joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vitebski vaksal

Vitebski vaksal (vene keeles Витебский вокзал) on Peterburi ja kogu Venemaa vanim raudteejaam, mis teenindas algselt Tsarskoje Selo liini. Hiljem nimetati see Valgevene linna Vitsebski järgi ümber. Tänapäeval teenindab see lõunasse suunduvaid liine, sealhulgas rahvusvaheliselt.

Admiraliteedi rajoonis asuvat raudteejaama teenindavad omakorda Puškinskaja metroojaam ja Zvenigorodskaja metroojaam.

Ajalugu
Vitebski vaksal avati 30. oktoobril (uue kalendri järgi 11. novembril) 1837. Esimene jaamahoone oli puidust ja selle projekteeris Konstantin Thon. 1837. aastal püstitatud hoone jäi peagi väikseks ja lammutati 12 aastat pärast käikuandmist. Thoni käe all püstitati uus jaamahoone 1849–1852, mida laiendati 1870. aastatel. Sajandi lõpuks oli seegi amortiseerunud. Jaamahoone kõrvale rajati uus ajutine puidust hoonestus, mille järel vana jaamahoone lammutati. Uus esinduslikum juugendstiilis hoone valmis aastal 1904.

Jaama on kasutatud võttekohana mitmetes vene filmides (näiteks "Jaam kahele" ja "Vend").

Mälestusmärgid
Venemaa raudtee 170. aastapäeval 2007. aasta 30. oktoobril avati seal monument insener Franz Anton von Gerstnerile, kes rajas Venemaa esimese (Tsarskoje Selo) raudteeliini. 2014. aastal avati jaama sissepääsu juures monument esimeses maailmasõjas (1914–1918) võidelnutele.

Välislingid 

Peterburi raudteejaamad
Tiina Park

Tiina Park (neiuna Tiina Alla, hiljem ka Tiina Pork; sündinud 3. detsembril 1941) on eesti ajakirjanik, režissöör, produtsent ja operaator.

Haridus 
Tiina Park on omandanud hariduse Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal diplomitööga "Varjatud kaamera võimalustest televisioonis". 1994. aastal lõpetas International Policy Institute’i Washington D.C-s, kus õppis majandussuhteid.

Töö 
Pärast ülikooli töötas ta aastatel 1967–1990 Eesti Televisioonis noorte-, kunsti- ja kirjandussaadete toimetaja ning režissöörina. ETV-s tegi Noortestuudio saateid, portreteeris Eesti kunstnikke ja tegi telelavastusi. 1990. aastal läks USA-sse kus töötas Ameerika Hääle toimetajana. Aastatel 1994–1999 oli Kanal 2-s saatejuht, alates 1996. aastast on oma produktsioonifirma Free Studioga teinud mitmeid saateid Eesti telekanalitele. Aastast 2000. toodab reisisaateid.

Tiina Park andis aastal 2015. välja autobiograafia "Naine teiselt planeedilt".

Isiklikku
Ta oli abielus Andrus Pargiga.

Poeg Indrek suri 2011. aastal.

Ta on teinud mitmeid iluoperatsioone.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1941
Riia Jaani kirik

Riia Jaani kirik (läti keeles Svētā Jāņa Evaņģēliski luteriskā baznīca) on luteri kirik, mis asub Läti pealinnas Riias aadressil Skārņu tänav 24. See on Läti Evangeelse Luterliku Kiriku kihelkonnakirik.

See asub Riia piiskop Alberti piiskopipalee kohal. 1234. aastal võtasid dominiiklased tollal veel väikse kabeli üle ja pühendasid selle Ristija Johannesele. Hoonet laiendati 1330 ja 1587. See põles 31. mail 1677 Riia linna suures tulekahjus sarnaselt Riia Püha Peetri kirikuga, kuid taastati ja hoonele lisati uus kirikutorn. Kirik sai taas kannatada oktoobris 1944, kuid taastati.

Kirikus peetakse jumalateenistusi igal pühapäeva hommikul ja kolmapäeva õhtul.

Välislingid 

Riia pühakojad
Tellisgootika ehitised
Kertu Birgit Anton

Kertu Birgit Anton (sündinud 11. märtsil 2003) on kodanikuaktivist ja Fridays For Future Eesti aktivist ning korraldaja. Lisaks on ta SISU Koti kaasasutaja.

Haridus 
Ta lõpetas 2021. aastal Tallinna Reaalkooli kuldmedaliga. Samal aastal alustas õigusteaduste õppimist Tartu Ülikoolis.

Tunnustus 
 2021 – Kuldmedal gümnaasiumi lõpetamisel
 2021 – Õpilaste teadustööde riiklik konkurss, II preemia
 2020 – Presidendi kõnevõistluse võitja kõnega "Kiri Eestile"
 2019 – Wise 20 Under 20, Class of 2019
 2019 – Noore looduskaitsja märk

Artikleid 

 "Kliimamuutuste pidurdamine ei lõpe COP26-ga" – Eesti Päevaleht 12.11.2021.
 "Elame nii, nagu oleks meil varuks kolm Maad" – ERR 16.05.2021.
 "EL-i kliimaeesmärgid pole piisavad, et olla turvalised" – ERR 17.12.2020.
 "MIS SAAB HOMME? Meil pole aega oodata, kuni kliimastreikijatest saavad kliimateadlased" – Eesti Päevaleht 20.11.2019.

Vaata ka 

 kodanikuaktiivsus
 kliima soojenemine

Viited

Välislingid 

 Fridays For Future Eesti. https://fridaysforfuture.ee
 SISU Kott. https://sisukott.voog.com/et 

Eesti aktivistid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Sündinud 2003
Eesti keskkonnakaitsjad
Annemarii Bendi

Annemarii Bendi (sündinud 29. märtsil 2001) on eesti suusahüppaja ja kahevõistleja.

Välislingid
Reelika Lepp, Annemarii Bendi – tüdruk, kellele meeldib lennata, Ajakiri Sport, detsember 2017
Jaan Martinson, DELFI OTEPÄÄL | Annemarii Bendi: üksinda oli raske sõita ja koostööd teinud gruppi kätte saada, Delfi, 5. jaanuar 2021
Maarius Suviste, Eesti parim naiskahevõistleja vaevleb põletiku küüsis, Lõuna-Eesti Postimees, 20. jaanuar 2021

Eesti suusahüppajad
Sündinud 2001
Anette Parksepp

Anette Parksepp on eesti ajakirjanik. Alates 2018. aastast töötab Ekspress Grupis.

Haridus 
Keskhariduse omandas Haljala koolis. 2014. aastal lõpetas Parksepp Tartu ülikooli ühiskonnateaduste instituudis ajakirjandust ja kommunikatsiooni eriala, seejärel asus õppima Tartu ülikoolis Euroopa Liidu ja Venemaa uuringute magistriprogrammis ning 2017. aastal kaitses töö teemal "Venekeelsete koolinoorte käitumine eesti kodanikena".

Viited 

Eesti ajakirjanikud
Sünniaeg puudub
Wondershare Video Editor

Wondershare Video Editor (ehk Wondershare videoredaktor) on videoredaktor tehakse lihtne filmi ja audio ka.
Monika Rogenbaum

Monika Rogenbaum (sündinud 30. aprillil 1980) on eesti poliitik ja Valga vallavanem. Enne haldusreformi oli ta 14 aastat Taheva vallavanem. Ta on erakonna Isamaa ja Res Publica Liit liige.

Haridus 
Rogenbaum on lõpetanud Valgamaa Kutseõppekeskuse kahel erialal: tegevusjuhendaja ja lapsehoidjana. Samuti on ta omandanud sekretäri ja raamatupidaja kutsealad.

Töö ja ühiskondlik tegevus 

Rogenbaum on Paju Pansionaadid MTÜ arendusjuht. Ta on üks Taheva Valla Külade Seltsi asutajaid ning juhatuse liige.

