joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dario Šarić

Dario Šarić (sündinud 8. aprillil 1994 Šibenikis) on Horvaatia elukutseline korvpallur, kes mängib 2019. aastast NBA klubis Phoenix Suns.

Karjäär

Euroopa 
Šarić alustas karjääri kodumaal, kus mängis aastatel 2009–2014 Zagrebi klubides Zrinjevac, KK Zagreb, Dubrava ja Cibona ning tuli korra Horvaatia meistriks ja kaks korda karikavõitjaks.

Seejärel jätkas ta karjääri Türgis, kus mängis aastatel 2014–2016 Instanbuli klubis Anadolu Efes, kellega võitis 2015. aastal Türgi karika ja osales ka Euroliigas.

NBA 
Šarići mängijaõigused omandas 2014. aasta NBA draft'i 12. valikuga Orlando Magic, kes vahetas need kohe edasi Philadelphia 76ersile. Debüüthooajal (2016/17) kogus ta 76ersis keskmiselt 12,8 punkti ja 6,3 lauapalli mängus ning valiti uustulnukate sümboolsesse esimesse viisikusse.

Hooajal 2017/18 keskmiselt 14,6 punkti ja 6,7 lauapalli toonud Šarić vahetati 2018. aasta novembris Minnesota Timberwolvesi ja 2019. aasta suvel Phoenix Sunsi. Sunsis jäi hooajal 2019/20 tema arvele keskmiselt 10,7 punkti ja 6,2 lauapalli mängus.

Rahvuskoondis 
Šarić on Horvaatia koondist esindanud 2014. aasta maailmameistrivõistlustel, 2016. aasta olümpiamängudel ning 2013., 2015. ja 2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused 
 NBA uustulnukate esiviisik (2017)
 Türgi karika võitja (2015)
 Aadria liiga põhihooaja ja Final Fouri kõige väärtuslikum mängija (2014)
 Horvaatia meister ja finaalseeria kõige väärtuslikum mängija (2013)
 Kahekordne Horvaatia karika võitja (2010, 2013)
 Kahekordne FIBA parim noormängija (2013, 2014)

Välislingid 
 Dario Šarić – NBA.com
 Dario Šarić – Basketball-Reference.com

Horvaatia sportlased
Sündinud 1994
Bojan Bogdanović

Bojan Bogdanović (sündinud 18. aprillil 1989 Mostaris, Bosnia ja Hertsegoviinas) on horvaatia elukutseline korvpallur, kes mängib 2019. aastast NBA klubis Utah Jazz.

Karjäär

Euroopa 
Bogdanović alustas karjääri 2004. aastal kodulinnaklubis Mostari Zrinjski, misjärel sõlmis mitmeaastase lepingu Madridi Realiga. Ta mängis Reali noortemeeskonna eest madalamates liigades ning oli laenul esimeses koduklubis Zrinjskis ja Hispaania kõrgliigaklubis Murcias.

Seejärel mängis ta aastatel 2009–2011 Zagrebi Cibonas ja aastatel 2011–2014 Istanbuli Fenerbahçes ning tuli mõlema riigi meistriks ja karikavõitjaks. Lisaks mängis ta mõlema klubi eest ka Euroliigas.

NBA 
Bogdanovići mängijaõigused omandas 2011. aasta NBA draft'i 31. valikuga Miami Heat, kes vahetas need Minnesota Timberwolvesi kaudu edasi New Jersey Netsi. Debüüthooajal (2014/15) kogus ta vahepeal New Jerseyst Brooklynisse kolinud Netsis keskmiselt 9 punkti ja 2,7 lauapalli mängus ning valiti uustulnukate sümboolsesse teise viisikusse.

Hooajal 2016/17 oli Bogdanović Netsi kasuks toonud keskmiselt 14,2 punkti ja 3,6 lauapalli mängus, kuni vahetati 2017. aasta veebruaris Washington Wizardsisse. Sama aasta suvel siirdus ta kaheks aastaks Indiana Pacersisse, kus kogus hooajal 2018/19 keskmiselt 18 punkti ja 4,1 lauapalli mängus.

7. juulil 2019 sõlmis ta nelja-aastase ja 73 miljonit dollarit väärt lepingu Utah Jazziga. 2019/20. hooajal olid tema keskmised näitajad Jazzis karjääri parimad – 20,2 punkti, 4,1 lauapalli ja 2,1 resultatiivset söötu mängus.

Rahvuskoondis 
Bogdanović on Horvaatia koondist esindanud 2010. ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2013. ja 2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel. 2016. aasta olümpiamängudel viskas ta keskmiselt 25,3 punkti mängus ja oli kogu turniiri resultatiivseim mängija.

Saavutused 
 NBA uustulnukate teine viisik (2015)
 Türgi meister (2014)
 Türgi karika (2013) ja superkarika (2014) võitja
 Horvaatia meister (2010)
 Horvaatia karika võitja (2009)

Välislingid 
 Bojan Bogdanović – NBA.com
 Bojan Bogdanović – Basketball-Reference.com

Horvaatia sportlased
Sündinud 1989
Viktor Karl Jakob von Maydell

Parun Viktor Karl Jakob von Maydell (16. vkj/28. august ukj 1838 Haapsalu Eestimaa kubermang – 27. jaanuar vkj / 8. veebruar ukj 1898 Stuttgart) oli baltisaksa insener, Eesti poliitik ja Tallinna linnapea. 

Viktor Maydell pärines vanast ja paljuharulisest Eestimaa von Maydellide aadlisuguvõsast, kuuludes Keila kihelkonna Rahula mõisast väljakasvanud harru. Viktor Maydelli, mereväe kaptenleitnandist vanaisa Karl Ludwig von Maydell (1771–1844) pani aluse suguvõsa Rahula nooremale liinile, mida jätkas erukaptenist isa Alexander Kasimir von Maydell (1805–1850).

1858. aastal õppis Viktor von Maydell Heidelbergis, seejärel 1858–1862 aga inseneriteadusi Zürichis, lõpetades selle inseneridiplomiga. Venemaale tagasi pöördunult astus ta Venemaa keisririigi raudteede valitsuse teenistusse ja oli aastatel 1863–1872 Odessa raudteel Odessa–Tiraspoli lõigu sektsiooniinsener ning osales osakonnainsenerina Jelizavetgrad–Krementšugi ja Krementšug–Harkovi raudtee ehitusel. Aastatel 1872–1873 juhatas V. von Maydell iseseisvalt Znamenka–Nikolajevi raudteeliini ehitust ja seejärel lahkus raudtee-ehituse ärist ning pöördus V. von Maydell 1874. aastal tagasi Eestimaale. Lõuna-Venemaal arendas ta aastatel 1873–1876 ehitada Nikolajevi linna kaheksa viljaaita, mis talle järgnevalt suurt tulu tõid. 

1874. aastal ostis von Maydell krahv C. Buxhöwdenilt 125 000 hõberubla eest suure Viimsi mõisa koos Aegna saare, Haabneeme mõisa ja Pirita ranna ning  Pirita kloostrivaremetega. 1882. aastal müüs ta omandatu ja ostis  suvituskohaks Keila kihelkonna Kõltsu mõisast eraldatud mereäärse mõisamaakoha Seehof ja  omas ka mitu uhket linnamaja Tallinnas. 

Linnas kinnisvara omandamisega omas ta uue linnaseaduse kohaselt valimisõigust ja valiti 1877. aastal Tallinna Linnaduuma (volikogu) valimistel ka Tallinna linnavolinikuks. 1880. aastal valiti ta ehitusasjadega tegelevaks linnanõunikuks. V. von Maydell valiti Tallinna linnavolikokku ka järgnevatelgi linnaduuma valimistel (1881., 1885., 1890. ja 1892. aastal) ning ta jätkas linnanõunikuna, sh  1883–1885 Tallinna linnapea asetäitjana. Kui Thomas Wilhelm Greiffenhagen augustis 1885. aastal tagandati, kuna keeldus linna asjaajamises vene keele kasutamisest, täitis V. von Maydell kuni järgmise volikogu ja selle poolt ametlikult linnapeaks valimiseni detsembris 1885. aastal Tallinna linnapea kohuseid. 

