joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mäe vald

Mäe vald oli vald Petserimaal aastail 1922–1945 ja Võrumaal aastail 1945–1950. Vallamaja asus tänapäeva Toomasmäe küla aladel (Töganitsa külas).

Aastatel 1922–1923 kandis vald nime Mikitamäe vald.

Valla pindala oli 102,5 km². 

1922. aasta rahvaloenduse andmeil oli vallas 3016 elanikku ja 32 küla. 

1. aprillil 1939 oli vallas 3310 elanikku.

Vald kuulus Riigivolikogu 28. valimisringkonda, kust valiti Nigul Kaliste.

13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Mikitamäe külanõukogu ja Võõpsu külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Räpina rajooni koosseisu.

Viited 

Petseri maakonna vallad
Võru maakonna endised vallad
Petseri vald

Petseri vald oli vald Eesti Petseri maakonnas  aastail 1920–1945. 1939. aasta vallareform valla piire ei muutnud.

Vald ümbritses Petseri linna, selle pindala oli 435,5 km² ja elanike arv 1934. aastal 7042, neist eestlasi 28,2%. Vallamaja asus Petseris.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938

Petseri valda kuulusid: Kunitsina Gora, Bogdanovka, Sloboda, Suur-Tsaltsovo, Väike-Tsaltsovo, Abramihino, Košelovka, Moškovo, Uus-Butõrka, Tivikovo, Podovalitsa, Kosje Zagorje, Väike-Patškovka, Suur-Patškovka, Ragosino, Mõlnikovo, Gorki Lebedõ, Bobkovo, Pitalovo, Rõsevo, Herkovo, Demidovo, Bulatnovo, Jandovino, Šamihino, Tišinka, Kalugino, Gološtšenkovo, Gorka Goruška, Uljantsevo, Ševelevo, Lõsihino, Pavlovo, Babino, Ulanovo, Muraškino, Belousovo, Väike-Goruška, Suur-Goruška, Morozovo, Marino, Kurjanovka, Tailovo, Novaja, Teterkino, Amskovo, Pometkino, Tsernojarovo, Tšavõdovo, Tšerepovo, Laasarevo, Katelevo, Petseri raudteejaam, raudteevahi maja, Petseri haigla, Kesk-Netsaja, Jupatovo, Lahnovo, Vedernika, Vaartsi, Säpina, Plastõrkovo, Vammuste, Matsuri, Vorobi, Koidula, Puravitsa Võselok, Suur-Puravitsa, Väike-Puravitsa, Golovino, Nutretsovo, Podtekalovo, Fomina veski, raudteevahi majad nr. 605, 604 ja 602, raudteevahi maja, raudtee kasarm nr. 606, Zalesje, Stukolovo, Golino, Volodino, Dekšino, Gorelõi Rei, Väike-Zadrebje, Suur-Zadrebje, Tsivilevo, Gvosdnikovo, Dõmkova, Jemeljanovo, Verebkovo, Rogova Gora, Ülem-Bõstra, Alam-Bõstra, Belska, Volkovo, Slähovo, Repino, Rozikovo, Laptevo, Mednikovo, Borok, Zatulje, Kudrovo, Zašino, Rossolovo, Gorohovo, Aristovo, Krivonožka, Poljanõ, Sõromjatino, Romanovo, Plitanovo, Uspensko külad, Založje mõis, Dõmkovo, Rogova Gora, Roroki puustus ja Kudrovo puustused.

Viited 

Eesti vallad 1939
Petseri maakonna vallad
Senno vald

Senno vald oli vald Petserimaal aastail 1920–1945. Vallamaja asus tänapäeva Uus-Irboska küla aladel.

1934 oli vallas 8860 elanikku. 1. aprillil 1939 oli vallas 10 078 elanikku. Valla pindala oli 215 km².

Vald kuulus Riigivolikogu 29. valimisringkonda, kust valiti Vladimir Roslavlev.

Vallas oli Senno küla.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)

Viited 

Eesti vallad 1939
Petseri maakonna vallad
Vilo vald

Vilo vald oli vald Petserimaal aastail 1922–1944.

Suuremad külad olid Pankjavitsa, Mitkovitsa (Mitkovitsõ) ja Vilo.

Siseministri 13. novembri ja 11. detsembri 1928 otsustega Vabariigi Valitsuse 29. juuni 1928 otsuse alusel eestistati mitme Vilo valla küla nimi:
Saltanovo küla Saloste külaks (Saltanuva)
Makarovo küla Mäe külaks (Makarova)
Pokolodovo küla Tamme külaks (Pokolduva)
Sokolovo küla Nurme külaks (Sokolova)
Gagarino küla Virve külaks (Kagarinna)
Katsevo küla Kalde külaks (Kaatsova)
Lõkovo küla Ojavere külaks (Lõkova)
Ogarevo-Marevo küla Ugavere külaks (Ugar'ova).

1934. aastal oli valla elanike arv 6841 ja pindala 192 km².

Vilo vallas oli mitu kooli – Molnika (Molniga), Sokolovo (Sokolova), Truba, Košelki (Koss'olka), Alaotsa, Jaaska, Pankjavitsa (Panikovitši)  ja Lõkovo (Lõkova) külas.

Vilo vallavanemad:
?–1938 Vassili Tuvik
1939–1940 Jaan Sõmmer

1944. aasta augustis liideti Vilo vald Vene NFSV Pihkva oblasti Petseri rajooniga. Pihkva oblastiga liitmise ajal elas Vilo vallas 3290 eestlast, kes moodustasid 66,3% valla elanikest.

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)

Viited

Eesti vallad 1939
 
Petseri maakonna vallad
Kümme FBI tipptagaotsitavat

"Kümme FBI tipptagaotsitavat" on Ameerika Ühendriikide Föderaalse juurdlusbüroo (FBI) koostatav kümne kõige tähtsama tagaotsitava isiku nimekiri. Tasu nimekirjas oleva tagaotsitava tabamisele viiva informatsiooni eest on 100 000 USA dollarit, kui pole märgitud teisiti. 

Seisuga 16. mai 2012 oli nimekirjas olnud kokku 496 inimest, kellest oli hiljem tabatud 466 (94%), kellest omakorda 154 (31%) tabati avalikkuselt tulnud vihje abil.

Tabatud kurjategijate näiteid:
 Edward Eugene Harper
 Emigdio Preciado, Jr. (tasu 200 000 dollarit)
 Usāmah ibn Lādin (tasu 50 000 000 dollarit)

Välislingid
The FBI's Ten Most Wanted Fugitives

Biograafiate loendid
Ameerika Ühendriikide loendid
Turvalisus
Estcoy-E

Estcoy-E oli Eesti jalaväekompanii, mis osales NATO juhitud sõjalisel operatsioonil Afganistanis.

Jalaväekompanii Estcoy-E oli 134-liikmeline.

Estcoy-E tegutses Lõuna-Afganistanis Helmandi provintsis Ameerika Ühendriikide 2. merejalaväebrigaadi koosseisus. Kompanii oli moodustatud Scouts-pataljoni baasil. Tegemist oli sama üksusega, mis 2010. aasta esimesel poolaastal kuulus Balti riikide ühise jalaväepataljoni NRF-14 koosseisus.

Vaata ka
Eesti NATO sõjalistes operatsioonides

Viited

Välislingid 
Washington Times kirjeldab Estcoy-E esimest kokkupuudet Talibaniga Postimees, 5. november 2009
Valimisi turvanud Estcoy-E jõuab homme Afganistanist koju Postimees, 22. november 2009
Aaviksoo ja Laaneots võtsid vastu Estcoy-E Postimees, 23. november 2009

Estcoy
Afganistani sõda (2001–)
Kuldtäht

Kuldtäht (Gagea Salisb.) on taimede perekond liilialiste sugukonnast.

Perekonda kuulub umbes 70 liiki, mille looduslik levila on Euroopa, Põhja-Aafrika, Lääne- ja Kesk-Aasia. Kausjad kuni lehterjad õied on kollased, harvem valged ning asuvad väikeses hõredas sarik- või kobarõisikus. Taimel on 1–2 juurmist lineaalset lehte ja õisiku all varrel kaks lehetaolist õisiku kandelehte. 

