joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jüri Krustok

Jüri Krustok (13. veebruar 1955 Tallinn) on eesti füüsik.

Haridus
Õppis Keila 1. Keskkoolis 1962–1973, TRÜ füüsika-keemiateaduskonnas optika ja spektroskoopia erialal 1976–1981; TPI aspirant 1983–1986.

Teaduskraad
Füüsika-matemaatikateaduste kandidaat 1987 (Tartu Ülikool, kinnitus 1987, " Recombination Centres in Zinc and Cadmium Sulphides").

Teenistuskäik
EPT Tallinna osakonna autojuht 1975–1976. TTÜ: füüsika kateedri laborant, assistent 1981–1983, nooremteadur 1987; optoelektroonika materjalide labori vanemteadur 1987–1992, sektorijuhataja 1989–1990; materjalitehnika/materjaliteaduse instituudi pooljuhtmaterjalide tehnoloogia õppetooli vanemteadur 1992–2016; füüsikainstituudi rakendusfüüsika professor ja õppetooli juhataja 2004–2016; materjali- ja keskkonnatehnoloogia instituudi vanemteadur 2017–2018; küberneetikainstituudi professor 2017-…

Teadustöö põhisuunad
AIIBVI tüüpi materjalide luminestsents; tahke keha füüsika ja keemia; rekombinatsioontsentrid pooljuhtides; punktdefektide moodustumisprotsessid;
päikesepatareid ja nende füüsika. 
Avaldanud üle 200 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 7 doktori- ja 11 magistritööd.

Teadusorganisatoorne tegevus
Eesti Füüsika Seltsi liige; Ülemaailmse Rakendusoptika Ühingu (SPIE) liige; EMRSi (European Materials Research Society) liige.

Tunnustused
Eesti Vabariigi teaduspreemia (Tehnikateadused – Enn Mellikov (kollektiivi juht), Mare Altosaar, Malle Krunks, Jüri Krustok, Vello Valdna, "Pooljuhtmaterjalid päikeseenergeetikale ja optoelektroonikale") 1998.

Viited

Välislingid
 "Eesti Teadusportaal (ETIS)"

Keila Kooli vilistlased
Eesti füüsikud
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Sündinud 1955
Drüaadid

Metsade nümfid.

Surematud metsasalude nümfid, sest erinevalt mõnedest oma õdedest ei surnud nemad koos kindla puuga. Ka nemad olid Artemise kaaslasteks , eriti jahil. 

Drüaadid nimega Meliades`ed olid näiteks saare puu nümfid. Nad olid Gaia ja Uranuse vere lapsed. Mingil põhjusel olid nad kreeklaste jaoks väga tähtsad, kuid tänapäeval ei teata seda põhjust enam päris hästi. Nende õde on Aphrodite, kas on sammuti Gaia ja Uranose verest sündinud.

Drüaadidega seostub ka Narkissose legend. Nümf Leiriope ja jõejumala pojana oli Narkissos nümfide vend. Armununa oma peegelpilti lamas ta päevast päeva allika juures ega võtnud ivakestki suhu. Tema surma järel leinasid teda nii puudenümfid drüaadid kui ka allikate nümfid  najaadid. Nende pisaratest tuli Narkissose auks lill – nartsiss.
Oreaadid

Mägede nümfid.

Oreaadid olid mägede kaitsjad, nad olid Gaia lapsed. Nagu kõik teised nümfid olid ka nemad üldiselt abivalmid ja rahumeelsed. Üks mäginümfe on näiteks Maia (Atlase tütar?).

Nende õed olid Napaead. Napaead olid orgude ja nõgude nümfid( kreeka keeles tähendab nape orgu, lohku).
Verner Oja

Verner Oja (7. november 1901 Pikakannu, Pindi vald, Võrumaa – 14. aprill 1991 Toronto, Kanada) oli eesti jurist.

Ta õppis Võru Rahvahariduse Seltsi poeglaste gümnaasiumis (lõpetas aastal 1923). Osales Vabadussõjas. Õppis 1923-1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas ning kuulus  Eesti Üliõpilaste Selts Põhjala ridadesse. 1927-1941. aastatel töötas ta Põlluministeeriumi ning Kohtu- ja Siseministeeriumi sekretärina, 1941-1944. aastatel Tallinna linnavalitsuse abisekretärina. Pages 1944. aastal Suure Põgenemise ajal koos abikaasa, poja Tõnis Oja ja tütrega Rootsi, kust siirdus  1949. aastal edasi Kanadasse. Töötas ametnikuna ettevõttes Canadian National Railway, kust jäi 1966. aastal pensionile.  Abiellus Laine Tobiasega. 

Verner Oja põrm on sängitatud Pindi kalmistule.

Isiklikku 
Verner Oja isa oli Pindi vallakirjutaja Alfred Oja ja ema Liisa Oja (née Urmann), vennad Boris Oja, Edmunt Oja, Henn Oja ja Mart Oja ning õed Tiina Oja, Susanne Teder, Senta Kõiv, Ottilie Oja ja Aive Matvere.

Viited 

Eesti juristid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
EÜS Põhjala liikmed
Vabadussõja veteranid
Eestlased Kanadas
Sündinud 1901
Surnud 1991
Mart Oja

Mart Oja (15. juuli 1921 Pikakannu, Pindi vald, Võrumaa – 5. veebruar 2011 Kaunas, Leedu) oli soomepoiss.

Ta õppis Pikakannu algkoolis, Võru Progümnaasiumis ja Võru Ühisgümnaasiumis. Läks koos Valdeko Salumi ja Ülo Rätsnikuga suuskadel 5. märtsil 1940 Rohuneemelt üle lahe Soome. Tema elust soomepoisina ja hiljem kirjutab Suomen Kuvalehti.

Isiklikku 

Mart Oja isa on Alfred Oja ja ema Liisa Oja (née Urmann) ning vennad Verner Oja ja Edmunt Oja.

Soomepoisid
Sündinud 1921
Surnud 2011
Edmunt Oja

Edmunt Oja (6. märts 1911 Pikakannu, Pindi vald, Võrumaa – 5. november 1946 Norilsk, Krasnojarski krai, Vene NFSV) oli eesti omavalitsustegelane.

Lõpetas 1932. aastal Võru Rahvahariduse Seltsi Ühisgümnaasiumi. Pärast sõjaväeteenistust sai aastatel 1932–1933 reservohvitseri väljaõppe Sõjakoolis. Pälvis 1934. aastal lipniku auastme. Õppis 1936–1939 Tartu Ülikoolis õigusteadust (ei lõpetanud). Oli korporatsiooni Rotalia liige. 

Töötas Ahja vallasekretärina ning kuulus Kaitseliidu Võnnu malevkonda. Saksa okupatsiooni ajal kuulus Omakaitsesse.  Arreteeriti 4. novembril 1944. aastal Tartumaal Kambja vallas. Eesti NSV Siseministeeriumi Vägede Sõjatribunal mõistis ta Vene NSFV Kriminaalkoodeksi §58-1a järgi süüdi ning talle määrati 25+5 aastat vabaduse kaotust. Suri 1946. aasta novembris Norillagis.

Isiklikku 
Edmunt Oja isa oli Alfred Oja. Tema vennad olid Boris Oja, Verner Oja, Henn Oja ja Mart Oja ning õed Tiina Oja, Susanne Teder, Senta Kõiv ja Aive Matvere. Abikaasa Endla Oja (née Unt) töötas enne pensioneerumist Tartu Riiklikus Ülikoolis.

Välislingid 
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944
 Maaleht

Eesti omavalitsusametnikud
Kaitseliidu Tartumaa maleva liikmed
Korporatsioon Rotalia liikmed
Sündinud 1911
Surnud 1946
Aive Matvere

Aive Matvere (sünninimi Adeline Oja; 6. aprill 1914 Pikakannu, Pindi vald, Võrumaa – 23. jaanuar 1991 Väimela) oli eesti haridustegelane.