Viktor von Maydell valiti Tallinna linnapeaks tagasi ka 1890. ja 1892. aastal, augustis 1894. aastal astus parun Viktor von Maydel tervislikel ja perekondlikel põhjustel ametist tagasi ja lahkus Tallinnast, asudes koos perekonnaga Stuttgarti, kus ta jaanuaris 1898. aastal suri.

Viited

Kirjandus 
 Tiit Rosenberg, 1877. aasta linnaomavalitsuse reform ja Tallinna baltisaksa linnapead 1878–1918, lk 63–69.

Maydellid
Baltisaksa poliitikud
Tallinna linnapead
Sündinud 1838
Surnud 1898
Seattle Kraken

Seattle Kraken on Ameerika Ühendriikide jäähokiklubi, mis liitub 2021/2022 hooajal jäähokiliiga NHLi Läänekonverentsi Vaikse ookeani divisjonis. 

Klubi peatreener on Dave Hakstol.

Välislingid 
https://www.seattlekrakenhockey.com/

Seattle Kraken
NHL-i jäähokiklubid
Ameerika Ühendriikide jäähokiklubid
Siseturg

Siseturg on üks Euroopa Liidu tugisammastest, mille eesmärk on tagada inimeste, kaupade, teenuste ning kapitali vaba liikumine kõigis Euroopa Liidu liikmesriikides. 
Euroopa Liidu kodanikel on õigus õppida, reisida, elada, poodelda, töötada ning ka pensionile jääda igas ELi liikmesriigis.

Lisaks kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumise põhiprintsiibile reguleerivad siseturgu põhimõtted ja eeskirjad, millega tagatakse, et siseturul ei moonutataks konkurentsi ning et liikmesriikide eeskirjad ühtlustataks siseturu toimimiseks vajalikul määral.

Siseturu strateegia on olnud Euroopa Komisjoni plaan, et tagada selle käsitlus täies mahus. Kuigi siseturu strateegia on Euroopa Liidu projekti keskmes, ei ole selle head küljed alati kasulikud, sest siseturu eeskirju ei tunta ja ei ole teostatud või jäävad need alla teistele piirangutele.

Ajalugu 

1. juulil 1968. aastal jõustus Tolliliit ning tollimaksud EÜ-siseselt kaubanduselt kaotati. Siseturu tegelik raamistik kehtestati esmalt Ühtse Euroopa akti vastuvõtmisega, mis jõustus 1. juulil 1987. See pidi tähendama siseturu loomist, mida iseloomustab kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumine. Pandi paika raamistik ja ressursid selle eesmärgi saavutamiseks. Euroopa Ülemkogu oli 1980. aastate alguses saavutanud mitmeid kokkuleppeid EÜ siseturu tugevdamiseks. Seejärel seadis Euroopa Ülemkogu 1985. aasta märtsi tippkohtumisel komisjoni ette ülesande koostada konkreetse ajakavaga üksikasjalik programm ühise suure turu loomiseks 1992. aastaks. 
Endise Euroopa Komisjoni presidendi Jacques Delors'i juhtimisel avaldas komisjon 1985. aastal siseturu kujundamist käsitleva valge raamatu, mis oli väga üksikasjalik ning sisaldas 279 seadusandlikku ettepanekut, mille eesmärk oli kõrvaldada ELi riikide vahelised kaubandustõkked.

Valdkonnad 

Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium tegeleb järgmiste Euroopa Liidu siseturu valdkondadega:

Kaupade vaba liikumine 

Ühes liikmesriigis seaduslikult turule lastud tooteid saab üldjuhul vabalt müüa ja kasutada ka teistes liikmesriikides.

Teenuste vaba liikumine 

Euroopa Liidu liikmesriigi ettevõtjatel on õigus Eestis ajutiselt teenust osutada ilma
siin ettevõtet või filiaali asutamata.

Konkurents 

Riigi tegevus tõhusa konkurentsi tagamisel
on turumajanduse efektiivse toimimise üks alustalasid.

Kvaliteedi tagamine 

Euroopa siseturu tooted ja teenused peavad vastama kõikidele kohustuslikele nõuetele ja ka klientide ootustele.

Tarbijakaitse 

Tarbijate majandushuvide kaitsega, nende nõustamise ja koolitamisega tegeleb ministeeriumi haldusalas Tarbijakaitseamet.

Viited
Cierachoŭka

Cierachoŭka (transkribeerituna Tserahhovka, poola Cierachouka) on alev Valgevenes Homieli oblastis Dobruši rajoonis, Cierachoŭka külanõukogu halduskeskus. Alev asub merepinnast 121 meetri kõrgusel Vući jõe kaldal, rajooni keskusest Dobrušist 30 kilomeetri kaugusel.

Alevis on Cierachoŭka raudteejaam. Cierachoŭka juures on savi leiukoht, seal valmistatakse ehitusmaterjale ja leiba ning töödeldakse lina. Haridust annab keskkool, alevis on postkontor, kultuurimaja ja kaks raamatukogu.

Alevi nimi tuleneb isikunimest Cierach.

Elanikkond

Ajalugu 

Asula kohta on esimesed teated XVIII sajandist, mil see kuulus Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda. XVI sajandi neljakümnendatel aastatel ehitati sinna ka õigeusu kirik. Küla oli Poola krooni valduses.

Seoses Poola jagamisega läks asula aastal 1772 Venemaa koosseisu. Aastal 1776 oli see krahv Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski valduses, külas olid kõrts ja vesiveski. Aastal 1824 ehitati sinna puidust kirikuhoone. Aastal 1834 läks küla Ivan Paskevitši valdusse.

Aastal 1874 avati külas Liibavi-Romno raudtee Cierachoŭka raudteejaam. Aastal 1886 oli külas neli tuulikut. Aastal 1896 avati asulas haigla. Aastal 1897 oli külas neli kõrtsi, seal asus ka magasiait. Aastal 1904 põles maha 70 maja, aastal 1907 aga 40 maja.

Aastal 1918 hakkas asula kuuluma Valgevene rahvavabariiki, aastal 1919 võttis Valgevene NSV juhtkond vastu otsuse, et alev kuulub Valgevene koosseisu. Reaalselt läks Cierachoŭka Valgevene NSV koosseisu aastal 1926. Järgmisel aastal sai sellest samanimelise rajooni halduskeskus. Aastal 1928 moodustati külas kolhoos. Aastal 1930 avati asulas masina-traktorijaam. Aastal 1938 sai Cierachoŭka alevi staatuse.

23. augustist 1941 kuni 27. septembrini 1943 oli alev Saksa okupatsioonivägede kontrolli all, kes põletasid taandudes maha 320 maja. XX sajandi lõpus asustati sinna 190 Tšornobõli katastroofis saastunud tsoonis elanud peret. Aastal 2011 liideti aleviga samanimeline küla.

Tuntud elanikke 

Leanid Rachlenka – Valgevene näitleja
Rusja – Valgevene muusik

Viited

Välislingid 

Poola Kuningriigi geograafiline leksikon

Dobruši rajoon
Valgevene alevid
Aleksander Čeferin

Aleksander Čeferin (sündinud 13. oktoobril 1967 Ljubljanas) on Sloveenia jurist ja jalgpalliametnik. Ta on aastast 2016 Euroopa Jalgpalliliidu (UEFA) president.

Ta sündis aastal 1967 Ljubljanas juristide perekonnas. Ta on lõpetanud Ljubljana ülikooli õigusteaduskonna.

Ta tegutses aastatel 2006–2011 jalgpalliklubi NK Olimpija Ljubljana juhatuse liikmena. Aastatel 2011–2016 tegutses ta Sloveenia Jalgpalliliidu presidendina. Aastal 2016 valiti ta Euroopa Jalgpalliliidu (UEFA) presidendiks.

