joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tartu–Valga raudteelõik

Tartu–Valga raudteelõik on raudtee Eestis.

Liinil sõidavad kaubarongid ja Elroni reisirongid liinil Tartu–Valga.

Reisiliiklus
Liinil Tartu–Valga sõidab päevas mõlemal suunal kolm (alates 2015 a.) reisirongi.
Kuni 1. juulini 2008 oli kasutusel ka Edelaraudtee opereeritav Tartu–Elva raudteeliin, mida raudtee remondijärgsel taasavamisel (30. detsember 2009) enam ei avatud.

Raudteeremont
Alates 1. aprillist 2008 suleti raudtee Elvast Valgani ja 1. juulist 2008 Tartust Elvani raudteeremondi tõttu. Remont pidi lõppema sama aasta 31. oktoobril, kuid lükkus edasi. Raudtee avati taas pidulikult 30. detsembril 2009.

Ajalugu

Seoses 1877. aastal avatud Tapa–Tartu raudteega tekkis vajadus pikendada senine raudtee Valgani, kus seda sai ühendada ehitatava Riia–Pihkva raudteega. Tartu–Valga raudtee avati kõrvalharuna 1887. aastal. Riia–Pihkva raudteel ja selle Eesti osal – Valga–Petseri raudteel avati rongiliiklus 1889. aastal.  
Paljud peatuskohad ja jaamad on tekkinud pärast 1887. aastat seoses rongiliikluse tihenemisega.
1920. aastate alguses tekkis Tartu ja Elva vahel vajadus parema reisirongiühenduse järele. 1922. aastal käidi välja idee lahendada probleem nimetatud lõigu elektrifitseerimisega, kuid ideest kaugemale ei jõutud. 
1941. aastal ehitasid sakslased raudtee ümber senise 1524 mm rööpmelaiuse asemel "normaalrööpmeliseks" (1435 mm). 
1944. aasta sügisel naelutasid Punaarmee raudteeväeosad enamiku Eesti laiarööpmelistest raudteedest tagasi endisele laiusele (1524 mm). 
1991. aasta juulist lasti käiku Tartu–Palupera vaheline automaatblokeering ja kaks aastat hiljem samas dispetšertsentralisatsioon.
Aastatel 2008–2009 tehti raudteel kapitaalremonti, mille tulemusena kasvas sõidukiirus lõigul 120 km/h-ni ja sõiduaeg lühenes oluliselt. 
2014. aastal liinile tulnud Stadler FLIRT diiselrongidega seoses on valminud kõikides peatustes uued 550 mm kõrgused ooteplatvormid.

Peatused

Tartu
Aardla
Variku (endine peatus)
Ropka
Aiamaa (endine peatus)
Nõo
Tõravere
Vapramäe (endine peatus)
Peedu
Elva
Uderna (endine peatus)
Palupera
Aakre (endine peatus)
Puka
Mägiste
Pikaantsu (endine peatus)
Keeni
Mõneku (endine peatus)
Sangaste
Raavitse (endine peatus)
Valga

Pildid

Vaata ka
 Valga–Koidula raudteelõik
 Tartu–Koidula raudteelõik
 Tapa–Tartu raudteelõik
 Eesti raudteetransport

Viited

Välislingid
 TARTU - VALGA; Eesti Raudteeajaloo Selts
 YouTube'i video: Tartu - Valga peale remonti
 ERR uudised "Tartu–Valga raudteelõigul jätkub kapitaalremont"; 6.04.2009
 Tartu Postimees "Valga rong hakkab sõitma harva"; 5.10.2009
 Tartu Postimees "Tartust sõitis rong taas Valka ning varsti saab ka Riiga"; 30.12.2009

Eesti raudteed
Balti raudtee
Tartu maakond
Valga maakond
Barcelona provints

Barcelona provints on provints Hispaanias Kataloonia keskosas. Provints piirneb kagus Vahemerega.

Suuremad linnad on Barcelona, L'Hospitalet de Llobregat, Badalona, Tarrasa, Mataró, Santa Coloma de Gramanet ja Sabadell.

Barcelona provintsi kuulub 11 maakonda:
 Anoia maakond
 Alt Penedèsi maakond
 Baix Llobregati maakond
 Bagesi maakond
 Barcelonèsi maakond
 Berguedà maakond
 Garrafi maakond
 Maresme maakond
 Osona maakond
 Vallès Occidentali maakond
 Vallès Orientali maakond

Kliima 

Barcelona aastane keskmine temperatuur on +15,4 °C, jaanuaris +8,8 °C, augustis +23,0 °C.

Aastas sajab keskmiselt 658 mm, sealhulgas jaanuaris 44 mm ja augustis 66 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2462 tundi, sealhulgas jaanuaris 146 ja augustis 270 tundi.

Viited 

Hispaania provintsid
Verbaalne notatsioon

Verbaalne notatsioon on muusika noodikiri, milles muusikateose üleskirjutamiseks kasutatakse ainult sõnalist teksti.

Vaata ka
Graafiline notatsioon
Noodikiri
Tabulatuur

 Nüüdismuusika
 Muusikateooria
Graafiline notatsioon

Graafiline notatsioon on muusika noodikiri, milles muusika ülesmärkimiseks kasutatakse mittetraditsioonilisi sümboleid ja teksti. Graafilist notatsiooni hakati kasutama 20. sajandi alguses, kui eksperimentaalset muusikat loovad heliloojaid leidsid, et tavapärane lääne muusikas kasutatav muusika üleskirjutamise viis ei ole piisav uute muusikaliste ideede väljendamiseks. Graafilises vormis esitab muusikat ka 1950. aastatel leiutatud mehaaniline transkribeerimisvahend melograaf.

Graafilisel notatsioonil on mitu vormi:
 graafiline partituur, milles muusikat väljendatakse sümbolite ja illustratsioonide abil:
Horisontaaltelg on ajatelg, partituuri lugeda vasakult paremale;
 suhtelist helikõrgust näitav noodijoonestik, kus tegelik helikõrgus selgub esituse jooksul;

 klaviatuur-notatsioon, mille algidee pärineb mehaanilistes klaverites kasutatud nn noodirullidest. Taoline notatsioon on populaarne arvutite abil MIDI-muusika loomisel.

Graafilised sümbolid
Tavapärasem graafilise notatsiooni eesmärk on sümbolite abil väljendada interpreedile informatsiooni selle kohta, kuidas muusikateost peaks esitama. Taolised sümbolid tulid esimestena esile avangardiheliloojate nagu Karlheinz Stockhausen ja Krzysztof Penderecki teostes, samuti eksperimentaalse muusika heliloojate nagu John Cage ja Earle Brown teostes 1950. ja 1960. aastatel. Kui need sümbolid on mõeldud konkreetse helitulemuse saavutamiseks, siis tõeline graafiline notatsioon on sageli tahtlikult mitmetähenduslik, võimaldades erinevaid interpretatsioone ühest ja samast partituurist. Järgmised sümbolid on nüüdismuusika partituurides tavalised:

Viited

Artikli koostamisel on kasutatud inglise keelse Wikipedia artiklit "Graphic notation".

Noodikiri
Nüüdismuusika
Noodid
Tiit Hunt

Tiit Hunt (sündinud 30. mail 1961) on eesti zooloog ja loodusfotograaf, üks Vereta jahi korraldajaid.

Elulugu 
Tiit Hunt sündis 30. mail 1961. Esimesed kaks ja pool eluaastat elas ta Laashoonel Pedja jõe ääres, pärast seda kolis pere Padisele.

Oma esimese fotoaparaadi ostis Hunt 11-aastaselt Keila metskonnas teenitud rahaga ning sellest ajast saati on ta järjepidevalt pildistamisega tegelenud.

1985. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal. Pärast ülikooli läks tööle Lahemaa rahvusparki ja pidas seal vanemteaduri ametit kuni 1990. aastani. Kuni 1996. aastani töötas ajakirjas Horisont bioloogia ja meditsiini toimetajana. Seejärel asus ametisse zooloogina Eesti Loodusmuuseumis.

Vereta jahi üks korraldajaid on olnud Hunt algusest peale ehk 1997. aastast, mil ta korraldas seda koostöös Peeter Ernitsaga.