Väike kuldtäht (Gagea minima) ja kollane kuldtäht (Gaegea lutea) kasvavad Eestis paiguti salumetsades, parkides, kollane kuldtäht ka puisniitudel.

Liike
Gagea erubescens – punakas kuldtäht
Gagea granulosa – ida-kuldtäht
Gagea lutea – kollane kuldtäht
Gagea minima – väike kuldtäht

Liilialised
Carrie Prejean

Caroline Michelle Prejean (sündinud 13. mail 1987 San Diego) on Ameerika Ühendriikide modell ja endine miss California. 

Tema vanemad lahutasid abielu 1988. aastal ning vaidlused lapse kasvatusõiguse pärast kestsid üle kümne aasta. Ta kasvas üles evangeelses kristlikus kodus. Ta lõpetas Vista keskkooli ja õpib 2009. aastal San Diego kristlikus kolledžis vabasid kunste. Ta tegutseb koguduses ja puuetega lastega tegutsevas MTÜ-s.

Ta valiti 2005. aastal miss California esimeseks printsessiks teismeliste vanuseklassis. 2008. aastal valiti ta miss California võistlustel kolmandaks printsessiks, kuid pärast, kui selgus kohtunike viga, kuulutati ta esimeseks printsessiks. 2009 osales ta uuesti ja valiti miss Californiaks. Ta oli miss USA peamine soosik, kuid ei võitnud seda, tulles esimeseks printsessiks.

Ta sai tuntuks, kui ütles miss USA valimistel, et ei poolda samasooliste abielu. Miss California iludusvõistluste korraldajad jätsid ta 10. juunil 2009 miss California tiitlist ilma, kuna sellise seisukoha avaliku väljendamisega oli ta rikkunud lepingutingimusi. Seevastu Prejean väitis, et teda diskrimineeritakse tema religioossete vaadete pärast.

27. mail 2009 juhtis ta Gretchen Carlsoni asendajana Fox News Channeli saadet "Fox & Friends", kus ta ütles, et tema seisukoht samasooliste abielu suhtes ühtib Barack Obama, California osariigi valijate enamuse ja California ülemkohtu omaga.

Viited

Ameerika Ühendriikide modellid
Sündinud 1987
Leonhard von Stryk

Leonhard Gottlieb Karl von Stryk (vene keeles Л. В. фон Штрик) (3. veebruar (vkj) 1834 Liivimaa – elas 1882. aastast Dresdenis) oli baltisaksa päritolu ajaloolane ja kirjanik.

Elulugu
Ta põlvnes nimekast baltisaksa aadlisuguvõsast. Tema isa oli Liivimaa maanõunik ja Liivimaa konsistooriumi president Wilhelm von Stryk (1803–1890) Kriimani mõisast ja ema Eleonora von Mensenkampff (1798–1876). 1853–1856 tudeeris Tartu ülikoolis õigusteadust ja lõpetas stuudiumi õigusteaduse kandidaadi kraadiga. Järgnevalt oli tegev Liivimaa krediidiseltsis, kus oli esmalt eesti distrikti direktsiooni teine ja seejärel aastatel 1867−1882 esimene sekretär. 1882. aastal asus elama Saksimaale Dresdenisse. Alates 1884. aastast ei kuulunud enam Liivimaa rüütelkonda.

Teosed
Livländische Güter-Geschichte (1876) 
Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der ehstnische District mit vier karten (1877) 
Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District (1885)

Perekond
Stryk abiellus Tartus 21. detsembril 1876 Võnnu lähedal Katrīnmuiža mõisas sündinud vabapreili Amalie Aline von Fölkersahmiga (1850–1914), kes oli Eugen von Fölkersahmi (1809–1883) ja vabapreili Maria Constantia von Vietinghoff-Scheeli tütar ning Liivimaa tsiviilkuberneri Georg Friedrich von Fölkersahmi pojatütar.

Tema vanaisa oli Kriimani ja Keeri mõisaomanik Leonhard Friedrich von Stryk (1763–1808), kes teenis Venemaa sõjaväeteenistuses välja kindralmajori aukraadi ja oli Butõri musketäripolgu ülem.

Viited

Kirjandus
Kruus, Oskar. Aeg atra seada. Kultuurilooline romaan. 1986

Välislingid

Leonhard
Liivimaa inimesed
Baltisakslased
Baltisaksa ajaloolased
Sündinud 1834
Vesania

Vesania (ladina keeles 'hullumeelsus') on Poola sümfoonilise ja blackened death metal'i bänd. Bändi asutasid 1997. aastal Orion, Daray ja Heinrich. Hilisemad liikmed olid Annahvahr ja Hatrah, kes lahkus bändist 1999. aastal ja asendati Siegmariga.
Nende esimene album "Moonastray" oli split-album koos Black Altariga, lasti välja 2002. aastal eksklusiivselt Poolas Odium Recordsi poolt. Albumit anti välja ainult 666 eksemplari, mis kõik allkirjastati verega. 2003. aastal nägi Euroopas ilmavalgust nende esimene täispikk album "Firefrost Arcanum" Empire Recordsilt. Sellele järgnes Annahvahri lahkumine bändist. Nende teine album "God the Lux" ilmus 2005. aasta aprillis ja varsti pärast seda ühines bändiga kitarrist Valeo (Sammath Naur, Mortis Dei). Nende kolmas album, "Distractive Killusions", ilmus aastal 2007 Napalm Recordsilt, kust tuli ka nende esimene singel "Rage of Reason".

Koosseis
 Tomasz "Orion" Wróblewski – kitarrist, laulja
 Dariusz "Daray" Brzozowski – trummar ja löökpillimängija
 Filip "Heinrich" Hałucha – basskitarrist
 Krzysztof "Siegmar" Oloś – klahvpillimängija
 Marcin "Valeo" Walenczykowski – kitarrist

Endised liikmed
 Hatrah – klahvpillimängija (1998–1999)
 Filip "Annahvahr" Żołyński – kitarrist, laulja (1998–2003)

Diskograafia

Stuudioalbumid
 "Firefrost Arcanum" (2003)
 "God The Lux" (2005)
 "Distractive Killusions" (2007)

Demod
 "Reh" (kassett) (1997)
 "CD Promo 1999" (1999)

Singlid
 "Rage of Reason" (2008)

Välislingid
 Vesania ametlik koduleht
 Vesania Napalm Recordsis
 Vesania Youtube'is
 Encyclopaedia Metallum

Poola ansamblid
Blackened death metal'i ansamblid
Skyforger

Skyforger on 1995. aastal loodud Läti folk metal ansambel.

Nende 2010. aasta album Kurbads valiti 2011. aasta Läti muusikaauhindade galal (Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva) parimaks rock-albumiks.

Diskograafia

 Semigall's Warchant (1997) (demo)
 Kauja pie Saules (1998)
 Latviešu Strēlnieki (1999)
 Pērkonkalve (Thunderforge) (2003) 
 Zobena Dziesma (2003)
 Semigalls' Warchant (2005) (1997. aasta demo uusväljaanne nelja uue looga)
 Kurbads (2010)
 Senprūsija (2015)

Koosseis

Praegused liikmed
Pēteris Kvetkovskis – laulja, kitarrist, Läti rahvuspillid
Edgars Grabovskis ("Zirgs") – basskitarrist, taustalaulja, Läti rahvuspillid
Alvis Bernāns – kitarrist
Artūrs Jurjāns – trummar

Endised liikmed

 Viesturs Grīnbergs – kitarrist (1995–1996)
 Konstantīns Švedovs – laulja (1995–1996)
 Linda Bēce – flöödimängija (1995–1997)
 Imants Vovers – trummar (1995–1998)
 Edgars Krūmiņš ("Mazais") – trummar, löökpillimängija (1998–2015)
 Rihards Skudrîtis – kitarrist (1995–2004, 2006–2008)
 Mārtiņš Pētersons – kitarrist (2000–2001, 2008–2010)
 Girts Kļaviņš ("Motors") – kitarrist (2004–2006)
 Kaspars Bārbals – Läti rahvuspillid, taustalaulja (2004–2012)

Viited

Välislingid
 Skyforger'i ametlik kodulehekülg
 MySpace
 Last.fm
 MetalStorm.ee

Läti ansamblid
Folk metal'i ansamblid
Black metal'i ansamblid
Värvikulised

Värvikulised (Strophariaceae) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv seente sugukond, mille alla kuuluvad liigid on valdavalt puidu-, harvem kõdusaproobid. Enamasti mittesöödavad, on ka psilotsübiini sisaldavaid liike.

