joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Alphons Grosset

Alphons Grosset (3. jaanuar (vkj) 1849 Tukums − 23. märts (vkj) 1911 Tartu) oli tunnustatud pedagoog ja koolijuht, aastatel 1902−1906 Tartu Gümnaasiumi direktor. Tõeline riiginõunik (1905).

Elulugu

Päritolu ja haridustee
Põlvnes Kuramaalt pärit suguvõsast. Tema isa Theodor Wilhelm Grosset (1815−1866) oli ülemõuekohtu advokaat ja seejärel Tukumsi linnasekretär. Ema Olga Calezski (suri 1904) põlvnes samuti juristiperekonnast. Alghariduse omandas Tukumsi kreiskoolis. 1864−1870 õppis Miitavi gümnaasiumis. Seejärel astus Tartu ülikooli, kus tudeeris lühikest aega õigusteadust. 1870−1874 õppis Peterburis Ajaloo-Filoloogia Instituudis, mille lõpetas filoloogiakandidaadi kraadiga.

Pedagoog ja koolijuht
Aastatel 1874−1882 oli ta Kovno gümnaasiumi vanade keelte ülemõpetaja. Seejärel töötas aastatel 1883−1901 samal ametikohal Liibavi Nikolai gümnaasiumis. 1901−1902 oli ta Liibavi reaalkooli direktor. 1902. aasta oktoobris nimetati ta direktoriks Tartu gümnaasiumi, mille nimi muudeti 1904. aastal ümber Tartu Aleksandri gümnaasiumiks. Direktorina oli ta ametis 1906. aasta veebruarini. Ta vabastati ametist, kuna väidetavalt ilmutas leigust revolutsiooniliselt meelestatud õpilaste suhtes. Viidi üle Pärnu gümnaasiumisse, mille direktoriks oli sama aasta veebruarist augustini. Seejärel läks pensionile ja elas kuni surmani Tartus. Viimastel eluaastatel oli õpetajaks Zeddelmanni koolis ja teistes Tartu erakoolides.

Perekond
Ta oli abielus Marie Forsteriga. Poeg George Grosset (1889−1949) oli aastatel 1934−1939 Viljandi Saksa Kooli direktor.

Teenistusastmed

Autasud
 Püha Vladimiri ordeni III klass (1. jaanuar 1900)
 Püha Anna ordeni II klass
 Püha Stanislavi ordeni II klass

Viited

Kirjandus
Hesse, Erich. Album Nevanorum 1847−1908. Dorpat: 1909. Nr 103 .
Lenz, Wilhelm. Deutschebaltisches biographisches Lexikon 1710−1960. Köln-Wien: Böhlau Verlag, 1970. Lk 263.

Välislingid

Erik Amburgeri andmebaas. Nr 67164 

Eesti koolijuhid
Tartu Kubermangugümnaasiumi direktorid
Sündinud 1849
Sündinud 1911
Henn Vilbaste

Henn Vilbaste (17. detsember 1932 – 3. mai 1993) oli looduskaitsja, metsamees, ornitoloog ja jõhvikaaretaja.

Lõpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemia 1957. aastal metsamajandusinsenerina. 

Oli 1957 Tarvastu abimetsaülem, 1957–61 Kaansoo metsaülem, 1961–63 Matsalu Riikliku Looduskaitseala teadustöötaja, 1963–93 Nigula Riikliku Looduskaitseala direktor. Käivitas tihaslaste laiaulatuslikuks vaatlemiseks ja rõngastamiseks projekti „Operatsioon „Parus””. Rajas 1969. aastal rändlindude uurimiseks Kabli linnujaama. Tema eestvõtmisel ühines Eesti rahvusvahelise lindude rände uurimise programmiga „Operatsioon Baltika” (1970) ja roostikulindude rõngastamise programmiga „Acroprojekt” (1984). Kaasas linnuvaatlemisse ja rõngastamisse sadu linnuhuvilisi. Kuulus Lindude Rände Uurimise Balti Komisjoni. Tema juhtimisel rajati sookaitsealade võrgustik ja loodi jõhvikasoode kaitsmise teoreetilised alused ning inventeeriti 1965–72 jõhvikasoid, tegi ettepaneku Soomaale rajada rahvuspargi. Ta oli ammendatud freesturbaväljadel jõhvika kasvatamise metoodika loojaid (selle alusel rajati jääkrabadesse 276 ha jõhvikakultuure) ja jõhvika geenifondi kaitseks ning aretustööks tarviliku jõhvikakollektsiooni (sisaldas 760 vormi) koostajaid. 

Aretanud koos abikaasa Juta Vilbastega 6 jõhvikasorti (Nigula, Maima, Kuresoo, Soontagana, Tartu, Virussaare) ja loonud metoodikad, mille kohaselt saab jõhvikakultuure rajada külvi teel ning suurendada jõhvikaseemnete idanevust.

Isiklikku 
Gustav Vilbaste ja Ellen Vilbaste poeg, tema vend Juhan Vilbaste oli entomoloog. Abikaasa Juta Vilbaste on jõhvikaaretaja. Poeg Enn Vilbaste on ornitoloog, looduskaitsja ja Eesti majanduspiiri kaitsja, tütar Kristel Vilbaste on loodusajakirjanik.

Tunnustus 
ENSV suur looduskaitsemärk (1982)

Töid 
Jõhvikasood hävivad (1971)

Jõhvika kultiveerimise võimalustest Eesti NSV-s (1974)

Operatsioon „Parus” (1974)

Jõhvikakultuuride rajamise juhend (1991)

Some results of the „Acroproject” in Estonia (1993, koos Agu Leivitsiga)

Jõhvikas – põhjamaine viinamari (1995, koos Juta Vilbaste ja Kristel (Ader) Vilbastega)

Eesti ornitoloogid
Eesti metsaülemad
Eesti Maaülikooli vilistlased
Sündinud 1932
Surnud 1993
Kitzbühler Horn

Kitzbüheler Horn (ka Kitzbühler Horn) on mägi Kitzbüheli Alpides Tiroolis, Austrias; selle idapoolne külg asub Kitzbüheli nutika suusakuurorti lähedal. Ainult mõni meeter jääb puudu, et kuuluda kahetuhandeliste mägede hulka.

Tipus on 102 m kõrge teletorn, mis kuulub ORF-ile ja on tuntud kui Kitzbüheler Horni ülekandetorn (Sendeturm Kitzbüheler Horn). Harschbichl (1604 m) on alamtipp põhja pool, millele pääseb samuti ligi.

Turism 

Mäel on mitu köisraudteed ja gondeltõstukit ning siin on panoraamvaatega tasuline maantee Kitzbühelist. Nõlvadel on ka mitu mägivõõrastemaja. Niinimetatud Alpenhaus (1670 m) oli viimastel aastatel Austria velotuuri kuningliku etapi (Königsetappe) finiš. 1800 m kõrgusele on rajatud Alpide lilleaed (Alpenblumengarten), milles on nimest hoolimata mägitaimi üle kogu maailma. Igal aastal augustis toimub rahvusvaheline Kitzbühler Horni võidusõit. Marsruut kulgeb mööda 7,4 km pikkust tasulist teed Alpenhausini. Selle maksimaalne kalle lõpujärgus on 22,4%. Rekordiaega Alpenhausini hoiab Beat Bräu, kes läbis võistluse ajaga 29:11 minutit.

Samanimelise suusapiirkonna talispordi toetamiseks on ehitatud arvukalt tõstukeid. Sankt Johanni poole jääval küljel on mägikartide rada. Siin on väike mägijärv köisraudtee pooletee jaama juures. Mõlemad tipud on tihedalt külastatavad, mitte ainult matkajate, vaid ka maastikuratturite poolt tänu oma headele radadele.
Nida (Läti)

Nida (ka Nidasciems või Nidas ciems) on küla (mazciems) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas Rucava vallas.

