joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Obinitsa Issanda Muutmise kirik

Obinitsa Issanda Muutmise kirik on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Obinitsas asuv kirik.

Üldandmed
Kunagise Obinitsa kool-kiriku ehitust alustati aastal 1897, hoone pühitseti 1904. aastal. Baltimaades ainulaadne kool-kirik oli puust kahekorruseline kellatorniga hoone. 1950. aastal suleti kirik, hoone anti kasutada koolile. 

Kogudusele anti uue kiriku rajamiseks üks hektar maad ja kaks vana mahajäetud hoonet. Obinitsa uus kirik asub Obinitsast Piusale viiva maantee ääres surnuaia kõrval. Nõukogude võimu ajal selline tegevus oli põhjendatud sellega, et vastavalt leninlikule dekreedile tuleb kool kirikust lahutada ning koguduselt võtta kooli tarbeks kirikuhoone. Selline tegevus põhines toonase Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe Arnold Veimeri kirjalikul korraldusel Meremäe valla täitevkomitee esimehele. 

1950. aastal alustas kohalik preester Vilemon Talomees vaatamata takistustele kohaliku kogukonna toetusel uue kiriku ehitamist. Algul töötas preester üksinda, hiljem liitusid tema initsiatiivil ja palvel ka koguduse liikmed. 1951. aastal tehti palju takistusi häirimaks kiriku ehitust. Kiriku ehitust ei toetanud ka Võru maakonna praostkond, nemad tegelesid Meeksi kiriku ehitamisega. 9. jaanuaril 1952 alustati takistustest hoolimata kiriku sisekujundamist. Valga Issidori peakirik andis Obinitsa kogudusele üle Tõrva kiriku varad (kirikukell, ikoonid, kroonlühter, küünlajalad, altar, preestri teenistusriided). Palju annetasid (ehitusmaterjale) kiriku ehitusele kohalikud talumehed, palka ei olnud meestele kuskilt maksta. Toetas ka Eesti Piiskopkond. 15. juunil 1952 pühitseti sisse tellinguis kirik. Obinitsa Apostliku Õigeusu kiriku pühitses Tallinna piiskop Roman Issanda Muutmise auks. 

27. oktoobril 1953 andis piiskop Roman Vilemon Talomehele tänukirja, et ta on ennastsalgavalt ja ohvrimeelselt rakendanud kõik oskused, parima tahte ning tööjõu Obinitsa kogudusele uue nägusa kiriku ja kõrvalhoonetega preestrimaja ehitamiseks. Tema tööd on õiglaselt hinnanud ka püha patriarh, kes autasustas teda paalitsa (vaimulik mõõk) kandmise õigusega.

Kiriku kõrval asub Obinitsa surnuaed.

Vaata ka
Vene Õigeusu Kiriku Tallinna vikaarpiiskopkonna praostkondade ja koguduste loend, Petserimaa praostkond

Viited

Setumaa õigeusu kirikud
Setomaa vald
Võru maakonna õigeusu kirikud
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
EAÕK Tallinna peapiiskopkond
Obinitsa
Jaundubulti

Jaundubulti on Läti linna Jūrmala osa. 

Asub Pumpurist idas ja Dubultist läänes. 588 elanikku (2008). 

Aastal 1925 rajati rongivagunist rongide peatuspaik (praegune hoone pärineb aastast 1977). Jaundubulti ja Pumpuri piiril asub Pumpuri keskkool. Elumajad asuvad põhiliselt raudteest põhja pool, lõunas laiub kuni Lielupeni mets, kus asuvad Jaundubulti luited. Linnaosas asuvad mitmed väärtuslikud juugendstiilis hooned. Aastast 1959 Jūrmala koosseisus.

Pumpuris asub Ludis Bērziņši majamuuseum.

Jūrmala
Postitalu

Postitalu või kirjatalu oli postiasutuse tüüp Eestis.

Postitalud asusid üksteisest keskmiselt 4 km kaugusel, neid oli umbes 2800. Postitaludes toimetati lihtkirjaposti (ka ajalehtede) vastuvõtmist ja väljaandmist ning müüdi postmarke, tempelmarke, postpaberit ja ümbrikke. Postitalu, kus polnud telefoni kõnepunkti, nimetati kirjataluks.

Postitalud olid avatud 2 tundi päevas. Postitalunikud ei saanud rahalist tasu, välja arvatud eritasu kirjade laialikandmise korral. Nende endi post toodi riigi kulul koju ja nende koju ehitati riigi kulul avalik telefoni kõnepunkt ja neil ei tulnud kanda telefoni abonementmaksu.

Post Eestis
Eesti ehitised
20. sajand Eestis
Ain Agan

Ain Agan (sündinud 27. oktoobril 1959) on eesti kitarrimängija ja helilooja. 

Ta on Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia kitarriõppejõud ning Viljandi Kitarrifestivali asutaja ja kunstiline juht. 

Agan on esinenud Rootsis, Soomes, Prantsusmaal, Kanadas, USAs, Venemaal, Hiinas, Austrias, Inglismaal, Iirimaal, Norras, Taanis ja Fääri saartel. Ta on mänginud umbes sajaviiekümnel Eestis ilmunud heliplaadil. 

Ain Agan on MTÜ Estonian Dream Big Band asutajaliige, ansambli Eesti Keeled asutaja, rahvusvahelise kvarteti Agan-Viinikainen-Mälgand-Kallio ja omanimelise uue bändi AgAin Group eestvedaja ning kuulub paljude ansamblite koosseisu: Agan-Saarsalu duo, Agan-Maaker duo, S.A.M Trio, Basic Concept, MaiTrio, Rõõmus Re (Robert Jürjendali ja Riho Sibulaga) jpt.

Sooloplaadid
Ta on välja andnud kolm sooloplaati: 
1995 “Ramp” 
2005 “Ain Agan ja Tallinna Kammerorkester”
2009 “Pictures”

Duoplaadid
2010 "A2O" koos Oleg Pissarenkoga

Tunnustus 

 2009 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (koos Aleksei Saksaga, sarja eesti improvisatsioonid teostamise eest)
 2016 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (omanäoline ja väljapaistev loominguline tegevus)
2021 stipendium "Ela ja sära"

Eesti kitarristid
Eesti heliloojad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1959
Elavad surnud

"Elavad surnud" (originaalpealkiri "The Walking Dead") on Ameerika Ühendriikide õudusdraamasari, mille produtsent on Frank Darabont. Telesari põhineb samanimelisel graafilisel novellil, mille autoriteks on Robert Kirkman, Tony Moore ja Charlie Adlard.

Sarja peategelaseks on Rick Grimes (keda kehastab Andrew Lincoln) – väikelinna asešerif, kes ärkab haiglas kuudepikkusest koomast ja avastab end keset postapokalüptilist maailma, mille on vallutanud zombid. Grimes leiab üles oma perekonna ja temast saab ellujäänute rühma juht. Rühm püüab zombidega täidetud maailmas üheskoos ellu jääda ja kohaneda, kuid zombidest veel ohtlikumaks osutuvad mõned inimesed. Sarja esimese hooaja tegevus leiab aset Atlanta ümbruskonnas, teise kuni neljanda hooaja tegevus toimub Põhja-Georgia maapiirkonnas, alates viiendast hooajast toimub tegevus Alexandrias Virginia osariigis.

"Elavad surnud" jõudis Ameerika Ühendriikides teleekraanidele 31. oktoobril 2010 kaabeltelevisioonikanalil AMC ja väljaspool Ühendriike novembris 2010 Fox International Channelsi kanalitel. AMC on igal aastal telesarja uue hooajaga pikendanud, sest sarja vaadatavus on väga kõrge. Kuuenda hooaja esimene osa tuli teleekraanidele 11. oktoobril 2015. Telesarja populaarsuse tõttu hakati valmistama sõsarsarja "Fear the Walking Dead", mille avaosa jõudis AMC kanalil eetrisse 23. augustil 2015.

