joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Valmar Adams

Valmar Adams (sünninimi Vladimir Karl Moritz Adams; aastatel 1924–1933 Vilmar Adams; 30. jaanuar 1899 Peterburi – 15. märts 1993 Tartu) oli eesti kirjanik ja kirjandusteadlane. Ta kasutas ka pseudonüümi Vladimir Aleksandrovski. Lõpetas Tartu Ülikooli (TÜ) 1929. aastal, aastatel 1929–1931 täiendas oma tedamisi stipendiaadina Praha Ülikoolis, hiljem töötas aastaid Tartu Ülikoolis slaavi ja vene kirjanduse kateedris.

1918–1919 oli ta päevalehe Molot toimetaja, 1920–1922 vene keele õpetaja Petseri ja Tõrva gümnaasiumisis, 1923–1929 oli TÜ üliõpilane, 1926–1928 Üliõpilaslehe toimetaja Tartus, 1940-41.a oli ta EKP  Tartu osakonna pressiesindaja.1940.a juunipöördest võttis osa Tallinnas.
 1940–1941 vene keele õpetaja TÜ-s, 15.07.-24.08.1941 oli sakslaste poolt vangistatuna Näituseväljaku koonduslaagris,kust käis tööl koos naisvangidega koristamas endist Jänese maja Aia[Vanemuise] tänaval .1941.a oktoobrist tegutses vabatahtlikult sakslaste tõlgina koonduslaagris, hiljem Dno raudteejaama komandantuuris. 1944–1946 oli TRÜ dotsent, 1946–1947 kirjanduslikul tööl, 1947–1951 TRÜ dotsent, 1951–1954 Nõukogude võimude poolt kinni peetud, 1955–1974 taas TRÜ vene kirjanduse kateedri dotsent. Alates 1984 oli vabakutseline kirjanik.

Tema luule oli mõjutatud vene luulekoolkondadest.

EYS Veljesto vilistlane.

Valmar Adams oli viimane Eesti Kirjanike Liidu liige, kes oli sündinud 19. sajandil.

Raamatud
"Suudlus lumme"  (1924; esikluulekogu)
"Valguse valus. 1925. aasta intermezzo" (1926; luuletused)
"Maise matka poolel teel" (1932; luulekogu)
"Põlev põõsas" (1937; luulekogu)
"Tunnetuse tund" (1939; lüürikat)
"Sinu sekundid" (1971; mõttepäevik)
"Vene kirjandus, mu arm" (1977; kirjandusteaduslikke artikleid ja esseesid)
"Õhtune valgus" (1982; uut luulet)
"Oomega" (1985; esseid ja murdmemuaare)
"Esta astub ellu" (1986; esseeromaan)

Valikkogud
"Nooruse tolmunud kuld" (1972; valitud värsse ja mõttelooteid 1924–1969)
"Punased nelgid" (1982; luulevalimik)

Koguteosed
"Eesti nüüdislüürika" (1929; uuemate luuletajate värsipõimik)

Isiklikku

Valmar Adamsi poeg on Jüri Adams.

Tunnustus 
 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia (1988, "Esta astub ellu")

Kirjandus
Kalle Kurg. Autoportree noorest kirjanikust. (Arvustus raamatule "Sinu sekundid." Mõttepäevik.) – Keel ja Kirjandus 1972, 1, lk 49–51.
Rein Veidemann. Valmar Adamsi eluhoiakust ja maailmamõistmisest. – Keel ja Kirjandus 1979, 1, lk 5–10.
 Tiit Hennoste. Hüpped modernismi poole II. 20. sajandi eesti kirjandusteadus Euroopa kirjandusteaduse taustal. 9. loeng: värsiõpetuse õppetunnid. (Vaidlus irdriimi üle.) – Vikerkaar 2007, 9

Artiklid
Elav ja surnud sõna nüüdisaja kultuuriteguritena., Akadeemia nr. 4 1937

Välislingid
Luulekogu "Suudlus lumme"
Adamsi luulet

Valmar Adams portaalis "Tartu ilukirjanduses"

Eesti kirjanikud
Eesti luuletajad
Eesti kirjandusteadlased
Eesti kirjanduskriitikud
EYS Veljesto liikmed
Raadi kalmistule maetud
Sündinud 1899
Surnud 1993
Berk Vaher

Berk Vaher (sündinud 30. juunil 1975 Kohtla-Järvel) on eesti kirjanik ja kriitik. 

Pärast Viljandi 5. Keskkooli lõpetamist õppis ta Tartu Ülikoolis inglise keele ja kirjanduse erialal, mille lõpetas 1997. aastal cum laude. Magistrikraadi sai ta with distinction Inglismaal Warwicki Ülikoolis. Kirjutab Tartu Ülikooli semiootika osakonna doktorandina dissertatsiooni eksootikast kirjanduses.

Töötab Tartu Ülikooli õppejõuna, elab Tartus. 

Berk Vaher on Eesti Kirjanike Liidu Tartu osakonna esimees. Ta oli esimees ka aastatel 2005–2011.

Aastatel 2002–2006 oli ta ajakirja Vihik toimetaja.

Berk Vaher kuulub rühmitusse Erakkond ja on Tartu 2024 Euroopa kultuuripealinnaks loomenõukogu liige.

Raamatud
"Vedamine" (1999; novellid)
"Pilved asfaldile" (2000; novellid)
"Kaval kuuldavus" (2001; novellid, luule)
"Lugulaul" (2002; romaan) 
"Sekeldaja päevad" (2004; novellid)
"Müümata naer" (koos Tõnis Mäega; 2006)
"Ellujäämise kunstid"
"Silmanurga taga" (2018; luule)

Samuti on Vaher avaldanud perioodikas kirjandus- ja muusikakriitikat.

Tunnustus
 2003 – Tartu Kultuurikandja aunimetus (kultuurikajastaja)
 2005 – Tartu Kultuurikandja aunimetus (produtsent)
 2008 – Juri Lotmani stipendium
 2017 – Ants Orase nimeline kirjanduskriitika auhind

Viited

Välislingid 

 Berk Vaheri loengud Ööülikoolis
 Berk Vaher: vaimueliidist, võrdsusest ja vabadusest, Postimees, 20. september 2008

Eesti kirjanikud
Eesti luuletajad
EYS Veljesto liikmed
Sündinud 1975
Funktsioon (muusika)

Funktsioon on muusikas harmoonia mõiste, millega iseloomustatakse diatoonilise helirea helide suhteid. Kuna diatoonilise helirea helisid tähistatakse astmete abil, räägitakse vahel ka diatoonilise helirea astmete suhetest. Funktsioone sisaldavat harmooniat nimetatakse funktsionaalharmooniaks.

Harmoonia funktsioonid diatoonilises helireas:
 toonika funktsioon on seotud diatoonilise helirea esimese heliga, mida tähistab I aste. Toonika funktsiooniks on määrata helistik. Funktsionaalharmoonial põhinevad heliteosed tavaliselt algavad toonikast ja lõpevad toonikasse;
 dominandi funktsioon on seotud eelkõige diatoonilise helirea viienda heliga, mida tähistab V aste. Dominandi funktsiooniks on "juhtida" toonikasse. Dominandi funktsiooni täidavad tihti ka diatoonilise helirea kolmas ja seitsmes heli, mida tähistavad vastavalt III (ülemine mediant) ja VII (juhttoon) aste;
 subdominandi funktsioon on seotud eelkõige diatoonilise helirea neljanda heliga (IV astmega). Subdominandi funktsiooniks on "eemalduda" toonikast. Subdominandi funktsiooni täidavad tihti ka diatoonilise helirea kuues ja teine heli, vastavalt VI (alumine mediant) ja II (juhttoon) aste.

Funktsioonide teoorias nimetatakse diatoonilise helirea I, IV ja V astet põhiastmeteks ning II, VI ja VII astet kõrvalastmeteks.

Vaata ka
Tonaalsus
Toonika
Subdominant
Dominant
Helistik

Muusikateooria
Düsenteeria

Düsenteeria ehk šigelloos ehk verine kõhutõbi on nakkushaigus, mis kulgeb eelkõige jämesoole limaskesta kahjustuse ja kõhulahtisusega.