Küla asub valla lõunaosas merepinnast 1 meetri kõrgusel Läänemere kaldal ja Leedu piiri lähistel. 

Nida jääb Pape maastikukaitsealale. Mererand on seal Läti aladele ebatüüpiliselt kivine, sealne kividest 25-30 meetri laiune ja 0,5 meetri kõrgune Litoriinamere staadiumis moodustunud kaldavall on looduskaitse all. Sealsed kivid koosnevad piimjast kvartsist; külas asub Gaigali talus sealse ranna muuseum.

Nida kohta on esimesed teated aastast 1561 (Nidaw) Küla kuulus varem Būtingė mõisale. Aastal 1919 avati seal kool, mis suleti sama sajandi kuuekümnendatel aastatel. Läti akordionist Eduards Rozenštrauhs pühendas sealsele koolile laulu Zilais lakatiņš. XX sajandi kolmekümnendatel aastatel oli Nidas ligi 300 elanikku. Toona oli külas 70 majapidamist, küla võttis enda alla 5 kilomeetri pikkuse rannariba. Selle lõunaosa kutsuti Boži külaks, põhjaosa Brusti külaks. Aastani 2021 kuulus küla Rucava piirkonda.

Külas kasvavad pärnad ümbermõõtudega 3,69 meetrit ja 3,58 meetrit, sanglepad ümbermõõtudega 2,92 meetrit, 3,01 meetrit, 2,92 meetrit ning 3,95 meetrit, saar ümbermõõduga 3,97 ja kõrgusega 22 meetrit ning künnapuu ümbermõõduga 5,4 ja kõrgusega 26 meetrit on looduskaitse all.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all  Jūrmalnieki kalurite talu ja Gaiļi talu.

Kohaliku kaitse all on Nida muinaskalmed ehk Rootsi hauad.

2006. aastal elas külas umbkaudu 30 inimest. Aastal 2020 oli seal 8 elanikku.

Viited

Lõuna-Kuramaa piirkonna külad
Nieznajowa

Nieznajowa on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Gorlice maakonnas Sękowa vallas. Nieznajowa asub Slovakkia piirist umbes 6 km kaugusel.

Väike-Poola vojevoodkonna külad
Siary

Siary on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Gorlice maakonnas Sękowa vallas.

Viited

Väike-Poola vojevoodkonna külad
Windautal

Windautal on Tirooli Brixentali lõunapoolne külgorg Kitzbüheli Alpides Austrias pikkusega u 16 km.

Org asub peaaegu täielikult Westendorfi valla territooriumil; ainult selle põhjapoolne ots asub Hopfgartenis. Lõunas külgneb org Salzburgi liidumaaga. Põhjas – Hopfgarteni (623 m) lähedal – Windautali ja Brixentali orud ühinevad. Windauer Ache oja voolab läbi Windau ja suubub Brixentaler Achesse.

16. ja 17. sajandil kaevandati orus vaske, galeniiti ja püriiti.

Windautal on populaarne puhkeala ja eriti hea suusatamiseks, matkamiseks, maastikurattasõiduks ja jalgrattasõiduks. Marsruut läbi oru piki Windauer Ache alamjooksu on osa "Kaiseri ringrajast" (Kaiser-Runde), pikamaa ringjalgrattateest, mis algab ja lõpeb Kufsteinis. Windauer Ache on populaarne ka kärestikusõitjate hulgas.

Oru lõunapoolsesse otsa pääseb autoga ainult tasulise tee kaudu (osaliselt rautamata) ja see on väga hõredalt asustatud.

Salzburgi–Tirooli raudtee kulgeb piki alumise (põhjapoolse) Windautali nõlvasid ja mitut tunnelit, kus keset kurvi ulatub orgu sild. Oru kirdeserval on peatus "Windau". See niinimetatud Windauer Schleife ("Windau kurv"), mida kasutatakse orus kõrguse saavutamiseks ja mis on väga maaliline, on raudteefotograafide seas populaarne fototeema.

Orumaastikku iseloomustavad metsased mäed ja arvukad alpiniidud (Almen). Ülalpool metsapiiri karjatatakse avatud nõlvadel asuvatel karjamaadel lambaid, kitsi, lehmi ja hobuseid.

Windaud ümbritsevad arvukad tipud, enamik neist üle 2000 m kõrged. Olulised mäed on Steinbergstein (2215 m), Kröndlhorn (2444 m) ja Brechhorn (2032 m).
Mario Hermoso

Mario Hermoso Canseco (sündinud 18. juunil 1995 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib kaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Atlético. Ta mängib põhiliselt keskkaitsja positsioonil, kuid võib mängida ka vasakkaitsjana.

Ta alustas klubikarjääri Madridi Realis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. Hooajal 2015–16 debüteeris ta Hispaania esiliiga klubis Valladolidi Real, kus ta mängis Madridi Realist laenul. Hooajal 2016–17 mängis Hermoso Hispaania tugevuselt kolmandas liigas Madridi Reali reservmeeskonnas.

Aastatel 2017–2019 mängis ta Hispaania kõrgliigas RCD Espanyoli ridades. 28. jaanuaril 2018 lõi ta mängus CD Leganése vastu oma esimese värava Hispaania kõrgliigas.

2019. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Madridi Atléticoga.

Hispaania jalgpallikoondises tegi Hermoso debüüdi 2018. aasta novembris sõprusmängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu.

Hispaania jalgpallurid
Valladolidi Reali mängijad
RCD Espanyoli jalgpallurid
Madridi Atlético mängijad
La Liga mängijad
Sündinud 1995
Windauer Ache

Windauer Ache on mägioja Tiroolis Austrias, maalilises Windautali orus Kitzbüheli Alpides.

Windauer Ache algab Reinkarseest u 2200 m kõrgusel merepinnast, Kröndlhorni jalamilt ja selle keskjooks kulgeb umbes 4 km ulatuses kuristikus. Hopfgartenis suubub Windauer Ache oru kitsas punktis Brixentaler Achesse; Brixentaler Ache omakorda suubub Wörgli juures Inni.

Windauer Ache voolab läbi Westendorfi ja Hopfgarteni valdade.

Windauer Ache on väga populaarne kärestikusõitjate hulgas.

Suurvesi 

2006. aasta juuli lõpus tekitas tugev torm tohutuid kahjustusi kogu Windau orus. Windauer Ache üleujutus rebis ära ojakalda, sillad ja teelõigud. Kahjude likvideerimiseks ning samaaegseks kaldatugevdamiseks ja jõe reguleerimiseks kulub ligikaudu 860 000 eurot.
Steinbergstein

Steinbergstein on 2215 m kõrge mägi Kitzbüheli Alpides Austrias.

Asukoht 

Steinbergstein kõrgub Windauer Ache ja Kelchsauer Ache orgude vahel. Tsirkusorg Steinbergsteini põhjakülje, Ramkarkopfi (2063 m) ja Steinbergi (1886 m) vahel, kus on palju allikaid, moodustab Steinberggrabeni oja, mis voolab Windauer Achesse. Trattenbachi oja lähe asub Steinbergist lõunas, toites Kurze Grundachet, mis on Kelchsauer Ache lisajõgi.

Kasutamine 

Metsapiirist kõrgemal asuvaid avatud nõlvasid kasutatakse lammaste, kitsede, veiste ja hobuste karjamaadena. Suviti on lambakarjad tipu ümbruses eriti levinud. Köistee konveier kulgeb Gamskogeli hütist Lagfelden Almini. Kõik matkarajad on tähistatud puude külge kinnitatud ja maapealsete siltidega.

