joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Aksel Haav

Aksel-Karl Haav  (sündinud 8. veebruaril 1928 Avinurmel) on eesti füüsik.

Elulugu
Ta sündis taluniku peres. Lõpetas 1947 Mustvee 1. Keskkooli, 1952 Tartu Riikliku Ülikooli ja 1960 TÜ aspirantuuri. Töötas 1952-1993 Tartu ülikoolis assistendina, vanemõpetajana ja dotsendina. 1975. aastal stažeeris Helsingi Ülikoolis.

Teadustöö
Füüsika-matemaatika-kandidaadi väitekirja kaitses 1966 Tartu ülikoolis.

Uurinud röntgenograafia ja elektronograafia meetodeid kasutades luminestseerivate leelis- ja tallium-halogeniidsoolade tahkete lahuste faasilist koostist ja määranud nende ainete võrekonstante. Rajas TÜ-s röntgenstruktuurianalüüsi laboratooriumi. Avaldanud üle 40 teaduspublikatsiooni, loonud õppevahendeid.

Publikatsioone
 Haller, K.E., Haav, A.A., Novik, V.K., Gavrilova, N.D. Phase-transition in the proton subsystem of LITLC4H4O6.H2O. Fizika Tverdogo Tela, 30, 88-93 (1988).
 Rebane, L.A., Haav, A.A.. Low-temperature resonance Raman-scattering in the KBR-MNO4 crystals. Fizika Tverdogo Tela, 28, 1026-1034 (1986).
 Haav, A.A., Haller, K.E., Tehver, I.J., Rebane, L.A.. Low-temperature resonance Raman excitation profiles of the MNO4-ion in KCLO4 crystals. Fizika Tverdogo Tela, 26, 3280-3289 (1984).
 Realo, K., Maaroos, A., Haav, A., Jaek, I. Growth and some properties of calcium sulfide single-crystals. Journal of Crystal Growth, 56, 639-641 (1982).
 Haav, A. Röntgenipraktikumi juhend. Tartu Riiklik Ülikool, 1963, 76 lk.
 Mehaanika. Molekulaarfüüsika. Termodünaamika: metoodiline juhend keemiaosakonna üliõpilastele. Tartu Ülikool, eksperimentaalfüüsika kateeder, koostanud Aksel Haav. Tartu Ülikool, 1990. 119 lk.

Viited

Eesti füüsikud
Sündinud 1928
Burano

Burano on saar Itaalia põhjaosas Veneta laguunis. Sarnaselt Veneetsia endaga võib ka Buranot nimetada pigem arhipelaagiks: see koosneb neljast sildadega ühendatud saarest. Burano asub laguuni põhjapoolses osas Torcello saare lähedal ja on kuulus seal valmistatud pitsi ja sealsete erksavärviliste majade poolest.

Geograafia
Burano asub Veneetsiast 7 kilomeetri kaugusel ja Veneetsia mootorpaadid (vaporetti) läbivad vahemaa 40 minutiga.

Saar on silla abil ühendatud Mazzorbo saarega ja Buranol elab praegu ligikaudu 2800 inimest. Algselt koosnes Burano viiest saarest ja olemas oli ka neljas kanal, kuid viimasest sai täitmise järel endisi San Martino Destra ja San Martino Sinistra saari ühendav via e piazza Baldassare Galuppi.

Sarnaselt ajaloolise Veneetsia keskusega on ka Burano olnud ajalooliselt jaotatud sestieredeks. Burano viis osa vastavad viiele algsele saarele ja kuuendaks sestiereks loetakse naabruses asuvat Mazzorbo saart.

Burano rahvastikutihedus on väga suur – rohkem kui 13 000 in/km², mis on naabruses asuva Mazzorbo rahvastikutihedusest üle 20 korra suurem. Burano on pea täies ulatuses kaetud hoonetega ja sinna on jäänud vaid üksikud rohelised alad.

Ajalugu
Burano asustasid tõenäoliselt vanad roomlased ja 6. sajandil hõivasid saare Treviso lähedalt Altinumist tulnud venetid, kes andsid kohale nime ühe oma endise kodulinna värava järgi. Kohanime kohta käib kaks legendi: neist esimese järgi sai Burano nime sealse asustuse rajanud perekonna Buriana järgi ning teise legendi kohaselt tulid Burano esimesed asukad väikeselt Buranello saarelt, mis asub Buranost umbes 8 kilomeetrit lõunas.

Kuigi saartest sai peagi õitsev asundus, valitseti seda Torcello saarelt ning sel puudusid privileegid, mis olid olemas Murano saarel. Saare tähtsus tõusis alles 16. sajandil, mil sealsed naised hakkasid õmblusnõeltega pitsi valmistama – need oskused pärinesid Veneetsia valitsemise all olnud Küproselt. Kui Leonardo da Vinci külastas 1481. aastal Küprose Lefkara väikelinna, ostis ta sealt Milano toomkiriku peaaltari jaoks kaasa tüki riiet ja sel viisil jõudis see oskus ka Buranole.

Pitsi hakati peagi eksportima üle kogu Euroopa, kuid 18. sajandil hakkas kaubavahetus kahanema ja sealne pitsitööstus ei taastunud enne kui aastal 1872, mil avati pitsi valmistamise kool. See tõi pitsi valmistamises kaasa uue õitsengu, kuid tänapäeval teevad vaid vähesed traditsioonilisel viisil pitsi, kuna tegemist on väga aeganõudva ja seega ka kalli tööga.

Peamised vaatamisväärsused
Lisaks pitsile teatakse Buranot ka sealsete väikeste eredavärviliste majade poolest, mis on populaarsed kunstnike seas. Majade värvid järgivad kindlat süsteemi, mis pärineb juba piirkonna hiilgeaegadest. Kui keegi soovib oma maja värvida, peab ta saatma omavalitsusele vastavasisulise palve ning seejärel saab ta vastuse, kus on märgitud kindlad värvid, mis on sellel krundil lubatud.

Lisaks on Buranol viltuse kellatorni ja Giambattista Tiepolo maaliga ("Ristilöömine", 1727) San Martino kirik, Oratorio di Santa Barbara ja pitsivalmistamisele pühendatud muuseum ning kool.

Raamatuid
 Lorenzetti, Giulio. "Venezia e il suo Estuario".

Viited

Välislingid

Veneetsia
Itaalia saared
Valimisringkond nr 7

Valimisringkond nr 7 on Riigikogu valimiste ringkond, mis hõlmab alates 2003. aastast Ida-Viru maakonna.

2011. aasta Riigikogu valimised 
Ringkonnas oli saadaval 8 mandaati. Hääleõiguslikke valijaid oli 67 604, neist käis valimas 37 975 ehk 56,17%. E-hääli anti 4830. 

Isikumandaadi sai Mihhail Stalnuhhin (KE). Ringkonnamandaadi said Valeri Korb, Eldar Efendijev ja Lembit Kaljuvee (KE), Kristiina Ojuland (RE), Jevgeni Ossinovski ja Erki Nool (IRL).

2015. aasta Riigikogu valimised 
Ringkonnas oli saadaval 7 mandaati. Hääleõiguslikke valijaid oli 63 380, neist käis valimas 34 863 ehk 55%. E-hääli anti 5446.

Isikumandaadi sai Yana Toom (KE; 11 573 häält). Ringkonnamandaadi said Mihhail Stalnuhhin (KE), Jevgeni Ossinovski (SDE), Martin Repinski (KE), Valeri Korb (KE) ja Deniss Boroditš (RE).

2019. aasta Riigikogu valimised 
Ringkonnas oli saadaval 7 mandaati.

Isikumandaadi sai Yana Toom (KE) 6195 häälega. Ringkonnamandaadi said Mihhail Stalnuhhin (KE) 2653 häälega, Katri Raik (SDE)  2112 häälega, Eerik-Niiles Kross (RE) 1110 häälega ja Martin Repinski (KE) 976 häälega. Kompensatsioonimandaadi sai Riho Breivel (EKRE) 979 häälega.

