joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lateriit

Lateriit on rauast ning alumiiniumist rikastunud kivimite murenemise jääk.

Etümoloogia
Esimest korda kasutas terminit "lateriit" 1807. aastal šoti arst ja loodusteadlane Francis Buchanan-Hamilton. Nii nimetas ta Lõuna-Indias asuvat punakaspruuni basaldi murenemisprodukti. Aja jooksul sai "lateriidist" üldine termin, mida hakati kasutama kõikjal maailmas paiknevate sarnase tekkega kivimite kohta.

Koostis ja omadused
Rauarikas lateriit koosneb peamiselt hematiidist ja götiidist ning võib mõnikord sisaldada kaevandamisväärses kontsentratsioonis niklit (kaevandused Kuubal ja Uus-Kaledoonias). Alumiiniumirikas lateriit koosneb peamiselt gibsiidist ja bömiidist. Mõlemal juhul kaasneb savimineraal kaoliniit. Lateriit esineb pehmest ja pudedast kuni tiheda ja kõva kivimini. Lateriidis on sageli mitmesuguse suuruse ja kujuga konkretsioone. Lateriidi värvus sõltub eelkõige raua oksiidide sisaldusest, ulatudes valgest tumepruunini.

Teke
Lateriit tekib piirkondades, kus on palju sademeid ning kõrged õhutemperatuurid. Mõõdukama kliimaga piirkondades tekivad lateriidi asemel peamiselt savimineraalid. Kui seal lateriiti siiski esineb, on ta tekkinud geoloogilises minevikus, mil antud piirkonna kliima oli praegusest oluliselt erinev. Lateriidi tekke jaoks on oluline ka kuiva aastaaja olemasolu ning reljeef, mis tagab piisava põhjavee liikuvuse. Sademeist pärit põhjavesi lahustab ja viib kivimite koosseisust eelistatult minema naatriumi, kaaliumi, kaltsiumi, magneesiumi ja räni ning jätab maha halvemini lahustuvad raua ning alumiiniumi. Lateriidist on kadunud peaaegu kõik algset kivimit moodustanud silikaatsed mineraalid, peamiseks erandiks on keemilisele murenemisele väga vastupidav kvarts.

Lateriit võib moodustuda paljudest erinevaist kivimeist, kuid kõige tüüpilisemal juhul on lähtekivimiks basalt. Vähem rauda ja rohkem alumiiniumi sisaldavast lähtekivimist tekib lateriidistumise teel tavalisest boksiit, mis on peamiseks alumiiniumimaagiks. Näiteks graniidist moodustub lateriidistumise tagajärjel tavaliselt heledavärviline boksiit. Samas ei ole kõik boksiidi liigid lateriidistumise teel tekkinud.

Kasutus

Lateriit leiab kasutust peamiselt maavarana. Pea kogu alumiinium ning ligi pool maailma niklitoodangust tuleb lateriidist. Lisaks on lateriit oluline ehitusmaterjal, mida kasutatakse nii teede kui hoonete rajamisel.

Põllumajanduse seisukohast on lateriit pigem ebameeldiv nähtus. Huumust sisaldab ta vähe ning kõvema plintiidiks nimetatava kooriku esinemise korral ei kõlba üldse põllupidamiseks. Lateriidile tekkinud mulda nimetatakse USDA klassifikatsiooni järgi oxisol ning FAO klassifikatsiooni järgi ferralsol.

Peamiseks lateriidil esinevaks bioomiks on savannid. Vihmametsi lateriidile ei teki. Nende jaoks on vaja peamiselt savil põhinevat mulda ning kuiva aastaaja puudumist.

Viited

Välislingid 

www.laterite.de – ingliskeelne ülevaade lateriidist.

Sedimentoloogia
Lusti (Antsla)

Lusti on küla Võru maakonnas Antsla vallas.

Seal asus lasteaed-algkool.

Viited

Antsla vald
Võru maakonna külad
Kraavi

Kraavi on küla Antsla vallas, Antslast umbes 2,7 km kirdes. 

Kraavil on õigeusu kirik ja kalmistu.

Viited

Antsla vald
Võru maakonna külad
Annelinn

Annelinn on Tartu linnaosa, mis asub Emajõe vasakul kaldal. Annelinna territoorium on piiritletud järgmiselt: Paju tänav – Jaama tänav – linna piir – Nõlvaku tänava pikendus – Ihaste tee – Emajõgi. Linnaosa koosneb valdavalt viiekorruselistest või kõrgematest korterelamutest, mis on rajatud pärast 1970. aastat. Linnaosa on nime saanud kunagise Anne mõisa järgi.

Annelinn on pindalalt kõige suurem Tartu linnaosa – 540 ha. Kuigi Annelinna pindala ei ületa väga oluliselt suuruselt järgneva linnaosa (Ihaste) pindala (424 ha), edestab elanike arv Annelinnas oluliselt teiste linnaosade elanike arvu ja moodustab 28% Tartu elanikkonnast. Annelinnas elas rahvastikuregistri andmeil 2012. aasta 1. jaanuari seisuga 27 480 inimest (Tartu elanike arv 98 522). Suurim on ka asustustihedus – 5079 inimest km² kohta.

2013. aasta 31. detsembri seisuga elas Annelinnas 26 755 inimest, neist 13 428 naist ja 11 327 meest. Annelinna elanikest 2437 olid vanuses 0–6 aastat, 3071 vanuses 7–18 aastat, 15 762 vanuses 19–64 aastat ja 5485 vähemalt 65-aastased. Linnaosa asustustihedus oli Tartu suurim: 4955 in/km2. Annelinnas elas 27,34% tartlastest.

Arhitektuur
Annelinna planeerimiskava koostasid 1969–1973 Eesti Projekti arhitektid Mart Port ja Malle Meelak. Annelinn on rajatud tõusva reljeefiga amfiteatri kujuliselt, mille kujutletav tsenter jääb Anneluha piirkonda. Algselt oli planeeritud neli mikrorajooni, millest valmis kaks. Mõlemad mikrorajoonid on pikisuunas jaotatud kaheks tsooniks: Anne tänavast madalamale jäävad viiekorruselised, kõrgemale alates 1984. aastast rajatud üheksakorruselised elamud. Peamiselt rajati seeria 111-133 tüüpelamuid (esimene selline Kalda tee 22).

Loodus 

Linnaosas asuvad Annemõisa park ja Kanali park ning Anne looduskaitseala.

Annelinnas on Anne kanal ning linnaosa piiril voolab Emajõgi.

Haridus 
Põhi- ja gümnaasiumiharidust andvaid koole on kuus:
Tartu Kivilinna Gümnaasium
Tartu Hansa Kool
Tartu Descartes'i Kool
Tartu Kristjan Jaak Petersoni Gümnaasium
Tartu Vene Lütseum, mis on endine Tartu Slaavi Gümnaasium
Annelinna Gümnaasium

Kaks viimast on vene õppekeelega.

Huvikoolidest asub siin Tartu II muusikakool 209 õppuriga.

Sotsiaalhoolekanne
Sotsiaalhoolekandeteenuste osutamist Annelinna elanikele koordineerivad kaks linnavalitsuse sotsiaalabi osakonna piirkonnakeskust: Annelinna piirkonnakeskus ja Nõlvaku piirkonnakeskus.

Annelinnas asuvad hoolekandeasutustest MTÜ Öökull ja Päevakeskus Kalda.

Ühistegevus
Linnaosas tegutseb Annelinna Selts.

Tänavad

Annelinnas asuvad järgmised tänavad: Anne, Annemõisa, Ihaste põik, Ihaste tee, Jaama, Kadaka, Kalda tee, Kaunase puiestee, Kuuse, Lammi, Lepa, Luha, Lõhmuse, Mõisavahe, Männi, Nõlvaku, Paju, Papli, Pikk, Remmelga, Saare, Sarapuu, Sõpruse puiestee, Uus ja Vahtra tänav.

