joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jaan Anvelt noorem

Jaan Anvelt (11. mai 1936 Moskva – 3. november 2001 Tallinn) oli eesti transporditegelane ja riigiametnik.

Ta sündis Moskvas, Teise maailmasõja ajal elas Tšuvaši ANSV-s ja Jaroslavli oblastis. Aastal 1945 asus koos ema ja õega Eestisse, kus lõpetas Tallinna 21. Keskkooli ja aastal 1960 Tallinna Polütehnilise Instituudi autotranspordi ekspluatatsiooni erialal.

Ta oli aastatel 1960–1970 Tallinna Taksopargi peainsener. Aastatel 1970–1982 oli ta Autovedude Valitsuse peainsener. Aastatel 1982–1987 oli ta Eesti NSV autotranspordi ja maanteede ministri asetäitja-peainsener, aastatel 1987–1991 oli ta Eesti NSV Riikliku Transpordikomitee/Transpordiministeeriumi teaduslik-tehnilise ja sotsiaalse arengu peavalitsuse juhataja. 

Aastast 1991 oli ta Eesti Vabariigi Teede- ja Sideministeeriumi arenguosakonna juhataja, nõunik, arengupoliitika osakonna juhataja ning arengu ja välissuhete osakonna juhataja.

Ta on kuulunud NLKP ja Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööpartei ridadesse. Tema hobideks olid foto- ja filmiamatörism ning kalandus ja jaht.

Jaan Anvelt suri 3. novembril 2001 Tallinnas ja ta maeti 7. novembril 2001 Metsakalmistule.

Isiklikku 
Tema isa oli Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu esimees ja sõjandusosakonna juhataja Jaan Anvelt, ema Alise Stein-Anvelt oli eesti kunstnik ja revolutsionäär; II Riigikogu liige. Tema poeg Andres Anvelt on Eestis endine poliitik ja  kriminaalpolitseiametnik.

Tunnustus 
 1977 Tööpunalipu orden
 2002 Valgetähe V klassi teenetemärk (postuumselt)

Viited

Kirjandus 
 Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000 AS Kirjastus Ilo, 2003

Eesti ametnikud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1936
Surnud 2001
Luxair

Luxair on Luksemburgi lennufirma.

Luxairi kodulennujaam on Luxembourgi lennujaam. Luxairi sõsarfirma on CargoLux, mis asub ka Luksemburgis.

Viited 
Luksemburg
 Euroopa lennufirmad
Dries Mertens

Dries Mertens (sündinud 6. mail 1987 Leuvenis) on Belgia jalgpallur. Ta mängib Napoli klubis SSC Napoli ründaja kohal.

Enne Napolisse siirdumist 2013. aasta juunis mängis Mertens Hollandi kõrgliiga klubis PSV Eindhoven.

Koondisekarjäär 
Debüüdi Belgia rahvuskoondises tegi Mertens 9. veebruaril 2011 sõprusmängus Soome vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 15. augustil 2012 sõprusmängus Hollandi vastu.

2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus 17. juunil lõi ta värava Alžeeria vastu.

Ta kuulus Belgia koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus 18. juunil lõi ta värava Panama vastu.

Saavutused 
PSV
KNVB beker: 2011–12
Johan Cruyff Shield: 2012

Napoli
Coppa Italia: 2013–14, 2019–20
Supercoppa Italiana: 2014

Välislingid 

 Ametlik koduleht

Belgia jalgpallurid
PSV Eindhoveni mängijad
SSC Napoli mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1987
Küüp

Küüp on piklik künataoline lükandkaanega karp, kus hoiti küünlaid jt väikseid esemeid (nt ehteid, raha) nii igapäevaselt kui ka reisile kaasavõtmiseks. 

Küüp oli puust õõnestatud ning seda kasutati põhiliselt Lääne-Eestis ja saartel. Küüp toimis ka küünlajalana, kui püsti pandud küünal suruti kaanega vastu küübi otsa.

Vaata ka
pinal

Viited

Välislingid 
 Küüp, Eesti Rahva Muuseum

Eesti etnograafia
Puit
Claytoni maakond

Claytoni maakond (Clayton County) on maakond USA-s Georgia osariigis. 

Maakonna halduskeskus on Jonesboro ja suurim linn Forest Park. 

Maakonna pindala on 374 km², millest 4 km² moodustab veepindala.  

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 259 424. Aastal 2000 oli elanike arv 236 517.

Naabermaakonnad
DeKalbi maakond (kirdes)  
Henry maakond (idas)
Spaldingi maakond (lõunas)
Fayette'i maakond (edelas)
Fultoni maakond (loodes)

Ajalugu
Claytoni maakond moodustati 30. novembril 1858. aastal 125. Georgia maakonnana Fayette'i ja Henry maakonna osadest. Maakond sai nime Ameerika Ühendriikide Esindajatekoja liikme Augustin Smith Claytoni järgi.

Viited

Välislingid
Claytoni maakonna koduleht (inglise keeles)

Georgia maakonnad
Gilmeri maakond

Gilmeri maakond (Gilmer County) on maakond USA-s Georgia osariigis. 

Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Ellijay. 

Maakonna pindala on 1118 km², millest 13 km² moodustab veepindala.  

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 28 292. Aastal 2000 oli elanike arv 23 456.

Naabermaakonnad
Fannini maakond (põhjas)  
Dawsoni maakond (kagus)
Pickensi maakond (lõunas)
Gordoni maakond (edelas)
Murray maakond (läänes)

Ajalugu
Gilmeri maakond moodustati 3. detsembril 1832. aastal 84. Georgia maakonnana Cherokee maakonna osast. Maakond sai nime Georgia kuberneri George Rockingham Gilmeri järgi.

Kaitsealad
Chattahoochee metsakaitseala (osa)

Viited

Välislingid
Gilmeri maakonna koduleht (inglise keeles)

Georgia maakonnad
Jeff Davise maakond

Jeff Davise maakond (Jeff Davis County) on maakond USA-s Georgia osariigis. 

Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Hazlehurst. 

Maakonna pindala on 869 km², millest 5 km² moodustab veepindala.  

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 15 068. Aastal 2000 oli elanike arv 12 684.

Naabermaakonnad
Wheeleri maakond (põhjas)  
Montgomery maakond (põhjas ja kirdes)
Toombsi maakond (kirdes)
Applingi maakond (kagus)
Baconi maakond (kagus)
Coffee maakond (edelas)
Telfairi maakond (loodes)

Ajalugu
Jeff Davise maakond moodustati 18. augustil 1905. aastal 140. Georgia maakonnana Applingi ja Coffee maakonna osadest. Maakond sai nime Ameerika Riikide Konföderatsiooni presidendi Jefferson Davise järgi.

Viited 

Georgia maakonnad
Pauldingi maakond

Pauldingi maakond (Paulding County) on maakond USA-s Georgia osariigis. 

Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Dallas. 

Maakonna pindala on 816 km², millest 4 km² moodustab veepindala.  

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 142 324. Aastal 2000 oli elanike arv 81 678.

Naabermaakonnad
Bartow' maakond (põhjas)  
Cobbi maakond (idas)
Douglase maakond (kagus)
Carrolli maakond (lõunas)
Haralsoni maakond (edelas)
Polki maakond (läänes)

Ajalugu
Pauldingi maakond moodustati 3. detsembril 1832. aastal 87. Georgia maakonnana Cherokee maakonna osast. Maakond sai nime John Pauldingi järgi.

Viited

Välislingid
Pauldingi maakonna koduleht (inglise keeles)

Georgia maakonnad
Pauldingi maakond (Ohio)

Pauldingi maakond (Paulding County) on maakond USA-s Ohio osariigis.

Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Paulding.

Maakonna pindala on 1085 km², millest 6 km² moodustab veepindala.

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 19 614. Aastal 2000 oli elanike arv 20 293.

Naabermaakonnad 
 Defiance'i maakond (põhjas)
 Putnami maakond (idas)
 Van Werti maakond (lõunas)
 Alleni maakond (läänes)

Ajalugu 
Pauldingi maakond moodustati 1. aprillil 1820. aastal Darke'i maakonna osast.

Viited

Välislingid 
 Pauldingi maakonna koduleht (inglise keeles)

Ohio maakonnad
Giulianova

Giulianova (ladina keeles Iulia Nova, Julia Nova) on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune) Itaalias Abruzzo maakonnas Teramo provintsis. Giulianova sai linnaõigused presidendi 2004. aasta 18. novembri dekreediga.

Keskmiselt 68 meetri kõrgusel merepinnast asuva Giulianova asustustihedus on keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

Haldus 

Giulianova piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Mosciano Sant'Angelo, Roseto degli Abruzzi, Tortoreto.

Giulianova halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Case di Trento, Colleranesco, Villa Volpe.

Loodus 
Giulianova piirneb põhjas Salinello jõe, idas Aadria mere ja lõunas Tordino jõega.

Aasta kõige külmem kuu on jaanuar, keskmise temperatuuriga 6 °C kuni 8 °C. Kõige soojema kuu, juuli, keskmine temperatuur on 24 °C kuni 26 °C. Absoluutne miinimum on –2,5 °C, maksimum 36 °C.

Ajalugu 
Giulianova alad olid asustatud juba neoliitikumis.

3. sajandil eKr rajasid roomlased Tordino jõe suudmesse (umbes 2 km kaugusel praegusest keskusest) Castrum Novumi (või Castrum Novum Piceni) nimelise koloonia.

Mälestusmärgid ja vaatamisväärsused

Sakraalarhitektuur 
 Duomo di San Flaviano
 Toomkirik, pühendatud Püha Flavianusele, ehituse algus 1472
 Santuario di Maria Santissima dello Splendore
 Chiesa di Santa Maria a Mare
 Santa Maria a Mare kirik, ehitatud X või XI sajandil
 Cappella gentilizia di San Gaetano – De Bartolomei
 San Gaetano – De Bartolomei kabel, XIX sajand
 Chiesa di Sant'Antonio
 Sant'Antonio kirik, XVI sajand
 Chiesa della Misericordia
 Misericordia kirik, XVI sajand
 Chiesa di Sant'Anna
 Sant'Anna kirik

Tsiviilarhitektuur 
 Kursaal
 Colonia marina (endine Colonia Rosa Maltoni Mussolini)
 Palazzo Gualandi

Infrastruktuur

Sadam 
Giulianovas asub üks Abruzzo maakonna neljast sadamast.

Raudtee 
Giulianoval on raudteeühendus Itaalia suuremate keskustega.

Sõpruslinnad 
  – Mantova

Viited

Kirjandus 
 Ottavio Di Stanisalo, Le modifiche ottocentesche alla cittą acquaviviana. Mura, bastioni, porte, viabilitą, Teramo, Banca di Tereamo, 2012.
 Mario Bevilacqua, Giulianova. La costruzione di una cittą ideale del Rinascimento, Napoli, Electa Napoli (del gruppo Mondadori Electa SpA), 2002, ISBN 88-510-0085-9.
 Mario Bevilacqua, Impianto vitruviano ed echi albertiani nel disegno urbano di Giulianova, in Quasar - Quaderni di Storia dell'Architettura e del Restauro, 22, 1999.
 Vincenzo Bindi, Giulianova. La Posillipo degli Abruzzi, in: Le Cento Cittą d'Italia Illustrate, Sonzogno, Milano, 1927.
 Mario Montebello, Francesco di Giorgio Martini e Giulianova, Padova, Bottega d'Erasmo, 1994.
 Ottavio Di Stanislao, (a cura di), La spiaggia di Giulianova e la sua chiesa, 1911-2011, centenario della consacrazione della chiesa della Nativitą di Maria Vergine nella marina di Giulianova, Tipografia Braga, Giulianova (TE), luglio 2011, pp. 4-8, 76-77, 81, 85, 110-111.

Välislingid 

 Koduleht (itaalia keeles)

Itaalia linnad
Teramo provintsi vallad
Hagani Gayibli

Hagani Gayibli (sündinud 1. märtsil 1964 Gruusias) on Eesti keeleteadlane, uralist, turkoloog, kirjanik, ajakirjanik. Ta töötab Tartu Ülikoolis türgi keele lektorina.

Gayibli juhtimisel rajati 1998. aastal Tartu Ülikoolis türgi keele kabinet.

2005. aastal kaitses Gayibli Tartu Ülikoolis oma magistritöö teemal "Verbistrukturaalseid võrdlusi eesti ja türgi keeles".

Teosed 
 Ott Kurs, Hagani Gayibli (2000). Eesti-türgi türgi-eesti turistisõnastik. Tartu Ülikooli Kirjastus. ISBN 9985564812
 Hagani Gayibli (2004). Eesti-türgi türgi-eesti vestmik. Tartu: TÜ Kirjastus. ISBN 9985-56-991-1

Viited

Välislingid 

"Verbistrukturaalseid võrdlusi eesti ja türgi keeles"

Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1964
Peter Bieri

Peter Bieri (kirjanikunimega Pascal Mercier; sündinud 23. juunil 1944 Bernis) on Šveitsi filosoof ja kirjanik.

Gümnaasiumi lõpetamise järel Bernis õppis Peter Bieri Londonis ja Heidelbergis filosoofiat, anglistikat ja indoloogiat. 1971. aastal omandas ta Dieter Henrichi ja Ernst Tugendhati juhendamisel Heidelbergis doktorikraadi aja filosoofia alal ning töötas seejärel teadusliku assistendina Heidelbergi ülikooli filosoofia seminaris. Bieri teaduslik uurimistöö keskendus filosoofilisele psühholoogiale, tunnetusteooriale ja moraalifilosoofiale. Aastatel 1990–1993 oli ta filosoofia ajaloo professor Marburgi Ülikoolis, 1993. aastast kuni 2007. aastani õpetas filosoofiat Ernst Tugendhati järglasena keelefilosoofia õppetoolis Berliini Vabas Ülikoolis. 

2006. aastal andis Göttingeni Teaduste Akadeemia talle Lichtenbergi medali. 2010. aastal valiti ta Luzerni Ülikooli audoktoriks.

Pascal Mercieri kirjanikunime all on tal siiani ilmunud neli romaani: "Perlmanns Schweigen" (Perlmanni vaikimine, 1995), "Der Klavierstimmer" (Klaverihäälestaja, 1998), "Nachtzug nach Lissabon" (Öine rong Lissaboni, 2004) ja "Lea" (2007). 2006. aastal sai ta ilukirjandusliku loomingu eest Marie Luise Kaschnitzi auhinna (Marie-Luise-Kaschnitz-Preis).

Tema kolmas romaan "Öine rong Lissaboni" on osutunud üheks viimase aja menukamaks saksa keeles avaldatud teoseks. Sellest on saanud rahvusvaheline bestseller, mida on tõlgitud rohkem kui 15 keelde ning ainuüksi Saksamaal on selle trükiarv peaaegu kaks miljonit eksemplari. 2012. aastal ilmus "Öine rong Lissaboni" ka eesti keeles. Vikerraadio kuulaja on võinud katkendeid sellest kuulata saatesarjas "Järjejutt". 