Tunnustus 
 2017 – Valgamaa aasta õppija (Eesti Täiskasvanute Koolitajata Assotsiatsioon)
 2016 – Valgamaa aasta terviseedendaja
 2015 – Valgamaalase pressisõber (väljaanne Valgamaalane)

Isiklikku 
Monika Rogenbaum on Hargla koguduse liige.

Viited 

Eesti poliitikud
Eesti vallavanemad
Sündinud 1980
August Luur (ajakirjanik)

August Luur (15. mai 1934 Are vald – 21. oktoober 1990 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja kirjastaja.

August Luur õppis ajakirjandust Tartu Ülikoolis, lõpetas 1957. aastal.

 1956–70 ajalehe Edasi toimetuses
 1970–75 kirjastuse Kunst peatoimetaja
 1975 kirjastuse Kunst direktor

Loometegevus 
 Tartu Üliõpilasmeeskoor 1912–1957 (1958, toimetajad Lembit Järv, August Luur, Olev Maimets, Edgar Mattisen ja Karl Siilivask)
 Tartu Üliõpilasmeeskoor 1912–1962 (1962, toimetaja)
 Tartu. Fotoalbum (1969, Eesti Raamat, August Luur ja Evald Tooms)
 Tartu Akadeemiline Meeskoor 1912–1972 (1972, toimetaja)
 Juhan Simm sõnas ja pildis (1975, Eesti Raamat, koostaja)
 Richard Ritsing (1983, Eesti Raamat, Tartu Riiklik Ülikool, koostaja)
 XX laulupeo album Läänemere paeselt kaldalt (1987, Eesti Raamat, teksti autor, koostajad August Luur ja Aarne Mesikäpp)
 Arvo Ratassepp meie meeltes (1994, Eesti Meestelaulu Selts, koostajad August Luur ja Mall Johanson)

Isiklikku
August Luur oli pühendunud koorilaulja, viimaseks kooriks Teaduste Akadeemia Meeskoor.

August Luuri abikaasa oli keraamik ja portselanimaalija Ene-Mai Luur (sünd. Vares, 1942–2021).

Viited

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1934
Surnud 1990
Joseph Murray

Joseph Edward Murray (1. aprill 1919 – 26. november 2012) oli Ameerika Ühendriikide ilukirurg, kes sooritas esimese eduka neerusiirdamise.

Murray lõpetas 1940. aastal Holy Crossi Kolledži. Hiljem lõpetas ta meditsiini erialal Harvardi Ülikooli. II maailmasõja ajal teenis ta maaväe meditsiinikorpuses. Sõjaväes teenides määrati ta Valley Forge'i üldhaiglasse, mis ravis põletuste ja moondunud jäsemetega sõdureid.

Pärast sõda jätkas Murray tööd ilukirurgina ning sai hinnatud teadlaseks organisiirdamise bioloogia uurimises. 23. detsembril 1954 siirdas ta Ronald Herrickilt saadud neeru tema kaksikvennale Richardile, kel oli diagnoositud neerupuudulikkus. Richard Herrick elas pärast operatsiooni veel kaheksa aastat.

1990. aastal sai Murray panuse eest organisiirdamisse Nobeli meditsiiniauhinna, mida jagas Edward Donnall Thomasega.

Viited

Ameerika Ühendriikide arstid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1919
Surnud 2012
Juri Entin

Juri Entin (vene keeles Ю́рий Серге́евич Э́нтин (sündinud 21. augustil 1935 Moskvas)  on vene poeet, dramaturg, laululooja ja stsenarist.
Entin on tuntud eelkõige Venemaal ja endises Nõukogude Liidus tänu oma kino-, tele- ja multifilmide jaoks loodud lauludele.

Juba koolis huvitus ta tõsiselt ajaloost ja kirjandusest ning ta on lõpetanud Moskva oblasti pedagoogilise instituudi ja Moskva riikliku polügraafia instituudi ja töötanud koolis ajalooõpetajana ja raamatukoguhoidjana. 

Aastatel 1962 kuni 1969 oli Entin plaadifirma Meloodia lastetoimetuse peatoimetaja.
Alates 1969. aastast on ta vabakutseline autor. 

Entin on kirjutanud teksti enam kui 600 laulule, neist üle 100 kõlavad erinevates filmides, lisaks on ta kirjutanud mitu lasteraamatut. 

Tema loodud tekstidele on laule loonud heliloojad Gennadi Gladkov, Aleksei Rõbnikov, Vladimir Šainski, Jevgeni Krõlatov, Maksim Dunajevski, Mark Minkov, David Tuhmanov, Aleksandr Zatsepin. 

Juri Entini tekstidele loodud laule on esitanud paljud vene estraaditähed, näiteks Ljudmila Gurtšenko, Mihhail Bojarski, Nikolai Baskov, Jossif Kobzon, Aleksandr Gradski. 

1995–1997 oli ta telekanalis ORT lastesaate „Do-mi-sol” («До-ми-соль») autor ja saatejuht. 

Aastast 1997 on Entin rahvusvahelise laste loomingu festivali „Tšunga-tšanga” («Чунга-Чанга») president. Festival on toimunud 27 Venemaa regioonis ja 7 välisriigis. Üks festivali kuulsamaid laureaate on Dima Bilan. 

Aastal 2002 loodi asutus „Juri Entini loominguline keskus”, mis korraldab Entini kontserte ja festivale ning annab välja tema raamatuid ja plaate.

Aastal 2004 tähistas ta oma loomingulise tegevuse 35. aastapäeva suure kontserdiga Moskva Kremli palees, aastal 2015 toimus aga tema 80. sünnipäeva puhul juubelikontsert Moskva äärelinnas Crocus City Hallis.

Tunnustus

Korduvalt on teda tunnustatud üleliidulise konkursi „Aasta laul” laureaadi tiitliga.
 1998 – auhind „Kuldne Ostap” lastehuumori valdkonnas
 2007 – Kornei Tšukovski nimeline lastekirjanduse preemia
 2016 – Venemaa presidendi preemia panuse eest lastekirjanduse arengusse

Vene luuletajad
Venemaa stsenaristid
Sündinud 1935
Mari Matjus

Mari Matjus (sündinud 27. oktoobril 1986) on eesti vandeadvokaat.

Haridus 
Mari Matjus lõpetas 2006. aastal Miina Härma Gümnaasiumi. Ta sai Tartu Ülikoolis 2011. aastal õigusteaduses magistrikraadi cum laude ja aasta hiljem sai magistrikraadi ka Oxfordi ülikoolis, kus keskendus meditsiini-, konkurentsi- ja Euroopa Liidu õigusele. Alates 2011. aastast on ta Tartu Ülikooli õigusteaduste doktorant.

Töö ja ühiskondlik tegevus 
Alates 2013. aastast on Mari Matjus Tartu Ülikoolis konkurentsiõiguse vastutav õppejõud, samuti on töötanud erinevates advokaadibüroodes, alates 2018. aastast on Nove büroos vandeadvokaat ja partner. 2015. aastast on ta Estonian Oxford & Cambridge Clubi juhatuse liige. Advokaadina keskendub Matjus konkurentsiõigusele, andmekaitsele, meditsiiniõigusele, ühinemistele ja omandamistele (M&A), äriühinguõigusele, üldisele lepinguõigusele.

Mari Matjus on Haapsalu Neuroloogilise Rehabilitatsioonikeskuse Toetusfond SA nõukogu liige. Ta on osalenud 2021. aasta Arvamusfestivali Tervise tuleviku alal arutelul "Patsiendikeskne tervishoid – mida see ikkagi tähendab?"

Tunnustus 
2011 – Eesti Teaduste Akadeemia üliõpilaste teadustööde konkursil äramärkimine 2011

Isiklikku 
Tema isa on filosoof ja literaat Ülo Matjus.