Perekondi
Galerina – tanuk
Hemipholiota – ebamampel
Hypholoma – kollanutt
Kuehneromyces – kännumampel
Leratiomyces
Melanotus – melanootus
Pachylepyrium
Phaeomarasmius – soomusnööbik
Pholiota – mampel
Psilocybe – paljak
Stropharia – värvik
Tubaria – nigerik
Weraroa
Hiis (ajakiri)

Hiis on Eesti taarausuliste ajakiri.

Aastail 1930–1933 ilmus seda 4 numbrit. Esimese numbri vastutav toimetaja oli Marta Utuste-Lepp.

Aastail 10205 (Maavalla kalendri järgi; 1992) ja 10206 (Maavalla kalendri järgi; 1993) anti välja ajakirja Hiis nr 5 ja 6, väljaandjaks muinsuskaitseklubi Tõlet.

Hiljem on Hiit ja Hiie Teatajat välja andnud hiislar Addold Mossini juhitav Pühajärve Keskhiis.

Viited

Eesti ajakirjad
Taarausk
Maausk

Välislingid

 Hiis nr. 5. Maausuline ajakiri
 Hiis. Tõleti ajakiri. Nr 6, kevad 10206. (1993)
Robert Helde

Robert Helde (13. detsember 1923 Torgu vald – 28. august 2009 Keila) oli eesti insener ja mälumängur. 

Ta võitles Teises maailmasõjas Eesti SS-leegioni koosseisu kuulunud Eesti Vabatahtlike Soomusgrenaderide SS-pataljonis Narva ja osales selle pataljoni 3. kompanii ülema kohusetäitjana Sinimägede lahingutes. Alates 21. juulist 1944 nooremleitnant.

Hiljem omandas ta osalise kõrghariduse Tallinna Polütehnilises Instituudis, kust lahkus 1963. aastal diplomit saamata.

Robert Helde töötas aastakümneid Tallinna Veevarustuse ja Kanalisatsiooni Tootmisvalitsuses. Pensionile läinuna töötas ta aastatel 1992–2003 mitmel ametikohal Eesti Rahvusraamatukogu haldusosakonnas.

Ta oli alates 8. oktoobrist 1996 Isamaaliidu liige. Kuulus 2005. aastast ka Keila linnavolikogusse, oli seal sotsiaalkomisjoni aseesimees ja ühtlasi linnavolikogu vanim liige. Elas 1950. aastatest ehk pärast vangilaagrist vabanemist kuni surmani Keilas. Oli abielus ja kahe tütre isa. Suri 28. augustil 2009 ja on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule. 

5. veebruaril 2004 autasustas president Arnold Rüütel teda kui sõjaliste teenetega vabadusvõitlejat Kotkaristi IV klassi teenetemärgiga.

Robert Helde oli raamatu "Tallinna veevarustuse ja kanalisatsiooni minevik ja tänapäev" (1992) üks autoreid. Tema hobiks oli mälumäng. Ta oli Eesti üksikmängu meister aastal 1981, sai hõbemedali võistkondlikus mängus Tallinna Veevarustuse ja Kanalisatsiooni Tootmisvalitsuse võistkonnas aastal 1984 ja pronksmedali Keila võistkonnas 1994. Ta oli Harju maakonna võistkondlik meister (Mnemofriik sügisel 2001) ja pälvis muidki tiitleid. Osales 1970.–1980. aastatel Eesti Televisiooni mälumängus "Kes keda?". Tema meelisteemad olid ajalugu, kunst ja geograafia. 

Robert Helde oli Eesti Eruohvitseride Kogu toetajaliige.

Eesti mälumängurid
Eesti sõjaväelased Saksa sõjaväes Teises maailmasõjas
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1923
Surnud 2009
Raul Pint

Raul Pint (avalikkusele tuntud nime Likvidaator järgi; sündinud 22. septembril 1968 Pärnus) on eesti ettevõtete likvideerija.

Alates 1995. aastast on ta spetsialiseerunud ettevõtete likvideerimisele. On osalenud otseselt või konsultandina üle 2500 ettevõtte tegevuse lõpetamisel ja likvideerimisel.

Haridus
 1988–1990 Tallinna Tehnikaülikool (majandusinformaatika)
 1988–1994 Moskva Ordzonikidze nimeline Juhtimisakadeemia 
 1990–1992 EELK Usuteaduse Instituut (teoloogia)
 1997–1999 Tartu Ülikool (psühholoogia)
 1997 Eesti Majandusjuhtide Instituut (pankrotihaldurite koolitus)

 Teenis 1986–1988 Nõukogude Armees topograafina.

Välislingid 
 Raul Pint: olen veidi tagasi tõmbunud sellest ärist, tervise peale hakkab, Äripäev, 16. märts 2007
 Panama varifirma abil on likvideeritud 500 raskustes Eesti firmat, Postimees, 21. märts 2012
 Ärma talu ehitanud firma müüdi riiulifirmale, Õhtuleht, 5. oktoober 2007
 Mees, kes võtab võlad endale ja kaob, Äripäev, 21. mai 2010
 Firmamatja: giljotiin sobib peavalurohuks, Äripäev, 21. november 2014
 Isamaaliitlane ostis lõbumajafirma, Delfi, 7. oktoober 2004
 Kes nad on ja kust tulevad tankistid?, Õhtuleht, 17. oktoober 2013
 Edutu ettevõtja pole kurjategija, Äripäev, 5. aprill 2005
 Firma võlgadesse jätnud juhid maksuameti luubi alt ei pääse, Postimees, 21. aprill 2007
 Tapmata ettevõte tapab ettevõtja enda, Postimees, 3. detsember 2014
 Pärnakad matavad firmasid, Äripäev, 3. juuli 1996
 Elukutse — probleemsete ettevõtete likvideerija, Äripäev, 22. oktoober 2002
 Kaks aastat tagasi surnud ettevõtja pääses lõpuks ärikeelust, Õhtuleht, 23. mai 2014
 Ettevõtja maksuametist: vaherahu on purustatud, Postimees, 20. veebruar 2015

Eesti inimesed
Sündinud 1968
Jürnas Kokla

Jürnas Kokla (sündinud 12. augustil 1960) on eesti hebraist.

Ta õpetab heebrea keelt EELK Usuteaduse Instituudis.

Ta on üks John Bowkeri raamatu "Maailma usundid" eesti keelde tõlkijaid.

Isiklikku
Tema abikaasa on Venemaalt pärit juudi rahvusest keeleteadlane Anna Verschik; neil on tütar Noemi.

Välislingid
"Paljukeelne perekond". Õpetajate Leht, 23. märts 2007. Lk 20
Evelin Kivimaa, "Lõiming südames", Eesti Naine, märts 2008

Eesti tõlkijad
Eesti õpetajad
Sündinud 1960
Ustus Agur

Ustus Agur (1936. aastani Ustus Hendrikson; 1. jaanuar 1929 Tallinn – 1. jaanuar 1997 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane ja informaatik.

Haridus 

Ustus Agur lõpetas Tallinna 2. Keskkooli 1946. aastal ning Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna elektrimasinate- ja aparaatide eriala elektriinsenerina cum laude 1951. aastal. Aastast 1963 tehnikakandidaat (kaitses teaduskraadi 1962 Leningradi Elektrotehnika Instituudis elektriajamite modelleerimise teemal).