2013. aastal valmis romaani "Öine rong Lissaboni" ainetel samanimeline mängufilm (režissöör Bille August, peaosas Jeremy Irons).

Teosed
 Pascal Mercier. Perlmanns Schweigen. Albrecht Knaus, Munich 1995. ISBN 3-442-72135-0
 Pascal Mercier. Der Klavierstimmer. Albrecht Knaus, Munich 1998. ISBN 3-442-72654-9
 Peter Bieri. Das Handwerk der Freiheit. Hanser, Munich 2001. ISBN 978-3-446-20070-8
 Pascal Mercier. Nachtzug nach Lissabon. Hanser, Munich 2004. ISBN 3-446-20555-1
 Pascal Mercier. Lea (Novelle). Hanser, Munich 2007. ISBN 978-3-446-20915-2

Viited

Kirjandus
Ott Ojamets. "Tegelikult oleme me vabad" – Postimees, 16. juuni 2012.
Lembit Liivak. "Olematu olemasolemine" – Sirp, 27. märts 2013.

Šveitsi filosoofid
Šveitsi kirjanikud
Sündinud 1944
Luzerni Ülikool

Luzerni Ülikool (saksa keeles Universität Luzern) on avalik-õiguslik ülikool Šveitsis Luzernis. Olles asutatud 2000. aastal, on see Šveitsi kümnest ülikoolist noorim. Luzerni Ülikoolis on kolm teaduskonda: teoloogiateaduskond, kultuuri- ja sotsiaalteaduste teaduskond ning õigusteaduskond.

Viited

Välislingid
 Luzerni Ülikooli ametlik sait (saksa keeles)
 Luzerni Ülikooli puutuv teave (inglise keeles)

Šveitsi ülikoolid
Ülikool
Marcel Johannes Kits

Marcel Johannes Kits (sündinud 2. mail 1995) on eesti tšellist.

Õpingud 
Marcel Johannes Kits alustas tšelloõpinguid viieaastaselt Lembi ja Reet Metsa juures, 2002. aastal astus Tallinna Muusikakeskkooli Laine Leichteri tšelloklassi ning jätkas 2011. aastast samas koolis Mart Laasi tšelloklassis. Aastast 2014 õppis ta Saksamaal Trossingeni Muusikaülikoolis professor Francis Goutoni juures. Aastast 2018 jätkab ta õpinguid Saksamaal Berliini Kunstiülikoolis professor Jens Peter Maintzi klassis.

Saavutused 
 2004 – 2. koht rahvusvahelisel tšellistide konkursil Liezenis (Austria)
 2006 – 1. koht rahvusvahelisel Karl Davõdovi nimelisel tšellistide konkursil Kuldigas
 2007 – 2. koht üleriigilisel ESTA keelpillimängijate konkursil Tallinnas
 2008 – 2. preemia rahvusvahelisel Dombrovski nimelisel keelpillikonkursil Riias
 2009 – 2. preemia rahvusvahelisel keelpillimängijate konkursil "Noor muusik" Tallinnas
 2010 – 2. koht Karl Davõdovi nimelisel tšellistide konkursil Kuldigas
 2011 – 2. preemia Dombrovski nimelisel keelpillikonkursil Riias
 2012 – 2. koht Karl Davõdovi nimelisel tšellistide konkursil Kuldigas 
 2013 – 1. koht ja ERSO eripreemia Eesti Rahvusringhäälingu telekonkursil "Klassikatähed 2013"
 2015 – Trossingeni Muusikaülikooli sõprade ja sponsorite klubi peapreemia ülekoolilisel konkursil Saksamaal
 2015 – 1. koht ja Thomastik-Infeldi eripreemia Eesti keelpillimängijate konkursil Tallinnas
 2018 – 1. koht rahvusvahelise George Enescu nimelise konkursi tšelloosas
2019 – poolfinalist ARD nimelisel tšellokonkursil Münchenis

Tunnustus 

 2019 stipendium "Ela ja sära"
2020 Eesti Kultuurkapitali Helikunsti sihtkapitali aastapreemia Trio '95-le maineka rahvusvahelise Ilmari Hännikäineni nimelise kammermuusika konkursi I koha ja laialdase kontserttegevuse eest

Instrument 
Marcel Johannes Kits mängib Francesco Ruggeri 1674. aastal Cremonas valmistatud tšellol ja kasutab Prantsuse meistri Victor Fétique’i umbes 1900. aastal valmistatud poognat. Nii pilli kui poogna on tema kasutusse andnud Saksa fond Deutsche Stiftung Musikleben.

Isiklikku
Katariina Maria Kits on tema kaksikõde.

Viited

Välislingid 

 Marcel Johannes Kitse koduleht
 Intervjuu Bachtrackile
 Intervjuu ajakirjale Muusika
 Noored klassikatähed on Andres Mustonenile tänulikud
 Staartšellist Kits naasis Euroopast otse Eesti turneele

Eesti tšellistid
Sündinud 1995
Martin Schulz

Martin Schulz (sündinud 20. detsembril 1955 Hehlrathis (praegu Eschweiler)) on Saksamaa poliitik, alates 17. jaanuarist 2012 kuni 17. jaanuarini 2017 oli ta Euroopa Parlamendi president.

Martin Schulz on Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Ta kuulub alates 1994. aastast Euroopa Parlamenti.

Enne poliitikasse siirdumist oli ta raamatukaupmees. 

Aastatel 1987–1998 oli ta Würseleni linnapea.

Välislingid
 Koduleht

Saksamaa poliitikud
Saksamaalt valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Euroopa Parlamendi presidendid
Sündinud 1955
Johannes Koitmets

Johannes Koitmets (kuni 1925. aastani Johannes Kops; 14. veebruar 1891 Kääni, Pangodi vald, Tartumaa – 26. veebruar 1974 Tallinn) oli Eesti farmatseut ja sõjaväelane (kolonelleitnant, 1932).

Ta teenis Vabadussõjas laiarööpmelisel soomusrongil nr. 3, rahuajal Sõjaväe Tervishoiuvalitsuses.

Johannes Koitmets oli ka harrastusfotograaf, tema aastail 1938–1944 tehtud 357 värvislaidi säilitatakse Eesti Ajaloomuuseumis ja Fotomuuseumis, nende valik on avaldatud raamatus "Pildistus loomulikes värves".

Viited

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Eesti soomusronglased
Sõjaministeeriumi koosseis
Eesti farmatseudid
Eesti fotograafid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1891
Surnud 1974
Lauri Kärk

Lauri Kärk (sündinud 14. septembril 1954 Tartus) on eesti filmiajaloolane ja -kriitik.

Kärk lõpetas 1973. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1979. aastal Üleliidulise Kinematograafia Instituudi Moskvas filmiteaduse erialal. 

1977. aastast alates on ta avaldanud kokku üle 500 filmialase kirjutise. Neid on ilmunud nii ajakirjas Teater. Muusika. Kino kui ka ajalehtedes Sirp ja Postimees (nendest on ilmunud artiklikogumik ”Pildi sisse minek. Filmikirjutisi Tšehhovist virtual reality’ni 1977–1999”). Ta on teinud kaastööd Eesti entsüklopeediale (50 märksõnaartiklit). Kirjatööd on olnud fokuseeritud nii eesti nüüdisfilmi arengule kui ka maailma filmikunsti suurkujude loomingule. Lauri Kärk õpetab filmiajalugu süstemaatiliselt Kärk Tartu Ülikoolis alates 1990/91. õppeaastast.