Enamasti esineb düsenteeria väikestel lastel, kõrgaeg jääb augusti ja oktoobri piiresse.

Klassifikatsioon
RHK-10 alusel klassifitseeritakse šigelloosi järgmiselt:

Shigella dysenteriae šigelloos (A03.0)
Shigella flexneri šigelloos (A03.1)
Shigella boydii šigelloos (A03.2)
Shigella sonnei šigelloos (A03.3)
Muu šigelloos (A03.8)
Täpsustamata šigelloos (A03.9)

Etioloogia

Düsenteeria kutsuvad esile viis erinevat šigellabakterit: Shigella dysenteriae, Shigella flexneri, Shigella boydii ja Shigella sonnei. Eri piirkondades on ülekaalus eri bakterid.

Kõigile neile bakteritele on iseloomulik suur vastupidavus väliskeskkonnale ning äärmiselt suur infektsioossus.

Nakatumine toimub fekaal-oraalsel teel. Inimene puutub kokku nakkusallika väljaheidetega ning hügieeninõuete mittejärgimisel satuvad haigusetekitajad suu kaudu organismi  või kantakse nad üle toiduainetele, mida ta hiljem tarvitab.

Patogenees ja kliiniline pilt

Šigella jõuab suu kaudu jämesoolde ja tungib limaskestarakkudesse, kutsudes esile limaskestade turse, hüpereemia, haavandid, palaviku ja üldise halva enesetunde. Haigetel võib esineda ka kõhuvalu ning oksendamine ja sellega kaasnev iiveldustunne. Roe on vedela konsistentsiga ja sisaldab sageli erütrotsüüte. Roojamine võib olla valulik.

Ravi

Düsenteeria raviks kasutatakse näiteks sulfoonamiidi koos trimetroprimiga või ampitsilliini, ofloksatsiini.

Profülaktika
Profülaktika seisukohalt on oluline elementaarsetest hügieeninõuetest kinnipidamine, värskete juur- ja puuviljade pesemine, puhta joogivee tarbimine ning reostunud veekogudes viibimise vältimine.

Nakkushaigused
Alam-Pedja looduskaitseala

Alam-Pedja looduskaitseala on looduskaitseala Võrtsjärvest kirdes. Kaitseala territoorium paikneb Tartu, Jõgeva ja Viljandi maakonnas ning selle pindala on 343 km².

Alam-Pedja looduskaitseala on rajatud Eestimaa Looduse Fondi ettepanekul 1994. aastal. Alates 1997. aastast on Alam-Pedja looduskaitseala Ramsari konventsiooni alusel kaitstav rahvusvahelise tähtsusega märgala.

Kaitseala asub kunagise Võrtsjärve nõos, mis 7500–10 000 aastat tagasi oli suures osas veega kaetud. Kaitseala piirid kulgevad valdavalt mööda jõgesid: põhjapiiriks on Pedja, Umbusi ja Pikknurme jõgi, idas Laeva jõgi, lõunas Emajõe luha lõunaserv ning läänes Pedja ja Põltsamaa jõgi.

Põhieesmärgiks on loodusliku mitmekesisuse kaitse ökosüsteemides, tagades võimalikult suurel määral kaitsealuste liikide ja elupaikade kaitse ning metsa- ja sookoosluste loodusliku arengu ja niidukoosluste püsimise.

Kaitsealal asub Palupõhja looduskool.

Loodus

Huvitavad on Suure Emajõe 55 vanajõge, kuhu tulevad kudema paljud Võrtsjärve ja isegi Peipsi kalad. Rände ajal on Emajõe luht täis uju- ja sukelparte ning luiki. Meri- ja kalakotkaidki näeb sel ajal sageli. Luhaäärsetes metsades pesitseb rohkesti väike-konnakotkaid, kuid siin võib kohata ka suur-konnakotkast ja rabade kohal kaljukotkast. Jõeluhtadel pesitseb rohkesti rohuneppe.

Loodusrajad 
Kaitsealaga tutvumiseks on rajatud kolm loodusrada:
 Selli-Sillaotsa õpperada (pikkus 3,5 km) kulgeb Laeva soos.
 Kirna matkarada (pikkus 7,5 km) kulgeb mööda Pedja jõe äärseid luhtasid.
 Põltsamaa–Kärevere veematkarada kulgeb mööda Põltsamaa, Pedja ja Emajõge.

Välislingid

Eesti looduskaitsealad
Tartu maakond
Jõgeva maakond
Viljandi maakond
Io (kuu)

Io on Jupiteri üks kuudest ja planeedile läheduselt viies kuu.

Io on Päikesesüsteemis teadaolevalt kõige suurema vulkaanilise aktiivsusega taevakeha. Vulkaaniline aktiivsus Iol on tingitud Jupiteri lähedusest, ehk seda taevakeha deformeerivad pidevalt Jupiteri gravitatsioonivälja genereeritud loodelised mõjud, mistõttu üksteise vastu hõõrduvad kivimid kuumenevad ja sulavad üles, muutudes magmaks.

Andmed Io kohta on saadud peamiselt USA kosmosesondide Voyager 1, Voyager 2 ja Galileo vahendusel.

Andmed
keskmine raadius – 1821,3 km
keskmine soojusvoog – 2,5 W/m²
tuuma raadius – 656 km (kui koosneb puhtast rauast), 947 km (kui koosneb raua ja raudsulfiidi segust)
magnetväli – võimalik
pinnamoe suurim kõrguste erinevus – 15 km
vulkaanilise aktiivsuse keskmeid – üle 70
pinnase koostis – väävli ühendid ja silikaatsed kivimid

Viited

Jupiteri kuud
Dievturība

Dievturība on Lätis 1920. aastate teisel poolel algatatud läti rahvausundil ja mütoloogial põhinev uuspaganlik rahvuslik usuline liikumine; analoogiline taarausule Eestis. 

Dievturība rajajaks oli kunstnik, harrastusajaloolane ja -folklorist Ernests Brastiņš (1892–1942). Nimetus tuleneb Brastiņši poolt loodud sõnast dievturis – jumalapidaja, jumalaomaja.

Dievturība on monoteistlik-henoteistlik religioon – austatakse üht (pea)jumalat (Dievs) ning kõik ülejäänud jumalused on tema aspektid. Lisaks usutakse alamate vaimolendite olemasolu. Nii jumalad kui muud kujutelmad esinevad maagilise arvu kolme kaupa. Inimene usutakse koosnevate kehast (miesa), astraalkehast (velis) ning hingest (dvēsele). Viimase annab inimesele jumal ning pärast keha surma naaseb see jumala juurde, samas kui astraalkeha jääb mõneks ajaks keha ligidusse ja lõpuks haihtub. 

Dievturība õpetuse aluseks on oma katekismus – Cerokslis, milles on 120 küsimuse ja vastuse vormis kirja pandud tähtsamad usulised põhimõtted koos viidetega läti rahvalauludele dainadele. Usulisteks käitumisnormideks on harmoonia ja mitmesuguste vooruste (headus, mõistlikkus, armastusväärsus, aukartus jt) taotlemine; õpetus on elujaatava iseloomuga. Usulisteks toiminguteks on palvetused, ohverdamised, tähepäevade pidamine ning muud rituaalid, mida toimetatakse tihti vabas õhus looduskaunites paikades, nn Māra kirikutes. Koguduse liikmed kutsuvad üksteist kaimudeks ja sõpradeks; on ka toetajaliikmed, kellel puudub koguduses hääleõigus. Sümboliks on Māra rist ehk ristide rist (tuntud ka kui Jeruusalemma rist). 

Peamised palveldavad jumalad:

Dievs – taevajumal, ülemjumal
Laima – õnne- ja saatusejumalanna
Māra – maa- ja kodujumalanna

Lisaks austatakse vähemaid jumalusi nagu Jūras māte (Mere-ema), Ūdens māte (Vete-ema), Upes māte (Jõe-ema).