Ta õppis aastatel 1928–1933 Võru Rahvahariduse Seltsi Eraühisgümnaasiumi humanitaarharus ning 1933–1935 Kehtna Kõrgemas Kodumajanduskoolis. Töötas Vana-Antsla Kodumajanduskoolis õpetajana ja Toompeal Eesti Vabariigi Siseministeeriumi allasutuses kokk-perenaisena. 

Oli abielus Oskar Matverega.

Eesti haridustegelased
Sündinud 1914
Surnud 1991
Hrõhori Halahan

Hrõhori Anatolijovõtš Halahan (ukraina keeles Григорій Анатолійович Галаган) on Ukraina sõjaväelane.

Sõjaväeteenistus 
2020-2022 oli ta Ukraina erioperatsioonijõudude ülem. Jätkas teenistust SBU Alfa ülema asetäitjana.

Autasud 
 2021 - Ukraina heaks tehtud sõjaväeteenistuse eest

Viited 

Ukraina sõjaväelased
Ruszczany

Ruszczany on küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Białystoki maakonnas Choroszczi vallas. Ruszczany asub Choroszczist umbes 2,5 km ja Białystoki kesklinnast ligikaudu 14 km läänes.

Podlaasia vojevoodkonna külad
Blake Coleman

Blake Coleman (sündinud 28. novembril 1991 Planos, Texases) on USA jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Calgary Flames.

Aastatel 2009–2011 mängis ta United States Hockey League'is. Aastatel 2011–2014 mängis ta neli hooaega Miami Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2011. aastal valis New Jersey Devils ta NHL-i draftis 75. valikuna. 2015. aastal liitus ta New Jersey Devilsi noorteklubiga Albany Devils, mis mängis American Hockey League'is. NHL-is debüteeris Coleman New Jersey Devilsi meeskonnas hooajal 2016–17. Esimese värava lõi ta liigas 26. märtsil 2017 mängus Dallas Starsi vastu.

2020. aasta veebruaris siirdus ta Tampa Bay Lightningi. Aastatel 2020 ja 2021 võitis ta Lightningiga Stanley karikavõistlused.

2021. aasta juulis sõlmis ta kuueaastase lepingu Calgary Flamesiga.

2018. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Coleman USA jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.

Viited

Välislingid 
 Blake Coleman NHL.com lehel
 Blake Coleman hockeydb.com lehel

Ameerika Ühendriikide jäähokimängijad
New Jersey Devilsi mängijad
Tampa Bay Lightningi mängijad
Calgary Flamesi mängijad
Sündinud 1991
Narewka

Narewka (valgevene keeles Нараўка) on küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Hajnówka maakonnas, Narewka valla halduskeskus.

Narewka asub Valgevene piirist 11 km kaugusel, Hajnówkast 16 km kirdes ja Białystokist umbes 53 km kagus.

Narewkal olid linnaõigused 19. sajandi esimesest poolest kuni 1875. aastani.

Podlaasia vojevoodkonna külad
Lilleralli

Lilleralli on Karla küla aiandustalude iga-aastane ühisüritus augusti esimesel nädalavahetusel Harjumaal, Kose vallas.

Ühel üritusel saab külastada Tõnise puukooli, Roosoja talu, Roogoja talu ja Sadevälja talu kollektsiooniaeda, küsida nõu, osaleda seminaridel, praktikatel ning osta kaasa erinevate taimede istikuid.

Üritus on välja kasvanud Johannes Lauristini nimelise kolhoosi aiandis peetud Lillepäevadest, millega alustas Roogoja talu perekond Kivistik juba 1958. aastal.

Viited 

Kose vald
Soome-ugri rahvaste III maailmakongress

Soome-ugri rahvaste III maailmakongress toimus 10.–13. detsembril 2000. aastal Soome Vabariigi pealinnas Helsingis. Soome-Venemaa Ühingu (Suomi-Venäjä-Seura) ja M. A. Castréni Seltsi koostööna korraldatud kongress kogunes Finlandia-talos. Sündmust väisasid esmakordselt ka kõigi kolme soome-ugri rahvusriigi – Eesti, Ungari ja Soome – presidendid.

Maailmakongressi peateema oli “Soome-ugri maailm kolmandal aastatuhandel – arenguperspektiivid”.

Osales ligi 600 delegaati ja vaatlejat. Vastavalt reglemendile on hääletamisel igal soome-ugri rahva delegatsioonil üks hääl. Delegaatidena osalesid eestlased, ersad, handid, ingerisoomlased, isurid, karjalased, komid, liivlased, mansid, marid, mokšad, neenetsid, saamid, setud, sölkupid, udmurdid, ungarlased ja vepslased. Vaatlejatena olid kohal soome-ugri maade ja Venemaa Föderatsiooni ametlikud esindajad.

Avamisel pidasid tervituskõned kõik kolm soome-ugri presidenti: Soome president Tarja Halonen, Ungari president Ferenc Mádl ja Eesti president Lennart Meri. Ungari president Ferenc Mádl andis edasi ka Ungari eelmise presidendi Árpád Gönczi tervituse. Venemaa Föderatsiooni kõrgeim esindaja, rahvus- ja migratsioonipoliitika minister Aleksandr Blohhin, luges ette Venemaa presidendi Vladimir Putini tervituse.

Avapäeval esitati kongressile lisaks delegatsioonide ettekannetele ka Soome-Ugri Rahvaste Konsultatiivkomitee aruanne nelja aasta jooksul tehtud tööst. 12. detsembril toimus kongressi töö neljas – poliitika, kultuuri ja hariduse, ökoloogia ja tervishoiu, meedia ja informatsioonisüsteemid – töörühmas.

Töörühmad esitasid kongressile soovitused edasiseks koostööks ja soome-ugri rahvaste olukorra parandamiseks.

13. detsembril võeti vastu kongressi resolutsioon. 

Lõppsõnavõtuga pöördus kongressil osalejate poole Soome parlamendi esimees Riitta Uosukainen.

Paralleelselt soome-ugri rahvaste III maailmakongressiga, 9.–13. detsembrini, toimus Helsingis ka Soome-Ugri Rahvaste Noorteassotsiatsiooni (MAFUN) kongress. Vastu võeti kaks uut liikmesorganisatsiooni.

MAFUN-i kongressist võtsid osa eestlased, soomlased, karjalased, vepslased, ersad, mokšad, marid, udmurdid, komid, handid, mansid ja ungarlased. Otsused kandis sekretär Jussi Santeri Junttila ette ka soome-ugri rahvaste maailmakongressi lõppistungil.

Ametliku kongressitöö kõrval toimusid Soomes ka mitmed soomeugrilised kultuuriüritused. Soome-ugri teatrifestivalil “Karutapp” esinesid Eesti, Karjala, Ungari, Komi, Udmurdi, Handi, Saami ja Soome teatrid. 

11.–13. detsembrini toimus Espoos “Ugri röögatus: Kalevala MM 2000”, kus võisteldi runoviiside esitamises ning murdes laulmises. Teiste rahvalaulikutega pistsid “Ugri röögatusel” rinda Olavi Ruitlane, Veiko Märka, Aapo Ilves, Kauksi Ülle ja Sven Kivisildnik. Maailmameistriks kuulutati inglane Nick Hennessey.

Välislingid 
 Fenno-Ugria: soome-ugri rahvaste III maailmakongress
 Soome-ugri rahvaste III maailmakongressi resolutsioon
 Soome-ugri rahvaste esindusorganid maailmas

Soome-Ugri Maailmakongress
Louis Villecourt

Louis Claude Etienne Villecourt (7. juuli 1897 Paray le Monial – 19. detsember 1930 Pariis) oli prantsuse jurist ja diplomaat.

Õppis 1914–1918 Sorbonne'i Ülikoolis õigusteadust, kaitses doktorikraadi tööga "La protecion des minorités dans les Pays baltiques et la Société des Nations" (1925). Töötas 1921. aastast Eesti Pariisi saatkonnas, 1923. aastast oli saatkonna sekretär. 1924. aastal asus Eestisse, kus õppis ära kohaliku keele ning abiellus eestlannaga. 

