemus meeste 200 m tõkkejooksus on 21,9 Don Styron poolt joostud 1960. aastal. Eesti kiireim aeg on 23,0 Kalju Jurkatamm nimel, mille ta jooksis 	28. augustil 1968. aastal Riias.

Alates 1960. aastast on IAAF peatanud rekordide kinnitamise distantsilt. Distantsi jookstakse siiski riiklikult. Inglismaal ja USA-s joosti 220 jardi (201,17 meetrit).

Kümne tõkke ületamiseks on paigutatud tõkked 0,76 meetri kõrgusele. Takistuste kõrgus on meestel ja naistel võrdne; nende vaheline kaugus on erinev.

Tõkkekaugused

		

Tõkkejooks
Sophie von Winzenburg

Sophie von Winzenburg (1105 Winzenburgis Hannoveri lähedal – 6. või 7. juulil 1160 Brandenburgis) oli esimene Brandenburgi markkrahvinna.

Elu 

Sophie oli Winzenburgi krahvi Hermann I ja tema esimese naise, Eversteini krahvinna tütar. Ta kinkis adramaa põllumaad Welleni lähedal Leitzkau kloostrile ja hiljem teise adramaa Wolmirslebeni lähedal. 1158. aastal saatis ta oma meest palverännakul pühale maale.

Surm 

Tema õde Beatrix oli Quedlinburgi kloostri abtiss. Sophie ja Beatrix surid mõlemad 1160. aastal. Mõned allikad ütlevad, et Sophie suri 25 märtsil, teised, et 6. või 7. juulil. Ta maeti Ballenstedti kloostri kirikusse.

Arvustus 

Praeguse uurimistöö kohaselt ei ole tema isa identiteeti lõplikult tõestatud. Võimalik, et ta kuulus teise aadlikoja juurde, kus kasutati nime Sophie.

Kujutis 

700 aastat pärast tema surma leiti Ascherslebenist Sophiet ja tema meest kujutav brakteaat. Tema portree on stiliseeritud, nagu sel perioodil kombeks oli. See, et Albrecht kujutas oma naist müntidel enda kõrval, on märk tema erakordsest armastusest Sophie vastu.

Abielu ja järglased 

1125. aastal abiellus ta Albrecht Karuga. Nad said 10 last.

 Otto (1126/1128 – 7. märts 1184)
 Hermann (suri 1176)
 Siegfried (suri 24. oktoobril 1184)
 Heinrich (suri 1185)
 Adalbert (suri pärast 6. detsembrit 1172)
 Dietrich (suri pärast 5. septembrit 1183)
 Bernhard (1140 – 9. veebruar 1212)
 Hedwig (suri 1203)
 Adelheid (suri 1162)
 Gertrud
Narva Õigeusu Gümnaasium

Narva Õigeusu Gümnaasium (vene keeles Нарвская Православная гимназия) on erakool Narvas.

Kool asutati 1991. aastal Narva Polütehnikumi hoones, kooli asutaja oli preester Vladislav Kumõš. 1996. aastal asus ta elama Venemaale ja kooli direktoriks sai Andrei Ivanen. Samal aastal kolis kool endise Narva Lastepolikliiniku majja aadressil Igor Grafovi tänav 4.

Aastani 2019 kandis kool nime Narva Õigeusu Humanitaarkool (vene keeles Нарвская Православная Гуманитарная школа).

Kooli direktorid 
1991–1996 – Vladislav Kumõš
1996–2018 – Andrei Ivanen
2018–2019 – Nadežda Tšerkašina (kohusetäitja)
2019–  – Tatjana Babanskaja

Viited

Välislingid 
Video koolist

Narva koolid
Rannakaitsepatarei nr 317

Rannakaitsepatarei nr 317 oli Saaremaa põhjarannikule Ninase poolsaarel Ninase küla lähedal rajatud rannakaitsepatarei, mis kuulus Punalipulise Balti laevastiku Tallinna mereväebaasi Läänemere rannikukaitsesüsteemi.