Välislingid

 Artikkel inglise keeles
 Artikkel inglise keeles
 Cerokslis

Religioon
Läti kultuur
Ülemaailmne majanduskriis

Ülemaailmne majanduskriis ehk suur depressioon oli  Teisele maailmasõjale eelnenud aastakümnel maailma haaranud majandussurutis, mis enamikus riikides sai alguse 1929. aastal, pärast 24. oktoobri börsikrahhi Ameerika Ühendriikides. Suur depressioon oli pikim majandussurutis 20. sajandil.

1929. aastast kuni 1933. aastani suurenes tööpuudus Ameerika Ühendriikides 3 protsendilt 25-ni. Paljud kaotasid oma töö- ja elukoha. 

1929. aasta 24. oktoober sai tuntuks musta neljapäevana. Tol päeval kukkus New Yorgi aktsiabörs 11,7%. Majandusajaloolased on otsinud suure depressiooni põhjusi, kuid ühest vastust ei ole leitud. Palju olulisem on küsimus: mis võimendas majandusliku languse katastroofini. Kõik rahaga tegelevad institutsioonid tõotasid ometi majanduslikku kasvu pikas perspektiivis.

Vaata ka
Must neljapäev

Majandussündmused
Lähiajalugu
1929
Mullateaduse mõisteid

Siin on loetletud mullateadusega seotud mõisteid.

A
A-horisont – huumushorisont
agromullateadus
aluskivim –
andosoolid – 
atsonaalne muld – 
Atterburgi piirid –

B
B-horisont - sisseuhtehorisont
bioturbatsioon – 
boniteet –

E
edafon –
Eesti Mullateaduse Selts –
eluviaalhorisont – 
eripind –

F
ferraliitmuld –
fulvohapped –

G
gleihorisont – savihorisont
gleimuld - savimuld 
gleistumine –
gleistunud muld –

H
hallmuld – 
hapestumine – 
humifitseerumine –
humiinained –
huumus – 
huumusained –
huumushapped –
huumushorisont –

I
ibe – 
illuuvium – 
illuviaalhorisont –

K
kamardumine – 
kores –
kõdu – 
kõduhorisont –

L
lateriit – 
lateriitmuld – 
leedemuld – 
leetmuld – 
leetumine – 
lessiveerumine –
leostumine –
leostunud muld –  
liivsavimullad – 
lõimis – 
lähtekivim –

M

madalsoomuld –
mineraalmaa – 
mineraalmuld – 
mineraliseerumine – 
moor 
muld – 
mull
mulla degradatsioon
mulla erosioon
mulla happesus
mulla kartograafia
mulla klassifikatsioon 
mulla lupjamine
mulla orgaaniline aine
mulla orgaaniline osa
mulla sooldumine
mulla veerežiim
mullabioloogia
mullafüüsika
mullageneetika
mullageograafia –
mullahingamine  
mullahorisont –
mullakeemia 
mullakolloidid
mullalahus – 
mullamikrobioloogia
mullamineraloogia
mullamorfoloogia
mullaniiskus
mullaprotsessid
mullastikukaart
mullastruktuur
mullateadus – 
mullateke –
mullatekketegur –
mullavesi –
mullaviljakus
mustmuld –

N
näivleetunud muld –

O
organogeensed mullahorisondid –

P
paepealne muld – 
pedoloogia – 
pedon – 
pedosfäär – 
peenes – 
plintiit –
punamullad –

R
rähk –

S
saviliiv – 
savistumine –
sekundaarne sooldumine –
sisseuhtehorisont –
solonets –
sooldumine –
soomuld
soostumine –

T
tensiomeeter
tolm – 
turbahorisont – 
turbatsioon – 
turvas – mittetäielikult lagunenud taimejäänustest koosnev konsolideerumata sete
turvasmuld – 
turvastumine – 
turvastunud muld –

V
väljauhtehorisont – E-horisont

W
Wentworthi skaala – 

 Mullateaduse mõisteid
Mõistete loendid
Genotüüp

Genotüüp (inglise genotype) on indiviidi (või raku) kogu geneetiline informatsioon, mis koostoimes keskkonnatingimustega määrab tema fenotüübi.

Teise lähenemise seisukohalt on genotüüp indiviidi (raku) geneetiliste lookuste alleelne koosseis.

Diploidsetel organismide puhul saab eristada iga geeni suhtes homosügootset ja heterosügootset genotüüpi.

Suguliselt sigivate (diploidsete) organismide genotüübi igas geenipaaris pärineb üks alleel isalt ja teine emalt.

Heterogameetse sugupoole genotüüp on suguliiteliste geenide suhtes hemisügootne.

Mõistet "genotüüp" kasutas esmakordselt 1909. aastal Taani botaanik Wilhelm Johannsen.

Vaata ka 
 Fenotüüp
 Genoom
 Genotüübiline muutlikkus

Viited

Kasutatud kirjandus
Viikmaa, M. Klassikalise geneetika leksikon. Vaadatud 30.07.2011.

Molekulaarbioloogia
Geneetika

he:גן (ביולוגיה)#מושגים בסיסיים
Doping

Doping on spordis reeglitevastane vahend, mida kasutatakse võistlustel paremate tulemuste saamiseks. Dopingu kasutamine on vastuolus ausa mängu põhimõttega, kuna seab võistleja konkurentidega võrreldes eelisolukorda. 

Doping võib olla keemiline aine (sagedamini anaboolne steroid vms), mis on vastavate spordiorganisatsioonide reeglites keelatud ainete nimekirja kantud ning mille kontsentratsioon sportlase organismis ei tohi ületada teatud piiri. Dopingainete nimekirja võivad kuuluda ka tegelikku dopingut maskeerivad ained. 

Veredoping on sportlase vere hemoglobiinisisalduse suurendamine vereülekande teel, kui seda ei tehta ravieesmärgil.

Geenidoping on geenmanipulatsioon, mille tõttu on sportlasel paremini arenenud lihased või muud elundid. Geenidoping võib olla ka kaasasündinud genoommutatsioon.

Ajalugu 

Sõna "doping" ilmus esmakordselt tõenäoliselt 1889. aastal ühes inglise sõnastikus. Terminiga nimetati oopiumi ja teiste uimastite segu, mida kasutati hobuste ergutamiseks. Paljud arvavad, et sõna on inglise päritolu; tegelikult see päris nii pole.

Sõna "doping" tuleneb sõnast "dop", mis kuulub ühte Kagu-Aafrika dialekti. Nii nimetasid selle suguharu liikmed uimastavat jooki, mida tarvitati stimulaatorina kombetalituste ja tantsude ajal.

Tunduvalt hiljem hakati nii nimetama iga stimulaatorit, mida kasutati hobuste ja koerte ergutamiseks. 

Tänapäeva spordis kasutatakse dopingut laialdaselt ja see pole juhuslik. Sageli pole see tingitud mitte sportlase soovist iga hinna eest võita, vaid võidu majanduslikust hädavajalikkusest, millest sõltub riigi maine ja/või sportlase olevik ja tulevik.

Vaata ka
erütropoetiin
Maailma Dopinguvastane Agentuur

Välislingid

Ametlik dopingainete ja -meetodite nimekiri 2005. a.
 Märt Roosna, Deivil Tserp. Doping viib enneaegselt hauda?, Õhtuleht, 18. detsember 2008
 Olev Remsu, Doping mürgitab. Ehk ka puhastab? Kogumikus Aja Kirju, Petroneprint, 2016

Sport
Fenotüüp

Fenotüüp on indiviidi füsioloogiliste, morfoloogiliste keemiliste, käitumislike, arenguliste ja ehituslike tunnuste vaadeldav kogum. Fenotüüp kujuneb organismi arengus (mida nimetatakse fenogeneesiks) genotüübis sisalduva info realiseerumise tulemusena, milles omab olulist rolli ka ümbritsev keskkond ja selle tingimused. Terminit "fenotüüp" kasutas esmakordselt 1909. aastal taani bioloog Wilhelm Johannsen.

Kitsamas mõistes on fenotüüp üksiku uuritava tunnuse ilmetüüp (variant, seisund).