1927. aastast oli Tartu Ülikoolis õppeülesannete täitjaks rahvusvahelise kaubandusõiguse alal. Avaldas "Prantsuse-Eesti sõnaraamatu" (1930), "L'université de Tartu 1919–1932" (1932) ning sarnas "Les états contemporains" raamatu "L'Estonie" (1932), milles leidub ka ülevaade eesti kunstist.

Allikas 

 Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide 1940.

Eesti diplomaadid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna õppejõud
Sündinud 1897
Surnud 1930
Ameerika Ühendriikide vahevalimised

Vahevalimised (inglise keeles midterm elections) toimuvad Ameerika Ühendriikides iga presidendi teisel ametiaastal, ehk täpselt presidendi ametiaja keskel. Vahevalimistel kuuluvad ümbervalimisele kõik 435 Esindajatekoja kohta ja 33 või 34 sajast Senati kohast.

Lisaks toimuvad 34 osariigis nelja-aastased kubernerivalimised, samas Vermontis ja New Hampshire'is kestab kuberneri üks ametiaeg vaid kaks aastat ja seega nendes osariikides toimuvad kubernerivalimised nii presidendivalimiste kui ka vahevalimiste ajal. Samuti toimuvad enamikus osariikides seadusandliku kogu ja osariigi ametnike – näiteks sekretäride (Secretary of State), peaprokuröride (Attorney General) ja rahandusministrite (Treasurer) valimised.

Vahevalimistele on omane väike valimisosalus – kui viimase 60 aasta jooksul on presidendivalimiste valimisosalus olnud ligi 50–60 protsenti, siis vahevalimistel käib valimas vaid ligi 40 protsenti valimisõiguslikest kodanikest. Vahevalimisi peetakse üldiselt referendumiks presidendi senisele tegevusele, tavaliselt presidendi partei kaotab vahevalimistel, mõnikord kaotab ka kontrolli vastasparteile. Pärast senati otsevalimisi on presidendi partei Kongressi vahevalimistel võitnud ainult kaheksal korral:

 1914 (Woodrow Wilson) – demokraadid võitsid Senatis juurde kolm kohta (50lt 53le), kuigi kaotasid Esindajatekojas 61 kohta (291lt 230le)
 1934 (Franklin D. Roosevelt) – demokraadid võitsid Senatis juurde üheksa kohta (60lt 69le) ja Esindajatekojas üheksa kohta (313lt 322le)
 1962 (John F. Kennedy) – demokraadid võitsid Senatis juurde neli kohta (64lt 68le), kuigi kaotasid Esindajatekojas neli kohta (262lt 258le)
 1970 (Richard Nixon) – vabariiklased võitsid Senatis juurde kaks kohta (43lt 45le), kuid jäid endiselt vähemusse ja kaotasid Esindajatekojas 12 kohta (192lt 180le)
 1998 (Bill Clinton) – demokraadid võitsid Esindajatekojas juurde neli kohta (207lt 211le), kuid jäid endiselt vähemusse, Senati koosseis ei muutunud (45lt 45le)
 2002 (George W. Bush) – vabariiklased võitsid Senatis juurde kaks kohta (49lt 51le), saavutades kontrolli koja üle, ja Esindajatekojas kaheksa kohta (221lt 229le)
 ja 2018 (Donald Trump) – vabariiklased võitsid Senatis juurde kaks kohta (51lt 53le), kuid kaotasid Esindajatekojas 40 kohta ja kontrolli koja üle (240lt 200le).

Ameerika Ühendriikide valimised
Gab

Gab on Andrew Torba asutatud sotsiaalmeediaplatvorm, mis pakub alternatiivi Twitterile ja mis on täielikult tsensuurivaba. Gab on tuntud paremäärmuslusliku kasutajaskonna poolest.

Suhtlusvõrgustikud
Paremäärmuslus
Raketa (laev, 1949)

Raketa (vene keeles Ракета, tõlkes 'rakett') oli pärast Teist maailmasõda Soomes sõjakahjutasukuunarina ehitatud 3-mastiline puust purjelaev.

Ajalugu

Raketa ehitati 1949. aastal Soomes Raumas Filip Walter Hollmingi laevatehases sõjakahjude korvamiseks NSV Liidule. Kokku ehitati Soomes sõjakahjudeks 91 puukuunarit, Raketa oli selle tehase 19. laev (ja ka kogu sarja 46. laev).

Laev lasti vette 28. mail 1949 ja anti 12. detsembril samal aastal NSV Liidule üle. Ta oli arvel Eesti Merelaevanduses ja teenis Läänemerel kaubalaevana.

Ta kanti 1957. aastal maha ja vrakk jäeti Hara lahe Loksa küla rannikule (tänapäeval Kasispea küla rannikul). Kuna samasse kanti on aja jooksul jäetud mitu vrakki, on ka arvatud, et Raketa on juba hävinenud ja teda enam pole Hara lahe rannikul.

Ometi on Eesti Meremuuseumis piisavalt fotosid, et Loksa küla rannikul olevate vrakkide seast piisava kindlusega tunda ära Raketa vrakk, mis on veel tänaseni küllaltki suures osas säilinud.

Pildid
Foto: Robert Treufeldt, 29. oktoober 2016

Viited

Kirjandus
Raigo Liiman. "Soomes ehitatud mootorpurjekad Loksal". Sõnumitooja, 8. aprill 2014
"1954. Mootorpurjelaevad Raketa, Lutš, Saira, Tšaika, Kõpu, Mõntu, Ristna, Albatros". // 100 aastat kiilu all. Eesti lugu laevades. Eesti Meremuuseum. Tallinn 2015. Lk 80–81

Välislingid

Muinsuskaitseameti vrakiregister
"Mootorkuunar "Raketa" kai ääres. Laeva kõrval meremees". Enne 1957. aastat. Eesti Meremuuseumi fotokogu, MM F 1555/2
"Loksa rand. Kaugemal kaks laeva vrakki rannas". Tagumine on Raketa vrakk. Ants Pärna, 1962. Eesti Meremuuseumi fotokogu, MM F 832/8
"Mootorkuunari "Raketa" vrakk Loksa rannas". Ants Pärna, 1962. Eesti Meremuuseumi fotokogu, MM F 832/16
"Mootorkuunari "Raketa" vrakk Loksa rannas". Ants Pärna, 1962. Eesti Meremuuseumi fotokogu, MM F 832/18
 
Sõjakahjutasukuunarid
NSV Liidu laevad
Eesti purjelaevad
Eesti kaubalaevad
Mait Agu stipendium

Mait Agu stipendium on rahaline preemia, mida antakse välja kord aastas, 1. oktoobril Mait Agu sünniaastapäeval eesmärgiga toetada andekaid tudengeid ning tantsuloojaid. Stipendium antakse üliõpilasele, vilistlasele või loomingulisele kollektiivile, kes on eelmise õppeaasta jooksul silma paistnud loomingulise või teoreetilise tööga, olnud edukas ja aktiivne õppetöös ning võtnud osa erinevatest tantsualastest projektidest. Mait Agu nimeline stipendium loodi Tallinna Ülikooli koreograafia osakonnas 1999. aastal. Esimestel aastatel kuulusid stipendiumi juurde ka mälestusesemed. Mait Agu nimelise stipendiumi välja andmist toetab Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapital.