Tõus 

Kelchsaust kulgeb marsruut piki rada mööda Sonnblicki suupistebaarist Demmelsi hütini. Siit kulgeb see läbi Lodron Almi läbi avatud mägikarjamaa kuni Lodroni tipuni (1925 m). Siit on 1,5-tunnine jalutuskäik Steinbergsteini tippu. Kogu teekonna jaoks peaks olema lubatud viis tundi.

Teine marsruut kulgeb piki liiklusvõimalikku metsarada Windautali orus ja jätkub seejärel Kröndlhorni mäe jalamil kuni Steinberghausini ja Gamskogeli hütini. Lühim, kuid raskeim rada kulgeb piki idakülge Gamskogeli hütist läbi Ahornau Almi järsult ülesmäge Lagfelden Almini. Siit ületab see avatud maastiku rautamata, kuid tähistatud teega kuni üles tippu. Siin on ka tõus Steinberghausist, mis kulgeb Steinberggrabeni kõrval läbi Neuhögen Almsi ja Oberkar Almi kuni Lodronjochi sadulani. Sealt jätkub see üle Ramkarkopfi Steinbergsteinini.

Kõik rajad, eriti idaküljel asuvad, nõuavad kindlajalgsust. Talviti on Steinbergstein populaarne ja väljakutseidpakkuv suusareiside sihtkoht.

Tipp 

Steinbergsteinil on terasest tehtud tipurist, kus on tempel ja tipuregister. Praegune rist püstitati 1978. aasta suvel.

Tipust avaneb muljetavaldav vaade Brixentali orule ja Kaiseri mägedele põhjas. Kitzbüheli Alpide hari koos silmatorkavate Salzachgeieri (2466 m) ja Kröndlhorni (2444 m) tippudega ulatub lõunasse.

Austria mäed
Kahetuhandelised
Archimedese aksioom

Archimedese aksioom ütleb: mis tahes kahe suuruse   korral leidub naturaalarv , mille korral . 

Geomeetriliselt on Archimedese aksioom tõlgendatav nii: kui meil on sirgel kaks lõiku, siis saab neist suuremat ületada, korrates väiksemat piisav arv kordi. 

Järjestatud rühma või järjestatud korpust, milles kehtib Archimedese aksioom, nimetatakse vastavalt arhimeediliseks järjestatud rühmaks või arhimeediliseks järjestatud korpuseks.

Reaalarvude korpuse  puhul võetakse Archimedese aksioomi mõnikord aksioomina. Järjestatud korpuse aksioomidest ja pidevuse aksioomist (järjestatud korpuse igal mittetühjal ülalt tõkestatud alamhulgal on ülemine raja) saab järeldada, et reaalarvud on arhimeediliselt järjestatud.

Kuigi väide on nime saanud Archimedese järgi, sõnastas selle juba Eudoxos oma suurusõpetuses.

Archimedese aksioomi tõestus järjestatud korpuses pidevuse aksioomi põhjal 

Olgu 

Väide: Mis tahes  korral leidub naturaalarv , mille korral .

Vastuväide: Leidub , mille korral  kõigi naturaalarvude  korral.

Vastuväitest järeldub, et  on kõikide naturaalarvude  korral  ülemine tõke. Koos pidevuse aksioomiga järeldub sellest, et eksisteerib vähim ülemine tõke . Kui aga  kõikide naturaalarvude  korral, siis ka  ning siis ka  kõikide naturaalarvude  korral. Ent siis on  ülemiseks tõkkeks ka . Et , siis järelikult  ei ole vähim ülemine tõke, mis on vastuolus  definitsiooniga. Järelikult peab vastuväide olema väär ja väide on tõestatud.

Järeldused Archimedese aksioomist 

Iga arvu  korral leidub  nii, et  ja . Sellest järeldub: iga  korral leidub üheselt määratud arv , mille korral

Seejuures tähistatakse arvu x täisosa  tähisega  või . Samuti eksisteerib üheselt määratud arv , mille korral

;

seda tähistatakse  või . Seetõttu kehtib ka: mis tahes  korral leidub , mille korral  ja seetõttu ka . Matemaatilises analüüsis on see seos kasulik näiteks jada koonduvuse või hajuvuse tõestamisel.

Archimedese aksioomist järeldub ka, et kahe reaalarvu  korral leidub alati ratsionaalarv , mille korral , ning et maturaalarvude hulk korpuses  ei ole ülalt tõkestatud.

Viited
Niedzica

Niedzica (slovaki keeles Nedeca, ungari keeles Nedec, saksa keeles Netzdorf) on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Targi maakonnas Łapsze Niżne vallas. Niedzica asub Slovakkia piirist vähem kui 2 km kaugusel. Niedzica asub Slovakkia piirist vähem kui 2 km kaugusel, Nowy Targist umbes 21 km idakagus.

Viited

Väike-Poola vojevoodkonna külad
Herbert Spencer Gasser

Herbert Spencer Gasser (5. juuli 1888 – 11. mai 1963) oli Ameerika Ühendriikide füsioloog.

1907. aastal asus ta Wisconsini Ülikooli õppima zooloogiat ning pärast õpingute lõpetamist asus ta 1909. aastal õppima füsioloogiat. 1913. aastal jätkas ta õpinguid Johns Hopkinsi Ülikoolis, mille lõpetas 1915. aastal. 1916. aastal asus ta tööle Washingtoni Ülikooli.

I maailmasõja ajal teenis ta relvajõududes ning naasis pärast sõja lõppu Washingtoni Ülikooli, kus sai 1921. aastal farmakoloogia professoriks. 1931. aastal kolis ta New Yorki, kus sai Cornelli Ülikooli professoriks ja oli aastatel 1935–1953 Rockefelleri Ülikooli direktor.

1944. aastal sai Gasser koos Joseph Erlangeriga Nobeli meditsiiniauhinna aksoni uurimise eest.

Viited

Ameerika Ühendriikide arstiteadlased
Füsioloogid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1888
Surnud 1963
Keurboomstrand

Keurboomstrand on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Garden Route'i ringkonnas Bitou vallas. Keurboomstrand asub India ookeani rannikul Keurboomsi jõe suudmes.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Keurboomstrandi elanikest valgeid 82,91%, värvilisi 13,50%, mustanahalisi aafriklasi 2,32% ja teisi 1,27%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 49,89% inimesi ja inglise keelt 48,63%.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Boggomsbaai

Boggomsbaai on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Garden Route'i ringkonnas Mossel Bay vallas. Boggomsbaai asub India ookeani rannikul.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Boggomsbaai elanikest valgeid 97,10% ja mustanahalisi aafriklasi 2,90%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 97,10%, inglise keelt 1,45%  ja viipekeelt 1,45%.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Ave Mattheus

Ave Mattheus (sünninimi Tarrend; sündinud 1. oktoobril 1971 Võrus) on eesti kirjandusteadlane, germanist, tõlkija ja õppejõud. 

Ta lõpetas Ludwig-Maximiliani nimelise Müncheni ülikooli ja kaitses doktorikraadi Tallinna Ülikoolis, kus töötab eesti kirjanduse dotsendina. 

Kuulub korporatsiooni Filiae Patriae. Teinud kaastööd raadiojaamale Vaba Euroopa.

Isiklikku 
Ave Mattheuse abikaasa on eesti kirjanik ja publitsist Ülo Mattheus.

Artikleid 
 Mattheus, A. Väikesed inimesed mõistsid Ernst Ennot paremini kui suured. Õpetajate Leht, 04.05.2018.
 Mattheus, A. Noortekirjandus tuli, nägi ja võitis. Õpetajate Leht, 15.04.2016.
 Mattheus, A. Massidele tundmatu, asjatundjatele suur kirjandus. Sirp, 30.10.2009.
 Mattheus, A. Õelust trotsides, vendlust otsides. Postimees, 12.04.2008.
 Tarrend, A. 10 käsku XXI sajandi inimesele. Delfi, 19.04.2001.