Isiklikku 
Ta on abielus ja on kolme lapse isa. Ta valdab sloveeni, inglise ja itaalia keelt.

Sloveenia juristid
Sporditegelased
Sündinud 1967
Peter Dutton

Peter Craig Dutton (sündinud 18. novembril 1970 Brisbane'is) on Austraalia poliitik, ta on Liberaalse Partei liige. 

Ta lõpetas aastal 1990 Queenslandi politseiakadeemia. Ta töötas aastani 1999 Queenslandi politseis, ta on töötanud narkoüksuses, seksuaalkurjategijate rühmas ja riiklikus kuriteoametis. Lisaks töötas ta koos isaga ehitusäris. 

18. septembril 2013 sai tast Austraalia tervise- ja spordiminister. 21. detsembril 2014 sai tast Tony Abbotti valitsuse alluvuses sisserände- ja piirikaitse osakonna rändeminister ning see ametikoht oli ka peaminister Malcolm Turnbulli valitsuses. 20. detsembrist 2017 kuni 30. märtsini 2021 oli ta Austraalia siseminister. 30. märtsist 2021 kuni 23. maini 2022 oli ta Austraalia kaitseminister.

Välislingid 
 Peter Duttoni kodulehekülg (inglise keeles)

Austraalia poliitikud
Tervishoiuministrid
Siseministrid
Kaitseministrid
Sündinud 1970
MP 18

MP 18 on Saksa püstolkuulipilduja. See on esimene lahingus kasutatud püstolkuulipilduja, relva MP 18 tootis Theodor Bergmann Abteilung Waffenbau. Esimeses maailmasõjas oli see Saksa armee Sturmbatailloni, mis oli spetsialiseerunud kaevikusõjale, põhiliseks relvaks. Kuigi MP 18 tootmine lõpetati kahekümnendatel, jäi selle ehitus suurema osa püstolkuulipildujate eeskujuks kuni kuuekümnendateni.

Kasutajad

: MP 28.
: relvi MP 28 toodeti litsentsi alusel nime all MI-34 (Mitraillette Modèle 1934).
 Hiina Vabariik: kasutati kohalikult toodetud relvi MP 18 ja MP 28 ning Šveitsis toodetud 7.63×25 mm Mauseri relvi SIG Bergmann 1920.
 Hispaania: relvi MP 28 toodeti litsentsi alusel ja kasutati vähesel määral teises maailmasõjas.
: Jaapanilt saadud Šveitsis toodetud relvad.
 Jaapani Keisririik: kasutasid Hiina vastu Šveitsis toodetud relvi SIG M/20 padruniga 7.63×25 mm Mauser.
 Kanada: mõnede allikate järgi kasutati sõjasaagiks saadud relvi MP 18 Alberta provintsi politseis.
: Korea Vabastusarmee kasutas teises Hiina-Jaapani sõjas Rahvuslikult Revolutsiooniarmeelt saadud relvi.

: Norra politseiteenistuse löögirühm sai aastal 1937 26 püstolkuulipildujat SIG Bergmann 1920.

: kaliibriga 7,65 mm.

: Sicherheitsdienst tarnis Raudkaardile suurtes kogustes relvi MP 28/II ning neid kasutati pärast Raudkaardi mässu armees.

 Slovaki Vabariik: kasutati Valgevenes ja Ukrainas Nõukogude-meelsete partisanide vastu. 
: aastatel 1922–1940 osteti 1523 relva SIG M/20s moonaga 7.65×21mm Luger.
 Weimari Vabariik: pärast esimest maailmasõda politseis.

Viited

Välislingid
MP 18.1 Video, Informations and Pictures 
A Bergmann MP 18 built in Tsing Tao, China in 1927
Historic Arms
MP18
Small Arms Review: The MP28,II Successor of the MP18,I
Luger Artillery and Mauser Parabellum - Trommelmagazine use
YouTube Animation showing mechanism of MP18.1

Püstolkuulipildujad
Saksa relvastus Teises maailmasõjas
Resonantsisagedus

Resonantsisagedus (ka resonantssagedus) on võnkuva süsteemi omavõnkesagedus, omasagedus ehk vabavõnkumise sagedus. Sundvõnkumise korral on sel sagedusel võnkesüsteemi amplituud kõige suurem.

Resonantsisageduse  näiteid:
 Matemaatiline pendel, näiteks nöörpendel pikkusega , hakkab liikuma lükkamisel raskusjõu  mõjul võnkuma omasadusega

 Vedru jäikusega  ja tükimassiga  moodustab mehaanilise võnkesüsteemi omavõnkesagedusega 
 
  LC-võnkeringis määrab resonantsisageduse induktiivpooli induktiivsus  ja kondensaatori mahtuvus  (Thomsoni valem):
 

Võnkumine
Lauda Air

Lauda Air oli 1979. aastal asutatud ja aastatel 1985–2012 tegutsev lennundusettevõte. Ettevõtte äriline nimetus oli Lauda Air Luftfahrt GmbH ja peamine tegevuspaik oli Austrias. Ettevõtte asutaja oli Niki Lauda, endine tuntud vormelisõitja. Lauda Air lõpetas tegevuse aastal 2012 ja ühines Austrian Airlinesiga. Aasta hiljem kadus bränd Lauda Air täielikult ja sellest sai Austrian myHoliday’s.

Ajalugu 
Lauda Air asutati 1979. aastal ja ettevõte alustas tegevust 1985. aastal. Ettevõtte asutaja oli endine vormelisõitja Niki Lauda. Lauda Air oli oma algusaastatel väga edukas, olles üks suurimaid vedajaid Austrias. 

Lauda Airi üks esimesi lennukeid oli BAC (British Air Corporation) One-Eleven Series 500. Selle lennuki liisis neile lennundusettevõte TAROM (rumeenia keeles Transporturile Aeriene Române, Rumeenia õhutransport). 

Asutamisaastal avati ka ettevõtte peakontor, mis asus Austria linnas Schwechat.

Aastal 2000 ostis Austrian Airlines ära Lauda Airi, kuid lendas siiski brändinime Lauda Air all.

Lennukid 
Ettevõtte kasutuses oli läbi aegade 45 lennukit. Kaks neist olid Airbus A320, üks BAC One-Eleven Series 500, mis oli ühtlasi ka nende esimene lennuk. Peamised lennukid olid Boeingu toodetud 737 (17 tk), 767 (11 tk) ja 777 (3 tk). Lisaks neile oli Lauda Airil 11 lennukit Bombardier CRJ-100 Series.

Tabelis on Lauda Airi lennukite kogum läbi aegade.

Lauda Airi lend 004 
26. mail 1991 kukkus Tais alla Lauda Airi lend 004. Lennuk Boeing 767, mis kandis Austria kuulsa helilooja Wolfgang Amadeus Mozarti järgi nime Mozart, oli teel Bangkokist Viini. Lennuki pardal olnud 223 inimest, kellest 10 olid meeskonnaliikmed, hukkusid. Lennuki alla kukkumise põhjus oli vasaku mootori tõukejõu tagurdaja (ingl thrust reverser) põhjuseta aktiveerumine, mille tagajärjel kaotas lennuk õhus olles kontrolli.

Viited
Nasovičy

Nasovičy (transkribeerituna Nassovitšõ) on agrolinnake (endine küla ja alev) Valgevenes Homieli oblasti Dobruši rajoonis, Nasovičy külanõukogu halduskeskus. Asula asub Vući jõe kaldal, oblasti keskusest Homielist 35 ja rajooni keskusest Dobrušist 26 kilomeetri kaugusel.

Asulas on Nosavičy raudteepeatus. Seal asuvad keskkool, kultuurimaja, apteek, postkontor ja raamatukogu.

Aastal 1921 sündis külas nõukogude sõjaväelane Vassili Kolennikov.

Elanikkond

Ajalugu 

Asula lähistel asub nooremal rauaajal kasutusel olnud asulakoht. 