Viited 

Eesti advokaadid
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1986
Rasos

Rasos (poola keeles  Rossa) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kaguosas Rasose valla territooriumil. Rasos piirneb läänes Naujininkaiga, lõunas Liepkalnisega, idas Ribiškėsega, loodes Markučiaiga, põhjas  aga Rasų kolonijaga ja Vilniuse vanalinnaga.

Rasoses asuvad Rasose parkmets ja Rasose kalmistu. Linnaosa jääb osaliselt Pavilniai regionaalparki ja Ribiškėse maastikukaitsealale.

Rasose nime päritolu on ebaselge. Nimi viitab hüdronüümile, ent Rasoses puuduvad vooluveekogud. On arvatud, et mõni sealne maaomanik juhtis sealt vee läbi, rajades sinna kaskaadi (kuni XVIII sajandini asus Rasoses ka mõis). Adomas Honoris Kirkoras seostab aga nimetust jaanilaupäevaga (leedu k. rasos).

Rasost on esmakordselt mainitud XVI sajandil, mil tegemist oli Vilniuse eeslinnaga. Väljaspool hoonestatud ala seisis Püha Jüri kirik. Aastal 1769 pandi alus Rasose kalmistule. Aastal 1860 valmis Peterburi-Varssavi raudtee, mis eraldas Rasose ülejäänud Vilniusest.  Raudtee ääres avati restoran Geležinė pirkelė, mis kujunes üheks Vilniuse seltsielu keskuseks, aga ka paigaks, kus peatusid Leedust küüditatavad isikud. XIX sajandi keskpaiku kujunes Rasos kohaks, kus rahvas tähistas jaanilaupäeva - tehti tuld, tantsiti ja lauldi rahvalikke laule. Rasose kalmistul asus kuni XIX sajandini Püha Johannese kivi, hiljem rajati selle kohale kolumbaarium. 7. juulil 1944 sisenesid Vilniusesse nõukogude väed, samas alustas rünnakut linnale ka Armija Krajowa. Rasoses ja sealsel kalmistul peeti lahing saksa vägedega.

Osa Rasosest on Vilniuse vanalinna muinsuskaitsevööndis. Kaitse all on tehasehoone aadressil Rasų g. 39, Rasost vanalinnaga ühendav viadukt, elamud Varšuvos g. 3 ja 3A ning  Rasose kalmistu, arvukad sealsed hauad kabelid ja muud rajatised.

Viited 

 

Vilnius
Kanada peaminister

Kanada peaminister on Kanada valitsuse juht, üks ministritest. Peaministriks saab tavaliselt valimised võitnud partei juht.

Alates 4. novembrist 2015 on Kanada peaministriks Justin Trudeau, kes on riigi 23. peaminister.

Riigi peaministrid 

 1867–1873 – John A. Macdonald
 1873–1878 – Alexander Mackenzie
 1878–1891 – John A. Macdonald
 1891–1892 – John Abbott
 1892–1894 – John Sparrow David Thompson
 1894–1896 – Mackenzie Bowell
 1896 – Charles Tupper
 1896–1911 – Wilfrid Laurier
 1911–1920 – Robert Borden
 1920–1921 – Arthur Meighen
 1921–1926 – William Lyon Mackenzie King
 1926 – Arthur Meighen
 1926–1930 – William Lyon Mackenzie King
 1930–1935 – Richard Bedford Bennett
 1935–1948 – William Lyon Mackenzie King
 1948–1957 – Louis Saint-Laurent
 1957–1963 – John Diefenbaker
 1963–1968 – Lester B. Pearson
 1968–1979 – Pierre Trudeau
 1979–1980 – Joe Clark
 1980–1984 – Pierre Trudeau
 1984 – John Turner
 1984–1993 – Brian Mulroney
 1993 – Kim Campbell
 1993–2003 – Jean Chrétien
 2003–2006 – Paul Martin
 2006–2015 – Stephen Harper
 2015–... – Justin Trudeau

Kanada
Riinu Lepa

Riinu Lepa (sündinud 11. jaanuaril 1978) on eesti õpetaja ja jätkusuutliku ettevõtluse koolitaja ning kodanikuaktivist.

Haridus 
Lepa on saanud 2008. aastal magistrikraadi Audentese ärikoolis.

Töö ja ühiskondlik tegevus 
Riinu Lepa on majanduse ja ettevõtluse õpetaja Märjamaa Gümnaasiumis, Gaia kooli Mõisamaa individuaalõppeklassi õpetaja, Sotsiaalse Ettevõtluse Inkubaatori mentor, Hea Koostöö Hoiu-laenuühistu nõukogu liige ning talukaupa vahendava ühistu Tagurpidi Lavka juht. Ta on Sotsiaalsete Ettevõtete Võrgustiku juhatuse liige ning sotsiaalse ettevõtluse külalisõppejõud Estonian Business Schoolis ja Tallinna Ülikoolis.

Lepa on ka Eesti esimese ökokogukonna Väike Jalajälg üks eestvedajatest.

2020. aastal ilmunud raamatu "Tervikliku eluviisi alused" üks kaasautoreid on Riinu Lepa.

Viited 

Eesti õpetajad
Sündinud 1978
Leoniškės

Leoniškės on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia ja Rasose valla territooriumil. Leoniškės piirneb loodes Belmontasega, kagus Žemasis Pavilnysiga, edelas aga Markučiaiga.

Linnaosa jääb Pavilniai regionaalparki.

Piirkond sai oma nime sealse mõisniku Leonis Kryłowiczi järgi.

Leoniškėses asuvad Belmontase tallid, ratsaspordikool, hobusekasvatus.

Leoniškės on kujunenud endise Leoniškėse mõisa maadele.  Mõis pärineb ilmselt XVI sajandist, aastal 1533 müüs selle esimese omaniku Leonis Kryłowiczi lesk mõisa Vilniuse magistraatidele. Aastal 1536 sai mõis õiguse rajada linnaelanike tarbeks Vilnia jõele vesiveski. XVII sajandil kuulus mõisale kaks vesiveskit, nende asupaigad pole aga teada. Aastal 1795 oli inventariraamatu järgi mõisal laut, ait, küün, pruulikoda, kõrts ja elumaja. Aastal 1812 rajati sinna telliselööv ja sindlitööstus. Veel samal aastal põletasid aga mööduvad prantsuse väed kõik sealsed hooned maha. Sõja järel laienes mõis Vilnia lõunakaldale, kus sellega liideti Tuputiškėse mõisa alad. Aastal 1836 rajati mõisa maadele Belmontase vesiveski. Esimese maailmasõja eel töötas mõisas aianduskool.

Aastal 1905 oli Leoniškėse mõisas, karjamõisas ja asulas kokku 105 elanikku. Kahe ilmasõja vahel hakati piirkonda suvilaid rajama. Aastal 1931 oli seal kaks küla: Mažoji Leoniškės, kus oli 21 elanikku, ja Didžioji Leoniškės, kus oli 19 elanikku. Aastal 1951 rajati endise mõisa aladele hobusekasvatus.

Viited 

 

Vilnius
Edward Donnall Thomas

Edward Donnall Thomas (15. märts 1920 – 20. oktoober 2012) oli Ameerika Ühendriikide arst.

Thomas õppis Texase Ülikoolis keemiat ja keemiatehnoloogiat ning sai 1941. aastal bakalaureusekraadi ning 1943. aastal magistrikraadi. Texase Ülikoolis tutvus ta ka Dottie Martiniga, kellest sai hiljem tema abikaasa. 1943. aastal asus ta õppima Harvardi Ülikooli ning lõpetas selle 1946. aastal meditsiini erialal.

Thomas uuris koos oma abikaasaga luuüdi siirdamist ning neil õnnestus välja töötada luuüdi siirdamine, mida sai kasutada leukeemia ravis. 1990. aastal sai Thomas selle eest Nobeli meditsiiniauhinna, mida jagas neerusiirdamist uurinud Joseph Murrayga.