Pilte

Vaata ka
 Annelinna keskus
 Anne Noortekeskus
 Anne turg

Viited

Välislingid 

Annelinna portaal
Pool sai valmis, pool jäi ehitamata – Tartu Postimees, 15. detsember 2009

Tartu linnaosad
Sappho

Sappho (ka: Sapfo) oli Antiik-Kreeka luuletajanna ja pedagoog, kes sündis Lesbose saarel. Tema sünniaeg jääb vahemikku 630–612 eKr, surmaajaks dateeritakse sageli 570 eKr, ehkki see päris kindel pole. Sünnikohaks arvatakse olevat kas Eresos või Mytilene – Lesbose linnad. Enamik tema kirjatööst on hävinenud, kuid tema tohutu maine nii pedagoogi kui lüürikuna on säilinud.

Biograafia
Arvatakse, et Sappho oli Skamandronymose ja Kleïsi tütar ning Sapphol oli kolm venda. Ta oli  ilmselt abielus (Atika komöödia järgi rikka kaupmehega), kuid kindlaid tõendeid selle kohta pole. On leitud ka tõendeid, et Sapphol võis abielust olla tütar Kleïs, kellele Sappho ka mitmeid luuletusi pühendas. 

Sappho rajas Mytilenes tütarlasteringi, kus õpetas tüdrukuile kombeid ja kodumajapidamist. Ehkki Vana-Kreekas ei olnud kombeks tüdrukuid harida, oli Lesbose saarel neidude kasvatus vabamas vormis. Nõnda on arvatud, et tütarlasteringis võis Sappho õpetada ka kehalise naudingu võtteid. Siit pärineb ka mõiste lesbism ehk sapfism, mida eeskätt seostatakse Sappho tegevusega Lesbose saarel. 

Sappho temaatikat on käsitlenud paljud kirjanikud, samuti on temast inspireeritud mitmed kunstitaiesed.

Looming 
Oletatakse, et Sappho kirjutas ühtekokku 12 000 värssi, neist on säilinud aga umbes 193 fragmenti, tervikuna ka luuletus "Palve Aphroditele". Tema luuletustes kajastatakse sageli sügavaid tundeid ja elamusi. Tänapäeva luules kasutatakse ka Sappho stroofi.

Tekstinäide 
Δέδυκε μὲν ἀ σελάννα
καὶ Πληίαδες· µέσαι δὲ
νύκτες, πάρα δ᾿ ἔρχετ᾿ ὤρα·
ἔγω δὲ μόνα κατεύδω

Tõlge 
On loojunud ammu kuu ning
Plejaadidki loojas, kesköö
käes, aeg läheb mööda aina,
kuid üksi ma voodis ikka.

(fragment 168B Lobel–Page; tõlkinud Janika Päll)

Viited

Vanakreeka luuletajad
Sündinud 7. sajandil eKr
Surnud 6. sajandil eKr
Pedagoogid
Leelo Kõlar

Leelo Kõlar (sünninimi Päts; sündinud 28. novembril 1927) on eesti pianist ja muusikaõpetaja.

Teoseid
"Algus". Klaveriõpik lastele. Eesti Raamat 1994, ISBN 5450016700
"Klaverijutud". Scripta Musicalia 1999, ISBN 9985902661

Tunnustus
1997 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk
2002 – Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium

Isiklikku
Tema isa oli Riho Päts.

Tema esimene abikaasa oli Erich Kõlar ja nende lapsed on/olid Ele Kõlar, Kaja Kõlar ja Paap Kõlar.

Tema teine abikaasa oli Guido Targo (1926–2008) ja nende laps on Mikk Targo.

Tema lapselapsed on Erno Kaasik, Sandra Sersant, Kai Lind, Kelly Kõlar, Palle Kõlar ja Margaret Targo.

Tema lapselapselapsed on Brita Kaasik, Anete Vanem ja Elsa Tigane.

Viited

Välislingid
Vastab Leelo Kõlar / Teater. Muusika. Kino
Dünastia. Perekond Kõlar, 1, Klassikaraadio, 7. mai 2017

Eesti pianistid
Eesti muusikapedagoogid
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1927
Stirlingi Ülikool

Stirlingi Ülikool on 1967. aastal asutatud ülikool Šotimaal Stirlingis. 

Ülikoolis õpib 9000 üliõpilast. Ülikoolil on üliõpilaslinnak, kus elab umbes kolmandik üliõpilastest.

Stirlingi regioon
Suurbritannia ülikoolid
Šotimaa ülikoolid
Metsa-Karpaadid

Metsa-Karpaadid (ukraina Українські Карпати) on mäestik Ukrainas Euroopas, osa Karpaatidest. Kulgeb loode-kagu suunas. Kõrgeim osa on Tšornogora, kõrgus kuni 2061 meetrit (Goverla).

Euroopa mäestikud
Ukraina mäestikud
Olli-Matti Multamäki

Olli-Matti Multamäki (18. aprill 1948 Iitti – 7. jaanuar 2007 Helsingi) oli Soome kindralleitnant ja maavägede ülemjuhataja.

Multamäki lõpetas Soome Kadetikooli 1971 ja Soome Kõrgema Sõjakooli 1985. Ta kaitses magistrikraadi julgeolekustrateegias 1994. aastal USAs.

Ta teenis ÜRO abiesindaja sõjalise abilisena Afganistanis ja Pakistanis (UNGOMAP) 1988–1989 ning ÜRO peasekretäri eriesindaja sõjalise nõunikuna Afganistanis (UNAMA) 2003. 

Multamäki oli Pori brigaadi ülem 1997–2000 ja Peastaabi maavägede ülemjuhataja 1. august 2004 – 31. detsember 2006. Ta ülendati kindralleitnandiks 6. detsembril 2006.

Soome sõjaväelased 
Kindralid
Sündinud 1948 
Surnud 2007
Spass-Klepiki

Spass-Klepiki on linn Venemaal Rjazani oblastis. Asub Pra jõe paremal kaldal, 67 km kaugusel Rjazanist.

Venemaa linnad
Rjazani oblast
Grace Slick

Grace Slick (sünninimi Grace Barnett Wing; sündinud 30. oktoobril 1939 Evanstonis Illinoisis) on ameerika lauljatar ja laulukirjutaja.  

Ta sai tuntuks rokibändis Jefferson Airplane, hiljem ka eduka soololauljana.

Biograafia
Grace sündis Ivan W. Wingi ja Virginia Barnetti peres. Ta õppis Castilleja tüdrukutekoolis. Seejärel jätkas õpinguid aastail 1956–1958 Finchi Kolledžis New Yorgis ja 1957–1959 Miami Ülikoolis.

Muusikutegevus
Grace laulis oma karjääri jooksul kahes rokibändis: The Great Society and Jefferson Airplane.

1972. aastal läks Jefferson Airplane laiali ning Grace koos bändikaaslase Paul Kantneriga moodustasid 1974. aastal uue bändi Jefferson Starship. 1978. aastal muutus Grace'i alkoholism bändile probleemiks, kulminatsiooniks ebaõnnestunud kontserdid Lääne-Saksamaal. Bändi avakontsert pidi olema juunis St. Goarshausenis Lorelei amfiteatris, kuid Grace ei saanud mängida ja kontsert katkestati. Uus kontsert pidi toimuma 2. juulil Hamburgis, kuid kontserdi ajal mõnitas ta pidevalt purjuspäi Saksamaad teine maailmasõja kaotuse eest, mispeale palus Kantner tal bändist lahkuda.

Grace tuli Jefferson Starshipi tagasi 1981. aastal. 1984. aastal lahkus bändist Kantner ja bändi uueks nimeks sai lihtsalt Starship. Grace lahkus bändist veebruaris 1988 ja liitus uuesti vana Jefferson Airplanega kokkutulekuturneeks 1989. aastal. Peale seda lahkus ta muusikaärist. 1998. aastal peetud intervjuus ütles ta, et "Üle 50-aastased rokimuusikud näevad rumalad välja ja peaksid pensionile minema" ("All rock-and-rollers over the age of 50 look stupid and should retire.") ja 2007. aasta intervjuus, et "džässi, klassikalist muusikat, bluusi, ooperit ja country't saad sa laulda ka 150-aastaselt, kuid räpp ja rokk on mõeldud noorematele inimestele oma viha välja valamiseks" ("You can do jazz, classical, blues, opera, country until you're 150, but rap and rock and roll are really a way for young people to get that anger out."). Siiski on Grace pensionil olles mänginud kaks korda ka Kantneri taasloodud Jefferson Starshipis - 1995. aastal Los Angeleses ja 2001. aastal Long Beachis.