Nasovičy kohta on esimesi teateid aastast 1560. Toona oli tegemist huutoriga. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas asula kuuluma Minski vojevoodkonda ja selle Rečyca maakonda.

Seoses Poola jagamisega läks Nasovičy aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu ja Belitsa maakonda. Aastaks 1784 oli asula alevi staatuses. Aastal 1841 püstitati sinna õigeusu kirik. Aastal 1854 oli seal kaks tuulikut, kolm kõrtsi, kaks viinakööki ja üks pruulikoda. Aastaks 1860 oli alevis neli veskit. Aastal 1874 avati asulas kool. Aastast 1880 sai asulast samanimelise valla keskus. Seal asus ka haigla. Nasovičy kaotas alevi staatuse aastal 1886.

Aastal 1892 avati külas veinivabrik. Aastal 1897 asusid seal magasiait ja kakskümmend neli poodi. Aastal 1905 leidis külas aset juudivastane pogromm. Aastal 1911 avati külas tarbijate ühistu, seal asus sidejaoskond; kooli juures tegutses ka raamatukogu. Aastal 1918 vallutasid küla Saksa väed.

Nasovičy hakkas 25. märtsil 1918 kuuluma Valgevene Rahvavabariiki. 1. jaanuaril 1919 võttis Valgevene NSV juhtkond vastu otsuse, et asula kuulub Valgevene koosseisu. Reaalselt läks alev Valgevene NSV koosseisu aastal 1926, kus sellest sai külanõukogu keskus.

Aastal 1929 moodustati külas kolhoos ja sovhoos. Toona olid külas tuulik ja traktori jõul töötav veski, viinavabrik, sepikoda, rätsepaartellid, lukksepa- ja puusepatöökojad.

Septembris 1943 lasid karistussalklased maha 52 külaelanikku ja põletasid maha 355 maja, 155 elanikku küüditati Saksamaale. Nõukogude väed vabastasid küla 26. septembril 1943. Lahingutes küla pärast hukkus 24 Nõukogude sõdurit. Sõjas hukkus 378 küla elanikku. 

Aastal 1964 valmis praegune kirikuhoone. Aastail 1987–1992 rajati külla kodud 137 Tšornobõli katastroofis saastunud tsoonist ümber asustatud perele. 23. veebruaril 2010 sai Nasovičy agrolinnakese staatuse.

Viited 

Valgevene asulad
Dobruši rajoon
Medvežje-Sankovo

Medvežje-Sankovo on Venemaa enklaav, mis piirneb Valgevene alade Dobruši rajooni Rassvieti külanõukoguga. Administratiivselt kuulub see Brjanski oblasti Zlõnka rajooni Võškovi linnanõukogu koosseisu.

Enklaavi piir on tähistamata.

Enklaavi aladele jääb kriidi leiukoht.

Enklaavis asus varem kaks küla: Medvežje ja Sankovo. Need rajati XX sajandi algul, mil vene päritolu ümberasujad ostsid sealselt mõisnikult Švedovilt ligi 4,5 ruutkilomeetrit maad.

1926. aastal likvideeriti Gomeli kubermang. Sel ajal läksid need külad Brjanski kubermangu Novozõbkovi maakonda, seega ka VNFSV koosseisu.

Teise maailmasõja ajal liitusid pea kõik külade elanikud partisanidega. See tõi kaasa tragöödia, kui saksa karistussalklased põletasid maha valgevene küla Vhatki, pidades sealseid elanikke partisanideks. Ka Medvežje ja Sankovo külad põletati maha.

Algselt ei olnud tegemist enklaaviga, enklaaviks kujunes piirkond Teise maailmasõja järel, mil piire korrigeeriti. Enklaavi eraldab ülejäänud Venemaast ligi 800 (minimaalselt 570) meetrit soiseid alasid.

1926. aastal oli Medvežje külas 159 elanikku, Sankovo külas aga 165 elanikku. 1979. aastal oli Medvežjes elanikke 95, Sankovos aga 76. Aastal 1989 oli Medvežje elanike arv 49, Sankovo elanike arv aga 34.

Piirkond kujunes Tšornobõli katastroofi järel üheks saastatumaks piirkonnaks. 1991. aastal võeti vastu otsus, millega Sankovo küla kujunes keelutsooniks, kus oli keelustatud mitte üksnes elamine, vaid ka igasugune muu tegevus. Medvežje küla kujunes piirkonnaks, kust elanikud tuli ümber asustada. Sellest ajast peale on enklaav elaniketa.

Viited

Brjanski oblast
Sirje Tennosaar

Sirje Tennosaar (kuni 1964. aastani Sirje Arbi; 5. juuni 1943 – 23. aprill 2021) oli eesti näitleja ja telediktor.

Ta lõpetas 1961 Tallinna 21. Keskkooli ja 1963 Tallinnfilmi õppestuudio. Töötas 1963–1965 Endlas ja 1966–1967 Draamateatris, oli 1971–1996 Eesti Televisioonis diktor ja režissööri assistent, 1993–2000 Kanal 2 režissöör. 

Ta mängis filmis "Jääminek" (1962, Tallinnfilm) ja "Jäljed" (1964, Tallinfilm), telelavastuses "Maailm minuta" (1974) ja telesarjas "Kelgukoerad" (2009).

Sirje Tennosaar oli 1964–1978 abielus Kalmer Tennosaarega. Nende tütar on Liina Tennosaar.

Eesti näitlejad
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1943
Surnud 2021
Mjøstårnet

Mjøstårnet (eesti keeles Mjøsa järve torn) on Norra suurima järve Mjøsa idakaldal Brumunddalis asuv puidust kõrghoone. 2019. aastal valminud multifunktsionaalne 18-korruseline ehitis on kõrgeim omalaadsete seas.

Viited

Välislingid
 

Norra
Kõrghooned
Zbraslavi kroonika

Zbraslavi kroonika, ladina keeles Chronicon Aulae Regiae (tšehhi keeles Zbraslavská kronika, saksa keeles Königsaaler Chronik või Zbraslaver Chronik) on hiliskeskaegne ladinakeelne kroonika, mis on üks olulisemaid allikaid Böömimaa ajaloo kohta 13. ja 14. sajandil (kirjeldab aastaid 1253–1338). Kroonika kirjutasid Zbraslavi kloostri abtid Otto Tüüringist ja Peter Zittaust (viimatinimetatu on põhiautor).

Kirjeldus 
Tüüringi Otto alustas kroonikat ja Peter Zittaust jätkas seda. Kroonika on pühendatud Waldsasseni kloostri abtile Johannes III Elbogenile ja koosneb kolmest raamatust:
 esimene raamat hõlmab aastaid 1253–1316. See koosneb 130 peatükist ja Böömimaa kuninga Václav II elulookirjeldusest. 1.–51. peatükk on Tüüringi Otto kirjutatud, kes oli abt 1312–1314.
 teine raamat hõlmab aastaid 1317–1333 ja koosneb 30 peatükist,
 kolmas raamat hõlmab aastaid 1333–1338 ja koosneb 15 peatükist.

Kroonika ei kirjelda mitte ainult kloostri ajalugu, vaid Böömimaa ajalugu laiemalt ja ka mujal toimunud sündmusi ja isikuid. Václav II kõrval kujutatakse ka Saksa-Rooma keisrit Heinrich VII, kuningas Johann I Luksemburgi ja tema abikaasat Elisabethi, kelle pihiisa Peter oli ja kes Zbraslavi kloostrit eriliselt toetas. Přemysliidide valitsejasoost on kõneldud positiivselt ja Böömimaa pärandumist Luksemburgidele on üksikasjalikult käsitletud. Kroonika on ka seetõttu väärtuslik, et kirjutaja oli ise paljude sündmuste pealtnägija.

Keskladina keeles, osaliselt leoninuse heksameetris kirja pandud kroonika on suure kirjandusliku väärtusega. Heksameetriridu on kokku 2651.

