joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kõlunõmme

Kõlunõmme on küla Hiiumaa valla idaosas Läänemere rannikul. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Kõlunõmme piirneb põhjas Kukka lahega, läänes Kukka ja Palade, lõunas Partsi ja Pühalepa-Harju ning idas Sääre ja Suuresadama külaga.

Nimi
Kohanime on esmakordselt mainitud 1599 kui Kollo ja 1606 kui Kölo.

Paul Ariste järgi koosneb kohanimi kahest osast: sõnadest 'kõlu' ja 'nõmm'.

Loodus
Kõlunõmme hõlmab osa Kukka looduskaitsealast ja küla läbib Kõlu jõgi. Küla alale jäävad Hüljesterahu, Kukka rahu ja Umbrahu. Külas asuvad Kõlunõmme elektriliini rahn, Kõlunõmme Härma talu rahn, Kõlunõmme põllurahn ja Lapikkivi.

Kõlunõmme põhjaosas asub Tika piirkond.

Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 33 inimest. Neist 32 olid eestlased.

Talud 

Kõlunõmme ajaloolised talud 1939

Ajalugu
Kõlunõmme on ajalooliselt kuulunud Hiiu-Suuremõisa ja Partsi mõisa alla. Algselt oli tegemist eraldi talude, hiljem eraldi külaga. 1599 on mainitud talunikku Kollo Broos. 1835 elasid pered Pühalepa-Harju ja Joandi külade all.

Taristu
Küla läbib Palade–Kõlunõmme tee. Küla lõunaosa piirneb Partsi–Kuri teega, kus asub Kõlunõmme bussipeatus.

Kultuur
Talumees Kõlu Magnus (Maunus) (1710–1781) ja tema abikaasa Kadri olid näitlejate Tõnis Niinemetsa, Sepo Seemani ja Margus Tabori esivanemad.

Pilte

Viited

Hiiumaa valla külad
Paluküla (Hiiumaa)

Paluküla on Hiiumaa vallas, Kärdlas kagus asuv küla. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Paluküla piirneb põhjas Hausma, läänes Prählamäe ja Tubala, lõunas Lõpe ja Palade ning idas Lõbembe ja Hiiessaare külaga.

Nimi
Külanimi lähtub sõnast "palu", mis tähendab nõmme, liivast männimetsa või kuiva põõsastega kaetud maad. Kohanime esmamainiti 1564 kujul Palo. Küla nimetati 1565 Paloby, 1798 Pallo ja 1886 Palloküla.

Loodus

Paluküla asub Kärdla meteoriidikraatri alal, mille tulemusena kujunes Paluküla kerge, kus valdav metsatüüp on kuusik. Kraatri keskosas asub Eesti sügavaim, Soovälja K-1 puurauk. Külas asuvad Paluküla paemurd, Paluküla rändrahn, Paluküla kolm rahnu ja Paluküla töökoja õuerahn. Küla lääneosa läbib Ala kraav.

Elanike arv

Palukülas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 78 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.

Talud

Paluküla ajaloolised talud 1939

Ajalugu 
Paluküla kuulus ajalooliselt Pühalepa kihelkonda. Küla asus esmalt Hiiessaare mõisa, hiljem Vilivalla mõisa all. 1609 mainiti vakuses isikut Palokyll Hanß. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli külas 28 talu.

1949 asutatud Kalevipoja kolhoosi kontor asus Leigri talus.

Taristu 

Paluküla läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ääres, kus asuvad Antoni mäe ja Paluküla bussipeatused. Maanteest läände lähtuvad Puurkaevu tee ja Kraatri tee. Küla idaosa läbib Vana postimaantee, mida uue maanteega ühendavad Töökoja tee, Paemüüri tee ja Raja-Peedu tee. Paluküla piirneb põhjas Lennujaama teega, küla lõunaosa läbib Palade–Tubala teed.

Kultuur 
Küla kõige kõrgemal kohal asub 1820 rajatud Paluküla kirik, mille torn on meremärk. Kärdla meteoriidikraatriga tutvumiseks rajati Paluküla kerkele vaateplatvorm. Külas asus varem lasketiir.

Ettevõtlus
Palukülas paiknesid Teise maailmasõja järel Nõukogude üksuste laod, mis 1961 anti üle Rahu eest kolhoosile, mis rajas ladudesse töökojad. Külas asus Rahu eest kolhoosi rebasefarm. Meteoriidikraatri puuraugust saadud veest toodeti 1984–1993 mineraalvett Kärdla.

Viited

Hiiumaa valla külad
Partsi

Partsi on küla Hiiumaa vallas Kärdla ja Suuremõisa vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Partsi piirneb põhjas Kõlunõmme ja Palade, läänes Sakla, edelas Loja, lõunas Leerimetsa, kagus Reikama ja idas Pühalepa-Harju külaga.

Nimi
Kohanimi lähtub sõnast parras 'äär, serv, vall'.  Kohanime on esmamainitud 1564 kujul Pardas.

Loodus
Partsi põhjaosa piirneb Kukka looduskaitsealaga. Külas asuvad Partsi allikad.

Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 34 inimest. Neist 33 olid eestlased.

Tabel kajastab Partsi küla elanikke. 1977. aastal külaga liidetud Partsi asunduses elas 1959. aastal 49 elanikku ja 1970. aastal 40 elanikku.

Talud 
Partsi küla ja Partsi asundus toimisid 1977. aastani eraldi haldusüksustena.

Partsi küla ajaloolised talud 1939 

Partsi asunduse talud 1939

Ajalugu 
Rootsi aja alguses oli olemas Partsi vakus, mida mainiti esmakordselt 1564. Partsi mõis rajati 1591 ja mõisa juurde kujunes küla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid Partsi mõisa alal talupojad Partzi Siemo Jack ja Partzi Siemo Thomas.

1835 oli Partsi külas 5 talu, mille elanikud said perekonnanimedeks nimed: Apri, Aru (Arro), Juurik (Jurik), Kaljo, Nobrik, Park, Peujall, Vaha (Wahha), Valge (Walge), Veski (Weski) ja Worm. 

Partsi mõisa maale tekkis 1920. aastatel Partsi asundus, mis 1977. aastal liideti Partsi külaga.

Taristu 
Küla läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kus asub bussipeatus. Külas lõpeb Vana postimaantee. Suurest maanteest suundub itta Partsi–Kuri tee.

Kultuur 
Külas asuvad Partsi mõis, Partsi mõisa tuuleveski ja mälestusmärk Esimeses maailmasõjas langenud vene sõduritele.

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Hiiumaa valla külad
Reikama

Reikama on küla Hiiumaa vallas Kärdla ja Suuremõisa vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Reikama piirneb põhjas ja läänes Partsi, edelas Leerimetsa, lõunas Hellamaa ning idas Pühalepa-Harju ja Kuri külaga.

Nimi 
Paul Ariste arvates lähtub kohanimi sõnadest rõigas (reigas) ja maa. Marja Kallasmaa pakkus reigase tähenduseks heinahunnik või piklik saad.  Kohanime on 1900 mainitud kui Рейкама.

Loodus 
Reikama piirneb edelas Suuremõisa jõega.

Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 25 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.

Talud
Reikama ajaloolised talud 1939

Ajalugu 
Küla piirkond kuulus ajalooliselt Partsi mõisa alla. Küla kujunes välja 20. sajandi alguses, mil sinna ehitati Suuremõisa valla vallamaja.

Taristu 
Reikamat läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, kus asuvad Reikama ja Pühalepa bussipeatused. Küla piirneb lõunas Tammela–Hellamaa teega.

Kultuur 
Reikamas asus varem Suuremõisa valla vallamaja, mille asukohale püstitati 2017 skulptor Enn Johannese tehtud mälestuskivi.

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Hiiumaa valla külad
Sarve

Sarve on küla Hiiumaa valla idaosas Sarve poolsaarel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Naaberkülad on Soonlepa ja Heltermaa.