Looming 
Tiit Hunt on toimetanud zooloogiateemalisi raamatuid, neid ka ise kirjutanud ja tõlkinud.

Hundi fotoloomingust on suuremat tähelepanu pälvinud kalapildid. Ta on aastatepikkuse töö tulemusena jõudnud pildistada enamikku Eesti vetes elavatest kalaliikidest. Et Eesti tingimustes on kalade pildistamine nende loomulikus keskkonnas ja seda eriti veel neile omaste värvidega praktiliselt võimatu nii vee halva läbipaistvuse kui ka mitmete kalade põhjalähedase eluviisi tõttu, siis on Hunt leidnud sobivaks abivahendiks akvaariumi, kuhu kättesaadud kalad pildistamise ajaks paigutada. Nõnda sündinud fotosid on avaldatud ajakirjanduses ja jõudnud raamatukaande vahele, aga neist on kokku pandud ka Eesti Loodusmuuseumis toimunud näitus.

Raamatud 
 "Kalad = Рыбы", Tallinn: BIT 2003. ISBN 9985208714
 "Eestimaa. Looduse teejuht", Tallinn: Kunst 2005. ISBN 9949407451
 "Väike kalaraamat : Eesti 40 tuntud ja vähem tuntud kala", Tallinn: Maalehe Raamat 2007. ISBN 9789985643402

Loomingu näited

Viited

Kirjandus 
Tiit Hunt "Kuidas pildistada Eesti kalu: akvaariumis!" Loodusesõber, detsember 2009. lk 26–29

Välislingid 
 Ingmar Muusikus "Tiit Hunt "Eestimaa. Looduse teejuht."" Eesti Ekspress, 24. juuli 2005
Allar Viivik "Eestlased tungisid dzhunglisse" Õhtuleht, 17. aprill 2000
Tiit Hunt "Eesti kalad"

Eesti loodusfotograafid
Eesti zooloogid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1961
Anne Pääsuke

Anne Pääsuke (sündinud 1958) on eesti koorijuht, Haapsalu laste laulustuudio DO-RE-MI juht.

Tunnustused
2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk
2013 Läänemaa kultuuripärl

Viited

Välislingid 
Anne Pääsuke

Eesti koorijuhid
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1958
Merike Vaher

Merike Vaher (sündinud 5. juunil 1955) on eesti keemik, filosoofiadoktor.

Aastatel 1973–1978 õppis ta Tartu ülikoolis. 1999. aastal kaitses ta Tallinna Tehnikaülikoolis magistrikraadi ja 2002. aastal samas doktorikraadi.

2007. aastal sai ta Eesti Vabariigi teaduspreemia.

Välislingid
 

Eesti keemikud
Sündinud 1955
Saksi-Hildburghauseni hertsogiriik

Saksi-Hildburghauseni hertsogiriik (saksa Herzogtum Sachsen-Hildburghausen) oli hertsogiriik Saksamaal 1680–1826, üks ernestiinide hertsogkondadest. Riiki valitses Wettini dünastia ernestiinide haru.

1675. aastal suri Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog Ernst I ja tema seitse poega asusid koos hertsogkonda valitsema. 1680. aastal jagasid vennad oma valdused; vanuselt kuues poeg Ernst sai omale Hildburghauseni, Eisfeldi ja Heldburgi linna ning Veilsdorfi ja Schalkau ametkonnad. Temast sai esimene Saksi-Hildburghauseni hertsog.

1684. aastal viidi hertsogkonna pealinn Heldburgist Hildburghausenisse.

1826. aastal suri Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog Friedrich IV ning Saksi-Hildburghauseni hertsog Friedrich päris tema Altenburgi valdused. Tema enda valdused aga liideti Saksi-Meiningeniga.

Saksi-Hildburghauseni hertsogid
 1680–1715 Ernst (1675–1715)
 1715–1724 Ernst Friedrich I
 1724–1745 Ernst Friedrich II
 1745–1780 Ernst Friedrich III
 1780–1826 Friedrich

Vaata ka
Saksi-Hildburghauseni hertsog

Saksimaa ajalugu
Saksa-Rooma riigi valdused
Lleida provints

Lleida provints on provints Hispaanias Kataloonias. Provints piirneb põhjas Prantsusmaa ja Andorraga.

Suurimad linnad on Lleida, Tàrrega, Balaguer, Mollerussa ja La Seu d'Urgell.

Lleida provints on jagatud 13 maakonnaks.

Kliima 

Lleida provintsi aastane keskmine temperatuur on +14,6 °C, jaanuaris +5,5 °C, augustis +24,0 °C.

Aastas sajab keskmiselt 376 mm, sealhulgas jaanuaris 23 mm ja augustis 25 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2760 tundi, sealhulgas jaanuaris 122 ja augustis 319 tundi.

Viited 

Hispaania provintsid
Kataloonia
Naine kütab sauna

"Naine kütab sauna"  on Tallinnfilmi mängufilm aastast 1978.

Filmi süžee põhineb Villem Grossi romaanil "Talvepuhkus". Film räägib ühest töölisnaisest ning tema karmist igapäevaelust, millega hakkama saamiseks on ainus võimalus säilitada positiivne ellusuhtumine. 

Filmis kujutatud saun asub Kuusalu vallas Kurblu (Kurdlu) oja kaldal. 

Filmi muusika looja on Veljo Tormis, kelle sünnikoht asub saunast umbes 10 kilomeetri kaugusel.

Osades
 Ita Ever – Anu
 Aarne Üksküla – Tõnis
 Katrin Välbe – Aita
 Heino Mandri – Moorits
 Lisl Lindau – Minna
 Veljo Käsper – Vootele
 Tene Ruubel – Katrin
 Svetlana Orlova – Olja
 Mati Klooren – Martma
 Karl Jürgens – Raudsepp
 Enn Klooren – Tahkur

Film arvudes

Esimesel linastusaastal kogus film Nõukogude Liidus 1,75 miljonit vaatajat, Eestis 16 500.

Viited

Välislingid

Eesti filmid
1978. aasta filmid
Pääsküla kivisild

Pääsküla kivisild on kahevõlviline paesild Tallinnas Nõmme linnaosas, mis ületab Pääsküla jõe. Kogu pikkus 21 meetrit ja laius 6,14 meetrit,sellest sõidutee laius 4,8 meetrit. Kuni 1960. aastani kulges üle silla Tallinn–Pärnu maantee.

Kivisilla valmimise aja suhtes ollakse eriarvamusel. Mõnede andmete kohaselt oli praeguse kivisilla kohal juba 1700. aasta paiku üheavaline puitsild, millele 19. sajandi alguses ehitati juurde teine sildeava. Puitsilda mainitakse sellel kohal veel 1857. aastal. Arvatavasti ehitati kivisild puitsilla asemele 1873. aastal ehitusettevõtja Jaan Telleri poolt. Teise maailmasõja ajal sild osaliselt purustati ning taastati alles 1956. aastal. Sild on muinsuskaitse all (registri nr. 3132).

Pildid

Arhiivimaterjalid 
 Pääsküla. Kivisilla väliuurimise aruanne. 1965 ERA.T-55.4-1.28. AIS
 Pääsküla kivisild. Paikse uurimise aruanne. S. Allika. P-660 1965 ERA.T-76.1.604. AIS
 Laagri. Pääsküla kivisild. Kaust 24. 1965 ERA.T-76.1.17164
 Tallinn Laagri vana Pärnu maantee. Pääsküla kivisild. Arhitektuurimälestise kaitse-rendileping. P-11857. 1971 ERA.5025.2.1309. AIS
 Pääsküla kivisild. Tehnilise seisukorra kirjeldus ja konserveerimistööde eelarve. E. Tõnupärt, G. Lindvere. P-8694. 1989 ERA.T-76.1.8802. AIS

Välislingid

 Leho Lõhmus. Pääsküla silla ajaloost. Nõmme Sõnumid, 20. aprill 2007, lk. 4.
 Oliver Orro. Pääsküla vana kivisild ootab remonti. Linnaleht, 16. detsember 2008, lk. 3

Tallinna sillad
Nõmme linnaosa ehitised
Tallinna kultuurimälestised
Gijón

Gijón (astuuria Xixón) on linn Hispaanias, Astuuria autonoomses piirkonnas. Asub Põhja-Hispaanias Biskaia lahe lõunakaldal. Gijón on suur sadamalinn.