Viited 

Riigikogu valimisringkonnad
Ida-Viru maakond
Mariliis Valkonen

Mariliis Valkonen (sündinud 31. juulil 1981 Tallinnas) on eesti helilooja.

Tema loomingut on esitatud sellistel muusikaüritustel nagu 2014. aasta Tallinn Music Week ja Uue eesti koorimuusika kontsert.

Tunnustus 

 2006 Eesti Muusika Päevade preemia ("The Detective")
2014 Eesti Muusika Päevade preemia ("Lendutõus")

Viited

Eesti heliloojad
Sündinud 1981
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Valimisringkond nr 12

Valimisringkond nr 12 on Riigikogu valimiste ringkond, mis moodustati esmakordselt 2003. aasta Riigikogu valimisteks ja hõlmab Pärnu maakonna. Enne seda hõlmas Pärnu maakonna valimisringkond nr 11.

2011. aasta Riigikogu valimised 
Ringkonnas oli saadaval 8 mandaati. Hääleõiguslikke valijaid oli 69 110, neist käis valimas 40 659 ehk 58,83%. E-hääli anti 8985. 

Isikumandaati keegi ei saanud. Ringkonnamandaadi said Rein Lang ja Väino Linde (RE), Kadri Simson (KE), Marianne Mikko (SDE) ja Annely Akkermann (IRL).

2015. aasta Riigikogu valimised 
Ringkonnas oli saadaval 8 mandaati. Hääleõiguslikke valijaid oli 65 646, neist käis valimas 39 459 ehk 60,6%. E-hääli anti 10 913.

Isikumandaadi sai Toomas Kivimägi (RE; 7603 häält), Mart Helme (EKRE; 6714 häält) ja Kadri Simson (KE; 5726 häält). Ringkonnamandaadi said Andres Metsoja (IRL), Indrek Saar (SDE) ja Jüri Jaanson (RE).

2019. aasta Riigikogu valimised 
Ringkonnas oli saadaval 7 mandaati.

Isikumandaadi sai Mart Helme (EKRE) 9170 häälega. Ringkonnamandaadi said Kadri Simson (KE) 5741 häälega,  Toomas Kivimägi (RE) 5202 häälega, Annely Akkermann (RE) 2397 häälega, Andres Metsoja (IE) 2228 häälega ja Alar Laneman (EKRE) 673 häälega. Kompensatsioonimandaadi sai Jüri Jaanson (RE) 1139 häälega.

Viited 

Riigikogu valimisringkonnad
Pärnu maakond
Valimisringkond nr 11

Valimisringkond nr 11 on Riigikogu valimiste ringkond, mis hõlmab alates 2003. aastast Võru, Valga ja Põlva maakonna

2011. aasta Riigikogu valimised 
Ringkonnas oli saadaval 9 mandaati. Hääleõiguslikke valijaid oli 79 857, neist käis valimas 46 976 ehk 58,83%. E-hääli anti 9298. 

Isikumandaati keegi ei saanud. Ringkonnamandaadi said Heimar Lenk (KE), Valdo Randpere ja Urmas Klaas (RE), Ivari Padar ja Kalvi Kõva (SDE), Jaak Aaviksoo ja Priit Sibul (IRL).

2015. aasta Riigikogu valimised 
Ringkonnas oli saadaval 9 mandaati. Hääleõiguslikke valijaid oli 75 542, neist käis valimas 44 974 ehk 59,5%. E-hääli anti 11 935.

Isikumandaati keegi ei saanud. Ringkonnamandaadi said Ivari Padar (SDE), Hanno Pevkur (RE), Heimar Lenk (KE), Liina Kersna (RE), Kalvi Kõva (SDE), Uno Kaskpeit (EKRE), Tarmo Tamm (KE) ja Priit Sibul (IRL). Kompensatsioonimandaadi said Arno Sild (EKRE) ja Maire Aunaste (IRL).

2019. aasta Riigikogu valimised 
Ringkonnas oli saadaval 8 mandaati.

Isikumandaati ei saanud  keegi. Ringkonnamandaadi said Uno Kaskpeit (EKRE) 3802 häälega, Hanno Pevkur (RE) 3595 häälega, Tarmo Tamm (KE) 2824 häälega, Liina Kersna (RE) 2343 häälega, Ivari Padar (SDE) 1457 häälega, Priit Sibul (IE) 1406 häälega ja Merry Aart (EKRE) 1245 häälega. Kompensatsioonimandaadi said Kalvi Kõva (SDE) 605 häälega, Andrus Seeme (RE) 764 häälega ja Anneli Ott (KE) 1474 häälega.

Viited 

Riigikogu valimisringkonnad
Võru maakond
Valga maakond
Põlva maakond
Art Spiegelman

Art Spiegelman (kodanikunimega Itzhak Avraham ben Zeev; sündinud 15. veebruaril 1948 Stockholmis Rootsis) on USA koomiksikunstnik ja toimetaja.

Tema tuntuim teos on kaheköiteline holokaustiteemaline koomiks "Maus" (eesti keeles "Maus: ühe ellujäänu lugu" 2018, tlk Tiina Aro).

Ta on töötanud toimetajana koomiksiajakirjades Arcade ja Raw, 1992. aastast joonistas ta kümmekond aastat karikatuure ajakirjale The New Yorker, kus tema sulest pärines mitu tähelepanu pälvinud ja vahel ka skandaalset esikaant.

Tuntuks sai Spiegelman 1970. aastatel alternatiivse koomiksikunstnikuna. Tema toonased teosed oli lühikesed ja eksperimentaalsed ning sageli autobiograafilised. Valik neist ilmus kogumikus "Breakdowns" 1977. aastal. Järgmiseks joonistas ta "väga mahuka koomiksiraamatu" oma isa holokaustikogemustest. Graafilises romaanis "Maus" (saksa keeles 'hiir') on natse kujutatud kassidena, juute hiirtena ja poolakaid sigadena. Selle joonistamine võttis 13 aastat ja lõppes 1991. 1992. aastal anti sellele Pulitzeri preemia eriauhind ning seda peetakse üheks koomiksiajaloo tähtsamaks teoseks, mis tõmbas žanrile ka tõsiste uurijate tähelepanu.

Spiegelman ja Mouly toimetasid üksteist väljaannet koomiksi- ja graafikaajakirja Raw 1980–1991. Ajakiri tutvustas selliseid uusi talente nagu Charles Burns, Chris Ware ja Ben Katchor ning esitles ingliskeelsele publikule võõrkeelseid autoreid. 1990. aastate algusest töötasid nad ajakirjas The New Yorker, kust Spiegelman lahkus 2004. aastal, et töötada raamatuga "In the Shadow of No Towers" (2004), mis kujutab tema isiklikku vaadet 11. septembril 2001 New Yorgis toime pandud terrorirünnakutele.

Art Spiegelmani abikaasa on kujundaja ja toimetaja Françoise Mouly, lapsed kirjanik Nadja Spiegelman ja Dashiell Spiegelman.

Välislingid

Ameerika Ühendriikide kunstnikud
Koomiksikunstnikud
Sündinud 1948
Giánnis Antetokoúnmpo

Giánnis Sina Ugo Antetokoúnmpo (kreeka keeles: Γιάννης Αντετοκούνμπο; sündinud 6. detsembril 1994 Ateenas) on Kreeka korvpallur, kes mängib 2013. aastast NBA klubis Milwaukee Bucks.

NBA karjäär 
Antetokoúnmpo värvati 2013. aasta NBA draft'ist 15. valikuna Milwaukee Bucksi. Kui debüüthooajal tõi Antetokoúnmpo keskmiselt 6,8 punkti, 4,4 lauapalli ja 1,9 resultatiivset söötu mängus, siis 2018/19. hooajaks kerkisid tema näitajad juba 27,7 punkti, 12,5 lauapalli ja 5,9 tulemusliku sööduni. Bucksi 60 võiduni juhtinud Antetokoúnmpo valiti 2018/19. põhihooaja kõige väärtuslikumaks mängijaks.

