Küberjälgimine

Küberjälgimine on Interneti või muude elektrooniliste vahendite kasutamine üksikisiku, rühma või organisatsiooni jälitamiseks või ahistamiseks. See võib sisaldada valesüüdistusi ja laimu. See võib hõlmata ka jälgimist, identiteedivargust, ähvardusi, vandalismi, seksi pakkumist või teabe kogumist, mida võidakse kasutada ähvardamiseks, häbistamiseks või ahistamiseks.

Küberjälgimine on paljude riikide laimamis- ahistamis- ja jälitamisvastaste õigusaktide kohaselt kriminaalkuritegu. Süüdimõistmine võib kaasa tuua ründaja lähenemiskeelu, katseaja või kriminaalkaristuse, sealhulgas vangla.

Määratlus ja kirjeldus
Eksperdid ja seadusandjad on küberjälgimise määratlemiseks teinud mitmeid katseid. Üldiselt mõistetakse selle all Interneti või muude elektrooniliste vahendite kasutamist üksikisiku, rühma või organisatsiooni jälitamiseks või ahistamiseks. Küberjälgimine on küberkiusamise vorm; mõisteid kasutatakse meedias sageli vahetatult. Mõlemad võivad hõlmata valesüüdistusi ja laimamist. Küberjälgimine võib sisaldada ka jälgimist, identiteedivargust, ähvardusi, vandalismi, seksi pakkumist või teabe kogumist, mida võidakse kasutada ähvardamiseks või ahistamiseks. Küberjälgimisega kaasneb sageli jälitamine reaalajas või väljaspool internetti. Mõlemad jälitamisvormid võivad olla kriminaalkuriteod.

Jälitamine on pidev protsess, mis koosneb reast toimingutest, millest igaüks võib olla iseenesest täiesti seaduslik. Tehnoloogiaeetika professor Lambèr Royakkers määratleb küberjälgimise kellegi poolt, kellel pole ohvriga praegust suhet. Küberjälgimise kuritahtliku mõju kohta kirjutab ta, et:
 Jälitamine on vaimse rünnaku vorm, kus vägivallatseja tungib korduvalt, soovimatult ja häirivalt ohvri elumaailma, kellega tal pole suhteid (või enam pole), motiividega, mis otseselt või kaudselt viivad mõjusfääri. Pealetükkivuse moodustavad eraldiseisvad toimingud iseenesest ei põhjustada vaimset väärkohtlemist, aga teevad seda koos (kumulatiivne mõju).

Identifitseerimine ja tuvastamine 
CyberAngels on kirjutanud, kuidas tuvastada küberjälgimist:

Küberjälgimise tuvastamisel ja kaaludes, kas teatada sellest mis tahes õigusasutusele, võib tõelise küberjälitamise olukorra iseloomustamiseks pidada järgmisi funktsioone või funktsioonide kombinatsiooni: pahatahtlikkus, etteplaneerimine, kordamine, ahistamine, kinnisidee, õigustatud eesmärgi puudumine, isiklikult juhitud, tähelepanuta jäetud lõpetamise hoiatused, ja ähvardused.

Küberjälgimises on tuvastatud mitmeid võtmetegureid:

 Valesüüdistused – paljud küberjälgijad üritavad kahjustada oma ohvri mainet ja pöörata teisi inimesi nende vastu. Nad postitavad nende kohta veebisaitidele valeandmeid. Selleks võivad nad luua oma veebisaidid, ajaveebid või kasutajalehed. Nad postitavad ohvri kohta väiteid uudisegruppidesse, jututubadesse või muudele saitidele, mis võimaldavad teha avalikku kaastööd, näiteks Wikipedia või Amazon.com.
 Katsed ohvri kohta teavet koguda – küberjälgijad võivad isikliku teabe saamiseks pöörduda oma ohvri sõprade, pere- ja töökolleegide poole. Nad võivad reklaamida teavet Internetis või palgata eradetektiivi.
 Sihtmärgi interneti tegevuste jälgimine ja nende IP-aadressi jälile saamise püüdmine, et koguda ohvrite kohta rohkem teavet.
 Teiste julgustamine ohvrit ahistama – Paljud küberjälgijad üritavad ahistamisse kaasata kolmandaid isikuid. Nad võivad väita, et ohver on jälitajale või tema perekonnale mingil viisil kahju tekitanud, või postitada ohvri nime ja telefoninumbri, et innustada teisi jälitamisega liituma.
 Vale ohvriks tegemine – küberjälgija väidab, et ohver ahistab teda. Bocij kirjutab, et seda nähtust on täheldatud mitmel teatud  juhtumil.
 Rünnakud andmetele ja seadmetele – nad võivad proovida kahjustada ohvri arvutit, saates talle viirusi.
 Kaupade ja teenuste tellimine – nad tellivad ohvri nimel esemeid või tellivad ajakirju. Need hõlmavad sageli pornograafia  tellimist või seksimänguasjade tellimist ja seejärel ohvri töökohta toimetamist.
 Kohtumise korraldamine – noortel on eriti suur oht, et küberjälgijad üritavad omavahelisi kohtumisi korraldada.
 Au teotavate või halvustavate avalduste postitamine – veebilehtede ja teadetetahvlite kasutamine ohvri vastuse või reaktsiooni esilekutsumiseks.