Välislingid 
 https://www.etis.ee/CV/Ave_Mattheus/est
 https://www.tlu.ee/inimesed/ave-mattheus

Eesti kirjandusteadlased
Eesti germanistid
Eesti tõlkijad
Tallinna Ülikooli õppejõud
Sündinud 1971
Gratlspitz

Gratlspitze või Gratlspitz on mägi Austrias Tirooli liidumaal Kitzbüheli Alpides. See on põhjas ühendatud Schatzbergiga.

Lisaks mäe peatipule on veel kaks kõrvaltippu, mis annavad sellele silmatorkava ilme. Mägi asub Wildschönau ja Alpbachi orgude vahel.

Tipust on pikad vaated selle avatud oleku tõttu suhteliselt eraldiseisva mäena.

Mäel tehti aastaid hõbedakaevandamist. Mitmed käigu sissepääsud ja hunnik jäätmekivi on tänapäevalgi väga nähtavad.
Howard Florey

Howard Walter Florey (24. september 1898 – 21. veebruar 1968) oli austraalia farmakoloog ja patoloog, kes sai 1945. aastal koos sir Alexander Flemingu ja sir Ernst Chainiga Nobeli meditsiiniauhinna penitsilliini avastamise eest.

Kuigi penitsilliin avastamise eest sai kõige rohkem tunnustust Fleming, oli Florey panus väga oluline, sest ta viis 1940. aastal Oxfordis läbi esimese penitsilliini kliinilised katse. Florey ja Chain manustasid penitsilliini Oxfordi politsei konstaablile, kes hakkas paranema, kuid suri hiljem, sest teadlastel ei õnnestunud toota piisavas koguses penitsilliini. Koos Chainiga õnnestus tal penitsilliin hiljem muuta kasutatavaks ravimiks.

Florey personaalsed ja koos Flemingu ja Chainiga tehtud avastused on aidanud päästa üle 200 miljoni inimese elu ning teda peetakse Austraalia ajaloo üheks olulisimaks teadlaseks.

Viited

Austraalia teadlased
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1898
Surnud 1968
Easdale

Easdale (gaeli keeles Eilean Èisdeal) on üks Slate Islandsi saartest Šotimaa läänerannikul Lorni lahes. Enne 1850. aasta Atlandi orkaanihooaega oli saar šoti kiltkivitööstuse keskus, mis varustas Briti impeeriumi suuremaid linnasid Kanadast Uus-Meremaani. Tänapäeval on seitse  kivimurdu üle ujutatud ning rahvaarvust on alles kümnendik.

Saarel on praamiühendus Ellenabeichi (gaeli keeles Eilean nam Beathach) külaga lähedalasuval Seili (gaeli keeles Saoil) saarel. Saari eraldab vaid kitsas kanal.

Šotimaa saared
Kufsteini kindlus

Kufsteini kindlus (saksa: Festung Kufstein) on peamine maamärk Kufsteini linnas Tirooli liidumaal Austrias. Mõnikord nimetatakse seda valesti Geroldsecki kindluseks. See asub Kufsteinile kuuluval künkal. Kufsteini kindlus on 507 m kõrgusel merepinnast.

Kindlust ühendab allpool asuva linnaga funikulöör (Festungsbahn).

Ajalugu 

Kindlust mainitakse esimest korda 1205. aastast pärinevas dokumendis, kus seda nimetatakse Castrum Caofstein. Sel ajal oli see Baieri hertsogi Ludwigi ja Regensburgi piiskopi valdus. 1415. aastal tugevdas seda Baieri hertsog Ludwig VII. Kindluse pärast võitlesid raevukalt Baieri ja Tirool ning sel oli keskne roll relvastatud konfliktis 1336. aastal, kui Moraavia markkrahv Karl pidi loobuma baierlaste jälitamisest, kui kindlus tema tee sulges.

1342. aastal sai Tirooli hertsoginna Margarete "Maultasch" Kufsteini oma abikaasalt Ludwig Brandenburglaselt, keiser Ludwigi pojalt pulmakingiks. See oli esimene kord, kui Kufstein sai Tirooli osaks. Kui Margarete 1363. aastal kogu Tirooli Habsburgist hertsog Rudolph IV-le andis, nõudsid baierlased pulmakingi tagastamist ja tungisid edukalt Kufsteini.

1504. aastal piiras linna ja kindlust keiser Maximilian I ja vallutas need. Maximilian lasi aastatel 1518–1522 ehitada massiivse ümmarguse torni, suurendades oluliselt selle kaitset. Aastatel 1703–1805 oli see Baieri valdus, Austriale tagastati 1814. aastal.

Kindlus toimis Austria-Ungaris paljude poliitiliste teisitimõtlejate vanglana. Selle nimi on sügavalt kinnistunud Ungari ajalukku. Kindluses vangistatud silmapaistvate ungarlaste nimekiri sisaldab järgmisi: 

 Ferenc Kazinczy, ungari keele ja kirjanduse eestkõneleja, 1799–1800; 
 krahvinna Blanka Teleki, seltskonnategelane ja koolitaja, 1853–1856; 
 Klára Leövey, õpetaja; 
 Miklós Wesselényi, Ungari aadlik 1785–1789; 
 László Szentjóbi Szabó, poeet, 1795; 
 György Gaál, protestantlik jutlustaja 1850–1856; 
 Sándor Rózsa, Ungari "Robin Hood", revolutsionäär, 1859–1865;
 Máté Haubner, evangeelne piiskop

Seal peeti kinni ka umbes sadat poolakat, kes arreteeriti pärast 1846. aasta Krakówi ülestõusu.

Kindluses on nüüd Kufsteini linnamuuseum. Osa kindlusest kasutatakse ka kontsertideks ja kohtumisteks.

Galerii 

Tirool
John Atkinson Grimshaw

John Atkinson Grimshaw (6. september 1836 Leeds – 13. oktoober 1893 Leeds) oli inglise kunstnik, kes on teatud eelkõige oma öiseid linnamaastike kujutavate maalide poolest. Kaasajal peetakse teda Victoria ajastu üheks tähelepanuväärsemaks ja fantaasiarikkamaks maalijaks, samuti kõigi aegade üheks parimaks ja edukamaks öö- ja linnapildi kujutajaks.

Suurbritannia kunstnikud
Sündinud 1836
Surnud 1893
Weißache

Weißache on jõgi Tiroolis Austrias, Inni lisajõgi.

Weißache voolab Kaiseri mägede ja Hohe Salve vahelises Sölllandli orus. See algab u. 1600 m kõrgusel Zinsberggrundil Weißachergrabenis ja suubub Kufsteini ringkonnas Endachis Inni.

Weißache voolab läbi järgmiste omavalitsuste (allavoolu suunas): Ellmau, Scheffau, Söll, Schwoich, Kufstein.

Enne kui Eibergstraße maantee hargneb Schwoichini, jõgi jaguneb ja suurem osa pumbatakse Kufsteiner Waldi künka alla Kufsteinist lõunas katlamajja jahutusveeks, enne kui see voolab loomulikul teel tagasi Inni. Egerbachi (Schwoichi ringkond) ja Endachi (Kufsteini ringkond) vahel voolab ülejäänud osa Weißachest u. 800 m läbi pika süvendi, enne kui see orust väljub ja loodesse Inni poole suundub. See osa suubub Inni u. 2 km pärast katlamaja.

2005. aastal võeti Kufsteinis kallaste kindlustamiseks arvukalt meetmeid. Oja on viimastel aastatel üha sügavamale langenud, mis võib põhjustada selle kallaste varingu.
Kaiserbach

Kaiserbach (ka Sparchenbach) on jõgi Tiroolis Austrias Kaisertali orus Kaiseri mägedes Tiroler Unterlandis. See algab u. 1500 m kõrgusel Stripsenjochi sadula juures ja suubub Kufsteini Untere Sparcheni kvartalis Inni.