Fenotüübi seletuse skemaatiliselt võiks välja näha selline:
 genotüüp + keskkond → fenotüüp

Fenotüübiline muutlikkus

Fenotüübiline muutlikkus võib olla tingitud genotüüpilistest erinevustest või modifikatsioonidest.

Vaata ka 
Genotüüp
Molekulaarbioloogia ja geneetika mõistete loend

Viited 
.

Molekulaarbioloogia
Geneetika

he:גן (ביולוגיה)#מושגים בסיסיים
Sven Fischer

Sven Fischer (sündinud 16. aprillil 1971 Schmalkaldenis, seal ka elab) on saksa laskesuusataja, kahekordne olümpiavõitja, lisaks on ta võitnud kaks hõbedat ja pronksi. 1997 ja 1999 võitis ta maailma karika.

Olümpiamängud 

1994. aasta taliolümpiamängudel Lillehammeris oli ta 10 km distantsil 7., 20 km distantsil 3. ja teatesõidus 1.

1998. aasta taliolümpiamängudel Naganos oli ta 10 km distantsil 29., teatesõidus 1. ja 20 km distantsil 16.

2002. aasta taliolümpiamängudel Salt Lake Citys oli ta 10 km distantsil ja teatesõidus 2., jälitussõidus 12. ja 20 km distantsil 29.

Torino 2002
olümpiavõitja 10 km sprindis

Maailmameistrivõistlused 

1990 NSV Liidus Minskis oli ta 20 km distantsil 68.

1993 Bulgaarias Borovečis oli ta meeskondlikult 1., 10 km distantsil 20. ja teatesõidus 3.

1995 Itaalias Anterselvas oli ta meeskondlikult 14., 10 km distantsil 26. ja teatesõidus 1.

1996 Saksamaal Ruhpoldingis oli ta meeskondlikult 6., 10 km distantsil 19., teatesõidus 2. ja 20 km distantsil 22.

1997 Slovakkias Osrblies oli ta 10 km distantsil 24., teatesõidus 1., jälitussõidus 22. ja 20 km distantsil 5.

1999 Soomes Kontiolahtis oli ta 10 km distantsil 7., teatesõidus 4., jälitussõidus 3., Holmenkollenis ühisstardis ja 20 km distantsil 1.

2000 Norras Holmenkollenis oli ta 10 km distantsil 40., jälitussõidus ja ühisstardis 13. ning 20 km distantsil 19.

2001 Sloveenias Pokljukas oli ta 10 km distantsil 5., jälitussõidus 3., ühisstardis 3. ja 20 km distantsil 11.

2003 Venemaal Hantõ-Mansiiskis oli ta 10 km distantsil 12., jälitussõidus 11., 20 km distantsil 22., teatesõidus 1. ja ühisstardis 2.

2004 Austrias Oberhofis oli ta 10 km distantsil 16., jälitussõidus 8., 20 km distantsil 26., teatesõidus 1. ja ühisstardis 11.

2005 Saksamaal Hochfilzenis oli ta 10 km distantsil 2., jälitussõidus 3., 20 km distantsil 4., teatesõidus 6. ja ühisstardis 2.

Maailma karikas 

Maailma karika etappidel on ta 17. märtsi 2002 seisuga olnud 140 korda 25 parema seas. Ta on mai 2005 seisuga 52 etappi võitnud (neist 30 individuaalselt), olnud 37 korda teine (neist 19 individuaalselt) ja 41 korda kolmas (neist 28 individuaalselt).

Tabavus lamades 84% ja püsti 84%.

Maailma karika kokkuvõttes oli ta 1993 6., 1994 2., 1995 18., 1996 3., 1997 1., 1998 3., 1999 1., 2000 3., 2001 5., 2002 4., 2003 10., 2004 9. ja 2005 2.

Isiklikku 
Kasv 185 cm, kaal 85 kg (2002). Vallaline, 1 tütar. Hobideks nimetab reisimist, fotograafiat ja jahti. Teinud 2 põlveoperatsiooni. Laskesuusatab alates 1983.

Vaata ka
Laskesuusatamine 1994. aasta taliolümpiamängudel
Laskesuusatamine 1998. aasta taliolümpiamängudel
Laskesuusatamine 2002. aasta taliolümpiamängudel

Välislingid 
Väga põhjalik fännide tehtud sait

Saksamaa laskesuusatajad
Sündinud 1971
Föderaalne Juurdlusbüroo

Föderaalne Juurdlusbüroo (FJB; inglise keeles Federal Bureau of Investigation, FBI ['efbi'ai]) on USA föderaalpolitsei osa, Ameerika Ühendriikide Justiitsministeeriumi põhiline juurdlusorgan.

FBI moto on "Fidelity, Bravery, Integrity" ('ustavus, vaprus, terviklikkus'). Moto on valitud nii, et selle lühend oleks samasugune kui kogu organisatsioonil.

FBI loomise aluseks olid USA justiitsministri Ameerika Ühendriikide Koodeksiga ettenähtud õigus määrata ametnikke Ameerika Ühendriikide vastaste kuritegude avastamiseks ning teised seadused, mis annavad FBI-le õiguse ja kohustuse uurida kuritegusid.

FBI asutas 1908 Charles Joseph Bonaparte. Esialgu kandis see nime Juurdlusbüroo (Bureau of Investigation). 1936 reorganiseeriti see Föderaalseks Juurdlusbürooks. Kõige kauem, 48 aastat, on FBI-d juhtinud Edgar Hoover. 

2022. aasta seisuga on FBI peadirektor Christopher A. Wray, kes astus ametisse 2. augustil 2017.

Praegu on FBI-l kõikidest USA föderaalseadusi täideviivatest organitest kõige suuremad juurdlusvolitused. FBI uurib üle 200 liigi föderaalkuritegusid. 31. augusti 2009 seisuga on FBI-l 13 249 koosseisulist ja 19 460 mittekoosseisulist töötajat. 2010. aastal oli FBI aastaeelarve umbes 7,9 miljonit USA dollarit. FBI peakorter asub Washingtonis spetsiaalselt selleks ehitatud hoones, mis kannab Edgar Hooveri nime – J. Edgar Hoover Building.

Alates 1949. aastast levitab FBI kõige raskemate kuritegude pärast taga otsitavate kurjategijate nimekirja ("Kümme FBI tipptagaotsitavat").

Ülesanded
FBI ülesanne on:
hoida alal seaduslikkust, uurides föderaalsete kriminaalseaduste rikkumisi;
kaitsta Ameerika Ühendriike välisluure ja terrorismi eest;
aidata föderaalseid, osariiklikke, kohalikke ja rahvusvahelisi organeid juhtimisel ja seaduste jõustamisel;
täita neid kohustusi viisil, mis vastab avalikkuse vajadustele ja järgib USA põhiseadust.

Juhid ja organisatsioon

Juurdlusbüroo peadirektorid 
1908–1912 Stanley Finch 
1912–1919 Bruce Bielaski 
1919 William Allen (kohusetäitja)
1919–1921 William Flynn 
1921–1924 William Burns 
1924–1935 Edgar Hoover (1895–1972)

Föderaalse Juurdlusbüroo peadirektorid 

1936–1972 Edgar Hoover 
1972–1973 Patrick Gray (kohusetäitja)
1973 William Ruckelshaus (kohusetäitja)
1973–1978 Clarence Kelley 
1978 James Adams (kohusetäitja)
1978–1987 William Webster 
1987 John Otto (kohusetäitja)
1987–1993 William Sessions 
1993 Floyd Clarke (kohusetäitja)
1993–2001 Louis Freeh 
2001 Thomas Pickard (kohusetäitja)
2001–2013 Robert Mueller
2013-2017 James Comey
2017-2017 Andrew McCabe (kohusetäitja)
2017-... Christopher A. Wray

FBI sisejulgeolekualane tegevus

FBI terrorismivastane tegevus

FBI vastuluurealane tegevus
2011. aastal paljastati FBI poolt Iisraeli kasuks teadus-tehnilist luuret teostanud USA teadlane Stewart Nozette, kes soovis süüdistuse kohaselt müüa miljonite dollarite eest Iisraelile infot Ühendriikide satelliiditehnoloogia ja muude sõjasaladuste kohta.