Isiklikku 
Gracel oli lähedane sõprus Janis Joplini muusikukarjääri algusest kuni viimase surmani 4. oktoobril 1970. Gracel oli suhe ka Jim Morrisoniga.

Grace oli kaks korda abielus: filmitegija Gerald "Jerry" Slickiga aastatel 1961-1971 ja Skip Johnsoniga aastatel 1976-1994. 1969-1975 oli Grace suhtes Jefferson Airplane'i bändikaaslase Paul Kantneriga, neil sündis üks tütar China Wing Kantner (sünd. 25. jaanuar 1971).

Välislingid 
Grace Slicki biograafia bändi Jefferson Airplane'i ametlikul lehel.

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1939
August Kerem

August Kerem (11. oktoober 1889 Karula vald, Võrumaa – 28. mai 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti agronoom, põllumajandustegelane ja poliitik. 

Ta sündis Võrumaal Karula vallas Mähkli talus, omandas Riia Polütehnilise Instituudi põllumajandusosakonnas agronoomi kutse. Osales I maailmasõjas ja Vabadussõjas. Kuulus Eesti Rahvaerakonda, oli Riigikogu I–V koosseisu liige.

Poliitikukarjäär

Põllutööminister
 30.7.1920–26.10.1920 Tõnissoni valitsuses,
 2.8.1923–26.3.1924 Pätsi valitsuses,
 26.3.1924–16.12.1924 Akeli valitsuses, 
 16.12.1924–15.12.1925 Jaaksoni valitsuses 
 9.7.1929–12.2.1931 Strandmani valitsuses

Teedeminister
 23.7.1926–4.3.1927 Jaaksoni valitsuses, 
 4.3.1927–9.12.1927 Teemanti valitsuses 
 9.12.1927–4.12.1928 Tõnissoni valitsuses

Kaitseminister
 12.2.1931–19.2.1932 Pätsi valitsuses, 
 19.2.1932–19.7.1932 Teemanti valitsuses, 
 19.7.1932–1.11.1932 Eenpalu valitsuses,
 18.5.1933–21.10.1933 Tõnissoni valitsuses

Tema kaitseministriks oleku ajal müüdi Peruu valitsusele Eesti miiniristlejad "Vambola" ja "Lennuk". Järgnenud skandaali käigus anti August Kerem kohtu alla, kuid mõisteti 1934. aasta detsembris õigeks. 

Kerem oli Eesti Seemnevilja Ühisuse nõukogu esimees, OÜ Mootor direktor 1933–1940, Eesti Lennuliinide AS Ago juhatuse esimees ja asjaajaja-direktor 1939–1940. 
 
August Kerem arreteeriti Nõukogude võimude poolt 4. juunil 1941 ja lasti maha Sosva vangilaagris Sverdlovski oblastis.

Tunnustus 
 1928 – Eesti Punase Risti I järgu II astme teenetemärk

Isiklikku 
August Keremi vend Arnold Aleksander Kerem (1893–1942) oli 1925–1940 Palamuse koguduse pastor ja teenis alates 1940. aastast Tartu Jaani kogudust. Tema äi oli ajakirjanik Anton Jürgenstein.

Välislingid 
 Eesti ajakirjanduse analüütiline bibliograafia
 Eesti ajakirjanduse analüütiline bibliograafia 

Eesti agronoomid
Eesti kaitseministrid
Eesti teede- ja sideministrid
Eesti põllutööministrid
I Riigikogu liikmed
II Riigikogu liikmed
III Riigikogu liikmed
IV Riigikogu liikmed
V Riigikogu liikmed
Riigikaitse Nõukogu liikmed
Eesti Rahvaerakonna poliitikud
Eesti põllumajandustegelased
Vabadussõja veteranid
Eesti Punase Risti I järgu II astme teenetemärgi kavalerid
Perekonnanimede kaitseregister
Korporatsioon Vironia liikmed
Hukatud Eesti poliitikud
Sündinud 1889
Surnud 1942
Cervantes

Cervantes on asula Lääne-Austraalias India ookeani ääres. Asub Perthist 220 kilomeetri kaugusel põhjas.

Austraalia asulad
Lääne-Austraalia
Juhani Kaskeala

Pauli Juhani Kaskeala (sündinud 26. juulil 1946 Kuopios) on Soome admiral, Soome kaitseväe juhataja 4. juunist 2001 1. augustini 2009.

Ta lõpetas 1969 Soome meresõjakooli ja 1981 sõjakõrgkooli.

1975–1976 oli ta ÜRO sõjaline vaatleja Lähis-Idas. 1982–1989 oli ta Soome presidendi Mauno Koivisto adjutant: algul kolmas, siis teine ja lõpuks alates 1987 esimene adjutant. 1989–1991 oli ta rannikulaevastiku 1991–1994 oli ta Soome sõjaväeatašee Londonis, Haagis ja Brüsselis. 1994–1997 töötas ta kaitsenõukogu esimese sekretärina. 1997–1998 oli ta Turu–Pori sõjaväeringkonna ülem. 1998–2001 oli ta Soome kaitseministeeriumis kaitsepolitsei peadirektor. 2001 oli ta Soome sõjaväe esindaja Euroopa Liidu ja NATO juures Brüsselis.

2009 jäi ta pensionile ning tema ametijärglaseks sai kindralleitnant Ari Puheloinen.

Tunnustused
2001 Kotkaristi I klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
CV kaitsevägede saidil

Soome sõjaväelased 
Admiralid
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1946
Pilukoonu

Pilukoonu (Solenodon) on imetajate klassi seltsi Eulipotyphla pilukoonlaste sugukonna üks kahest perekonnast.

Varem arvati ta putuktoiduliste seltsi.

Liigid
Solenodon arredondoi (välja surnud)
Solenodon cubanus (kuuba pilukoonu, kuuba piluhammas, Atopogale cubane)
Solenodon marcanoi (välja surnud) 
Solenodon paradoxus (haiiti pilukoonu, haiti pilukoonu, pilukoonu) – tüüpliik

Imetajad
Putuktoidulised
Konuvere linnus

Konuvere maalinn (nimetatud ka Puenkalle, Paekalle) oli muinasaegne linnus tänapäevases Rapla maakonnas Märjamaa vallas Konuvere külas. Linnamägi asub Vigala jõe paremal kaldal umbes üks kilomeeter Tallinn-Pärnu maanteesillast ülesvoolu.

Linnamäe põhjapoolseks piirdeks on kuni kuue meetri kõrgune seljaku looduslik nõlv, ida poolt piirab kolme meetri kõrgune astang; ülejäänud kaartest on piirjooned raskesti eraldatavamad. Lõunakaartest oli linnuse looduslikuks takistuseks veerohke Vigala jõgi ning ka jõkke suubuv ojake. Linnuseala suurus on umbes 2000 ruutmeetrit.

Väljakaevamisi teostati linnamäel aastail 1971–1973 arheoloog Evald Tõnissoni juhtimisel. Leiti söestunud linnusevalli jäänuseid, nelja hoone tukid ning kunagisi tulekollete (ahjude) detaile rohkete põlenud kividena. Leiti veel savinõude kilde ning pronksist ehtedetaile. Kultuurikihi paksus on 0,3 – 0,7 meetrit.

Varasemad üksikud leiud ulatuvad 5.–6. sajandisse. Uuemad leiud pärinevad 11.–12. sajandist. See lubab oletada, et Konuvere maalinn hävitati juba enne ristisõdijate saabumist. Seda oletust kinnitab ka Henriku Liivimaa kroonikast vihjete puudumine Konuvere linnuse kohta. Samas oma potentsiaali ja suuruse poolest võis olla tegemist kunagi tähtsa kantsiga.