Viited

Ameerika Ühendriikide arstid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1920
Surnud 2012
Guriai

Guriai (poola keeles Góry) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Guriai piirneb edelas Kalnėnaiga, lõunas Nemėžisega, idas Juodasis Keliasega, põhjas Aukštasis Pavilnysiga, läänes aga Ribiškėsega.

Guriais asub Guriai kalmistu. Läänepoolsem osa jääb Pavilniai regionaalparki ja Ribiškėse maastikukaitsealale.

Linnaosa on tekkinud samanimelise küla aladele. Seal on  nii aianduskooperatiivide alasid kui uuselamuid.

Guriaid on esmakordselt mainitud XVI sajandil. Varasemal ajal kuulus see piirkond Pacidele. Aastal 1905 oli külas 164 elanikku. Aastal 1931 oli elanikke 315.

Viited 

 

Vilnius
Tasuja (laev 1956)

Tasuja oli Eesti Kalatööstuse päästepuksiir, mis valmis 1956. aastal.

Laeval on tuukrina töötanud Jaan Künnap.

Eesti laevad
Žemasis Pavilnys

Žemasis Pavilnys on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Žemasis Pavilnys piirneb lõunas Aukštasis Pavilnysga, läänes Markučiaiga, loodes Leoniškėsega, põhjas Pūčkoriaiga, idas  aga Strielčiukaiga. Linnaossa kuulub Tuputiškėse asum.

Žemasis Pavilnysis asuvad Markučiai, Pilise ja Pavilnysi parkmets. Linnaosa jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Markučiai maastikukaitsealale, Tuputiškėse geomorfoloogilisele kaitsealale, Kalnose looduskaitsealale ja Tuputiškėse botaanilisele kaitsealale. Linnaossa jääb Pavilnysi raudteepeatus.

Nimetus Pavilnys on vana hüdronüüm, mis tuleneb Vilnia jõe nimest. Seda kasutati esmakordselt aastal 1639.

Sealsed alad kuulusid varem Pacide suguvõsale, sealseid künkaid kutsuti Pacide küngasteks. Piirkond oli Vilniuse tudengite jaoks populaarne puhkepaik. Novenbriülestõusu järel konfiskeerisid tsaarivõimud sealsed maad ja asustasid sinna Venemaalt tulnud õigeusklikke. Aastal 1862 avati seal raudteejaam. Aastal 1908 ostsid Vilniuse raudteelased, kes olid ühinenud raudteelaste koloonia seltsiks, oma aedade tarbeks 80 hektarit maad. Alumiste aladega ühendamiseks rajati Tuputiškėse serpentiin (omandatud maad olid Tuputiškėse karjamõisa valduses). Kahe maailmasõja vahel oli piirkond prestiižne elamurajoon, sealsele metsasele alale rajasid oma kodud mitmed Vilniuse Ülikooli professorid. Piirkond kandis toona nime Kolonia Wilenska. 7. juulil 1944 sisenesid Vilniusesse nõukogude väed, samas alustas rünnakut linnale ka Armija Krajowa. Pavilnysis peeti lahing saksa vägedega; seal peetud lahingute käigus suur osa  varem rajatud majadest.

Muinsuskaitse all on Tuputiškėse serpentiin ja majad  Žemoji g. 35 ning Žemoji g. 33.

Viited 

 

Vilnius
Montecchio

Montecchio on asula ja vald (comune) Itaalias Umbria maakonnas Terni provintsis. Halduskeskus asub Montecchios, fraktsioonid (frazioni) on Melezzole ja Tenaglie

377 meetri kõrgusel merepinnast asuva Montecchio asustustihedus oli 2020. aasta augusti lõpu seisuga keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

Montecchio piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Avigliano Umbro, Baschi, Civitella d'Agliano (VT), Guardea, Orvieto, Todi (PG).

Viited

Välislingid
Neuralink Corporation

Neuralink Corporation on Elon Muski asutatud neurotehnoloogiaettevõte, mis arendab siirdatavaid neurokompuutrilisi aju-masina liideseid. Ettevõtte peakorter asub San Francisco Pioneerimajas, jagades OpenAI-ga kontorit.  Neuralink käivitati 2016. aastal ja esimest korda avalikustati see 2017. aasta märtsis.

Välislingid
 Veebileht
Tuputiškės

Tuputiškės (poola keeles Tupaciszki) on Vilniuse asum, mis asub linna keskosas Naujoji Vilnia vallas Žemasis Pavilnys linnaosas. Asum paikneb Vilnia jõe ja Peterburi-Varssavi raudtee vahelisel alal.

Tuputiškėses asub Markučiai parkmets.  Asum jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Markučiai maastikukaitsealale ja Tuputiškėse botaanilisele kaitsealale. Tuputiškėsesse jääb Pavilnysi raudteepeatus. 

Keeleteadlane Jonas Jurkštas arvab, et asumi nimi tuleneb isikunimest, millele viitab lõpp -iškės. Aastal 1783 pandi nimi esmakordselt kirja kui Tupaciszki. Sealne tänav kandis aastani 1971 Tupatiškėse nime.

Tuputiškės on vana asulakoht. Sealne mõis hakkas aastal 1640 kuuluma Vilniuse linnale. Aastal 1812 liideti selle alad Leoniškėse mõisaga, sisuliselt kujunes see siis karjamõisaks. Mõisa alad olid hõredasti asustatud, nii asusid aastal 1912 raudteelased sinna oma linnakut rajama. Aastal 1905 oli Tuputiškėse asulas 65 elanikku. Aastal 1931 oli karjamõisas 17 elanikku.

Aastal 1932 alustas Vilnius sealse karjamõisa maade tükeldamist. Aastal 1936 välja antud kaardil oli Tuputiškės Vilniuse osa. Sinna kavandati 1940. aastal uue linnaosa rajamist.

Suurem osa asumist on miljääväärtusliku piirkonnana muinsuskaitse all kui Vilniuses haruldane XIX sajandi lõpu ja XX sajandi alguse puitarhitektuuriga ala. Neli sealset maja on muinsuskaitse all ka üksikobjektidena..

Viited 

 

Vilnius
Anna Maria Millend

Anna Maria Millend (sündinud 1. aprill 2004) on eesti tõkkejooksja.  

Nairobis peetud juunioride kergejõustiku MMil võitis ta 20. augustil 2021 ajaga 13,44 hõbemedali.

Viited

Välislingid 

 Anna Maria Millend Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel

Eesti tõkkejooksjad
Sündinud 2004
Elisabeth Pihela

Elisabeth Pihela (sündinud 15. märtsil 2004) on eesti kõrgushüppaja.  

2021. aastal Tallinnas toimunud U-20 Euroopa meistrivõistlustel teenis Elisabeth Pihela kõrgushüppes pronksmedali.

Tunnustus 

 2019 U16 arvestuses aasta parim naiskergejõustiklane
 2020 U18 arvestuses aasta parim naiskergejõustiklane
2021 U18 arvestuses aasta parim naiskergejõustiklane

Viited

Välislingid 

 Elisabeth Pihela Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel

Eesti kõrgushüppajad
Sündinud 2004
Pūčkoriai

Pūčkoriai (poola keeles Puszkarnia) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Pūčkoriai piirneb kirdes Naujoji Vilniaga, idas Strielčiukaiga, lõunas Žemasis Pavilnysiga, läänes Leoniškėsega, loodes Lyglaukiaiga, aga põhjas Kučkuriškėsega.

Linnaossa jääb 63 meetri kõrgune Pūčkoriai paljand. Seal asub Pūčkoriai parkmets. Linnaosa jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Pūčkoriai maastikukaitsealale ja Tuputiškėse botaanilisele kaitsealale. 

Pūčkoriai linnamäe kõrgus on 18 meetrit, pindala 28x20 meetrit. See oli kasutusel I aastatuhandes XIV sajandini. Linnamäe jalamile jääb kiviaegne asulakoht.