Patareipositsioon
Rannakaitsepatarei nr 317 (317-ая отдельная береговая артиллерийская батарея БОБР КБФ) paiknes Saaremaa põhjarannikul Tagaranna poolsaarel. Patarei ehitamiseks eraldati 120 ha suurune maa-ala Ninase küla piirkonnas, kus likvideeriti 6 talu ja asustati ümber 7 perekonda. Patarei ehitustööd algasid 1940. aasta juulis. Kahurid paiknesid üksteisest 200–300 meetri kaugusel. 2. ja 3. kahurialuse vahele oli rajatud kahekorruseline maa-alune diiseljõujaam. Patareipositsiooni ehitusel jäi sõja alguseks lõpetamata mürskude mehaanilise söötmise süsteem, insenerivõrgud, kaugusmõõtja torn ja gaasivarjend.

Rannakaitsepatarei nr 317
Ninase rannakaitsepatarei nr 317 koosnes neljast ühetorulistes soomustornides MO-1-180 paiknevast 180-millimeetrisest suurtükist (IV-180). Patarei suurtükkide laskekaugus oli 45 km (200  kaabeltaud), laskekiirus 5 lasku minutis. 

Sümbolite (4хI-180/57) tähendus kahuripatarei nimes:

4хI – kahurite arv patareis. Kokku oli rannakaitsepatareis nr 317 («батарея Ниназе») 4 suurtükki, neljas MO-1-180 suurtükitornis
../180 – kahurite kaliiber tollides/millimeetrites
57 – suurtükitoru pikkus kaliibrites

Suurtükkide laskekaugus oli 45 km (200  kaabeltaud).

Patarei isikkooseis oli Punaarmee isikkoosseisu normi  014/812  kohaselt 266 (12 ohvitseri, 49 allohvitseri, 205 punalaevastiklast), 014/106-Б kohaselt 306 sõjaväelast. Suurtükipatarei komandör oli vanemleitnant/kapten  (Османов, Джофер Османович).

14. septembrist kuni 21. oktoobrini toimusid lahingud Eesti saartel. 14. septembri varahommikul tegid Saksa väed dessantoperatsiooni Muhu saarele. 16. septembril olid Saksa väed Orissaares ja 20. septembril 1941 piirati patarei saksa üksuste poolt ümber, osal meeskonnast õnnestus välja murda, kaks suurtükialust lasti õhku, kaks jäi terveks.

Vaata ka
Peeter Suure merekindluse rannapatarei nr 46
Balti laevastik, Balti laevastik Teises maailmasõjas, Sõjategevus Eestis 1941. aastal

Viited

Välislingid
 Saare maakonna militaarobjektide ekspertiis. Koostaja: Endel Püüa. 2006. a. Sääre Ninase rannakaitsepatarei nt. 317
 Ninase 180 mm rannapatarei suurtükiblokk nr 1, „Eesti sõjaajaloolise arhitektuuripärandi kaardistamine ja kasutusvõimaluste analüüs. 19. ja 20. sajand“
 Ninase 180 mm patarei, Kultuurimälestiste register
 Tõnu Veldre, Muinsuskaitse peatas patarei lammutamise, Saarte Hääl, 26. veebruar 2015

Eesti Teises maailmasõjas
Saare maakonna militaarehitised
Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse
Kärdla linna aukodanik

Kärdla linna aukodanik oli Kärdla linna aunimetus, mis antakse erilise auavaldusena inimesele, kes on elutööga osutanud Kärdlale väljapaistvaid teeneid.

Kärdla linna aukodaniku nimetuse andmise otsustas Kärdla linnavolikogu. Ettepanekuid aukodanike nimetamiseks võib teha Kärdla linnavalitsus mitte sagedamini kui üks kord viie aasta jooksul.

Aukodaniku nimi kantakse Kärdla linna auraamatusse, aukodanikule antakse auaadress ja aunimetuse üleandmise tseremoonia toimub Kärdla linna päeva pidulikul üritusel 1. mail.