2019/20. hooajal jäi Antetokoúnmpo arvele keskmiselt 29,5 punkti, 13,6 lauapalli ja 5,6 korvisöötu mängus ning ta pälvis teist hooaega järjest NBA kõige väärtuslikuma mängija auhinna. Samuti valiti Antetokoúnmpo 2020. aasta parimaks kaitsemängijaks.

Saavutused 
 2-kordne NBA põhihooaja kõige väärtuslikum mängija (2019, 2020)
 5 korda valitud NBA tähtede mängule (2017–2021)
 2 korda valitud NBA sümboolsesse 1. viisikusse (2019, 2020)
 2 korda valitud NBA sümboolsesse 2. viisikusse (2017, 2018)
 NBA parim kaitsemängija (2020)
 2 korda valitud NBA sümboolsesse 1. kaitseviisikusse (2019, 2020)
 1 kord valitud NBA sümboolsesse 2. kaitseviisikusse (2017)
 NBA enim arenenud mängija (2017)
 NBA uustulnukate sümboolne teine viisik (2014)

Viited

Välislingid 
Giánnis Antetokoúnmpo – NBA.com
Giánnis Antetokoúnmpo – Basketball-Reference.com

Kreeka sportlased
Korvpallurid
Sündinud 1994
Kalju Kudu

Kalju Kudu (16. märts 1930 Tallinn – 13. juuli 2001 Tartu) oli eesti füüsik.

Elulugu
Ta sündis raamatupidaja ja velskri peres. 

Lõpetas 1949. aastal Tallinna Õpetajate Seminari, 1951. aastal Tallinna Õpetajate Instituudi, 1955. aastal A. Herzeni nimelise Leningradi Pedagoogilise Instituudi ja 1958. aastal samas aspirantuuri. 

Töötas aastatel 1958–1996 Tartu ülikoolis üldfüüsika kateedri assistendina, vanemõpetajana, dotsendina, 1961–1971 kateedrijuhatajana. Töötas külalisteadlasena 1981 ja 1987 Moskva Ülikooli elektroonikakateedris, 1994 Norra Tehnikaülikoolis, 1996 Prantsuse Elektrikõrgkooli gaaslahenduslaboris.

Teadustöö
Füüsika-matemaatika-kandidaadi väitekirja "Teraviklahenduse varased staadiumid õhus" kaitses 1961 Leningradi Pedagoogilises Instituudis.

Uurinud teraviklahendust õhus alalis- ja kõrgsageduspinge korral. Algatanud Tartu Ülikoolis gaaslahenduse uurimise ja rajanud 1960. aastal sellekohase labori. Teinud kindlaks alalispinge teraviklahenduse vormide ja kõrgsagedusliku teraviklahenduse vahelise seose, avastanud hapniku ja lämmastiku segus uue teraviklahenduse vormi – pulsivaba positiivse koroona. Konstrueerinud õhu ionisatsiooniastme ja niiskuse määramiseks ning elektronegatiivsete lisandimolekulide avastamiseks segapingel töötava striimerloenduri.

Ta oli Eesti Füüsika Seltsi asutajaid, 1989–1991 aseesimees, mitme teadus-metodoloogilise komisjoni ning gaaslahendusealase komisjoni liige. Avaldanud üle 75 teadustrükise.

Publikatsioone
 Laan, M.; Korge, H.; Kudu, K. (1979). Field-strength and electron-density calculations for the corona pulses. Journal de Physique, 40, 351-352.
 Aints, M.; Haljaste, A.; Kudu, K.; Adamson, V. (1995). The role of negative-ions in high-frequency discharges. Journal of Physics D: Applied Physics, 28(1), 81-89.
 Aints, M.; Haljaste, A.; Kudu, K.; Plank, T. (1997). Repetition rate of streamers as a measure of content of electronegative additives in the air. Journal of Physics D: Applied Physics, 30(2), 210-220.
 Kudu, K.; Lagstad, IH.; Sigmond, RS. (1998). Positive point-to-plane corona discharge forms in O-2-N-2 mixtures. Czechoslovak Journal of Physics, 48(10), 1180-1192.
 Aints, M.; Kudu, K.; Haljaste, A.; Plank, T. (2001). Origin of photoionizing radiation in corona discharges in air. Journal of Physics D: Applied Physics, 34(6), 905-908.
 Aints, M.; Haljaste, A.; Kudu, K.; Plank, T. (2001). Corona based detector of electronegative trace gases. Measurement Science & Technology, 12(5), 557-565.

Viited

Välislingid
 

Eesti füüsikud
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1930
Surnud 2001
Valimisringkond nr 8

Valimisringkond nr 8 on Riigikogu valimiste ringkond, mis hõlmab Järva maakonna ja Viljandi maakonna.

2011. aasta Riigikogu valimised 
Ringkonnas oli saadaval 8 mandaati. Hääleõiguslikke valijaid oli 70 092, neist käis valimas 41 324 ehk 58,96%. E-hääli anti 9227. 

Isikumandaadi sai Sven Mikser (SDE, 7431 häält). Ringkonnamandaadi said Jürgen Ligi ja Kalle Jents (RE), Helir-Valdor Seeder ja Kaia Iva (IRL), Helmen Kütt (SDE), Enn Eesmaa (KE).

2015. aasta Riigikogu valimised 
Ringkonnas oli saadaval 7 mandaati. Hääleõiguslikke valijaid oli 65 256, neist käis valimas 38 931 ehk 59,7%. E-hääli anti 11 231.

Isikumandaadi sai Jürgen Ligi (RE; 6758 häält). Ringkonnamandaadi said Helmen Kütt (SDE), Mailis Reps (KE), Helir-Valdor Seeder (IRL) ja Johannes Kert (RE). Selles ringkonnas kandideerinutest said kompensatsioonimandaadi Jaak Madison (EKRE), Priit Toobal (KE), Jaanus Marrandi (SDE) ja Kersti Sarapuu (KE).

2019. aasta Riigikogu valimised 
Ringkonnas oli saadaval 7 mandaati.

Isikumandaadi said Jürgen Ligi (RE) 6069 häälega ja Jaak Madison (EKRE) 5612 häälega. Ringkonnamandaadi said Helir-Valdor Seeder (IE) 3138 häälega, Jaak Aab (KE) 2227 häälega, Helmen Kütt (SDE)  2194 häälega ja Yoko Alender (RE) 997 häälega.
Kompensatsioonimandaadi sai Kersti Sarapuu (KE) 1394 häälega.

Viited 

Riigikogu valimisringkonnad
Järva maakond
Viljandi maakond
Näljahäda

Näljahäda ehk näljaaeg on ajajärk, mille jooksul nälg ja sellest tulenevad haigused tekitavad harilikust palju suurema suremuse. Näljahäda põhjustavad põllusaagi hävimine, populatsiooni järsk kasvamine või valitsuse poliitilised otsused. Selle tagajärgedeks on üldjuhul piirkondlik alatoitumine, epideemiad ja suurenenud suremus. Näljahädasid on olnud kõigil mandritel. 19. ja 20. sajandil kannatasid Ida-Euroopa ja Aasia riigid enim näljahädade põhjustatud rahvastiku suremuse pärast. 1970. aastal hakkasid näljahädad taanduma.

Tänapäeval esineb näljahädasid peamiselt Aafrika mandril, mis on olnud alates 2010. aastast enim näljahädas vaevelnud manner kogu ajaloo vältel. Üle poole arengumaade lastest ehk 200 miljonit inimest kannatab alatoitumuse all või lausa nälgivad. Eestis olid esimesed kirjalike allikate põhjal teada olevad näljahädad aastail 1315 (1315. aasta näljahäda) ja 1601–1602, aga arheoloogiliste andmete põhjal on järeldatud, et neid pidi esinema varemgi, ajal, mil kirjalikke ülestähendusi ei olnud. Üheks selliseks on peetud 536. aasta arvatava kliimakatastroofi järgset näljahäda.