Telesari on saanud kriitikute hea retseptsiooni osaliseks, sellele on antud mitmeid auhindu, sealhulgas Writers Guild of America uue telesarja auhind ja Kuldgloobuse parima draamatelesarja auhind.

Peamised osatäitjad

Osatäitjate galerii

Viited

Välislingid

 Telesarja ametlik koduleht (inglise keeles)
 Sarja lehekülg telekanali FOX veebisaidil (eesti keeles)

Ameerika Ühendriikide telesarjad
AMC telesaated
Marta Vaarik

Marta Vaarik (sündinud 27. septembril 1987) on eesti kunstnik.

Ta on lõpetanud Vanalinna Hariduskolleegiumi ja 2015. aastal Eesti Kunstiakadeemia bakalaureusekraadiga maali erialal. Õpib magistriõppes Eesti Kunstiakadeemia fotoosakonnas.

Isiklikku
Tema isa on näitleja Andrus Vaarik. Ema Ülle Vaarik. Onu Jaan Rekkor.

Viited

Välislingid
 Marta Vaarik avab monumendi vanaemale. kultuur.err.ee, 19. november 2014
 Kelly Turk, Marta Vaariku isikunäitusest „Seestunud”. Müürileht, 16. juuni 2017
 Marta Vaarik avab isikunäituse "I sow along a pirate sea and no dick is stopping me". 7. november 2019.
 https://kultuur.err.ee/1000992/galerii-marta-vaarik-avas-eka-galeriis-isikunaituse
 https://www.artun.ee/en/photos-marta-vaarik-i-sow-along-a-pirate-sea-and-no-dick-is-stopping-me-at-eka-gallery-07-30-11-2019/
 https://www.artun.ee/en/calendar/marta-vaarik-i-sow-along-a-pirate-sea-and-no-dick-is-stopping-me/

Eesti näitlejad
Sündinud 1987
Lääne Kalur

Lääne Kalur oli kalurikolhoos Lääne maakonnas. 

1920. aastate algul loodi kaluriühistu “Kalamees”, kuid kalureid see koondada ei suutnud. 1930. aastal võeti vastu uus põhikiri ja “Kalamehest” sai “Kalur”. Kuid ka see polnud kalurite kutseühing, sest tema liikmeiks olid ka riigiametnikud-õngemehed. 26. aprillil 1941 koondusid Haapsalu kalurid uude kaluriühistusse “Kalur”. Peale sõda 7. märtsil 1945 otsustasid Haapsalu kalurid taas astuda ühistusse “Kalur”. Valiti ühistu juhatus, kus esimeheks sai kalamees Villem Kivi, tema asetäitjaks sai Aleksander Mensas. 28. aprillil 1949. aastal tehti otsus reorganiseerida ühistu kaluriartelliks (kalurikolhoosiks) “Haapsalu”. Juhatuse esimeheks valiti Alfred Kuinberg. Liikmeid oli 110. 

1955. aasta juulis võttis kolhoos oma koosseisu ka Vormsi kalurid. 12. juulil 1955, kui otsustati tugevnenud ühismajandile uus nimi anda, oli parajasti Musta mere kangelase admiral Pavel Nahhimovi surma-aastapäev. Ettepanek anda kolhoosile admiral Nahhimovi nimi võeti üksmeelselt vastu. Loodi "Admiral Nahhimovi nimeline kalurikolhoos".

1971. aastal ühines kolhoos "Dzeržinski-nimelise kalurikolhoosiga". Kalurikolhoosile pandi uus nimi – “Haapsalu Kalur” ja selle esimeheks sai Villu Põldsam.

1975. aastal moodustati kolhooside Haapsalu Kalur ja Virtsu Kalur alusel "Lääne Kaluri kalurikolhoos". 1979. aastal liideti Lääne Kaluri kalakolhoosi juurde Haapsalu kalakombinaat ja 1981 Vormsi sovhoos. 

Aastal 1991 organiseeriti kolhoos ümber aktsiaseltsiks West.

Viited

Eesti NSV kolhoosid
Kalurikolhoos
Eesti NSV majandus
Läänemaa
Ventspilsi kreis

Ventspilsi kreis (saksa keeles Hauptmannschaft Windau, Kreis Wendau, läti keeles Ventspils apriņķis)  oli Kuramaa kubermangu kuulunud haldusüksus Venemaa keisririigis Kuramaal.

Territoorium
Ventspilsi kreisilinn oli Ventspils (saksa keeles Wendau), kreisi kuulusid veel 3 kihelkonda (politischen kirschspiel): 
Ventspilsi kihelkond (Kirchspiel Wendau),
Piltene kihelkond (Kirchspiel Pilten), 
Dundaga kihelkond (Kirchspiel Dondangen).

Vaata ka
Kuramaa kubermang
Läti mõisate loend

Viited

Välislingid

Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1912). Kreis Windau, seite 474–493
South Bend

South Bend on linn Indiana osariigis Ameerika Ühendriikides, St. Josephi maakonna halduskeskus.

See sai oma nime asukoha järgi St. Josephi jõe lõunapoolseima looke juures. Piirkonna asustasid 19. sajandi alguses karusnahakaubitsejad. Linnastaatuse sai 1865. aastal. Kuni 20. sajandi keskpaigani mõjutas linna majandust tugevalt jõe lähedus, mis soodustas rasketööstuse arengut. Elanike arv oli suurim 1960. aastal (132 445) ja hakkas seejärel vähenema, põhjusteks inimeste kolimine eeslinnadesse ja suurte tööstusettevõtete töö lõpetamine. Tänapäeval on linnas peamised majandusvaldkonnad tervishoid, haridus, väike-ettevõtlus ja turism.

Linnas elas 2010. aasta rahvaloenduse järgi 101 168 inimest. See on Indiana suuruselt neljas linn ning Põhja-Indiana majandus- ja kultuurikeskus.

Linnas asub Notre Dame'i Ülikool.

2012–2020 oli South Bendi linnapea Pete Buttigieg.

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Indiana linnad
Aleksei Kazantsev

Aleksei Kazantsev (vene keeles Алексей Николаевич Казанцев; 11. detsember 1945 Moskva – 5. september 2007 Burgas) oli vene draamakirjanik, lavastaja ja teatritegelane.

Ta sündis Moskvas õigusteaduse professori perekonnas. Ta õppis ühe aasta Moskva Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonnas ning lõpetas aastal 1967 Moskva Laste Keskteatri juures asuva draamastuudio. Ta lõpetas Leningradi Riikliku Teatri Muusika ja Kinematograafia Instituudi (Georgi Tovstonogovi kursusel) ja aastal 1975 Moskva Kunstiteatri stuudiokooli (Oleg Jefremovi kursusel).

Ta töötas näitleja ja lavastajana Moskva Laste Keskteatris, lavastajana Riia Vene Draamateatris, Mossoveti teatris ja mujal. 

Aastatel 1993–1998 andis ta koos Mihhail Roštšiniga välja ajakirja Dramaturg. Aastal 1998 asutasid nad koos dramaturgia ja režissuuri keskuse, mille kunstiline juht oli ta kuni surmani.

Ta hakkas aastast 1975 kirjutama näidendeid. Kõige populaarsemaks sai näidend "Vana maja" (Eestis lavastatud aastal 1980 Vene Teatris ja aastal 1983 Noorsooteatris). Samuti on aastal 1982 Rakvere Teatris lavastatud "Ja katkeb hõbedane pael".

Isiklikku 
Tema isa Nikolai Kazantsev (1907–1971) oli jurist, Moskva Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna professor.

Vene näitekirjanikud
Venemaa teatrilavastajad
Novodevitšje kalmistule maetud
Sündinud 1945
Surnud 2007
Irakli Garibašvili

Irakli Garibašvili (gruusia keeles ირაკლი ღარიბაშვილი; sündinud 28. juunil 1982 Thbilisis) on Gruusia poliitik, kes oli 20. novembrist 2013 kuni 30. detsembrini 2015 ja on uuesti alates 22. veebruarist 2021 Gruusia peaminister.

23. detsembril 2015 teatas ta oma tagasiastumisest. 30. detsembril 2015 sai uueks peaministriks senine välisminister Giorgi Kvirikašvili.