Linnaosa nimi tuleneb slaavi keeltest, sõnast puszkarnia, mis tähendab suurtükkide valutehast. Seda nimekuju kasutati esmakordselt aastal 1506. Omal ajal oli seal Leedu suurvürstide valukoda, kus valati suurtükke, ühtlasi katsetati neid Vilnia kallastel.

Linnaosa on tekkinud samanimelise mõisa aladele. Sealne mõis pärineb XIV sajandist ja kuulus XVII sajandini Leedu suurvürstidele. Aastal 1797 läks see riiginõunik Loskarjovi omandisse, aastast 1804 aga Sidorovičiuste omandisse. Advokaat Stanislovas Sidorovičiuse ajal märgiti maha valduse piirid, rajati vesiveski, rajati uus mõisakompleksi viiv tee. Veel sajandi esimesel poolel said sealse valduse omanikeks Izmailskid. Stepan Izmailski rajas veskisse puitmassi tootmise, millest sai hiljem paberivabrik. Vabrik tootis puidumassi, paberit ja kartongi aastani 1915, mil selle seadmed Saksamaale toimetati. Aastal 1905 oli Puškarnia mõisas ja asulas 205 elanikku.

Aastal 1921, mil piirkond oli Poola võimu all, omandas riik mõisalt 6 hektari suuruse ala. Sinna rajati maa-alused kindlustised, mis olid osa Vilniuse ümber rajatud suuremast kindlustiste kompleksist. Osa mõisa maid omandas raudtee. Aastal 1927 ostis riik veel osa maad uue tee (Stepono Batoro g.) rajamiseks. Aastal 1929 suri Olga Izmailska ja mõisa päris tema tütretütar Irena Romankevič, kelle valdusesse see jäi Teise maailmasõjani. Aastal 1931 oli Puškarnia mõisas 12 elanikku. Nõukogude perioodil mõis võõrandati, selle omanik küüditati aga Siberisse. Sõjas said mõisa hooned kannatada, vabrikuhoone põles maha. Sõja järel rajati häärberisse kohaliku sovhoosi kontorihoone. Izmailskite suguvõsa eestvedamisel on osad mõisa hooned tänapäeval restaureeritud.

Muinsuskaitse all on Pūčkoriai linnamägi ja selle juures asuv asulakoht, samuti Pūčkoriai mõisa hoonetekompleks, sealhulgas mõisaomanike elamu, vesiveski varemed, ait, küün, lauda varemed ja teenijatemaja.

Viited 

 

Vilnius
Lyskamm

Lyskamm (saksa: Liskamm, varem Lyskamm, tähendus 'Lysi hari'), tuntud ka kui Silberbast (tähendus 'hõbeniin'), on mägi Penniini Alpides, asudes Šveitsi ja Itaalia vahelisel piiril. Sellel on 5 km pikkune hari kahe selge tipuga. Mägi on saanud tõsiseltvõetavuse maine harjal lamavate paljude lumekarniiside ja sagedaste laviinide tõttu, mis tõi sellele hüüdnimeks Menschenfresser ('inimsööja').

Geograafia 

Vaatamata suhtelisele kõrgusele, mis on rohkem kui 300 m, peetakse Lyskamm mõnikord laiendatud Monte Rosa rühma osaks (tegelikult on Dufourspitze vaid 107 m kõrgem). Kuid visuaalselt on Lyskamm tohutu massiiv, mis koosneb kahest tipust: Ida-Lyskamm ja madalam Lääne-Lyskamm, eraldatud 1 km pikkuse seljakuga, mõlemad asuvad Šveitsi Valais' kantoni (põhjas) ja Itaalia Valle d'Aosta piirkonna (lõunas) vahelisel piiril.

Mäe põhjapoolne külg on muljetavaldav 1100-meetrine jääga kaetud sein, mis kerkib Grenzgletscherist. Laugem lõunakülg tõuseb vaid mõnisada meetrit samanimelise liustiku kohale: Lysgletscher.

Ronimisajalugu 

Kahest tipust idapoolne ja kõrgem on 4527 m ning sellele tõusis esmakordselt 1861. aastal Lisjochilt üle idaseljaku 14-meheline meeskond (7 inglast, 1 šotlane ja 6 Šveitsi teejuhti), mida juhtis J. F. Hardy ja kuhu kuulus ka William Edward Hall. Meeskonna teised liikmed olid A. C. Ramsey, F. Sibson, T. Rennison, J. A. Hudson, C. H. Pilkington ja R. M. Stephenson. Teejuhid olid Franz Josef Lochmatter (1825-1897) Sankt Niklausist Valais' kantonis, J.-P. Cachet, K. Kerr, S. Zumtaugwald, P. ja J.-M. Perren.

Harja tervikuna (ka läänetipu) läbisid kolm aastat hiljem esimestena Leslie Stephen, Edward N. Buxton, Jakob Anderegg ja Franz Biener.

Esimese katse ronida aukartustärataval kirdeküljel tegid 1880. aastal vennad Kalbermattenid. Laviin viis nad liustikule, kuid nad elasid õnnetuse üle. 9. augustil 1890 oli L. Norman-Neruda koos teejuhtide Christian Kluckeri ja J. Reinstadleriga esimene, kes jõudis tippu (Ida-Lyskamm) põhjaküljelt, praeguse nimega "Norman-Neruda marsruut". Selle marsruudi esimese talvise tõusu tegid 11. märtsil 1956 C. Fosson ja O. Frachey.

1907. aastal läbisid Geoffrey Winthrop Young ja teejuht kogu seljaku kaks korda. Young tahtis läbida seljaku Nordendist Breithorni. Nad alustasid Riffelalpist keskööl ja lõpetasid Monte Rosa massiivi läbimise keskpäeval. Kuid pärast Lyskammi ja Castori läbimist oli teejuht liiga väsinud. Young, kes oli väga pettunud, veenis teda enne Zermatti laskumist Lisjochi tagasi minema, viidates teisele Lyskammi läbimisele. Young tahtis isegi Nordendi tagasi minna, kuid teejuht keeldus reisi pikendamast.

Ronimismarsruudid 

Tavaline marsruut algab Lisjochilt, kuhu pääseb Gnifetti hütist (3650 m) või Monte Rosa hütist (2883 m). Marsruut järgib esimese tõusja valitud teed.

Mäele ronitakse sageli trajektooril Feliksjochilt (läänes) Lisjochi (idas) või vastupidi. Läbimine koosneb enamasti kitsast, lumega kaetud harjast, kusjuures mõned rabelevad üle kivide. Heades tingimustes on see marsruut üsna lihtne ja objektiivselt ohutu, kuid halva lume ja/või halva nähtavuse korral võib harja suurte, mõnikord kahekordsete karniiside tõttu olla keeruline, peamiselt harja lõunaküljel.
Kirke Karja

Kirke Karja (sündinud 18. septembril 1989) on eesti pianist ja helilooja.

Ta on lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia klaveri eriala ja džässmuusika magistrantuuri. 

Karja mängib ansamblites Heliotroop, Pae Kollektiiv, Kirke Karja Kvartett, Captain Kirke and the Klingons ja Kirke Karja Trio. 2014. aastal pälvis Karja Jazzkaare ja Jazzliidu Noore Jazzitalendi auhinna

2019. aasta juunist on Karja Eesti Jazzliidu juhatuse esimees.

Ta on maikuust 2021 Sotsiaaldemokraatliku erakonna liige.

Viited 

Eesti džässmuusikud
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1989
Budaväli

Budaväli (sanskriti keeles buddhakṣetra; tiibeti keeles sangs rgyas kyi shing; hiina keeles 佛國⼟ foguotu, 净⼟ jingtu; jaapani keeles bukkoku do, jōdo) on budismis, eriti mahajaanas, ühe buda mõjuala, kus ta kuulutab seadmust teatud aja vältel, et juhtida olendeid virgumisele.