Kaiserbach oli metsanduse jaoks oluline kuni 20. sajandi alguseni. Langetatud palgid veeti paljudelt Kaisertali külgorgude metsastelt mäekülgedelt jõkke. Kaiserbachi tõkestati mitme ülevoolupaisuga. Lüüsiväravate hilisemal avamisel tekkis tugev vool, mis võimaldas kokkuseotud palke mitmes etapis Kufsteini transportida.

Paisud olid tuntud kui Klausen ja palgitransport kui Trift. Tänapäeval on säilinud vaid jõesängis restaureeritud kogumiskoht Haupttrift Klause ja sellega seotud Klaushütte (paisuhütt), mis pakkus varem töötajatele majutust.

Kaiserbach moodustab enamiku Kufsteini ja Ebbsi vahelisest vallapiirist.
Kaisertal

Kaisertal (varem Sparchental) on silmatorkav mägiorg Zahmeri ja Wilder Kaiseri mäeahelike vahel Austria Kaiseri mägedes Tiroolis. Kuristikus (Sparchenklamm) oru põhjas voolab oja Kaiserbach (Sparchenbach), mis suubub Kufsteinist põhjas Inni. Seal asuvad mitmed looduskaunid isoleeritud talud (näiteks Pfandlhof ja Veitenhof). Populaarne kalendripilt on Püha Antoniuse kabel (Antoniuskapelle) Kaisertali jalgteel oru keskosas.

Kaisertal asub Kaiseri mägede looduskaitsealal (loodud 1963. aastal) ja 1. juunini 2008 pääses sinna ainult jalgsi. Kõige sagedamini kasutatav lähenemismarsruut kulgeb Eichelwangist (Ebbs) u. 280 sammu Kaiseraufstiegil orgu. Kaisertal oli viimane asustatud org Austrias ilma maanteeühenduseta. Kaisertali põllumeeste autod ja mootorrattad lennutati sisse kas kopteriga või veeti tükkidena üle Kaiseraufstiegi. Aastaid arutati Kaisertalile juurdepääsu parandamise üle. Ettepanekute hulka kuulus kaldtõstuk (Schrägaufzug) või olemasoleva köistee (Materialseilbahn) täiustatud vorm Kufsteinist.

Esimene labidalõige tee ehitamiseks Ebbsist läbi u. 800 m pika tunneli Kaisertali toimus 19. mail 2006. Looduskaitse huvides pidid seda teed kasutama ainult elanikud, ettevõtted ja alarmsõidukid (turvatud tõkete ja võtmetega). Tee ehitamises leppisid Ebbsi küla ja Kufsteini linn (Kaisertali suurim maaomanik) kokku alles pärast aastaid kestnud läbirääkimisi. Pikka aega oli Kufstein looduskaitselistel põhjustel tee vastu Kaisertalis ja oli pakkunud sealsete elanike jaoks olemasoleva köisraudtee uuendamist, et sinna saaks sõidukeid transportida. Ebbsi küla lükkas selle tagasi.

10. märtsil 2007 tungis tunnel Kaisertali. Tunneli ja tee arendus viidi lõpule 2007. aasta sügisel; siis alustati orus kanalisatsiooniga. 31. mail 2008 avati tunnel ametlikult liiklusele.

Huviväärsused 

 Tischofi koobas
 Klaushütte ja Haupttrift-Klause (vaata ka: Kaiserbach)
Längsee (Tirool)

Längsee on järv Tiroolis Austrias.

Vaata ka 

 Egelsee (Tirool)
 Hechtsee
Weißseespitze

Weißseespitze on mägi Ötztali Alpides Weisskammi rühmas. Selle kõrgus on 3526 m merepinnast.
Carl Ferdinand Cori

Carl Ferdinand Cori (5. detsember 1896 – 20. oktoober 1984) oli tšehhi päritolu Ameerika Ühendriikide biokeemik ja farmakoloog.

Cori asus 1914. aastal Karli Ülikoolis õppima meditsiini. Õpingute ajal kohtas ta oma tulevast abikaasat Gerty Theresa Radnitzi. I maailmasõja ajal mobiliseeriti ta Austria-Ungari maaväkke ning esialgu teenis ta suusakorpuses ja hiljem viidi üle sanitaarkorpusesse, kus teenis sõja lõpuni. Pärast sõda naasis Cori ülikooli ja lõpetas ülikooli koos Gertyga.

1928. aastal said Carl koos abikaasaga Ameerika Ühendriikide kodanikeks. Ühendriikides uurisid nad koos süsivesikute ainevahetust ning kirjeldasid Cori tsükli. 1931. aastal asus ta tööle Washingtoni Ülikooli ja sai 1942. aastal biokeemia professoriks. 1947. aastal sai Carl koos oma abikaasa Gerty ja Bernardo Houssay'ga Nobeli meditsiiniauhinna glükogenolüüsi uurimise eest.

Viited

Ameerika Ühendriikide biokeemikud
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1896
Surnud 1984
Fritz Haber

Fritz Haber (; 9. detsember 1868 – 29. jaanuar 1934) oli saksa keemik, kes sai 1918. aastal Haberi-Boschi protsessi väljatöötamise eest Nobeli keemiaauhinna. 

Haberi-Boschi protsessi kasutatakse tööstuslikult gaasilisest lämmastikust ja vesinikgaasist ammoniaagi sünteesiks. See protsess on väga oluline, kuna võimaldab tööstuslikku väetiste ja lõhkeainete tootmist. Protsessi abil loodud lämmastikväetiste abil toodetakse toiduaineid, millest toitub tänapäeval pool maailma elanikkonnast.  

Haber töötas koos Max Borniga välja ka Borni-Haberi tsükli, mis võimaldab hinnata ioonse tahkise võre energiat.

Haberit peetakse ka keemiasõja ehk keemiarelvade kasutamise teerajajaks. Haber töötas kloori ja teiste mürgiste gaaside relvadena kasutamise kallal Esimese maailmasõja ajal ning eriti teises Ieperi lahingus.

Vaata ka 

 Heterogeenne katalüüs
 Keemiarelv
 Väetis
 Nobeli keemiaauhind
 Lõhkeaine

Viited 

Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmed
Nobeli keemiaauhinna laureaadid
Surnud 1934
Sündinud 1868
Kaspar Mänd

Kaspar Mänd (sündinud 23. jaanuaril 1989) on eesti dirigent.

Kaspar Mänd on lõpetanud Vanalinna Hariduskolleegiumi ja Vanalinna Hariduskolleegiumi Muusikakooli oboe (õpetajad Kalev Kuljus, Aleksander Hännikäinen) ning koorijuhtimise (õpetaja Hirvo Surva) erialal. 2012. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia koorijuhtimise erialal professor Hirvo Surva juhendamisel, õppides samal ajal ka oboed (dotsent Nils Rõõmussaar). 2014. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias magistriõppe orkestridirigeerimise (professor Paul Mägi) erialal. Aastatel 2012–2013 täiendas Kaspar Mänd end Pariisi Konservatooriumis professor Zsolt Nagy dirigeerimisklassis. Ta on osalenud Järvi Suveakadeemias (2009, 2011 ja 2013) ning Eri Klasi ja Risto Joosti meistrikursustel (2010).

2009. aastal asutas Kaspar Mänd segakoori HUIK! ja oli aastatel 2009–2018 selle peadirigent. Aastatel 2011–2014 oli ta kammerkoori Voces Musicales peadirigent. 2016. aastal asutas ta Uue Tänava Orkestri, millega on esitatud kõik Beethoveni ja Mendelssohni sümfooniad.

Kaspar Mänd on olnud segakooride dirigent 2014. aasta üldlaulupeol, 2017. aasta noorte laulupeol ja 2019. aasta üldlaulupeol.