Vaata ka
The Espionage Act 1917

Viited

Välislingid 
 FBI koduleht

Ameerika Ühendriikide valitsusagentuurid
Luureagentuurid
1908
Retsessiivsus

Retsessiivsus on geneetikas ühe tunnuse (alleeli) varjuvus tunnusepaaris (alleelipaaris) heterosügootse genotüübi puhul.

Retsessiivne tunnus (sh defekt, haigus) avaldub  ainult homosügootsuse (alleelipaari aa) korral.

Retsessiivsus saab avalduda ainult dominantsuse puudumisel.

Retsessiivsus on dominantsuse vastandnähtus.

Vaata ka 
Alleel
Dominantsus

Viited

Kasutatud kirjandus
Viikmaa, M. Klassikalise geneetika leksikon. Vaadatud 30.07.2011.

Molekulaarbioloogia
Geneetika
Tsütoplasma

Tsütoplasma on raku kogu elussisu (protoplast), välja arvatud rakutuum. Väljastpoolt piirab tsütoplasmat rakumembraan. 

Taimerakus, mille sees on tohutu tsentraalvakuool, piirab tsütoplasmat väljastpoolt plasmalemm ning seestpoolt tonoplast, mis on samuti biomembraan. 

Tsütoplasma ise koosneb umbes 80% vett sisaldavast rakuvedelikust (tsütosoolist), valkudest, mikrotuubulitest ning (eukarüootidel) rakuorganellidest.  
 
Prokarüootidel (bakterirakkudel) paikneb pärilikkusaine DNA kujul vabalt tsütoplasmas, eukarüootidel paikneb see rakutuumas.

Vaata ka
kortikaalne tsütoplasma
proteasoom
protoplasma
tsütoplasma membraan

Rakubioloogia
Ploidsus

Ploidsus (inglise ploidy) on samatüübiliste ehk homoloogiliste kromosoomide või liigiomaste kromosoomikomplektide kordsus indiviidi (raku) kromosoomistikus.

Enamiku eukarüootsete organismide elutsüklis vahelduvad kahekordselt erinevad ploidsusfaasid – gameetne haplofaas ja sügootne diplofaas. 

Lähte kromosoomikomplekti arvu organismis kutsutakse monoploidsuse arvuks, mida tähistatakse "x"-ga. Rakkude ploidsus võib muutuda organismis. Inimesel on valdav osa rakke diploidsed (üks kromosoomikomplekt pärineb emalt ja teine isalt), aga sugurakud (spermid ja munarakud) on haploidsed. 

Haplo- ja diploidsuse vahepealne juht on haplodiploidsus, mille korral ühe soo organismidel on haploidsed rakud ja teisel sool diploidsed rakud. Kõige sagedamini on isastel  haploidsed rakud ja emastel diploidsed rakud. 

Lisaks nendele kolmele ploidsuse tüübile võib kromosoomikomplekt olla mitmes kordsuses (üle kahe; polüploidsus)), ebavõrdses kordsuses (aneuploidsus) või võrdkordsuses (euploidsus).

Vaata ka 
alloploidsus
aneuploidsus
autoploidsus
diploidsus
euploidsus
haplodiploidsus
haploidsus
triploidsus

Viited 

Molekulaarbioloogia
Geneetika
Polüploidsus

Polüploidsus (inglise polyploidy) on indiviidi (raku) kromosoomikomplektide paljukordsus; haplofaasis (sugurakkudes) on kromosoomikomplekte rohkem kui üks (n > x) ja diplofaasis (viljastatud munarakkudes) rohkem kui kaks, tähistatakse (2n > 2x). 

Polüploidsuse astet määratletakse diplofaasi kromosoomistiku kordsuse kaudu. Nõnda saab tuletada tri-, tetra-, heksa-, oktaploidsust ja nii edasi. 

Polüploidsus on laialt levinud taimeriigis, loomariigis harva. Inimesele on polüploidsus reeglina surmav. Üliharva on sündinud ka triploidsusega lapsi. 

Nähtust, kus ainult osa organismi (näiteks mõne koe või elundi) rakkudest on polüploidsed, nimetatakse polüsomaatiaks. See on paljude organismide (kaasa arvatud inimese) puhul normaalne nähtus.

Viited 

en:Polyploidy
Jerome David Salinger

Jerome David Salinger (1. jaanuar 1919 New York – 27. jaanuar 2010 Cornish, New Hampshire) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik. 

Jerome David Salingeri isa oli Leedu juudi päritolu hulgikaupmees Salomon Salinger ning ema šoti-iiri päritolu Mirjam Salinger. 

Ta õppis riigikoolides. Enamik õpetajad pidas teda keskpäraseks, viisakaks ja häbelikuks õpilaseks. Hiljem saadeti ta Valley Forge Military Academy internaatkooli, kus ta õppis aastatel 1934–1936. Seejärel käis ta New Yorgi ja Columbia Ülikoolis ning hakkas avaldama lühijutte. Aastaks 1940 oli ta avaldanud jutte mitmes perioodikaväljaandes.
	
1944. aasta märtsis teenis Salinger Ameerika Ühendriikide maaväe 12. jalaväerügemendi 4. jalaväediviisis Suurbritannias ning osales Normandia dessandis, nähes üht sõja verisemat lahingut. See mõjutas teda tugevalt.
	
1946. aastal naasis ta sõjast. Mitmed tema kirjutised lükati tagasi kuni aastani 1948, mil ajaleht New Yorker avaldas tema esimese jutustuse. Pärast seda kirjutas ta peamiselt New Yorkerile kuni 1965. aastani. Eeskätt on Salinger siiski tuntud romaani "Kuristik rukkis" autorina.
	
Salinger oli abielus kolm korda. Esimene abielu Sylviaga, naisega, kellega ta tutvus Euroopas, oli lühike. Teisest abielust Claire Douglase, Darmouthi kolledži üliõpilasega, sündis kaks last – tütar ja poeg. Pärast mitmeid nurjunud suhteid abiellus Salinger endast 40 aastat noorema meditsiiniõe Colleeniga, kellega oli abielus kuni surmani.

Teosed 
"Kuristik rukkis" (1951; eesti keeles 1961, 1973, 1996, 1999; tõlkija Valda Raud) ISBN 9985-2-1038-7
"Üheksa juttu" (novellikogumik; 1953; eesti keeles 1966, 1973) ISBN 9985-9427-7-9
"Franny ja Zooey" (jutustus; 1961; eesti keeles 1973, 2003; tõlkija Valda Raud) ISBN 9985-3-0657-0
"Puusepad, tõstke kõrgele sarikad" (jutustus; 1963; eesti keeles 1973, 2003) ISBN 9985-3-0745-3
"Seymour, sissejuhatuseks" (1963, 2003) ISBN 9985-3-0745-3

Kirjandus 
 Jaak Rähesoo, "Idamaistest mõjudest Salingeril" – kogumikus "Orientalistikakabineti I aastakollokviumi materjalid", Tartu 1963, lk 24–34 ja järelsõnana väljaandes: J. D. Salinger, "Kuristik rukkis", Avita, Tallinn 1996, lk 199–203
 Villem Alttoa, "Valikkogu J. D. Salingeri loomingust" – Edasi 25. 11. 1973 ja järelsõnana väljaandes: "Kuristik rukkis", 1996, lk 204–206
 Leena Kurvet-Käosaar, "Kurt Vonnegut"; Marja Unt, "Jerome David Salinger". Kirjanduse lisamaterjal gümnaasiumile. Avita, Tallinn 2003, 40 lk

Välislingid 
 Kati Lindström, "Salinger peidab käsikirju" – Postimees 23. 3. 1999, lk 17
 "Salapärane Salinger kirjutab endiselt"(sõnum) – Sõnumileht 24. 3. 1999, lk 25
 Andres Laasik, "Salingeri tütar sarjab raamatus isa" – Eesti Päevaleht 2. 9. 2000, lk 6
 Udo Uibo, "Mis toimub tegelikult?" (poleemikast romaani "Kuristik rukkis" illegaalse järje ümber) – Looming 2009, nr 7, lk 1021–23
 "Suri J. D. Salinger, "Kuristik rukkis" autor" – Postimees-online 28. 1. 2010

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1919
Surnud 2010
Hanswilhelm Beil

Hanswilhelm Beil (10. august 1924 Stuttgart – 19. detsember 2002 Freiburg) oli saksa arst ja amatöörgeoloog.