Elulugu

Ta lõpetas aastal 2004 Thbilisi ülikooli (rahvusvaheliste suhete alal), õppides aastatel 2002–2004 paralleelselt ka Sorbonne'is (Pariisi 1. Ülikoolis (Université Paris 1 Panthéon-Sorbonne)); ta sai Thbilisi ülikoolis aastal 2005 magistriks rahvusvaheliste suhete alal.

Ta töötas aastast 2005 Bidzina Ivanišvili alluvuses, olles Ivanišvilile kuuluva Cartu panga järelevalvenõukogu liige. 

25. oktoobrist 2012 kuni 20. novembrini 2013 oli ta Bidzina Ivanišvili valitsuses siseminister.

Alates 8. septembrist 2019 kuni 22. veebruarini 2021 oli ta Gruusia kaitseminister.

Gruusia peaministrid
Sündinud 1982
Eeslinn

Eeslinn oli algses tähenduses linnaosa, mis paiknes väljaspool linnamüüri; hiljem on selle all mõeldud linnasüdamikust väljaspool olevat linnaosa.

Eestis hakkasid eeslinnad tekkima 14. sajandil. Esimene eeslinn oli Tallinnas Kalamaja. Kalamaja on teadaolevalt esmakordselt mainitud 1374 Tallinna eeslinnana.

Eeslinnade arengu käigus võivad nad muutuda nt tööstuslinnaosadeks või aedlinnadeks.

Vaata ka
eeslinnastumine

Viited

Linnad
Linnageograafia
Tiit Berg

Tiit Berg (2. jaanuar 1946 – 9. oktoober 1980) oli eesti filmindustegelane. 

Tiit Berg lõpetas 1964. aastal Tallinna Reaalkooli ja 1976. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 7. lennu lavastaja-näitlejana.

Ta asus tööle Eesti Televisiooni režissöörina. Berg hukkus mereõnnetuses 1980. aasta oktoobris, kui filmi "Pulmapilt" võtete ajal mindi õhtusel ajal purjepaadiga merele. Segaseks jäänud asjaoludega õnnetuses hukkusid ka filmioperaator Jüri Garšnek ja baleriin Raili Jõeäär.

Filmograafia

Mängufilm "Pulmapilt" (II režissöör, 1980)
Tudengifilm "Soolo" (režissööri assistent, 1979) 
Dokumentaalfilm "Laupäeva hommikul" (režissöör, 1978) 
Dokumentaalfilm "Hoovad" (režissöör-stsenarist, 1977)
Mängufilm "Karikakramäng: Promenaad" (režissööri assistent, 1977)
Amatöörfilm "VII lava" (režissöör, 1976) 
Mängufilm "Hullumeelsus" (operaatori assistent, 1968)
Mängufilm "Keskpäevane praam" (operaatori assistent, 1967)

Eesti lavastajad
Eesti näitlejad
Eesti filminäitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1946
Surnud 1980
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Agu (ajakiri)

Agu oli 21. detsembrist 1922 kuni 4. juulini 1925 Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisuse välja antud kirjanduse, kunsti ja kultuuri ajakiri. 

1923–1924 ilmus ajakiri kord nädalas Eduard Hubeli toimetamisel. 1925. aastal olid toimetajad Georg Eduard Luiga (vastutav toimetaja) ja Ernst Raudsepp (tegev toimetaja) ning ajakiri ilmus kaks korda kuus. Toimetus asus Tallinnas aadressil Pikk tänav 2 Päewalehe ruumes.

1923. aastal ilmunud ajakirjanumbrite esikaaned olid iga kord spetsiaalselt väljaande tarbeks Eesti tuntud kunstnike kujundatud. 1924. aastal ilmus ajakiri püsikaanekujundusega, mille autor oli Ernst Adalbert Ferdinand Stieren.

Ajakirja viimane number ilmus 4. juulil 1925. Esialgu peatati väljaandmine majanduslikel kaalutlustel ainult suvekuudeks, kuid paraku jäi 1925. aasta 12. number ajakirja viimaseks.

Viited

Eesti endised ajakirjad
Korruptsioonivaba Eesti

Korruptsioonivaba Eesti on avalikes huvides tegutsev mittetulundusühing, mille eesmärk on tegeleda korruptsiooni ennetamisega, tõsta Eesti elanikkonna korruptsiooniteadlikkust ja tegutseda Eesti ühiskonna läbipaistvuse ja demokraatia edendamise nimel. Ühing loodi Jaan Tõnissoni Instituudi algatusel rahvusvahelise korruptsioonivastase organisatsiooni Transparency Internationali allorganisatsioonina 27. aprillil 2000 eesmärgiga juhtida ühiskonna tähelepanu avalikus ja erasektoris toimuvatele korruptsiooniilmingutele. 

MTÜ Korruptsioonivaba Eesti on alates 2007. aastast Transparency Internationali akrediteeritud esindaja Eestis. 

Kuni 2006. aasta lõpuni tegutses ühing seltsinguna, mille töövormiks oli Jaan Tõnissoni Instituudi juurde loodud Korruptsioonianalüüsi Keskus. Alates 2007. aastast tegutseb ühing registreeritud mittetulundusühinguna, et omada suuremat autonoomiat.

MTÜ Korruptsioonivaba Eesti ei ole õiguskaitseasutus ega tegele korruptsioonijuhtumite avastamise või uurimisega. Seevastu tegeleb ühing järjepidevalt Eesti korruptsioonivastase poliitika ning seaduste analüüsi, jälgimise ja mõjutamisega ettepanekute tegemise kaudu, et tagada struktuurse korruptsiooniennetuse tõus riigis. Samuti peab organisatsioon oluliseks sellealase teadlikkuse tõstmist nii konkreetsete sihtgruppide kui ka avalikkuse seas üldiselt. 2021-2024 aastate prioriteetsed teemad on: 

 Läbipaistev riigivalitsemine 
 Aus ettevõtlus 
 Vihjeandjate tõhus kaitse 
 Noorte teadlikkus 
 Korruptsioonivabad kohalikud omavalitsused 

MTÜ-d Korruptsioonivaba Eesti rahastatakse projektifinantseerimise vormis. Vähemal määral saab ühingu eelarve täiendust teenuste osutamisest (uuringud, analüüsid, koolitused), liikmemaksudest ning annetustest.

Ühingu Korruptsioonivaba Eesti juhatus ja töötajad

Vaata ka
Vilepuhuja

Viited

Välislingid
Korruptsioonivaba Eesti veebisait
Korruptsioonivaba Eesti Facebook

Korruptsioonivaba Eesti
Grobiņa kreis

Grobiņa kreis (läti keeles Grobiņas apriņķis)  oli Kuramaa kubermangu kuulunud haldusüksus Venemaa keisririigis Kuramaal, aastatel 1819–1918.

Läti Vabariigis nimetati piirkond 1920. aastal Liepāja maakonnaks.

Territoorium

Grobiņa kreisilinn oli Grobiņa (saksa keeles Grobin), kreisi kuulusid veel 2 kihelkonda (politischen kirschspiel): 
Grobiņa kihelkond (Kirchspiel Grobin), 
Durbe kihelkond (Kirchspiel Durben).

Vaata ka
Läti mõisate loend
Liepāja

Viited

Välislingid

Kurländisches Gouvernement Verkehrsbuch (1918), seite 573–600
Kaagvere mõis

Kaagvere mõis (saksa keeles Kawershof) oli mõis Tartumaal Võnnu kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisasüda Kastre valda Pupe külla.

Ajalugu
Esmateade mõisa kohta pärineb aastast 1544 (Fyfhusen, hiljem Kawershof).

Mõisaansambel

Kirjandus
Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 25-7.
Praust, Valdo. Tartumaa mõisad. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 104-7.

Liivimaa fideikomissmõisad
Võnnu kihelkond
Tartumaa mõisad
Kastre vald
Nolckenite mõisad
Eesti Koorijuhtide Liit

Eesti Koorijuhtide Liit (lühend EKL) on Eesti koorijuhte ühendav liit; Eesti Kooriühingu alaliite. EKL asutati 2001 ja taasasutati 2004.