Kasutamine teistes kroonikates 
Böömimaa kroonik Franciscus Prahast kasutas kroonikat allikmaterjalina oma Praha kroonika jaoks. See omakorda oli Beneš Krabicele Weitmühlist abiks Praha Cosmase Chronica Boemorumi jätkamisel. Zbraslavi kroonika on esimene allikas, kus on mainitud pärimuse kohaselt Šveitsile aluse pannud Morgarteni lahingut.

Viited

Välislingid 
 Zbraslavi kroonika ladinakeelne tekst
 Zbraslavi kroonika Vatikani käsikiri (osa teisest raamatust, Biblioteca Apostolica Vaticana, Pal. lat. 950) digiteeritult
 Chronicon Aulae Regiae. - Geschichts­quellen des deutschen Mittelalters. - Bayerische Akademie der Wissenschaften

Käsikirjad
Tšehhi ajalugu
Keskaja ladinakeelne kirjandus
Kroonikad
Šargorodi sünagoog

Šargorodi sünagoog on sünagoog Ukrainas Vinnõtsja oblastis Šargorodis. Šargorodi sünagoog on üks vanimaid sünagooge Ukrainas.

Šargorodi sünagoog on ehitatud 1589. aastal. Šargorodi sünagoog on kindlus-sünagoog, mis pidi pakkuma kaitset kasakate rünnakute vastu.

Šargorod oli aastatel 1672–1699 Osmanite riigi võimu all. Sel ajal oli hoone kasutusel mošeena.

1930. aastatel võtsid Nõukogude võimuorganid sünagoogihoone koguduselt ära. Hoone oli seejärel kasutusel laona. 2012. aastal anti hoone kohalikule juudikogukonnale tagasi.

Viited 

Ukraina ehitised
Sünagoogid
Diamond Sky

Diamond Sky on 2013. aastal loodud Eesti lennufirma, mis asub Tallinnas. Ettevõte pakub õhusõiduki käitamisteenust, tellimus-, kauba- ja kommertslende. 

Firmal on Euroopa Liidu Lennundusohutusameti (EASA, European Union Aviation Safety Agency) heaks kiidetud lennuettevõtja tegevusluba (AOC, air operator's certificate) ning mitteäriliste lendude käitaja sertifikaat (NCC, non-commercial operations with complex motor-powered aircraft). Diamond Sky asutaja ja tegevjuht on Ken Koort ning ettevõte on Eesti Lennundusklastri liige.

Teenused 
Diamond Sky on lennuoperaator liinil Pärnu-Ruhnu-Kuressaare lennukiga Britten-Norman BN2. Lisaks sellele pakutakse era- ja ärilende. Näiteks on transporditud Hiinast maske, Ruhnust Eesti Postile kaupa ja lennutatud Dalai Laamat. Samuti on ettevõte Norra kalastusretkede korraldaja Big Fish Adventure'i esindaja Eestis. Ettevõttega koostöös pakutakse eralende Hasviku lennuväljale Norras. Ettevõte pakub ka lennunduskonsultatsioone ning abi äri- ja eralennukite käitamisel.

Lennukipark 
2021. aasta aprilli seisuga oli Diamond Sky lennukipargis kaheksa õhusõidukit, mis paiknevad nii Eestis kui ka teistes Euroopa riikides. Lennuvahendite seast leiab nii kolb-, turbiin- ja reaktiivmootoritega lennukeid kui ka kaks helikopterit.

Järgnevas tabelis on esitatud mõned lennukipargi õhusõidukite andmed.

Asutaja ja tegevjuht 
Diamond Sky asutaja ja tegevjuht on Ken Koort. Ta on aastatel 2008–2012 töötanud Eesti lennuettevõtte Panaviatic tegevjuhina. Koort lõpetas 2002. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi ja 2015. aastal Singapuris asuva Nanyangi tehnikaülikooli (NTU) erialal Executive MBA (Aviation & Air Transport). Samuti on ta Eesti Reservohvitseride Kogu õhuväe sektsiooni ülem ja 2017. aastal valiti ta Eesti Maleliidu presidendiks. Ken Koort on olnud erapiloot alates 2009. aastast.

Viited 

Eesti lennufirmad
Ebe Tramberg

Ebe Tramberg (sündinud 1947) on Eesti animaator, kunstnik ja illustraator.

Elukäik 
Ebe Tramberg sündis Tallinnas Harald Vambola ja Maara Trambergi (1919–1977) peres. Ema Maara tegutses kunstnikuna, kellest sai tütre peamine õpetaja. 

Kui koolis joonistamistunnid tulid, siis ei läinud õpetajatele tema teosed korda. Lastelt oodati, et nad värviksid taeva siniseks ja õuna punaseks, aga Tramberg püüdis varjutamise abil kujutada esemeid ruumilisena. Hinded hakkasid paranema pärast esimest joonistusvõistluse võitu.

Tramberg õppis Tallinna 46. Keskkoolis aianduse suunal, aga kuna kõik tööriistad olid loodud paremakäelistele, ei saanud vasakukäeline neid mugavalt kasutada.

Pärast keskkooli abiellus. 50-aastaselt kolis Tramberg Järvamaale Sääskülla, oma tädi vanasse majja.

Töö animaatorina 
1971. aastal võttis Ebe Tramberg osa Tallinnfilmi korraldatud uute töötajate leidmise konkursist. 200 kandidaadist võeti tööle vaid viis. Uusi animaatoreid tulid välja õpetama professionaalid Moskvast. Tallinnfilmis töötas ta paljude animafilmide meeskonnas peamiselt kunstniku-multiplikaatori või animaatorina.

Hiljem läks Tramberg üle Taanile kuuluva firma A Film Eesti stuudiosse, mis teeb tellimustöid välismaale.

Töö raamatute illustraatorina 
Tramberg on illustreerinud mitu raamatut ja peab seda südamelähedaseks tegevuseks. Trambergi stiil sarnaneb Edgar Valteri omaga, kellega nad tegid koostööd joonisfilmi "Ramsese vembud" loomisel.

Illustreeritud raamatud 
 "Kõrkjamüts: inglise muinasjutud", inglise keelest tõlkinud Jaak Sildma, illustreerinud Ebe Tramberg (Estonian Graphic Center, 1992)
 Riina Kasser – "Lahediku käitumiskool", illustreerinud Ebe Tramberg (Avita, 1999)
 Leelo Tungal – "Juku, Kalle ja kotermann Tallinnas", illustreerinud Ebe Tramberg (Huma, 2002)
 Arlet Palmiste – "Rolle ja Tolle jõuluootus", illustreerinud Ebe Tramberg (Kuma, 2008)
 Friedrich Reinhold Kreutzwald – "Alg-Kalewipoeg", toimetanud ja kujundanud Märt Kullo, illustreerinud Ebe Tramberg (Ammukaar, 2019)

Filmograafia

Isiklikku 
Ebe Trambergi abikaasa on fotograaf Vassili Rõbin. Poeg on graafiline disainer Kristjan Tramberg.

Viited 

Eesti animaatorid
Eesti illustraatorid
Sündinud 1947
Marõna Behh-Romantšuk

Marõna Behh-Romantšuk (sündinud 18. juulil 1995 Morozivis Hmelnõtskõi oblastis) on ukraina kergejõustiklane (kaugushüppaja). Ukraina teeneline meistersportlane (2020).

Ukraina kergejõustiklased
Kaugushüppajad
Sündinud 1995
Sjögren (haavlipüss)

Sjögren on Rootsi 12-kaliibriline poolautomaatne haavlipüss, mille konstrueeris leiutaja Carl Axel Theodor Sjögren. Relva toodeti alguses Rootsis AB Svenska Vapen- och Ammunitionsfabrikenis, hiljem Taanis Håndvåbenværkstederne Kjøbenhavnis. Relv kasutab inertsiaalsüsteemi, mille hiljem võttis üle Itaalia relvatootja Benelli ning mis tänapäeval on haavlipüsside seas laialt levinud. Sjögreni süsteemiga toodeti ka mõned 7,63-millimeetrise kaliibriga, relval Gevär m/96 põhinevad vintpüssid. Neid küll pakuti potentsiaalsetele klientidele ning testiti, kuid lõpuks tellijat ei leitud ja tootmine katkestati.