Budismi järgi on iga maailmasüsteem, kus on buda, vaadeldav budaväljana. Meie praegune maailm on Buddha Šākjamuni budaväli.

Budaväljad on kas täiesti puhtad, kus kõik olendid on juba virgunud, või osaliselt puhtad, kus osa olendeid on ja osa veel ei ole virgunud. Mahajaana järgi hakkab bodhisattva oma budavälja kujundama juba enne budaks saamist.

Mahajaana mütoloogias on budaväljade õpetusest kujundatud omamoodi budistlik utoopia. Budaväljadeks on seal kindlate mütoloogiliste budade vaimupingutusest loodud maailmad, mis erinevad tavalistest maailmadest ideaalse korrastatuse ning võimaluse poolest jõuda nirvaanasse ilma eriliste pingutusteta selle buda abil, kes on antud budavälja loonud. Kõige tuntumad mütoloogilised budaväljad on Sukhāvatī ja Abhirati, mille on loonud vastavalt budad Amitābha ja Akšobhja, ning nende ja meie maailma vahel on terve müriaad maailmu.

Selliste budaväljade kirjeldusi leidub paljudes mahajaana suutrates, nagu Kaheksatuhandeline ületava mõistmise suutra, Lootossuutra, Õnnemaa suutrad, Lillepärjasuutra jt. 

Vimalakirti suutras rõhutatakse aga budavälja kui olendite puhta meele ja puhaste püüdluste tähendust.

Hiina budismis kasutatakse budavälja tähenduses mõistet puhas maa.

Välislingid 

 Lühike ülevaade (inglise keeles).

Budism
Ana Valdmann

Ana Valdmann (sündinud 25. märtsil 1964) on eesti haridusteadlane.

Haridus 
Ta lõpetas 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina ning kaitses 2018. aastal Tartu Ülikoolis doktoritöö "Loodusteaduste õpetajate enesetõhususe kategooriate ja omanikutunde tasemete määramine lähtudes õpetajate koolitusvajadustest".

Töö 
Ta on Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituut, loodusteadusliku hariduse teadur, samuti Teaduskooli direktor. Tema teadustöö põhisuund on õpetajakoolitus.

Tunnustus 
2009 Aasta Õpetaja
2020 Eesti Bioloogiaõpetajate Ühingu kolleegi preemia

Viited 

Eesti bioloogiaõpetajad
Eesti haridustegelased
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1964
Moodulsüntesaator

Moodulsüntesaator ehk modulaarsüntesaator ehk modulaarne süntesaator on elektrooniline muusikainstrument, mis koosneb moodulitena paigaldatud helisünteesi elektroonikalülitustest. 

Kasutajal on võimalik mooduleid eemaldada, lisada ja ümber korraldada, muutes nende omavahelist paigutust ja suunates signaalide liikumist moodulite vahel, kujundades nii erikõlalilisi kooslusi. Ainulaadse kõla ja paindlike helikujundusvõimaluste tõttu on moodulsüntesaatorid hinnatud elektroonilise heliga töötavate heliloojate ja muusikute hulgas. Arvutimuusikas on kasutuses ka tarkvaralised ehk arvutitarkvarana programmeeritud virtuaalsed moodulsüntesaatorid.

Eestis on moodulsüntesaatoried kasutanud mitmed muusikud, nii stuudios kui elavas esituses, näiteks: Aleksei "Darkside" Brjantsev, Roland Karlson, Raul Keller, Taavi Kerikmäe, Kiwa, Jako Krull, Toomas Savi, Mihkel Tomberg, Ekke Västrik, jt. Moodulsüntesaatoreid tutvustab oma tegevuses ka Eesti Elektroonilise Muusika Selts.

Eestis toodetakse moodulsüntesaatoreid Liivatera, samuti on Eesti muusikute jaoks oluline Riias asuv lõunanaabrite pikema ajalooga moodulsüntesaatorite tootja Erica Synths, mis muuhulgas korraldab Riias elektroonilise muusika festivali Kontaktor.

Kirjandus 
Jyoti Mishra (2009). The SOS Guide To Choosing A Modular Synth. Sound on Sound, April 2009 (ingl.k)
Mariliis Mõttus (2015). Abstraktne audiofiil Ekke Västrik. Müürileht 19.11.2015 
Stalker Festival: Ekke Västrik, Mihkel Tomberg, Roland Karlson, Taavi Kerikmäe ja Toomas Savi “Pasta Modulare Süntesatoorium". Postimees.ee 
Taavi Kerikmäe elektroakustilised kõnelused (2016). Jazzkaar.ee
Asutati Eesti elektroonilise muusika selts. Ajakiri Muusika 1.02.2018

Välislingid 
ModularGrid is a database and planner for modular synthesizers (ingl.k)
Liivatera
Erica Synths
Live Electronic Music Festival Kontaktor

Süntesaatorid
Kesksaksa keel

Kesksaksa keel (saksa keeles Mitteldeutsch, mitteldeutsche Dialekte või mitteldeutsche Mundarten) on rühm kõrgsaksa murdeid, mida räägitakse Reinimaalt läänes kuni Saksamaa endiste idapiirkondadeni.

Kesksaksa keel jaguneb kaheks alarühmaks – läänekesksaksa ja idakesksaksa murreteks.

Idakesksaksa murded on kõrgsaksa keelele (peamiselt kirjakeelele) lähedaseimad, tänapäevane körgsaksa keel arenes välja peamiselt idakesksaksa (eriti saksi) murretest, tänu Martin Lutheri, Johann Christoph Gottschedi ja Johann Christoph Adelungi tegevusele Saksimaa kuurvürstiriigis.

Läänegermaani keeled
Markus Villig

Markus Villig (sündinud 17. detsembril 1993) on eesti ettevõtja ja tehnoloogiaettevõtte Bolt kaasasutaja ning tegevjuht.

Markus on Eesti noorim miljardär.

Haridus 
Markus Villig alustas oma haridusteed 2001. aastal Tallinna Inglise Kolledžis. 2013. aastal lõpetas ta Tallinna Reaalkooli, misjärel suundus edasi õppima Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituuti, kus alustas bakalaureusekraadi õpinguid.

Isiklikku
Tema vend on Bolti kaasasutaja Martin Villig.

Viited

Eesti ettevõtjad
Sündinud 1993
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Břidličná

Břidličná (kuni 1950. aastani Frýdlant nad Moravicí, saksa keeles Friedland an der Mohra) on linn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas Bruntáli ringkonnas. Břidličná asub Bruntálist umbes 11 km edelas ja Ostravast ligikaudu 64 km läänes.

Břidličná asub merepinnast 535 meetri kõrgusel.

Viited 

Tšehhi linnad
Morava-Sileesia maakond
Punane sibul

Punane sibul (Genus-Allium) on õistaim, mis kuulub laukude perekonda ning on tuntud oma väävlit sisaldava aminohapete suure koguse poolest.Kuiv punane sibul on liilaka punase naha ja valge viljalihaga ning neil on mahe ja magus maitse. Punast sibulat on hea süüa toorelt, kasutada salatile värvi lisamiseks ning grillida või kergelt küpsetada koos teiste toitudega. Punane sibul on saadaval aastaringselt ning parimaks hoiustamiseks tuleb seda hoida jahedas kuivas kohas näiteks korvis, kus saab kindlustada piisava õhuringluse.Lisaks võrreldes punast sibulat hariliku sibulaga on erinevus maitses, värvis ja punane sibul ei pane inimest seda lõikudes nutma.

Punase sibula perekonda on põhjalikult uuritud tänu selle kaitsvale mõjule degeneratiivsete haiguste eest, sealhulgas ka vähiga võitlemisel. Punane sibul on multifunktsionaalne tervendaja, kus on palju kasulikke aineid, mineraalained, vitamiine ja happeid.