Töökäik

Ustus Agur oli Tallinna Polütehnilise Instituudi õppejõud 1951–1977, sealhulgas 1966–1977 elektronarvutite kateedri juhataja. Eesti Informatsiooni Instituudi teadusdirektor 1978–1980 ja direktor 1980–1990. Ning 1991–1997 Eesti Informaatikafondi tegevdirektor. Ustus Agur asutas 1993. aastal ajakirja Arvutimaailm ning oli kuni 1996. aasta lõpuni selle peatoimetaja. Kuulus aastast 1967 Eesti Raadio "Mnemoturniiri" tarkade klubisse. 

Ta on avaldanud üle 500 publikatsiooni. Kuulus muusikuna jazzrühmitusse “Swing-Club”.

Mälestuse jäädvustamine
Ustus Aguri järgi on nimetatud büroohoone Tallinnas Ülemiste Citys Lõõtsa 8.

Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liit annab alates 2003. aastast välja Ustus Aguri stipendiumi, millega tunnustatakse tehnikateadlase Ustus Aguri silmapaistvat panust Eesti infoühiskonna teerajajana ja millega toetatakse avalik-õigusliku ülikooli doktorandi õpinguid, kelle doktoritöö teema on seotud kitsamalt IKT valdkonnaga või käsitleb laiemalt IKT kasutamist teises valdkonnas. Stipendiumi antakse välja IT Akadeemia programmi raames. Stipendiumi väljaandmist toetab Haridus- ja Noorteamet (enne 2020. aastat toetas stipendiumi väljaandmist Eesti Infotehnoloogia Sihtasutus).

Välislingid
Eesti majanduslugu: Ustus Agur

Eesti tehnikateadlased
Eesti informaatikud
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud
Eestistatud nimega inimesed
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 1997
Gustav-Leo Kivirand

Gustav-Leo Kivirand (sündinud 12. augustil 1982) on eesti muusik. 

Ta alustas klaveriõpinguid 1989. aastal Tallinna Muusikakeskkoolis õpetaja Merike Bürgeri klaveriklassis ja jätkas 1995. aastast Katrin Kuldjärve juures. Aastatel 1998–2001 õppis Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumis, õppides samal ajal orelit Piret Aidulo juures. 2001. aastal astus Gustav-Leo Kivirand EELK Usuteaduse Instituudi kirikumuusikaosakonda, kus ta jätkas oreliõpinguid. 2007. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia oreli eriala bakalaureuse- ja 2008. aastal magistriõppe professor Andres Uibo juhendamisel. Ta on õppinud ka klavessiini algul Marju Riisikampi juures ja hiljem Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Imbi Tarumi juhendamisel.

Kivirand andis oma esimese soolokontserdi 16-aastasena Tallinna Kaarli kirikus. Ta on osalenud meistrikursustel, mida on juhendanud Christoph Krummacher, Peter van Dijk, Marie-Louise Langlais, Christopher Stembridge, Edoardo Bellotti, Joel Speerstra, Ben van Oosten jt. Mänginud orelit Eestis, Lätis, Venemaal, Saksamaal ja Rootsis.

Ta on osa võtnud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias toimunud Buxtehude-konkursist 2007. aastal ja Lübeckis II rahvusvahelisest Buxtehude-konkursist 2009. aastal.

Lisaks on Kivirand laulnud organistide-koorijuhtide segakooris KOSK, dirigent Riho Ridbeck; vanamuusikaansamblis Linnamuusikud Taivo Niitvägi juhendamisel, kammerkooris Noored Eesti Hääled, dirigendid Evelin Seppar ja Martin Sildos; Tallinna Piiskopliku Toomkoguduse kooris Laudate Dominum, dirigent Veljo Reier ning Stockholmi Eesti Segakooris, dirigendid Epp Jaansoo, Henry Turu ja Toomas Tuulse. Laulmist on ta õppinud Vilja Žlisevski juures.

2008–2009 oli Kivirand Eesti Orelisõprade Ühingu juhatuse liige, alates 2010 töötas ta EELK Kirikumuusika Liidu peasekretärina. 2013-2016 töötas ta EELK Stockholmi koguduses organisti ja sekretärina. Alates 2017 vabakutseline organist.

2014. aastast on ta Rootsis asuva Eesti Teadusliku seltsi liige.

Eesti organistid
Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis liikmed
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1982
Kõrvaltoime

Kõrvaltoime on mingi ravimi ehk mürgi üldiselt kahjulik toime peale kasuliku või põhilise toime. Näiteks mitmed antibiootikumid aitavad päästa organismi bakterite rünnakust, aga samaaegselt võivad  kahjustada maksa, neerusid või põhjustada rasedatel loote väärarenguid. Mõju sõltub ka konkreetse inimese geenidest ja teistest tarvitatavatest ainetest. Arst peab kõiki mõjusid arvestama optimaalse ravi määramisel.

Meditsiin
Smithi väin

Smithi väin (inglise Smith Sound) on väin Põhja-Jäämeres Taani põhjapoolseima saare Gröönimaa ja Kanada põhjapoolseima saare Ellesmere'i vahel. Smithi väin ühendab Baffini lahte Kane'i lahega ja on Narese väina osa.

Väina avastas 1616. aastal William Baffin ja nimetas selle Inglismaa diplomaadi söör Thomas Smythi auks Sir Thomas Smithi laheks. Alates 1750. aastatest märgiti seda kaartidel Sir Thomas Smithi väinana, kuigi seda kuni John Rossi 1818. aasta ekspeditsioonini ei uuritud. Alates sellest ajast on väin tuntud lihtsalt Smithi väinana.

Edward Augustus Inglefield näitas 1832, et Smithi väin pole laht ega fjordi suue, vaid väin.

Põhja-Jäämere väinad
Kanada geograafia
Gröönimaa geograafia
Kim Philby

Harold Adrian Russell Philby (ka Kim Philby või H.A.R. Philby; 1. jaanuar 1912 Ambala, India – 11. mai 1988 Moskva) oli Suurbritannia luureteenistuste (MI6) tippametnik, välisluure resident Türgis (1947–1949). Ta oli kommunist, kes töötas topeltagendina NKVD ja KGB huvides. Ta kuulus Nõukogude Liidu agentide hulka, keda tunti kui Cambridge'i viisikut.

Noorpõlv
Kim Philby sündis Harry St. John Bridger Philby (hiljem šeik Abdulla) pojana. Mõne aja pärast asus pere Inglismaale, kus Kim Philby sai väga hea hariduse, muutudes paljude eakaaslaste kombel härrassotsialistiks. 1929. aastal asus Kim Philby õppima Cambridge’i Trinity College’isse, mille ta lõpetas 1933. aastal. Seal tutvus ta samas õppivate Etoni eliitkoolist pärit noormeestega, keda ühendasid sotsialismilembus ja homoseksuaalsus.

Luuretegevus
Mõnedel andmetel värbas Nõukogude luuraja Arnold Deutsch ta 1. juunil 1934 Londoni Regent's Parkis.

Hispaanias
Philby sõitis Hispaania kodusõja ajal 3. veebruaril 1937 Hispaaniasse Sevillasse, kus ta hakkas tegutsema vabakutselise ajakirjaniku ja Nõukogude Liidu agendina ning pidi aru andma sealsetest julgeolekuotsustest Francisco Franco peakorteris. 

24. mail 1937 sai ta ajalehe The Times Francisco Franco peakorterisse määratud erikorrespondendiks. 

Philby reportaažid olid Franco suhtes niivõrd soosivad, et Franco andis talle 2. märtsil 1938 Cruz de la Orden de Merito Militari ordeni.

Kim Philby, saanud Nõukogude-vastase luure koordinaatoriks (1945–1947), paljastas hulga eesti agente (Richard Maasing, August Rei, Henri Laretei, Aksel Linkhorst). 

1947–1949 määrati ta tööle Istanbuli. 1949 sai Philbyst Briti salaluure sideohvitser CIA juures Washingtonis. CIA hakkas teda kahtlustama ja 1951 olid nad üpris kindlad, et Philby võib olla Nõukogude spioon.
Kim Philby suri NSV Liidus 1988. aastal ja on maetud Moskva Kuntsevo kalmistule. 