Rooma ja keskajal tunti linna nimega Gigia.

Linnas on jalgpalliklubi Sporting de Gijón.

Viited

Välislingid 

http://www.gijon.es/

 
Sadamalinnad
Hoffmanni tilgad

Hoffmanni tilgad on eetri ja piirituse segu. Eetri ja piirituse vahekord on 1:2 või 1:3 . Hoffmanni tilkade leiutaja on Saksa arst ja keemik Friedrich Hoffmann.

Eestis tuntakse Hoffmanni tilku liikva ja õuhkana. 

Algselt soovitati Hoffmanni tilku kasutada südamenõrkuse või minestuse korral. Et eeter lahustab ka osade viiruste kesti, siis on Hoffmanni tilgad osutunud efektiivseks ka mõne viirushaiguse (näiteks gripi) ravis, eriti haiguse algetapil.

Viited

Ravimid
Kalle Kirsimäe

Kalle Kirsimäe (sündinud 5. aprillil 1967 Tartus) on eesti geoloog, Tartu Ülikooli professor ja Eesti Teaduste Akadeemia akadeemik.

Ta töötab Ökoloogia ja Maateaduste Instituudi geoloogia osakonna juhatajana.

Ta lõpetas Tartu Ülikooli geoloogiaosakonna aastal 1992, kaitses samas asutuses geoloogia teadusmagistri aastal 1994 ja doktoritöö ("Clay mineral diagenesis of the Lower Cambrian "Blue Clay" in the Northern part of the Baltic Paleobasin") aastal 2000.

Aastast 2002 on ta TÜ geoloogia-mineraloogia professor. 

Peamised uurimisvaldkonnad: 
(a) Maa varajase atmosfääri hapnikustumine ja settelise fosfogeneesi tekkimine; 
(b) kontinentaalsed murenemiskoorikud atmosfääri koostise ja paleokliima arhiivina; 
(c) Kivim-fluidi reaktsioonid settelistes, diageneetilistes ja hüdrotermaalsetes protsessides 
(d) tööstus- ja kaevandusjäätmete mineraloogia ja geokeemia ning taaskasutus.

Haridusalane tegevus
Ta on juhendanud mitmeid bakalaureuse, magistri- ja doktoritöid. Viimaste hulgas juhendaja või kaasjuhendajana Evelin Verš, (2006), Peeter Somelar (2009), Kati Tänavsuu-Milkeviciene (2009), Rutt Hints (2009), Riho Mõtlep (2010), Valle Raidla (2010), Kristjan Urtson (2011), Nele Muttik (2011), Martin Liira (2012), Annette Talpsep (2013), Peeter Talviste (2014), Sirle Liivamägi (2015), Lauri Joosu (2015), Päärn Paiste (2017), Mikk Gaškov (2017) doktoritööd.

Tunnustus
2021 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited

Välislingid

Eesti geoloogid
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Eesti Teaduste Akadeemia liikmed
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1967
Corum

Corum on Šveitsi kellatootja. Firma asutati 1955. aastal ja see paikneb La Chaux-de-Fonds'is. 

Corum toodab kõrge kvaliteediga kallihinnalisi kelli.

Välislingid 
Ettevõtte kodulehekülg

Šveitsi ettevõtted
Leopold Trepper

Leopold Trepper (23. veebruar 1904 Nowy Targ, Austria-Ungari (praegu Poolas) – 19. jaanuar 1982 Jeruusalemm, Iisrael) oli juudist NSV Liidu luuraja ja jidišikeelne ajakirjanik.

Ta töötas Punaarmee heaks umbes 1930. aastast. Ta tegeles agentide värbamise ja luurevõrgustike püstitamisega Lääne-Euroopas.

Asus 1974. aastal ümber Iisraeli.

Elulugu 
1916 suri tema isa, mille järel oli pere majanduslikes raskustes. Trepper liitus sotsialistiku juudiorganisatsiooniga Hashomer Hatzair.

Ta õppis koolis Lvivis, kus kohtas oma tulevast naist, kes oli ühtlasi kommunist. Seejärel suundus ta õppima Jagiełło ülikooli Krakówis. Oktoobrirevolutsiooni järel liitus ta bolševikega.

Sõja järel valitsesid Poolas rasked olud ja Trepper jättis rahapuudusel ülikooli pooleli. Ta tegi mitmesuguseid töid. Katowice kaevandustes sai temast üks tööliste ülestõusu juhte. Seetõttu istus ta kaheksa kuud vangis.

1924. aastal sai ta Hashomer Hatzairi abil emigreeruda Haifasse Mandatoorses Palestiinas. 1929. aastal asus ta ümber Tel Avivi, kus temast sai Palestiina kommunistliku partei keskkomitee liige. Tema kommunistlik tegevus ei meeldinud kohalikele võimudele ja 1930. aastaks sundisid britid ka Palestiinast lahkuma.

Trepper jõudis edasi Prantsusmaale, kus sattus kontakti kohalike kommunistidega, kes edastasid luureinfot Moskvasse. Prantsuse luure pani sellele tegevusele piiri 1932. Trepper suundus edasi Berliini, kus võttis ühendust Nõukogude saatkonnaga ja saadeti Moskvasse, kus ta sai kuni 1935. aastani väljaõpet saamaks Luure Peavalitsuse agendiks.

Tema esimene töö oli Pariisis. 1936. aastal viibis ta lühemat aega ka Skandinaavias, enne kui läks pikemaks ajaks tagasi Pariisi. 1937. aastal tegeles ta Nõukogude terve Lääne-Euroopa luurevõrgu ümberkorraldamisega ning 1938. aastal asutas ta koos Léon Grossvogeliga Brüsselis Foreign Excellent Raincoat Company, mis toimis kattevarjuna luuretegevusele.

Kui Saksa väed okupeerisid Brüsseli, siis sai uue kattevarjuna Pariisi toodud ettevõtte Simexco haru, mille kasumitest rahastati luuretegevust.

Punase Orkestrina tuntud spioonivõrgustik kasutas luureinfo edastamiseks raadiosidet. Seejuures õnnestus neil edastada teave selle kohta, et operatsioon Barbarossa algab juunis 1941, kuid Stalin ei usaldanud seda infot piisavalt, et selle põhjal midagi ette võtta.

Trepper tabati novembris 1942. Septembris 1943 õnnestus tal aga gestaapo käest põgeneda. 1945. aastal arreteerisid Trepperi venelased ja viisid ta Nõukogude Liitu, kus ta oli vangis kuni 1955. aastani. Seejärel naasis ta Varssavisse oma naise ja kolme poja juurde.

Kuuepäevase sõja järel kasvasid Poolas antisemiitlikud meeleolud. Trepper plaanis emigreeruda Iisraeli, kuid tal oli raskusi viisa saamisega. Viimaks õnnestus tal 1974. aastal Jeruusalemma ümber asuda. 

1975. aastal ilmusid tema memuaarid.

Teoseid 
 The great game: memoirs of the spy Hitler couldn't silence. New York: McGraw-Hill, 1977 (inglise keeles)
 די רױטע קאַפּעליע (Di roite kapelie). Jeruusalemm: Yerusholaimer almonakh, 1978 (jidiši keeles)
 Большая игра. New York: Liberty Publishing House, 1989 (vene keeles)

Viited 

GRU ohvitserid
Iisraeli inimesed
Sündinud 1904
Surnud 1982
Krista Mölder

Krista Mölder (sündinud 2. mail 1972) on eesti fotokunstnik.