Kärk on töötanud stuudios Tallinnfilm mängu- ja animafilmide toimetajana, näiteks on ta Leida Laiuse ja Arvo Iho ”Naerata ometi” (1985), Sulev Keeduse filmi ”Ainus pühapäev” (1990) ja Riho Undi animafilmi ”Kapsapea” (1993) toimetaja.

2013. aastal valiti Kärk Eesti Filmi Instituudi nõukogu aseesimeheks.

Tunnustus 
 1995 aasta filmiajakirjanik
 1995 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (filmikriitika preemia)

Viited

Kirjandus 
 Lauri Kärk "Stsenaristi lugu" (retsensioon Olev Remsu filmidraamatehnika kohta), Teater. Muusika. Kino, jaanuar 2017
 Olev Remsu "Urineerib vales kohas", Teater. Muusika. Kino, märts 2017

Eesti filmikriitikud
Sündinud 1954
Lümanda vald (Kihelkonna kihelkond)

Lümanda vald (saksa keeles Gemeinde Lümmada) oli vald Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal.

1892. aastal ühendati Kihelkonna kihelkonda kuulunud 14 kogukonnast 6 Kihelkonna vallaks ja 8 kogukonda Lümanda vallaks (Lümanda, Atla, Karala, Kuusnõmme, Kulli, Pilguse, Kotlandi, Lahetaguse). 1917. aastal asendati seisuslikud vallavolikogud demokraatlikult valitud vallanõukogudega ja vallad hakkasid haldama ka mõisamaad.

Vallas on sündinud Aleksander Hint ja August Mälk.

1934. aastal kinkis vald Eesti Vabariigile vabatkoha "Audako" nr. XIX A.

Vaata ka 
 Lümanda vald (1939)

Viited 

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Kihelkonna kihelkond
Saare maakonna endised vallad
Johannes Veski

Johannes Veski (sündinud 12. augustil 1986) on eesti lavastaja ja teatrijuht.

Haridus
Ta lõpetas 2009. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia lavakunstide osakonna näitlejana.

Töökäik
Suvel 2009 asutas ta koos mõttekaaslastega endistes Salong Teatri ja Teatrilabori ruumides sõltumatu teatri Cabaret Rhizome. 2013. aastal asutas ta koos Eero Järviste ja Cabaret Rhizome'ga Erinevate Tubade Klubi. 
2009–... Cabaret Rhizome, kunstiline juht ja juhatuse liige
2013–... Erinevate Tubade Klubi, direktor ja juhatuse liige

Lavastused
J. Veski / Cabaret Rhizome "Harri magab" – 2009, CB
J. Veski / Cabaret Rhizome "Muki munad" – 2009, CB
J. Veski / Cabaret Rhizome "Võmmid: viimane partii" – 2009, CB
J. Veski / Cabaret Rhizome "Harri 2: ülestõus" – 2009, CB
J. Veski / Cabaret Rhizome "Mahhinaarium" – 2010, CB
A. Kivirähk "Mees, kes teadis ussisõnu" – 2011, Endla
J. Veski / Cabaret Rhizome "Harri barrikaadidel" – 2011, CB, Vabaduse väljakul
J. Veski / Cabaret Rhizome "Täna õhtul: Seeri Feibok" – 2011 CB
J. Veski / Cabaret Rhizome "Rave/Reiv" – 2012 CB
J. Veski / Cabaret Rhizome "Cowboys & Indians" – 2012 CB, Vabaduse väljakul
J. Veski / Cabaret Rhizome "Üksi" – 2012 CB
J. Veski/P. Pärenson "Mutantants ehk Tuhat tantsu, mida tantsida enne kui sured" 2013 Kanuti Gildi Saalis
J. Veski / Cabaret Rhizome "Lapsed" 2013 CB
J. Veski / Cabaret Rhizome "risomeedia.rhizomedia" 2013 CB Erinevate Tubade Klubi
J. Veski / Cabaret Rhizome "12 Movements" 2014 CB Erinevate Tubade Klubi
Sophokles / Cabaret Rhizome "Kuningas Oidipus" CB 2015 Erinevate Tubade Klubi
J. Veski "Vabadusest ja vabandustest" 2016 Erinevate Tubade Klubi
J. Veski "Puugi protsess" 2017

Teatrirollid
Rossignol – Peter Weiss "Marat/Sade"
lav. P. Raudsepp/ K. Kivitar, Teatrilabor 2009
Stanley Webber – H. Pinter "Sünnipäevapidu"
lav. P. Raudsepp, TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia 2008
Tybalt – W. Shakespeare "Romeo ja Julia"
lav. V. Granov, TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia 2008
Lancelot – Jevgeni Švarts "Draakon"
lav. H. Rekkor, Kuressaare Linnateater 2008
Notar – Marivaux "Tõsimeelsed näitlejad"
lav. Igor Uibo, TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia 2008
Tiit jt – Villu Tamme "Haned Võlgu"
lav. Jaanika Juhanson, Teatrilabor 2007
Erinevad – Tiit Palu "Tsirkus!!!"
lav. Tiit Palu, Endla Teater 2007
Erinevad – E. Nuotio/ T. Brännare/M. Seppänen "Marilyn"
lav. K. Komissarov, Ugala 2006
Timo – A. Vallik/ S. Heiberg "Kuidas elad?... Ann?!"
lav. S. Heiberg, Rakvere Teater 2006
Karla – A.H. Tammsaare/ H. Rekkor "tõde : EI : õigus"
lav. H. Rekkor, TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia 2006
Erinevad – K. Tšukovski/ J. Juhanson, K. Jancis "End-Sa-Pese"
lav. J. Juhanson, Ugala 2005

Lemmiktsitaat
All of old. Nothing else ever. Ever tried. Ever failed. No matter. Try again. Fail again. Fail better.
― Samuel Beckett

Välislingid
http://lavastajateliit.ee/ell-liikmete-nimekiri/?wcteid=79
http://www.teater.ee/teater_eestis/teatrid/Cabaret_Rhizome.theatre_id-178
http://facebook.com/jveski

Eesti teatrilavastajad
Eesti näitlejad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1986
Leonid Ananitš

Leonid Ananitš (sündinud 23. märtsil 1936 Gomeli oblastis) on endine Eesti NSV parteitöötaja ja riigitegelane.

Ta lõpetas aastal 1954 Novotšerkasski mäetehnikumi ja aastal 1960 Plehhanovi nimelise Leningradi Mäeinstituudi. Aastal 1975 kaitses ta majanduskandidaadi kraadi.

Ta töötas aastal 1954 hüdrogeoloogina Primorje krais. Aastatel 1959–1960 oli ta Plehhanovi nimelise Leningradi Mäeinstituudi komsomolikomitee sekretär. Aastatel 1960–1966 oli ta komsomolitööl Leningradis ja Moskvas.

Aastatel 1966–1971 oli ta ELKNÜ Keskkomitee II sekretär, 1971–1972  EKP Tallinna Linna Kalinini Rajoonikomitee II sekretär,  1972–1979 EKP Kohtla-Järve Linnakomitee I sekretär. Aastatel 1979–1984 oli ta EKP Keskkomitee ehituse ja linnamajanduse osakonna juhataja, aastatel 1984–1987 Eesti NSV ehitusmaterjalide tööstuse minister. 

Ta oli aastast 1957 NLKP liige, 1976–1986 EKP Keskkomitee liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu IX, X ja XI koosseisu saadik.

Tunnustused 
 Rahvaste sõpruse orden
 2 ordenit Austuse märk

Kirjandus 
 Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
 "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999.