Kim Phliby isa Harry St. John Bridger Philby oli Saudi Araabia kuninga Abd al-aziz Al Saudi lähedane nõunik, läks islamiusku ja sai kuninga väimeheks. Kim Philby vend Khaled Philby on ÜRO kõrge ametnik, endine ÜRO esindaja Turkmenistanis.

Viited

Topeltagendid
Nõukogude Liidu luurajad
Kommunistid
Suurbritannia ajakirjanikud
KGB töötajad
Kuntsevo kalmistule maetud
Sündinud 1912
Surnud 1988
Clipperton

Clipperton (prantsuse Île de Clipperton või Île de la Passion, hispaania Isla de la Pasión) on asustamata saar Vaikses ookeanis. Pindala 8,9 km². Saar on madal, kõrgus kuni 21 m. Kuulub Prantsusmaale.

Prantsusmaa saared
Cambridge'i viisik

Cambridge'i viisik (ingl Cambridge Five) oli Nõukogude luure poolt 1930. aastatel Suurbritannia elitaarse Cambridge´i ülikooli õppurite seast värvatud agentide võrgustik, mis edastas NSV Liidule poliitilist ja sõjalist informatsiooni teise maailmasõja ja külma sõja ajal, kuni 1950. aastate alguseni.

Viisiku liikmed olid: 

 Kim Philby (koodnimi: Stanley), 
 Donald Duart Maclean (koodnimi: Homeros), 
 Guy Burgess (koodnimi: Hicks), 
 Anthony Blunt (koodnimi: Johnson) ja 
 John Cairncross (koodnimi: Liszt).

Kuna Cairncrossi osalemine võrgustikus sai laiemalt teatavaks alles 1990. aastatel, on spioonirühmitise kohta kasutatud ka väljendit Cambridge'i nelik. Kolm viisiku liiget, Kim Philby, Guy Burgess ja Donald Duart Maclean põgenesid hiljem NSV Liitu.

Taust ja värbamine
Viiest agendist neli kuulus inglise kõrgklassi ning ainult üks neist, John Cairncross, oli pärit lihtrahva seast. 1930. aastail olid NSV Liidu ja Kominterni tehtud propaganda tulemusena Suurbritannia ülikoolides materiaalselt kindlustatud noorte hulgas suhteliselt laialt levinud sotsialistlikud ideed, mille üle toimusid poolavalikud arutlused klubides ja noorte kogunemistel. Kasutades inglise vanema põlvkonna kommunistliku liikumise pooldajate (Arthur Winn) antud vihjeid värbamiseks sobilike isikute kohta (kuni 25 noort) õnnestus nõukogude illegaalse luurevõrgustiku luureagentidel (Arnold Deutsch) kaasata ideoloogilisel pinnal (poolehoid Nõukogude Liidus ehitatavale heaoluriigile) ja arvatavasti ka seksuaalse sättumuse põhjal (homo- ja biseksuaalsus) teadaolevalt vähemalt need viis võimekat üliõpilast (mõningatel andmetel rohkemgi), kes peagi tõusid Suurbritannia luure- või välisteenistuses kaalukatele ametikohtadele, mis võimaldasid neil edastada konfidentsiaalset sõjalist ja poliitilist teavet NSV Liidule ligi 20 aasta jooksul.

John Cairncrossi (1913–1995) tegevus
Cairncrossil, kes töötas 1940. aastatel Suurbritannias ministriabina ja pärast luureametis SIS, oli juurdepääs mitmesugustele tuumauuringuid ja -tehnoloogiat käsitlevatele dokumentidele ja aruannetele. 1943. aastal autasustas NSV Liit teda Punalipu ordeniga. Cairncross jõudis paljastamata pensionile minna ja kolis elama Prantsusmaale. Tema tegevus paljastati tagantjärele, kuid kohtu alla ta ei läinudki – väidetavalt vastutasuks avameelse ja kõikehõlmava ülestunnistuse eest.

Vaata ka
Cedric Belfrage
Melitta Norwood
George Blake

Viited

Välislingid
  Friday 23 October 2015, The National Archives, File release: Cold War Cambridge spies Burgess and Maclean, nationalarchives.gov.uk
Оксфордский агент

Luure
Nõukogude Liidu luurajad
Suurbritannia Teises maailmasõjas
KGB
Allyson Felix

Allyson Michelle Felix (sündinud 18. novembril 1985 Los Angeleses California osariigis) on USA kergejõustiklane (jooksja), kelle põhidistants on 200 m jooks, kuid ta võistleb ka 100 ja 400 m jooksus. Ta on seitsmekordne olümpiavõitja ja neljateistkümnekordne maailmameister.

Ta on läbi aegade edukaim sportlane kergejõustiku maailmameistrivõistlustel, olles võitnud kokku 20 medalit (14 kulda, kolm hõbedat ja kolm pronksi).

Ta on tulnud kolmel korral Teemantliiga võitjaks 200 meetri jooksus (2010, 2014, 2015) ning ühel korral 400 meetri jooksus (2010).

2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis läbis ta 4×400 meetri teatejooksus oma etapi ajaga 47,72. Teatejooksus on 400 meetrit temast kiiremini jooksnud ainult Jarmila Kratochvílová ja Marita Koch.

2012. aastal valiti ta maailma aasta naiskergejõustiklaseks.

Saavutused

Olümpiamängudel 

 2004  Ateenas
  hõbemedal 200 m jooksus 22,18
 2008  Pekingis
  olümpiavõitja 4×400 m teatejooksus 3.18,54
  hõbemedal 200 m jooksus 21,93
 2012  Londonis
  olümpiavõitja 200 m jooksus 21,88
  olümpiavõitja 4×100 m teatejooksus 40,82 MR
  olümpiavõitja 4×400 m teatejooksus 3.16,87
 2016  Rio de Janeiros
  olümpiavõitja 4×100 m teatejooksus 41,01
  olümpiavõitja 4×400 m teatejooksus 3.19,06
  hõbemedal 400 m jooksus 49,51
 2020  Tokyos
  olümpiavõitja 4×400 m teatejooksus 3.16,85
  pronksmedal 400 m jooksus 49,46

Maailmameistrivõistlustel 

 2005  Helsingis 
  maailmameister 200 m jooksus 22,16
 2007  Ōsakas
  maailmameister 200 m jooksus 21,81
  maailmameister 4×100 m teatejooksus 41,98
  maailmameister 4×400 m teatejooksus 3.18,55
 2009  Berliinis
  maailmameister 200 m jooksus 22,02
  maailmameister 4×400 m teatejooksus 3.17,83
 2011  Daeguis
  maailmameister 4×100 m teatejooksus 41,56
  maailmameister 4×400 m teatejooksus 3.18,09
  hõbemedal 400 m jooksus 49,59
  pronksmedal 200 m teatejooksus 22,42
 2015  Pekingis
  maailmameister 400 m jooksus 49,26
  hõbemedal 4×100 m teatejooksus 41,68
  hõbemedal 4×400 m teatejooksus 3.19,44
 2017  Londonis
  maailmameister 4×100 m teatejooksus 41,82
  maailmameister 4×400 m teatejooksus 3.19,02
  pronksmedal 400 m jooksus 50,08
 2019  Dohas
  maailmameister 4×400 m teatejooksus 
  maailmameister 4x400 meetri segateatejooksus 3.09,34
 2022  Eugene'is
  maailmameister 4×400 m teatejooksus 
  pronksmedal 4×400 m segateatejooksus 3.10,16

Sisemaailmameistrivõistlustel 

 2010  Dohas 
  maailmameister 4×400 m teatejooksus 3.27,34

Teatejooksude maailmameistrivõistlutel 

 2015  Nassaus 
  hõbemedal 4×100 m teatejooksus 42,32

Isiklikud rekordid

Välisvõistlustel

Sisevõistlustel

Välislingid 

 Koduleht 
 

Ameerika Ühendriikide jooksjad
Sprinterid
Sündinud 1985
Luftwaffe

Luftwaffe on Saksamaa Bundeswehri lennuväe nimetus.