EKLi juhatuse esimees on Hirvo Surva.

EKLisse kuulub . aasta seisuga 225 koorijuhti.

Vaata ka
Eesti Koorijuhtide Naiskoor

Viited

Välislingid
EKL Eesti Kooriühingu kodulehel

Eesti organisatsioonid
Eesti muusika
Reinheitsgebot

Reinheitsgebot (saksa keeles "puhtuskord") on Baierist pärit ja hiljem kogu Saksamaal kehtestatud kvaliteedinõue, mille kohaselt võib õlleteoks tarvitada vaid vett, otra ja humalat.

Teadaolevalt kehtestati see esmakordselt 23. aprillil 1516 Baieri hertsogkonna linnas Ingolstadtis, ehkki seda mainiti juba 1487. Seaduse algne eesmärk oli vältida õlletegijate konkurentsi pagaritega väärtuslike toorainete pärast nagu nisu ja rukis.

Kreeka kuningas Otto (endine Baieri prints) kehtestas sama nõude 19. sajandi alguses Kreekas. Saksamaa ühendamisel 1871. aastal nõudis Baier Reinheitsgebot'i kehtestamist kogu Saksamaal. Tänapäeval lubavad Saksa seadused tarvitada õllevalmistamisel ka varem keelatud aineid nagu pärm, linnased ja suhkur, kuid enam mitte töötlemata otra. Paljud õlletehased valmistavad siiski õlut endiste retseptide järgi ning viitavad Reinheitsgebot'ile ka pudelisiltidel.

Õlu
Saksamaa kultuur
Ranits

Ranits on endisaegne nooremate õpilaste koolikott, mida kanti rihmadega seljas ja mis oli valmistatud jäigast materjalist.

Viited

Haridus
Kotid
Paldiski õigeusu kalmistu

Paldiski õigeusu kalmistu on kalmistu Paldiski linnas. Ajalooliselt jäi see Harju-Madise kihelkonda. See on kahest Paldiski kalmistust läänepoolsem (idapoolne on algne Paldiski luteri kalmistu).

Kalmistu on rajatud 18. sajandi lõpul, seal on toimunud korduvalt ülematmisi.

Vaata ka
Paldiski II maailmasõja matmispaik
Paldiski allveelaevnike matmispaik

Välislingid
 

Paldiski kalmistud
Harju-Madise kihelkonna kalmistud
Eesti õigeusu kalmistud‎
Harju maakonna kultuurimälestised
Rauddiviis

Rauddiviis (saksa keeles Eiserne Division) (alguses ka Raudbrigaad, Eiserne Brigade) oli novembris 1918 peamiselt Saksamaa Keisririigi 8. armee vabatahtlikest kokku pandud vabakorpuse väekoondis (diviis), mida juhtis major Josef Bischoff. Rauddiviis koos Landeswehriga allus omakorda kindral Rüdiger von der Goltzile.

Alguses võeti Rauddiviisi liikmeks vaid I maailmasõjas Raudristi välja teeninud mehi.

Rauddiviis võitles muu hulgas Eesti Vabadussõjas Eesti rahvusvägede vastu ja sai lüüa.

Koosseis

Rauddiviis 1919. a juuni keskel:

Komandör: major Bischoff

Staabiülem: kapten Biese

1. jalaväerügement (major von Lossow)
1. pataljon
2. pataljon
3. pataljon
1. miinipildujakompanii

2. jalaväerügement (major von Kleist)
1. pataljon
2. pataljon
3. pataljon
2. miinipildujakompanii

3. jalaväerügement (kapten Poensgen)
1. pataljon
2. pataljon
3. pataljon
Jäägripataljon
3. miinipildujakompanii
MG-Scharfschützen-Abteilung Petersdorff (4 raskekuulipildujakompaniid+2 jalaväekompaniid+eskadron)

Ratsarügement (major Kanitz)
1. eskadron
2. eskadron
3. eskadron
4. eskadron

Suurtükiväerügement (major Arnim)
1. suurtükiväegrupp
1. kergepatarei (4 kahurit)
2. haubitsapatarei (2 haubitsat)
3. haubitsapatarei (2 haubitsat)

2. suurtükiväegrupp
4. haubitsapatarei (2 haubitsat)
5. haubitsapatarei (2 haubitsat)
6. haubitsapatarei (2 haubitsat)

3. suurtükiväegrupp
7. kahuripatarei (4 kahurit)
8. kahuripatarei (4 kahurit)
9. kahuripatarei (4 kahurit)

2 soomusautot

Lennudivisjon 427

2 soomusrongi

jm tagalateenistuse üksused.

Rauddiviisi jalaväepataljonides (sh jäägripataljonis) oli kolm jalaväekompaniid+üks raskekuulipildujakompanii.

Koosseisus ca 4000 meest.

Viited

Saksamaa keisririik Esimeses maailmasõjas
Eesti Vabadussõda
20. sajand Leedus
20. sajand Lätis
Raudteelane

Raudteelane on raudteede kasutamise ja korrashoiu alal tegutsev isik . Raudteelased on nt jaamakorraldajad, pöörmeseadjad, rongikoostajad, teetöölised, vedurijuhid.

Eesti raudteelaste organisatoorne tegevus

Viited

Ametid
Raudtee
Eagle

Eagle (inglise keeles 'kotkas') võib tähendada järgmist:

Asula
Eagle on linn USA-s Alaskal
Eagle on linn USA-s Colorados
Eagle'i maakond on maakond Colorados

Lennundus
Alpi Eagles on Itaalia lennukompanii
American Eagle Airlines on USA lennukompanii
Eagle Air on Islandi lennukompanii
Eagle Air on Tansaania lennukompanii
Eagle Air on Uganda lennukompanii
White Eagle Aviation on Poola lennukompanii
F-15 Eagle on hävituslennuk
Lydia Bock

Lydia Bock (aastani 1926 Lydia Malmsten; 9. aprill 1904 Narva – 17. jaanuar 1980 Jõhvi) oli eesti näitleja ja lavastaja.

Ta õppis Narva tütarlasteseminaris ja eraviisil laulmist.

Ta alustas lavategevust aastal 1924 Narva "Võitleja" seltsis, töötas aastatel 1936–1947 Narva Teatris (aastast 1944 Paides), olles aastatel 1944–1945 teatri kunstiliseks juhiks.

Isiklikku 
Ta oli abielus tšellist Voldemar Bockiga; tema vennad olid näitlejad Franz ja Hugo Malmsten.

Lavastusi 
 1944 Christian Rutoff "Väimehed"

Rolle 
 1924 Artturi Järviluoma "Põhjalased" (Liisa)
 1925 August Kitzberg "Kauka jumal" (Anu)
 1936 Oskar Luts/Andres Särev "Tagahoovis" (Paula)
 1937 Hella Wuolijoki "Niskamäe naised" (Telefoni-Sandra)
 1940 Tammsaare/Andres Särev "Põrgupõhja uus Vanapagan" (Juula)
 1942 Hugo Raudsepp "Vedelvorst" (Mari)
 1943 Teuvo Pakkala "Parvepoisid" (Maija)
 1945 Tammsaare/Andres Särev "Kõrboja peremees" (Madli)
 1946 Eduard Vilde "Side" (Maia)

Kirjandus 
 Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000

Eesti näitlejad
Eesti lavastajad
Sündinud 1905
Surnud 1967
Genealogisches Handbuch der Baltischen Ritterschaften (Neue Folge)

Genealogisches Handbuch der Baltischen Ritterschaften (Neue Folge) on alates 2011. aastast Balti Rüütelkondade Liidu väljaantav Liivimaa, Eestimaa, Kuramaa ja Saaremaa aadli genealoogiline ülevaateteos.

Varasem samanimeline väljaanne ilmus aastail 1929–1944 üksikute rüütelkondade kaupa, kusjuures Liivimaa ja Kuramaa osa on tänaseni lõpetamata ja ebatäielik.