Õppis meditsiini Berliini ja Marburgi ülikoolides aastail 1942–1949. Pärast ülikooliõpinguid töötas üldarstina. Aastast 1966 ravis alkoholi- ja uimastisõltlasi ja alates aastast 1990 praktiseeris peamiselt psühhoterapeudina. On olnud kaks korda abielus ning viie lapse isa. Dr Beil on avaldanud palju teaduslikke töid sõltuvushäiretest, nende ravimisest ja sõltuvusainete farmakoloogiast. Aastal 1974 rajas ta väikse kirjastuse, kus hakkas välja andma raamatuid meditsiinist ning ravimikultuurist ja maailmavaatelisi teoseid.

Dr Beili peamiseks hobiks oli kivimite ja mineraalide kollektsioneerimine. Esimesed kokkupuuted "kivimaailmaga" toimusid, kui ta oli seitsmeaastane, siis sai ta oma esimesed mineraalid – mäekristalli, ametüsti ja püriidi. Sellest ajast arenesid tema huvid, algul lihtsalt ilusate kivide ja hiljem ka mineraalide süstemaatika ja üldise maateaduse suunas. Kuni 1970. aastani oli tal aega kollektsiooni intensiivselt täiendada. Seejärel ta aga ehitas maja ja kulude katteks müüs oma kollektsiooni. Harrastus jäi ligi viieteistkümneks aastaks soiku. Taas alustas ta kogumist kaheksakümnendate keskel, keskendudes peamiselt kivimitele ja maakidele. Beili kollektsioonis on kivimeid Kanaaridelt, Rootsist, Saksamaalt, Prantsusmaalt, Itaaliast, Soomest, Hispaaniast ja mujalt. Tema kollektsioon koosneb ligikaudu 7000 kivimist ja mineraalist, mis kokku kaaluvad üle seitsme tonni. 

Aastal 1995 kinkis Beil oma kollektsiooni Tartu Ülikooli geoloogiamuuseumile, kuid soovis seda enne üleandmist veel täiendada. Eestisse jõudis kollektsioon 2001. aasta suvel. Tema kollektsiooni kivimeist tehtud fotosid on kasutatud Vikipeedia artiklite illustreerimiseks.

Saksamaa arstid
Sündinud 1924
Surnud 2002
Trance

Trance on üks elektroonilise tantsumuusika liikidest, mis arenes välja 1990ndate alguses.

Vaata ka
Psy trance

Muusikastiilid
Ufo

Ufo (inglise keeles UFO ['ufo] – lühend ingliskeelsest nimetusest Unidentified Flying Object), on tundmatu lendav ese. Ufoks nimetatakse õhus või maismaal vaadeldud eset või valgusnähtust, mille välimus, trajektoor, dünaamika ja kiirus ei ole tavapärase loogika järgi seletatav ning mille põhjalik uurimine pädevate asjatundjate poolt ei võimalda vaadeldud nähtuse iseloomu üheselt tuvastada.

Algselt oli mõiste kasutusel lennunduses, sõjanduses ja mujal, tähistamaks lendavaid objekte, mida ei olnud veel identifitseeritud. Selle mõiste järgi ei saa lendav ese, mis on tuvastatud näiteks planeetidevahelise kosmoselaevana, enam olla ufo, sest ta pole tundmatu objekt.

Alates 1950. aastatest on ufo hakanud tähendama pigem oletatavaid Maa-välistest tsivilisatsioonidest siia saabunud lennumasinaid ("lendavaid taldrikuid") koos tulnukatega.

Ufoloogid on ufovaatlused ja -kontaktid jaganud nelja kategooriasse:
 visuaalne kontakt – tulnuka vōi tema transpordivahendi nägemine;
 materiaalne kontakt – leitakse materiaalseid tōendeid (näiteks võimaliku eelneva 1. tasandi kontakti järel) nagu praht, lennuaparaadi osad vms või ufo mõjutab füüsiliselt inimtegevust;
 füüsiline kontakt – isik või isikute grupp kontakteerub otseselt olenditega väljastpoolt meie planeeti;
 koostöö – isikute või isikute gruppide ja/või valitsuste otsene koostöö olenditega väljastpoolt meie planeeti.

Ufoloogias on levinud ka Josef Allen Hyneki loodud teistsugune lähikontaktide klassifikatsioon. 

Ajaviitekirjandus ja filmitööstus on ufode ja tulnukate teema populaarsust ära kasutanud vastavateemaliste loometeoste loomisel, neist paljudest on saanud menukid.

Vaata ka
Pentagoni UFO-videod
 Maaväline elu
Maa-väliste tsivilisatsioonide otsingud
Ufode saladuse varjamine
 USO
 Boliid

Välislingid 

 Ivo Tarmisto ufoteemaline veebileht
 Video (kehva kvaliteediga)
 Новости Уфологии (vene keeles)

Ufoloogia
Paranormaalsed nähtused
Le Villaret (Belmont-sur-Yverdon)

Le Villaret on väike küla Šveitsis Vaud' kantonis Yverdoni ringkonnas Belmont-sur-Yverdoni vallas.

Küla asub maastikuterrassil Buroni jõe läänepoolsel orunõlval, 569 m üle merepinna.

Küla on esmakordselt mainitud 1164 (Villars-Frelon).  Aastast 1228 on fikseeritud nimekuju Vilaret.  Küla nimi tuleneb vulgaarladina sõnast villare (diminitutiivsufiksiga -et), mis tähendas algselt villa asustatud osa, hiljem eraldiasuvat külakest.

Aastal 1477 andis Savoia hertsoginna Jolande Villaret' oma Belmonti kastellaanile Claude d'Arnexile vasallilääniks.

Aastal 1752 andis Bern talud otse talunike kätte.

Kogukonda (1404. aastal kuus tuleaset) aastal 1550 Bernile liidendamise tõttu enam ei eksisteerinud.

Šveitsi külad
Vaud' kanton
Tim Burton

Tim Burton (sündinud 25. augustil 1958 Burbankis California osariigis) on Ameerika Ühendriikide filmilavastaja, produtsent ja stsenarist.

Töö lavastajana
Burton on tuntud veidra huumori kasutamise poolest oma lavastustes. Neis on palju nalju popkultuuri kohta ja selle lahtimõtestamist. Filmide tegevus toimub fantaasiamaailmas, kus tavainimesed on lähendatud mõttekujutuslikele tegelastele, keda kujutatakse meeldivate või traagiliste kõrvalseisjatena ning kellele lavastaja kaasa elab.

Burton on paljudes filmides teinud koostööd näitleja Johnny Deppi ja helilooja Danny Elfmaniga.

2007. aastal pälvis ta Veneetsia filmifestivalil elutöö eest Kuldlõvi .