Eesti NSV ministrid
EKP Keskkomitee liikmed
Eesti NSV IX Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV X Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV XI Ülemnõukogu liikmed
Sündinud 1936
Pugwashi konverentsid

Pugwashi konverentsid (inglise keeles The Pugwash Conferences on Science and World Affairs) on rahvusvaheline organisatsioon, mis ühendab teadlasi ja teisi avaliku elu tegelasi, kes teevad koostööd sõjaliste konfliktide ohu kahandamiseks ning globaalsete julgeolekuriskide maandamiseks. Selle asutasid 1957. aastal Joseph Rotblat ja Bertrand Russell Pugwashi külas Nova Scotia provintsis Kanadas pärast Russelli-Einsteini manifesti avaldamist 1955. aastal.

Rotblat ja Pugwashi konverentsid pälvisid koos 1995. aastal Nobeli rahuauhinna pingutuste eest tuumadesarmeerimiseks. Alates organisatsiooni algse rahastaja Cyrus Eatoni surmast 1979. aastal tegutsevad rahvusvahelised üliõpilaste ja noorte Pugwashi rühmad.

Rahvusvahelised organisatsioonid
Nobeli rahuauhinna laureaadid
Poliitika
Pille Taniloo

Pille Taniloo (sündinud 7. novembril 1961 Tallinnas) on pianist ja muusikapedagoog.

Haridus 
Pille Taniloo lõpetas 1980. aastal Tallinna Muusikakeskkooli Ene Metsjärve klaveriklassis ja 1985. aastal Tallinna konservatooriumi dotsent Virve Lippuse juhendamisel. Magistrikraadi omandas 1996. aastal Eesti Muusikaakadeemias.

Töö
Alates 1985. aastast töötab ta Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis klaveriõpetajana ning klaveri- ja kammeransambli osakonna juhatajana.

Pille Taniloo on avaldanud Tartu muusikaelu puudutavaid artikleid ajalehes Sirp ja Postimees ning ajakirjas Muusika.

Tegevus muusikuna

Osalemine konkurssidel
 1975 Usti nad Labeni noorte pianistide konkurss Tšehhoslovakkias (diplom)
 1984 Vabariikidevaheline konkurss Riias
 1988 XII vabariiklik interpreetide konkurss Tallinnas (diplom)
 1990 Noorte interpreetide konkurss-festival Con Brio Tallinnas (laureaat).

Tema ansamblipartneriteks on olnud flötist Lande Lampe-Kits, klarnetist Margus Vahemets, tšellist Reet Mets, lauljad Taisto Noor, Merle Jalakas, Karmen Puis ja teised. Koos abikaasa organist Urmas Tanilooga on esitanud harvamängitavaid teoseid kahele orelile ja orelile neljal käel.

Isiklikku
Pille Taniloo abikaasa on organist Urmas Taniloo, neil on poeg Joonas.

Kirjandus 
 

Eesti muusikapedagoogid
Sündinud 1961
Hiie Asser

Hiie Asser (sündinud 20. mail 1961) on eesti pedagoog. Ta on Tartu Annelinna Gümnaasiumi direktor ja Tartu Ülikooli haridusteaduskonna õppejõud.

1998. aastast on Asser riikliku keelekümblusprogrammi eestvedaja ning loonud sellele nii teoreetilise kui ka praktilise baasi. 2000. aastast juhtis ta varajase keelekümbluse programmi uurimisrühma Tartu Ülikooli juures. 2003. aastal kaitses ta samal teemal doktoritöö "Varajane osaline ja täielik keeleimmersioon Eesti muukeelse hariduse mudelitena". Samuti on Asser 2000. aastatel Eesti koolides levinud lõimitud aine- ja keeleõppe metoodika (LAK-õppe) üks eestvedajaid ja koolitajaid. Alates 2007. aastast on ta osalenud eestikeelsele aineõppele ülemineku korraldamisel gümnaasiumiastmes.

Alates 2008. aastast on Hiie Asser Tartu Annelinna Gümnaasiumi direktor.

Tunnustus
2013 Tartu medal
2017 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2022 Aasta õppeasutuse juht

Viited

Välislingid

Eesti pedagoogid
Eesti koolijuhid
Eesti keeleteadlased
Eesti pedagoogikateadlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1961
Raehärra

Raehärra oli ajaloolises linnavalitsemises eluks ajaks valitud rae liige, kes enamasti juhtis üht linnaomavalitsuse valdkonda või ametkonda.

Eesti raehärrad

Eesti raehärrad 1943–1944

Teise maailmasõja aegse Saksa okupatsiooni ajal aastail 1943–1944 oli raehärra Eestis linnapea nõunik. Olenevalt elanike arvust oli Eesti linnades 8–16 raehärrat.

Viited 

Ametid
Eesti ajalugu
George A. Bartholomew

George Adelbert Bartholomew (1. juuni 1919 – 2. oktoober 2006) oli ameerika bioloog, ornitoloog ja ökofüsioloog.

Ta õppis California Ülikoolis Berkeley's ja kaitses doktoritöö Harvardi Ülikoolis 1947. aastal. Seejärel töötas ta California Ülikoolis Los Angeleses. 

Tema tööd kujundasid tugevasti loomade ökofüsioloogiat. Selles vallas oli tal ka palju õpilasi.

Tunnustus
1981 – valiti  Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks
1985 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks (evolutsioonilise bioloogia sektsioon)

Välislingid
Biograafia

Ameerika Ühendriikide bioloogid
Ornitoloogid
Sündinud 1906
Surnud 2006
Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmed
Ameerika Ühendriikide Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmed
George Bartholomew

George Bartholomew oli Ameerika Ühendriikide leiutaja.

Tema välja töötatud betoonisegust rajati 1891. aastal Ohios Bellefontaine'is USA esimene betoonist tänavasillutis.

Ameerika Ühendriikide leiutajad
Sünniaeg puudub
Surmaaeg puudub
Bisignano

Bisignano on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune) Itaalias Calabria maakonnas Cosenza provintsis. Bisignano sai linnaõigused vabariigi presidendi 1994. aasta 24. märtsi dekreediga.

Bisignano kõrgus merepinnast on 350 meetrit, asustustihedus keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

Haldus
Bisignano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Acri, Cerzeto, Lattarico, Luzzi, Mongrassano, San Marco Argentano, Santa Sofia d'Epiro, Tarsia, Torano Castello.

Loodus
Bisignano asub Sila eelmäestikus, Crati jõe orus.

Ajalugu
Arheoloogilised väljakaevamised annavad tunnistust sellest, et alad olid asustatud juba XV/XIV sajandil e.m.a.

Vaatamisväärsused
 Santuario di Sant'Umile
 Sant'Umile pühakoda, tuntud ka kui “Convento la Riforma”
 Duomo
 Santa Maria Assuntale pühendatud "katedraal"
 Raamatukogu, rajatud 1765. aastal
 Santa Maria di Costantinopoli
 Chiesa di San Domenico, XV sajand
 Viale Roma
 Rooma allee, Bisignano peaväljak

Sõpruslinnad 
  – Feldkirchen, alates 2010

Viited

Välislingid

 Koduleht (itaalia keeles)
 Bisignano vapp
 Bisignano, vaade õhust

Itaalia linnad
Calabria vallad
Tartu Hansapäevad 2013

Tartu Hansapäevad 2013 (ka Lõhnavad Tartu Hansapäevad) oli 19.–21. juulil 2013 Tartus toimunud festival. Need olid 18. Tartu hansapäevad.

Tartu 2013. aasta hansapäevade korraldustoimkonda juhtis muusik Ants Johanson.