"Konuvere" muinaskihelkond 
Kuni 13. sajandi esimese pooleni moodustasid hilisemad Märjamaa, Vigala ja Kullamaa kirikukihelkonnad ühtse muinasaegse Läänemaasse kuuluva muinaskihelkonna, mille nime ei ole ajaloolistest allikatest teada.

Arheoloog Evald Tõnisson ja koduloolane Mihkel Aitsam (1877–1953) on oletanud, et Konuvere maalinn oligi selle kihelkonna keskseimaks linnuseks. Lisaks on arvatud, et peale Konuvere linnuse hävimist võis kihelkond sattuda sõltuvusse edelapoolsest naabrist – Soontaganast. Sellest võib tulla ka vihjete puudumine Henriku Liivimaa kroonikast.

Kihelkonna territooriumil on teada väiksemate linnustena Kullamaa Rohumägi ja Sõtke linnus ja oletatava linnusekohana hilisem Kivi-Vigala vasallilinnuse asukoht.

Tõenäoliselt juba 13. sajandi esimesel poolel (tõenäoliselt mitte enne Saare-Lääne piiskopkonna moodustamist 1234. aastal) lagunes see kihelkond  Märjamaa, Vigala ja Kullamaa kirikukihelkondadeks.

Vaata ka 
Eesti linnuste loend
Kihelkond

Välislingid

Märjamaa vald
Eesti muinaslinnused
Rapla maakonna kultuurimälestised
Naanu linnus

Naanu linnamägi (ka Tantsimägi Tantsumägi) on linnamägi Viljandi maakonnas Viljandi vallas Saarepeedi külas. Muinasajal oli seal neemiklinnuse tüüpi linnus.

Kirjeldus
Linnamägi asub Saarepeedi küla keskel, Auksi-Saarepeedi tee ääres, kunagise Naanu talu karjamaal mäeseljaku loodepoolses otsas. Linnuseala on ülejäänud seljandikust kagu poolt eraldatud kraavi ja otsavalliga. Kaguvalli kõrgus kraavi põhjast on 7 m. Loodeotsas oleva valli kõrguseks 0,7 m ning see eraldab linnuseala seljandiku madalduvast otsanõlvast. Vallide ehituseks on peamiselt kasutatud liiva. Õueala on kolmnurkse põhiplaaniga, 75 m pikk ja 40 m lai, pindalaga 1700 ruutmeetrit.

Arheoloogilised uuringud
Väljakaevamised toimusid 1952. ja 1953. aastal Harri Moora juhtimisel. Väljakaevamistel leiti, et vallide harjal ja vastu nõlvu olid palkkonstruktsioonid, mille põlemise järel oli varisenud valli sisekülg siseõuele. Palkkonstruktsioonid olid ka ülejäänud linnuse külgedel.

Linnus
Linnus on dateeritud 12 sajandisse. Kuna see asus lähedal Viljandi linnusele (sellest 9 km kirdes) ja Sinialliku linnusele, siis pidid Heiki Valgu arvates nende tagamaad ja huvisfäärid paratamatult kattuma. Tema hinnangul oli tegu konkureerivatele suguvõsadele või nende liitudele kuulunud kindlustustega. Võimalust, et Naanus oli Viljandi linnuse sõjaline eelpost, ei pea Valk usutavaks, sest see asus eemal suurtest teedest, vastu soiseid ääremaid. Kuna ammunooleotsi väljakaevamistel pole leitud, siis arvatakse, et linnus jäeti maha enne 13. sajandi alguse vallutust.

Pärimus
Legendi järgi on linnamägi tekkinud laeva jäänustest.

Viited

Välislingid

Viljandi vald
Eesti muinaslinnused
Meelteväline taju

Meelteväline taju (inglise keeles Extrasensory perception, lühend ESP; saksa keeles Außersinnliche Wahrnehmung; vene keeles экстрасенсорное восприятие) all mõeldakse parapsühholoogias esemete, nende omaduste ja suhete, sündmuste või teiste olendite psüühikanähtuste  tajumist  ilma teadaolevate meelte abita. Selline taju võib ulatuda ka minevikku või tulevikku. 

Meeltevälise taju uurimisega tegeleb parapsühholoogia. Meeltevälise taju alla arvatakse põhiliselt selgeltnägemine ja telepaatia. Mõnikord tuuakse eraldi välja prekognitsioon (tuleviku selgeltnägemine).   

Termini populariseeris üks parapsühholoogia pioneere Joseph Banks Rhine, kes uuris meeltevälist taju Duke'i ülikoolis 1920.–1930. aastatel.

Teaduslike eksperimentidega ei ole meeltevälise tajuvõime olemasolu üheselt tuvastatud, kuigi meeltevälise taju kohta on olemas hulgaliselt tõendeid. 

Üks levinumaid meeltevälise taju katselise uurimise meetodeid on selline, kus üks katseisik vaatleb suvalises järjekorras erinevate sümbolitega kaarte (nn Zeneri kaardid) ja teine püüab meeltevälise taju abil kindlaks teha, mis kaarti parasjagu vaadatakse. Nii selliste kui teiste eksperimentide käigus on saadud tulemusi, kus kokkulangevus ületab statistiliselt olulisel määral tõenäosusliku kokkulangevuse. 

J. B. Rhine viis läbi korduvaid katseid erinevate isikutega, kes said Zeneri kaartidega tulemusi, mis kuni kaks korda ületasid juhuslikkust. Martin Gardner on aga väitnud, et üks või mitu Rhine'i assistenti olid petturid. 

Aastatel 1934–1937 uurisid Riias mitmed Läti ja Saksa teadlased läti talutüdruku Ilga Kirpsi meeltevälise taju võimeid. Väidetavalt suutis ta reprodutseerida teksti, mida kõrvalruumis mõttes lugesid teised katses osalenud isikud, kõige sagedamini tema ema. Hilisemad uurijad on oletanud, et Ilga puhul polnud siiski tegu meeltevälise tajuga, vaid ülinõrkade helisignaalide vastu võtmisega. 

Skeptikute sõnul on nende katsete puhul, kus ilmnevad meeltevälise taju olemasolu kinnitavad tulemused, tegemist kas vigase katsemetoodika või pettusega. Seda seisukohta illustreerib ingliskeelses kirjanduses levinud akronüümi ESP (extrasensory perception, 'meelteväline taju') alternatiivne humoorikas seletus error some place ('kusagil on viga'). Skeptikud väidavad, et näiteks James Randi eksperimentides ei ole ükski väidetav meeltevälise tajuga isik oma võimeid tõestada suutnud. 

Meeltevälise taju olemasolu pooldajad viitavad asjaolule, et psühholoogia jt vaimuteaduste alased eksperimendid ei ole üldiselt 100% korratavad. Samuti väidavad nad, et meelteväline taju ilmneb tihti ekstreemsetes olukordades, mida on keeruline või võimatu eksperimentaalselt taasluua. 

Üheks võimalikuks meeltevälise taju seletuseks on, et tegu on võimega tajuda madala sagedusega elektromagnetlaineid.

Vaata ka 
Silva meetod

parapsühholoogia
New Age
Eesti orkestrite loend

''Siin on loetletud Eestis tegutsevaid või tegutsenud  orkestreid ning eestlaste orkestreid mujal maailmas.