Aastatel 2013–2016 oli ta Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli sümfooniaorkestri dirigent. Alates 2014. aastast on Kaspar Mänd rahvusooper Estonia dirigent. Aastast 2019 on ta Pärnu Linnaorkestri peadirigent. 

Kaspar Mänd on teinud koostööd Eesti kollektiividega, nagu Eesti Riiklik Sümfooniaorkester, Vanemuise sümfooniaorkester, Tallinna Kammerorkester, YXUS Ensemble, Üle-Eestiline Noorte Sümfooniaorkester, ning välismaa kollektiividega, nagu Janáčeki filharmooniaorkester (Tšehhi), Tampere filharmooniaorkester (Soome), Miskolci sümfooniaorkester (Ungari), Karlsruhe Noortefilharmoonia (Saksamaa).

Tunnustus 

 2012 Eesti Kooriühingu noore dirigendi preemia
 2015 Eesti Kooriühingu noore dirigendi preemia
 2021 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (tipptasemel esiettekannete ja Pärnu Linnaorkestrile uue hingamise andmise eest)

Viited

Eesti dirigendid
Sündinud 1989
Furgler

Furgler (ka Großer Furgler) on üks kõige külastatumaid mägesid Samnauni Alpides Austria Tirooli liidumaal. Vahetus läheduses asuv Serfausi turismikuurort valitakse sageli mäeekskursioonide alguspunktiks.

Tõusud 

Serfaus-Fiss-Ladise suusapiirkond on mäe lähedal, mis muudab ronimise palju lihtsamaks. Alguspunktid on siin Komperdelli tõstuki keskmine või ülemine jaam Lazidkopfil.

Tõstukist võib tõusta ühel kahest märgistatud rajast:

 Põhjapoolne rada kulgeb keskmisest jaamast (1980 m) piki pikamaarada nr. 702 mööda Furglerseest (2458 m), läbi Furgleri oru läände, üle Furglerjochi sadula (2748 m) ja piki põhjaharja tipuristini.
 Lõunapoolne rada kulgeb Lassida ülemisest jaamast (2351 m) üle Böderköpfe Scheidini (2429 m), jätkub Tieftalsee järveni (2783m) ja kulgeb ümber selle edelasse enne tippu jõudmist.

Mõlemat rada võib ristumisel kombineerida (võtab umbes 5,5 tundi). Lõunapoolsel rajal ronimine on veidi lihtsam kui põhjapoolsel. Erilist ronimisvarustust pole vaja, kuid head jalanõud on vajalikud.

 Veel üks tõus kulgeb Ascheri hütist üle Furglerjochi kuni tipuni (u. 4 tundi).

Talviti on Furgler populaarne suusamatkade mägi.

Tipp 

Furgleri tipus on tipurist, mis püstitati 1988. aastal, asendades esimese risti, mis püstitati 1957. aastal. See on umbes 9 m kõrge, tehtud puidust ja kinnitatud 8 trossiga. Kaks mälestustahvlit meenutavad neid sündmusi.

Teisel mälestustahvlil mälestavad Serfausi mäepäästeameti liikmed ning perekond Siegmund Oberacherit (sündinud 16. novembril 1944, surnud 23. märtsil 1997).

Hea ilmaga on tipust silmapaistev vaade lugematutele Alpi tippudele.

Galerii 

Kolmetuhandelised
Austria mäed
Loisach

Loisach on jõgi, mis voolab läbi Tirooli Austrias ja läbi Baieri Saksamaal. Selle nimi võib olla keldi päritolu, algkeldi keeles *lawo ja *iskā, mõlemad tähendavad "vett". Loisach läheb läbi suure Murnauer Moosi soo.

Loisach on 113 km pikk Isari vasakpoolne lisajõgi. Loisachi lähe on Ehrwaldi lähedal Austrias. Loisach voolab Garmisch-Partenkirchenist mööda ja suubub Kochelseesse. Kochelsee juures ühineb Loisachiga vesi, mis suunati Isari ülemjooksult Walchensee hüdroelektrijaama jaoks. Siis voolab Loisach Kochelseest välja ja suubub Wolfratshauseni juures Isarisse. Kanal ühendab Isarit ja Loisachit, tagastades elektritootmiseks juhitud vee Isarisse enne Wolfratshausenit, üleujutusohu vähendamiseks linnas.
Kohlbergspitze

Kohlbergspitze on kõrgusega 2202 m merepinnast tipp Ammergau Alpide peaahelikus (Danieli hari) Tiroolis Austrias. Mäe vähemtavalised nimed on Zigersteinjoch, Stapferwiesjoch ja Zigerstein (ka Kohlbergspitze edelaküljel asuva tipuristiga väikese kaljutipu nimi). Oma 300 m kõrguse põhjakülje ning rohuse ja vähemjärsu lõunanõlvaga on see esimene silmatorkav tipp peaaheliku lääneosas.

Tõus 

Kohlbergspitzele saab ronida Bichlbachist tähistatud rada pidi 3 tunniga. Rada kulgeb esialgu metsasel lõunanõlval üles, hiljem läbi mägimänniväljade ja lõpuks rohunõlva pidi kagust üles tippu. Veel üks tõus ronib läänest üle schrofenmaastiku kõrgeimasse punkti ja on klassifitseeritud I klassi ronimiseks.
Memo

Memorandum (ladina keelest memorandum est) ehk memo on kirjalik meeldetuletus. Memo on lühike ja ülevaatlik dokument, mis koostatakse seisukohtade, ürituste, kohtumiste, menetluskäigu või muu taolise teabe edastamiseks. Memorandumeid kasutatakse kõige sagedamini suhtlemiseks sama organisatsiooni liikmete vahel. Memosid on igat tüüpi - alates lühikestest märkmetest kuni väikeste aruannete ja ettepanekuteni. Memod mängivad organisatsioonide juhtimisel võtmerolli.

Memo ülesehitus 

 Memo päises on kuupäev, teema, adressaat ning koostaja/koostajad.

 Memo algab tavaliselt lühikese sissejuhatusega, selles sisalduva teabe kohta. Kui lugeja pole teemaga tuttav, lisa memole juurde tutvustav lõik. Lugejat on igaks juhuks hea teemaga kurssi viia isegi siis, kui ta on juba eelnevalt sellega tuttav. 

"Nagu me peale eilset koosolekut arutasime..."

 Üldiselt käsitletakse memos ainult ühte teemat. Memo lõpus on lühike kokkuvõte, kus tuuakse välja kõige olulisemad faktid ja järeldused.
 Memo koostamise viimane samm on selle allkirjastamine. Allkirjaga näitab autor, et ta nõustub tekstis esitatud väidetega. Mõned autorid panevad oma allkirja memo lõppu ning mõned kohe algusesse oma nime kõrvale.

Memole iseloomulik 

 Memo on lühike ja konkreetne ning selle orienteeruv maht on kuni 500 sõna.
 Memos käsitletakse üldjuhul vaid ühte teemat. 
Erilist tähelepanu tuleb pöörata memo teema või pealkirja sõnastamisele ,et see oleks täpne ja konkreetne.
 Ainukesed erandid sissejuhatuse ära jätmiseks on:  

 kui adressaat on tõenäoliselt skeptiline või
 kui autor ei nõustu inimestega temast kõrgemal positsioonil.

 Sellisel juhul on parim esitada kohe probleem ning alles hiljem tuua välja need aspektid, mis su vaateid toetavad.
 Vahel on hea kasutada liste, et oma ideid paremini nähtavaks teha. Samas tuleb arvestada sellega, et kui memo koosnebki ainult listidest, muutub adressaadil selle lugemine keeruliseks. Listid kaotavad oma eripära, kui neid kasutatakse üle.
 Tähtis on kasutada pealkirja, mis tõmbab tähelepanu ning annab märku teema muutusest.
 Kohtumise või ürituse memo koostatakse üldjuhul kas viie tööpäeva jooksul või siis määratud tähtajaks.