Filmid

Lavastajana
"Doctor of Doom" (1979)
 "Vincent" (1980)
"Luau" (1982)
"Frankenweenie" (lühimängufilm; 1984)
"Pee-wee's Big Adventure" (1985)
"Mardikamahl" ("Beetlejuice"; 1988)
"Batman" (The Batman; 1989) 
"Edward Käärkäsi" (Edward Scissorhands; 1990)
"Batmani tagasitulek" (Batman Returns; 1992)
"Ed Wood" (1994)
"Marss ründab!" (Mars Attacks!; 1996)
"Legend peata ratsanikust" (Sleepy Hollow; 1999)
"Ahvide planeet" (Planet of the Apes; 2001)
"Suur kala" (Big Fish; 2003)
"Charlie ja šokolaadivabrik" (Charlie and the Chocolate Factory; 2005)
"Laibast pruut" (Corpse Bride; 2005)
"Sweeney Todd: Fleet Streeti deemonlik habemeajaja" (Sweeney Todd: The Damon Barber of Fleet Street; 2007)
"Frankenweenie" (uus versioon; 2009)
"Alice Imedemaal" (Alice in Wonderland; 2010)

Animaatorina
"Vips ja Sulli" (The Fox and the Hound; tunnustamata; 1981)
"Tron" (tunnustamata; 1982)
"Mõõk kivis" (The Black Cauldron; tunnustamata; 1985)

Produtsendina
"Jõulueelne õuduslugu" (The Nightmare Before Christmas; 1993)
"Cabin Boy" (1994)
"Batman igaveseks" (Batman Forever; 1995)
"James ja hiigelvirsik (James and the Giant Peach; 1996)
"Laibast pruut" (Corpse Bride; 2005)
"9" (2008)
"Ripley's Believe It or Not" (2009)

Muu filmitöö
"The Muppet Movie" (1979)
"Singles" (1992)
"Hoffa" (1992)

Teleseriaalid
"Hansel and Gretel" (1982)
"Faerie Tale Theatre – Aladdin and His Wonderful Lamp" (1986)
"Alfred Hitchcock Presents – The Jar" (1986)
"Family Dog" (tegevprodutsent, mõnede karakterite disain; 1993)
"Lost in Oz" (tegevprodutsent; valmimata)

Muusikavideod
"Bones" (ansamblile The Killers; 2006)

Isiklikku
2003. aastal sündis Burtonil näitleja Helena Bonham Carteriga poeg Billy Ray ja 2007. aastal tütar.

Viited

Välislingid

Ametlik koduleht

Tim Burton andmekogus Filmiveeb

Ameerika Ühendriikide filmilavastajad
Sündinud 1958
Raamatute varjatud sõnumid

Mitmete esoteeriliste ja vandenõuteooriate kohaselt on pühakirjadesse või pühaks peetavatesse raamatutesse peidetud varjatud sõnumeid või saladusi. 

Väidetakse näiteks, et Piiblis nähtav tekst on tegelikult võltsing või pettus, et varjata mingit iidset, salajast või ohtlikku tõde. Teiste teooriate kohaselt on Piibli tekst üksnes kood, mis vajab tõelise sõnumi mõistmiseks dešifreerimist. Igal Piibli sõnal olevat tegelikult 99 tähendust jne. 

Sarnased teooriad ringlevad ka Koraani, veedade ja teiste pühakirjade kohta.

Vaata ka 
 I Nikaia kirikukogu
 bibliomantia
 steganograafia

Välislingid 

 Eesti piiblitõlke ajaloo lühiülevaade
 Piibli vandenõuteooria en.wikis.

Vandenõuteooriad
Esoteerika
Airbus A380

Airbus A380 on rahvusvahelise lennukiehitusettevõtte Airbus Groupi loodud laiakereline kahekorruselise reisijatekiga neljamootoriline reaktiivreisilennuk.

A380 on maailma suurim reisilennuk (enne oli 35 aasta kestel seda olnud reisilennuk Boeing 747). Lennukaalult ületab A380-t üksnes Antonov An-225. Senini (oktoober 2020) on kokku ehitatud 243 reisilennukit A380.  

Airbus A380 prototüüp toodi avalikkuse ette 18. jaanuaril 2005. A380 esmalend toimus 27. aprillil 2005 Toulouse'is, esimene liinilend  25. oktoobril 2007 Singapurist Sydneysse, mille sooritas reisilennufirma Singapore Airlines. 25. oktoobril alustas lennuk plaanipäraseid liinilende.

Suurimad A380 lennukipargiga reisilennufirmad on Emirates Airline (112 lennukit, 11 veel tellitud), Singapore Airlines (19), Qantas Airlines (12), Air France (10), Lufthansa (14), Korean Air (10), China Southern Airlines (5), Malaysia Airlines (6), Thai Airways (6), British Airways (12), Asiana Airlines (6), Qatar Airways (10), Etihad Airways (10), Hi Fly Malta (1) ja All Nippon Airways (2 ostetud, 1 tellitud).

Lennukite lõplik koostetehas asub Prantsusmaal Toulouse'is. Sinna veetakse kokku lennukiosad, mis on valmistatud Prantsusmaal, Saksamaal, Hispaanias ja Walesis asuvates ettevõtetes.

Standardkonfiguratsioonis on lennukis 555 kohta: 22 esimese klassi, 96 äriklassi ja 437 turistiklassi istet. Turistiklassi istmeid on peatekil 10 kõrvuti, ülatekil 8 kõrvuti. Lennufirmad on tellinud erinevaid sisustusi. Airbus katsetas 29. märtsil 2006 edukalt reisijate evakueerimist 853 reisijaga (sellises lennukis, kus olid ainult turistiklassi istmed). Hiljem pakkus Airbus välja täiendava standardkonfiguratsiooni 525 kohaga: 12 esimese klassi, 80 äriklassi ja 433 turistiklassi istet.

Märkimisväärsemad marsruudid 
Lühim regulaarne A380 lend toimub Dubaist Muscati. Reisikorraldajaks on Emirates ja lennu pikkus on 349 km. Enne seda oli lühimaks marsruudiks Air France'i lend Paris Charles de Gaulle'i lennuväljalt Londoni Heathrow' lennuväljale. Selle lennu pikkus oli 344 km. A380 pikim vahemandumisteta lend on Dubaist Aucklandi. Liini pikkus on 14 203 km ning see on maailmas pikkuselt neljas lennumarsruut.

Tehnilised andmed 

Airbus A380 tehnilised andmed:

 Kõrgus: 24,1 m
 Tühikaal: 275 t
 Maksimaalne kaal õhkutõusmisel: 569 t
 Kasulik last: 66,4 t
 Tiiva noolsus: 33,5°
 Kere välislaius: 7,14 m
 Keskmise teki suurim siselaius: 6,58 m
 Ülemise teki suurim siselaius: 5,92 m
 4 turboventilaatormootorit: Rolls-Royce Trent 970 või Engine Alliance GP7270, tõmbega 4 x 311 kN.

Airbus A380 sihtkohad

Viited

Välislingid 

Airbus A380 ametlik koduleht

Airbus
Reisilennukid
Leida Laius

Leida Laius (26. märts 1923 Venemaa, Petrogradi kubermang, Kingissepa maakond, Pustomerža külanõukogu, Horoševo küla – 6. aprill 1996 Tallinn) oli eesti filmilavastaja.

Elulugu
1950. aastal lõpetas Leida Laius Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi. 1951–1955 oli ta V. Kingissepa nimelise RAT Draamateatri näitleja. Alates 1960. aastast töötas ta stuudios Tallinnfilm. 1962. aastal lõpetas Leida Laius Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi (VGIK) režiiteaduskonna.

Tunnustus 

 1995 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind

Mälestuse jäädvustamine
Jüri Sillart on teinud Leida Laiusest dokumentaalfilmi "Leida lugu" (OÜ Kairiin, 2002, 63 minutit).

Filmograafia

Mängufilmid 
"Õhtust hommikuni" (1962) (lühifilm)
"Mäeküla piimamees" (1965)
"Libahunt" (1968)
"Ukuaru" (1973)
"Kõrboja peremees" (1979)
"Naerata ometi" (1985) (koos Arvo Ihoga)
"Varastatud kohtumine" (1988)

Dokumentaalfilmid 
"Sündis inimene" (1975)
"Lapsepõlv" (1976)
"Jäljed lumel" (1978)
"Kodulinna head vaimud" (1983)

Viited

Kirjandus 
Olev Remsu, "Aastad ja filmid. Essee Leida Laiusest" – TMK 1986, nr. 11, lk. 20–33

Välislingid
IMDb: Leida Laius
Verni Leivak: "Filmirežissöör Leida Laius pidanuks täna 80. sünnipäeva" Õhtuleht, 26. märts 2003
Andres Laasik, "Leida Laius Eduard Vilde abil eesti naist uurimas" (filmist "Mäeküla piimamees") Eesti Päevaleht, 21. aprill 2006

Arhiivifilmid
 Sündis inimene ETV arhiiv
 Lapsepõlv ETV arhiiv

Eesti filmilavastajad
Eesti näitlejad
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1923
Surnud 1996
Arvo Kruusement

Arvo Kruusement (sündinud 20. aprillil 1928 Lääne-Virumaal Undla külas) on eesti stsenarist, filmilavastaja ja -näitleja.