Laureaadid 
 1999 Anu Mölder
 2000 Janek Savolainen
 2001 Anna-Liisa Lepasepp
 2002 Karmen Ong
 2003 Irina Stadnik
 2004 Külli Roosna
 2005 Tantsuteater Tee Kuubis
 2006 Madli Teller ja Janari Kintsiraud
 2007 Maarja Pärn
 2008 Mari-Liis Pruul
 2009 Helena Pihel
 2010 Maria Uppin
 2011 Svetlana Grigorjeva ja Hiiumaa TantsuFestival
 2012 Saile-Johanna Langsepp
 2013 Eliisa Sokk ja Ene Jakobson
 2014 Kadi Voitka
 2015 Jaan Ulst ja Tatjana Romanova
 2016 Mari-Liis Velberg ja Ülle Toming
 2017 Jaroslav Galitski ja Virve Kurbel
 2019 Marta Jamsja ja Maido Saar
 2020 Angela Arraste ja David Truusa

Viited 

Stipendiumid
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi valitsus



Praegune valitsus
Mait Maameele

Mait Maameele (1934. aastani Mart Eiert; 24. detsember 1910 Mahu, Virumaa – 1. veebruar 1987 Tartu) oli eesti kunstnik-dekoraator ja karikaturist ning kujutava kunsti kaugõppekursuste ellukutsuja. 

Aastatel 1945–1950 oli ta küüditatud tribunali otsusel §58-10 lg.1 (propaganda või agitatsioon) viieks aastaks Sverdlovski oblastisse BogoslovLagi – Gulagi vangilaagrisse. 

Pärast vabanemist juhendas 1950.–1960. aastatel Tartus Ametiühingute kultuurimajas ja Tartu Linna Kaubandusvalitsuses kujutava kunsti ringkunstikursuseid ning populariseeris maalimisharrastust. 

Asutas 1953. aastal koos skulptor Endel Tanilooga isetegevusliku skulptuuristuudio. Ta oli Tartu ajalehe Edasi satiirisektsiooni karikaturist. Kujundas ka eksliibriseid.

Mait Maameele on maetud Võrumaal Missosse Oravasaarde.

Tunnustus 
 1958 – Isetegevusliku vabariikliku kujutava kunsti ja tarbekunsti näituse preemia kujutava kunsti alal.

Viited 

Eesti kunstnikud
Eesti karikaturistid
Eesti kunstipedagoogid
Sündinud 1910
Surnud 1987
Lääne-Harju politseijaoskond

Lääne-Harju politseijaoskond asub aadressil Rahumäe tee 6/1, Tallinn. Lääne-Harju politseijaoskonna teeninduspiirkondadeks on Mustamäe, Kristiine, Nõmme, Haabersti, Kiili vald, Saku vald, Saue vald, Harku vald, Lääne-Harju vald ning Keila linn. 

Lääne-Harju politseijaoskond on üks kolmest Põhja prefektuuri territoriaalsest struktuuriüksusest. Teised kaks on Ida-Harju politseijaoskond ja Kesklinna politseijaoskond.

Lääne-Harju politseijaoskonnas töötab ligikaudu 250 inimest, jaoskonna koosseisus on menetlustalitus, patrullitalitus ning teenindustalitus. Samuti kuuluvad jaoskonna koosseisu kolm piirkonnagruppi Mustamäe-Kristiine piirkonnagrupp, Nõmme-Haabersti piirkonnagrupp ja Lääne-Harju piirkonnagrupp, kuhu kuuluvad elanikkonda ja piirkonna asutusi vahetult teenindavad piirkonna- ja noorsoopolitseinikud. 

Lääne-Harju politseijaoskonna teenindustalituse koosseisu kuuluvad ka teenindussaalid, mis asuvad aadressidel Paul Pinna tänav 4 ning A. H. Tammsaare tee 47.

Välislingid 
Lääne-Harju politseijaoskond on esindatud ka 
Facebookis ning 
Instagramis.

Politsei- ja Piirivalveamet
Optibet

Optibet on spordiennustuse, internetikasiino ja muude osavusmängude teenust pakkuv ettevõte. Ettevõte asutati 1999. aastal Lätis, kuid nimi Optibet toodi turule alles 2008. aastal, vahetult pärast seda, kui Redbet Holding AB ostis ettevõtte 2007. aastal. Optibet kuulub Enlabs AB gruppi.

Optibet Eesti 

Optiwin OÜ sai litsentsi Eesti turul tegutsemiseks 2013. aastal. Optibeti bränd sisenes Eesti turule 2014. aastal Nordic Leisure AB tütarfirmana.

Optibet pakub tooteid nagu spordiennustus, kasiino, pokker, live-kasiino, reaalajas ennustamine ja reaalajas mängude vaatamine.

Enlabs AB (Optibet emaettevõte) 

Redbet Ltd asutati Inglismaal 2002. aastal. 

2006. aastal omandab Redbet Holding AB kõik Redbet Ltd aktsiad.

2007. aastal omandab Redbet Holding AB SIA Teletoto, mis hiljem nimetati ümber SIA Optibetiks. Lisaks omandati Pullman Gaming NV, millele kuulusid brändid Gold Club Casino, Gold Club Games ja TotalPoker.

2009. aastal saadakse Malta litsents ning redbet.com ja whitebet.com viiakse Inglismaalt üle Maltale.

2012. aastal muudab Redbet Holding AS oma nime Nordic Leisure AB-ks.

2013. aastal otsustab Nordic Leisure AB müüma Redbet Gaming Ltd ning kõik tegevused liideti tütarettevõttega Lifland Gaming AB, mis juhtis kahte kaubamärki – Optibet ja GoldClubCasino. Kontorid olid 3 riigis – Tallinnas, Riias ja Maltal.

2017. aastal osteti Leedu operaator Baltic Bet ning sellega oli Nordic Leisure AB-l litsentseeritud operaatorid kõigis 3 Baltikumi riigis.

2018. aastal muudab Nordic Leisure AB oma nime Enlabs AB-ks. Lansseeritakse Optibeti bränd Leedu turul.

Sponsorlus 
Optibet on aktiivselt Eesti sporti toetanud:

 Nõmme Kalju jalgpalliklubi
 BC Kalev/Cramo
 HC Kehra
 Optibet Rahvaliiga
 Eesti võrkpallikoondis (mehed ja naised)

Auhinnad 
2019 – Parim online kasiino Baltikumis (MBGS) 

2020 – Parim klienditugi Baltikumis (MGBS)

Viited

Välislingid 

 Optibet koduleht

Eesti veebisaidid
Šilling

Šilling on ajalooline münt ja seda raha on varem kasutatud Austrias ja Suurbritannias, Austraalias, Uus-Meremaa ja teiste Briti Rahvaste Ühenduse riikides.

Sõna šilling pärineb vanast inglise keelest "Scilling", mis tähendab "kahekümnendat naela" – üks šilling oli 1/20 naela, mis jagati omakorda 12 penniks (inglise keeles penny). Šilling võeti Suurbritannias käibelt maha 1990. aastal. Kuid praegu kasutatakse šillingit valuutana veel mõnes Ida-Aafrika riigis: Keenias, Tansaanias, Ugandas, Somaalias ja Somaalimaal. Lisaks kavatseb Ida-Aafrika Ühendus käibele võtta ka oma Ida-Aafrika šillingi.

Rahaühikud
2020. aasta Mägi-Karabahhi konflikt

2020. aasta Mägi-Karabahhi konflikt on konflikt Aserbaidžaani ja Armeenia relvajõudude vahel Mägi-Karabahhis, osa pikaajalisest Mägi-Karabahhi konfliktist. Kokkupõrked algasid 27. septembri hommikul 2020 Mägi-Karabahhi kontaktipiiril. Mõlemad pooled on teatanud hukkunutest nii sõjaväelaste kui tsiviilisikute seas. Armeenia ja tunnustamata Mägi-Karabahhi vabariik on kehtestasid kaitseseisukorra ja üldmobilisatsiooni, Aserbaidžaan kaitseseisukorra ja keelutunni. 28. septembril teatas Aserbaidžaan osalisest mobilisatsioonist. ÜRO on konflikti tugevalt hukka mõistnud ning kutsunud mõlemaid osapooli üles pingeid maandama ja rahumeelseid kõnelusi alustama.

10. novembril 2020 jõustus rahulepe. Selleks ajaks oli sõjategevuse käigus hukkunud vähemalt 1300 inimest.