Ajalugu

Saksa keisririik  

Luftwaffe eelkäija oli keiserlik lennuvägi, mis moodustati 1910. aastal nimega Die Fliegertruppen des deutschen Kaiserreiches. Nimetus Luftstreitkräfte tuli kasutusele 1916. aasta lõpus, kui võeti kasutusele sõjalennukid. 

Pärast Saksa keisririigi kaotust esimeses maailmasõjas pidi Saksamaa oma lennuväe 8. mail 1920 laiali saatma, sest Versailles' rahuleping keelas Saksamaal lennuväe omamist.

Saksa Riik 
Natsionaalsotsialistliku Saksamaa Wehrmachti õhujõud Luftwaffe moodustati 26. veebruaril 1935. See kasvas üheks suuremaks ja moodsamaks lennuväeks teise maailmasõja algul 1939. aastal ja saadeti laiali 1946. aastal.

Saksamaa Liitvabariik 
1956. aastal moodustati Bundeswehri lennuvägi. 
13. jaanuaril 2004 teatas Saksamaa kaitseminister Peter Struck õhusõidukite arvu vähendamisest Luftwaffes 426-lt 2004. aasta alguses 265-ni 2015. aastal.

Struktuur 
  Luftwaffe Väejuhatus

Nimetus teistes riikides 
Šveitsi lennuväe nimi on Schweizer Luftwaffe ehk Šveitsi Luftwaffe. Saksa DV lennuväe nimi oli Die Luftstreitkräfte der Nationalen Volksarmee ja Austria lennuväe nimi on Österreichische Luftstreitkräfte.

Bundeswehr
Saksamaa sõjandus 1935–1945
Õhuvägi
Moḩammad ‘Omar

Mulla Moḩammad ‘Omar (umbes 1960 Nodeh Kandahāri lähedal – arvatavalt aprill 2013 Pakistan) oli Ţālebāni usuline ja poliitiline juht. 

Ta kuulus erinevatel andmetel Durrani hõimuliidu Popalzai või Noorzai hõimu. Afganistani islamivaimulikud nimetasid ta Amir ul-Mumininiks ehk Kõikide Usklike Kaitsjaks.

Pärast Ţālebāni kukutamist 2001. aasta sügisel nähti teda viimati Kandahāris, kust ta põgenes sama aasta detsembris. Ameerika Ühendriikide sõjaväeluure andmetel peitis ta end Pakistanis ning juhtis sealt võitlust Ḩāmid Karzay valitsuse ja NATO julgeolekujõudude vastu.

Moḩammad ‘Omarile kuuletusid teised selle piirkonna väljapaistvad sõjaväejuhid, näiteks Jalāloddīn Ḩaqqānī. Samuti tegi Moḩammad ‘Omariga koostööd Gulbuddīn Ḩekmatyār.

29. juulil 2015 teatasid Afganistani võimud, et nende andmetel on mulla ‘Omar üle kahe aasta surnud. Afganistani võimude käsutuses oleva info järgi suri ta aprillis 2013 Pakistanis loomulikku surma. 30. juulil 2015 kinnitas tema surma ka Ţālebān ise.

Nõukogude-Afganisatani sõda ja radikaliseerumine
Võitles mudžahadiinina rühmituse Harakat-i-Inqilab-i-Islami koosseisus Nõukogude armee ning komandör Nēk Moḩammadi alluvuses 1989–1992 Moḩammad Najībullāh' režiimi vastu.

Viited

Afganistani inimesed
Sündinud 1960. aastatel
Surnud 2013
Raudalu

Raudalu on asum Tallinnas Nõmme linnaosas. Asum paikneb linnapiiri ääres, külgnedes Ülemistejärve, Liiva ja Männiku asumiga. Raudalu asum piirneb ka Rae, Kiili ja Saku vallaga. Asumi pindala on 1,8 km².

Ajalugu 
Kõige vanemad andmed Raudalu (vanema nimega Raudaru) kohta pärinevad 17. sajandist. 1689. aastal välja antud Holmbergi kaardil märgiti ära Raudarro kõrts (rootsi keeles Raudarro krog), mille nime on kirjutatud ka Raudaro kujul.

Raudalu asumit läbis vana kaubatee, mis viis Pärnu jõe suudmes asunud kaubitsemiskohale, haruteega Sakalasse. 1949. aastast on selle tee ametlik nimi olnud Viljandi maantee.

Kõrtsi juurde tekkis hiljem samanimeline küla, mille täpne tekkeaeg pole teada. 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse sõjaväekaartidel on kõrtsi lähedale märgitud ära talu, mida kutsuti Raudtaluks. Ilmselt on asumi tänapäevane nimi tekkinud selle talu nime ja koha varasema nime (Raudaru) sümbioosina.

Üks osa Raudalu asumist on Raku allasum, mis tekkis kunagise karusloomakasvanduse juurde. See asutus oli varem paiknenud Pirita-Kosel, kuid kolis hiljem ümber Raudalusse. Nõukogude ajal kandis asutus nime Raku karusloomakasvatuse sovhoos ning sellel oli filiaal ka Keila lähedal.

Raudalu küla põhjaosa liideti Tallinnaga 1958. aastal ning samal ajal hakati seal ka tänavanimesid määrama.

Rahvastik 

2016. aastal moodustasid 0–17aastased asumi elanikkonnast 18–22% ja üle 68aastased 10–19%, eestlaste osakaal asumi elanikkonnas oli 50–79%.

Olulisemad objektid 
Asumi territooriumile jääb Balbiino jäätisemuuseum, mis avati 2014. aastal.

Loodus 
Suure osa asumi territooriumist võtab enda alla Raudalu mets, millest kulgeb läbi Viljandi maantee. Asumi territooriumil asuvad Raudalu kivid, mis kuuluvad kaitstavate loodusobjektide hulka.

Raudalu asumi tänavad 
Mitu tänavat sai nime endise Raku karusloomakasvanduse järgi: Hõberebase tänav, Karuse tänav, Piibri tänav, Sinirebase tänav. Asumis on veel Halu tänav, Hao tänav, Hiidtamme tänav, Kaarla tänav, Kume tänav, Kura tänav, Kõnnu tänav, Mustika tänav, Pinu tänav, Raku tänav, Riida tänav ja Viljandi maantee.

Viited

Välislingid 
 Raudalu (Raku). Nõmme veebileht
 Jäätisemuuseum. Balbiino koduleht

Nõmme linnaosa
Tallinna asumid
Kommunarka

Kommunarka oli Venemaal Moskva oblastis asuv endise NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi rahvakomissari Genrih Jagoda suvila, kus aastail 1931–1950 hukati ja maeti NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Erinõupidamise otsusega Nõukogude Liidu partei- ja riigitegelasi ning sõjaväelasi.

Spetsobjekt Kommunarka asub Moskva linna ümbritsevalt Moskva ringteelt Kaluuga poole suunduva maantee 24. kilomeetril. 

Endisel erirežiimiga objektil hukati ja maeti nõukogude poliitiliste repressioonide käigus teadaolevalt Aleksei Rõkov, Nikolai Buhharin, Nikolai Krestinski, Bela Kun ja Dmitri Pavlov.

Hukatud eestlasi
Engelbert Strauch
Karl Tikk
Karl Rimm
Harald Tummeltau

Vaata ka
Butovo polügoon

Välislingid
Спецобъект Монастырь. Грехи чекистов замолят монахи?

Venemaa ehitised
Venemaa kalmistud
Moskva oblast
Rahumäe

Rahumäe on asum Tallinnas Nõmme linnaosas. 

Asum piirneb Mustamäe, Järve, Liiva, Männiku ja Nõmme asumiga. Rahumäe asumi pindala on 1,62 km2.