Toiteväärtus 
Punane sibul sisaldab:

 C - vitamiini
 kiudaineid
 rauda
 kaltsiumi

Neil on ka kõrge polüfenoolide ja flavonoidide sisaldus. Sealhulgas suur kogus kvertseniini, mis pakub antioksüdantseid omadusi, et parandada üldist tervist ja väävlit, mis soodustab põletikuvastaseid protsesse kehas.

Tervisliku toiduainete turu populaarsus on kasvanud ja sellega kasvab ka punase sibula kasutus igapäevaelus, kuna tarbijad õpivad aina rohkem sibula eelistest teiste köögiviljade seas.

Punase sibula mõju inimese tervisele 
Punane sibul sisaldab tervist parandavaid ühendeid, mis võimendavad inimese üldist immuunsust. Ainuüksi punase sibula kõrge väävlisisaldus toetab keha loomulikku võimet end mürkidest vabastada.

Samuti seostatakse punast sibulat vererõhu alandamisega, verevoolu soodustamisega, ateroskleroosi takistamisega ning lisaks aitab see reguleerida rasvarakkude moodustumist

Lisades enda menüüsse punase sibula söömise h tõenäosusega haigestub inimene vähem kroonilistesse haigustesse. 

 Kasuta sibulat garneeringuna
 Lõika sibul väikesteks viiludeks ning lisa salatisse
 Kasuta sibulat hoidistes 
 Valmista külmi suppe (näiteks gazpacho't), pruunista või prae sibulaid kergelt ning kasuta neid kõrvalroogades, köögiviljade segus, burgerites jne

Punase sibula mõju hingele 
Punane sibul on kasulik ka vaimsele tervisele. Nimelt aitab punase sibula söömine avada kroontšakrat, aktiveerida seda tööle ja tuues sulle tuleviku suhtes nägemusi. Samuti tervendab punane sibul ka südametšakrat. Punasel sibulal on oskus vabastada blokaade, mis ei lase sul suhtes olla armastav. Seega puhastab punane sibul meie aurat ning saadab minema kellegi teise poolt loodud halva energia.

Ajalugu 
Punane sibul on pärit kolmest erinevast piirkonnast:

 Turda Rumeenia
 Tropea Itaalia 
 Wethersfield, Connecticut Ameerika Ühendriikides:

Alates nende kultuurilisest päritolust on loodud põhja -, lääne - ja lõunapoolkeral istutuspiirkonnad kogu Ameerikas ja Euroopas. Täna on punane sibul saadaval põllumajandustootjate turgudel, toidukauplustes ja supermakretites Põhja - Ameerikas, Kesk - Ameerikas, Lõuna - Ameerikas, Euroopas, Aasias ja Austraalias.

Viited
Vladimir Solovjov (telesaatejuht)

Vladimir Rudolfovitš Solovjov (vene keeles Владимир Рудольфович Соловьёв; sündinud 20. oktoobril 1963 Moskvas) on juudi päritolu Venemaa telesaatejuht, üks riigi juhtpropagandiste. 

Solovjov lõpetas 1986. aastal Moskva Terase ja Sulamite Instituudi füüsika-keemiateaduskonna ja seejärel NSV Liidu Teaduste Akadeemia Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudi aspirantuuri. 1990. aastal sai ta majandusteaduste kandidaadi kraadi.

Aastatel 1990–1992 töötas Solovjov Ameerika Ühendriikides. Tegeles ettevõtlusega. 

1998. aastast töötab ta Moskvas raadio- ja telesaatejuhina. Ta on üks väheseid saatejuhte Venemaal, kes on teinud president Vladimir Putiniga intervjuu. 2015. aastal valmis Solovjovil Putinist dokumentaalfilm "President".

Veebruaris 2021 teatas Läti välisminister Edgars Rinkēvičs, et lülitas Solovjovi isikute nimekirja, kellel pole Lätti sisenemise luba.

Tunnustus
Solovjov on saanud president Putinilt kolm ordenit: Sõpruse ordeni (2007), Austuse ordeni (2013) ja Aleksandr Nevski ordeni (2014). Neist viimane määrati talle "ülesnäidatud kõrge professionaalsuse ja objektiivsuse eest Krimmi sündmuste valgustamisel".

Isiklikku
Solovjov on 2001. aastast abielus satiirikirjanik Viktor Kokljuškini tütre Elga Sepaga (sündinud 1972), kelle päritolu kohta on Solovjov öelnud, et tema kolmas abikaasa Elga on eesti, vene ja saksa juurtega. Neil on viis ühist last: Daniil Solovjov (sündinud 2001), Sofija-Betina Solovjova (2003–), Emma-Ester Sepp (2006–), Vladimir Solovjov (2010–) ja Ivan Solovjov (2012–).

Varasematest abieludest on Solovjovil kolm last: Polina (1986–), Aleksandr (1988–) ja Jekaterina (1991–).

Vladimir Solovjov on judaist.

2009. aastal sai Solovjov endale ja perele Itaalias elamise loa. Itaalias Como järve ääres asub Solovjovile kuuluv villa.

Viited

Välislingid

Venemaa inimesed
Sündinud 1963
Loket

Loket (saksa keeles Elbogen) on linn Tšehhis Karlovy Vary maakonnas Sokolovi ringkonnas. Loket asub Ohře jõe ääres, Sokolovist umbes 7 km idas ja Karlovy Varyst ligi 9,5 km lääneedelas.

Loketi loss rajati 12. sajandi teisel poolel. Ürikutes on Loketit esmamainitud 1234. aastal.

Viited 

Tšehhi linnad
Karlovy Vary maakond
Zinalrothorn

Zinalrothorn on mägi Penniini Alpides Šveitsis. Selle nimi tuleb Zinali külalt, mis asub põhjaküljel, ja saksakeelsest sõnast Rothorn, mis tähendab punane tipp. Kui sellele 1864. aastal esmakordselt roniti, oli mägi kohalikult tuntud kui Moming.

Geograafia 

Zinalrothorn on üks kõrgeid mäetippe, mis eraldab Mattertali (idas) ja Val d'Anniviersit (läänes). Weisshorni mäetipp (4505 m) asub 5 km põhja pool ja Dent Blanche 7 km lääne pool. Mäe läänepoolsel jalamil asub suur Zinali liustik ja põhjapoolsel küljel Momingi liustik. L'Epaule (õlg) on väike mäetipp põhjaseljaku alusel.

Lähimad külad on Täsch ja Zermatt, samas Zinal kirdes asub kaugemal (9 km).

Ronimisajalugu 

Esimese mäkketõusu tegid 22. augustil 1864 põhjaseljaku kaudu Leslie Stephen ja Florence Crauford Grove koos teejuhtide Jakob Andereggi ja Melchior Andereggiga. Nad lahkusid Zinalist varahommikul ja tõusid Zinali liustikule. Nad jõudsid keskhommikul õlale seljakult, mis ühendab Blanc de Momingiga põhjaseljaku alusel. Seljaku ületamine tipuni võttis 2 tundi.

Veidi vähem keerulist tavamarsruuti, kaguseljakut, ronisid 5. septembril 1872 esmakordselt Clinton Thomas Denti (teejuht Alexander Burgener) ja George Augustus Passinghami (teejuhid Ferdinand Imseng ja Franz Andermatten) ühendseltskonnad.

Esimese talvise ja suuskadel mäkketõusu tegid 7. veebruaril 1914 Marcel Kurz ja T. Theytaz.

1880. aastatel jättis Ladies' Alpine Club esimene president Elizabeth Hawkins-Whitshed oma eemaldatava seeliku eksikombel Zinalrothornile. Tagasihoidlikkuse säilitamiseks tegi ta otsuse ronida mäele teist korda, et see sealt kätte saada, mitte pükstega Zermatti naasta.
Grandes Jorasses

Grandes Jorasses on mägi Mont Blanci massiivil, Prantsusmaa Haute-Savoie departemangu ja Itaalia Valle d'Aosta vahelisel piiril.