Nimi 
Carl Friedrich Wilhelm Russwurm tuletas nime sõnast sarv.  Koht võib olla seotud 1254 nimetatud sadamaga (portus Sarwo). Kohanime on esmakordselt mainitud 1581 kui Sarwa.

Loodus 
Küla ala jääb Sarve maastikukaitseala koosseisu. Külas asuvad ainulaadsed alvarid. Sarve territooriumile jäävad Kaevatsi laid, Heinlaid, Langekare ja mitmed väiksemad Hiiumaa laiud. Külas asub mitu rändrahnu.

Elanike arv 
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 29 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.

Talud 

Sarve ajaloolised talud 1939

Ajalugu 
Küla on ajalooliselt kuulunud Hiiu-Suuremõisa mõisa ja Soonlepa mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni andmetel oli külas 14 talu.

1835 said küla elanikud Soonlepa mõisas järgmised perekonnanimed: Haavik, Kaevats (Kaewats), Kiil (Kiel), Kondel, Korik, Kulli, Kuur (Kur), Küla, (Külla), Liiva, Niedema, Paat, Pass, Pilder, Pint, Proos, Rehepapp (Rehhepapp), Roog (Rog), Samm, Sill, Tarn, Toop, Undo ja Vaar (Waar).

Taristu 
Küla läbib Heltermaa–Sarve–Aruküla tee, kus asuvad Soonlepa, Mäe ja Sarve bussipeatused. Külas asub Sarve sadam. Hiiumaa–mandri jäätee saab tavaliselt alguse just Sarvelt.

Vaata ka
Sarve maastikukaitseala
Eesti külade loend

Viited

Hiiumaa valla külad
Tammela

Tammela on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käina ja Kärdla vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Tammela piirneb põhjas ja idas Nõmba, lõunas Villemi, kagus Kaasiku, idas Undama ja kirdes Vilivalla külaga.

Nimi
Kohanimi on tekkinud puunimetusest tamm ja seljandik.  Küla on esmakordselt mainitud 1564 kujul ’’Tamisell’’.

Loodus 
Tammela põhjaosa piirneb Vilivalla peakraaviga ja keskosa läbib Tammela peakraav.

Elanike arv  
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 7 inimest. Küla kõik elanikud olid eestlased.

Talud 
Tammela talud 1939

Ajalugu 
Tammela kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. 1564 on kohta mainitud kui Petter Hanttheson'i popsikohta. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli külas kolm talu, mille peremehed olid Tammeselja Hans, Tammeselja Ado ja Tammeselja Hinder.

1835 oli külas kolm talu, mille elanikud said omale perekonnanimedeks nimed Murro, Paes, Pöör ja Sügise (Süggisi).

Tammela kuulus 1977–1997 Vilivalla küla koosseisu.

Taristu 
Tammela edelaosa piirneb Kärdla–Käina maanteega, kust algab küla läbiv Tammela–Hellamaa tee.

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Hiiumaa valla külad
Tubala

Tubala on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas, Kärdlast lõunas asuv küla. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Tubala piirneb põhjas Prählamäe, läänes Kanapeeksi ja Määvli, edelas Leigri, lõunas Nõmba, kagus Loja ning idas Paluküla, Lõpe ja Ala külaga.

Nimi
Külanimi pärineb sõnadest "tuba" 'maja, talu' ja "selg" 'seljandik'. Küla on esimest korda mainitud 1564. aastal kujul Twbbesälke by. Hiljem on seda nimetatud 1688 Tubasellieby, 1798 Tubbaselja ja 1923 Tubala.

Loodus

Tubala alal asub Määvli raba. Küla läbib põhja-lõunasuunaline Kärdla kraatri valliseljandik ja küla ise on samas suunas välja veninud. Tubala rändrahn on mahu järgi suuruselt kuues kivi Hiiumaal. Küla läbib lõunast põhja Nuutri jõgi.

Tubala alale jääb osa Pihla-Kaibaldi looduskaitseala alasid.

Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 79 inimest. Küla kõik elanikud olid eestlased.

Talud 

Tubala ajaloolised talud 1939

Ajalugu 
Tubala kuulus ajalooliselt Suuremõisa mõisale. Küla on esmakordselt mainitud 1564. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli Tubaselja külas 14 talu.

Tubala koosseisu on viimase sajandi jooksul kuulunud Kärdla-Nõmme, Määvli, Pilpaküla, Prählamäe ja Tareste. Samuti kuulus küla koosseisu osa Kanapeeksi (Kaibaldi) ja Linnumäe külast.

Taristu 
Seljandikku mööda kulgeb Kärdla–Käina maantee, kus lõpevad Palade–Tubala tee ja Määvli–Tubala tee. Küla keskosa läbib Koldema tee.

Kultuur 
Tubalas asuvad kaks ehitismälestist (Tõnise tuulik ja Tubala tuulik) ning üks arheoloogiamälestis.

Tubala rändrahnu ligiduses asub Tubala vai. Legendi järgi hoidvat Tubala vai Hiiumaad merepõhjas kinni, et see oma kohalt ära ei ujuks.

Külast pärines kohalik poliitik Hergo Tasuja, endine minister Friedrich Sauer ja mükoloog Leili Järva.

Viited

Hiiumaa valla külad
Värssu

Värssu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla idaosas Hellamaa lahe ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Värssu piirneb põhjas Hellamaa, läänes Tempa, lõunas Kerema ja idas Puliste külaga.

Nimi
Paul Ariste pakkus kohanime vasteks sõna värss ’noor pull.’ Kohanime on 1688 esmamainitud kujul Werßi.

Loodus
Värssu koosseisu kuulub Silmakrassi saar.

Elanike arv 
Värssu külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 10 inimest. Küla kõik elanikud olid eestlased.

Talud 

Värssu ajaloolised talud 1939

Ajalugu 
Värssu kuulus ajalooliselt Pühalepa kihelkonda, esmalt Vaemla ja hiljem Randvere mõisa alla. 1688 elasid alal talunikud Werßi Jörgen ja Werßi Hinrich. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elasid Randvere külas talunikud Wehrso Matz, Wehrso Greiss ja Wehrso Ado.

1835 oli külas kuus talu, mille elanikud said omale perekonnanimedeks nimed Hammer, Harakas (Harrakas), Havi (Hawwy), Kamm, Kimber, Kottri, Müürisepp (Mürisep), Nirk, Peenar (Penar), Reha (Rehha), Sagor (Saggor), Tammik ja Ulmer.

1977–1997 kuulus Värssu koosseisu Puliste.

Taristu
Värssu edelaosa piirneb Heltermaa–Kärdla–Luidja maanteega, kus algab küla edelast loodesse läbiv Värssu tänav. Küla loodeosas on Hilleste–Hellamaa tee. Külas asub Värssu sadam.

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Hiiumaa valla külad
Taola

Taola ehk Eestimaa Budistlik Vennaskond oli Eestis aastatel 1982–1988 tegutsenud budistlik ühendus. Taola rajas Vello Väärtnõu.

Taola töös osales ka Arno Arrak, kes tegi esimesed thankad Eestis: Valge Tara ja Avalokitešvara.  

Lisaks aitasid kaasa tölke tööle veidi Tiina Hallik ja Anu Rootalu.Muud funktsiooni neil ei olnud Taolas. Taola ümber kogunes küllalt suur hulk budismi huvilisi. Taola tegutses Kadriorus alates 1982. aastast kuni 1988. aastani, kui Väärtnõu Gorbatšovi ajal NSV Liidust välja saadeti. Väärtnõu suundus Rootsi.

Taola eesmärk 

Taola tegevuse eesmärgiks oli budistliku mõttelaadi ja ideede propageerimine Eestis.

Taolas trükiti ka Esimesed Eesti budistlikud thankad siiditrükis -    Valge taara ja Avalokitshvara autor Arno Arrak. Taolat külastasid ka Eestis laamad Burjaatiast.