Viited

Välislingid
 Armenia-Azerbaijan conflict: Azerbaijan president vows to fight, BBC News, 30. september 2020
 Nagorno-Karabakh: Armenia and Azerbaijan shaky ceasefire in force, BBC News, 10. oktoober 2020
 Neil Hauer, Nagorno-Karabakh: Sirens, shelling and shelters in Stepanakert, Al-Jazīrah, 16. oktoober 2020
 Sebastien Roblin, What Open Source Evidence Tells Us About The Nagorno-Karabakh War, Forbes, 23. oktoober 2020
 Christopher Giles ja Upasana Bhat, Nagorno-Karabakh: The Armenian-Azeri 'information wars', BBC News, 26. oktoober 2020
 "Geopoliitika ekspert: Karabahhi konflikti suurim kaotaja on Venemaa" ERR, 12. november 2020

Armeenia ajalugu
Aserbaidžaani ajalugu
Mägi-Karabahh
Sõjad
2020
Termoplastsus

Termoplastsus on plastmaterjali omadus muutuda teatud kuumutamistemperatuuril voolavaks ja pärast jahutamist taas tahkeks. See protsess on pöörduv, kusjuures materjali omadused oluliselt ei muutu. Termoplastsed materjalid on hõlpsalt töödeldavad ja vormitavad mitmesugusteks toodeteks (näiteks kileks) ja esemeteks..

Termoplastid on näiteks polükarbonaat (PC), polüetüleentereftalaat (PET), polüeteen (PE), polüpropeen (PP), polüstüreen (PS), polüvinüülkloriid (PVC), akrüülnitriil-butadien-stürool (ABS), polüamiid (PA), polümetüülmetakrülaat (PMMA). Kõige kauem tuntud termoplast on tselluloid, tänapäeval kasutatakse kõige rohkem polüeteeni ja polüpropeeni.

Viited
Sotsialismi Tee (Jõhvi)

Sotsialismi Tee : EKP Kohtla-Järve Linnakomitee ja Kohtla-Järve TSN häälekandja, oli aastatel 1949–1960 Jõhvis (Ida-Virumaal) ilmunud ajaleht.

Esmanumber ilmus 20. oktoobril 1949. Seda anti välja kolm korda nädalas kuni 20. oktoobrini 1960.

Väljaandjaks oli EKP Kohtla-Järve Linnakomitee ja Kohtla-Järve Töörahva Saadikute Nõukogu.

Ajaleht ilmus ka vene keelde tõlgituna "Путь Социализма".

Ilmusid ka lisad:

 Tehnilise Progressi eest : ENSV Teaduslik-Tehnilise Mäeühingu, trusti "Eesti Põlevkivi" ja ajalehe "Sotsialismi Tee" väljaanne (1960, nr 1) ;
 Jõhvi rajooni põllamajanduse alal töötajate sotsialistliku võistluse bülletään (1954–1957, 1959–1960)

Peale ühendamist ajalehega Kaevur jätkas pealkirjaga Leninlik Lipp (1. november 1960–1990).

Viited 

Eesti endised ajalehed
Olga Pogodina-Kuzmina

Olga Pogodina-Kuzmina (vene keeles Ольга Леонидовна Погодина-Кузмина; sündinud 11. novembril 1969 Kemerovo oblastis) on vene kirjanik, dramaturg, stsenarist ja teatriteadlane.

Ta sündis 1969. aastal Kemerovo oblastis ühes väikeses kaubanduslinnas. Alates kolmandast eluaastast elas ta Leningradis. Ta on lõpetanud teatriteadlasena Peterburi Riikliku Teatriakadeemia.

Tema teoste järgi tehtud lavastusi on lavastatud Moskvas, Petroskois, Magadanis, Amuuri-äärses Komsomolskis ja teistes linnades. Tema teoste järgi on vändatud ka filme.

Tema teostest on eesti keeles ilmunud romaan "Uraan": vene keeles aastal 2019, eesti keeles aastal 2020 sarjas "Punane raamat", tõlkija Erle Nõmm, romaani tegevus toimub 1950. aastatel Sillamäel.

Vene kirjanikud
Vene näitekirjanikud
Sündinud 1969
Markus Granlund

Kari Markus Granlund (sündinud 16. aprillil 1993 Oulus) on Soome jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Ufa Salavat Julajev.

Ta alustas klubikarjääri Soome klubis HIFK, mille koosseis debüteeris Soome kõrgliigas hooajal 2010–11. Järgmisel aastal mängis ta HIFK-i põhikoosseisu ning lõi Soome liigas 15 väravat ja andis 19 väravasöötu. Ta oli sel hooajal liiga resultatiivseim uustulnukas.

2011. aastal valis Calgary Flames ta NHL-i draftis 45. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus ta 2013. aastal. Suurema osa esimesest hooajast mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubis Abbotsford Heat. NHL-is debüteeris ta Flamesi meeskonnas 27. veebruaril 2014 mängus Los Angeles Kingsi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 6. märtsil mängus Ottawa Senatorsi vastu.

2016. aasta veebruaris liitus ta Vancouver Canucksiga. Hooaja 2019–20 alguses mängis ta Edmonton Oilersis, kuid suutis 34 mänguga lüüa vaid kolm väravat ja anda ühe väravasöödu. Hooaja teises pooles mängis ta AHL-i klubis Bakersfield Condors.

2020. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Ufa Salavat Julajeviga.

2010. aastal võitis Granlund Soome kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistrivõistlustel pronksmedali.

Tema vanem vend Mikael Granlund on samuti jäähokimängija.

Välislingid 
 Markus Granlund NHL.com lehel
 Markus Granlund hockeydb.com lehel

Soome jäähokimängijad
Calgary Flamesi mängijad
Vancouver Canucksi mängijad
Edmonton Oilersi mängijad
Ufa Salavat Julajevi mängijad
Sündinud 1993
Marek Hrivík

Marek Hrivík (sündinud 28. augustil 1991 Čadcas) on Slovakkia jäähokimängija, kes mängib ründajana KHL-i klubis Nižni Novgorodi Torpedo.

Aastatel 2009–2012 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Moncton Wildcats. 2010. aastal tuli ta klubiga liiga meistriks.

2012. aastal asus ta mängima American Hockey League'i (AHL) klubis Connecticut Whale. 2013. aastal liitus ta Hartford Wolf Packiga, mis on NHL-i klubi New York Rangersi noorteklubi. NHL-is debüteeris Hrivík 21. veebruaril 2016 mängus Detroit Red Wingsi vastu. Hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 pääses ta NHL-is Rangersi meeskonnas NHL-is väljakule kokku 21 mängus, kuid kogus vaid kolm söödupunkti.

2017. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Calgary Flamesiga. Ta mängis suurema osa ajast Flamesi noorteklubis Stockton Heat AHL-is. Hooajal 2017–18 pääses ta Flamesi särgis kolmes mängus väljakule ka NHL-is, kuid ei kogunud neis mängudes ühtegi punkti.

2018. aasta juulis sõlmis Hrivík üheaastase lepingu KHL-i klubiga HK Vitjaz. KHL-i 2018–19 põhihooajal lõi ta kaheksa väravat ja andis seitse väravasöötu.

2019. aasta augustis liitus ta Rootsi kõrgliiga klubiga Leksands. 2020–21 põhihooajal oli Hrivík Rootsi kõrgliigas resultatiivseim mängija (14+37) ning ta pälvis põhihooaja väärtuslikumale mängijale antava Guldhjälmeni auhinna.

2021. aasta mais naasis Hrivík KHL-i, sõlmides üheaastase lepingu Torpedoga.

Hrivík kuulus Slovakkia jäähokikoondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.