Materjali valikul on eelistatud seni teaduskirjanduses käsitlemata genealoogiatega perekondi või meesliinis väljasurnud perekondi, esitatud on ka  mitteaadellikud põlvnemisliinid. Materjali esitus on perekondade kaupa, kuid korrapäratus järjestuses. Raamat on illustreeritud värviliste vapikujutistega, portreedega ja mõisavaadetega. Varem käsitletud perekondadel on esitatud genealoogiate uuendused. Raamat on trükitud antiikvas.

2022. aasta seisuga on seni ilmunud kümme köidet.

Käsitlemist on leidnud järgmised perekonnad (sulgudes köite number):

Aderkas (VI)
Adlerberg (III)
Anhorn von Hartwiss (II)
Amboten (IV)
Antropoff (I)
Arps von Arpshofen (VII)
Åkerman (V)
Baehr (VI)
Barclay de Tolly (II)
Barclay de Tolly-Weymarn (II)
Barre (IV)
Baumgarten (X)
Bayer von Weissenfeldt (VIII)
Behaghel von Adlerscron (IX)
Berens (Haus Selgowsky) (I)
Berg (Haus Kattentack) (I)
Bodisco (V)
Brackel (II)
Brasch (III)
Bremen (III)
Brümmer (I, IX)
Bruiningk (IV)
Brunow (I)
Buchholtz (VIII)
Budberg (X)
Buttlar (VII)
Campenhausen (V)
Clodt von Jürgensburg (V)
Cronmann (VIII)
Cube (VII)
Delwig (IX)
Dietz (VII)
Dorthesen (VI)
Drenteln (IV)
Dönhoff (III)
Ewers (VII)
Fersen (VII)
Fick (I)
Fircks (VII)
Fischbach (II)
Freymann (Haus Nursie) (IV)
Freytag von Loringhoven (X)
Gavel (III)
Gerschau (IV)
Gerschau von Flotow (IV)
Glasenapp (VI)
Grote (VIII)
Grotenhielm (IV)
Guillemot de Villebois (II)
Hahnenbohm (V)
Harpe (V)
Hehn (V)
Hirschheydt (VI)
Holstinghausen gen. Holsten (I)
Howen (VI)
Hueck (VIII)
Jankiewitz (IV)
Jarmerstedt (I)
Kahlen (Haus Neu-Kalzenau) (IV)
Kahlen (Haus Seltinghof) (IV)
Kieter (II)
Klebeck (V)
Kreusch (I)
Kroeger (IV)
Krummeß (V)
Krüdener (X)
Lueder (II)
Lüdinghausen gen. Wolff (VII)
Löwenstern (IV)
Meiners (II)
Mensenkampff (IV)
Mohrenschildt (V)
Mühlendahl (IV)
Münnich (III)
Nettelhorst (X)
Nottbeck (VIII)
Numers (IX)
Oettingen (VIII)
Oldenburg (I)
Pistohlkors (III)
Raab gen. Thülen (I)
Rappe (II)
Raß (II)
Rennenkampff (III)
Reusner (VI)
Reutern (II)
Reutern-Nolcken (II)
Ruckteschell (II)
Rönne (IX)
Scheinvogel (VI)
Schilling (IX)
Schilling (Haus Kalliküll) (VIII)
Schmidt (IX)
Schonert (VIII)
Schroeders (Haus Bersemünde) (V)
Schubert (VI)
Seidlitz (Haus Söttküll) (II)
Sengbusch (IX)
Silberarm (VI)
Smitten (I)
Stempel (VIII)
Trompowski (II)
Tornauw (I)
Tritthof (I)
Wendrich (I)
Wahl (VI)
Wenden (VIII)
Wessel (Haus Kuhlsdorf) (II)
Wiedau (VII)
Witte von Wittenheim (X)
Wolff (X)
Wolffenschildt (IV)
Zimmermann (Haus Kegeln-Stubbensee) (IV)
Zimmermann (Haus Lechts) (IV)
Zoeckell (III)

Välislingid
Genealogisches Handbuch der Baltischen Ritterschaften (Neue Folge) saidil baltische-ritterschaften-de.de

Eestimaa rüütelkond
Kuramaa rüütelkond
Liivimaa rüütelkond
Saaremaa rüütelkond
Teosed Euroopa ajaloost
Ernst Wilhelm Drümpelmann

Ernst Wilhelm Drümpelmann (1760 Bützow – 1830 Riia) oli baltisaksa arst (laevaarst) ja looduseuurija.

Teosed
Drümpelmann, E.W. 1806 Gemeinnütziges medizinisch-praktisches Handbuch für die gebildeten Stände der Landbewohner Lief- Ehst- und Kurlands : zum Gebrauch bey ihren Unterthanen. Theil 1, Von den innerlichen Krankheiten. Riga
Drümpelmann, E. Wilh.; Friebe, W. Chr. 1808–1811. Getreue Abbildungen und naturhistorische Beschreibung des Thierreichs aus den nördlichen Provinzen Rußlands, vorzüglich Liefland, Ehstland und Kurland. Erstes (bis) achtes Heft (von 9; alles Erschienene). Zus. 8 Hefte in 1 Bd. Mit 39 überwieg. farb. Kupfertafeln (st. 40) von J. Susemihl und 1 Falttabelle. Riga, Selbstvlg. 
Drümpelmann, E. Wilh. 1809. Flora Livonica, oder: Abbildung und Beschreibung der in Livland wildwachsenden Pflanzen, bearbeitet in Verbindung mit einigen Freunden der vaterländischen Naturkunde. Riga.
Drümpelmann, E.W. 1813 Beschreibung meiner Reisen und der merkwürdigen Begebenheiten meines Lebens

Läti arstid
Baltisaksa teadlased
Sündinud 1760
Surnud 1830
Bioloogid
Johan Aagaard

Johan Peter Aagaard (3. mai 1818 Odense – 22. mai 1879 Frederiksberg) oli taani puugraveerija ning raamatu- ja kunstikaupmees, maalikunstnik Carl Frederik Aagaardi vend.

Ta läks 1839 kingsepasellina Kopenhaagenisse ning õppis seal osalt Andreas Flinchi käe all puugraveerijaks. Aastatel 1842–1848 esines ta oma puulõigetega Charlottenborgis. 

Aastal 1849 asutas ta koos kompanjoni, puugraveerija Axel Kittendorffiga äriühingu Kittendorff & Aagaard, mille juurde kogunes mitu head puugraveerijat. Ettevõte andis välja populaarteaduslikke tolle aja kohta hästi illustreeritud raamatuid Põhjamaade ajaloost, sealhulgas:
Wilhelm Holst. Felttogene 1848, 49, 50, 1852, Adolf Kittendorffi joonistustega 
Adam Fabricius. Illustreret Danmarkshistorie for Folket I–II, 1854–1855), Lorenz Frølichi ja Constantin Hanseni joonistustega,ss tegninger
Edvard Erslev. Den danske Stat, 1855–1857
Niels Bache. Danmarks, Norges og Sverigs Historie I–V, 1867–1876 ("tuhande illustratsiooniga")

Anti välja ka nädalalehti For tre Skilling (1855–1856) ja I Hjemmet (1857–1864) ja kalendrit Illustreret Almanak (1854–1861). 

Aagaard võttis peagi reprodutseerimismeetodina kasutusele puulõike asemel esimesena Taanis Christian Piili leiutatud kemotüüpia ning realiseeris peaaegu kõik selle meetodiga reprodutseeritud illustratsioonid. See võimaldas välja anda Jens Jacob Asmussen Worsaae raamatu "Afbildninger fra Det konglige Museum for Nord. Oldsager i Kjøbenhavn"  (1854), mille illustratsioonid valmisid Aagaardil koostöös Magnus Peterseniga.

Firma hakkas ka müüma maali- ja joonistustarbeid. Pärast Kittendorffi surma 1868 juhtis Aagaard firmat üksi. Puulõiked jäid unarusse.

Aagaard maeti kalmistule Frederiksberg Ældre Kirkegård.