Budistlik Vennaskond tegeles budismialase kirjanduse tõlkimisega (inglise, vene, saksa, soome keelest), paljundas ja levitas budismiteemaliste teoste tõlkeid Eestis. Taola andis välja esimese eestikeelse tiibeti keele õpiku. 

Pent Nurmekund õpetas taolastele vanamongoli keelt. Taolas sooritati ka Budistlike rituaale .

Taola tõlkis budistlikku kirjandust ning tegeles budistliku kunstiga. Taola rajas neli stuupat Eestis: esimese stuupa Pangarehele Jüri Arraku suvekodusse, kolm stuupat Ridalasse Siim Jõesaare maja lähedale.

Liikmeid 
Tuntumate liikmete hulka kuulusid Vello Väärtnõu, Arno Arrak, Jüri Saard, Tõnis Promet ning Ants Luik.

Välislingid 

Buddhism in Estonia ''(inglise keeles)

Ningma koolkond
Budism Eestis
Usulised ühendused
Elektrivälja potentsiaal

Elektrivälja potentsiaal ehk elektriline potentsiaal ehk elektrostaatiline potentsiaal on füüsikaline suurus, mis võrdub mingisse elektrostaatilise välja punkti asetatud elektrilaengu potentsiaalse energia ja laengu suuruse suhtega. Kui tähistame potentsiaali tähega φ, siis 
  
kus Wp on laengu potentsiaalne energia ja q on laengu suurus.

Potentsiaal on skalaarne suurus. Kui kahe laengu tekitatud elektriväljade potentsiaalid on vastavalt  ja , siis nende väljade kogupotentsiaal .
Elekter
E=mc²

Tegemist on Albert Einsteini relatiivsusteooria valemiga.

Füüsikas väljendab võrdus  ekvivalentsust energia  ja massi  vahel, kus võrdeteguriks on ruutu võetuna valguse kiirus vaakumis (). Selle valemi kaudu saab erirelatiivsusteoorias defineerida massi.

Massi sõltuvus kiirusest 
Kui kiirendada keha korduvalt, tuleb meil igal ajavahemikul lisandunud kiirus liita eelnevaga relativistlikult. See tähendab, et kiirus küll läheneb valguse kiirusele, kuid ei saavuta seda iialgi. Kui rakendame kehale üha suuremat jõudu, muutub tema kiirendamine üha raskemaks. Newtoni II seaduse põhjal peab mass kiiruse suurenemisel kasvama. Loomulik on oletada, et mass kasvab võrdeliselt kinemaatilise teguriga :
  , kus  on seisumass.

Pannes keha liikuma
 lisasime talle kineetilist energiat
 samal ajal täienes tema mass.
Need suurused on nähtavasti võrdelised:
 
 on lisandunud mass ehk kineetiline mass ja  on lisandunud kineetiline energia.

Keha koguenergia koosneb keha seisuenergiast ja liikumisest või asendist tulenevast energiast.
 
 

Kui suur on võrdetegur k?
Uurime olukorda väikeste kiiruste juures, kus peab kehtima
 
Teiselt poolt 
 
Kui kiirused on väikesed, võib kinemaatilise teguri arvutamiseks kasutada ligikaudset valemit, mille saame, kui arendame kinemaatilise teguri Maclaurini ritta ja võtame sealt 3 esimest liiget:
 
Seda arvestades saame väikeste kiiruste puhul
 

Järelikult  ja
  
Sellega on kineetilise energia ja kineetilise massi võrdelisus tõestatud.

Seisuenergia ja koguenergia 
Üldistame massi ja energia võrdelisuse ka seisumassile. Saame seisuenergia
 

Seisuenergiat omab keha ka siis, kui tal muud energiat pole. Ja teistpidi: igasugune energia omab massi vastavalt seosele
 
Järelikult mass ja energia on ekvivalentsed.

Viimasest valemist saab teha huvitavaid järeldusi. Näiteks peab laetud aku mass olema suurem kui laadimata aku mass. Või näiteks kui suudaksime muuta 1 kg kivisütt täielikult energiaks, saaksime 25 miljardit kWh elektrienergiat. 

Relatiivsusteooria
Universum
Browni liikumine

Browni liikumine on nähtus, mis kujutab endast vedelikus või gaasis hõljuvate mikroskoopiliste osakeste (nn Browni osakeste) pidevat korrapäratut liikumist. 

Browni liikumise avastas šoti botaanik Robert Brown 1827. aastal, kui ta vaatles mikroskoobiga õietolmu osakeste ebakorrapäraselt toimuvat liikumist vedelikus.

Browni liikumist on võimalik seletada molekulaarkineetilise teooria põhjal. Korrapäratult liikuvad vedeliku või gaasi molekulid põrkavad kokku tahkete osakestega ning muudavad nende kiirust ja suunda. Iga osake saab molekulidelt eri suundadest järjest lööke ja vastavalt muutub temale üleantav impulss pidevalt. Mida väiksemad on osakese mass ja mõõtmed, seda märgatavam on liikumine. Browni liikumise intensiivsus kasvab ka temperatuuri tõustes.

Difusiooni protsess tugineb pideva Browni liikumise olemasolule.

Vaata ka 
Soojusliikumine

Füüsika
Konstantin Tsiolkovski

Konstantin Tsiolkovski (vene Константин Эдуардович Циолковский; 5. september 1857 – 19. september 1935) oli vene kosmonautikateoreetik ja visionäär. 

Konstantin Tsiolkovski põhjendas esimesena teaduslikult rakettide kasutamise võimalust lennuks väljapoole Maa atmosfääri ja teistele planeetidele. Oma 1903. aastal ilmunud töös "Maailmaruumi uurimine reaktiivaparaatide abil" tuletas ta valemi, mis seob raketi kiiruse gaaside voolukiirusega, raketi massiga ja kütuse massiga. Ta põhjendas teaduslikult, et kosmoselendudeks vajalikku esimest kosmilist kiirust arendava raketi loomine on võimalik. Tsiolkovski soovitas kasutada rakettides põletusainena vesinikku ja oksüdeerijana vedelat hapnikku. Tema tööd ennetasid üle poole sajandi tehnika arengut ning said aluseks tänapäeva teoreetilisele ja praktilisele kosmonautikale.

Teosed eesti keeles 
 “Kuu peal” (autori nimekuju: K. E. Tsiolkovsky). Tõlkinud Edur Tasa. Sari "Poiste raamatukogu", nr 4, Koolivara, Tartu 1939, 32 lk.

Viited

Kirjandus 
 Mihhail Arlazorov, "Tsiolkovski". Tõlkinud R. Mägi. Eesti Raamat, Tallinn 1968, 296 lk
 Rein Kruus, "Eestimaa mehed ja Konstantin Tsiolkovski" (August Pirz, Jakob Linzbach, Gleb Bichele) – Horisont 1987, nr 9, lk 23–25

 2. apr 2015, Роскосмос ТВ, Циолковский Константин Эдуардович, youtube.com

Venemaa leiutajad
Venemaa teadlased
Sündinud 1875
Surnud 1935
Brad Pitt

William Bradley Pitt (sündinud 18. detsembril 1963 Oklahomas Shawnees) on Ameerika Ühendriikide filminäitleja ja -produtsent.

Pitti tuntuimate filmirollide hulka kuuluvad osatäitmised filmides "Intervjuu vampiiriga", "Kaksteist ahvi", "Seitse aastat Tiibetis", "Kaklusklubi" , "Oceani 11 – kõrged panused", "Härra ja proua Smith", "Paabel", "Benjamin Buttoni uskumatu elu", "Trooja" ja "Vääritud tõprad".