Maailma Terviseorganisatsiooni väitel on nälg inimkonna suurim oht. WHO andmete järgi surevad pooled maailma lastest toidupuuduse tagajärjel. Tegelikku nälga on raske defineerida, kuid nälga kannatavad suuremal või väiksemal määral 842 miljonit inimest ehk 12,5% maailma rahvastikust.

Suurimad näljahädad 

Eestis peetaks suurimaks näljahädaks Suurt nälga, mis toimus Eesti- ja Liivimaal Rootsi võimu ajal aastatel 1695–1697. Tõenäoliselt oli tegemist kõige rängema näljahädaga, mis Eesti alasid kunagi tabanud on. Selle ajal suri viiendik elanikest, 70 000 inimest. 18. ja 19. sajandil esinesid näljahädad praeguse Eesti aladel keskmiselt iga 7–8 aasta tagant. Suured näljahädad olid 1787–1789, 1806–1808 ja 1840. aastail (eriti 1844–1845). Viimane suur näljahäda oli aastail 1867–1869. 

Maailma mastaabis peetakse üheks suurimaks 1960.–1970. aasta näljahäda. Toitluskriise on ette tulnud ka varem, ent 1960.–1970. aastatel kujunes olukord krooniliseks ning nälg omandas enneolematu ulatuse, olemata seejuures seotud mingite erakorraliste asjaoludega (ikaldused, üleujutused, sõda) nagu varasematel ajajärkudel. Ülemaailmse toitluskriisi on peamiselt tinginud järgmised põhjused: 1950. aastatel alanud ja 1960. aastate lõpus haripunkti jõudnud demograafiline plahvatus ning endiste koloniaalmaade üha hoogsam kaasamine rahvusvahelistesse majanduslikesse, poliitilistesse ja kultuurilistesse sidemetesse muu maailmaga, mis osutus enneaegseks, kuna need ei olnud valmis osalema maailmaturu konkurentsis.

Näljahäda tagajärjed 
Iga päev sureb maailmas 19 000 last alatoitumuse ja sellega seotud haiguste tagajärjel. Imikute ja laste ebapiisav toitumine pärsib nende füüsilise ja vaimse potentsiaali väljaarendamist, seetõttu väheneb maailma ressurss – inimkapital.

Vaata ka
 Golodomor
 Ewald Ammende

Viited

Välislingid
 "Traagilised ajad taas päevavalguse käes" Sakala, 27. veebruar 2016

Sotsiaalprobleemid
Keskkonnaprobleemid
Opening Pandora's Box

"Opening Pandora's Box: A Sociological Analysis of Scientists' Discourse" ("Pandora laeka avamine: teadlaste diskursuse sotsioloogiline analüüs") on Nigel Gilberti  ja Michael Mulkay 1984. aastal ilmunud teedrajav teos diskursusanalüüsi rakendamist teadmissotsioloogias. 
Raamatu andis välja Cambridge University Press.

Raamat kasvas välja biokeemikute oksüdatiivset fosforüülumist puudutava vaidluse uurimisest. Materjaliks olid teadusartiklid, intervjuud teadlastega, teadlaste kirjad jms. Uurijad töötasid välja metodoloogia, mis näeb teadlaste tõlgenduste lahknevust ("Pandora laegas") sotsioloogilise analüüsi materjalina.

Kokkuvõte

1 Teadlaste diskursus teemana
Autorite algne eesmärk oli teha teadussotsioloogiline uurimus, mis näitaks, kuidas konkreetsel juhtumil on sündmuste käiku teaduses mõjutanud peale tõendite objektiivse analüüsi mõjutanud ka sotsiaalsed, poliitilised ja isiklikud tegurid. Kuid nad loobusid katsest kokku panna sidusat kirjeldust tegelikust sündmuste käigust. Valminud töö põhieesmärk on näidata, et sotsioloog ei saa õigustatult esitada lõplikku versiooni sündmuste käigust või viisist, kuidas asjad käivad, vaid peab leppima asjaosaliste endi lahknevate usutavate versioonidega ja eri häältega isegi ühel ja samal inimesel.       

Teadlaste tegudele ja uskumustele ei saa anda lõplikku kirjeldust, vähemalt mitte seni, kuni puudub süsteemne arusaamine teadlaste diskursuse ühiskondlikust tootmisest. Palju lahknevaid usutavaid arusaamu teadusest on olemas sellepärast, et teadlastel endil on palju diskursusi. Tuleks loobuda katsest välja töötada teaduse autoriteetset kirjeldust, vaid arvestama teadlaste tõlgenduste erinevust, püüdes aru saada, miks on võimalikud nii paljud versioonid.  

Varasemas uurimistöös on teadlaste jutust välja nopitud teatud sarnased kirjeldused toimuva kohta ning neid uskudes on tehtud üldistusi teaduse kohta üldse. Pole arvestatud, et jutu sisu mõjutab ka sotsiaalne kontekst, ning kokkulangevused ei pruugi iseloomustada kirjeldatavat, vaid konteksti.
Saaremaa Vodka

Saaremaa Vodka on viin, mida toodab Altia Eesti aastast 1996. 

Saaremaa Vodka valmistamisel kasutatakse keskkonnasäästlikult toodetud piiritust ja hõbefiltreerimist. Saaremaa Vodka on vaba igasugustest lisaainetest, sh suhkrust.

Saaremaa Vodka tootevalik
 Saarema Vodka Original
 Saarema Vodka Mild
 Saaremaa Vodka Jõhvikas
 Saaremaa Vodka Must Sõstar
 Saaremaa Vodka Rabarber
 Saaremaa Unfiltered Vodka

Tunnustus
 Saaremaa Vodka - Spirit Bronze (Score 86) WINE & SPIRIT COMPETITION 2021
 Saaremaa Unfiltered Vodka - Spirit Silver (Score 91) WINE & SPIRIT COMPETITION 2021
 Saaremaa Mild Vodka- Spirit Silver (Score 93) WINE & SPIRIT COMPETITION 2021
 Saaremaa Mild Vodka - Parimad Eesti Joogid 2020, hõbemedal

Välislingid
Saaremaa Vodka koduleht

References

Viin (jook)
Eesti alkohoolsed joogid
Narva-Line OÜ

Narva-Line OÜ oli Saaremaa Laevakompanii tütarfirma, mis asutati 2005. aastal Sillamäe-Kotka laevaliini opereerimiseks. Laevaliin tegutses aastail 2006-2007.

Ettevõtet on juhtinud Eero Väin.

Viited

Eesti reederid
Eugen Soonvald

Eugen Soonvald (18. oktoober 1912 Tartu – 16. veebruar 1994 Tallinn) oli Eesti mehaanikainsener, ekskavaatorite tootmise algataja Eestis, freesturbakogumismasinate ning maaparandusekskavaatorite peakonstruktor.

Ta lõpetas aastal 1931 Tallinna Reaalkooli ja aastal 1940 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitus- ja mehaanikateaduskonna masinaehituse erialal.

Eugen Soonvald suri 16. veebruaril 1994 Tallinnas ja ta maeti 22. veebruaril 1994 Rahumäe kalmistule.

Tunnustused 
 Stalini preemia, 1950
 Nõukogude Eesti preemia, 1948, 1949 ja 1970
 Lenini orden, 1961

Viited 

Eesti insenerid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1912
Surnud 1994
Tervise Paradiis

Tervise Paradiis on Pärnus asuv hotell-veekeskus aadressil Side tänav 14. 

Hotell ja veekeskus avati 29. veebruaril 2004. Ehituse maksumuseks kujunes üle 250 miljoni krooni.

Tervise Paradiisi kompleksi kuuluvad 244-kohaline neljatärnihotell, veekeskus, saunakeskus, spaa, ujula, aeroobikasaal, jõusaal, bowling'u-saal, restoranid ja baarid, seminariruumid ning kauplus.

Tervise Paradiis on Eesti suurim veepark. Veepargi atraktsioonide seas on viis liutoru, hüppeplatvorm, basseinid, kärestikulised jõed ja mullivannid.

Kompleks kuulub ettevõttele Tervise Paradiis OÜ, mille omanik on sanatoorium Tervis.