Viited

Rootsi relvad
Vlachovo Březí

Vlachovo Březí (saksa keeles Wällisch Birken, Wällischbirken) on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Prachatice ringkonnas. Vlachovo Březí asub Prachaticest umbes 8 km põhjas ja České Budějovicest 39 km lääneloodes.

Vlachovo Březít on esmamainitud 1274. aastal. 1359. aastast on esimesed andmed kohaliku kiriku kohta. Vlachovo Březí sai alevi staatuse 1538. aastal ja linnaõigused 1868. aastal.

Vlachovo Březís on sündinud tšehhi maletaja ja katoliku vaimulik Karel Traxler (1866–1936).

Viited 

Tšehhi linnad
Lõuna-Tšehhi maakond
Inimfaktor lennunduses



Inimfaktor lennunduses

Sissejuhatus 

	Inimfaktor – mõiste, mis iseloomustab inimeste usaldusväärsust ja on seotud inimkäitumisega ja ergonoomika valdkonnaga ning viitab inimeste usaldusväärsusele erinevates valdkondades. Kaasaegses maailmas see on peamiselt meditsiin, tootmine, mehaanika ja lennundus. Iga sellele valdkonnale pidevalt mõjutab inimfaktor.

Inimfaktor lennunduses 

Inimtegevus on oluline ja vajalik lüli, mis tagab tehnosüsteemide ühendamise. Inimesed võivad oma tegevuses vigu teha, eriti tööl, kus on vajalik spetsiifiline haridus. Inimfaktor saab määravaks tehnosüsteemides toimuvate õnnetuste korral. Õnnetuste ja katastroofide andmete analüüs näitab, et suur osa ohust tuleneb asjaolust, et inimesed teevad valesid otsuseid, kui nad ise saavad ohuallikaks. Eriti on seda käsitletud lennunduse dokumentides ja ohutuse manuaalides. 
Lennunduses peetakse inimfaktorit kõige olulisemaks tingimuseks, mis mõjutab igasuguse õhusõiduki taset ja määrab lennuohutuse seisundi. Inimene on lennundussüsteemi kõige paindlikum, kohanemisvõimelisem ja olulisem element, kuid ka kõige haavatavam tema tegevuse negatiivse mõju võimalikkuse osas. Rahvusvahelise tsiviillennundusorganisatsiooni (ICAO) andmetel kolm neljast õnnetusest on seotud inimteguriga, kaasarvatud lennumeeskonna, lennujuhi ja inseneride eksimused.

SHELL-mudel 

SHELL-mudel on inimtegurite kontseptuaalne mudel, mis selgitab lennunduse inimtegurite ulatust. Samal ajal antud mudel aitab mõista inimteguri seoseid lennundussüsteemi ressursside ja keskkonna (lendava alamsüsteemi) ja inimkomponendi vahel lennundussüsteemis. Selle mudeli esitas esimest korda Elwyn Edwards 1984. aastal.

SHELL-mudeli koostisosad 

S – Software – arvuti tarkvara.

H – Hardware – riistvara, elektroonika ja lennuki mehaanilised seadmed.
 
E – Environment – keskkond, kus töötavad (või töötasid) arvuti tarkvara ja riistvara.

L – Liveware – inimlik element või inimesed lennundussüsteemis. Need on näiteks lennukipersonali töötajad, kes käitavad õhusõidukeid, salongipersonali, maapealne meeskond, juhtkond ja halduse töötajad.

Just selle skeemi abil saab põhjalikult, kuid samal ajal väga korralikult analüüsida õnnetust inimfaktori järgi, kuna kõik on omavahel seotud.

Šveitsi juustu mudel 

Algselt James Reasoni pakutud Šveitsi juustu õnnetusjuhtumite põhjusmudel võrdleb inimese süsteemi kaitset rea juhuslike aukudega Šveitsi juustuviiludes. Juustuviilud on paigutatud üksteise suhtes vertikaalselt ja paralleelselt ning iga viilu vahel on tühimikud. Juhul, kui probleem läheb kõigist aukudest algusest lõpuni, tekib viga ehk juhtub tööõnnetus.

Viited
Feldkirchen in Kärnten

Feldkirchen in Kärnten (sloveeni Trg) on linn Austrias, Kärnteni liidumaa ja Feldkircheni ringkonna keskus. Linnaosad on Fasching, Feldkirchen, Glanhofen, Gradisch, Hoefling, Klein Sankt Veit, Pernegg, Rabensdorf, Sankt Ulrich, Sittich, Tschwarzen ja Waiern. Nimi Feldkirchen tähendab kirikut väljal.

Feldkirchen asub Klagenfurti nõo põhjaservas liidumaanteede (Bundesstraßen) B 93 Gurktal Straße (Friesachi suunal), B 94 Ossiacher Straße (Villachisse) ja B 95 Turracher Straße (Klagenfurti) ristumiskohas.

Läbi linna voolavad nii Glani jõgi kui ka väike Tiebel, peamine Ossiacher See sissevool.

Ajalugu 

Asula võis välja kujuneda kunagise Beliandrum mansio kohas Rooma tee ääres Teurniast Spittal an der Drau juures Virunumisse, Noricumi provintsi keskusesse. Rooma 2. sajandi hauakivi on pandud Püha Miikaeli abikiriku seina. Varaseim Feldkircheni mainimine on Ueldchiricha ("kirik väljal") Kärnteni Arnulfi 888. aasta dokumendis. Kihelkonnakirik Maria im Dorn (Romaani stiilis basiilika Karolingide kooriga) on üks vanemaid sakraalhooneid Kärntenis.

Kunagine Eppensteini aadliperekonna pärandvara Feldkirchen pärandati 1166. aastal Bambergi piiskopkonnale. Piiskopid püstitasid Amthofi, endise kohaliku halduse asukoha, täna kultuuriürituste koht ja väike muuseum. Maria Theresia omandas Feldkircheni 1759. aastal. Marksteini küla kesklinnast lõunas on endine piiripunkt Austria keisririigi ja lühiealiste Napoleoni Illüüria provintside Ülem-Kärnteni osa vahel. Tollijaama hoone ja piirikivi on alles. Feldkirchen sai linnaõiguse 1930. aastal.

Vaatamisväärsused 

 Katoliku kihelkonnakirik Maria im Dorn
 Katoliku kirik St. Michael
 Katoliku kirik St. Martin
 Katoliku kirik St. Ulrich
 Amthof
 Antoniusheim

Sõpruslinnad 

 Bamberg, Saksamaa, aastast 1993
 Ahrensburg, Saksamaa, aastast 1998

Tuntud inimesi 

 Otto Maria Polley (1910–1984), kirjanik
 Sven Klimbacher, jäähokimängija
 Siegfried Grabner, lumelaudur
 Herbert Gantschacher, režissöör, produtsent, kirjanik

Viited 

Austria linnad
Kärnteni liidumaa vallad
Goran Dragić

Goran Dragić (sündinud 6. mail 1986 Ljubljanas) on Sloveenia korvpallur, kes mängib 2015. aastast NBA klubis Miami Heat. 

Aastatel 2006–2017 Sloveenia koondises mänginud Dragić on 2017. aastal tulnud Euroopa meistriks ja valitud finaalturniiri kõige väärtuslikumaks mängijaks.

Karjäär

Euroopa 
Enne NBA-sse siirdumist mängis Dragić aastatel 2004–2008 kodulinnaklubides Slovanis ja Olimpijas ning Hispaania kõrgliigaklubis Murcia.

NBA 
Dragići mängijaõigused omandas 2008. aasta NBA draft'i 45. valikuga San Antonio Spurs, kes vahetas need edasi Phoenix Sunsi. Sunsis viskas ta debüüthooajal vahetusmängijana keskmiselt 4,5 punkti mängus.