2013. aasta Tartu Hansapäevadel oli Tartu linn jagatud eri aladeks. Jaani kiriku ümbruses ja Antoniuse õuel asus Jaanilinn, Toomemäel Tartu Tähetorni ja Tartu Ülikooli Ajaloo Muuseumi läheduses Teaduslinn, Teaduslinna kõrval Kunstilinn ja Lastelinn. Tasku keskuse ümbruses asus Raualinn.

Hansapäevadega samal ajal toimus teist aastat ka Eesti suurim linnatriatloni võistlus Tartu Mill Triathlon 2013, samuti muusikafestival Klaaspärlimäng 18.-23. juulil.

Vaata ka
 Tartu Hansapäevad 2007
 Tartu Hansapäevad 2008
 Tartu Hansapäevad 2012

Välislingid
 Tartu Hansapäevade kodulehekülg
 Merilyn Säde "Lõhnad juhatasid teed" Postimees, 22.07.2013

2013. aasta Eestis
Tartu Hansapäevad
Ants Johanson

Ants Johanson (sündinud 11. juulil 1962) on eesti pärimusmuusik, saatejuht ja muusikateadlane.

Ants Johanson õppis 1969–1972 Tallinna 18. 8-klassilises koolis, 1972–1980 Tallinna 22. Keskkoolis ning 1980–1986 Tartu Ülikoolis eesti keele ja kirjanduse erialal folkloristikat.

1986–1990 töötas ta Ülenurme Keskkoolis õpetajana, 1990–1993 Eesti Keele ja Kirjanduse Instituudis nooremteadurina, 1993–1996 Q-Raadios ja Raadio Kukus toimetajana ning 1995–2007 Eesti Pärimusmuusika Keskuses pressipealikuna. 2002. aastast on ta ARM Music OÜ projektijuht ja 2006. aastast Eesti Rahvusringhäälingus poole kohaga toimetaja-saatejuht.

Ants Johanson on toimetanud ja juhtinud ETV saadet "Muusikaelu" (2006), Vikerraadio saadet "Pärimuster" (alates 2005) ja Klassikaraadio saadet "Ruutjuur" (alates 2007); ta on tegelnud pressi- ja korraldustööga Viljandi pärimusmuusika festivalil, autorilaulufestivalil Mailaul ning Tartu Hansapäevadel.

Ta on Tartumaa Rahvakultuuri Keskseltsi juhatuse liige.

Tunnustus 

 2004 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (Viljandi Pärimusmuusika Festivali toimkonna liige)
2006 Tartu Kultuurikandja aunimetus (rahvakultuurikandja)

Isiklikku 
Ants Johanson pärineb muusikute suguvõsast. Tema õde ja vennad on Kärt, Mart ja Jaak Johanson, tema tädimees oli helilooja Veljo Tormis.

Publikatsioone
 Lõhmus, Maarja; Johanson, Ants (2011). Raadiokanalid, saated, programmid 2010. Eesti Akadeemilise Ajakirjanduse Seltsi aastaraamat, 1, 73–75.
 Lõhmus, Maarja; Johanson, Ants (2011). Eesti teel avalikõiguslikust ringhäälingust avalikõiguslikuks meediaks. Eesti Akadeemilise Ajakirjanduse Seltsi aastaraamat, 1, 58–65.
 Lõhmus, M.; Tiikmaa, H.; Jõesaar, A.; Johanson, A. (2010). Eesti identiteedi kujundamine: ringhäälingu valikute teekond. Akadeemia, 12, 2141–2176.
 Särg, Taive; Johanson, Ants (2010). Pärimusmuusika mõiste ja kontseptsiooni kujunemine Eestis. Eesti folkloristide viies talvekonverents „Pärimuslugu ja ajalugu: piirid, pidepunktid ja tähenduste dünaamika”: Teesid: Eesti folkloristide viies talvekonverents „Pärimuslugu ja ajalugu: piirid, pidepunktid ja tähenduste dünaamika”; Taevaskoja seminari- ja puhkekeskuses; 4.–5. veebruar 2010. Tartu: Tartu Ülikool, 2010, 30–32.
 Ants Johanson, Peeter Rebane "Kuidas teha suveüritusest suur suvesündmus?" EPL, 24. juuli 2004

Välislingid
 
 "Muusik Ants Johanson: Tormis on praegugi raske jalaga autojuht" Õhtuleht, 6. august 2010
 "Paar: Ants ja Pille Johanson" Naiste Maailm, 3.06.2004
 "Pärimuster" ERR, 11.05.2007
 "Pärimuster" ERR, 7.12.2007
 "Pärimuster" ERR, 12.10.2007
 "Pärimuster" ERR, 8.09.2006
 Jürgen Rooste "Johansonid vaiksel moel maailma parandamas" Maaleht, 7. detsember 2012

Eesti muusikateadlased
Eesti muusikud
Eesti saatejuhid
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1962
Middlesbrough

Middlesbrough on linn Kirde-Inglismaal North Yorkshire'i krahvkonnas.

Vaata ka
Middlesbrough FC
Riverside Stadium

Suurbritannia linnad
 
Inglismaa tervikomavalitsused
Cervinara

Cervinara on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune sparso) Itaalias Campania maakonnas Avellino provintsis. Cervinara sai linnaõigused vabariigi presidendi 1998. aasta 30. septembri dekreediga.

Cervinara kõrgus merepinnast on 284 meetrit, asustustihedus keskmiselt  inimest ruutkilomeetri kohta.

Haldus
Cervinara piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Avella, Montesarchio (BN), Roccarainola (NA), Rotondi, San Martino Valle Caudina.

Cervinara halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Castello, Curielli, Ferrari, Ioffredo, Pantanari, Pirozza, Salomoni, San Marciano, San Potito, Scalamoni, Trescine (keskus), Valle.

Ajalugu
Pärimuse kohaselt on Cervinara saanud nime roomlaste poolt jumalanna Ceresele pühendatud altari järgi. Esimene kirjalik ülestähendus Cervinara kohta pärineb aastast 837.

Vaatamisväärsused
 Abbazia di San Gennaro, ehitatud umbes aastal 1100, praegune Santuario della Madonna Addolorata
 Palazzo Marchesale, XVI sajandi II pool

Sõpruslinnad 
  – Făget

Viited

Kirjandus 
 Lucia Gangale. Cervinara immagini tra canto e memoria, Edizioni Realtà Sannita, 2003
Lucia Gangale. La leggenda del monte Pizzone, Edizioni Youcanprint, 2014

Välislingid 

 Koduleht (itaalia keeles)
Pasquale Casale 
Proloco di Cervinara
Cervinaracity
Cervinara nel Mondo (galleria foto)
Il Palazzo marchesale di Ferrari

Itaalia linnad
Campania vallad
Boris Parm

Boris Parm VR II/3 (hilisem nimi Raiu Mullari; 5. november 1891 Lehtse, Järvamaa – 23. september 1979 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (ohvitseri asetäitja).

Boris Parm teenis Vabadussõjas Kalevlaste Malevas. Ta oli Eesti Vabadussõjalaste Keskliidu juhatuse liige ja Võitluse esimene toimetaja. Pärast vallandamist Eesti Maapangast, 19. jaanuaril 1931, läks ta kaikaga riigivanem Konstantin Pätsi vastuvõtule, et lunastataks Vabadussõja ajal antud lubadused. Riigivanem teatas, et kõiki lubadusi on võimatu täita, ja palus Parmul lahkuda. Samal päeval saatis Parm oma Vabadusristi Vabariigi Valitsusele tagasi.

Pärast seda hakati vapse kaikameesteks nimetama.