Viited

Välislingid
 Tervise Paradiisi koduleht

Pärnu ehitised
Eesti hotellid
Veekeskused
Erich Leps

Erich Leps (kuni 1936. aastani Lõps; 30. november 1901 Tallinn – 14. detsember 1965 Chicago) oli eesti maalikunstnik.

Elukäik 
Erich Leps õppis aastatel 1916–1917 Tallinna Kunsttööstuskoolis joonestamiskursustel ning töötas samal ajal Vene-Balti laevatehases noorema joonestajana. 1918. aasta alguses reisis Venemaale ning astus Kroonlinna merekooli, kus õppis 1920. aastani, lõpetades seal raadiotelegrafisti eriala. 1921. aastal tuli tagasi Eestisse ning läbis kaitseväe teenistuse. 1924–1925 õppis taas Riigi Kunsttööstuskoolis ning 1925–1931 Nikolai Triigi õpilasena Pallases. Edukate õpingute eest määrati talle Kujutavate Kunstide Sihtkapitali Valitsuselt stipendium õpinguteks Pariisis (1931–1932). Järgnevatel aastatel viisid lühemad õppereisid teda Itaaliasse, Šveitsi, Saksamaale, Soome, Rootsi ja Venemaale. 

1930. aastate teises pooles elas ta Pärnus, kus avas oma õppestuudio, pidas loenguid rahvaülikoolis ja korraldas ekskursioone Tallinna kunstinäitustele.

Aastail 1944–1949 elas ta sõjapõgenikuna Ulmis Saksamaal. 1949. aastal emigreerus ta koos abikaasaga Ameerika Ühendriikidesse, kus algul töötas kunstiõpetaja ja portreemaalijana, hiljem reklaamikunstnikuna Hartfordis Connecticuti osariigis ja siis kuni surmani Chicagos.

Looming 
Alates 1928. aastast esines ta kõikidel Kujutavate Kunstide Sihtkapitali ja kunstiühingu Pallas korraldatud näitustel Eestis. Samuti olid tema maalid esindatud välismaistel Eesti kunstinäitustel Riias, Moskvas, Saksamaal jne.

Leps sai tuntuks portretistina, maastiku- ja žanrimaalijana. Viljaka kunstniku teoseid leidus paljudes erakogudes, mitmetes kunstimuuseumides, samuti Pärnu Muuseumi sõjaeelses fondis.

Pagulasaastatel Saksamaal jätkas Leps intensiivselt kunstialast tegevust, esinedes pea kõikidel Saksamaal korraldatud Eesti kunsti näitustel. Ta organiseeris ja juhatas Ulmis esimest Eesti pagulaste rakenduskunsti ja kunstkäsitöö ühingut Estonian Handicraft.

Pärast Ameerika Ühendriikidesse emigreerumist maalis Leps esimesed kaks aastat peamiselt portreesid kohalikest arstidest, poliitikutest ja majandustegelastest. 1952. aastal leidis ta endale rakenduse, töötades välireklaamifirmas General Outdoor Advertising maalijana. Tänu väljapaistvatele tehnilistele teadmistele ja oskustele edutati ta tööle sama firma Chicago peakorterisse, kus ta töötas kuni 1965. aastani, kui raske haigus sundis tööst loobuma.

Isiklikku
Tema abikaasa oli graafik Pauline Elfriede Leps-Estam, nad abiellusid 11. juulil 1930. Nende poeg oli pedagoogikateadlane Ants Arvo Leps.

Pärand 
Erich Lepsi soov oli, et ta kunstikogu jõuaks pärast ta surma kodumaale Pärnu muuseumi. Minia Virve Lepsi ja peretuttava Mai Treude abil ning Eesti Rahvusarhiivi toel osutus võimalikuks kunstniku soov täita. Kodumaale jõudis üle 120 Erich Lepsi teose, lisaks tema abikaasa, aga ka Ida Emilie Adamsoni, Edmund Valtmani, Salme Riig-Reimani ja isegi Eduard Wiiralti teoseid ning arhiivimaterjale.

Viited

Välislingid
 Jüri Estam. Eesti paguluses on tundmatut maad Sirp, 24. juuli 2015
Teosed Eesti Kunstimuuseumi digitaalkogus

Eesti maalikunstnikud
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1901
Surnud 1965
Roman Timotheus

Roman Julius Timotheus (27. detsember 1895 Sausti, Harjumaa – 9. juuni 1983 Tartu) oli eesti skulptor ja kunstipedagoog.

Ta sündis Sausti mõisas teenistuja perekonna kolmeteistkümnenda lapsena. 1904. aastal kolis perekond Pihkva lähedale Majakovosse, kus isa sai tööd tuletiku-, vineeri- ja lauavabriku tehnilise juhatajana. Timotheus õppis aastatel 1907–1910 Pihkva algkoolis ja 1910–1917 Pihkva Kommertskoolis. Juba kooli ajal äratasid tema joonistused ja maalikatsed tähelepanu. Vanemate kavatsuste järgi pidi ta saama kõrgema hariduse kaubanduse alal, kuid pärast keskkooli lõpetamist võeti Timotheus sõjaväkke. Teenis 299. jalaväepolgu staabi kirjutajana, kuna valdas saksa keelt. 1918 teenis Punaarmee 6. Pihkva polgus Poolas, kus sai raskelt haavata ning saadeti koju taastuma. 1919 mobiliseeriti valgekaartlaste poolt Denikini polku, kus oli taas staabi kirjutajaks. Pärast väeosa purustamist põgenes Jõhvi ning sealt edasi samuti Venemaalt Eestisse kolinud vanemate juurde Tudulinna. 1920. aastal töötas palgiparvetajana Rannapungerjas.

1921. aastal astus ta Kunstiühingu Pallas kunstikooli, kus püüdis õppida samal ajal töötades masinavabriku Tegur kontoris. See sai kesta vaid ühe semestri. Timotheus jätkas joonistamist harrastusena vabal ajal.

1928. aastal astus ta uuesti Pallasesse, nüüd juba Kõrgemasse Kunstikooli Pallas. Tema õpetaja oli Voldemar Mellik, aastatel 1930–1931 Villem Ormisson, Nikolai Triik ja Ado Vabbe. 1932–1938 õppis ta Anton Starkopfi juures skulptuuri. Alustas näitustel esinemist 1938. aastal Pallase lõpetajate näitusel.

Ta töötas skulptorina Tartus ning võttis osa kunstinäitustest. Aastatel 1945–1952 töötas ta õppejõuna Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis, pärast seda Tartu Kujutava Kunsti Koolis.

Tunnustus
1971 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Eesti kunstnikud
Eesti kunstipedagoogid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1895
Surnud 1983
Nottingham

Nottingham on linn Nottinghamshire'i krahvkonnas Inglismaal.

Nottingham on tuntud seotuse tõttu Robin Hoodi legendiga ning oma pitsi-, jalgratta- ja tubakatööstuse poolest. Sai linnaõigused 1897. aastal.

2013. aastal elas seal 310 837 inimest, koos eeslinnadega 729 977 inimest.

Linnas on kaks ülikooli 61 000 üliõpilasega.

Viited

Vaata ka
Nottinghami Ülikool
Nottingham Forest FC

Suurbritannia linnad
Nottinghamshire
Chester

Chester on linn Cheshire'i krahvkonnas Inglismaal Walesi piiri ääres.

Asula rajasid oma kindlusena roomlased 79. aastal. Kesklinna neli põhiteed (Eastgate, Northgate, Watergate ja Bridgegate) on sellest ajast samal kohal olnud. Chester sai linnaõigused 1541. aastal. Chesteris on Suurbritannia üks paremini säilinud linnamüüre.

2013. aastal elas seal 120 622 inimest.

Viited 

Suurbritannia linnad
Vana-Rooma asulad
Georg Loogna

Georg Loogna (aastani 1939 Georg Gross; 20. november 1914 Peterburi – 20. jaanuar 2009) oli eesti arstiteadlane, meditsiinikandidaat.