2011. aasta veebruaris vahetati Dragić Houston Rocketsisse, kus tema keskmised näitajad kerkisid 2011/12. hooajal 11,7 punkti ja 5,3 resultatiivse sööduni mängus.

Ta naasis 2012. aasta suvel Sunsi, kus tõi põhimängujuhina 2013/14. hooajal keskmiselt 20,3 punkti, 3,2 lauapalli ja 5,9 resultatiivset söötu mängus ning valiti 2014. aastal NBA sümboolsesse kolmandasse viisikusse ja enim arenenud mängijaks.

2015. aasta veebruaris vahetati ta koos vennaga Miami Heati. Oma parimal, 2016/17. hooajal kogus ta Heatis keskmiselt 20,3 punkti, 3,8 lauapalli ja 5,8 resultatiivset söötu mängus. Hooaeg hiljem valiti ta 2018. aasta NBA tähtede mängule.

Rahvuskoondis 
Dragić on Sloveenia koondist esindanud 2006., 2010. ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2007., 2009., 2011., 2013. ja 2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Ta kogus 2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel keskmiselt 22,6 punkti ja 5,1 resultatiivset söötu mängus, aitas Sloveenia Euroopa meistriks ja valiti finaalturniiri kõige väärtuslikumaks mängijaks.

Saavutused 
 NBA tähtede mäng (2018)
 NBA sümboolne kolmas viisik (2014)
 NBA enim arenenud mängija (2014)
 Euroopa meistrivõistluste kõige väärtuslikum mängija (2017)
 Euroopa parima mängija Euroscar (2017)
 Sloveenia meister, karika ja superkarika võitja (2008)
 Sloveenia aasta parim sportlane (2017)

Isiklikku 
Gorani noorem vend Zoran on samuti elukutseline korvpallur. Nad on olnud meeskonnakaaslased NBA klubides Phoenix Suns ja Miami Heat.

Välislingid
 Goran Dragić – NBA.com
 Goran Dragić – Basketball-Reference.com

Sloveenia korvpallurid
Miami Heati mängijad
Sündinud 1986
Urmas Jõemees

Urmas Jõemees (sündinud 15. novembril 1963) on eesti animaoperaator.

Elukäik 
Urmas Jõemees on lõpetanud 1982. aastal Õismäe keskkooli, kus õppis autoõpetuse süvaõppega klassis. Seejärel õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis (1982–1983) matemaatikat, kuid langes ülikoolist välja ja saadeti sõjaväkke. Tema kohustuslik sõjaväeteenistus möödus Komi ANSV-s vangivalvurina. Just sõjaväes hakkas ta tegelema fotograafiaga, ehkki pidi pildistamisel arvestama rangete sõjaväeliste piirangute ja tsensuurinõuetega. Seejärel õppis Tallinna 2. tehnikakoolis (1985–1986), mille lõpetas fotograafia erialal.

Ta on end täiendanud 1989. aastal Moskvas Ülevenemaalises Riiklikus Kinematograafia Instituudis (VGIK) eriefektide fotograafia alal.

Jõemees töötas aastatel 1986–1989 Nukufilmis operaatori assistendina, aastatel 1990–2000 tegi sealsamas ka operaatoritööd. Ta on aidanud kaasa üle 80 animafilmi (nt Mati Küti “Sprott võtab päikest”, koos Hardi Volmeriga režissöörina tehtud "Urbanimatio" (2016) jm) valmimisele.

2003. aastast töötab ta Eesti Kunstiakadeemia stsenograafia osakonnas tehnilise konsultandina.

Tartu Kõrgemas Kunstikoolis Pallas õpetab ta fotograafia eriala üliõpilastele operaatorimeisterlikkust ja digitaalset pilditöötlust.

Filmograafia

Tunnustus 
 2017 EFTA – Eesti filmi- ja teleauhinna parima animafilmi nominatsioon filmi "Urbanimatio" eest

Välislingid 
 Leppik E-H. ja Rulli M. (17.04.2021) Urmas Jõemehe intervjuu
 https://www.efis.ee/et/inimesed/id/723/filmograafia
Silvia Kiik

Silvia Kiik (9. juuli 1931 – 1. september 2018) oli Eesti filmitoimetaja. Elu jooksul toimetas ta 5 mängufilmi ja 124 animafilmi.

Elulugu 
Silvia Kiik sündis Marta Rosalie (1902–1992) ja Theodor Gotfried (1902–1952) Kuhlbergi teise lapsena. Isa oli pärit baltisaksa perekonnast. Ema töötas abilisena rätsepa juures.

Keskkooli lõpetas Kiik kuldmedaliga.

1951. aastal alustas ta tööd Õhtulehe toimetuses ajakirjanikuna.

1952. aastal abiellus ta kirjanik Heino Kiigega. Abielu kestis 15 aastat.

Aastatel 1954–1959 töötas ta Noorte Hääle koosseisulise korrespondendina Lõuna-Eestis. Töö kõrvalt õppis Kiik Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, spetsialiseerudes eesti kirjandusele. Ülikooli lõpetas ta 1959. aastal.

Aastatel 1959–1961 töötas ta vabakutselise ajakirjanikuna.

Aastatel 1961–1962 töötas ta Eesti Televisiooni kirjandus- ja draamasaadete toimetajana.

1962. aasta juunist kuni pensionile jäämiseni 1999. aastal oli Kiik toimetaja Tallinnfilmis, toimetuskolleegiumi liige ja animafilmide peatoimetaja.

Kirjanduslik tegevus 
1977. aastal ilmus Silvia Kiige raamat "Elavad muinaslood". Lastele kirjutatud raamat jutustab Tallinnfilmi stuudio loomingust, filmitegijatest ja nende tööst. Raamatu illustreerisid Halja Klaar, Henno Käo, Avo Paistik ja Georg Štšukin.

2002. aasta alguses hakkas Kiik koguma materjali raamatu "Leida Laius. 1923–1996. Elu ja filmid" koostamiseks. Raamat ei saanud valmis, kuna teine autor loobus oma tööst.

Filmograafia

Viited
Sulg (kirjutusvahend)

Sulg on kirjutusvahend, mida kasutatakse tindi, tuši vm vedeliku kandmiseks kirjutusmaterjalile (paberile, pärgamendile vm) kirjutamisel ja joonistamisel. Ajalooliselt on olnud kasutusel roosuled, jämedast linnusulest valmistatud suled ja metallsuled, mida kastetakse tindipotti. Isetäituv sulg on täitesulepeal ja rapidograafil.

Vaata ka 
 Kalligraafia
 Kirjutussulg
 Stilus
 Täitesulepea
 Rapidograaf

Viited 

Kirjutusvahendid
Kunstitarbed
Oliver Bozanic

Oliver John Bozanic (sündinud 8. jaanuaril 1989 Sydneys) on Austraalia jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Central Coast Mariners.

Central Coast Marinersiga liitus ta esmakordselt 2006. aastal. 2007. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Inglismaa klubiga Reading, kuid klubi põhimeeskonnas ei mänginud ta kordagi. Hooajal 	2008–09 oli ta Readingist laenul Inglismaa tugevuselt viienda liiga klubis Woking ning järgmisel hooajal League Two klubides Cheltenham Town ja Aldershot Town.

2010. aastal naasis Bozanic Marinersi. 2011–12 võitis ta klubiga Austraalia kõrgliiga põhihooaja ja 2012–13 finaalturniirii.

Aastatel 2013–2015 mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis FC Luzern. Aastatel 2015–2017 mängis ta Austraalia kõrgliigas Melbourne Victory ridades, võites 2015. aastal klubiga Austraalia karika. 2017. aasta märtsis sõlmis ta lepingu Jaapani kõrgliiga klubiga Ventforet Kofu. 2018. aasta veebruaris naasis ta Austraalia kõrgliigasse, liitudes Melbourne Cityga. Aastatel 2018–2020 mängis ta Šotimaa kõrgliiga klubis Heart of Midlothian.