Viited

Välislingid 
 Marek Hrivík NHL.com lehel
 Marek Hrivík hockeydb.com lehel

Slovakkia jäähokimängijad
New York Rangersi mängijad
Calgary Flamesi mängijad
HK Vitjazi mängijad
Nižni Novgorodi Torpedo mängijad
Sündinud 1991
Mārtiņš Staķis

Mārtiņš Staķis (sündinud 4. juulil 1979 Tukumsis) on Läti ettevõtja ja poliitik. Ta on alates 2. oktoobrist 2020 Riia linnapea. Varem oli ta (aastast 2018) seimi liige.

Ta lõpetas Tukumsis Rainise gümnaasiumi ning 2004. aastal bakalaureusekraadiga Läti Ülikooli äri-, juhtimis- ja majandusteaduskonna.

Isiklikku 
Tema vanemad Juris Staķis (1952–2018) ja Dagnija Staķe (snd 1951) olid laulmisõpetajad, ema oli aastatel 2002–2007 Läti heaoluminister ning 2010. aastal Läti regionaalarengu ja kohaliku omavalitsuse minister. Usutunnistuse poolest on ta luterlane. 

Riia linnapead 
Läti poliitikud 
Läti Ülikooli vilistlased 
Sündinud 1979
Andreas von Manteuffel

Andreas Gotthard Zöge von Manteuffel (13. mai 1714 – 1768) oli Venemaa kindralleitnant.

Ta sündis Tallinnas Toompeal Eestimaa maanõuniku Gotthard Johanni esimese pojana. Teenis välja Venemaa kindralleitnandi aukraadi. Töötas Tallinnas kolleegiumiassessorina ning oli Riia lähistel Ringenbergi, Westerotteni ja Stahlenhofi mõisate omanik. Andreas oli abielus Wilhelm Heinrich von Korffi lese Sophia Hedvig Augustaga ning pärast naise surma Johann Wilhelm von Lieveni lese Sophie Friederikega. Sel ajal oli Andreas Gotthardist isale annetatud tiitli tõttu saanud krahv Andreas Gotthard von Manteuffel ning abielupaarile sündinud lapsed: 2 tütart ja poeg Gotthard Andreas said krahvitiitli juba sünnihetkel. Lapsed jäid aga varakult orvuks, sest 1768. aastal surid pooleaastase vahega nii nende ema kui ka isa.

Välislingid

Manteuffelid
Sündinud 1714
Surnud 1768
Juliusz Kaden-Bandrowski

Juliusz Kaden-Bandrowski (24. veebruar 1885 Rzeszów – 8. august 1944 Varssavi) oli Poola kirjanik, publitsist, ühiskonnategelane ja Poola sõjaväelane (kapten).

Algselt õppis ta muusikat Krakówi, Lwówi, Leipzigi ja Brüsseli konservatooriumides, kuid muusikaalased õpingud katkesid.

Aastatel 1905–1913 elas ta Saksamaal ja Belgias, kus ta lõpetas Brüsseli ülikooli filosoofiateaduskonna. Aastast 1907 tegeles publitsistikaga, teda avaldati Varssavi ajalehtedes. Ta oli seotud võitlusega Poola iseseisvuse eest, ta oli seotud poolakate emigrantlike ringkondadega, seejuures Józef Piłsudskiga.

Esimese maailmasõja ajal augustis 1914 astus ta Krakówis poola leegioni. Ta oli Józef Piłsudski adjutandiks, hiljem oli ta leegionäride esimese brigaadi kroonikuks.

Poola kirjanikud
Poola sõjaväelased
Sündinud 1885
Surnud 1944
Juho Olkinuora

Juho Olkinuora (hüüdnimega Jussi; sündinud 4. novembril 1990 Helsingis) on Soome jäähokimängija, kes mängib väravavahina KHL-i klubis Magnitogorski Metallurg.

Ta mängis noorena jäähokit Põhja-Ameerikas. Hooajal 2010–11 mängis ta United States Hockey League'is. Aastatel 2011–2013 mängis ta Denveri Ülikooli jäähokimeeskonnas.

2013. aastal sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Winnipeg Jets. Aastatel 2013–2016 mängis ta American Hockey League'i klubides St. John's IceCaps ja Manitoba Moose ning ECHL-i klubides Ontario Reign ja Tulsa Oilers, kuid Jetsi meeskonnas tal NHL-is debüüti teha ei õnnestunud.

2016. aastal siirdus Olkinuora Soome kõrgliigasse, liitudes klubiga SaiPa. Hooaja 2016–17 teises pooles asus ta mängima JYP Jyväskyläs. Hooajal 2017–18 võitis ta JYP-ga Jäähoki Meistrite Liiga. Hooajal 2018–19 mängis ta Lahti Pelicansis.

Hooajal 2019–20 mängis ta KHL-is Vladivostoki Admirali ridades. 2020. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Metallurgiga.

2019. aasta tuli Olkinuora Soome jäähokikoondisega maailmameistriks. 2021. aasta maailmameistrivõistlustel, kus võideti hõbemedali, oli Olkinuora Soome koondise esiväravavaht.

Viited

Välislingid 
 Juho Olkinuora KHL.ru lehel
 Juho Olkinuora hockeydb.com lehel

Soome jäähokimängijad
Magnitogorski Metallurgi mängijad
Sündinud 1990
Broc Little

Broc Little (sündinud 24. märtsil 1988 Phoenixis, Arizonas) on Ameerika Ühendriikide jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliiga klubis Linköping HC.

Aastatel 2007–2011 mängis ta Yale'i Ülikooli jäähokimeeskonnas.

Hooajal 2011–2012 mängis ta Rootsi esiliiga klubis Västerås IK ja hooajal 2012–2013 Rootsi kõrgliiga klubis AIK IF. Hooajal 2011–2012 oli ta Rootsi esiliiga suurim väravakütt ja resultatiivseim mängija (35+31). Hooajal 2012–2013 lõi Little Rootsi kõrgliigas 16 väravat ja andis 30 väravasöötu.

Hooaja 2013–2014 alguses naasis Little Põhja-Ameerikasse, mängides American Hockey League'i klubides Springfield Falcons ja Iowa Wild. Hooaja teises pooles mängis ta Soome kõrgliiga klubis Jokerit.

Aastatel 2014–2017 mängis ta kolm hooaega Rootsi kõrgliigas Linköping HC ridades. Hooajal 2014–2015 oli Little Rootsi kõrgliiga suurim väravakütt (28 väravat). Hooajal 2016–2017 oli ta Rootsi kõrgliigas resultatiivseim võõrmängija (19+34).
0
Hooajal 2017–2018 mängis Little Šveitsi kõrgliiga klubis HC Davos, kuid naasis järgmine hooaeg Linköpingisse. Hooajal 2019–2020 oli Little teist korda oma karjääri jooksul Rootsi kõrgliiga suurim väravakütt (24 väravat), kuid ta ei jõudnud Linköpingiga sel hooajal isegi finaalmängudele.

Ta kuulus Ameerika Ühendriikide jäähokikoondisse 2018. aasta taliolümpiamängudel.

Välislingid 
 Broc Little hockeydb.com lehel

Ameerika Ühendriikide jäähokimängijad
Jokerite mängijad
Sündinud 1988
Otaņķi vald

Otaņķi vald (läti keeles Otaņķu pagasts) on vald Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Nīca, Dunika, Grobiņa ja Bārta vallaga.

Valla pindala on 120,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 865 inimest. Aastal 2011 elas vallas 804 lätlast, 18 venelast, 3 valgevenelast, 1 ukrainlane, 1 poolakas ja 18 leedulast. Valla keskus on Rude, vallavanem on Andris Bišofs.

Ajalugu 
Aastal 1945 moodustati Nīca vallas Otaņķi külanõukogu, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti Otaņķi külanõukoguga likvideeritava Banaži külanõukogu kolhoosi Zelta zvaigzne alad, aastal 1954 aga likvideeritav Baltpurvi külanõukogu. Aastal 1968 liideti kolhoosi Nākotne maad Sikšņi külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Nīca piirkonda.

Kaitstavad objektid 
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Otaņķi tuulik, Dirnēnu Piķeļi talu ait ja Šķilase talu ait.