Ajalugu 

Tallinna linnavolikogu otsustas 1899. aastal eraldada kalmistumaa Jaani, Kaarli, Püha Vaimu ja baptistide kogudustele. Selle kalmistu jaoks valiti välja paik praeguse Rahumäe asumi aladel. 1903. aastal valmis puidust kabel ja kellatorn, samal aastal toimus ka esimene matus sellel kalmistul.

1913. aastal valmis Kaarli koguduse paekivist kabel, 1932. aastal sai valmis Püha Vaimu koguduse kabel. Täiesti eraldi asutati Rahumäele nn juudi kalmistu, mille kabel valmis 1911. aastal. Rahumäe kalmistu oli omapärane kalmistu, sest igale kogudusele kuulus eraldi osa, samuti asusid seal linnakalmistu ja tuletõrjekalmistu. Hiljem on kalmistu eri osade vaheline piir muutunud ähmasemaks.

Vabadussõja ajal asus kalmistu lähedal, Mustamäe liivikul vangilaager, kus hoiti punaväelastest sõjavange ja inimesi, keda kahtlustati "punases" tegevuses. Hiljem hoiti seal ka Loodearmee sõdureid. Laagris surnud sõdurid maeti Rahumäe kalmistule – nende ühishauale püstitati 1937. aastal mälestusmärk.

1914. aastal rajati asumisse puidust viadukt, 1927. aastal valmis raudbetoonist viadukt. Rahumäe tänavavõrgustik kujunes välja 1920ndate keskel. 1926. aastal avati Rahumäe raudteepeatus, mille jaamahoone valmis 1930. aastal.

Rahumäel on tegutsenud ja tegutseb praegugi mitu hauakivide valmistamise töökoda. Neist tuntuim on Karl Teichmanni ettevõte, mis kolis 1920ndatel Haapsalust Rahumäele ning mille baasil toimub töö tänapäevalgi. Juba 20. sajandi alguses asus Rahumäel Georg Bölau trükikoda, kus 1918. aastal valmisid Eesti esimesed postmargid.

Ärimees Martin Böckler rajas 1899. aastal silikaattelliste tootmisega tegeleva ettevõtte, mille asukoht jäi Rahumäe asumi praegustesse piiridesse. 1923. aastal sai ettevõte nime Silikat, nõukogude ajal kutsuti seda Silikaadiks. Praeguseks on ettevõte lõpetanud tegevuse ning tehase endises asukohas asub Järve Keskus.

Elanikkond 

2016. aastal moodustasid 0–17aastased asumi elanikkonnast 18–22%, üle 68aastased aga 10–19%. Eestlaste osakaal oli 80–100%.

Olulisemad objektid 
Rahumäel asub Rahumäe kalmistu. Asumi lõunaossa jääb Võidu puiestik.

Haridus ja kultuur 
Rahumäel asuvad Tallinna Rahumäe Põhikool ning Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse muuseumiosakond.

Rahumäe asumi tänavad
Rahumäe asumi tänavad: Kagu tänav, Nikolai von Glehni tänav, Haava tänav, Ilo tänav, Kaevu tänav, Kirde tänav, Kitsas tänav, Kivi tänav, Kurni põik, Kurni tänav, Kõrge tänav, Künka tänav, Liiva tänav, Lootuse puiestee, Muru tänav, Mängu tänav, Männiku tee, Näituse tänav, Palli tänav, Piiri tänav, Prii tänav, osa Pärnu maanteest, osa Rahumäe teest, Raudtee tänav, Risti tänav, Side tänav, Sihi tänav, Tallinna tänav, Tervise tänav, osa Vabaduse puiesteest, Vahe tänav, Vaigu tänav, Võidu tänav, Väike tänav, Väikese Illimari tänav, Õie põik, Voo tänav.

Vaata ka
Rahumäe raudteepeatus
Rahumäe jaamahoone
Rahumäe hiidrahn

Galerii

Viited

Välislingid 
 Rahumäe. Nõmme veebileht

Nõmme linnaosa
Tallinna asumid
Monika Tamla

Monika Tamla (õieti Monika Tamla-Kelder, sündinud 18. novembril 1971) on eesti ajakirjanik ja riigiametnik.  

Ta on olnud kauaaegne Eesti Televisiooni uudistesaate "Aktuaalne kaamera" saatejuht-toimetaja. 

Tamla on lõpetanud Tallinna Reaalkooli, Tallinna Tehnikaülikooli majanduseriala ja Eesti diplomaatide kooli. 

Tamla alustas teletööd sajandivahetusel, ta valiti Eesti Televisiooni ilmateadustajaks. Hiljem oli Monika Tamla "Terevisiooni" uudistetoimetaja, kust omakorda suundus "Aktuaalse kaamera" saatejuhiks.

Lisaks uudistesaadetele on Tamla juhtinud selliseid ETV erisaateprojekte nagu "Teadlaste öö" ja otseülekandeid presidendi 24. veebruari vastuvõtult. Ta on osalenud ka valimissaadete tegemisel.

2017. aasta lõpus, kui ETV uudistetoimetust oli tabanud ERR-i juhtkonna- ja struktuurimuudatustest tingitud töötajate koondamise ja omal soovil lahkumise laine ning tööõhkkond oli seetõttu eriti pingeline, algatas Monika Tamla olukorrale lahendust leida soovides Rahvusringhäälingu nõukogule esitatud töötajate ühispöördumise.  2018. aasta mais lahkus Monika Tamla omal soovil ERR-ist töölt.

Alates 14. maist 2018 töötab ta Riigikantselei tippjuhtide kompetentsikeskuse nõunikuna.

Isiklikku
Monika Tamlal on kolm last.

Viited

Välislingid
Maarius Suviste. Monika Tamla: Uudistes on põnev!, Maaleht, 28. juuli 2005
Simo Meinert. "Kadumaläinud diplomaat Monika Tamla". Naistemaailm.ee, 5. august 2005

Eesti saatejuhid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1971
Guido Arro

Guido Arro (11. juuli 1926 Tallinn – 2. september 2010) oli eesti arst.

Ta lõpetas 1945. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 1950. aastal asus ta tööle Tartu tuberkuloosidispanserisse.

Alates 1951. aastast teenis ta viis aastat arstina Nõukogude armees.

1957. aastast töötas Guido Arro Tartu linna laste luu-liigesetuberkuloosi sanatooriumi peaarstina ning 1963. aastast 19 aastat Tartu tuberkuloosidispanseri peaarstina. Aastatel 1966–1970 oli ta Tartu linna tervishoiuosakonna juhataja. Arro jäi pensionile 1996. aastal.

Teosed 
Ta on kirjutanud või koostanud rahvaharidusliku trükise "Tuberkuloos on nakkushaigus", mälestusteraamatu "Teater, tiisikus ja tervishoid" ja koos Luule Alariga Tartu Sanatoorse Kooli ajalugu käsitleva mälestusteraamatu "Maja täis mälestusi".

Tunnustus
2007 Eesti Arstide Liidu aumärk teenete eest tervishoiu arendamisel ja propageerimisel
2008 Tartu medal

Isiklikku 
Tema isa oli lennuohvitser Aleksander Arro. Tema abikaasa oli lastearst Maret Arro, pojad on Andrus Arro ja Tõnis Arro.

Viited

Eesti arstid 
Sündinud 1926
Surnud 2010
Melanie Kaarma

Melanie Kaarma (sündinud Melanie Lõhmus; 4. august 1923 Tsooru – 26. august 2009 Tallinn) oli eesti kostüümikunstnik, rahvarõivaste uurija ja restauraator.

Sündis Võrumaal Tsoorus väiketaluniku perekonnas. Haridusteed alustas ta Sangaste algkoolis ja jätkas aastatel 1940–1942 Valga naiskutsekoolis.

Erialase hariduse omandas Melanie Lõhmus aastatel 1942–1944 Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis ja seejärel 1944–1948 Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis. Instituudi lõpetas ta kunstilise kostüümi erialal. Samaaegselt õpingutega tarbekunsti instituudis õppis tulevane kunstnik ka Tallinna Kergetööstuse Tehnikumis, mille lõpetas samuti 1948. aastal.