Tunnustus 

 2020 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (Põhjalikkus ja täpsus detailides aitab püüda seisundeid, mis on haprad ja kipuvad kiirelt käest libisema. Kristal õnnestub kaamerapõhiste vahenditega luua kirgas ruum nii pildi sees kui näitusekeskkonnas, peatades aega nii, et rahu tundub korraks võimalik. Tundlik ruumi lugemine ja sealt edasi ruumikogemuse üle kontrolli võtmine avab vaatajale tema enese potentsiaali – me märkame rohkem, poeetilisemalt, me avardume.)
2021 stipendium "Ela ja sära"

Viited

Välislingid
Kunstniku koduleht
Krista Mölder Kaasaegse Kunsti Eesti Keskus 
Dislocated. Contemporary Estonian Photography
 Elnara Taidre. Pinnast sünnivad linnud ja tühi ruum nende ümber Artishok, 9. juuni 2009

Eesti fotokunstnikud
Sündinud 1972
Nowy Targ

Nowy Targ on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas, Nowy Targi maakonna keskus.

Linna pindala on 51,07 km². Elanike arv on 33 634 (2014).

Nowy Targi inimesi
Leopold Trepper (1904–1982) – juudist NSV Liidu luuraja ja jidišikeelne ajakirjanik (sündinud Nowy Targis).

Välislingid 
 Nowy Targi linna koduleht (poola keeles)

Väike-Poola vojevoodkonna linnad
2A36 Giatsint-B

152 mm haubits/kahur 2A36 Giatsint-B on Nõukogude Liidus valmistatud välikahur. On kasutuses tänapäeval.

Relval on märkimisväärne laskekaugus – 28,5 km ja mürsu algkiirus 945 m/s. Relv kaalub 9,76 t ja seda aitab teenindada hüdraulikasüsteem koos elektrisüsteemiga.

Relva on toodetud alates 1976. aastast ja see on u 10 riigi relvastuses. Uuemal ajal on lisatud veel tänapäevastavad moderniseeringud.

Valmistatud on ka liikursuurtüki versioon Giatsint-S.

Kasutajad

Viited 

Kahurid
Välisuurtükid
Nõukogude Liidu relvad
Venemaa relvad
2A65 Msta-B

152 mm välihaubits 2A65 Msta-B (Мста–Б) on Nõukogude Liidus valmistatud keskmine välihaubits.

Taktikalis-tehnilised andmed 
Kaliiber: 152,4 mm
Raua pikkus: 53 kaliibrit
Laskesektor: +/- 27°
Tõstenurk: -3...+70°
Mürsu algkiirus: 828 m/s
Maksimaalne laskekaugus: 24,7 km
Laskekiirus: 6-7 lasku/min
Mürsu kaal: 43,6 kg (OF45)
Kaal: 6800 kg (laskeasendis)
Pukseerimiskiirus: 80 km/h (maanteel)
Standardveduk: Ural-4320, KrAZ-260
Meeskond: 8

Ajalugu 
Msta-B väljatöötamine algas 1976. Peakonstruktoriks oli G. I. Sergejev. Eelkäijaks oli 152 mm haubits D-20. Relvastusse võeti 1986 ja seeriatootmine algas 1987. On seni Venemaa suurtükiväe relvastuses. Relv oli kasutusel Venemaa-Gruusia sõjas 2008 ja on kasutusel 2014. aastal alanud Donbassi sõjas. 1989. aastal võeti relvastusse ka sama relva baasil valmistatud liikursuurtükk Msta-S.

Kasutavad riigid

Kasutajad

Endised kasutajad

Viited

Välislingid 
Tutvustav video kene k.
Warfare.ru

Haubitsad
Välisuurtükid
Nõukogude Liidu relvad
Venemaa relvad
2S5 Giatsint-S

152 mm liikurhaubits 2S5 Giatsint-S (vene keeles Гиацинт–С) on Nõukogude Liidus valmistatud keskmine liikursuurtükk. Vene kaliibrisüsteemi järgi nimetatakse ka kahuriks.

Ajalugu 
Giatsint-S töötati välja 1970. aastail ja selle seeriatootmine algas 1976. Laskeseade on võetud välisuurtükilt Giatsint-B.

Kasutajad 
  – 10 tk
  – 18 tk
 
  – 120 tk
  – u 570 tk

Galerii

Viited 

Nõukogude Liidu liikursuurtükid
Venemaa relvad
2S9 Nona-S

2S9 Nona-S (vene keeles 2С9 «Нона-С») on Nõukogude Liidus valmistatud soomustatud 120 mm liikurmiinipilduja dessandi lahingumasinast edasi arendatud veermikul.

Taktikalis-tehnilised andmed

Põhiandmed
Miinipilduja laskekaugus: 7100 m
Miinipilduja laskekiirus: 6–8 lasku/min
Lahingkomplekt: 25 miini
Laskesektor: ±35°
Pikkus: 6,02 m
Kaal: 8,7 t
Soomuskaitse: 15 mm
Kiirus: 60 km/h
Meeskond: 4

Kirjeldus 

Nona-S miinipilduja 2A60 on tagantlaetav ning sellega on võimalik tulistada ka vastavate mürskudega, mis lendavad miinidest kaugemale – 8,7 km, algkiirusega 367 m/s. Tulistada on võimalik ka täielikult otsesihtimisega (üla-trajektoorita). Nona-S on praktiliselt universaalselt kasutatav nii miinipilduja, kahuri kui ka haubitsa funktsioonides.

Ajalugu 
1960.–1970. aastail püüti pikemat aega lahendada dessantvägedele kerge kaudtuletoetusmasina valmistamise probleemi. Kõik variandid osutusid ebasobivaiks. Alles pärast BTR-D kasutuselevõttu saadi sobiv veerimik, mis kandis universaalselt 120 mm relva. Nona-S tootmist alustati 1981. aastal ja see oli mõeldud peamiselt õhudessantvägedele. Esmakordselt näidati relva paraadil avalikult 1985. Relvasüsteem näitas end heast küljest Afganistani sõjas.  

Legendi järgi sai relv nime "Nona" mitte lillenimetusest, vaid nimetusest "Новое Орудие Наземной Артиллерии" ('uus suurtükk maismaa suurtükiväele').

Masinast on Venemaal valmistatud versioon BTR-80 veermikul – Nona-SVK (2S23) ja haakes veetav versioon 2B16 Nona-K.

Kasutamine 
Kokku on toodetud u 1000 miinipildujat, millest üle 800 on siiani relvastuses eri riikides. 

  
  enamus (u 600)

Viited

Välislingid 
 Nona-S põhijoonised

Miinipildujasoomukid
Nõukogude Liidu relvad
Venemaa relvad
2S1 Gvozdika

122 mm liikurhaubits 2S1 Gvozdika ('nelk') on Nõukogude Liidus toodetud soomustatud liikursuurtükk, mis on valmistatud soomustransportööri MT-LB baasil ja laskeseade on modifitseeritud välihaubitsalt D-30.

Taktikalis-tehnilised andmed
Laskeseade
Kaliiber: 122,4 mm
Laskekaugus: 15,2 km
Tõstenurk: -3...+70°
Laskesektor: 360°
Lahingkomplekt: 40 mürsku, sh 5 kumulatiivmürsku
Laskekiirus: 5 lasku/min
Panoraamsihik: PG-2 (kollimaator K-1)
Teleskoopsihik: OP 5-37

Massiandmed ja mõõdud
Kaal: 15,7 T
Pikkus: 7,26 m
Laius: 2,85 m
Kõrgus: 2,73 m
Kliirens: 0,4 m

Liikuvus
Mootor: diisemootor YaMZ-238N V-8
Mootori võimsus: 300 hj
Kiirus maanteel: 60 km/h
Kiirus maastikul: 30 km/h
Sõidukaugus maanteel: 500 km

Muud andmed
Laskevalmiduse saavutamise aeg: 2 min
Soomuskaitse: kuni 20 mm
Meeskond: 4 (meeskonnaülem, sihtur, laadur, juht-mehaanik); lisaks võib olla 2 mürsukandjat positsioonil.

Kirjeldus
Suurtüki veermik on valmistatud soomustransportööri MT-LB baasil ja laskeseade on modifitseeritud välihaubitsalt D-30. Mootor asub korpuse keskosas, tagaosas on lahingruum. Torni on võimalik pöörata 360°.
Masin on ujumisvõimeline. Veekogu ületamise ajaks vähendatakse lahingukomplekti 30-ni.