Loodus 

Vald asub Rannikumadalikul, suurim kõrgus on 20,8 m, madalaim koht ulatub aga 0,2 meetrit üle merepinna. Suurim jõgi on Bārta. Vallas asub osaliselt  Liepāja järv, mis moodustab selle läänepiiri.

Vallas kasvab kolm nimetut looduskaitsealust põlispuud. Valla lääneossa jääb osaliselt Liepāja järve hoiuala.

Külad 
Vallas on kümme küla. Valla keskus Rude on staatusega vidējciems ja seal oli 2020. aastal 222 elanikku. Teised sama staatusega külad on Laurciems ligi 70 elanikuga aastal 2005 ja Otaņķi 76 elanikuga aastal 2020. Kaks valla küla on staatusega skrajciems – Dorupe ligi 60 elanikuga aastal 2005 ja Rumbasgals ligi 60 elanikuga aastal 2005. Teised valla külad on staatusega mazciems – Banažgals ligi 15 elanikuga aastal 2005, Laukgals ligi 40 elanikuga aastal 2005, Mežgals ligi 40 elanikuga aastal 2005, Šķuburi 39 elanikuga aastal 1998 ja Upmaļciems ligi 30 elanikuga aastal 2005. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Lõuna-Kuramaa piirkond
Raniżów

Raniżów on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Kolbuszowa maakonnas, Raniżówi valla halduskeskus.

Raniżówi on esmamainitud 1366. aastal. Raniżów sai linnaõigused 1782. aastal, kuid kaotas need 1919. aastal.

Viited

Podkarpacie vojevoodkonna külad
Gotthard von Manteuffel (1795–1849)

Gotthard Johann von Manteuffel/Mannteuffell (26. detsember 1796 – 9. november 1849) oli baltisaksa mõisnik ja sõjaväelane. 

Ta sündis 26. detsembril 1796 Maarja-Magdaleena kihelkonnas Saare mõisas. Tegi juba noore mehena tsaariarmees märkimisväärset karjääri. Teenis 19-aastasena kornetina Tatari ulaanirügemendis, seejärel Kinburgi tragunipolgus ja Jekaterinoslavi kürassiirirügemendis Barclay de Tolly raskeratsaväes ning võttis osa Napoleoni vägede vastu peetavatest lahingutest.

Gotthard Johann teenis ka tsaariarmee üksikusse kaardiväekorpusesse kuuluvas kavalergardide polgus, seejärel sai temast jalaväekindral ja Peterburi kindralkuberneri Miloradovitši adjutant. Pärast dekabristide ülestõusu mahasurumist ülendati krahv Manteuffel tiibadjutandiks ning temast sai sõjaminister Tatištševi eriülesandeid täitev abi. Pärast sõjaministri pensionileminekut sai Gotthard Johannist keiser Nikolai I tiibadjutant, mis sisuliselt tähendas Venemaa salateenistuse töötajat.

Gotthard Johann osales Vene-Türgi sõjas ning Poola ja Leedu mässu mahasurumises. Krahvist sai kindralmajor, mis kindlustas talle tsiviilelus riigi poolt rahastatava tegeliku riiginõuniku ametikoha.

Pärast isa, Gotthard Andrease, surma sai 37-aastasest kindralmajor Gotthard Johannist Manteuffelite vara ja majoraadi omanik. Sellest ajast muutis krahv Manteuffelite Liivimaa haru oma perekonnanime Mannteffelliks.

Oma legendaarseks muutunud veidra tembutamise tõttu hakkas Saare kohalik rahvas Gotthard Johanni hulluks krahviks kutsuma. Olenevalt tujust võisid krahvi tembud olla naerma ajavad, kuid võisid olla ka julmad. Oma elu lõpuaastal olevat aga kunagine elukutseline sõjamees kaotanud iseseisva kõndimisvõime ning tema käitumine muutus väga pahuraks: piitsutas lähedalolijaid ja enda kandjaid ning tema hoobist oli Saare mõisavalitseja koguni surnud.

Krahv Gotthard Johann von Mannteuffell suri vallalisena ja lastetuna 9. novembril 1849 isalt päritud maavalduses Teplitzis. Legendid temast aga elavad senini, ületades juttudes igasugused "hullu krahvi" tegelikud eluaja piirid.

Kirjandus 
 Marika Jürgenson "Saare mõisa Mannteuffellid" (239 lk), Menu Meedia, 2019.

Manteuffelid
Sündinud 1796
Surnud 1849
Ernst von Manteuffel

Ernst Gotthard von Manteuffel/Mannteuffell (14. veebruar 1801 – 20. märts 1880) oli baltisaksa mõisnik. Teenis tsaariarmees välja kammerjunkru, ratsakaardiväe korneti, kaardiväe staabirittmeistri ja hiljem kaardiväe leitnandi auastme.

Ta sündis 14. veebruaril 1801 Tartus.

Pärast vanema venna Gotthard Johanni surma sai Kudina ja Saare mõisa krahvist Manteuffelite vara (s.h ka Tallinnas Toompeal Rahukohtu 1 ning Tartus Raekoja plats 3 maja) ning Puurmani, Härjanurme, Jõgeva ja Pakaste majoraatmõisa omanik. Ernst Gotthard algatas Puurmani uue härrastemaja projekteerimise ja ehitamise. Tema ajal kerkis Saare mõisa uus kivist tuuleveski, mõisasüdamesse hulk uusi kõrvalhooneid ning Tartusse Karlova uulitsasse (Kalevi tänav 17) üürikorteritega kivist elamu.

Krahv Mannteuffell koos pojaga tegi kõik selleks, et loodav raudtee nende mõisamaid läbiks, ning kavandasid rongijaama Jõgeva mõisasüdamest mõne kilomeetri eemale, kuhu lasid välja ehitada rongiliiklusega seotud teenindusstruktuuri. Sai alguse Jõgeva linna kujunemine.

Ernst Gotthard von Mannteuffell abiellus Kõue (Triigi) ja Kärsa mõisa omaniku Christoph Heinrich von Breverni 16-aastase tütre Mathilde Johannaga. Abielupaar elas Saare mõisas ja Tartu majas ning neil sündis 7 last: poeg Ernst Gotthard (II) ja 6 tütart.

Ernst Gotthard von Mannteuffell suri puhkuse ajal Itaalias Mentonis 20. märtsil 1880. Tema poeg Ernst Gotthard (II) tõi isa kirstu Saarele ning krahv maeti tema enda loodud Saare mõisa surnuaiale vabasurma läinud tütre Olga kõrvale.

Kirjandus 
 Marika Jürgenson "Saare mõisa Mannteuffellid" (239 lk), Menu Meedia, 2019.

Manteuffelid
Sündinud 1801
Surnud 1880
Kupiatycze

Kupiatycze oli küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Przemyśli maakonnas Fredropoli vallas. Kupiatycze asub Ukraina piirist vähem kui 2 km kaugusel, Przemyślist umbes 9 km lõunas.

Podkarpacie vojevoodkonna külad
Galina Streltsova

Galina Jakovlevna Streltsova (vene keeles Галина Яковлевна Стрельцова; sündinud 16. augustil 1937 Gorkis) on vene filosoof ja filosoofiaajaloolane, Moskva Riikliku Ülikooli teeneline professor ja Mihhail Lomonossovi preemia laureaat, kes on tuntud eelkõige Blaise Pascali spetsialistina. Lõpetas Moskva Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonna 1963. aastal ja 1968 sai filosoofiakandidaadiks. 1987. aastal kaitses ta doktorikraadi filosoofias. Praegu töötab Streltsova Moskva Ülikoolis filosoofia ajaloo professorina. Lisaks emakeelele vene keelele oskab ta inglise keelt ja vabalt prantsuse keelt.