Elulugu

Brad Pitt sündis 1963. aastal Oklahoma osariigis Shawnees. Tema isa William oli veokiettevõtte omanik, ema Jane Etta töötas keskkoolis nõustajana. Brad kasvas koos oma noorema õe ja noorema vennaga üles Missouri osariigis Springfieldis. Kooli ajal tegeles ta spordi, väitluse ja muusikalidega. Pärast keskkooli õppis ta Missouri Ülikoolis ajakirjandust, keskendudes reklaamile, kuid hakkas taipama, et ta ei taha sellel erialal töötada, vähemalt mitte Missouris. Kaks kuud enne lõpetamist lahkus ta koolist ning läks Hollywoodi õnne proovima ja hakkas õppima näitlemist Roy Londoni käe all.

Eraelu
Brad Pitt oli aastatel 2000–2005 abielus näitleja Jennifer Anistoniga. Filmi "Härra ja proua Smith" võtetel armus ta näitlejanna Angelina Joliesse ning oli temaga koos aastast 2005.

Neil on 6 last, kellest kolm on adopteeritud: pojad Maddox Chivan Thornton Jolie-Pitt, kes on adopteeritud Kambodžast (sündinud 5. augustil 2001 Kandalis) ning Pax Thien Jolie Vietnamist (sündinud 29. novembril 2003) ja tütar Zahara Marley Jolie-Pitt, kes on adopteeritud Etioopiast (sündinud 8. jaanuaril 2005 Awassas). 2006. aasta 27. mail sündis neil tütar Shiloh Nouvel Jolie-Pitt ning 2008. aasta 12. juulil sündisid kaksikud Knox Léon Jolie-Pitt ja Vivienne Marcheline Jolie-Pitt.

19. septembril 2016 teatas Jolie, et ta lahutab Pittist. 12. aprillil 2019 jõustus nende lahutus.

Tunnustus
Brad Pitt kandideeris Oscarile peaosaga filmis "Benjamin Buttoni uskumatu elu" (2008) ja kõrvalosaga filmis "Kaksteist ahvi" (1996). Ta ei võitnud kumbagi.

Samuti nimetati Pitt Kuldgloobuse kandidaadiks peaosadega filmides "Sügislegendid" (1995) ja "Benjamin Buttoni uskumatu elu" (2008) ning kõrvalosadega filmides "Kaksteist ahvi" (1996) ja "Paabel" (2006). Auhinna pälvis ta vaid kõrvalosa eest filmis "Kaksteist ahvi".

Ta kandideeris parima ulmefilmi auhinnale Saturn peaosaga filmides "Intervjuu vampiiriga" (1995) ja "Benjamin Buttoni uskumatu elu" (2008) ning kõrvalosaga filmis "Kaksteist ahvi" (1996). Ta võitis neist siiski ainult viimase.

Pitt nimetati Emmy kandidaadiks episoodilise osaga teleseriaalis "Sõbrad", kuid ei võitnud seda.

Filmid

Välislingid
Brad Pitti biograafia Yahoos
Lisainfo filmiveeb.ee-st

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide televisiooninäitlejad
Ameerika Ühendriikide filmilavastajad
Sündinud 1963
Aleksander Tšikin

Aleksander Tšikin (27. aprill 1915 Narva – 30. oktoober 2006) oli Eesti kergejõustikutreener. 

Aastatel 1944–1946 pälvis Aleksander Tšikin 400 ja 800 meetri jooksjana medaleid üleliidulistel võistlustel, kolmekümneselt sai NSV Liidu meistersportlaseks. 

Sportlaspõlves (aastani 1952) alustas Tšikin tööd Kalevi treenerina ja omandas erialase kõrghariduse. 

Tema õpilaste seas on Vladimir Kuts, Mart Vilt, Tõnu Lepik, Tõnu Kaukis, Pavel Rambak, Vello Lumi, Ants Savest, Endel Pärn, Raivo Mägi, Marko Metsala. 

Veel vanuses 85+ oli Tšikin (aka Tsika) üks tuntumaid treenereid noorte kergejõustiklaste hulgas. Oma elu viimaste aastateni välja võis teda pea iga päev kohata Kalevi spordiväljakul noortele näpunäiteid ning energiat jagamas ja ka ennast sportlikus vormis hoidmas. Tema treeningstrateegia põhines inimeses huvi tekitamises ning õpilase endasse uskuma/endast "seda" leidma panemises. Tänu ainult positiivsete võtete kasutamisele oli Tsika õpilaste arv suur, aktsepteeritud oli iga sportliku huviga aktivist.

Tunnustus 
 1964 Kalevi auliige
 1965 NSV Liidu teeneline treener 
 1996 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi aastapreemia (Eesti spordielu arendamine)
 1997 Tallinna teenetemärk
 1997 Valgetähe medaliklassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
 

Eesti kergejõustikutreenerid
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1915
Surnud 2006
Võluflööt

"Võluflööt" on Wolfgang Amadeus Mozarti loodud kahevaatuseline ooper, mille libreto on kirjutanud Emanuel Schikaneder. 

Teos esietendus Viini eeslinnas asuvas Freihausi teatris 30. septembril 1791.

"Võluflööt" on laulumäng (sks k. Singspiel). Avamäng on sonaat-allegro vormis ja iga aaria vahel on kõnedialoogid. Viinis oli laulumäng tol ajal populaarne. Laulumängudel oli kindel temaatika: võitlus hea ja kurja, valguse ja pimeduse vahel. "Võidab inimene, kes ei võta õnne mitte kingitusena, vaid saab selle tänu raskuste võitmisele ja tööga."

Kuulsaid aariaid
"Der Vogelfänger bin ich ja"
"Dies Bildniss ist bezaubernd schön"
"O Isis und Osiris"
"Die Hölle Rachte kocht in meinem Herzen"
"In diesen heil'gen Hallen"
"Ach, ich fühl's, es ist verschwunden"

Välislingid
Ooperi partituur 

Ooperid
Wolfgang Amadeus Mozarti teosed
Isuri keel

Isuri keel (ižoran keel(i), maakeel(i) ) on läänemeresoome keel, mida räägivad ajalooliselt Soome lahe kagukaldal elanud isurid.

Klassifikatsioon ja ajalugu 

Isuri keelt on liigitatud läänemeresoome keelte põhjarühma (nagu ka soome, karjala ja vepsa keelt) ning peetud eriti lähedaseks karjala keelele. Isuri keele eellaseks on peetud laadoga ehk muinaskarjala algkeelt, millest on kujunenud nii karjala, vepsa kui isuri keel ja mis Petri Kallio hinnangul tekkis kõige varem 700. aasta paiku pKr. Sel ajal jõudis arheoloogiliselt tuvastatav Lääne-Soomele omane materiaalne kultuur Laadoga ümbrusse. Laadogalastest eraldunud isurid elasid algselt ilmselt Neeva ja selle harujõe Inkere (Ižora) ümbruses (Isurimaal), kust nad edaspidi levisid ka lääne poole kuni Narva jõeni ulatuvale rannikumadalikule.

Tiit-Rein Viitso pakub oma analüüsi põhjal välja erineva klassifikatsiooni. Tema arvates asuvad vepsa keel ja enamik karjala murdeid omaette keeleharus ning isuri keel tekkis hoopis keeleharust, kust muuhulgas pärineb ka soome keel.

Osa Soome keeleteadlasi pole isuri keelt üldse eraldi keeleks pidanud, vaid näinud seda ühe soome või karjala keele murdena. Samas Petri Kallio on isuri keele murdeks lugenud Kukkusi läänemeresoome keelt, mida tavaliselt on määratletud isuristunud vadja keele murdena.

Arheoloogilised leiud osutavad Isurimaa karjalapärastumisele 12.(?)/13.–14. sajandil, kuid pole selge, kas või millises ulatuses see tähendab uue rahvastiku juurdevoolu või kohalike kultuuri- ja keelevahetust. 14. sajandil algas selle piirkonna isurite kiirem venestumine.