Kurjategijad

Motiivid ja profiil 
Digitaalkurjategijate vaimse profiili koostamine on tuvastanud, et jälitajaid motiveerivad järgmised psühholoogilised ja sotsiaalsed tegurid: kadedus, patoloogiline kinnisidee (professionaalne või seksuaalne); tööpuudus või ebaõnnestumine oma töö või eluga; kavatsus hirmutada ja tekitada teistes alaväärsust; jälitaja on eksiarvamusel ja usub, et "tunneb" sihtmärki; jälitaja soovib oma staatuse õigustamiseks inimesesse hirmu sisendada; veendumus, et nad ei jää vahele; hirmutamine rahalise eelise või ärikonkurentsi pärast; kättemaks tajutud või ettekujutatud tagasilükkamise eest.

Neli küberjälgija tüüpi
Leroy McFarlane ja Paul Bocij töös on välja toodud neli küberjälgijate tüüpi: kättemaksuhimulised küberjälgijad paistsid silma oma rünnakute ägeduse poolest; rahulik küberjälgija, kelle motiiviks on tüütamine; lähedane küberjälgija, kes üritab ohvriga suhteid luua, kuid keeldumise korral pöördub tema vastu; ja kollektiivsed küberjägijad, motiiviga grupid. Väljaande „Una nueva cara de Internet, El acoso” („Interneti uus nägu: jälitamine”) autori Antonio Chacón Medina sõnul on ahistaja üldprofiil külm, austus teiste inimeste vastu on olematu või puudub üldse. Jälitaja on nagu kiskja, kes võib kannatlikult oodata, kuni ilmuvad haavatavad ohvrid, näiteks naised või lapsed, või jälitab ta mõnuga mõnda kindlat isikut, olgu see neile isiklikult tuttav või tundmatu. Ahistaja naudib ja näitab oma võimu ohvrit jälitada ja psühholoogiliselt kahjustada.

Käitumine 
Küberjälgijad leiavad oma ohvrid otsingumootorite, veebifoorumite, teadetetahvlite, jututubade ning suhtlusvõrgustike, näiteks Facebooki, Instagrami, Twitteri kaudu. Nad võivad tegeleda jututubades ahistamisega või saata elektroonilisi viiruseid ja soovimatuid e-kirju. Küberjälgijad võivad uurida inimesi, et toita oma kinnisideed ja uudishimu. Küberjälgijate teod võivad muutuda intensiivsemaks, näiteks korduvate sõnumite saatmine oma sihtmärkidele. Enamasti postitavad nad jälitatava kohta laimavaid või halvustavaid avaldusi veebilehtedele, teadetetahvlitele ja külalisteraamatutesse, mis on loodud ohvri reaktsiooni või vastuse saamiseks, alustades sellega kontakti. Mõnel juhul on teada, et nad loovad ohvri nimel võltsblogisid, mis sisaldavad laimavat või pornograafilist sisu.

Vastutusele võtmise korral on paljud jälitajad üritanud oma käitumist ebaõnnestunult põhjendada avalike foorumite kasutamise, mitte otsese kontakti kaudu. Kui nad saavad ohvrilt reageeringu, püüavad nad tavaliselt jälgida ohvri tegevust internetis. Klassikaline küberjälgimine hõlmab ohvri IP-aadressi jälitamist, püüdes teada saada tema kodu või töökoht. Mõni küberjälgimise olukord kujuneb füüsiliseks jälitamiseks ning ohvril võib esineda kuritahtlikke ja ülemääraseid telefonikõnesid, vandalismi, ähvardavaid või rõveid kirju, üleastumisi ja füüsilisi rünnakuid. Paljud füüsilised jälitajad kasutavad küberjälgimist teise meetodina oma ohvrite ahistamiseks.

Küberjälgimist käsitlevad õigusaktid 
Küberjälgimist käsitlevad õigusaktid on riigiti erinevad. Küberjälgimine ja küberkiusamine on suhteliselt uus nähtus, kuid see ei tähenda, et võrgu kaudu toimepandud kuriteod ei oleks selleks koostatud õigusaktide alusel karistatavad. Ehkki sageli eksisteerivad seadused, mis keelavad jälitamise või ahistamise üldises mõttes, usuvad seadusandjad mõnikord, et sellised seadused on ebapiisavad või ei lähe piisavalt kaugele ja toovad seetõttu selle tajutava puuduse kõrvaldamiseks välja uued õigusaktid. Jäetakse tähelepanuta, et nende seaduste jõustamine võib olla väljakutse nendes virtuaalsetes kogukondades. Põhjus on see, et need probleemid on õiguskaitseasutustele väga uudsed ja nad pole tihti küberjälgimisega seotud juhtumitega kokku puutunud.

Viited

Küberturvalisus
Luure
Sisejulgeolek