Tunnustused
1876 Teenetemedal kullas
1879 Dannebrogi ordu  rüütel  

Isiklikku
Ta abiellus 14. augustil 1852 Kuningliku Teatri (Det Konglige Teater) koori liikme Ulrikka Gustafva Rydberg (14. november 1818 või 1819 Kopenhaagen – 5. märts 1898 Århus), Vaxsjost pärit Rootsi vaskseppmeistri ja hulgikaupmehe Carl Asmund Rydbergi (1780–1835) ja Brita Helena Eggertzi (1786–1843) tütrega.

Kirjandus
Bernhard Olsen. – Bogvennen'', 1900, lk 43–52.

Välislingid
Camillus Nyrop. Aagaard, Johan Peter, Dansk Biografisk Leksikon
Aagaard, Johan Peter,  Salmonsens Konversationsleksikon
Johan Aagaard, Dansk Biografisk Leksikon

Taani inimesed
Sündinud 1818
Surnud 1879
Viiruk

Viiruk ehk oliibanum on viirukipuust saadav õhu käes kuivatatud kummivaik. Selle kokkupuutel hõõguvate sütega tekib  viirukisuits.

Viirukit kasutatakse kultustes suitsutusrohuna ja rahvameditsiinis ravi otstarbel. 

Viiruk on jämedateraline kuni tükiline, läbipaistev, pruunikaskollast kuni punakaspruuni värvi.

Religioon
Lõhnaained
Rahvameditsiin
Biobutanool

Biobutanool on taimsest materjalist (taimne biomass ja -jäätmed) toodetud butanool.

Keemiliselt on butanool alkoholide klassi kuuluv (keemiline valem C4H9OH) suhteliselt mittepolaarne vedelik, mis sarnaneb bensiiniga rohkem kui bioetanool. Butanool on sisepõlemismootoritele sobiv kütus, mis on kasutatav bensiini asemel ilma modifitseerimata.

Perspektiivne on biobutanooli tootmine taimsest materjalist, mille põhikoostisosadeks on tselluloos ja hemitselluloos. Neid polüsahhariidide klassi kuuluvaid komponente on võimalik lagundada fermentatsioonil mikroorganismide ensüümide toimel. Siin on kitsaskohaks rahuldavat butanooli saagist tagavate bakteritüvede leidmine. Praeguseni on butanooli saadud mitmete fermentatsiooniprotsesside kõrvalproduktina.

Viimasel paaril aastakümnel on uuritud butanooli saamist suhkruid ja tärklist sisaldavatest põllukultuuridest Clostridium’i perekonda kuuluvate bakterite toimel. 2011. aastal teatasid USA Tulane Ülikooli teadlased vastleitud bakterist (nimetati TU-103), mille abil on võimalik valmistada biobutanooli tselluloosist (puidu laastud, vanad ajalehed, puuvill, teatud rohttaimed).

Vaata ka
Biokütus

Viited 

Kütused
Tabasalu Spordikompleks

Tabasalu Spordikompleks on ajaveetmis- ja spordirajatis Tabasalus. Kompleksi aadress on Kooli 1.

Spordikompleks avati 2002. aasta mais.

Kompleksis on ujula, mitmesugused spordisaalid, kaljuronimissein ja kõrgseiklusrada. 2012. aastal lisandus tenniseväljak.

Ujulas on nelja 25 meetri pikkuse rajaga ujumisbassein, kaks lastebasseini, saunad.

Spordikompleksi haldab OÜ Strantum. Kompleksi juhataja on Peeter Kallas.

Viited

Välislingid
Koduleht

Harku vald
Eesti spordiehitised
Hugo Malmsten

Hugo Malmsten (pseudonüüm Hugo Maldre; 7. november 1907 Narva – 26. november 1991 Tallinn) oli eesti näitleja ja laulja (tenor).

Ta õppis 1923. aastani Narva linnakoolis. Laulmist õppis ta eraõpetaja juures Narvas, Pärnus ja Armanda degli Abbati juures Tallinnas ning aastatel 1936–1941 Tallinna Konservatooriumis.

Ta mängis aastatel 1924–1928 Narva seltsides, 1931–1933 Narva Teatris, 1928–1931 Ugalas, 1930–1931 ja 1933–1935 teatris Endla (kus oli ka lavastajaks), 1936–1944 Tallinna Töölisteatris ning 1944–1971 teatris Estonia (kus oli 1944–1946 ka näitejuhi assistent).

Isiklikku 
Tema vend oli näitleja Franz Malmsten, õde näitleja Lydia Bock.

Rolle 
 1927 Étienne Méhul "Joosep Egiptuses" (Joosep)
 1928 Imre Kálmán "Silva" (Edvin)
 1929 Imre Kálmán "Mariza" (Tassilo ja vürst Populescu)
 1929 Giuseppe Verdi "Traviata" (Alfredo)
 1930 Charles Dickens "Kilk koldel" (Tackleton)
 1930 Imre Kálmán "Tsirkusprintsess" (Mister X)
 1931 Imre Kálmán "Montmartre'i kannike" (Raoul)
 1932 August Kitzberg / Juhan Simm "Kosjasõit" (Mats Mürk)
 1934 August Kitzberg "Püve talus" (Saaremaa Priidu)
 1935 Oskar Luts / Andres Särev "Tagahoovis" (kingsepp Kapral)
 1935 Sigmund Romberg "Kõrbelaul" (Pierre)
 1937 John Gay / Bertolt Brecht / Kurt Weill "Kolmekrossiooper" (Laulik)
 1937 Vilen Werner "Inimesed ajujääl" (Zdenek)
 1938 Hella Wuolijoki "Justiina" (Olavi)
 1939 August Gailit / Andres Särev "Nipernaadi ja aastaajad" (Nipernaadi)
 1940 Aleksei Arbuzov "Tanja" (Herman)
 1943 August Kitzberg / Eduard Oja "Rätsep Õhk ja tema õnneloos" (rätsep Õhk)
 1944 Imre Kálmán "Silva" (Feri)
 1946 Sigmund Romberg "Kõrbelaul" (kindral Birabeau)
 1948 Imre Kálmán "Silva" (Feri)
 1953 Johann Strauß "Nahkhiir" (Frank)
 1954 Franz Schubert / Heinrich Berte "Vaikselt anuvad mu laulud" (Tschöll)
 1956 Karl Zeller "Linnukaupleja" (parun Weps)
 1957 Imre Kálmán "Bajadeer" (Louis Philippe)
 1963 Frederick Loewe "Minu veetlev leedi" (kolonel Pickering)
 1965 Johann Strauß "Viini veri" (Kagler)
 1965 Ülo Raudmäe "Kiri nõudmiseni" (Isa)
 1969 Astrid Lindgren / Ülo Vinter / Ülo Raudmäe "Pipi Pikksukk" (kuningas Eefraim I)
 1970 Gerd Natschinski "Minu sõber Bunbury" (Frederic Chasuble)

Tunnustus 
 1968 Eesti NSV teeneline kunstnik

Kirjandus 
 "Eesti teatri biograafiline leksikon" Tallinn 2000

Eesti näitlejad
Eesti lauljad
Eesti lavastajad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1907
Surnud 1991
Willian Borges da Silva

Willian Borges da Silva (sündinud 9. augustil 1988) on Brasiilia jalgpallur, ründav poolkaitsja.

Willian da Silva sündis Brasiilia linnas Ribeirão Pires ja alustas jalgpallikarjääri klubis Corinthians. 23. augustil 2007 ostis Donetski Šahtar ta 14 miljoni euro eest ja sõlmis mängijaga viieaastase lepingu. Donetski Šahtari koosseisus on ta neli korda tulnud Ukraina meistriks. Lisaks tuli ta klubiga võitnud 2009. aastal UEFA karika.

Alates 2013. aasta suvest mängis ta Inglismaa kõrgliiga klubis Chelseas, kuhu siirdus 30 miljoni naelsterlingi eest Mahhatškala Anžist. Hooaegadel 2014–15 ja 2016–17 tuli ta Chelseaga Inglismaa meistriks. 2016. aastal valiti ta Chelsea aasta jalgpalluriks.