Läänepoolsete isurite keeles arvatakse olevat tuvastatud märke vanast substraatkeelest. Valter Langi oletuse järgi on nende isurite esivanemad seda piirkonda varem asustanud rahvastik, kes kõneles lääneuurali keele seda vormi, millest tänapäevani on säilinud vaid saami keeled, ja kes sisserännanud isurite mõjul oma keelt vahetasid.

Kõnelejaskond 
1989. aasta andmetel oli 41,9% isurite emakeel isuri keel. 2002. aastal oli 53,1% Leningradi oblastis elanud isurite emakeel isuri keel.

2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal isuri keelt 123 inimest. 2011. aasta Eesti rahvaloendusel nimetas isuri keelt oma emakeeleks 14 inimest, lisaks teatas 40 inimest, et oskavad seda võõrkeelena.

Kirjakeel 
Aastail 1932–1937 eksisteeris ladina tähestikul põhinev isuri kirjakeel, mille lõi Väinö Junus. Välja jõuti anda grammatika (1936) ja paarkümmend kooliõpikut. 1937. aastal eksperiment lõpetati, õpikud hävitati ja nende autoreid (sh Junust) represseeriti.

Murded 
Isuri keel jaotub neljaks peamurdeks:
 soikkola (kõneldakse Soikkola poolsaar)
 hevaa (Hevaa jõgikond)
 alamluuga (Lauga alamjooks ja Kurgola poolsaar)
 oredeži murre (Leningradi oblasti lõunaosa, praeguseks hääbunud)

Viited

Välislingid 

 Virtual Ingrian
 Ingermaan sana

Läänemeresoome keeled
Karjala keel
Lappeenranta linn

Lappeenranta (rootsi keeles Villmanstrand) on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Lõuna-Karjala maakonnas Saimaa järve kaldal umbes 30 kilomeetri kaugusel Venemaa piirist.

Linnas oli 2004. aastal 59 000 elanikku. Lappeenranta oli suuruselt 11. Soome linn. Enne Joutseno linnaga liitumist oli Lappeenranta linna pindala 847 km².

Pärast Joutseno linna liitumist Lappeenrannaga 1. jaanuaril 2009 kasvas elanike arv umbes 70 000-ni.

1. jaanuaril 2010 liideti linnaga Ylämaa vald. 1. jaanuaril 2013 liideti Punkaharju vald.

Sõpruslinnad 
  Lake Worth, Ameerika Ühendriigid
  Rakvere, Eesti
  Stykkishólmur, Island
  Drammen, Norra
  Örebro, Rootsi
  Schwäbisch Hall, Saksamaa
  Kolding, Taani
  Szombathely, Ungari
  Klin, Venemaa
  Viiburi, Venemaa

Vaata ka 
 Lappeenranta lennujaam

Viited

Välislingid 

 Ametlik lehekülg

Soome linnad
Lõuna-Karjala maakonna vallad
Meä keel

Meä keel (meänkieli 'meie keel') on läänemeresoome keel, mida räägitakse Rootsi põhjaosas. Meä keel pärineb põhjasoome (peräpohja) murdest ning seda kõneldakse Põhja-Rootsis Torniojoki piirkonnas. Meä keelt räägib umbes 40 000 – 70 000 inimest, kellest umbes 20 000 kõneleb seda kodukeelena. Meä keel on 2000. aastast tunnistatud Rootsis ametlikuks vähemuskeeleks ning seda õpetatakse ka soovijatele koolis.  

Meä keel tekkis nendest soome murretest, mida on juba keskajast peale räägitud praeguses Põhja-Rootsis. 1809. aastal vallutas Venemaa Rootsi käest Soome ning riigipiir kahe riigi vahele tõmmati mööda Tornio jõge. Tõmmatud riigipiir jagas tollase põhjasoome murdeala kaheks, millest osa jäi tänapäeva Rootsi territooriumile. Läänepoolne põhjasoome murrak saigi aluseks meä keelele. Meä keelel puuduvad 19.–20. sajandil soome keelt mõjutanud muutused ja uuemad soome mõjud. See-eest sisaldab see keel mitmeid laensõnu rootsi keelest ja kohati on isegi grammatikat üle võetud. 

Meä keel on arusaadav soome keele rääkijale, kuid seda peetakse poliitilistel ja ajaloolistel põhjustel Rootsi vähemuskeeleks. Mitmed sõnad sarnanevad või on identsed eesti keele sõnadega, aga puuduvad või on teise tähendusega soome keeles.

Vaata ka
Meälased
Meämaa

Viited 

Läänemeresoome keeled
Étienne Cabet

Étienne Cabet (1. jaanuar 1788 – 8. november 1856) oli prantsuse filosoof ja utopistlik kommunist. 

Cabet oli elukutselt advokaat.

Aastal 1831 valiti ta Prantsuse Saadikutekotta, kuid riigireetmise eest mõisteti süüdi ning pagendati Inglismaale.

Tuntuse saavutas ta romaaniga "Teekond Ikaariasse" (1840). Ta hakkas propageerima nn ikaaria kommunismi. Tema utoopilise kommunismi alustaladeks pidid olema võrdsus, vendlus ja ühtlus ühiskonnas, mille saavutamiseks pidas ta ainulahenduseks reforme. 

Aastatel 1848–1856 üritas ta Ameerikasse luua oma ideede elluviimiseks kommuune. Ehkki need üritused olid edutud, eksisteeris väikseid üksikuid kommuune ka pärast tema surma kuni aastani 1898.

Prantsuse filosoofid
Kommunistid
Sündinud 1788
Surnud 1856
Lise Meitner

Lise Meitner (17. november (levinud on ekslik sünnikuupäev 7. november) 1878 Viin – 27. oktoober 1968) oli silmapaistev Austria tuumafüüsik, kes koos Otto Frischiga kirjeldas 1939. aasta novembris esimesena tuumalõhustumise füüsikalis-teoreetilisi aluseid.

Elulugu 

Lise Meitner sündis juudi peres kolmanda lapsena. Perekond oli tugevalt vastu tema ülikooli minekule. Hoolimata sellest astus ta 1901. aastal Viini Ülikooli, kus hakkas Ludwig Boltzmanni käe all õppima füüsikat. Õpingute lõppedes omandas ta füüsika doktorikraadi, olles esimene naine, kes selle ülikoolis on saanud. 

Aastal 1907 siirdus ta Kaiser Wilhelmi Instituuti Berliinis, kus töötas koos Otto Hahniga. Viljakas koostöö Hahniga kestis 30 aastat. Nad uurisid peamiselt radioaktiivsust ja keemiat. 

1918. aastal avastas ta koos Otto Hahniga protaktiiniumi.

1926. aastal sai Meitnerist Berliini Ülikooli professor; ta oli esimene naine Saksamaal, kes professori ametikoha sai.

Aastatel 1917–1938 töötas Meitner Berliinis.

Kui natsid annekteerisid 1938. aastal Austria, siis veenis hollandi füüsik Dirk Coster Meitnerit põgenema Rootsi. Samal aastal põgeneski Meitner Rootsi, kus jätkas oma uurimistööd Manne Siegbahni nimelises õppeasutuses.

Aastal 1960 siirdus ta Inglismaale.

Meitneri auks on nimetatud keemiline element meitneerium.

Tunnustus
1949 – Max Plancki medal
1955 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks

Välislingid 

Austria füüsikud
Rootsi füüsikud
Sündinud 1878
Surnud 1968
XX sajandi lapsed

"XX sajandi lapsed" on Sõpruse Puiestee teine album, mis ilmus 2004. aasta sügisel. Kokku on sellel 13 lugu. Plaadi vahelehele on kirjutanud XX sajandi lastest ja nende lootusetusest ja lootusest vaimulik Vello Salum.