1932. aastal pandi Parmu ajalooline kaigas koos teiste temale kuuluvate esemetega võla katteks aresti alla. Kaigas jäeti Parmu käsutusse, kuid ta oli kohustatud seda oksjonipäevani alles hoidma.

13. septembril karistas Tallinna 10. jaoskonna rahukohtunik 50-kroonise trahvi või 10-päevase arestiga Riigikogu liiget Eduard Pesurit, kes oli nimetanud Boris Parmu provokaatoriks. Kohtus väitis Pesur, et ta on riigi peremees, millele Parm vastas, et riigi peremees on rahvas, mitte Riigikogu liige, kellele rahvas maksab palka.

1934. aastal võõrdus Parm vabadussõjalaste rahvaliikumisest, kuna see kaldus kõrvale sellest vaimust ja üldsuunast, millises on peetud kõik muistsed Eesti vabadusvõitlused ja ka viimane vabadussõda 1918–1920. "Peaks aga "vabadussõjalaste rahvaliikumine" saama Eestis oma kätte absoluutse võimu, siis on küll põhjust karta, et meil võib korduda seesama kannatuste, ihuliste ja hingeliste piinade Kolgata tee, nagu see juba tuttavaks saanud möödunud 700-aastases ajajärgus.

Boris Parm oli taarausuline ja astus välja Tallinna Jaani kogudusest, "et läbi lõigata viimane vormiline side selle orjaaegse usutunnistusega". Ta purustas Kadrioru lossi ette istutatud võõramaised lilled, mis ei olnud temale kui eesti isamaalasele ja rahvuslasele vastuvõetavad.

13. septembril 1932 üritas riigivanema jutule pääseda töötu Vabadussõja veteran kapten Karl Massakas, kelle politsei välja viis.

Isiklikku
Raiu Mullari tütar oli kujur Juta Eskel, poeg oli matemaatik Rünno Mullari (1931–1968), pojapoeg Tanel Mullari on füüsik.

Viited

Kirjandus
Kaikamees riigivanema kabinetis. Rahvaleht, 21. jaanuar 1932, nr 9, lk 1
Kaikamees mürtsutab! Rahvaleht, 16. juuni 1932, nr 70, lk 1
Kaikamees Parm sai tööbörsil peksa. Vaba Maa, 21. oktoober 1932, nr 248, lk 3.

Välislingid 
Poris Parm Eesti ohvitseride andmekogus

Kalevi Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Taarausulised
Eestistatud nimega inimesed
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1891
Surnud 1979
Viies kolonn

Viies kolonn (hispaania keeles quinta columna) on kaitseliinide või riigipiiride piires spionaaži või sabotaažiga tegelev vaenlase salajaste poolehoidjate või toetajate rühm.

Nimetus tuli käibele Hispaania kodusõjas mässulise kindrali Emilio Mola ütlusest, kes teatas oktoobris 1936. raadios: „Madridi ründab neli kolonni ja neid toetab linnas asuv viies kolonn". Nimetatud viies kolonn aitas mässulistel sabotaaži, spionaaži ja diversiooniga linna vallutada. Nii hakati nimetama ka kodusõjas vabariiklaste tagalas 1936–1939 tegutsenud kindral Francisco Franco agentuuri. 

Teise maailmasõja ajal nimetati viiendaks kolonniks ka fašistlikke ja natsionaalsotsialistlikke ühendusi. Külma sõja ajal peeti viienda kolonni all silmas vastasleeri luureorganisatsioone või lääneriikide kommunistlikke parteisid.

Tänapäeval võidakse viiendaks kolonniks nimetada ka ühe riigi territooriumil elavaid teise riigi kodanikke või rahvusvähemusi või nende organisatsioone või muid ühendusi, kes tegutsevad mõne välisriigi huvides.

Viited

Sõjaväe strateegia ja operatiivtegevus
Mäss

Mäss ehk ülestõus on vastuhakk valitsevale võimule või isikule.

Mässe ja ülestõuse
Jüriöö ülestõus (Eesti, 1343–1345)
Genti ülestõus
1560. aasta Läänemaa ülestõus
Klaus Kurselli mäss (Tallinn, 1570)
Dekabristide ülestõus (Peterburi, 1825)
Bokserite ülestõus (Hiina, 1899–1901)
Kornilovi mäss (Venemaa, 1917)
Vasakpoolsete esseeride ülestõus
Saaremaa mäss (1919)
Jõuluülestõus (1919)
Kroonlinna ülestõus (Venemaa, 1919, 1921)
Augustimäss (Gruusia, 1924)
1. detsembri mäss (Eesti, 1924)
Tartu ülestõus (1941)
Ungari ülestõus (1956)
2004. aasta Haiti mäss

Vaata ka

Revolutsioon
Riigipööre

Aktivism
Sabotaaž

Sabotaaž ehk saboteerimine on igasugune varjatud vastutegutsemine või sihilik (meelega) töö nurjamine.

Saboteerimisega tegeleja on sabotöör.

Aktivism
Vladimir Kramnik

Vladimir Borissovitš Kramnik (vene keeles Владимир Борисович Крамник; sündinud 25. juunil 1975) on Venemaa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1991). Ta oli klassikalise male maailmameister aastatel 2000 kuni 2006 ja üldtunnustatud maailmameister aastatel 2006 ja 2007. Maleolümpialt on tal kolm meeskondlikku kuldmedalit ja kolm individuaaltaseme kuldmedalit.

Elukäik
Kramnik sündis 25. juunil 1975. aastal Musta mere ääres Tuapse linnas. Kramnik õppis malet mängima Mihhail Botvinniku asutatud malekoolis. Tema esimene läbimurre rahvusvahelisel areenil sündis 1992. aastal, kui ta võitis Venemaa koondise reservmängijana 30. maleolümpial kuldmedali. Tema skooriks oli kaheksa võitu, üks viik ja mitte ühtegi kaotust. Tol ajal polnud Kramnikul veel isegi rahvusvahelise meistri nimetust, kuid tema valikut koondisesse toetas Garri Kasparov.

1996. aastal sai temast FIDE reitingutabeli liider. Tema ELO reiting oli Kasparovi omaga võrdne (2775), kuid kuna ta mängis arvestusperioodil rohkem mänge, sai temast tabeli liider. Ta püsis tabeli tipus kuus kuud, mis oli ühtlasi ainuke periood aastatel 1986 kuni 2006, mil Kasparov polnud tabeli liider. Ühtlasi sai Kramnikust sellega oma aja noorim tabeliliider, kuid tema saavutuse ületas 2010. aastal Magnus Carlsen.

Temast sai oma aja teine maletaja pärast Kasparovit, kes suutis ületada reitingu 2800. 2013. aasta juuni seisuga on vaid kuus mängijat suutnud 2800 piiri ületada (Garri Kasparov, Vladimir Kramnik, Viswanathan Anand, Levon Aronjan, Veselin Topalov ja Magnus Carlsen.

2006. aasta oktoobris võitis Kramnik klassikalise male ja FIDE maailmameistritiitlite ühendamise järel peetud maailmameistrivõistlustel FIDE maailmameistrit Veselin Topalovi ja temast sai esimene maailmameister, kes oli korraga nii FIDE kui ka PCA maailmameister.

2007. aastal kaotas ta oma tiitli Viswanathan Anandile, kes 2007. aasta meistrivõistlused võitis. 

2008. aastal üritas Kramnik revanši võtta, kuid kaotas taas.