A
Aseri puhkpilliorkester
Aruküla Huvialakeskuse Pääsulind vaskpuhkpilliansambel

B
 Baltic Tremolo

C

D

E
Eesti kaitseväe orkester
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Sümfooniaorkester
Eesti Noorte Puhkpilliorkester
Eesti Noorte Sümfooniaorkester
Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite Džässorkester
Eesti Piirivalve Orkester
Eesti Raadio Kammerorkester
Eesti Riiklik Sümfooniaorkester (ERSO)
Eller Brass
Elva puhkpilliorkester

F

G

H
Harjumaa Noorte Puhkpilliorkester

I

J
Jõgeva puhkpilliorkester

K
Kalev
Keila Linnaorkester
Kuressaare Linnaorkester
Kohtla-Järve Linnaorkester

L

M

N
Narva Linna Sümfooniaorkester
Narva Orkestrantide Ühingu sümfooniaorkester
Nõmme Muusikakooli Puhkpilliorkester

O

P
Padise puhkpilliorkester
Popsid
John Pori orkester
Põhjamaade Sümfooniaorkester
Pärnu Linnaorkester
Puhkpilliorkester "Saku"

R
Rahvusooper Estonia Sümfooniaorkester
Reaalmažoor

S
Saue Muusikakooli Puhkpilliorkester
Swing Swindlers

Š

Z

Ž

T
Tallinna Barokkorkester
Tallinna Kammerorkester
Tallinna Muusikakeskkooli sümfooniaorkester
Tallinna Töölismuusika Ühingu sümfooniaorkester
Tartu sümfooniaorkester

U

V
Vabariiklik Orkestrijuhtide Puhkpilliorkester
Vanemuise Sümfooniaorkester
Viljandi Muusikakooli Puhkpilliorkester
Viljandi sümfooniaorkester
Võru sümfooniaorkester
Väägvere Pasunakoor

Õ

Ä

Ö

Ü 
Ü-ENSO

X
XXI Sajandi Orkester

Y

Orkestrite loendid
 
Orkestrid
Pae (Lääne-Harju)

Pae on küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas.

Viited 

Lääne-Harju vald
Harju maakonna külad
Prokarüoot

Prokarüoot ehk prokarüont on eeltuumne rakk. Neil puudub membraaniga piiritletud tuum ning raku sisemuses on tunduvalt vähem erinevaid organelle ja membraanseid struktuure kui eukarüootidel. 

Prokarüoodid on jagatud kahte domeeni: bakterid ja arhead. Arhe(a)d või arhe(a)bakterid on hiljaaegu (Woese, Kandler & Wheelis, 1990) tunnustatud domeen. Varem arvati, et arhead elavad ainult teistele organismidele kõlbmatutes elupaikades, mida iseloomustavad ülikõrge või ülimadal temperatuur, pH-ekstreemsus või radioaktiivne kiirgus, kuid leitud on, et nad asustavad ka teisi (normaalseid) elupaiku. 

Arvatakse, et prokarüoodid on esimesed  planeedil Maa tekkinud elusolenditest. Väga umbkaudselt tekkisid nad 3,8 miljardit aastat tagasi.  

Enamik prokarüoote on ainuraksed, kuid leidub ka hulkrakseid organisme. 

Prokarüootide hulka kuuluvad eubakterid, arhed ja tsüanobakterid.

Vaata ka 
Valgusüntees prokarüootides
Eukarüoot
Evolutsioon
Euroala

Euroala ehk eurotsoon on ala, kus kehtib Euroopa Liidu ühisraha euro. Euroalasse kuulub 19 riiki.

Euroala rahapoliitikat juhib Euroopa Keskpank. Euroala riikide keskpangad moodustavad eurosüsteemi. 

Euroala riikide rahandusministrid moodustavad eurorühma, mis loodi 13. detsembril 1997 Euroopa Ülemkogu otsusega. Alates 12. jaanuarist 2018 on eurorühma alaline esimees Mário Centeno.

Ajalugu
1998. aastal leppisid üksteist Euroopa riiki kokku ühisraha kasutuselevõtu tingimused. Euroala tekkis euro ametliku kasutuselevõtuga 1. jaanuaril 1999 Austrias, Belgias, Hispaanias, Hollandis, Iirimaal, Itaalias, Luksemburgis, Portugalis, Prantsusmaal, Saksamaal ja Soomes. 

Nendega liitus Kreeka, kes täitis (statistikat võltsides) euro kasutuselevõtu tingimused ehk Maastrichti kriteeriumid aastal 2000 ja võttis euro kasutusele 1. jaanuaril 2001. Euromündid ja -paberraha tulid käibele 1. jaanuaril 2002. 

Sloveenia täitis eurotingimused 2006 ja euro tuli riigis käibele 1. jaanuaril 2007. 

Küpros ja Malta täitsid eurotingimused 2007 ning euro tuli riigis käibele 1. jaanuaril 2008. 

Slovakkia täitis eurotingimused 2008 ja euro tuli riigis käibele 1. jaanuaril 2009. 

Eesti täitis eurotingimused aastal 2009. Euro tuli riigis käibele 1. jaanuaril 2011, vahetades välja Eesti krooni. Eestist sai euroala 17. riik. 

Läti esitas formaalse taotluse euroalaga liitumiseks 2013. aastal ja liitus euroalaga 1. jaanuaril 2014.

Leedu täitis eurotingimused 2014, euro tuli käibele 1. jaanuaril 2015.

Horvaatia täitis eurotingimused juulis 2022 ja euro tuleb käibele 1. jaanuaril 2023.

Euro käibimine väljaspool euroala

Euro käibib ka Monacos, millel varem oli rahaliit Prantsusmaaga, ning Vatikanis ja San Marinos, millel oli rahaliit Itaaliaga. Need kolm riiki annavad välja ka oma kujundusega euromünte. 

Eurot kasutab veel Andorra, mis pole ühegi riigiga ametlikult rahaliidus. Enne eurot kasutati seal paralleelselt Hispaania peseetat ja Prantsuse franki, mis on nüüd mõlemad asendatud euroga. 

Ühepoolselt on euro kasutusele võtnud Montenegro ja Kosovo, kus enne eurot käibis Saksa mark.

Ametlikult ei arvata Andorrat, Montenegrot ega Kosovot euroala riikide hulka. Mitteametlikult seda vahel siiski tehakse.

Paljude riikide valuutad on fikseeritud euro vahetuskursiga. Sellised riigid on Euroopa riikidest Bosnia ja Bulgaaria. Selliseid riike on palju ka Aafrikas ning nad kõik on endised Prantsusmaa asumaad: Benin, Elevandiluurannik, Gabon, Kamerun, Kesk-Aafrika Vabariik, Kongo, Lääne-Sahara, Mali, Maroko, Niger, Senegal, Togo ja Tšaad.

Mõne riigi valuuta vahetuskurss on seotud euroga nii, et lubatud on selle väike kõikumine euro suhtes. Selline riik on Taani (koos Gröönimaaga).

Vaata ka
 Euroala laienemine

Euroopa Liit
Rahandus
Prantsuse frank

Prantsuse frank oli Prantsusmaa valuuta alates 1795. aastast kuni euro kasutuselevõtuni aastal 1999 (sularahana 2002). Prantsuse frank kehtis ka Monacos ja Andorras.

Mündid 
 5 santiimi (messing)
 10 santiimi (messing)
 20 santiimi (messing)
 1/2 franki (nikkel)
 1 frank (nikkel)
 2 franki (nikkel)
 5 franki (nikkel)
 10 franki (bimetalne; keskel nikkel, väljaspool messing)
 20 franki (bimetalne; keskel punkt messingist, selle ümber rõngas niklist ja siis omakorda rõngas messingust); väga harva

Pealekauba olid veel olemas 1- ja 2-santiimised mündid, mis võeti juba ammu enne euro käibelevõttu käibelt ära. Prantsusmaa pank (Banque de France) lõpetas 17. veebruaril 2005 müntide vahetamise eurodeks lõplikult, st Prantsuse frangi ja santiimi münte ümber enam ei vahetata.

Rahatähed 
Enne euro kasutuselevõttu olid Prantsusmaal järgnevad rahad ringluses:

 20 franki (Claude Debussy; vanast seeriast)
 50 franki (Antoine de Saint-Exupéry)
 100 franki (Paul Cézanne)
 200 franki (Gustave Eiffel)
 500 franki (Marie Curie ja Pierre Curie)

Ülalnimetatud pangatähti vahetas Prantsusmaa pank (Banque de France) kuni 17. veebruarini 2012 eurodeks ümber.