Ta sündis Peterburis eesti-vene segaperekonnas meremees Oskar Grossi ja tema abikaasa Sofia (neiuna Ozerova) pojana; tema isa jäi kadunuks Esimese maailmasõja ajal ning ema suri, kui ta oli nelja-aastane. Lapse- ja koolipõlve veetis ta Narvas, kus teda kasvatas õmblejast tädi, seal lõpetas ta ka 1934. aastal Narva Vene Ühisgümnaasiumi. Aastatel 1935–1941 ja 1947–1950 (lõpetas) õppis ta (vaheaegadega) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. 1939. aastast kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi.

1941. aasta mobilisatsiooniga saadeti ta Siberisse tööpataljoni ning 1942. aasta jaanuaris määrati Eesti Laskurkorpuse 7. Eesti Laskurdiviisi sidepataljoni vanemvelskriks. Pärast haavatasaamist ja rindelt äratulekut õppis ta kümme kuud Moskvas II Meditsiiniinstituudis. Seal alustas ta plaanitava meditsiiniraamatukogu komplekteerimist. 

1944. aasta sügisel saabus ta Eestisse ja asutas Tallinnas Arstide Koja endistes ruumides Uus tänav 3 Riikliku Teadusliku Meditsiiniraamatukogu, mille direktor oli kolm aastat. 1947. aastal jätkas ta õpinguid Tartus ja lõpetas ülikooli 1950. aastal. Aastatel 1951–1992 töötas Loogna Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudis teadussekretärina ja kantserogeneesimehhanismide labori juhatajana. Ta töötas ka õppejõuna ning avaldas kolm anatoomiaõpikut ja soome keelest tõlgitud ja täiendatud meditsiinisõnastiku.

Georg Loogna suri 20. jaanuaril 2009 ja ta maeti 24. mail 2009 Hiiu-Rahu kalmistule.

Isiklikku
Georg Loogna on olnud kaks korda abielus. Esimesest abielust on tal tütar. 1969. aastast oli ta abielus arstiteadlase Naomi Loognaga.

Viited

Kirjandus 
 Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 797–798.

Välislingid
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
 Georg Loogna 20.11.1914–20.01.2009

Eesti arstiteadlased
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Hiiu kalmistule maetud
Sündinud 1914
Surnud 2009
UNESCO maailmapärand Eestis

Eestiga seotult on UNESCO maailmapärandi nimistus kaks objekti ja mitmeid kandidaate.

Nimistusse on kantud:
Tallinna vanalinn (1997) 
Struve meridiaankaar (2005). See on kümne riigi ühispärand (Eesti, Leedu, Läti, Moldova, Norra, Rootsi, Soome, Valgevene, Venemaa, Ukraina).

Kandidaadid:
Soomaa rahvuspark (?)
Ontika pankrannik (1998)
Kuressaare linnus (2004)
Balti klint ( 2005 – jäi kandidaatide seast välja, 2006).

Lisaks neile on UNESCO suulise ja vaimse pärandi meistriteoste nimekirjas eesti laulu- ja tantsupeod ja Kihnu kultuuriruum (2003).

Viited
Oskar Abori

Oskar Abori (3. juuni 1907 – 7. september 1958) oli eesti kommunist, Eestimaa Kommunistliku Partei liige 1938. aastast.

Abori sündis Rakvere linnas. Alghariduse sai ta kohalikus algkoolis, hiljem täiendas end iseõppimise teel.

1935. aastal määrati Abori politseidirektori otsusega väljasaatmisele, kuid enne kui otsus jõustus, hankis ta välispassi ja lahkus Eestist. Siiski naasis ta veel samal aastal Tallinna, kus tegutses töölisi organiseerides. Kõhn tegutses kolm aastat Tallinnas, kuni ta 1938. aastal siseministri otsusega asumisele Viljandimaale saadeti. 

Juunipöördest peale oli Abori aktiivne organisaator Viljandi punase töölisliikumise korraldamises. Ta osales 14-15.07 toimunud Riigivolikogu valimistel Eesti Töötava Rahva Liidu koosseisu Viljandis valimisringkonnas ning osales II Riigivolikogu tegevuses. 1940–1941 ning 1944–1945 oli Aberi EK(b)P Viljandimaa Komitee esimene sekretär.  Sakslaste sissetungi ajal evakueerus Abori Venemaale, juhtides Eestist lahkudes hävituspataljoni ratsaeskadroni komandörina. 10. oktoorbil 1942 astus ta vabatahtlikult Punaarmeesse ning oli aastatel 1942-1945 Eesti korpuses.

Oskar Abori suri  7. septembril 1958 ja ta maeti 11. septembril 1958 Metsakalmistule.

Viited 

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Eesti NSV hävituspataljonlased
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Eesti NSV I Ülemnõukogu liikmed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1907
Surnud 1958
Ivan Generalić

Ivan Generalić (21. detsember 1914 Hlebine – 27. november 1994 Koprivnica) oli horvaadi naivistlik maalikunstnik.

Ivan Generalić oli pärit talupoja perekonnast. Juba algkoolis oli joonistamine ta lemmikõppeaine. 1930. aasta nägi Generalići joonistusi kunstnik Krsto Hegedušić. Hegedušićile avaldasid need tööd sügavat muljet ja 1931. aastal organiseeris ta Zagrebis esimese Generalić teoste näituse.

1945. aastal sai Generalićist ULUH-i (Udruga likovnih umjetnika Hrvatske, Horvaatia Kujutavate Kunstnike Liit) liige. 1953. aastal toimus esimene Generalići maalide näitus Pariisis. Ivan Generalić oli üks Hlebne naivistliku maali koolkonna rajajatest.

Oma maalidel kujutas Generalić põhiliselt stseene külaelust, maastikke ja natüürmorte. Tema loomingule on iseloomulik tegelikkuse poetiseerimine, kohati ka iroonia ja grotesk.

Välislingid
Ivan Generalići loomingu teemaline kodulehekülg

Horvaatia kunstnikud
Maalikunstnikud
Sündinud 1914
Surnud 1994
Apoptoosi indutseeriv faktor

Apoptoosi indutseeriv faktor  (apoptosis inducing factor; lüh AIF) on mitokondriaalne flavoproteiin, mis reguleerib tänapäeva imetajate mitmete rakutüüpide ainevahetust ja kutsub esile apoptoosi.

Apoptoosi indutseeriva faktori täpsed funktsioonid pole tänapäeval selged.

AIF võib toimida mitokondris antioksüdandina, reguleerib reaktiivseid hapnikuühendeid, saades apoptootilise signaali kandub rakutuuma (mitochondrial outer membrane permeabilization (MOMP)) ja seondub DNA-ga ning võib põhjustada DNA lagundamist, osaleda perifeersete T-rakkude apoptoosi radades.

AIFi ekspresseerivad enamik rakke peaajus, pankreases, tüümuses, südames, nahas, immuunsüsteemis, maksas.

AIFi seostatakse ka neuronite programmeeritud surmaga.

Pankreases reguleerib AIF ka Langerhansi saarte β-rakkude normaaslet programmeeritud rakusurma. Apoptoosi hoogustusmit (üleküllus) seostatakse I ja II tüübi diabeediga.

AIF osaleb tümotsüütide arengus.

Aif-puudulikkus võib mõjutada T-raku populatsioonide arengut tüümuses (Harlequin mouse tüümuses).

AIFi peetakse imetajate arengus oluliseks, AIFi 'välja jätmine' hiirtel enne sündi on surmav.

Peaajus reguleerib AIF neurodegeneratsiooni.

AIF mängib olulist rolli ka teatud tüüpi vähirakkude kasvus.

AIF tuvastati 1990. aastate lõpus.