Tema esimesed moejoonised avaldati ajakirjas Eesti Naine veel ajal, mil ta õppis. Pärast tarbekunsti instituudi lõpetamist 1948. aastal asus Melanie Kaarma tööle Kunstitoodete Kombinaadi tekstiiliateljee moekunstnikuna. Sellel ametikohal töötas ta 1957. aastani, olles ühtlasi perioodil 1952–1957 moeajakirja Moealbum kunstnik ja vastutav toimetaja.

Aastatel 1954–1976 oli Melanie Kaarma Leningradis ilmunud moeajakirjade  ja Modeli Sezona kunstnik ning kujundaja.

Ta oli arvukate teatri- ja koorikostüümide autor. Melanie Kaarma lavakostüüme kasutati Vanemuise 1949. aasta lavastustes "Põikpead" ja "Nahkhiir", Estonia 1950. aasta lavastuses "Traviata" ja 1963. aasta lavastuses "Minu veetlev leedi". Tema rahvarõiva motiivides kostüümides on laulupidudel esinenud mitmed koorid ja koorijuhid.

Kaarma oli hinnatud rahvarõivaste restaureerija, kelle teeneid kasutasid nii Eesti, Soome kui ka Venemaa etnograafiamuuseumid. Paljud tema restaureeritud rahvarõivad ja loodud kostüümid on tänapäeval hoiul Eesti Rahva Muuseumis, Eesti Kunstimuuseumis ning Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis.

Koos Aino Voolmaaga oli Melanie Kaarma 1981. aastal ilmunud ja tänaseni nõutud teatmeteose "Eesti rahvarõivad" autor. Samuti osales ta Eesti entsüklopeedia rahvarõivaid ja ajaloolisi kostüüme kujutavate värvitahvlite kujundamisel.

Ta suri 26. augustil 2009 ja maeti sama aasta 28. augustil Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku 
Tuntud olid ka Melanie Kaarma õed – tema vanem õde Marta Lõhmus oli ajaloolane, noorem õde Susanna Otema keraamik. Tema abikaasa oli intarsia- ja mööblikunstnik Voldemar Kaarma. Melanie Kaarma lapsed on raamatugraafik Jüri Kaarma (1950-2011), tekstiilikunstnik Mari Kaarma ning vaimulik Juvenalius (Märt) Kaarma.

Kirjandus

Melanie Kaarma: nekroloog. – Sirp, 4. september 2009, lk 7.

Eesti kunstnikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1923
Surnud 2009
Ernst Kaltenbrunner

Ernst Kaltenbrunner (4. oktoober 1903 Ried im Innkreis – 16. oktoober 1946 Nürnberg) oli Saksamaa jurist, kes  töötas natsionaalsotsialismi ajal politsei- ja julgeolekuametnikuna. 30. jaanuarist 1943 kuni 12. maini 1945 oli ta Riigi Julgeoleku Peaameti juhataja (talle allusid ka Gestapo ja koonduslaagrid). USA sõjaväelased arreteerisid Kaltenbrunneri 12. mail 1945 Austria territooriumil. Teda süüdistati juudi rahva hävitamise plaani üheks arhitektiks olemises ja selles, et ta andis korralduse tappa laagrites neli miljonit juuti. Nürnbergi tribunali mõistis Kaltenbrunneri surma ja ta hukati.

Nürnbergis läks ta hukkamisele kolmandana von Ribbentropi ja Keiteli järel. Tegelikult oleks pidanud olema esimene hukatav Göring, ent ta jõudis paar tundi enne endalt elu võtta. Hukkamisel viibinud Ameerika Ühendriikide ajakirjanik Howard Kingsbury Simth kirjeldas Kaltenbrunneri hukkamist nii: "Ta astus hukkamisruumi kell 01.36, kandes oma sinise kaherealise pintsaku all kampsunit. Tema kõhetu, elukogenud nägu oli vanadest duelliarmidest krimpsus. Ta näis hirmunud, kui ta ruumis ringi vaatas. Ta niisutas närviliselt oma huuli, kui pöördus, et tapalavale tõusta, kuid tema sammud olid kindlad. Ta ütles oma nime rahuliku madala hääletooniga. Kui talle anti võimalus viimaseks sõnaks, ütles ta: "Ma armastasin oma saksa rahvast ja oma kodumaad kogu südamest. Ma olen täitnud oma kohust oma rahva seaduste järgi ja ma kahetsen, et minu rahvast juhtisid sel ajal mehed, kes ei olnud sõdurid, ning sooritasid kuritegusid, millest mina polnud teadlik." Kui talle must kott pähe tõmmati, kõneles ta ikka veel vaikselt. Tõlk tõlkis tema sõnad: "Saksamaa, õnn kaasa"."

Saksamaa juristid
Sündinud 1903
Surnud 1946
Erwin von Witzleben

Job-Wilhelm Georg Erwin von Witzleben (4. detsember 1881 Breslau (tänapäeval Wrocław, Poola) – 8. august 1944 Berliin) oli Saksamaa sõjaväelane (alates 1940. aastast kindralfeldmarssal) ning 20. juuli vandenõust osavõtja.

Auastmed

Viited

Saksamaa sõjaväelased
Sündinud 1881
Surnud 1944
Saksamaa sõjaväelased Teises maailmasõjas
Maaülikooli spordihoone

Eesti Maaülikooli spordihoone on Tartus Kreutzwaldi tänaval Eesti Maaülikooli linnakus asuv spordihoone.

Hoone projekteeris arhitektuuribüroo Salto AB. Hoone avati 7. septembril 2009 sõnadega "Terves kehas Tartu vaim!".

Tartu linnavalitsuse konkursil "Aasta parim ehitis 2009" tunnistati Eesti Maaülikooli spordihoone aasta parimaks uusehitiseks Tartus, rõhutades silmapaistvat maastikku sulanduvat arhitektuurset lahendust ning puidu uuenduslikku kasutamist avaliku hoone fassaadimaterjalina.

Viited 

Eesti Maaülikool
Tartu spordiehitised
Eesti spordihallid
Anna Kukk

Anna Marie Kukk VR II/3 (kuni 1922 Anna Marie Vares; 7/20. detsember 1901 Pahuvere mõis, Tuhalaane vald, Viljandimaa – 26. august 1987 Viljandi) oli Eesti sõjaväelane (reamees).

Ta teenis Vabadussõjas 1. ratsapolgus, kasutades sõjaväes nime Peeter Ronk. Paistis silma 20. märtsil 1919 Munamäe lahingus, mille eest teda autasustati Vabaduseristi II liigi 3. järguga.

Küüditati 25. märtsil 1949 Venemaale, tagasi Eestisse jõudis 1958. aastal.

Tunnustus
1920 – Eesti Vabaduse Risti II liigi 3. järk
1946 – Emamedali II järk

Kirjandus
1920 – "Naissõdur Wadaduse-Risti saanud". Kaja, 3. september 1920. Lk 1
1934 – "Wabadusristi õde". Kaja, 12. mai 1934. Lk 5
1938 – "Peeter Ronk". Esmaspäev, 11. aprill 1938. Lk 5
2008 – Jaak Pihlak, "Viljandi kihelkond ja Vabaduse Risti vennad" Viljandi Muuseumi aastaraamat 2008, lk 200
2016 – Anneli Aasmäe. "Kolme linnunimega sõjakangelanna". Elukiri 7/2016 (Eesti ajaloo erinumber). Lk 64-71

Eesti ratsaväeosade koosseis
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1901
Surnud 1987
CNN

Cable News Network, mida tuntakse lühendi CNN järgi, on Ameerika Ühendriikide uudistekanal, mille asutas 1980. aastal Ted Turner.

CNN-i peakorter on Atlantas.

Vaata ka
 CNNi efekt

Ameerika Ühendriikide telekanalid
Gisele Bündchen

Gisele Caroline Bündchen (sündinud 20. juulil 1980 Horizontinas, Rio Grande do Suli osariigis) on Brasiilia modell ja näitleja.

Brasiilia filminäitlejad
Brasiilia modellid
Sündinud 1980