Laulud

XX sajandi lapsed
 Muusika: Sõpruse Puiestee
 Tekst: Mait Vaik
Ära pahanda
 Muusika: Allan Vainola
 Tekst: Alar Aigro, Alar Tammela, Mait Vaik
Kaotaja-2
 Muusika ja tekst: Mait Vaik
Jäätisekohviku ees
 Muusika: Mait Vaik
 Tekst: Andres Rooväli, Mait Vaik
Mahavok
 Muusika: Allan Vainola, Kaupo Kaldmäe
 Tekst: Mait Vaik, Kri Marie Vaik (Kri)
Maapunk
 Muusika ja tekst: Mait Vaik
Üht poissi pole enam
 Muusika: Allan Vainola
 Tekst: Marie Myrk
Armastuse vajadus
 Muusika: Allan Vainola
 Tekst: Mait Vaik
Südasuvisel päeval
 Muusika ja tekst: Mait Vaik
Armastuse lugu
 Muusika: Allan Vainola
 Tekst: Mait Vaik
Line Dance Party
 Muusika: Allan Vainola
 Tekst: Helmut Laherand
Öö tuleb
 Muusika: Allan Vainola
 Tekst: Kristiina Ehin
Allverelaev
 Muusika: Allan Vainola
 Tekst: Mait Vaik

Koosseis
Allan Vainola
Mait Vaik
Alar Tammela
Kaupo Kaldmäe

Välislingid
Laulusõnad

2004. aasta albumid
Sõpruse Puiestee albumid
Kiuma

Kiuma on küla Põlva maakonnas, Põlva valla lääneosas. 

Kiuma külgneb põhjas Aarna, idas Tännassilma ja Kähri külaga, lõunas Puskaruga, läänes Kanepi valla Ihamaru küla ja Kanepi valla Varbuse külaga.

Kiuma küla läänepiir kulgeb suuremas osas mööda Ahja jõge.

Maakonna ja valla keskus Põlva asub 6 km kaugusel.

Loodus
Küla lääneosas on Ahja jõe keskjooksu oru nõlv, mis jääb osaliselt Tilleoru maastikukaitseala piiridesse. Küla läbib Hatiku oja. Külas asuvad Kiuma ristipuud.

Taristu
Kiuma küla läbivad Kiuma–Peraküla tee (18111), Kähri–Koorvere tee (18155) ja Tännassilma–Kiuma tee (18164).

Ajalugu
Kiuma küla ajalugu on seotud Kiuma mõisaga, mida on esmakordselt mainitud 1495. aastal (Küemahe). Endise Kiuma mõisa süda asub siiski tänases Aarna külas.

Pärast valdade moodustamist 1866. aastal oli küla Kioma valla koosseisus kuni 1939. aastani, peale 1939. aasta vallareformi Põlva valla koosseisus.

1939. aastani oli küla ametlikuks nimekujuks Kioma.

Peale külanõukogude moodustamist oli Kiuma alates 1945. aastast Kioma külanõukogu keskus. 1950. aasta seadlusega likvideeriti Põlva vald ja Kioma külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu. Kioma külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti ametlikult Põlva külanõukoguga 1954. aastal, kuhu see jäi kuni aastani 1991. Sealt alates asub Kiuma Põlva vallas.

Kultuur
Küla loodeosas asub mitu arheoloogiamälestisena kaitse all olevat kääbast. 

Külas asuvad Kiuma rahvamaja ja Kiuma raamatukogu.

Kiuma külas on sündinud keeleteadlane Heino Liiv.

Viited

Põlva vald
Põlva maakonna külad
Dubrovniki-Neretva maakond

Dubrovniki-Neretva maakond on 1. järgu haldusüksus Horvaatias.

Maakonna lõunaosa, kus paikneb ka Dubrovnik, on ülejäänud Horvaatiast eraldatud Neumi linnaga, mis tagab Bosnia ja Hertsegoviinale pääsu merele. Piiriületuse vältimiseks ehitati 2018-2022 sild (avati 26, juulil 2022), mis kulgeb üle Mali Stoni lahe Komarnast Peljesaci poolsaarele. 

Horvaatia maakonnad
Ministry

Ministry on alates 1981. aastast tegutsev USA industrial metalit viljelev bänd. Selle liidriks on laulja Al Jourgensen.

Ministry on tuntuks saanud äärmiselt terava kriitikaga USA poliitika, eriti George W. Bushi oma suhtes.

Diskograafia
1983 With Sympathy
1986 Twitch
1988 The Land of Rape and Honey
1989 The Mind Is Terrible Thing to Taste
1992 Psalm 69: The Way to Succeed and the Way To Suck Eggs
1996 Filth Pig
1999 The Dark Side of the Spoon
2003 Animositisomina
2004 Houses of the Molé
2006 Rio Grande Blood
2007 The Last Sucker
2012 Relapse
2013 From Beer to Eternity
2018 AmeriKKKant

Ameerika Ühendriikide ansamblid
Industrial metal'i ansamblid
Gérard Jansen

Gérard Jansen (sündinud 15. augustil 1964) on Hollandi kabetaja.

Ta võitis 1987. aastal Euroopa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes.

Jansen, Gerard
Jansen, Gerard
Baltic Basketball League

Baltic Basketball League (lühidalt BBL) oli Balti riikide ühine korvpalliliiga, mis asutati 2004. aastal ning lõpetas tegevuse 2018. aastal.

Liigas osalesid meeskonnad Eestist, Lätist, ja Leedust.

Osalenud on ka meeskondi Rootsist, Kasahstanst ja Venemaalt.

Baltic Basketball League'i põhiturniir
 
Hooajast 2007/2008 kuni hooajani 2011/2012 toimunud põhiturniiril olid meeskonnad jaotatud kahte tugevusgruppi:

1. Elite Division

2. Challenge Cup

Hooajal 2012/2013 olid 23 osalenud võistkonda jaotatud nelja alagruppi. 

Iga võistkond mängis oma alagrupi vastastega ühe mängu kodus ja ühe võõrsil. Alagruppide neli paremat pääsesid 16 tugevama turniirile (TOP 16). Seal jaotati meeskonnad nelja alagruppi ja iga alagrupi kaks paremat pääsesid play-offidesse.

Baltic Basketball League'i play-offid

Baltic Basketball League'i finaalturniir

Final Four 2005 toimus Leedus Vilniuses Siemens Arenal. 

Final Six 2006 toimus 14.–16. aprillini Eestis Tallinnas Saku Suurhallis.

Final Four 2007 toimus 20.–21. aprillini Lätis Riias Arena Rigal.

Final Four 2008 toimus 25.–26. aprillini Leedus Šiaulias Šiauliai Arenal.

Final Four 2009 toimus 24.–25. aprillini Eestis Tartus Tartu Ülikooli spordihoones.

Final Four 2010 toimus 23.–24. aprillini Leedus Vilniuses Siemens Arenal.

Final Four 2011 toimus 9.–10. aprillini Leedus Kaunases Kaunase spordihallis.

Final Four 2012 toimus 28.–29. aprillini Leedus Šiaulias Šiauliai Arenal.

Baltic Basketball League'i finalistid

Baltic Basketball League President Cup/BBL Cup turniir

On alates hooajast 2008/2009 põhihooaja eel toimuv turniir, millest võtab osa neli meeskonda.

Baltic Basketball League President Cup/BBL Cup finalistid

Ülekanded
Balti liiga teleülekannete ainuõigused kuuluvad alates 2009/2010. aasta hooajast Viasat Sport Balticule. Varem on ülekandeid teinud ka ETV, LTV7 ja LTV. Internetipõhiseid videoülekandeid teevad Tartu Ülikooli Akadeemiline Spordiklubi ja Läti spordiportaal sportacentrs.com. Raadioülekandeid teeb Vikerraadio. BC Rakvere Tarvase kodumänge BBL Challenge Cupis näitab linefilm.ee.