Viited

Kirjandus
 Lorenzo HK, Susin SA, Penninger J, Kroemer G., Apoptosis inducing factor (AIF): a phylogenetically old, caspase-independent effector of cell death., Cell Death Differ. juuni 1999;6(6):516-24., veebiversioon (vaadatud 28.02.2015)(inglise keeles)
 Joza N, Pospisilik JA, Hangen E, Hanada T, Modjtahedi N, Penninger JM, Kroemer G., AIF: not just an apoptosis-inducing factor., Ann N Y Acad Sci. august 2009 ;1171:2-11. doi: 10.1111/j.1749-6632.2009.04681.x., PMID 19723031
 Hridesh Banerjee, Abhishek Das, Smita Srivastava, Hamid R. Mattoo, Krishnamurthy Thyagarajan, Jasneet Kaur Khalsa, Shalini Tanwar, Deepika Sharma Das, Subeer S. Majumdar, Anna George, Vineeta Bal, Jeannine M. Durdik, ja Satyajit Rath, A role for apoptosis-inducing factor in T cell development, JEM, 209. väljaanne, nr 9, 6. august 2012, lk 1641-1653, The Rockefeller University Press, doi: 10.1084/jem.20110306, veebiversioon (vaadatud 28.02.2015)(inglise keeles)
 Chen Q, Szczepanek K, Hu Y, Thompson J, Lesnefsky EJ., A deficiency of apoptosis inducing factor (AIF) in Harlequin mouse heart mitochondria paradoxically reduces ROS generation during ischemia-reperfusion., Front Physiol. 22. juuli 2014;5:271. doi: 10.3389/fphys.2014.00271. veebiversioon (vaadatud 28.02.2015)(inglise keeles)

Valgud
Jüri Lembra

Jüri Lembra (6. mai 1933 Mustvee – 30. september 2016 Tartu) oli eesti füüsik.

Haridus
Jüri Lembra lõpetas Võru 1. Keskkooli 1951, Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna 1956 ja NSV Liidu Teaduste Akadeemia A. Joffe nimelise Füüsika- ja Tehnikainstituudi aspirantuuri tuumafüüsika erialal 1959.

Töökäik 
Aastail 1959–1998 töötas Tartu ülikoolis vanemõpetajana ja dotsendina, 1969–1975 oli füüsika-keemiateaduskonna dekaan.

Teadustöö
Füüsika-matemaatika-kandidaadi väitekirja "Magnetvälja asimutaalse variatsiooniga kimbu fasotronist väljutamise teooria" kaitses Tartu ülikoolis 1963.

Uurimisalad: laenguga osakeste kiirendite teooria, kilefüüsika ja kvantmehaanika. Esitanud maatriksmeetodi osakeste trajektooride mähisjoone arvutamiseks. Täiustanud molekulaarkimpude epitaksiaalkile paksusjaotuse arvutamise metoodikat ja osalenud aatomkihtepitaksia modelleerimises kineetiliste võrrandite abil. Toimetanud 12 kõrgkoolis füüsika õpetamise metoodika alast kogumikku sarjas "Abiks õppejõule" 1978-1991. Temalt ilmus üle 70 teadustrükise ja 40 teadus-metoodilist artiklit.

Publikatsioone
  Siimon, H.; Uustare, T.; Lembra, J. (1992). Description of the atomic layer epitaxial-growth based on kinetic-equation techniques. Physica Status Solidi A-Applied Research, 132(2), 413 - 418.
 Aarik, J., Lembra, J., Siimon, H. (1991). Comparison of growth-kinetics and source material utilization efficiency in MBE under conventional and ale conditions. In: Minchev, G; Pramatarova, L. (Eds.) Molecular Beam Epitaxy. Materials Science Forum, 69, 41-44.
 Lembra, J. Kvantmehhaanika füüsikalised alused. Tartu Riiklik Ülikool, 1981, 124 lk.
 Lembra, J. Tuumafüüsika. Tartu Riiklik Ülikool, 1966, 276 lk.
 Lembra, J. Aatomispektrid. Tartu Riiklik Ülikool, 1983, 72 lk.

Viited

Välislingid
 

Eesti füüsikud
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1933
Surnud 2016
Domus (ajakiri)

Domus on Itaalias Milanos ilmuv disaini- ja arhitektuuriajakiri. 

Ajakirja asutasid 1928. aastal arhitekt Gio Ponti ja barnabiidist isa Giovanni Semeria.

Editoriale Domuse poolt Milanos väljaantava rahvusvahelise levikuga trükise ilmumissagedus on 11 numbrit aastas.

Ajakirja itaalia- ja ingliskeelne veebileht asutati 2000. aasta septembris.

Domuse kohalikud versioonid ilmuvad Hiinas (alates 2006. aastast), Iisraelis (2009), Indias (2011) ja Mehhikos (2011).

Ajakirja esimene saksakeelne väljaanne ilmus Saksamaal, Austrias ja Šveitsis 8. mail 2013.

Viited

Bibliograafia
 Juliette Caputo, “Domus: 45 ans d’architecture, design, art”, Domus, Milano, 1973.
 Giancarlo De Carlo, “Scritti per Domus”, Domus, Rozzano, 2005.
 Charlotte & Peter Fiell (a cura di) “Domus 1928 – 1999”, Taschen, Köln 2006, 12 volumi + 1 CD–Rom.

Välislingid
 Ametlik koduleht (''itaalia ja inglise keeles) 
 Ajakirja arhiiv

Itaalia ajakirjad
Jegard Kõmmus

Jegard Kõmmus (eesnimi ka Jekart, Jegart; 21. detsember 1914 Sõru – 30. mai 1988 Kärdla) oli Hiiumaa kirjanik, koduloolane, keelemees ja rahvaluulekoguja.  

Ametilt oli ta kaugsõidu-meremees ja sadamaülem Hiiumaal. Oli Eesti Kirjandusmuuseumi rahvaluule osakonna (praegune Eesti Rahvaluule Arhiiv) korrespondent ja Eesti Etnograafiamuuseumi (praegune Eesti Rahva Muuseum) aukorrespondent. Avaldas aastatel 1960–1987 jutustusi, mälestusi ja luulet ajalehes Nõukogude Hiiumaa. Kirjutas murdekeelset loomingut Emmaste kihelkonna murrakus.

Isiklikku
Kasutas kirjanikuna pseudonüümi Toomas Laido.  

Jegard Kõmmus on eesti folkloristi ja etnomusikoloogi Helen Kõmmuse isaisa.

Kirjutised
2014 – Jegard Kõmmus. Iiu Leiger. Emasde Söruotsa murragus loodud muisdendide sari Iiuma vägimihesd Leigrisd. Kunstnik Liia Lüdig-Algvere. Toim. Helen Kõmmus. Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus. Tartu
2015 – Jegard Kõmmus. Iiu Leiger. Emasde Söruotsa murragus loodud muisdendide sari Iiuma vägimihesd Leigrisd. Teine, täiendatud trükk. Kunstnik Liia Lüdig-Algvere. Toim. Helen Kõmmus. Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus. Tartu
2014 – Jegard Kõmmus. Sõjaaegseid tagalamälestusi. – Lee. Eesti Rahva Muuseumi Sõprade Seltsi väljaanne 20. Toim. Tiina Tael. Tartu. Lk 146–174
2015 – Jegard Kõmmus. Elutöö ühe ööga. Soome kuunari Gullkrona meeskonna päästmine Hiiumaa rannikul 1941. Toim. Helen Kõmmus. Eesti Kirjandusmuuseumi Eesti Rahvaluule Arhiiv, Sõru Muuseum. Sõru-Tartu. Lk 16–34
2015 – Jegard Kõmmus. Iiuma vägimihe Leigri seiklused. Kogu pere jütu-, värvi ja mänguraamand Iiuma Emasde murragus ja eesti keeles. Kunstnikud Kahrut-Silvester Vilbaste ja Liia Lüdig-Algvere. Toim. Helen Kõmmus. Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus. Tartu
2016 – Jegard Kõmmus. Hiiumaa meremees jutustab. Uurimusi ja mälestusi Hiiumaa mereloost I. Toim. Helen Kõmmus. Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus. Tartu

Kirjandus 
"Jegard Kõmmus" – Mälu paberil. Eesti Rahva Muuseumi korrespondentide võrgu 75. aastapäevaks. Tartu 2006. Lk 39 ja 99-100

Eesti kirjanikud
Eesti koduloolased
Eesti meremehed
Kärdla kalmistule maetud
Sündinud 1914
Surnud 1988
Priidu Pärna

Priidu Pärna (sündinud 25. mail 1971 Märjamaal) on eesti jurist.