Ta lõpetas 1947. aastal Rakvere Arve- ja Plaanindustehnikumi ja 1953. aastal GITIS-e eesti stuudio.

Ta oli aastatel 1953–1959 Tallinna Draamateatri näitleja, 1962–1964 Endla teatri peanäitejuht ja 1965–1991 Tallinnfilmi režissöör.

Lavastatud filme
 "Kevade" (1969)
 "Don Juan Tallinnas" (1971)
 "Suvi" (1976)
 "Naine kütab sauna" (1978)
 "Karge meri" (1981)
 "Bande" (1985)
 "Sügis" (1990)

Stsenaariumid
 "Karge meri" (1981)
 "Võsakurat" (1976)
 "Indrek" (1975)

Näitlejana filmides
 "Juunikuu päevad" (Nils; 1957) 
 "Kutsumata külalised" (1959)
 "Minu noorem vend", venekeelne pealkiri "Мой младший брат" (1962)
 "Punane viiul" (Veski, 1974)
 "Röövpüüdjajaht" (1975)
 "Saja aasta pärast mais" (Jaan Tõnisson, 1986)
 "Metsluiged" (Kojaülem; 1987)
 "Tants aurukatla ümber" (1988)
 "Vana daami visiit" (Claire'i abikaasa; 2006)
 "Fritsud ja blondiinid" (dokumentaalfilm, 2008)

Tunnustus
 1972 – Nõukogude Eesti preemia (filmi "Kevade" lavastamise eest)
 1999 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali elutööpreemia (30 aastat mängufilmi "Kevade" esilinastusest)
 2000 – Valgetähe III klassi teenetemärk
 2003 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali elutööpreemia
 2012 – Tartu Ülikooli Rahvusmõtte auhind ("eesti rahva ja filmi suurkujule, eestlaste jaoks tähenduslike inimtüüpide, väärtuste ja maastike ausale ning ehedale visualiseerijale ja filmikeeles jäädvustajale") 
 Sajandi film - "Kevade", 2012
 2012 – Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind
 2014 – Palamuse valla aukodanik

Viited

Kirjandus 
 Olaf-Mihkel Klaassen, ""Kevade" tee ekraanile". Eesti Raamat, Tallinn 1977, 64 lk 
 Edvi Vabamägi ja Sulev Teinemaa, "Tehtud ja tegemata teod. Arvo Kruusemendi filmidest" – Teater. Muusika. Kino 1989, nr 2, lk 59–71
 Vastab Arvo Kruusement / üles kirjutanud Jaan Ruus – Teater. Muusika. Kino 1996, nr 7/8, lk 3–16
 Õie Orav, "Tallinnfilm". I köide: mängufilmid 1947–1976, Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 2003, 776 lk; ISBN 9985701283
 Õie Orav, "Tallinnfilm". II köide: mängufilmid 1977–1991, Eesti Entsüklopeediakirjastus, Tallinn 2004, 800 lk; ISBN 998570150X
 Annika Koppel, "Kevade. Suvi. Sügis. Arvo Kruusemendi filmid". Kirjastus Kadmirell, Tallinn 2010, 232 lk; ISBN 9789949908912

Välislingid
 
 Riina Mägi. "Arvo Kruusemendist saab Palamuse valla aukodanik" – Vooremaa 18. veebruar 2014

Eesti filmilavastajad
Eesti filminäitlejad
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1928
Sulev Keedus

Sulev Keedus (sündinud 21. juulil 1957 Tallinnas) on eesti filmilavastaja.

Keskhariduse omandas Sulev Keedus Tallinna 37. Keskkoolis. 1979. aastal lõpetas ta Ed. Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhina ja 1989. aastal Moskvas Kõrgemad Režissööride ja Stsenaristide Kursused mängufilmide režissöörina. 

Ta töötas 1977–1982 režissööri ja operaatori assistendina Eesti Telefilmis, seejärel Seppo kliinikus fotolaboratooriumi juhatajana. 

1984. aastast on Sulev Keedus vabakutseline filmitegija. 

Ta oli üks 1998. aastal asutatud stuudio F-Seitse OÜ asutajatest.

2020. aasta seisuga on ta pälvinud viis Neitsi Maalit – Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhinda. Nii palju Neitsi Maalisid pole ühelgi teisel filmitegijal.

Filmid
1981 "Metsade taga" (dokumentaalfilm) 
1982 "Luigeluum" (dokumentaalfilm) 
1983 "Võrokese" (dokumentaalfilm)
1985 "Fueteed Suures Teatris" (dokumentaalfilm)
1987 "Oktoober Kaunispe sadamas" (dokumentaalfilm)
1987 "Rahutaevas" (dokumentaalfilm) 
1990 "Ainus pühapäev" (mängufilm) 
1991 "Vaarao lapsed" (dokumentaalfilm) 
1993 "In Paradisum" (dokumentaalfilm) 
1998 "Georgica" (mängufilm)
2003 "A ja O" (12-osaline telesari eesti keele õpetamisest muulastele) 
2003 "Somnambuul" (mängufilm)
2004 "Perekond" (dokumentaalfilm)
2005 "Tormise regi" (dokumentaalfilm Veljo Tormisest)
2007 "Jonathan Austraaliast" (dokumentaalfilm)
2011 "Kirjad Inglile"
2012 "Varesesaare venelased" (dokumentaalfilm)
2017 "Sõda" (dokumentaalfilm)
2017 "Mehetapja/Süütu/Vari" (mängufilm)

Tunnustus
1993, 1998, 2003, 2007, 2012 Eesti Filmiajakirjanike Ühingu aasta filmi auhind
1994 Eesti Vabariigi kultuuripreemia ("In paradisum")
1998 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Evald Aaviku ja Rein Kotoviga; mängufilm "Georgica")
1999 Eesti Vabariigi kultuuripreemia ("Georgica") (koos Madis Kõivu, Evald Aaviku, Rein Kotovi ja Roland Kolmaniga)
1999 Suure Vankri auhind
2000 stipendium "Ela ja sära"
2003 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (koos Rein Kotovi ja Katariina Lauguga; mängufilm "Somnambuul")
2004 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (parim dokumentaalfilm, "Perekond")
2005 Valgetähe V klassi teenetemärk
2007 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (parim dokumentaalfilm "Jonathan Austraaliast")
2008 stipendium "Ela ja sära"
2012 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia (dokumentaalfilmi „Varesesaare venelased“ eest)
2017 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (aasta režissöör mängufilmi “Mehetapja / Süütu / Vari” ja dokumentaalfilmi “Sõda” eest)
2021 stipendium "Ela ja sära"

Viited

Välislingid

 

Eesti filmilavastajad
Eesti stsenaristid
Tallinna Ülikooli vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1957
Peeter Urbla

Peeter Urbla (sündinud 2. juunil 1945 Türil) on eesti filmilavastaja ja -produtsent.

1969. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kunstiajaloolasena ja 1977. aastal Moskvas kaheaastased stsenaristide ja režissööride kursused mängufilmide lavastajana (juhendaja Andrei Tarkovski).

Filmograafia

Lavastajana
"Promenaad" (1977) (osa filmikassetist "Karikakramäng", teiste osade lavastajad Peeter Simm ja Toomas Tahvel)
"31. osakonna hukk" (1980) (telemängufilm)
"Šlaager" (1982)
"Suletud ring" (1983) (telemängufilm)
"Võõra nime all" (Eesti Telefilm 1984)
"Ma pole turist, ma elan siin" (1988)
"Daam autos" (1992)
"Balti armastuslood" (1992)
"Stiilipidu" (2005)

Produtsendina
"Agent Sinikael" (2002)

Tunnustus
 2005 – stipendium "Ela ja sära"
2017 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Vaata ka 
 Anri Rulkovi preemia

Viited

Välislingid
 IMDb: Peeter Urbla

Eesti filmilavastajad
Eesti filmiprodutsendid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1945