2020. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Arsenaliga. Aasta aega hiljem naasis ta oma esimese koduklubi Corinthianse juurde.

Koondisekarjäär 
Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi da Silva 10. novembril 2011 sõprusmängus Gaboni vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 16. novembril 2013 sõprusmängus Hondurase vastu.

Ta oli meeskonna liige 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel, 2015. aasta Copa Américal ja 2016. aastal Copa América Centenariol.

Saavutused
Donetski Šahtar
 Ukraina meister (4): 2007–08, 2009–10, 2010–11, 2011–12
 Ukraina karikas (3): 2007–08, 2010–11, 2011–12
 Ukraina superkarikas (2): 2008, 2010
 UEFA karikas (1): 2008–09

Chelsea
 Inglismaa meistrer (2): 2014–15, 2016–17
 FA Cup (1): 2017–18
 Football League Cup (1): 2014–15
UEFA Euroopa Liiga (1): 2018–19

Välislingid 

 Ametlik koduleht

Brasiilia jalgpallurid
Sport Club Corinthians Paulista mängijad
Donetski Šahtari mängijad
Mahhatškala Anži mängijad
Chelsea FC mängijad
Arsenal FC mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1988
Saueaugu Teatritalu

Saueaugu Teatritalu on Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Ohtla külas olev talu, kus suvel korraldatakse suvelavastusi.

Teatritalu eestvedaja on Margus Kasterpalu.

Teatritegemist alustati Saueaugu Teatritalus 2001. aastal, mil esietendus “Kumalase mesi” (lavastaja Margus Kasterpalu). Seejärel on Saueaugu Teatritalus igal suvel mängitud kahte-kolme lavastust, sh teiste teatrite külalisetendusi. 

Saueaugu talu praegused hooned on ehitatud 1920. aastatel. Kuni 1980. aastate lõpuni olid talu hooned tavapärases kasutuses elumaja, lauda, heinaküüni ja -lakkade ning aitadena. Kolhoosiaja lõpuni vasikalaudana kasutusel olnud teatrisaal mahutab kuni 100 inimest, igal suvel on antud keskmiselt 10-12 etendust, enamasti täissaalidele.

Lavastused Saueaugu Teatritalus 

 "Kumalasemesi" (lavastaja Margus Kasterpalu)
 "Kustutage kuuvalgus" (lavastaja Margus Kasterpalu)
 "Epp Pillarpardi Punjaba Potitehas" (lavastaja Priit Pedajas)
 "Noad kanade sees" (lavastaja Andres Lepik)
 "Õnnelikud päevad" (lavastaja Margus Kasterpalu)
 "Ratsukäik" (lavastaja Margus Kasterpalu)
 "Meie isa, kes sa oled…" (lavastaja Margus Kasterpalu)
 "Küüni täitmise lood ja laulud" (lavastaja Margus Kasterpalu)
 "Tasandikkude helinad" (lavastaja Aleksander Eelmaa)
 "Ingeland" (lavastaja Aleksander Eelmaa)
 "Ilmavõõras" (lavastaja Ringo Ramul)

Külalisetendused Saueaugu Teatritalus 

 "Kohtumine trompetis" (lavastaja Urmas Vadi)
 "Teener"
 "Kevadtalv 1918" (lavastaja Tõnu Lensment)
 "Carmen" (lavastaja Andres Lepik)
 "Tuhkatriinumäng" (lavastaja Margus Kasterpalu)
 "Tere õhtust, Léon!" 
 "Seitse venda" (lavastaja Priit Pedajas)
 "Rekvisiitori tähetund" (lavastaja Margo Teder)

Viited

Välislingid 
Teatri koduleht

Eesti teatrid
Lääne-Nigula vald
Abovjan

Abovjan on linn Armeenias Kotajkhi maakonnas. Asub 10 km Jerevanist kirdes 1360 m kõrgusel merepinnast.

Tänapäeva linna lõunapiiril oli asula juba 4. aastatuhandel eKr. Urartu kuningas Argišti I lasi 8. sajandil eKr sinna kindluse rajada. 1961. aastani oli küla nimi Elar, uus nimi anti külale kirjanik Hatšhatur Abovjani järgi. 1963 sai linnaõigused.

Abovjani läbib Jerevani-Sevani raudtee.

Armeenia linnad
Kotajkhi maakond
Tammsaare romaaniauhind

Tammsaare romaaniauhind (ka: Tammsaare romaanipreemia) on kirjandusauhind, mis antakse tunnustust vääriva romaani eest eesti kirjanikule. Tammsaare romaaniauhinna on asutanud Tallinna linn. 

Romaanipreemia eesmärk on tunnustada eesti kirjanikke algupärase teose (või teoste) eest, mille ilmumise aeg jääb A. H. Tammsaare juubeliaastale eelneva viie aasta sisse. 

Romaanipreemia antakse kirjanikule, kelle romaan või romaanid on kõige paremini tõendanud žanri valdamise meisterlikkust, kunstilist mõjujõudu ja sõnumi mõttehaaret. 

Auhinna suurus oli 2003. aastal 50 000 krooni. Auhinna suurus 2018. aastal oli 4000 eurot.

Laureaadid

2003 Andrus Kivirähk (romaani "Rehepapp" eest)
2008 Indrek Hargla (romaanide "Maris Stella", "Palveränd uude maailma", "Vabaduse kõrgeim määr", "French ja Koulu", "Roos ja lumekristall", "French ja Koulu Tarbatus" eest)
2013 Kalle Käsper (romaanisarja "Buridanid" eest)
2018 Nikolai Baturin (teose "Mongolite unenäoline invasioon Euroopasse" eest)

Vaata ka
A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia

Viited

Eesti kirjandusauhinnad
A. H. Tammsaare
Zazad

Zazad on kurdide etniline rühm Türgi idaosas. Nad kõnelevad zaza keelt.

Välislingid
 Roşan Lezgîn, "Among Social Kurdish Groups – General Glance at Zazas", zazaki.net

Rahvad
Türgi
Raudteemudelism

Raudteemudelism on hobi, mille sisu on miniatuursete mõõtkavaliste raudteeliinide ja juurdekuuluva raudteetaristu makettide ehitamine, samuti raudteeveeremi mudelite kogumine või valmistamine. 

Ehitatavat mini-raudteetaristut nimetatakse mudelraudteeks, miniatuurseid ronge mudelrongideks ja raudteemudelitega tegelejaid raudteemudelistideks.

Ajalugu 
Esimese tööstusliku seeria-mudelraudtee valmistas 1891. aastal firma Märklin Saksamaal. Esimesed mudelrongid olid suurema mõõtkavaga. Ajapikku on mõõtkavad vähenenud ja ühtlustunud.

Tegevus 

Tavaliselt on mudelraudtee maketid ehitatud mudelistide kodudesse, kuid on ka avalikke mudelraudteid. 

Raudteemudelistidel on oma katusorganisatsioonid ja ajakirjad. Raudteemudelite tootmisega tegeleb maailmas kümneid ettevõtteid. 

Levinuimaks mõõtkavaks Euroopas peetakse mõõtkava H0 (HO) suurusega 1:87. 

Vabaõhu tingimustesse ehitatud mudelraudteed mõõtkavaga 1:8 või 1:10 nimetatakse ka aiaraudteeks. Sageli on aiaraudteega võimalik tänu veeremi suurusele ka ise kaasa sõita.

Mudelid ja maketid jagatakse piiritlemiseks tavaliselt ajajärkudeks järgnevalt:
I = 1835–1920
II = 1920–1945
III = 1945–1970
IV = 1970–1990 
V = 1990–

Suured mudelraudteed 
Maailma suurim ja pikim mudelraudtee on alates 2001. aastast arendatav avalik Miniatur Wunderland Saksamaal Hamburgis.  Külastuskeskuseks kujundatud "imedemaa" asub ajaloolises Speicherstadtis ja seda haldab Miniatur Wunderland Hamburg GmbH. 2019. aasta augusti seisuga on 1499 m² suurusel alal 15,715 kilomeetri pikkune raudteevõrgustik, mis on loodud mõõtkavas H0 (1:87) (vastab reaalsuses umbes 1367,2 kilomeetri pikkusele võrgustikule).