Esmatõusu mäe kõrgeimasse tippu (Pointe Walker) tegi 30. juunil 1868 Horace Walker koos teejuhtide Melchior Andereggi, Johann Jauni ja Julien Grange'iga. Mäe kõrguselt teise tippu (Pointe Whymper) ronisid 24. juunil 1865 esmakordselt Edward Whymper, Christian Almer, Michel Croz ja Franz Biner, kasutades nüüdset mäkketõusu tavamarsruuti ja seda, mida järgis Walkeri seltskond 1868. aastal.

Mäetipud (idast läände) on:

 Pointe Walker (4208 m) – Horace Walkeri järgi, kes tegi esimese tõusu mäele
 Pointe Whymper (4184 m) – Edward Whymperi järgi, kes tegi esimese tõusu kõrguselt teisele tipule 
 Pointe Croz (4110 m) – Michel Crozi järgi, teejuht Chamonix'st
 Pointe Elena (4045 m) – printsess Elena del Montenegro järgi
 Pointe Margherita (4065 m) – kuninganna Margherita di Savoia järgi, Itaalia kuninga Umberto I naine
 Pointe Young (3996 m) – Geoffrey Winthrop Youngi järgi

Põhjakülg 

Asudes mäe Prantsuse poolel, on põhjakülg üks kolmest Alpide suurest põhjaküljest, koos Eigeri ja Matterhorni põhjakülgedega (tuntud kui 'Triloogia'). Ühe kuulsaima seinana Alpides kõrgub see 1200 m Leschaux' liustiku kohale, mille ulatus on otsast otsani 1 km. Klassikaline marsruut mäeküljel on Walkeri kannus, mis viib otse Pointe Walkeri rippu. Teine peamine tugipost mäel on Crozi kannus, mis viib Pointe Crozi tippu. Oma soolotõusudel Alpide kuuele kõige raskemale põhjaküljele valis Alison Hargreaves selle marsruudi Walkeri kannuse asemel.

Reinhold Messner on öelnud, et tegi otsuse tõusta Mount Everestile koos Peter Habeleriga Grandes Jorassesil, kus Peter "laskus nagu tantsija".

Lõunakülg 

Mäe Itaalia poolel pääseb lõunaküljele Boccalatte hütist Planpincieux' asunduse kohal Itaalia Val Ferretis, mis on Courmayeuri omavalitsuse osa.

Mäetipu seljak 

Col des Hirondellesist ühendab tipuseljak Pointe Walkeri teiste tipupunktidega ja laskub siis Col des Grandes Jorassesile, kus asub bivakk-peavari - Bivouac E Canzio hütt. Seljak moodustab Prantsuse-Itaalia piiri, millest peaaegu kõik on kõrgusel üle 4000 m.

Vaata ka 

 Planpincieux' liustik
Dvarčionys

Dvarčionys (poola keeles Dworczany) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Dvarčionys piirneb lõunas Didieji Pupojaiga, idas Galgiaiga, kirdes Kairėnaiga, läänes aga Kalnaiga.

Dvarčionysi aladele jääb osaliselt Aukštagirise parkmets. Linnaosa läbib Dvarčionysi geomorfoloogiline kaitseala.

Dvarčionysis on algkool ja raamatukogu. Lõunapoolsemasse ossa on rajatud aianduskooperatiivid.

Dvarčionysi varasem nimekuju oli Dvarčėnai. Paik sai oma nime sealt läbi voolava Dvarčia oja järgi.

Linnaosa on tekkinud samanimelise küla aladele. Aastal 1866 oli seal 64 elanikku. Aastal 1888 rajati külla tellisevabrik, lisaks veel savikarjäär, kus kaevandati kohalikku punast savi. Aastal 1905 oli selle alal Mickūnai valda jääv küla, toona oli seal 60 elanikku. Tsaariajal kasutati küla kohta venekeelset nimekuju Дворчаны. Aastal 1931 oli Dvarčionysis 157 elanikku. Sealne tellisevabrik suleti aastal 1940.

Nõukogude perioodil rajati külla keraamilisi plaate tootev ettevõte. Küla liideti Vilniusega aastal 1959. Pärast Leedu taasiseseisvumist tegutses seal ettevõte AB „Dvarčionių keramika“, mis jätkas keraamiliste plaatide tootmist aastani 2016, mil see pankrotistus.

Viited 

 

Vilnius
Turniškės (Antakalnise vald)

Turniškės on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kirdeosas Antakalnise valla territooriumil. Turniškės piirneb läänes Valakampiaiga, lõunas Aukštagirisega, kirdes Smėlynėga, põhjas aga üle Nerise jõe Turniškėsega ja Staviškėsega.

Linnaossa jääb Valakampiai parkmets. Turniškės jääb osaliselt Valakupia lohkude geomorfoloogilisele kaitsealale.

Linnaosa on prestiižikas elurajoon, kus asuvad nii Leedu presidendi kui ka paljude suursaadikute residentsid.

Linnaosa nimi on lõpu järgi otsustades leedu päritolu. Keeleteadlase Jonas Jurkštase arvates tuleneb nimetus isikunimest, ent tegemist võib olla ka hüdronüümiga - Nerise teisel kaldal voolab Turniškė oja.

Turniškėse kohal asus mesoliitikumis laagripaik, kust on leitud sarvest kirves. Kirjalikes allikates mainitakse Turniškėst esmakordselt aastal 1780. XX sajandi alguses oli praeguse linnaosa kohal neli asulat. Aastal 1905 oli  selle aladel Mickūnai vallas Kontrverkiai asulas 9 elanikku, Piliakalnise asulas 26 elanikku, kahes Rulekiškėse nime kandvas asulas oli aga kokku 20 elanikku. 

Aastal 1938 rajati Turniškėse hüdroelektrijaam. Seda ühendas Vilniusega läbi Antakalnise kulgev kitsarööpmeline raudtee. Teise maailmasõja ajal lasid saksa väed sealse paisu õhku. Elektreijaama administratiivhoone ja inseneride maja on tänapäeval kasutusel Leedu presidendi ja peaministri residentsidena.

Aastal 1969 oli Turniškėsese 223 elanikku. Piirkond liideti Vilniusega aastal 1969.

Viited 

 

Vilnius
Marquinhos Trad

Marcos Marcello Trad on brasiillane poliitik ja jurist sündinud 28. august 1964 Campo Grande, Mato Grosso do Sul. Ja Campo Grande linna praegune linnapea alates 1. jaanuarist 2017 kuni tänaseni.

Advokaadina kuulus ta nõunikuna Brasiilia Advokatuuri Mato Grosso do Suli osakonda, juhtides seejärel eetika- ja distsipliinikomiteed. Ta oli osariigi spordikohtu (TJD-MS) liige ja juhtis seda.

Perekond 

Poeg endise föderaalse asetäitja Nelson Trad ja Therezinha Mandetta, Campo Grande endise linnapea Nelson Trad Filho vend, ja endine föderaalse asetäitja Fábio Trad.

Viited
Triin Hertmann

Triin Hertmann (sündinud 17. juulil 1980) on eesti ettevõtja ja investor.

Töö ja ühiskondlik tegevus 
Ta oli Eesti kõige enam raha kaasanud ükssarvikust idufirma Wise (endise nimega Transferwise) finants- ning makseoperatsioonide valdkondade juht ja esimene selle Eesti filiaali töötaja. Eelnevalt töötas Skype'is. Triin Hertmann on üks jätkusuutlikku investeerimist pakkuva ettevõtte Grünfin asutajatest.

Haridus 
Hertmann on saanud bakalaureusekraadid Tallinna Tehnikaülikoolis rahvusvahelises ärijuhtimises ja finantsjuhtimises, 2013. aastal sai ta Tallinna Ülikooli psühholoogia instituudis magistrikraadi tööga "Kommunikatsiooni ja juhtimisega rahulolu erinevused tava- ja virtuaalsetes meeskondades".

Viited 

Eesti ettevõtjad
Tallinna Ülikooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1980