Ajalugu 

Relv on valmistatud 1960. lõpus ja võeti relvastusse 1970. alguses. Seeriatootmine algas 1972. Esmakordselt näidati avalikult paraadil Poolas 1974. aastal. Lisaks Venemaale on relva toodetud ka Bulgaarias ja Poolas. Osalenud mitmes külma sõja aegses ja hilisemas relvakonfliktis.

Kasutus 
Kasutusel kokku umbkaudu 20 riigis. Üks toodetumaid liikursuurtükke.

Viited 

Nõukogude Liidu liikursuurtükid
Puriliblikas

Puriliblikas (Iphiclides podalirius) on ratsulibliklaste sugukonda puriliblika perekonda kuuluv liblikas.

Teaduslikult kirjeldas teda esimest korda Jacob Hübner aastal 1807. Nime podalirius sai ta vanakreeka mütoloogia tegelaskuju Podaleiriose järgi, kes oli arstiteaduse jumala Asklepiose poeg.

Puriliblikas elab Lõuna- ja Kesk-Euroopas ning Põhja-Aafrikas. Tema levila põhjapiir kulgeb 52°–54° põhjalaiusel ning läbib Saksimaad ja Kesk-Poolat. Eestis on teda kohatud üksikutel kordadel  .
Soodsatel aastatel on ta jõudnud ka Briti saartele ja Soome. Aasias elab ta Väike-Aasias, Taga-Kaukaasias, Araabia poolsaarel, Indias ja Lääne-Hiinas. Alpides leidub teda kuni kõrguseni 1600 m. Kaspia madalikul ja Lääne-Kasahstanis suudab ta elada üksnes seal, kus inimene on loonud selleks sobivad tingimused.

Ta armastab elada laukapuude läheduses, samuti istandustes. Laukapuupõõsastike maharaiumise tõttu on puriliblikas muutunud haruldasemaks. Luksemburgis, Poolas, Saksamaal, Slovakkias, Tšehhis, Ukrainas, Ungaris, mõnes Venemaa oblastis ja mõnes Austria provintsis on puriliblikas looduskaitse all.

Tema tiibade siruulatus on 68–72 mm. Emased on isastest suuremad. Tiivad on üldiselt helekollased. Kummalgi eestiival on 7 kiilukujulist musta triipu, mis on tiiva esiservaga risti. Tagatiibadel on umbes 15 mm pikkused jätked, nende alusel on silmtäpp.

Puriliblikal on mitu alamliiki. Alpides elab I.p. inalpina, mille tiivad on laiemad ja lühemad, tagatiiva jätked on lühemad, aga mustad triibud tiibadel laiemad. Alamliigi I.p. virgatus tiivad on lumivalge taustaga. Pürenee poolsaarel elab alamliik I.p. feisthamelli, mida mõned teadlased peavad eraldi liigiks ja mille isastel on esitiivad kollakasoranži ääristusega.

Aastas on puriliblikal kaks põlvkonda. Esimene põlvkond ilmub mai keskel ja lendab juuni alguseni, teine lendab juulis ja augustis. Levila põhjaosas, Alpidest põhja pool on ainult üks põlvkond, mis lendab maist juulini.

Puriliblikas eelistab sooje piirkondi, kus kasvab põõsaid. Talle sobivad metsalagendikud, välud ja hõrendikud. Tihti tuleb ta aedadesse ja parkidesse.

Kevaditi meeldib tal toituda mitmesuguste põõsaste, näiteks sireli õitel. Suvel köidavad neid sarikaliste suured õisikud.

Puriliblika röövikute toidutaimed on viirpuud . Vastkoorunud röövikud on tumedad kahe suurema ja kahe väiksema roheka laiguga seljal. Hiljem on röövikud rohekad kollakate selja- ja külgtriipudega. Suvised nukud on reeglina rohelised, talvituvad nukud on pruunid. Palju talvituvaid nukke satub mitmesuguste vaenlaste saagiks. Talvituvad üksnes nukud.

Viited

Välislingid 
 

Ratsulibliklased
Välismaa fotograafide loend

''Siin on loetletud tuntud välismaa fotograafe.

A
Julius Aagaard, taani fotograaf
Rolf Magdal Aagaard, norra pressi- ja loodusfotograaf
Mikkel Aaland, USA fotograaf
Giorgi Abdaladze
Ansel Adams, USA fotokunstnik
Robert Adams, USA fotograaf
Igor Amelkovich
Diane Arbus, USA fotograaf
Antony Armstrong-Jones
Yann Arthus-Bertrand

B
Attila Bartis
Hippolyte Bayard
Jean-Marc Bouju, prantsuse fotograaf
Jacques Bourboulon
Hermann Wilhelm Brandt
Brassaï
Knut Bry, norra fotograaf
Alfred Buckham, briti fotograaf 
Carl Oswald Bulla

C
Jean Daniel Cadinot
Julia Margaret Cameron
Robert Capa, USA fotokunstnik
Lewis Carroll
Henri Cartier-Bresson, prantsuse fotokunstnik
Michel du Cille, USA pressifotograaf
Lucien Clergue, prantsuse fotograaf
Anton Corbijn, hollandi fotograaf

D
Louis Daguerre
Augusto De Luca
Robert Doisneau

E
Arthur Elgort

F
Ludmila Foblová, tšehhi fotokunstnik

G
Grigori Galitsõn, vene aktifotograaf 
Ralf Ginter, saksa linna- ja loodusfotograaf
Anne Helene Gjelstad, norra fotograaf
Raoul Grimoin-Sanson
Alexander Gronsky
Hervé Guibert
Andreas Gursky, saksa fotokunstnik

H
Rawi Hage, Kanada fotograaf 
David Hamilton, inglise fotograaf
Hans Hartung
Hannu Hautala, soome loodusfotograaf 
Petter Hegre, norra aktifotograaf
Lewis Hine, USA sotsioloog ja fotograaf
Heinrich Hoffmann, saksa fotograaf
George Hoyningen-Huene, moefotograaf
Eikoh Hosoe, jaapani fotograaf

L
David LaChapelle
Peter Lindbergh
Lazar Lissitski
Ruslan Lobanov

M
Robert Mapplethorpe, Ameerika Ühendriikide fotograaf ja kunstnik (1946–1989)
Villi Melnikov, vene fotokunstnik
Tina Modotti, itaalia näitleja, fotograaf ja revolutsionäär (1896–1942)
Pierre Molinier, prantsuse maalikunstnik ja fotograaf (1900–1976)
Eadweard Muybridge

N
Nadar
Helmut Newton
Nikolai Nyländer

R
Rebekka Guðleifsdóttir
Bettina Rheims
Leni Riefenstahl
Manuel Rivera-Ortiz
Aleksandr Rodtšenko, vene fotokunstnik
Jiří Růžek, tšehhi fotokunstnik

S
Tom Sandberg, norra fotokunstnik
Jan Saudek, tšehhi fotokunstnik
Terje Sorgjerd, norra fotograaf
Edward Steichen, USA fotokunstnik
Alfred Stieglitz, USA fotograaf
Paul Strand
Thomas Struth, saksa fotokunstnik

T
Juergen Teller, moefotograaf
Everard Ferdinand im Thurn, antropoloogiafotograaf
Spencer Tunick

U
Nick Út, vietnami päritolu USA pressifotograaf

V
Robert Vano, tšehhi fotokunstnik
Carl Van Vechten, USA fotograaf
Priit Vesilind
Dima Vesnine, prantsuse fotograaf

W
Jeff Wall, Kanada fotokunstnik
Carl Warner, inglise fotograaf
Edward Weston, USA fotograaf
Herman de Wetter, Eestis sündinud baltisaksa päritolu USA fotograaf
Francesca Woodman, ameerika  fotograaf 

Biograafiate loendid
Fotograafid
Välismaa loendid
Margot Kask

Margot Kask (sündinud 5. septembril 1974) on eesti fotokunstnik.

Välislingid
Kunstniku koduleht
Fotokunstnike Ühenduse koduleht
Dislocated. Contemporary Estonian Photography

Eesti fotokunstnikud
Sündinud 1974
2009. aasta Belgia Grand Prix

2009. aasta Belgia Grand Prix oli 2009. aasta Vormel 1 hooaja kaheteistkümnes etapp, mis peeti Belgias Spa-Francorchamps' ringrajal 30. augustil 2009.