Vaata ka 
Luidoor
Napoleondoor

Rahaühikud
Prantsusmaa ajalugu
Prantsusmaa majandus
Adapter

Adapter on seade või detail, mis teeb võimalikuks muude seadmete või komponentide omavahelise ühendamise. Adapter võimaldab suurendada mingi seadme või komponendi kasutusvõimalusi. Näiteks saab nn autoadapteri abiga ühendada auto elektrisüsteemi seadmeid, mis on algselt mõeldud kasutamiseks seinatoitega. Lihtsamal kujul võib adapter lihtsalt sobitada omavahel sobimatuid ühenduskohti - näiteks arvutihiire PS2-otsiku arvuti USB-porti või suurema läbimõõduga vooliku väiksema läbimõõduga kraani otsa. Keerulisemal juhul muudab adapter edasiantava energia või signaali omadusi, näiteks 220-voldise voolu 24-voldiseks. Sellist seadet nimetatakse ka muunduriks.

Vaata ka
Adapter (CNC)
Toiteadapter
Sülearvuti toide
Seadmed
Simferopol

Simferopol (eesti van. Simferoopol) on linn Ukrainas Krimmi poolsaarel, Krimmi Autonoomse Vabariigi pealinn. Pärast Krimmi annekteerimist märtsis 2014 kuulub de facto Krimmi Vabariigi koosseisus Venemaale.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Simferopoli elanikest venelasi 66,8%, ukrainlasi 21,2%, krimmitatarlasi 7%, valgevenelasi 1,1%, juute 0,7% ja armeenlasi 0,6%.

Simferopolil on trollibussiühendus Jaltaga.

Vaata ka
 Krimmitatari riiklik akadeemiline muusika- ja draamateater
 Simferopoli lennujaam

Viited

Välislingid 

Linna ametlik lehekülg
http://sim.gov.ua/
http://www.simferopol.info/

Krimmi linnad
Agnetha Fältskog

Agnetha Åse Fältskog [agn'eeta 'oose f'eltskuug] (sündinud 5. aprillil 1950 Jönköpingis Rootsis) on rootsi poplaulja, kes on tuntud eelkõige ansambli ABBA liikmena.

Elukäik

Agnetha sündis 27-aastase kaubamajajuhataja Ingvar Fältskogi ja 32-aastase Birgiti (neiupõlvenimi Johansson) kahelapselises peres. Agnetha noorem õde Mona sündis 1955. aastal.

Enne ABBAga ühinemist tegi Agnetha Rootsis edukat soolokarjääri mitme singli ja albumiga.

15-aastaselt sai temast kohaliku tantsubändi laulja. Paar aastat hiljem kirjutas ta laulu "Jag var så kär", mis sai 1967. aastal Rootsis hitiks. Eestis sai lugu tuntuks pealkirja all "Sulle kõik nüüd ütlen".

Agnetha avaldas mitu singlit ka saksakeelsete lauludega. 1968. aastal töötas ta ka mõne kuu Lääne-Berliinis ning oli mõnda aega sisse võetud saksa laulukirjutajast Dieter Zimmermannist.

Aastal 1975, olles juba ABBA liige, andis ta välja rootsikeelse albumi "Elva kvinnor i ett hus", millest sai tema senise soolokarjääri edukaim album.

Pärast ABBA laialiminekut jätkas ta kuni 2013. aastani arvestatavat soololauljakarjääri nii salvestiste kui ka kontsertesinemistega.

Elulooraamatud
Tema edukat karjääri käsitlevad kaks elulooraamatut: 1996. aastal ilmunud autobiograafia "Som jag är" (inglise keeles "As I Am" 1997), mis täiendatud kujul ilmus inglise keeles 1998. aastal, ning 2016. aastal Suurbritannias välja antud Daniel Wardi raamat "Agnetha Fältskog – The Girl With The Golden Hair".

Välislingid
Ametlik Agnetha Fältskogi veebisait
ABBA koduleht

ABBA
Rootsi lauljad
Sündinud 1950
Alamsaksa keel

Alamsaksa keel on põhjapoolsel Saksamaal ja Madalmaades kõneldav ja kirjutatav regionaalkeel. 13.–16. sajandil oli keskalamsaksa keel Põhja-Euroopa suhtlus- ja kultuurikeel. Alamsaksa keelt kõneldi ja kirjutati ka Liivimaal Hansa liidu aegadel kui kasutati Lübecki õigust, enne kui selle asemele tuli ülemsaksa keel. 

Alamsaksa keelest on läänemeresoome (eesti, soome ja liivi keelde) ja skandinaavia keeltesse (taani, rootsi ja norra keelde) ning läti keelde tulnud palju laensõnu.

Vaata ka 
 Alamsaksa laenud eesti keeles
 Vana-Saksimaa
 Hansesprache, Mittelniederdeutsche Sprache, Ausgleichssprache
 Eike von Repgow, Sachsenspiegel (Saksi peegel) ja Liivi peegel (ka Liivimaa õiguspeegel)
 Alamsaksakeelne Vikipeedia

Välislingid

 Alamsaksa vikipeedia
 Plattmakers sõnastik
 Drents sõnastik
 Alamsaksa sõnastikud
 Podcast
 Streektaal-Organisatie in het Nedersaksisch Taalgebied
 Institut für niederdeutsche Sprache e.V.

Läänegermaani keeled
Meelis Kompus

Meelis Kompus (sündinud 27. detsembril 1980 Tallinnas) on eesti riigiametnik ja kultuurikorraldaja, endine ajakirjanik.

Haridus 
Ta on lõpetanud Kose Keskkooli 1999. aastal ja õppinud lastemuusikakoolis. Ta lõpetas Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuuriteaduskonna raadiorežii eriala 2003. aastal ja kaitses magistrikraadi kultuurikorralduse erialal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas 2012. aastal.

Töö

Meelis Kompus alustas tööd uudisteajakirjanikuna 2002. aastal raadiojaamas Star FM, kust liikus toonase Eesti Raadio uudistetoimetusse, hiljem jätkas tööd "Terevisiooni" ja "Aktuaalse kaamera" uudistesaatejuhina. Ta oli 10 aastat "Vikerhommiku" saatejuht, tegi televisiooni otseülekandeid (presidendi vastuvõtt, laulu- ja tantsupeod jm) ja meelelahutussaateid ("Tähelaev", "Laulukarussell"). Kompus pälvis Eesti Rahvusringhäälingus kolleegipreemiaid ja ta valiti korduvalt ajakirja Nädal küsitlustel parimate saatejuhtide hulka.

2013. aastal asus Kompus tööle Maanteeametis. Alates 2014. aastast on ta Kultuuriministeeriumi kommunikatsiooni ja rahvusvahelise koostöö juht.

Ta on Sihtasutuse Eesti Noorsooteater nõukogu esimees.

Muu tegevus
Meelis Kompus oli 2017. aastal toimunud XII noorte tantsupeo "Mina jään" stsenaariumi idee autor. 

Tema loetud on mitmed heliraamatud, sh romaani "Tõde ja õigus" I, II, III ja V osa. Ta töötab ürituste konferansjee ja moderaatorina, olnud aastaid Vabariigi Presidendi 24. veebruari vastuvõtu heerold ja kõrgkooli kommunikatsioonilektor. 

Meelis Kompuse hääl on kõlanud Vanemuise teatri lavastuses "Remondimees" (Urmas Lennuk, 2012) ning Apollo kino teatriprojektis "Tramp ja Puutin" (Diana Leesalu, Erik Moora, Mart Normet, 2017).

Viited

Välislingid

 Erika Klaats "Meelis Kompus – Vikerraadio parim meeshääl" Maaleht, 12. aprill 2007 

Eesti riigiametnikud
Eesti ajakirjanikud
Eesti saatejuhid
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1980
Hageri

Hageri on alevik Rapla maakonna Kohila vallas. 

Alevikust voolab läbi Maidla jõgi. Jõe ääres asub ka Hageri karstiala.

Hagerit läbivad Kernu–Kohila tee, Tõdva–Hageri tee ja Hageri–Kodila–Kuusiku tee. Aleviku piiril lõppeb Ääsmäe–Hageri tee.