Mudelraudteid kasutatakse mõnikord ka tehnilise hariduse eesmärkidel. Suurim õppeotstarbeline mudelraudteekompleks Euroopas on Dresdeni Tehnika- ja Majanduskõrgkooli juures asuvas Tehnoloogilises Raudteetranspordilaboris (530 m mudelrööpaid). Seda on kasutatud inseneride väljaõppel.

Vaata ka 
 Lasterong
 Lasteraudtee

Lingid 
 Lennusadamas 2012 - http://www.youtube.com/watch?v=CR0UmKaFMxs
 Reporter.ee - http://www.reporter.ee/2012/04/16/vaarikas-ja-kallis-hobi-mudelrongid/

Harrastused
Raudtee
Grīva

Grīva (vene keeles Грива, poola keeles Grzywa) on Läti linna Daugavpilsi osa. Asub Daugava jõe lõunapoolsel kaldal. Linnaosas asub vanausuliste palvemaja, ka on seal aastal 1924 rajatud 11 ikooniga õigeusu kirik.

Ajalugu
Grīva tekkis 18. sajandi alguses Kalkūni mõisa maadele. Alguses teati seda paika Jeruusalemma nime all, kuid hiljem kujunes Laucesa jõekese suudmes asunud Grīva kõrtsi järgi linnaosa nimeks Grīva (läti keeles jõesuu). Hiljem ehitati kõrgematele maadele Liginiški; linnaosad eristusid seetõttu, et algselt asusid need kahe erineva mõisa maadel. 

Aastal 1810 rajati linnaosa maadele Daugavpilsi kindluse sillapea, mistõttu asula liikus veidi maad ülesjõge. Hiljem rajati sillapea hoonetesse Grīva vangla, kuid aastast 2008 liideti see administratiivselt Daugavpilsi vanglaga, nii et praegu asub seal Daugavgrīva vangla Grīva filiaal.

Aastal 1831  ühendati Grīva koos Daugavpilsiga ühiseks haldusüksuseks Vitebski kubermangus, ent samal ajal jäi see ka Kuramaa kubermangu osaks, nii et seal kehtis ka Balti erikord. Selline olukord kestis 1859. aastani, mil Grīvast sai alev Kuramaa kubermangu Ilūkste kreisis.

Kui Daugavpils 19. sajandi lõpus kiirelt kasvama hakkas, mõjutas see ka  Grīvat. Enam kui 8000 elanikuga oli alev suurem mitte üksnes kreisi keskusest Ilūkstest, vaid ka Tukumsist, Jēkabpilsist ja Ventspilsist. Aastaks 1910 oli alevis üle 12 000 elaniku. Aastal 1912 sai Grīva linnaõigused. Aastast 1953 Daugavpilsi koosseisus.

Tuntud grīvalasi
Rainis - luuletaja
Viktor Grosse - Vene diplomaat
Rihards Zariņš - läti graafik
Karl Reinhold Kupffer - botaanik
Abraham Isaac Kook - rabi

Pildid

Viited

Daugavpils
Läti endised linnad
AS Aswega

AS Aswega on Tallinnas tegutsev ettevõte, mis muu hulgas valmistab soojusarvesteid ja kulumõõtureid.

Ajalugu
Ettevõtte eelkäija oli 1828. aastal asutatud Drümpelmanni masinatehas. Selle tehase hooneis alustaski 1919. aastal tööd AS Aswega.

Nimesid
Ettevõte on läbi aegade kandnud mitmeid nimesid:
1919–1949 Tallinna Kaalude ja Masinavabrik Wega
1949–1976 Tallinna Mõõduriistade Tehas
1976–1978 Tallinna Aparaaditehas
1978–1989 Tallinna Tootmiskoondis "Tööstusaparaat"
1989–1994 Rendiettevõte Tallinna Tootmiskoondis "Tööstusaparaat"

Viited

Välislingid
Ettevõtte koduleht
Ettevõtte taustainfo - Inforegister

Eesti tööstusettevõtted
Beretta

Fabbrica d'Armi Pietro Beretta S.p.A. on üks vanimaid tegutsevaid relvatootjaid maailmas.

Ajalugu
Firma asutamisajaks loetakse 1526. aastat, kui Itaalia Gardone Val Trompia relvameister Maestro Bartolomeo Berettale maksti Veneetsia arsenali poolt 296 tukatit 185 arkebuusi toru eest. Tehingu maksedokumente säilitatakse ettevõtte arhiivis.

1918. aastal võeti teise püstolkuulipildujana Itaalia armee relvastusse Beretta MAB 1918.

Tootevalik

Poolautomaatsed püstolid 

Beretta M1915, M1919 ja M1923
Beretta 418
Beretta M951
Beretta M 1934 / Beretta M 1935
Beretta M 1951
Beretta M-100
Beretta 70 sari (Jaguar)
Beretta 76
Beretta Cheetah
Beretta 81
Beretta 84
Beretta 85
Beretta 86
Beretta 87
Beretta 89
Beretta 8000
Beretta 8000 Cougar
Beretta 8045 Cougar
Beretta Cougar Inox
Beretta Mini Cougar
Beretta 90
Beretta 9000
Beretta 9000S
Beretta 92
Beretta 90two
Beretta 92F
Beretta 92F/FS
Beretta 92FS Inox
Beretta 92FS Compact
Beretta 92FS Centurion
Beretta 92FS Brigadier
Beretta 92FS Brigadier Inox
Beretta 92G Elite 1A
Beretta 92G Elite II
Beretta 92S
Beretta 92SB
Beretta 92SB-C
Beretta 92A1
Püstol M9
Beretta 96
Beretta 96A1
Beretta Px4 Storm
Beretta Px4 Storm Compact
Beretta Px4 Storm Subcompact
Beretta U22 Neos
Beretta 418
Beretta 21 Bobcat
Beretta 21A Bobcat
Beretta 3032 Tomcat
Beretta 950 Jetfire
Beretta Nano
Beretta Pico

Revolvrid
Beretta Stampede
Beretta Laramie

Kaheraudsed 
Beretta 1201FP
Beretta DT-10
Beretta Silver Pigeon
Beretta AL391 Urika ja Teknys
Beretta SO4, SO5 and SO6
Beretta Xtrema
Beretta Xtrema 2
Beretta Model A series
Beretta UGB25 Xcel
Beretta Folder
Beretta Urika
Beretta Urika 2
Beretta RS 202-M2
Beretta LTLX7000
Beretta Extrema2
Beretta Tx4
Beretta Tx4 Storm
Beretta A400
Beretta A400 Xcel
Beretta A400 Xtreme Unico
Beretta A400 Xplor Action
Beretta A 300
Beretta LTLX7000
Beretta 470 Silver Hawk
Beretta 682

Vintpüssid ja karabiinid
Beretta BM-59
Beretta Cx4 Storm
Beretta 501 (sportrelv)

Ründerelvad
Beretta AR70/90
Beretta AS70/90
Beretta ARX 160
Beretta AR-70/223
Beretta Rx4 Storm

Püstolkuulipildujad
Beretta MAB 1918
Beretta Model 38
Beretta Model 38A
Beretta Model 38/42
Beretta Model 38/44
Beretta Model 3 – 38/42 sõjajärgne modifikatsioon
Beretta M12 tootesari
Beretta Mx4 Storm

Automaatpüstolid
Beretta 93R
Beretta 93R "Auto 9"

Raketiheitjad
Beretta GLX-160

Viited

Välislingid

 Koduleht (itaalia keeles)
 Berettaweb.com - Tooteinfo (inglise keeles)
 Berettacollection.com - Tooteinfo, kollektsioonid (inglise keeles)
 Beretta Factory Tour - An Insider's Look At How Beretta Firearms Are Made In Italy, tutvustus YouTube'is
Tulirelvad
Itaalia ettevõtted