Sõideti 44 ringi, võistluse kogupikkus oli 308,176 km. Ilm oli kuiv.

Kvalifikatsioonisõidu võitis Giancarlo Fisichella. See oli Force India meeskonna esimene parim stardikoht. Võistluse võitis Kimi Räikkönen. Giancarlo Fisichella tõi oma teise kohaga Force Indiale meeskonna ajaloo esimesed punktid.

Võistluse kiireima ringi sõitis Sebastian Vettel (1.47,263).

Tulemused

Kvalifikatsioon

Võistlus

Vaata ka
 Belgia Grand Prix

2009. aasta Vormel 1 hooaeg
2009. aasta Itaalia Grand Prix

2009. aasta Itaalia Grand Prix oli 2009. aasta Vormel 1 hooaja kolmeteistkümnes etapp, mis peeti Itaalias Monzas Monza ringrajal 13. septembril 2009.

Sõideti 53 ringi, võistluse kogupikkus oli 306,720 km. Ilm oli kuiv ja kuum.

Kvalifikatsioonisõidu võitis Lewis Hamilton ja võistluse Rubens Barrichello.

Võistluse kiireima ringi sõitis Adrian Sutil (1.24,739).

Ferrari meeskond asendas vigastatud Felipe Massa asemel kaks võistlust sõitnud Luca Badoeri Giancarlo Fisichellaga. Fisichella asemele Force India meeskonnas asus testisõitja Vitantonio Liuzzi.

Tulemused

Kvalifikatsioon

Võistlus

2009. aasta Vormel 1 hooaeg
Annise Parker

Annise Danette Parker (sündinud 17. mail 1956 Houstonis) on USA poliitik.

2. jaanuaril 2010 astus ta ametisse Houstoni linnapeana. Selles ametis oli ta kuni 2. jaanuarini 2016.

Ta on lesbi. 

Parker kuulub Demokraatlikku Parteisse ja on töötanud Houstoni linnakontrolörina.

Välislingid  

 Ametlik kodulehekülg
 Office of the City Controller for Houston official website

Ameerika Ühendriikide poliitikud
Sündinud 1956
Kaug-Ida Vabariik

Kaug-Ida Vabariik oli 6. aprillil 1920 Verhneudinskis (Ulan-Udes) kommunistide ja sotsiaaldemokraatide koalitsioonivalitsusega puhverriik. Vabariigi pealinn oli algul Verhneudinsk ja hiljem Tšita.

Kaug-Ida Vabariik liideti 5. novembril 1922 pärast vabariigi juhtkonna vahetust nõukogudemeelsete juhtidega (Vassili Blücher) Venemaa Ülevenemaaline Kesktäitevkomitee dekreediga Vene SFNV koosseisu.

Territoorium
Kaug-Ida Vabariigi koosseisu kuulusid: 
Taga-Baikali oblast, 
Amuuri oblast, 
Primorje oblast, 
Põhja-Sahhalin ja 
osa Hiina-Ida raudtee rajoonist, kus elas vene elanikkond.

Riigihaldus
Kaug-Ida Vabariigi juhid olid järgmised:

Valitsuse juht
Aleksandr Mihhailovitš Krasnoštšokov 6. aprill 1920 – 29. mai 1921;
Nikolai Mihhailovitš Matvejev, 29. mai 1921 – 14. november 1922.

Rahvakomissaride Nõukogu esimees
Boriss Zahharovitš Šunjanski, 1920. aasta juuni – oktoober, 
Aleksandr Mihhailovitš Krasnoštšokov, 30. oktoober 1920 – 13. veebruar 1921,
Pjotr Mihhailovitš Nikiforov 14. veebruar 1921 – 8. oktoober 1922.
Pjotr Aleksejevitš Kobozev, 8. oktoober – 14. november 1922, 
Pjotr Aleksejevitš Kobozev, Kaug-Ida Revolutsioonikomitee esimees 15. november 1922 – oktoober 1923).

Formaalselt sõltumatu Kaug-Ida Vabariigi tegevust suunas VK(b)P KK Kaug-Ida büroo (Дальбюро ЦК РКП(б)) ja nõukogude kommunistide juhitav Tšekaa analoog – Kaug-Ida Vabariigi Riiklik Poliitkaitse (Госполитохрана ДВР), mille ülem oli hilisem GULAGi ülem Matvei Berman.

Kaug-Ida Vabariigi likvideerimine
Pärast Kaug-Ida Vabariigi liitmist Vene NFSV moodustati piirkonnast Kaug-Ida oblast (1923–1926) ning seejärel Kaug-Ida krai, mis omakorda jaotati 1938. aastal Habarovski kraiks ja Primorje kraiks.

Välislingid
 Ivo Paulus, Ivo Paulus: Kaug-Ida Vabariik, Eesti Päevaleht, 12. aprill 2010

Venemaa ajaloolised riigid
Saksi-Meiningeni hertsogiriik

Saksi-Meiningeni hertsogiriik (saksa Herzogtum Sachsen-Meiningen) oli hertsogiriik Saksamaal 1680–1918, üks ernestiinide hertsogkondadest. Riiki valitses Wettini dünastia ernestiinide haru.

1675. aastal suri Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog Ernst I ja tema seitse poega asusid koos hertsogkonda valitsema. 1680. aastal jagasid vennad oma valdused; vanuselt kolmas poeg Bernhard sai Meiningeni linna ja selle juurde kuuluvad alad. Temast sai esimene Saksi-Meiningeni hertsog.

1826. aastal suri Saksi-Gotha-Altenburgi hertsog Friedrich IV ning tema Altenburgi valdused päris Saksi-Hildburghauseni hertsog Friedrich. Friedrichi enda senised valdused liideti aga Saksi-Meiningeniga.

1871. aastast kuulus hertsogiriik Saksa keisririigi koosseisu.

Hertsogkond kaotati 1918. aastal.

Saksi-Meiningeni hertsogid
 1680–1706 Bernhard I
 1706–1724 Ernst Ludwig I
 1724–1729 Ernst Ludwig II 
 1729–1743 Karl Friedrich 
 1743–1746 Friedrich Wilhelm
 1743–1763 Anton Ulrich 
 1763–1782 Karl Wilhelm 
 1782–1803 Georg I
 1803–1866 Bernhard II
 1866–1914 Georg II 
 1914–1918 Bernhard III

Vaata ka
Saksi-Meiningeni hertsog

Saksimaa ajalugu
Saksamaa ajaloolised riigid
Saksa keisririik
Kalle Kaarli

Kalle Kaarli (sündinud 27. juulil 1948) on Eesti matemaatik.

Ta lõpetanud Tallinna 2. Keskkooli (1966) ja Tartu Riikliku Ülikooli (matemaatikateaduskond, 1971); 1979. aastal kaitses füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja.

Ta on olnud 1974. aastast Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna algebra ja geomeetria kateedri õppejõud, 1983. aastast dotsent, 1994. aastast puhta matemaatika instituudi (hiljem matemaatika instituudi) professor universaalalgebra alal. 2014. aastast on ta Tartu Ülikooli emeriitprofessor. 

Ta on olnud Eesti Matemaatika Seltsi president aastatel 2003−2009.

Ta on tegelenud universaalalgebra ja rühmateooriaga.  

Koos Alden Pixleyga on ta koostanud monograafia "Polynomial Completeness in Algebraic Systems" (2001).

Tunnustus
2002 Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal
2012 Eesti Matemaatika Seltsi auliige

Isiklikku
Tema isa oli põllumajandusteadlane Karl Kaarli, vend on füüsik Rein Kaarli.

Välislingid
Kalle Kaarli koduleht 

Eesti matemaatikud
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli professorid
Sündinud 1948
Rakvere mõis

Rakvere mõis (saksa keeles Schloß Wesenberg) oli rüütlimõis Rakvere kihelkonnas Virumaal.

Mõis loodi 1618. aastal, mil Rakvere linnuse ala läänistati Reinoud van Brederodele (1567–1633), kelle Rootsi kuningas Gustav II Adolf oli 12. juunil 1616 teinud Rakvere vabahärraks ja kes Hollandi saadikuna oli osalenud Stolbovo rahuläbirääkimistel. 1631. aastal andis Gustav II Adolf Brederodele ka Rakvere linna.