Hageris asub Hageri kirik, kus tegutseb Hageri Lambertuse kogudus. Hageri kirikus leeritati Friedrich Reinhold Kreutzwald. Aleviku põhjaosas asub Hageri kalmistu. Hageri kirikumõis (Haggers) asus kirikust 7 km läänes ja jääb nüüd Harju maakonna piiridesse. Hageris asub ka kultuurimälestiseks tunnistatud Hageri vennastekoguduse palvemaja.

Asulat ja kihelkonda on esmakordselt mainitud 1241. aastal (Hakriz, ka Haccritz ja Hakrotz).

Alates 1988. aastast tegutseb alevikus Hageri muuseum.

14. detsembril 2001 avati Hageris kaasaegne hooldekodu. 

Alevikus tegutsevad Hageri rahvamaja ja Hageri raamatukogu.

Aleviku lähedal Põikma külas asub Hageri hiiekivi.

Hageri, Adila ja Pihali ümbrus on väga rikas muististe poolest. Kui kogu maakonna arheoloogiamälestistest asub üle 40% Kohila valla piirides, siis pooled neist on eespool nimetatud külade maadel. See viitab sealsele põlisele ja tihedale asustusele.

Vaata ka 
Hageri-Sutlema rannamoodustiste kaitseala

Viited

Välislingid

Hageri alevikust eestigiid.ee lehel (vaadatud 27.07.2012)
Hageri aleviku ajaloost EELK.ee lehel (vaadatud 27.07.2012)

Eesti alevikud
Kohila vald
Lohu

Lohu on küla Rapla maakonna Kohila vallas. 

Kuni 11. veebruarini 2008 oli küla pindala 3,7 km2. Sel päeval eraldati valitsuse otsusega Lohu külast Pukamäe küla, seega jäi Lohu küla pindalaks 2,4  km2.

Seisuga 18. september 2006 oli küla elanike arv vanades piirides 200, seisuga 1. jaanuar 2007 oli see 198. 

Lohu küla on esmakordselt mainitud Henriku Liivimaa kroonikas aastal 1216 (villa magna Lone). Toonane küla paiknes jõe läänekaldal kilomeetri pikkuselt praegusest pargist kuni linnuseni ja oli üks Muinas-Harju suuremaid külasid. Henriku kroonikasse sattus ta korduvalt: talvel 1220 oli küla Riiast tulnud rüüstajate koondumiskoht, aastavahetusel 1223–1224 piirasid orduväed Loone linnust 2 nädalat, kuid ei suutnud seda vallutada. Linnus alistus kokkuleppel.  

Külas asub kaks linnamäge: Lohu Jaanilinn ja Lohu II linnuse ase.

Sealne puurauk on Nabala lademe neostratotüüp.

Vaata ka
Lohu mõis
Lohu raudteepeatus

Viited

Rapla maakonna külad
Kohila vald
Pahkla

Pahkla on küla Rapla maakonna Kohila vallas.  

Angerja-Pahkla alade asustus pärineb ilmselt juba muinasajast, 10.–12. sajandist. Pahkla küla on esmakordselt mainitud 1433. aastal nimega Pachel. Pahkla mõis rajati 17. sajandi alguses Pahkla küla asemele. 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul toimunud talude päriseksostmine ning Pahkla kogukonnas olid kõik talud, arvuliselt 35, vabaks ostetud. Kool avati Pahklas 1868. aastal. Sellest ajast elavnes ka kohalik kultuurielu. 19. sajandi lõpul tegutses külas mängu- ja laulukoor. 1926. aastal loodi Pahkla haridusselts, kui koolijuhatajaks oli Roman Esko. Selts korraldas mitmesuguseid kursusi ja ühisettevõtmisi, tegutsesid segakoor ja näitering, seltsil oli oma raamatukogu. Pahkla Kool lõpetas tegevuse paar aastat pärast oma 90. aastapäeva – aastal 1962. 1960. aastate lõpus rajati Pahkla metsa enam kui 200 hektarile Nõukogude armee raketiväebaas.  

1992. aastal rajati Pahkla Camphilli Küla vaimupuudega noorte elu korraldamiseks, mis on osa ülemaailmsest Camphilli liikumisest, toetudes R. Steineri antroposoofilisele õpetusele. Camphilli küla on koduks kolmekümnele vaimupuudega inimesele ja nende tugiisikutele.

Pahkla küla staatus ja piirid taastati 1999. aastal.

Külaelanike omaalgatusena moodustati 2001. aasta kevadel Angerja ja Pahkla ühine küla eestseisus ning valiti külavanem.

2002. aasta septembris taasasutati Angerja-Pahkla Haridusselts.

2010. aastal paigaldati külakeskusse Theodor Altermanni mälestuskivi.

Pahkla külas on sündinud kultuuri- ja muusikategelane Robert Theodor Hansen.

Vaata ka 
Käharpea mänd
Pahkla Suurkivi
Määrakivi
Ussipõllu suurkivi
Pahkla raketibaas
Pahkla Camphilli Küla (sihtasutus, Prillimäe alevikus)

Viited

Rapla maakonna külad
Kohila vald
Pihali

Pihali on küla Rapla maakonna Kohila vallas.

Pihali külaga on liidetud Oru, Anijala ja Laisari. Neist vanimad on Pihali ja Oru, mida esmakordselt mainitakse 1241. a. (Pyol, Orgiol).

Pihali, Adila ja Hageri ümbrus on väga rikas muististe poolest. Kui kogu maakonna arheoloogiamälestistest asub üle 40 % Kohila valla piirides, siis pooled neist on eespool nimetatud külade maadel. See viitab siinsele põlisele ja tihedale asustusele.

Vaata ka
Pihali kraav
Kernu–Kohila tee

Viited

Rapla maakonna külad
Kohila vald
Rabivere

Rabivere on küla Rapla maakonna Kohila vallas. 

Rabivere külaks on liidetud Rabivere asundus, Rabivere-Suurküla ja Rabivere-Krimmi. Rabivere-Suurküla asemel asus varem Kivise küla, mille kohta on esmateade 1241. a. (Kyuizael). Rabivere mõisa nimetatakse esmakordselt 1417. a. (Rappierve, hiljem Rabbifer)

Vaata ka 
Rabivere soo
Rabivere sookaitseala

Viited

Rapla maakonna külad
Kohila vald
Kohatu (Märjamaa)

Kohatu on Raplamaal Märjamaa vallas asuv küla.

Kohatut esmamainiti 16. sajandi algupoolel, kui nimetati vabatalupoega Cohatto Oloff. 1529 nimetati veskit Koath. 1689 kirjutati seda nime Kohatta ja 1798 Kohhat (mõis).

Kohatu mõis eraldati Vaikna mõisast ajavahemikul 1726–33. Mõis oli Kullamaa, küla Märjamaa kihelkonnas. 1920-ndatel tekkis mõisa maadele asundus, mis nõukogude ajal liideti Kohatu külaga. 1977 liideti Kohatuga Kullamaa kihelkonna alal olnud Laane ehk Käändalaane küla, mida 1945 mainiti Laanekülana ja mis varem oli Käända asundus. Kohatu küla tänapäevastesse piiridesse jäävad veel Käända ja Kütke mõis. Viimane oli Kohatu mõisa kõrvalmõis ja asus Kullamaa kihelkonnas.

Nime päritolu 

Paul Johansen võrdles Kohatu nime Soomes asuva nimega Kuohatti. Lauri Kettunen ei pidanud seda usutavaks, aga ei osanud ka paremat seletust pakkuda. Tema võrdles seda sõnadega "kohitsema, kohitud, kohitu", kuid tunnistas ka ise, et Kohatu nimest ei ole i-d sisaldavaid vorme. Sõna "kohatu" tähendab 'ilma kohata', samuti 'ebasobiv' ja parema puudumisel pakkus Kettunen lähtekohaks seda. See võis olla algselt isiku lisanimi: inimene, kes endale mujal kohta ei leidnud.