1998 sai ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnast magistrikraadi. 2011 kaitses Pärna Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas doktorikraadi ja töötab õppejõuna. 

1993–2005 töötas ta Justiitsministeeriumis. Notarina on ta andnud tasuta õigusnõu Vikerraadio saates "Päevatee". Aastatel 2005–2014 oli ta Eesti Juristide Liidu president. 

Alates augustist 2009 on Pärna IRLi liige. 2014. aastast on Pärna Tallinna linnavolikogu liige ja Eesti Omanike Keskliidu juhatuse esimees. 

Ta sai 2015. aasta Riigikogu valimistel 381 häält ja valituks ei osutunud.

Isiklikku
Pärna on elanud Tallinnas 20 aastat (6 aastat Lasnamäel ja 14 aastat Kesklinnas). On abielus ja peres on kaks poega.

Viited

Eesti notarid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1971
Kaarel Aret

Kaarel Aret (eesnimi kuni 25. mai 1936 Karl; perekonnanimi kuni 8. oktoober 1937 Väärvold, aga ka Vervolt, Werwolt jms; 4. aprill 1892 Riidaja vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 23. jaanuar 1938 Põltsamaa) oli Venemaa (lipnik) ja Eesti sõjaväelane (kapten), kaitseliitlane, õpetaja ja koduloolane.

Aret õppis aastatel 1907–1911 Tartu Õpetajate Seminaris ja lõpetas selle kooliõpetaja kutsega.

Venemaa sõjaväes
Aret mobiliseeriti septembris 1915 sõjaväkke. Ta õppis jaanuarist maini 1916 Aleksei Sõjakoolis Moskvas ja sai lõpetamisel lipniku auastme. Ta teenis 3. Turkestani Kütipolgus kuni detsembrini 1917.

Eesti sõjaväes
Aret oli alates 26. novembrist 1918 Põltsamaa Kaitseliidu ülem. Ta oli aastatel 1918–1919 Põltsamaa alevi komandant. Ta teenis hiljem Viljandi II Kaitsepataljoni ja 4. (Põltsamaa) kooliõpilaste roodu ülemana. Ta demobiliseeriti 1920. aastal.

Kaitseliidus
Aret oli Kaitseliidus alates 26. novembrist 1918. Ta oli hiljem Kaitseliidu Põltsamaa–Pilistvere–Kolga-Jaani ringkonna ülem ja kuni 1931. aastani Kaitseliidu Sakala maleva Põltsamaa malevkonna pealik.

Edasine elukäik
Aret töötas Põltsamaal kooliõpetajana ning oli aktiivne ühiskonnategelane. Ta oli tegutses koduloolasena, andis välja mitu Põltsamaad käsitlevat raamatut ning asutas 1926 ajalehe Põltsamaa Teataja, mida 1932. aastani ise juhtis.

Tema algatusel hakati Põltsamaale püstitama Vabadussõja mälestussammast, mis avati pidulikult 17. augustil 1924. Ta oli "Vabadussõjas Langenute Mälestamise Põltsamaa Kihelkonna Komitee Teataja" toimetaja 1927–1930.

Kaarel Aret suri 23. jaanuaril 1938 insulti ja maeti 28. jaanuaril Põltsamaa kalmistu Elupuuaeda.

Tunnustused
 3. juuni 1923 – Eesti Vabadussõja mälestusmärk

Teoseid
Karl Vervolt. Lühike Põltsamaa ajalugu. Põltsamaa 1931
Karl Vervolt. Mõningaid andmeid Põltsamaa ajaloost. Põltsamaa 1931
Karl Vervolt. Põltsamaa enne ja nüüd. Põltsamaa 1932
Karl Vervolt. Dr. K. A. Hermann. Põltsamaa 1934
Põltsamaa Majaomanik. Toimetaja Karl Vervolt. Põltsamaa 1934
Karl Vervolt. Põltsamaa sõnas ja pildis. Viljandi 1935
Karl Vervolt. Põltsamaa miniatuure. Põltsamaa 1937

Viited

Kirjandus
Vilja Roots, Rutt Tänav. "Kaitseliidu loomine". // "Põltsamaa". Maalehe Raamat. Tallinn 2002. Lk 59

Välislingid
Kaarel Aret Eesti ohvitseride andmekogus
Foto Kaarel Aretist Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiivi kogus

Esimese maailmasõja veteranid Eestis
Kaitseliidu Sakala maleva liikmed
Vabadussõja veteranid
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi õpetajad
Eesti ajalooõpetajad
Eesti koduloolased
Eestistatud nimega inimesed
Põltsamaa kalmistule maetud
Sündinud 1892
Surnud 1938
Gorgonzola juust

Gorgonzola on Itaalia päritolu soonelise tekstuuriga sinihallitusjuust, mida valmistatakse lehma pastööritud täispiimast. 25–35% rasvasisaldusega juust võib olla nii võitaoline kui tahkem, mure või üpris soolane ja tugevama maitsega siniste "soontega".

Ajalugu
Gorgonzolat on Milano provintsi Gorgonzola vallas toodetud sajandeid ning oma rohekassinise marmorsuse omandas juust 11. sajandil. Ent teised paigad on vaidlustanud selle piirkonna pretendeerimise geograafilisele tähistusele.

Tootmine
Tänapäeval toodetakse Gorgonzola juustu peamiselt Itaalia põhjapoolsemates piirkondades Piemontes ja Lombardias. Juustu valmistamiseks kasutatakse lehma täispiima, millele lisatakse juuretis ja hallituse Penicillium glaucum eosed. Kasutada võib ka Roqueforti juustus kasutatavat hallitust Penicillium roqueforti. Seejärel eemaldatakse kalgendumise käigus vadak ja saadud segu laagerdub madalatel temperatuuridel.

Küpsemise ajal sisestatakse juustu korraks metallvardad, tekitades õhukanalid, mis võimaldavad hallituse eostel kasvada niidistikeks ja tekitada juustule iseloomulikku soonelisust. Tavaliselt laagerdub Gorgonzola kolm kuni neli kuud. Laagerdumisprotsessi pikkus määrab ära juustu konsistentsi, mis muutub küpsedes järjest kõvemaks. Gorgonzola juustu on kahte peamiselt vanuse poolest erinevat sorti: Gorgonzola Dolce (ka "magus Gorgonzola") ja Gorgonzola Piccante (tuntud ka nimedega Gorgonzola Naturale, Gorgonzola Montagna ehk "mägi-Gorgonzola").

Itaalia seaduste järgi on Gorgonzola juustul kaitstud geograafilise tähise staatus (Denominazione di Origine Protetta ehk DOP). See tähendab, et juustu võib toota vaid järgmistes provintsides: Novara, Bergamo, Brescia, Como, Cremona, Cuneo, Lecco, Lodi, Milano, Pavia, Varese, Verbano-Cusio-Ossola ja Vercelli. Lisaks neile võib juustu toota ka mitmes Alessandria provintsi Casale Monferrato asumis.

Tarbimine

Gorgonzolat võib süüa mitmel viisil. Seda võib sulatada risotosse toiduvalmistamise lõppfaasis või serveerida polenta kõrvale. Gorgonzolat süüakse ka pastaroogadega ja eriti just lühikeste pastatoodetega (nt penne, rigatoni, mezze maniche või sedani), mitte aga spagettide või linguine tüüpi pastaga. Lisaks leiab Gorgonzolat sageli ka pitsakattena, näiteks kombineerituna teiste pehmete juustudega on tegemist neljajuustupitsa (pizza ai quattro formaggi) koostisosaga.

Vaata ka
 Sinihallitusjuust
 Itaalia juust

Viited

Välislingid

 Gorgonzola juustu kaitsmise konsortsium

Juust
Itaalia köök
Lombardia