Memo kirjutamise keel ja stiil 
Memorandumite formaalsuse tase sõltub lugejast ja kirjutamise eesmärgist. Kui kirjutada kolleegile, kes on võrdsel tasemel ja sõber, võib seda teha isiklikumas ja mitteametlikus stiilis. Seevastu kui memo on mõeldud mitmele lugejale või organisatsiooni kõrgema taseme liikmele, tuleb aruande koostamisel kasutada formaalsemat stiili.

Viited
Sorgschrofen

Sorgschrofen on 1635 m kõrge mägi Allgäu Alpides Baieris Saksamaal. Sorgschrofeni madalam kõrvaltipp on 1613 m kõrge Zinken. Tipurist on nii Sorgschrofenil kui ka Zinkenil.

Nelikpunkt 

Tipp on ainus Jungholzi maaühendus ülejäänud Austriaga. Tipus on haruldane juhtum, et neli piiri (kaks Saksamaa ja kaks Austria) kohtuvad nelikpunktis:

 Bad Hindelang (läänes, Baieri, Saksamaa)
 Pfronten (idas, Baieri, Saksamaa)
 Jungholz (põhjas, Tirool, Austria)
 Schattwald (lõunas, Tirool, Austria)

Ajalugu 

Piiri sellel Baieri ja Tirooli vahelisel lõigul määratles 1844. aasta piirileping, mida täiendati 1850. aastal: "Grenzberichtigungsvertrag vom 30. Jänner 1844, mit dem Ergänzungsvertrag vom 16. Dezember 1850". Leping kuulutab, et piirid kohtuvad piiritähisel 110, mis on mäe tipus kivisse raiutud.

Tõus 

Sorgschrofen on populaarne matkamägi. Matkaja saab mäele ronida kahel erineval viisil: otse Jungholzist tippu või Unterjochilt ja üle Zinkeni, mis asub 265 m peatipust edelas ja on samuti piiril.

Jungholzist 

Jungholzist saab kas nurkade lõikamiseks suusatõstukiga või matkata piki Älpele hüti teed. Sealt tuleb järgida järsku nõlva, kuni jõutakse tipualusele alale. Siin tuleb ronida piki kivist pinda tipuni.

Unterjochilt 

Alustades Unterjochi parklast möödutakse kirikust ja minnakse teed pidi itta Zehrerhöfeni, kus sillutis järsult lõpeb. Täisnurga all olev porine rada viib tippu viiva põhiteeni. Sealt edasi viib põhitee nõlvast üles. See muutub palju järsemaks ja mõned kohad on turvatud terastraadiga. Ühel hetkel tuleb pressida läbi kaljulõhe. Pärast Zinkenile jõudmist tuleb põhitippu pääsemiseks ületada seljandik. Rada üle seljandiku on reserveeritud kogenud matkajatele, kes on täiesti kindlajalgsed, sest kuigi tee on osaliselt turvatud, on see sageli väga avatud. Rada võib olla jäine kuni hiliskevadeni. Enne seda pole ronimine — isegi asjatundjate jaoks — soovitatav.
Hellove

Igor Volhonski (tuntud ka esinejanime Hellove all; sündinud 24. veebruaril 1994) on Eesti muusikaprodutsent, laulukirjutaja ja muusik.

Ta on tuntud produtsentideduost xtra basic koos Andrei Zevakiniga. Hellove'i muusika on leidnud kajastust mitmetes prestiižsetes Ameerika meediaväljaannetes nagu The Nocturnal Times ja Prelude Press.

Karjäär

2014–2016: Saints Be Warned 
2014. aastal alustas Igor oma muusikukarjääri laulukirjutaja ja kitarristina energilises metalcore bändis Saints Be Warned. 2014. aastal võtsid nad osa konkursist Noortebänd ja saavutasid koha poolfinaalis. 2015. aastal võitis Saints Be Warned bändikonkursil Vesiroosivisioon Grand Prix. Oma tegutsemisajal avaldasid nad 3 singlit: "The Last Chapter" (2015), "Hurricane" (2015), "For the Blind" (2016) ja ühe EP "Saints Be Warned" (2017).

2018–2019: xtra basic 
2018. aastal lõid Igor ja Andrei Zevakin koos duo xtra basic. Nad avaldasid kokku 3 singlit: "Space Shuttle" (2018), "Hold me close" (2018) ja "Love Ain't Gone" (2019). "Hold Me Close" valmis koostöös Emily Jga ning lugu saavutas finaalikoha 2019. aasta Eesti Laulul.

Alates 2020: Hellove 
2020. aastal alustas Igor oma esimest sooloprojekti nimega Hellove. Ta on avaldanud 2 singlit: "Lie" koostöös Austraalia laulja ja produtsendi Trovega ning "I Got You" koos Ameerika-Korea lauljanna Gloria Kimiga.

Viited

Välislingid 
Hellove Spotifys
Hellove Youtube'is
Hellove Facebookis
Hellove Instagramis
Ziller

Ziller on Inni parempoolne lisajõgi Zillertalis Tiroolis Austrias. See on 55,7 km pikk ja selle valgla on 1135 km². See algab Zillertali Alpidest ja toidab Zillergründli tammi. Mayrhofenis suubub sellesse Zemmbach (millesse omakorda suubub Tuxbach). Zell am Zilleri juures suubub sellesse Gerlosbach, Strass im Zillertali juures suubub see Inni.

Ajaloolistel põhjustel moodustab Ziller — esimest korda mainitud 927. aastal kui "Zilare" — suurema osa oma sängist Innsbrucki piiskopkonna (läänes) ja Salzburgi peapiiskopkonna (idas) vahelise piiri. Tänapäeval on Zilleris hästi esindatud meriforell ja vikerforell, samuti harjus. See on kuni 20 m lai ja 2 m sügav ning selle keskmine vooluhulk on 43,1 m³/s.
Bernardo Alberto Houssay

Bernardo Alberto Houssay (10. aprill 1887 – 21. september 1971) oli Argentina füsioloog.

Houssay asus 1901. aastal, olles 14-aastane, õppima Buenos Airese Ülikooli. Ta õppis esmalt farmaatsiat ja asus 1904. aastal õppima meditsiini. 

1913. aastal sai ta Alveari haigla peaarstiks ning 1919. aastal Buenos Airese Ülikooli füsioloogia õppetooli juhatajaks, töötades sellel ametikohal 1943. aastani. 

1943. aastal vallandasid sõjaväevõimud ta ülikooliametitest ning ta asutas oma uurimisinstituudi. Houssayl lubati Buenos Airese ülikooli naasta 1955. aastal ja ta töötas seal surmani.

Houssay avastas, kuidas ajuripatsi hormoonid reguleerivad inimese kehas glükoosi taset, ning sai 1947. aastal selle eest Nobeli meditsiiniauhinna. Ta jagas auhinda koos Carl ja Gerty Coriga, kes said auhinna glükogenolüüsi uurimise eest.

Viited

Argentina teadlased
Füsioloogid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1887
Surnud 1971
Paul I fort

Paul I fort (kuni 1854 Riesbanki fort; vene keeles Форт «Император Павел I» («Рисбанк»)) on fort Venemaal Kroonlinna kindluses. 

Aastatel 1807–1812 ehitati Retusaarest lõuna poole merre Kroonlinna sõjasadama kaitseks uus Riesbanki fort, projekti peamine autor oli insener Johann Conrad Gerhard. See oli ehitamisaja üks suuremaid Kroonlinna forte, ehkki ehitati algselt puidust. Ehitamise peamine põhjus oli oht merelt, sest Venemaal kui Prantsuse keisririigi liitlasel oli oht langeda Briti mereväe rünnaku alla.