Viited

Märjamaa vald
Rapla maakonna külad
Copyleft

Copyleft on autoriõiguse kasutamine eesmärgiga eemaldada seaduse poolt vaikimisi seatud piirangud teose levitamisel ning teose modifikatsioonide loomisel nõudega, et samasugused levitamis- ning muutmisvabadused säiliksid ka esialgse teose põhjal loodud töödel.

Copyleft on sõnamäng, mis põhineb inglise sõnal "copyright" (autoriõigus, otsetõlkes "kopeerimisõigus" või "koopiaõigus"). Copyleft on justkui äraspidine autoriõigus: kui autoriõigus on loodud eesmärgiga säilitada autori kontroll teose kopeerimise, levitamise ning teosesse muudatuste tegemise üle, siis copyleft on loodud eesmärgiga säilitada teose levitamis- ning muutmisvabadus kasutajate ning järgmiste autorite jaoks. Copyleft'i põhimõtet rakendatakse tavaliselt vabakasutuslitsentsi abil. Esimene ja vaba tarkvara juures kõige levinum copyleft-litsents on GNU GPL.

Ajalugu 

Copyleft'i idee lõi Richard Stallman töötades ühe Lispi interpreteerija kallal. Symbolics (firma) küsis Stallmanilt, kas nad võivad seda kasutada, ja Stallman oli nõus oma lähtekoodi neile avaliku domeeni all andma. Symbolics tegi mitmeid parandusi, aga kui Stallman küsis nende paranduste lähtekoodi, polnud Symbolics nõus talle seda andma. Stallman nimetas selle omanduslikuks tarkvaraks ja hakkas töötama selle elimineerimise nimel. Stallman pidas ebapraktiliseks püüda kaotada kehtivat autoriõiguse seadust. Seetõttu otsustas töötada seaduste piires. Ta lõi oma kasutuslitsentsi GNU GPL-i, mis oli esimene copyleft'i litsents.

Arvatakse, et sõna copyleft on tulnud programmist Tiny BASIC. Selles sisaldusid väljendid nagu "@copyleft" ja "kõik valed kaitstud", naljatamaks tuntud väljendite "copyright" ja "kõik õigused kaitstud" üle. Stallman ise ütleb, et väljend on pärit Don Hopkinsilt, kes saatis talle kirja 1984. või 1985. aastal, milles oli öeldud: "Copyleft – kõik õigused kaitstud". Sõna copyleft kasutas Principa Discordia ja arvatakse, et Hopkins võis oma väljendi sealt saada. Ray Johnson kasutas seda väljendit veelgi varem kunstis.

Copyleft'i kasutamine 

Copyleft litsentsid annavad tavaliselt kasutajale sellised õigused:
 vabadus kasutada ja uurida tööd (uurida programmi lähteteksti jms),
 vabadus tööd kopeerida ja teistega jagada,
 vabadus tööd muuta,
 vabadus levitada muudetud töid.

Lisaks kopeerimisõiguste muutmisele kindlustavad need litsentsid üldjuhul, et koopia saajad ei või litsentsi muuta. Copyleft-litsentsides kasutatavad seaduseklauslid võivad eri riikides oluliselt varieeruda. Mõned copyleft-litsentsid ütlevad kõikidest garantiidest lahti, aga sellise tarkvara müümine on mõnes Euroopa riigis keelatud.

Välislingid 

 Richard Stallman What is copyleft?
 Artikkel Pingviini vikis

Intellektuaalne omand
Eddie Cochran

Eddie Cochran (pärisnimega Ray Edward Cochran; 3. oktoober 1938 Albert Lea, Minnesota osariik, USA – 17. aprill 1960 Bath, Inglismaa) oli USA rock'n'roll'i laulja.

Elukäik
Eddie Cochran sündis 1938. aasta 3. oktoobril Albert Lea's Minnesota osariigis Frank Cochrani ja Alice Cochrani pojana, tal oli õde Gloria ning vennad Bill ja Robert. 1940. aastate lõpul kolis pere Oklahoma osariiki, kust naasis peagi Eddie tõsiste terviseprobleemide tõttu. 1951. aastal kolisid nad Los Angelese äärelinna Bell Gardensisse California osariigis.

Septembris läks Eddie Bell Gardensi põhikooli, kus ta sõbrunes pillimees Connie "Guybo" Smithiga. Koos hakkasid nad musitseerimist harjutama ja esinesid ka kooliüritusel. Guybost sai Eddie bassimängija. 1953. aastal kohtus Eddie muusik Chuck Foremaniga, kelle magnetofoniga üritati lindistada lugusid. 1954. aastal lõpetas Eddie põhikooli. Oktoobris kohtas Eddie kantrilaulja Hank Cochranit, kes andis Eddiele töö saatekitarristina. Järgmised 18 kuud mängisid ja salvestasid nad koos The Cochran Brothersi nime all. 1955. aasta oktoobris kohtasid nad Jerry Capeharti, kes hakkas The Cochran Brothersile laule kirjutama. Sügisel esinesid nad "The Big D Jamboreel".

1956. aastal hakkas Eddie Cochran tegema soolokarjääri. Ta esines filmis "Do-Re-Mi", mis hiljem nimetati ümber "The Girl Can't Help It", ning mängis väikest osa ja laulis filmis "Untamed Youth". 1957. aasta oktoobris käis Eddie Austraalia turneel koos Gene Vincenti, Little Richardi ja Elis Lesley'ga. Turnee kandis nime "The Biggest Show Of Stars For 1957". 1958. aasta kevadel ühines Eddie Gene Vincenti sessiooniga ja laulis tausta koos The Blue Capsiga. Samal ajal lõid Eddie ning ta turneebänd Dick D'Agostin ja The Swingers kaasa filmi "Hot Rod Gang" tegemises. Suvel lasti välja Eddie suurim hitt "Summertime Blues". Oktoobris tuli ka teine kuulsamaid Eddie hitte "C'mon Everybody". 1959. aasta jaanuaris esines ta filmis "Go, Johnny, Go".

1960. aasta 8. jaanuaril toimus Eddie viimane sessioon, misjärel sõitis ta Inglismaale, et liituda turneel Gene Vincentiga. Inglismaal esinesid Eddie ja Gene mitmes raadio- ja telesaates. 16. aprillil 1960 teel lennujaama Chippenhami linnas Wiltshire'i krahvkonnas tegi takso, milles istusid Eddie, tema pruut Sharon Sheeley ja Gene, avarii, milles Sharon murdis vaagnaluu, Gene roided ja rangluu ning vigastas uuesti oma niigi viletsas seisus jalga, kuid Eddie suri hiljem öösel Bathi linnas Saint Martini haiglas Somersetis raskete peavigastuste tõttu.

Filmograafia
"The Girl Can't Help It" (1956)
"Untamed Youth" (1957)

Diskograafia

Albumid
"Singin' To My Baby" (august 1958)
"The Eddie Cochran Memorial Album" (september 1960)
"Cherished Memories" (detsember 1962)

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1938
Surnud 1960
Valli

Valli on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.

Järvakandi mõisasüdame juurde tekkinud asunduse keskmine osa sai 1936. aastal Valli nime. Nime põhjus pole teada, ent läheduses on mitu Valli talu.

Külas asuvad Järvakandi mõisakompleks ja peahoone varemed, Järvakandi mõisa Taubede kalmistu ning Purku Samaaria koda. Külas asuvad ka Valli valge mänd ja Serbia tamm.

1. jaanuaril 2022 elas Valli külas 68 inimest

Ajalugu 
Külas asub Järvakandi mõis, kohta on 1460 mainitud külana (Jerwencato; 1464 Jerwentayne ~ Jerwencayue), 1485 juba mõisana (Jerworikory ~ Jerwenkay). 

1977 liideti Valliga küla kaguserval olnud Kaera küla, mis sai 1936 nime Kaera talu järgi. 

1977 liideti Mõisataguse küla (Türgiküla, kohalike seas ka teada kui Saunaküla).  

Praegusel Valli küla territooriumil, Järvakandi mõisa töölise peres sündis 1884. aastal Albert Valdes.

Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Raikküla vallas.

Viited

Välislingid
Järvakandi mõis

Rapla vald
Rapla maakonna külad