Kärdla linna aukodanikud 
 1978 – kunstnik Paul Kamm (1917–1979)
 1989 – õpetaja, koorijuht ja koduloolane Evald Teras (1929–2009)
 1998 – arst Arnold Paroll (1928–2001)
 2004 – meditsiinitöötaja Salme Elgas (1916–2015)

Hiiu valla aukodanikud 
Pärast Kõrgessaare valla ja Kärdla linna ühinemist moodustunud Hiiu vald andis välja ühe aukodaniku tiitli.
 2014 – luuletaja Ave Alavainu (1942)

Hiiumaa valla aukodanikud 
2017. aasta haldusreformi järel tekkinud Hiiumaa vallas valiti esimene aukodanik 2020. aastal.
 2020 – haridustöötaja, treener ja spordimees Lembit Sauer (1934)

Viited 

Eesti linnade aukodanikud
Bolhov

Bolhov on linn Venemaal Orjoli oblastis, Bolhovi rajooni keskus. Asub Nugri jõe kaldal. 

Bolhovit on mainitud 1196. aastal, kui selle Tšernigivi vürstiriiki kuulunud kindlusasula põletasid maha Vladimiri suurvürsti Vsevolod Suurpesa väed. 16. sajandil oli Bolhov piirikindlus Moskva suurvürstiriigi lõunapiiril. 1608. aastal toimus linna juures lahing, milles Moskva tsaaririigi väed said lüüa Vale-Dmitri II juhitud Poola vägedelt.

1778 sai Bolhov linnaõigused. 19. sajandil oli linn oluline nahatoodete valmistamise keskus.

2020. aasta alguses oli linnas 10 884 elanikku.

Viited

Välislingid 

Linna koduleht

Venemaa linnad
Orjoli oblast
Novosil

Novosil on linn Venemaal Orjoli oblastis, Novosili rajooni keskus. Asub Zuša jõe paremkaldal, 70 km Orjolist idas.

Novosili on mainitud 1155. aastal Tšernigivi vürstiriigi Itili kindlusena. 14. sajandi alguseks oli see juba Novosili nime all väikese vürstiriigi keskus. 15. sajandi alguses läks linn Leedu suurvürstiriigi valdusesse, kuid sajandi lõpus Moskva suurvürstiriigi kätte.

1777 sai Novosil linnaõigused maakonnalinnana Tula asehaldurkonnas ja seejärel kubermangus.

13. novembrist 27. detsembrini 1941 oli linn Saksa okupatsiooni all.

Novosil on elanike arvult üks Venemaa väiksemaid linnu. 2020. aasta alguses oli linnas 3109 elanikku.

Viited

Välislingid 

Venemaa linnad
Orjoli oblast
Dmitrovsk

Dmitrovsk on linn Venemaal Orjoli oblastis, Dmitrovski rajooni keskus. Asub Obštšeritsa jõe Nerussa jõkke suubumiskoha lähedal, 80 km Orjolist edelas.

Dmitrovsk asutati 1711. aastal Dmitrovka külana maale, mille Peeter I kinkis vürst Dimitrie Cantemirile. 1782. aastal sai asula linnaõigused. 1796. aastast oli maakonnalinn Orjoli kubermangus.

1929–2005 oli linna nimi Dmitrovsk-Orlovski (vene Дмитровск-Орловский).

2020. aasta alguses oli linnas 4967 elanikku.

Viited

Välislingid 

Venemaa linnad
Orjoli oblast
Maloarhangelsk

Maloarhangelsk on linn Venemaal Orjoli oblastis, Maloarhangelski rajooni keskus. Asub 81 km Orjolist kagus.

1778 sai Maloarhangelsk linnaõigused maakonnalinnana Orjoli asehaldurkonnas ja seejärel kubermangus.

1941. aasta oktoobrist 23. veebruarini 1943 oli linn Saksa okupatsiooni all.

Maloarhangelsk on elanike arvult üks Venemaa väiksemaid linnu. 2020. aasta alguses oli linnas 3182 elanikku.

Viited

Välislingid 

Venemaa linnad
Orjoli oblast