Osalejad 2010/2011. aasta hooajal

Elite Division
 Dolphins Norrköping – Rootsi
 BC Kalev/Cramo – Eesti
 BK Liepājas lauvas – Läti
 BC Lietuvos Rytas – Leedu
 KK Nevėžis – Leedu
 BC Perlas Vilnius – Leedu
 KK Rūdupis Prienai – Leedu
 BC Šiauliai – Leedu
 Tartu Ülikool/Rock – Eesti
 TTÜ/Kalev – Eesti
 SK Valmiera – Läti
 BK VEF Rīga – Läti
 BK Ventspils – Läti
 BC Žalgiris – Leedu

Challenge Cup

A-alagrupp
 Alytus – Leedu
 Barsy – Kasahstan
 Naglis – Leedu
 KK Neptūnas – Leedu
 BK Zemgale – Läti

B-alagrupp
 Juventus – Leedu
 KK Kaunas – Leedu
 Sakalai – Leedu
 Tarvas – Eesti
 Techasas – Leedu

Vaata ka
Eesti-Läti Korvpalliliiga

Välislingid
 Liiga ametlik koduleht

Korvpallivõistlused
Eesti korvpall
Läti korvpall
Leedu korvpall
Baltimaade spordivõistlused
Spordiliigad
Adenoviirused

Adenoviirused kuuluvad viiruste rühma Adenoviridae. Nad nakatavad nii inimesi kui ka loomi (imetajaid ja linde). Adenoviirus isoleeriti esimesena inimese mandlitest, millest ka nende nimi.

Adenoviirused võivad inimestel tekitada mitmeid sümptomeid alates hingamisteede ärritusest kuni oksendamiseni (muuhulgas külmetused, silmapõletikud ja kõhulahtisus). Nad on ka ebatavaliselt leplikud keskkonna suhtes, suutes ellu jääda ka kehast väljaspool. Adenoviirused levivad peamiselt piisknakkusena.

Adenoviirused on keskmise suurusega viirused. Neil on kaksikheeliksiga DNA-genoom. 

Adenoviiruseid kasutatakse geeniteraapias (geniditsiin, Glybera).

Viited

Välislingid 

Adenoviirused

DNA-viirused
Marko Atso

Marko Atso (tuntud ka lihtsalt kui Atso; sündinud 24. detsembril 1973) on eesti muusik, ansamblite Must Hunt ja Metro Luminal trummar. Atso hakkas trummimänguga tegelema 1989.

Ta on varem olnud Metsatöllu ja veel mitme bändi, näiteks Loits, No-Big-Silence, Toe Tag, Human Ground ja Ballooner, trummar.

Eesti trummarid
Sündinud 1973
Metsatöll
Bursa

Bursa on linn Türgi lääneosas, Bursa provintsi keskus ja Türgi suuruselt neljas linn. Asub Marmara mere ranniku lähedal Uludaği mäe jalamil.

Üks Bursa vaatamisväärsusi on Bursa Suur mošee.

Ajalugu
Linna asutas 202 eKr Prusa linnana Bitüünia kuningas Prusias I.

Bursa oli aastatel 1326–1365 Osmanite riigi pealinn.

Pildid

Välislingid
Bursa koduleht

Türgi linnad
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Türgis
Erwin Rommel

Erwin Rommel (õieti Erwin Johannes Eugen Rommel; 15. november 1891 Heidenheim Württemberg – 14. oktoober 1944) oli Saksamaa sõjaväelane, kindralfeldmarssal.

Elukäik 

Rommel sündis neljalapselise pere teise pojana. Ta ristiti 19. novembril 1891. Rommeli isa nimi oli samuti Erwin Rommel, isa suri 1913. aastal. Ema nimi oli Helena Luz, suri 1940.

Noor Rommel tahtis saada inseneriks, kuid isa oli sellele vastu ja 1910. aasta märtsis astus ta 19-aastaselt 124. Saksa jalaväerügementi . Siit algas tema järjepidev karjääriredelil tõusmine. Pärast rügementi astumist saadeti ta peatselt Danzigi kadettide ja ohvitseride kooli, kus ta 1911. aastal tutvus oma tulevase abikaasa Lucia Maria Molliniga, kes oli tollal vaid 17-aastane.

Esimese maailmasõja puhkemisel oli Rommel leitnant. Esimesed sõjakogemused sai ta Prantsusmaal, Itaalias ja Rumeenias võideldes. 1915. aastal autasustati teda Raudristiga. Sõja lõppedes ülendati ta kapteniks. 

1916. aastal abiellus Rommel Luciaga. 1928. aastal sündis neil poeg Manfred, kes oli hiljem Stuttgardi meer.

Pärast sõda oli Rommel pataljoniülem, hiljem Dresdeni jalaväekooli õpetaja (1929–1933). Aastatel 1929–1933 õpetas ta Potsdami Sõjaakadeemias. Enne Teist maailmasõda avaldas Rommel mitu õppematerjali.

Teine maailmasõda 

Rommel juhatas 1940–1943 Saksa ekspeditsioonikorpust Põhja-Aafrikas ning paistis sealsetes kõrbetes silma osava väejuhina, mistõttu teda nimetati Kõrberebaseks. 1943. aastal pidid sakslased aga ülekaalukate liitlasvägede ees taanduma, Hitleri lubatud abi Rommelile ei saabunud õigel ajal. Seejärel määrati Rommel Prantsusmaal asuvate vägede juhatajaks, ent 1944. aastal toimus Juulivandenõus luhtunud katse lasta Hitler pommiga õhku, ning sellega seotuses hakati kahtlustama ka Rommelit. Talle anti kaks võimalust: kas minna häbistatult sõjakohtu alla, kus ta oleks ilmselt süüdi mõistetud, või teha enesetapp ja päästa oma maine. Rommel valis teise võimaluse.

Kirjandus 
 Desmond Young, “Kõrberebane Rommel”. Tõlkinud Olev Luhaveer, eessõna: C. J. Auchinleck. Olion, Tallinn 1996 .
 Maurice Philip Remy, “Rommeli müüt”. Saksa keelest tõlkinud ja järelsõna: Toomas Huik. Tänapäev, Tallinn 2005.
 Peter Haining, "Rommeli kulla saladus. Legendaarse natsivaranduse jälgedel". Tõlkinud Maaris Aas. Kirjastus Alderston Grupp, 2008.

Saksamaa sõjaväelased
Saksamaa sõjaväelased Teises maailmasõjas
Württembergi sõjaväelased
Väejuhid
Rüütliristi kavalerid
Sündinud 1891
Surnud 1944
Eisenach

Eisenach on kreisivaba linn Saksamaal Tüüringi liidumaal. Linnast voolavad läbi Hörseli ja Nesse jõgi.

Ajalugu
Eisenachi on mainitud esmakordselt 1180 aastal. Linnas asub Wartburgi kindlus, mis rajati 1067. aastal Via Regia kaitseks. Eisenach kuulus Saksi-Coburg-Eisenachi ja Saksi-Weimar-Eisenachi hertsogkonda.

Eisenachis on õppinud Martin Luther ja sündinud Johann Sebastian Bach.

Linnas asub Opeli autotehas, kus Ida-Saksa ajal valmistati autosid Wartburg. Eisenachis toodetakse ka BMW-sid.

Viited

Välislingid

 Eisenachi koduleht

Tüüringi linnad
Tüüringi vallad
Jüri Pihel

Jüri Pihel (sündinud 26. novembril 1961) on eesti telerežissöör ja -produtsent.  

Ta on töötanud Eesti Televisiooni režissööri ja produtsendina. 1996. aastal oli ta Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvooru korraldajate seas. 8. juunil 1996 nimetati ta ETV parimaks režissööriks.

Aastatel 1997–2000 töötas ta telejaamas TV1 programmijuhina.

Aastast 2000 kuni oktoobrini 2006 töötas ta eratelejaama TV3 programmidirektorina.

Ta on Balti Filmi- ja Meediakooli õppejõud.