Mõisahoonetena kasutati algul ilmselt linnuse tervemaid osi, hiljem rajati uus mõisasüda frantsisklaste kloostri varemeile.

1669. aastal omandasid mõisa Tiesenhausenid ning 19. sajandi keskel Rennenkampffid. Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Vao ja Rakvere mõisa pärushärra Carl August Edler von Rennenkampff (1874–1934).

1783. aastal kehtestati Venemaa keisririigis asehalduskord ja loodi Tallinna asehalduskonna Rakvere kreis. Rakvere linn osteti Tiesenhausenilt 45 011 rubla eest ära ning nimetati kreisilinnaks.

Mõisakompleks
Rakvere mõisakompleks rajati 18.–19. sajandil. Mõisa historitsistlik algselt ühekorruseline härrastemaja rajati 1850. aastatel. 

Hoone ehitati 1920. aastatel kahekorruseliseks. Mõisa härrastemaja oli nüüd Rakvere Rahvamaja ning oli Rakvere Haridusseltsi omanduses. Mõisapark oli aga Rahvaaed. 1920. aastate teisel poolel ehitati endise härrastemaja ühte otsa teatrihoone, mis valmis lõplikult alles 1930. aastate lõpus. 

Tänapäeval kasutab kunagist mõisakompleksi Rakvere Teater.

18. sajandi keskelt pärineb mõisa ait, mille kolmnurkfrontooni ilmestab rokokoostiilis kaunistus. Aidahoones asub teatri väike saal.

Viited

Välislingid
Eesti Ajalooarhiivi Kinnistute register: Rakvere mõis (Rakvere khk)

Rakvere ajalugu
Rakvere kihelkond
Virumaa mõisad
Rennenkampffide mõisad
Tarbatu (rahvatantsuansambel)

Eesti Maaülikooli rahvatantsuansambel Tarbatu on Tartus tegutsev rahvatantsuansambel.

1951. aastal eraldati Tartu Riiklikust Ülikoolist (TRÜ) põllumajanduslikud erialad ning loodi Eesti Põllumajanduse Akadeemia (EPA) ehk praeguse nimega Eesti Maaülikool. Varem TRÜ tantsurühmas tantsinud rahvatantsuhuvilised tudengid asutasid eesotsas Ilmar Reidlaga EPA rahvatantsurühma.

Läbi aegade on rühma juhtinud:
 1951–1952 Ilmar Reidla
 1953–1962 Linda Malviste
 1963–1965 Kristjan Torop
 1966–1968 Linda Malviste
 1969–1975 Jolante Madi
 1976–1996 Enn Madi
 1996–... Jaanus Randma

1983. aastal anti rühmale ansambli nimetus. 1990 sai ansambli nimeks Tarbatu.

Rahvatantsuansamblis on üle saja tantsija vähemalt seitsmes rühmas. Igal aastal tantsib vähemalt kaks põhirühma, kaks noorterühma, vilistlasrühm, gümnaasiumirühm ning lasterühm.

Tunnustus
 2011 Tartu Kultuurikandja aunimetus (harrastuslik kooslus)

Välislingid 

Tarbatu koduleht

Eesti rahvatantsurühmad
Eesti Maaülikool
Tartu organisatsioonid
Norbert Elias

Norbert Elias (22. juuni 1897 Breslau (tänapäeval Wrocław, Poola) – 1. august 1990 Amsterdam) oli juudi päritolu saksa sotsioloog, kes omandas hiljem Suurbritannia kodakondsuse.

Eliase tuntumaid teoseid on kaheköiteline "Tsiviliseerumisprotsess".

Teoseid eesti keeles 
 "Tsiviliseerumisprotsess. I köide: Käitumise muutused Õhtumaa ilmalikes ülemkihtides". Saksa keelest tõlkinud Tiiu Relve. Tallinn: Varrak 2005
 "Tsiviliseerumisprotsess. II köide: Ühiskonna muutused. Ühe tsiviliseerumisteooria visand". Saksa keelest tõlkinud Tiiu Relve. Tallinn: Varrak 2007
 "Mis on sotsioloogia?". Saksa keelest tõlkinud Katrin Kaugver. Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus 2013

Saksamaa sotsioloogid
 sündinud 1897
 surnud 1990
Anne Laius

Anne Laius (sündinud 25. märtsil 1956) on eesti bioloog.

Ta on lõpetanud Tartu 2. Keskkooli ja 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli hüdrobioloogi ja ihtüoloogina ning bioloogia- ja keemiaõpetajana. Sai 2003. aastal teadusmagistri kraadi ning 2011. aastal doktorikraadi bioloogia ja maateaduste hariduse erialal Tartu Ülikoolis.

Ta on Tartus Miina Härma gümnaasiumi bioloogiaõpetaja ja Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna loodusteadusliku hariduse keskuses bioloogia didaktika lektor.

Kirjandus 
Kadri Pulk. "Inimlik headus: õpetaja põhiomadus". Roheline Värav 30 (13. november) 2009. Lk 8

Välislingid

Eesti bioloogiaõpetajad
Eesti bioloogid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Miina Härma Gümnaasiumi õpetajad
Sündinud 1956
Alfred Hrdlicka

Alfred Hrdlicka (27. veebruar 1928 Viin – 5. detsember 2009) oli Austria skulptor, graafik ja maalikunstnik.

Alfred Hrdlicka õppis aastatel 1943–1945 hambatehnikuks, seejärel õppis ta kuni 1952. aastani Viini kunstiakadeemias maalikunsti ja kuni 1957. aastani Fritz Wotruba käe all skulptuuri. Aastal 1960 esines ta Viinis oma esimese näitusega. Aastal 1964 äratas ta Veneetsia biennaalil rahvusvahelist tähelepanu.

Ta oli ka hea maletaja ning esindas Austriat 1953. aasta tudengite maailmameistrivõistlustel.

Välislingid

Austria maalikunstnikud
Austria skulptorid
Sündinud 1928
Surnud 2009
Graafikud
Stanislav Prins

Stanislav Prins (varem Stanislav Pedõk, sündinud 6. juunil 1988 Donetskis) on Eesti jalgpallur (väravavaht). 

5. detsembril 2014 määras Eesti Jalgpalli Liit Prinsile 4-aastase mängukeelu mängutulemustega manipuleerimise eest.

Klubikarjäär

Koondisekarjäär
Eesti koondisse kutsuti ta esimest korda 30. detsembril 2009 Angolaga peetavaks sõpruskohtumiseks, kui ta oli Meistriliiga klubi Tallinna FC Flora varuväravavaht. 
Oma ainsa mängu A-koondises tegi Prins 8. novembril 2012 sõpruskohtumises Omaani vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Ken Kallaste, Ilja Antonov, Karl Mööl ja Andre Frolov.

Karjääri statistika

Klubi
Uuendatud seisuga 22. november 2017

Koondis

Saavutused

Klubi
Tallinna FC Flora
 Meistriliiga: 2010, 2011
 Evald Tipneri karikas: 2008
 Eesti Superkarikas: 2011, 2012, 2014

Vaata ka
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid
Eesti Jalgpalli Liidu profiil
Transfermarkti profiil
Koondise mängud

Eesti jalgpallikoondislased
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Sündinud 1988
Pärnu JK Vapruse jalgpallurid
JK Narva Transi jalgpallurid
Eesti jalgpallurid
Tiina Mõis

Tiina Mõis (neiuna Tiina Laatspera; sündinud 24. veebruaril 1957 Järvakandis) on Eesti äritegelane. 

Aastatel 1999–2002 oli ta Nõmme Linnaosa Halduskogu esimees ja Tallinna Linnavolikogu liige. Ta on kuulunud Eesti Reformierakonda ja Erakonda Res Publica. Tiina Mõisal on omanimeline stipendium Tallinna Tehnikaülikooli Arengufondis.