Teosed eesti keeles 
 Galina Streltsova, "Blaise Pascal". Vene keelest tõlkinud Andres Raudsepp. Sari "Suuri mõtlejaid", Eesti Raamat, Tallinn 1986, 144 lk
 tõlgitud raamatust: Стрельцова Г.Я. Блез Паскаль (Мыслители прошлого). М., 1979

Viited

Välislingid
 Galina Streltsova ametlik koduleht Moskva Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonnas
 Стрельцова Г. Я. Метафизическая двойственность любви

Vene filosoofid
Sündinud 1937
Petro Bolbotšan

Petro Bolbotšan (ukraina keeles Петро Федорович Болбочан; 5. oktoober 1883 – 28. juuni 1919) oli Vene ja Ukraina Rahvavabariigi sõjaväelane.

Elulugu 
Lõpetas Tšugujivi sõjakooli. Esimese maailmasõja ajal teenis 38. Tobolski jalaväepolgus. Juhtis Pavlo Skoropadski nõusolekul Ukraina üksusi Lõuna-Ukrainas. Nõukogude-Ukraina sõjas oli 1919. aasta alguses Vasakkalda-Ukraina rinde juhataja, kuid alustas vastuhakku tema meelest liiga vasakpoolse Direktooriumi vastu. Ta vangistati, välikohus mõistis ta surma ja ning pärast seda ta hukati.

Mälestuse jäädvustamine 
Kiievis on Petro Bolbotšani nimeline tänav.
Ukraina Rahvuskaardi 3. Petro Bolbotšani nimeline operatiivbrigaad

Galerii

Viited 

Ukraina sõjaväelased
Sündinud 1883
Surnud 1919
Świętobór

Świętobór (ladina: Suatobor) oli Pommeri hertsog 11. ja 12. sajandil. Kroonik Gallus Anonymuse Gesta principum Polonorum järgi oli ta Poola kuninga Bolesław III Krzywousty sugulane. Ühel konkreetsel juhul vangistasid konkurendid Świętobóri ja Bolesław korraldas sõjalise abi Świętobórile. Kuid enne Bolesławi sõjasalga päralejõudmist Świętobór vabastati ning kuninga väed pöörasid ringi ja läksid koju tagasi.

Kuna ajaloolised allikad tema kohta midagi muud ei maini, koosneb Świętobóri ülejäänud teave spekulatsioonidest. Ajaloolased eeldavad, et ta oli osa Ees-Pommeri valitseja ja Pommeri Siemomysłi järglane ja Świętopełki sugulane. Tänapäeva ajaloolased eeldavad, et Siemomysł oli Świętopełk Mieszkowici või Mieszko Mieszkowici järglane.
Qaumī Tarānāh

"Pak sar zamin" suunab siia; muude kasutuse kohta vaata lehekülge Pak sar zamin (täpsustus).

"Qaumī Tarānāh" (urdu keeles قومی ترانہ‎, otsetõlkes riigihümn), rohkem tuntud pealkirja all "Pāk Sarzamīn" (پاک سرزمین, püha maa) on Pakistani islamivabariigi riigihümn. Sõnad kirjutas aastal 1952 Hafeez Jalandhari, viisi aastal 1949 Ahmed Ghulam Ali Chagla. Hümni sõnad on urdukeelsed, palju mõjutusi on saadud pärsia keelest.

Laulust sai ametlikult Pakistani hümn augustis 1954, samal aastal laulsid selle linti 11 Pakistani kuulsamat lauljat: Ahmed Rushdi, Kaukab Jahan, Rasheeda Begum, Najam Ara, Naseema Shaheen, Zawar Hussain, Akhtar Abbas, Ghulam Dastagir, Anwar Zaheer ja Akhtar Wasi Ali.

Viited

Riigihümnid
Pakistani sümboolika
Peeter Kalt

Peeter Kalt (25. veebruar 1949, Tallinn – 25. jaanuar 2020, Kuressaare) oli eesti karikaturist.

Ta lõpetas 1967. aastal Tallinna Reaalkooli. Tema karikatuure ilmus ajakirjas Pikker.

Tunnustused 

 1977 – Karikatuurivõistlus "Meri ja Mehed" - Eesti NSV Purjespordi Fö­deratsiooni eriauhind

Raamatud 

 Peeter Kalt ja Vivika Kalt – Paberist mängumasinad (Valgus, 1990), kaane kujundanud Heiki Puzanov, ISBN 5450002936
 Peeter Kalt ja Vivika Kalt – Paberist mängumasinad 2 osa : nooremale ja keskmisele koolieale (Koolibri, 1992), ISBN 5440009272

Viited 

Eesti karikaturistid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1949
Surnud 2020

Tallinna Reaalkooli vilistlased
Muhammad Ali Jinnah

Muhammad Ali Jinnah (sündinud Mahomedali Jinnahbhai; 25. detsember 1876 – 11. september 1948) oli advokaat ja poliitik, Pakistani riigi rajaja. Jinnah oli aastast 1913 kuni Pakistani iseseisvumiseni 14. augustil 1947 Muslimiliiga juht, pärast seda kuni surmani Pakistani kindralkuberner. Pakistanis kutsutakse teda nimedega Quaid-i-Azam (Suur Juht) ja Baba-i-Qaum (Riigi Isa). Tema sünniaastapäev on Pakistanis riigipüha.

Jinnah sündis Waziri häärberis Karachis ning õppis Londonis Lincoln's Innis vandeadvokaadiks. Briti Indiasse naastes asus ta tööle Bombay Kõrgemas Kohtus ning hakkas tegelema poliitikaga; hiljem sai poliitikast tema põhitöö. Jinnah tõusis erakonnas India Rahvuskongress kõrgele kohale 20. sajandi esimese kahe kümnendi jooksul. Enda poliitikukarjääri algusaastatel pooldas ta hindu–moslemi-ühtsust ning aitas kujundada 1916. aastal Rahvuskongressi ja Muslimiliiga (millest viimases ta oli samuti prominentsele kohale tõusnud) sõlmitud Luckow' pakti. Jinnah'st sai India Isevalitsemise liikumise võtmeisik ning ta esitas 14-osalise põhiseadusreformi kava, mille eesmärgiks oli kohalike moslemite õiguseid kaitsta. Aastal 1920 astus ta Rahvuskongressist välja, kuna partei otsustas hakata järgima satyagraha kampaaniat, Jinnah nimetas seda poliitiliseks anarhismiks.

Aastaks 1940 oli Jinnah jõudnud veendumusele, et Hindustani poolsaare moslemitele on vaja enda riiki, kuna hindu-moslemi riigis võivad nad tõrjutud vähemuse rolli sattuda. Samal aastal võttis Jinnah'i juhitud Muslimiliiga vastu Lahore resolutsiooni, millega nõuti ametlikult eraldi riiki. Teise maailmasõja ajal kogus Muslimiliiga kõvasti toetust, Rahvuskongressi juhid vangistati; pärast sõda toimunud valimistel võideti moslemite mandaatidest lõviosa. Muslimiliiga ja Rahvuskongress ei suutnud poolsaare võimu jagamises kokkuleppele jõuda ning lõpuks jõuti konsensusele, et on vaja peamiselt hindude riiki (Indiat) ja eraldi moslemienamusega riiki (Pakistan).

Esimese Pakistani kindralkubernerina olid tema põhilised ülesanded uue riigi valitsuse ja poliitika kujundamine ning miljonite moslemitest pagulaste aitamine. Pagulased olid äsjatekkinud Indiast üle piiri Pakistani põgenenud, Jinnah rajas mitmeid pagulaslaagreid. Jinnah suri 71-aastasena septembris 1948, vaid aasta pärast Pakistani iseseisvumist. Ta jättis endast pakistanlastele sügavalt lugupeetud pärandi, tema järgi on üle maailma nimetatud loendamatuid tänavaid ja asulaid. Tema nime kannavad mitmed Pakistani ülikoolid ja hooned. Tema elulookirjaniku Stanley Wolperti sõnul on ta Pakistani ajaloo suurim juht.

Pakistani poliitikud
Sündinud 1876
Surnud 1948