Välislingid
 "Jüri Pihel on tagasi TV3s Õhtuleht, 5. veebruar 2009

Eesti telelavastajad
Sündinud 1961
Marcus Antonius

Marcus Antonius (83 eKr – 1. august 30 eKr) oli Vana-Rooma poliitik ja väejuht.

Nooruses oli Marcus Antonius Gaius Julius Caesari oluline poolehoidja. Pärast Caesari mõrvamist purustasid 42. aastal eKr Marcus Antoniuse väed Caesari mõrvarite Cassiuse ja Brutuse leegionid. Antoniusest sai suurriigi kõigi idaalade valitseja. Kleopatral õnnestus võrgutada 42-aastane Antonius, kes poliitilistel kaalutlustel võttis naiseks Octavianuse õe Octavia. Kleopatra õhutusel ja Antoniuse käsul hukati Arsinoe IV.

Oma testamendis soovis Antonius olla maetud Egiptuses. 34. aastal eKr lahutas Antonius Octaviast. Octavianuse ja Antoniuse võitlus tipnes 2. septembri õhtupoolikul 31 eKr Kreeka läänerannikul Aktionis. Aktioni merelahingus saatis edu kord üht, kord teist poolt, kui äkki mingil arusaamatul põhjusel (mõne allika kohaselt mäss, teiste järgi käskude valestimõistmine) tõmbus Antonius lahingust tagasi, purjetas avamerele Kleopatra laevadele järele ja saatis teda Egiptusesse. Kleopatra oli Antoniust toetanud suure laevastiku ning 20 000 talendiga, kuid kuninganna sekkumine sõjaliste operatsioonide planeerimisse põhjustas osaliselt Antoniuse kaotuse. 

Järgmisel aastal tungis Octavianus Egiptusesse ning jõudis 1. augustil 30 eKr Aleksandriasse. Pärast luhtunud põgenemiskatset eelistas Kleopatra mitte saada Octavianuse triumfirongkäigu kaunistuseks, vaid tappa end mürkmao hammustuse läbi. Antonius kukutas end oma mõõga otsa. Octavianus laskis nad matta koos Aleksandriasse kuninglikku hauakambrisse, mille Kleopatra endale ehitada oli käskinud.

William Shakespeare on Marcus Antoniust kujutanud näidendites "Julius Caesar" ning "Antonius ja Kleopatra".

Vana-Rooma poliitikud
Väejuhid
Sündinud 83 eKr
Surnud 30 eKr
Antonius

Antonius on nimi, mida on kandnud mitmed tuntud inimesed.

Antonius ja selle erinevad vormid eri keeltes on laialt levinud eesnimi
Antonius oli tuntud Vana-Rooma suguvõsa nimi.

Tuntuimad sellenimelised isikud on:

Marcus Antonius (83–30 ekr) oli Vana-Rooma väejuht ja poliitik
Antonios Suur (251–356) oli kristlik kõrbeerak, keda austatakse pühakuna nii katoliku kui ka  õigeusu kirikus 

Järgmiste katoliku kiriku pühakute ladinakeelne nimi on samuti Antonius:

Antonius Firenzest (1389–1459) oli itaalia päritolu dominikaani munk, piiskop ja teoloog
Antonius Paduast (1195–1231) oli portugali päritolu frantsiskaani munk, jutlustaja ja teoloog
Antonio Maria Claret (1807–1870) oli hispaania piiskop ja klaretiinide ordu asutaja
Antonio Maria Gianelli (1789–1846) oli itaalia piiskop ja kongregatsiooni Suore di Nostra Signora dell' Orta asutaja
Antonio Maria Pucci (1819–1892) oli itaalia preester, serviitide ordu liige
Antonio Maria Zaccaria (1502–1539) oli itaalia preester ja barnabiitide ordu asutaja

Vana-Roomas olid tuntumad Antoniuste suguvõsa liikmed veel:

Gaius Antonius (surnud 42 eKr) oli Marcus Antoniuse noorem vend, poliitik ja riigiametnik
Gaius Antonius Hybrida oli Marcus Antoniuse onu, sõjaväelane ja poliitik
Iullus Antonius (45–2 eKr) oli Marcus Antoniuse teine poeg, poliitik ja luuletaja
Lucius Antonius oli Marcus Antoniuse noorem vend, poliitik ja riigiametnik
Lucius Antonius Creticus oli Marcus Antoniuse pojapoeg, riigiametnik
Marcus Antonius Antyllus (47–30 eKr) oli Marcus Antoniuse vanim poeg
Marcus Antonius Creticus oli Marcus Antoniuse isa, sõjaväelane ja poliitik
Marcus Antonius Gordianus I (159–238) oli Rooma keiser aastal 238
Marcus Antonius Gordianus II (192–238) oli Rooma keiser aastal 238
Marcus Antonius Gordianus III (225–244) oli Rooma keiser aastatel 238–244
Marcus Antonius Orator (surnud 87 eKr) oli Marcus Antoniuse vanaisa, poliitik ja oraator

Kaasajal kannab tuntud inimestest seda nime:

Patrik Antonius (1980–) on Soome pokkerimängija, tennisist ja modell
Austria parlamendihoone

Austria parlamendihoone (saksa keeles Parlament või Hohes Haus, varem ka Reichsratsgebäude) on hoone Viinis, kus käib koos Austria parlament.  

Uusklassitsistlikus stiilis parlamendihoone arhitekt on Taanist pärit Theophilus Hansen. Hansen projekteeris selle nii, et kõik selle osad, kaasa arvatud sisekujundus, üksteisega sobiksid. Hansen kavandaski kogu sisekujunduse: skulptuurid, maalid, lühtrid jne.

Parlamendihoone koordinaadid on .

1861. aastal vastu võetud konstitutsioon lõi Riiginõukogu (Austria osa Austria-Ungari riigi parlamendist. Riiginõukogule oli maja vaja. Otsustati rajada kaks hoonet (ülemkojale ja alamkojale). Plaanid muutusid pärast seda, kui 1867 kuulutati välja kaksikmonarhia ja Ungari sai omaenese seadusandliku kogu, mis asus Budapestis. Siis otsustati mõlemale kojale rajada ühine hoone.

Ajutine hoone (Abgeordnetenhaus) asus Währinger Straßel. See hoone sai ka hilisema parlamendihoone põhiplaani aluseks. Abgeordnetenhaus avati samal aastal, mil Austria-Ungari keiser Franz Joseph I rajas Riiginõukogu.

Valitsus käskis parlamendihoone rajada uusklassitsistlikus stiilis. See pidi meenutama Vana-Kreekat ja nende demokraatia ideaale. Parlamendihoone ees on Vana-Kreeka tarkusejumalanna Athena kuju, mille autorid on Karl Kundmann, Josef Tautenhayn ja Hugo Haerdlt.

Uus parlamendihoone ehitati Ringstraßele. See oli Viini esindustänav, mis loodi linna ümbritseva kindlustusvööndi kohale pärast linnamüüri ja linna ümbritseva vallikraavi likvideerimist.

Hoone jaoks hakati vundamendiauku kaevama 1874. aasta juunis ja nurgakivi pandi talle 2. septembril 1874. Samal ajal ehitati teisigi olulisi hooneid: Viini kunstiajaloomuuseum, Viini loodusloomuuseum, Viini raekoda ja Viini ülikool. 1883. aasta novembris hoone valmis ja seda hakati kohe kasutama. 4. detsembril 1883 toimus seal juba Riiginõukogu alamkoja esimene istung. Ülemkoja esimene istung toimus alles 16. detsembril 1884. Mõlemad kojad töötasid hoones kuni Austria-Ungari lagunemiseni 1918.

Hoone ja selle juurde kuuluv krunt võtavad enda alla 1,35 ha.

Teises maailmasõjas sai hoone tugevasti kannatada, kuid siseruumid taastati originaalkujul.

Välislingid 

 Ametlik kodulehekülg

Viini ehitised