Aastatel 1845–1859 ehitati vana puitfordi sisse uus kivifort. Projekti tegemisest võttis osa ka Tallinna Kalaranna fordi üks kavandajaid Alexander von Feldmann ning isegi keiser Nikolai I isiklikult. Vaialusel rostvärk valati täis kivikbetooni, millele rajati tellis- ja looduskivist ning graniitvoodriga umbes 200 suurtükiga kaitsekasarm. 1854. aastal nimetas Nikolai I fordi oma isa keiser Paul I auks ümber "Keiser Paul I fordiks".

1896. aastal rajati siia mereväe eeluurimisvangla, hiljem ehitati fort ümber laskemoonalaoks.

Fordil oli oluline osa ka Eesti Vabadussõja ajal kevadel 1919 toimunud Yhinmäe fordi bolševikevastase ülestõusu plaanides.

Õppuste ajal 20. juulil 1923 hakkasid Nõukogude mereväelased mängima saarel leiduva lõhkekehadega ja loopima neid lõkkesse. Tekkinud plahvatustes hävis peaaegu kogu fort, seetõttu kasutatigi saart hiljem just lõhkeaineõppusteks. Teise maailmasõja Leningradi blokaadi ajal paiknes siin ka üks 100 mm suurtükipatarei.

Fort on alates 2001. aastast Venemaa kultuurimälestis nr 7810285019.

Viited

Kirjandus
"Riesbanki fort Kroonlinna lähedal". // Robert Treufeldt. "Kalaranna fort ehk hilisem "Patarei" vangla". MTÜ Castellum. Tallinn 2019. Lk 31

Välislingid

Kroonlinna kindlus
Leningradi oblast
Venemaa militaarehitised
Penken

Penken on mägiala Zillertalis Austria Tiroolis.

Penkenile saab jõuda uut trossteed pidi Mayrhofeni külast.
Freundsbergi loss

Freundsbergi loss ehk Burg Freundsberg on loss (linnus) Tiroolis Austrias, mille lasid 1150. aastal ehitada Freundsbergi isandad. Burg Freundsberg asub merepinnast 675 m kõrgusel.

Algselt koosnes loss üksikust donžoonist, mis on siiani terve. Kabel selle kõrvale ehitati hiljem 1177. aastal. 1467. aastal müüdi loss Austria ertshertsog Sigismundile, kes ehitas lossi ümber ja kutsus seda oma valitsemisajal Sigismundruh.

Aastatel 1634–37 ehitati loss "lossikirikuks" või Schlosskircheks. (Mitte segi ajada Kõigi pühakute kirikuga Wittenbergis, mille kohta öeldakse samuti Schlosskirche.) Loss vahetas mitmel korral omanikku ja 1812. aastast alates kuulub loss Schwazi linnale.

1948. aastast on loss muuseum, kus on dokumenteeritud Schwazi linna ja piirkonna hõbedakaevandamise ajalugu. 1966. aastal alustas linn lossi restaureerimist.

Austria lossid
Wimbledoni tenniseturniiri meeste paarismängu võitjate nimekiri

Wimbledoni tenniseturniiri meeste paarismängus peetakse Wimbledoni meistrivõistluste raames alates 1884. aastast. Turniiri mängitakse muruväljakutel All England Lawn Tennis and Croquet Clubis (AELTC) Londoni eeslinnas Wimbledonis Suurbritannias. 

Wimbledoni meistrivõistlusi peetakse juuni viimasel ja juuli esimesel nädalal ning need on olnud kronoloogiliselt kalendriaasta kolmas suure slämmi turniir alates 1987. aastast. Turniiri ei mängitud aastatel 1915–1918 Esimese maailmasõja tõttu ja aastatel 1940–1945 II maailmasõja tõttu. 2020. aastal tühistati meistrivõistlused koroonapandeemia tõttu.

Meeste paarismängu turniiri reegleid on aja jooksul päris palju muudetud. Aastatel 1886–1921 kvalifitseerusid eelmise aasta võitjad järgmise aasta turniiril otse finaali (nn „väljakutse voor”), teised osalejad mängisid aga „kõigi osalejate turniiril” õiguse eest väljakutseringis tiitlikaitsjate vastu mängida. Kaheksal juhul ei tulnud tiitlikaitsjad järgmisel aastal kohale, mistõttu tulid nendel kordadel meistriks kõigi osalejate turniiri võitjad. See formaat kaotati seoses Wimbledoni meistrivõistlustega 1922. aastal. Kõik mängud on alates esimesest meistrivõistlustest mängitud viiest mängukomplektist kõige paremini, vähemalt kahe üleliigse mänguga, ja see formaat oli olemas kuni 1970. aastani (kaasa arvatud). 1971. aastal viidi tiebreak esimeses neljas sarjas positsiooni 8-8 sisse ja 1979. aastal viidi nende mängude sarjas tiebreak otsusega 6-6. 2019. aastal viidi tiebreak viienda seti positsioonil 12-12.

Aastatel 1913–1924 tunnustas rahvusvaheline murutennise föderatsioon (International Lawn Tennis Federation, nüüd ITF) Wimbledoni meistrivõistlusi muruväljakute tennise ametlikuks maailmameistrivõistluseks. Seejärel kaotati maailma karikavõistlused ametlikult, nii et alates 1925. aastast on meistrivõistlustel olnud "suurte meistrivõistluste" staatus, mida hiljem nimetati suure slämmi turniiriks.

Meistrivõistlused olid kuni 1967. aastani ainult amatööridele, kuid alates 1968. aastast on need avatud ka elukutselistele mängijatele.

Todd Woodbridge on aastatel 1993–2004 paarismängus võitnud turniiri üheksa korda, mis on paarismängu rekord. Reginald Doherty ja Laurence Doherty võitsid amatööride ajastul turniiri koos kaheksa korda.

Võitjad

Amatööride ajastu

Avatud ajastu (Open era)

Vaata ka
 Meeste üksikmäng
 Naiste üksikmäng
 Naiste paarismäng
 Segapaarismäng

Suure slämmi turniiride meeste paarismängu võitjate nimekirjad
 Austraalia lahtiste tennisemeistrivõistluste meeste paarismängu võitjate nimekiri
 Prantsusmaa lahtiste tennisemeistrivõistluste meeste paarismängu võitjate nimekiri
 USA lahtiste tennisemeistrivõistluste meeste paarismängu võitjate nimekiri

Tennisevõistlused
Suurbritannia sport
Olperer

Olperer on 3476 m kõrge mägi Zillertali Alpides Austria Tirooli liidumaal. See on peamine tipp Tuxi harjal (Tuxer Kamm) ja seda ületatakse suviti sageli, kui ronijad Olpereri hütist Geraeri hütti liiguvad. Sellele roniti esmakordselt 10. septembril 1867 piki kaguharja (Südostgrat) Paul Grohmanni, Georg Sameri ja Gainer Jackli poolt. Selle põhjaküljel on Gefrorene-Wand-Kees (ka Tuxer Ferner) liustikul suusapiirkond Hintertuxi liustik.

Paiknemine 

Olperer oma püramiidse tipuplokiga on silmatorkava välimusega. Selle tagajärjel ja selle lähedal asuvate tippude geograafilise tähtsuse tõttu on tipp populaarne vaatepunkt. See asub linnulennult Schlegeisspeicheri tammist u. 4 km loodes ja Hintertuxist 7 km lõunas. Selle naabrid asuvad põhjas ja Wildlahnerschartega (3220 m) eraldatud Großer Kaserer (3266 m), kagus piki Fußsteini (3381 m) harja ning kirdes Großes Riepenkeesi liustikuga eraldatud kahetipuline Gefrorene-Wand-Spitzen, mille lõunapoolne tipp asub kõrgusel 3270 m.