Haridus 
 Järvakandi Keskkool 
 1975 Tallinna Spordiinternaatkool (kergejõustik)
 1975–1980 Tallinna Tehnikaülikool (majandus, cum laude)

Teenistuskäik 
 1980–1989 Eesti Onkoloogiakeskus, pearaamatupidaja 
 1989–1991 Eesti Kaubandus-Tööstuskoda, pearaamatupidaja 
 1991–1995 Hansapanga pearaamatupidaja
 1995–1998 Hansapanga administratsiooni divisjoni direktor

Tunnustus 
2008 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2017 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja I klassi aumärk

Isiklikku 
Tiina Mõis oli abielus Jüri Mõisaga. Neil on kaks tütart. Tiina õde Maie on abielus olümpiavõitja Jaak Uudmäega.

Artiklid 
 Argo Ideon. Tiina Mõis. Eesti Ekspress, 22. aprill 2004
 Kadri Jakobson. Tiina Mõis - Saatuse sõbranna. ÄP Online - uudis, 23. november 2007 
 Paavo Kangur. Rangelt suursugune Tiina Mõis. Kroonika, 08.juuli 2008

Viited

Välislingid 
 TIINA MÕISA DOKTORIÕPPE STIPENDIUM TALLINNA TEHNIKAÜLIKOOLI ARENGUFONDIS STATUUT
 Tiina Mõis. Teenetemärkide kavalerid. Vabariigi President.

Eesti ettevõtjad
Nõmme linnaosa halduskogu liikmed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1957
2S19 Msta-S

Iseliikuv haubits 2S19 Msta-S (vene keeles Самоходная гаубица 2С19 Мста-С) on Nõukogude Liidus valmistatud soomustatud liikurhaubits.

Taktikalis-tehnilised andmed 
Kaliiber: 152,4 mm (6 tolli)
Raua pikkus: 53 kaliibrit
Laskesektor: 360°
Tõstenurk: –4...+68°
Mürsu algkiirus: 655 m/s
Laskekiirus: 6–8 lasku/min
Laskekaugus tavalise mürsuga: 25 km
Lahingkomplekt 50 mürsku
Kuulipilduja: NSVT, 12,7 mm

Pikkus: 7,15 m
Laius: 3,38 m
Kõrgus: 2,99 m
Kaal: 42 t
Mootor: vedelikjahutusega 4-taktiline diiselmootor V-84A
Silindrid: V12
Mootori võimsus: 840 hj / 626,39 kW
Erivõimsus: 20 hj/t
Kiirus: 60 km/h
Sõidukaugus: 500 km
Meeskond: 5

Kirjeldus 
Liikurhaubits Msta-S on toodetud tanki T-80 veermikul, kuigi on kasutatud tanki T-72 jõuseadet. Veermiku ühe poole jooksurattad on u 10 cm edasi nihutatud. Sarnane laskeseade on veetaval välisuurtükil Msta-B. Laskevalmidus on võimalik saavutada kuni 2,5 minuti jooksul. Laadimine on automatiseeritud. Masin on varustatav lisaseadmetega, mille abil on võimalik läbida veekogusid põhjal sõites. 

Lahingkomplekt (50) on paigutatud torni. Laskekaugus tavaliste kildmürskudega on 24 700 m, gaasigeneraatoriga mürsuga 28 900 m. Mürsutüüpidest on võimalikud kild-, suitsu-, valgustus-, kobar-, keemia- ja tuumamürsud. Lisaks on võimalik kasutada raketimootoriga mürsku lennukaugusega kuni 36 km ja laserjuhitava mürsu Krasnopol lühendatud (tavaline ei sobi automaatlaadimissüsteemi) versiooni Krasnopol-M.

Raadiojaam R-173 omab sidekaugust kuni 20 km. Pardasidesüsteem võimaldab kaasata kuni 7 abonenti. Olemas on pardageneraator võimsusega 16 kW. Alates 2000. aastast on varustusse lisatud navigatsiooni- ja positsioneerimissüsteem GLONASS. Valmistamisel on automatiseeritud juhtimis- ja laskeandmete arvestussüsteem.

Ajalugu 
Msta-S töötati välja liikurhaubitsa 2S3 Akatsija järeltulijana 1980. aastatel. Väljatöötamist alustati 1985 nime "Ferma" all ja tootmine algas 1989. Paralleelselt töötati välja nii veetav kui ka liikurversioon. Nimi "Msta" on antud Venemaa jõe järgi, mis suubub Ilmeni järve. Hiljem on lisandunud moderniseeringuid. Valmistatud on ka 155 mm mudel 52-kaliibrilise rauaga. Väljatöötamisel on samal veermikul kaheraudne suurtükk Koalitsija-SV, mille katsetused pole veel edu toonud. Toodetud on kokku kuni 700 haubitsat. Neid rakendati edukalt Tšetšeenia sõdades (suurusjärk 1 rügement) ja ilmselt ka Venemaa-Gruusia sõjas. Samuti on olemas andmed nende rakendamise kohta Vene-Ukraina sõjas.

Galerii

Kasutajad 
  – 550; suurtükiväepataljonis on 18 relva
  – 13
  – oli kasutuses 2021. aasta seisuga.
  – 10
  – 1
  –

Vaata ka 

 2A65 Msta-B
 2S35 Koalitsija-SV
 AS-90
 M109
 PzH 2000

Viited 

Venemaa relvad
Nõukogude Liidu liikursuurtükid
Aksel Mei

Aksel Mei (8. veebruar 1896 Rõngu vald, Tartumaa – 26. juuni 1964 New York, USA) oli Eesti riigiametnik.

Aastatel 1919–1940 töötas Riigikontrollis, mille tsiviilosakonna juhataja ta lõpuks oli. Aastatel 1935–1939 oli Nõmme linnavolikogu esimees.

Eestist lahkus 1944. aastal Saksamaale, kust 1949 siirdus Ameerika Ühendriikidesse.

Haridus 
 1905–1906 Rõngu Tilga Apostliku Õigeusu Kihelkonnakool
 1906–1912 Tartu Linnakool
 1920–1921 Tallinna Õhtukeskkool
 1921–1925 Tartu Ülikool, õigusteaduskond

Teenistuskäik 
 1912–1913 Vana-Antsla kohtusekretäriabi
 1913–1915 Vana-Otepää Nõuni Algkooli juhataja
 1916–1919 postiametnik Petrogradis ja Pihkvas.

Alates 1919 aastast töötas Eesti Vabariigi Riigikontrollis
 1919–1921 asutuse revident
 1925–1929 asutuse kantseleijuht ja Riigi Kontrollnõukogu asjadevalitseja
 alates 1929 asutuse kontrollnõukogu liige ja tsiviilosakonna juhataja ning 1936–1938 ka rahandusosakonna juhataja

Aastatel 1945–1949 Saksamaal põgenikelaagris kooliõpetaja.

Ühiskondlik tegevus 
Aksel Mei oli E.E.L.K. New Yorgi Pauluse Koguduse nõukogu liige ja revisjonikomisjoni esimees. Eesti Majaomanike Koja ja New Yorgi Eesti Haridusseltsi juhatuse liige. Vaba Euroopa Eesti Nõuandev Kogu (ka laekur), Korporatsioon Sakala ning Vaba Eesti Komitee liige.

Tunnustus ja tiitlid 
 Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärk, 1932
 Eesti Punase Risti I järgu II astme	teenetemärk, 1936
 Valgetähe II klassi teenetemärk, 1938

Kirjandus 
 Eesti avalikud tegelased. Tartu, 1932, lk 186.
 Stockholms-Tidningen Eestlastele (Stockholm, Rootsi), 1952, 31. mai, nr 122, lk 2: foto.
 Aksel Mei (in memoriam). / Vaba Eesti Sõna (New York, USA), 1964, 2. juuli, nr 27, lk 11.

Välislingid 
 Aksel Mei. Album Academicum Universitatis Tartuensis. Eesti Ajalooarhiiv
 
 Aksel Mei. Teenetemärkide kavalerid. Vabariigi President.

Nõmme omavalitsuse juhid
Nõmme linnavolikogu liikmed
Majaomanikkude Koja liikmed
Riigikontrolli koosseis
Korporatsioon Sakala liikmed
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti I järgu II astme teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärgi kavalerid
Eestlased Saksamaal
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1896
Surnud 1964