2020. aasta oktoobris liitus Bozanic taas Marinersiga.

Austraalia jalgpallikoondises tegi Bozanic debüüdi 2009. aasta augustis sõprusmängus Iirimaa vastu. Ta kuulus Austraalia koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused 
Central Coast Mariners
A-League'i Premiership: 2011–12
A-League'i Championship: 2012–13
Melbourne Victory
FFA Cup: 2015

Austraalia jalgpallurid
Central Coast Mariners FC mängijad
Melbourne Victory FC mängijad
Melbourne City FC mängijad
League Two mängijad
Sündinud 1989
Rodrigo Ābols

Rodrigo Ābols (sündinud 5. jaanuaril 1996 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliiga klubis Örebro HK.

Hooajal 2013–14 debüteeris ta Venemaa noorteliigas HK Rīga ridades. Hooajal 2014–15 debüteeris ta KHL-is Riia Dinamo meeskonnas.

Hooajal 2015–16 mängis ta Western Hockey League'i klubis Portland Winterhawks ja hooajal 2016–2017 Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Acadie–Bathurst Titan.

2016. aastal valis Vancouver Canucks ta NHL-i draftis 184. valikuna.

2017. aastal liitus ta Örebroga. Kui hooajal 2017–18 ei löönud ta Rootsi kõrgliigas ühtegi väravat ning andis 26 liigamänguga vaid ühe väravasöödu, siis hooajal 2018–19 lõi ta Rootsi kõrgliigas 18 väravat ja andis kaheksa väravasöötu.

2019. aasta mais sõlmis Ābols kaheaastase lepingu NHL-i klubiga Florida Panthers. Hooajal 2019–20 mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubis Springfield Thunderbirds ja ECHL-i klubis Greenville Swamp Rabbits.

Hooaja 2020–21 alguses naasis ta Örebrosse.

Alates 2015. aastast on Ābols Läti jäähokikoondise koosseisus osalenud neljadel maailmameistrivõistlustel.

Tema isa Artis Ābols on endine jäähokimängija ja praegune jäähokitreener.

Välislingid 
 Rodrigo Ābols hockeydb.com lehel

Läti jäähokimängijad
Riia Dinamo mängijad
Sündinud 1996
Hukvaldy kindlus

Hukvaldy kindlus (saksa keeles Hochwald) on 13. sajandil ehitatud, nüüdseks varemeis kindlus, mis asub Palkovické hůrky küngastikus Beskiidide eelmäestikus. Kindlus jääb Hukvaldyst kagusse, ja on ehitatud künkale, mis kõrgub Ondřejnice oru kohal, Frýdek-Místeki ringkonnas Määrimaa Sileesias. Hukvaldy kindlus kuulub Määrimaa suurimate lossivaremete hulka.

Ajaloost 
Hukeswaghi ehitasid 13. sajandi teisel poolel, aastail 1257–1285 Hückeswageni krahvid, kellele kuulus ka lähedal asuv Starý Jičíni kindlus. Esimene mainimine kirjalikes allikates on aastast 1285. Algselt oli kindluse eesmärk kaitsta kaubateed Olomoucist Krakovisse. Alates 14. sajandi keskpaigast ehitasid Olomouci piiskopid kindluse tugevaks kindlustatud lossiks, mis pidi vastu pidama aina uuematele ja tõhusamatele relvadele ja sõjatehnikale. Omanikud pidid kindlust korduvalt rahaliste raskuste pärast pantima ja välja ostma, kuid nad said lossi iga kord oma valdusesse tagasi.

15. sajandi lõpus tegid vahepealsed omanikud Boskoviced kindluses suuremahulisi parandustöid. 16. sajandi alguses läks aga hoonetekompleks Olomouci piiskopkonna kätte tagasi ja jäi sinna valduse riigistamiseni 1948. aastal.

Hukvaldy kindlust pole kunagi vallutatud. Kolmekümneaastases sõjas pidas kindlus vastu Taani – 1626. aastal piirasid Taani väed Hukvaldyt üheksa kuud – ja Rootsi vägede blokaadile. Kindluse kõige nõrgem koht oli veevarustus: alles 1581. aastal õnnestus kindluseõuele kaev kaevata, 150 meetrit sügav, mis varustati inimjõul kergesti käsitsetava tõsterattaga, kuid kaevu veehulga hoidmine äraelamiseks vajalikul tasemel oli Hukvaldys krooniline probleem. Aastal 1738. aastal oli kindluses tulekahju, milles hävis kindluse veetõste- ja pumpamisseade, see põleng märkis ühtlasi kindluse allakäigu algust. 1762. aastal süttisid välgulöögist puithooned, mis põlesid kõik maani maha; tules hävis Hukvaldy arhiiv. Pärast seda põlengut jäeti kindlus maha ja see lagunes hüljatuna 20. sajandini.

Kõige paremini säilinud osa kindlusest on pühale Andreasele pühitsetud lossikabel, mis restaureeriti 19. sajandil. Suurepärase akustika tõttu korraldatakse seal kontserte ja seal on läbi viidud laulatusi. Ka ülejäänud kindlust on korduvalt konserveeritud ja restaureeritud ning parandustööd kestavad tänapäevani.

Ümbritsev maastik 
Lossi juurde kuulub rikkaliku floora ja faunaga maastikuala, kus võib kohata kabehirvi ja muflone. Neil niitudel armastas jalutada Hukvaldys sündinud helilooja Leoš Janáček (1854–1928). Vabaõhulaval Hukvaldy lossi juures toimub alates 1994. aastast rahvusvaheline muusikafestival Janáčkovy Hukvaldy, samuti korraldatakse linnuses iga-aastaseid üritusi turistidele ja kohalikele, nagu rüütliturniire või ekskursioone.

Pildid

Viited 

Tšehhi kindlused
Tšehhi kultuurimälestised
Albeck

Albeck (sloveeni Št. Rupert) on vald Austrias Kärnteni liidumaal Feldkircheni ringkonnas.

Omavalitsusala ulatub Gurktali Alpides piki Gurki jõe lisajõe, Sirnitzbachi oja orgu. Loodes külgneb Albeck Eisenhuti mäe ja Turracher Höhe kuru juures Steiermargi liidumaaga. Läänes viib tee Sirnitzist Hochrindli kuru kaudu Reichenausse. Gurki ülemine org ja selle lätted, kaks väikest tsirkusoru järve (Gurksee ja Torersee), on 1981. aastast kaitseala.

Albecki valla osad on Albeck, Großreichenau, Sankt Leonhard ja Sirnitz. Peamine asula on Sirnitzi küla.

Ajalugu 

Albeck on asustusala alates 10. sajandist, kui ümbritsevad mõisad olid Püha Hemma von Gurki esivanemate Friesachi krahvide valduses. 1043. aastal andis Hemma Albecki isandkonna lühiealisele Gurki benediktlaste nunnakloostrile. Kui Salzburgi peapiiskop Gebhard saatis kloostri 1072. aastal laiali, loovutas ta valdused äsjaloodud Gurki piiskopkonnale.

Albecki lossi (tänapäeval Alt-Abeck) on esmakordselt mainitud 1155. aastal. Asudes kõrgel kitsa Gurki oru kohal, oli see kohalike maaisandate elupaik; kellegi Gurki toomkiriku kanooniku Dietrichi Albeckist nimetas Salzburgi peapiiskop Konrad III 1179. aastal koguni piiskopiks. Kui liin 1194. aastal hääbus, tekkisid pikaajalised pärimisvaidlused Steiermargi Peggau-Pfannbergi krahvidega. Sellegipoolest valdasid 1264. aastast seda ala taas Gurki piiskopid, keda esindasid kohalikud ministeriaalid. 17. sajandi lõpul lammutati Alt-Abeck ja Sirnitzi tee äärde püstitati uus barokkne loss.

Sõpruslinnad 

 Langenau, Saksamaa
 Fiume Veneto, Itaalia

Viited 

Kärnteni liidumaa vallad