Matš Deep Fritziga 

2006. aastal mängis Kramnik, Saksamaal Bonnis kuuemängulise seeria maleprogrammi Deep Fritz vastu. Kramnik kaotas tulemusega 2-4, kogudes 2 kaotust ja 4 viiki. Kramnik teenis mängude eest 500 000 eurot ja oleks saanud veel 500 000, kui ta oleks maleprogrammi suutnud võita. Tegu oli Deep Fritzi 10. versiooniga. 
Esimese mängu suutis Kramnik 47 käigu järel viigistada. Teine mäng, mis peeti kaks päeva hiljem, lõppes Kramniku kaotusega, kusjuures Kramnik kaotas maailmameistrile erakordsel viisil, kui ta ei näinud tema käigule järgnenud matistavat käiku. Tema viga tolles mängus on Susan Polgar nimetatud ka "sajandi veaks". Kolmas, neljas ja viies mäng lõppesid viigiliselt. Viimases mängus suutis valgete malenditega mängiv Deep Fritz maailmameistri taas alistada ja võitis seeria.

Venemaa maletajad
Sündinud 1975
Advig Kiris

Advig Kiris (sündinud 4. augustil 1935 Južnaja Lifljandija külas Primorje krais) on eesti jurist ja endine Eesti NSV riigitegelane.

Ta lõpetas 1955. aastal Kärdlas keskkooli ja 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 1972. aastal sai õigusteaduse kandidaadiks.

Ta töötas aastatel 1961–1963 Tallinna Prokuratuuris stažööri ja vanemuurijana. Aastatel 1963–1979 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna riigi ja õiguse ajaloo kateedris vanemõpetaja ja dotsendina ning aastatel 1979–1985 ühtlasi kateedri juhatajana. 

15. novembrist 1985 kuni 3. aprillini 1990 oli ta Eesti NSV justiitsminister. Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe õigusnõunik ja õigusosakonna juhataja. 

1992. aastast oli ta Tallinna Tehnikaülikooli majandusõiguse õppetooli dotsent, 1994. aastast Akadeemia Nord õigusteaduskonna dekaan ja 1999. aastast samas avaliku õiguse õppetooli juhataja.

Ta on uurinud 1920.–1940. aasta õigusajalugu ning riigi ja õiguse teooriat.

Ta oli aastast 1960 NLKP liige, aastatel 1975–1985 oli ta TRÜ parteikomitee sekretär; aastatel 1976–1986 oli ta EKP revisjonikomisjoni liige, aastast 1986 oli ta EKP Keskkomitee liikmekandidaat.

Ta on olnud Eesti Juristide Liidu tegevpresident, samuti Juristide Kutseühenduse Nõukoja eesistuja.

Isikliku 
Riigikohtunik Hannes Kiris on Advig Kirise poeg. Sidetöötaja ja Eesti NSV asesideminister Juhan Kiris (1929–2021) oli tema vend.

Tunnustus
1990 Eesti NSV teeneline jurist

Kirjandus
Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951–2000. Ilo. 2003.
"Valitud ja valitsenud...". Koostanud Jaan Toomla. Tallinn, 1999.
"Eesti Nõukogude Entsüklopeedia" 4. kd. Valgus. Tallinn, 1989.

Eesti juristid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Eesti NSV ministrid
Eesti NSV teenelised juristid
Sündinud 1935
Georg Nellis

Georg Nellis (ka Georgi Nellis; 5. märts 1906 Peterburi – 24. september 1981 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane.

Ta lõpetas aastal 1923 Petrogradis II astme kooli.

Ta töötas aastatel 1925–1932 Leningradi oblasti tarbijate kooperatiivi süsteemis, aastatel 1932–1937 oli ta Leningradi Rajooni Tarbijate Kooperatiivi sekretär ja esimehe asetäitja. Aastatel 1937–1941 oli ta Leningradi Max Helzi nimelise tehase treial ja parteialgorganisatsiooni sekretär, aastatel 1941–1945 oli ta sama tehase (Penzas) direktori asetäitja.

Aastal 1945 oli ta Eesti Tarbijate Kooperatiivide Vabariikliku Liidu juhatuse esimehe asetäitja, aastatel 1946–1952 esimees. 22. veebruarist 1952 4. aprillini 1975 oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja. Pärast seda oli ta personaalpensionär ja töötas Ministrite Nõukogus nõunikuna.

Ta oli aastast 1927 NLKP liige; ta on olnud EKP Keskkomitee liige ja aastatel 1962–1964 EKP Keskkomitee büroo liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu III, IV, V, VI, VII, VIII ja IX koosseisu saadik.

Georg Nellis suri 24. septembril 1981 Tallinnas ja ta maeti 28. septembril 1981 (Georgi Nellis'e nime all) Metsakalmistule.

Tunnustused 
 Tööpunalipu orden (4 tk)
 orden Austuse märk

Viited

Kirjandus 
 Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951*2000 AS Kirjastus Ilo, 2003
 "Valitud ja valitsenud..." koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999.

Eesti NSV ministrid
Tööpunalipu ordeni kavalerid
Ordeni "Austuse märk" kavalerid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1906
Surnud 1981
Kanavere lahing

Kanavere lahing oli Jüriöö ülestõusu üks lahingutest.

Vaevalt oli Kämbla lahing lõppenud, kui ordu peaväe laagrisse saabus käskjalg, kes andis teada, et suur hulk eestlasi ohustab 3,5 km kaugusel Kanavere läheduses Põltsamaa foogti juhitud väesalka, mispeale orduvennad hobuste seljas tuhatnelja foogtile appi tõttasid. Eestlased taandusid raskerelvastuses ratsarüütlite eest taktikalise eelise võitmiseks Kanavere rappa. Ordumeister andis seepeale rüütlitele käsu hobuse seljast maha tulla ja eestlasi jalgsi rünnata. Esimesel Kanavere rabas toimunud lahingul kindlat võitjat ei olnud, kuigi elu kaotasid mitmed nimekad orduvennad. Uue rünnaku järel toimunud teine lahing lõppes sakslastele võidukalt ning kokku olevat Kanavere rabas elu kaotanud 1600 eestlast.

Mälestuse jäädvustamine
Kanaveres on Kanavere lahingu mälestuskivi, mis avati 1985 ja selle kujundas Aulin Rimm.

Viited

Kirjandus
Sulev Vahtre. Jüriöö [1343. aasta ülestõus]. Tallinn: Eesti Raamat, 1980.

Lahingud Eestis
Mässud
1343. aasta Eestis
Ferenc Münnich

Ferenc Münnich (18. november 1886 Seregélyes – 29. november 1967 Budapest) oli Ungari kommunistlik poliitik ja riigitegelane.

Ta osales Esimeses maailmasõjas Austria-Ungari armees, langes 1915. aastal idarindel Vene vägede kätte sõjavangi. Viibis Tomskis sõjavangide laagris, kus astus 1917. aastal Venemaa Sotsiaaldemokraatlikku Tööliste (bolševike) Parteisse, kus ta organiseeris ungari grupi. Permis moodustas ta ungarlastest koosneva internatsionaalse rühma, sõdis Uuralis koos Punaarmeega valgete vastu. 

Novembris 1918 pöördus Münnich tagasi Ungarisse. Pärast Ungari Nõukogude Vabariigi loomist 1919. aasta märtsis osales ta Ungari Punaarmee ja punamiilitsa loomisel. Punavõimu kukutamise järel emigreerus Münnich Austriasse, seejärel viibis Tšehhoslovakkias ja Saksamaal. Aastatel 1922–1936 elas ta Nõukogude Liidus, kus oli juhtivatel töökohtadel majanduses. Aastatel 1936–1939 osales ta Hispaania kodusõjas, kus oli 13. internatsionaalse brigaadi Rákosi pataljoni komissar. Võitles Nõukogude Liidu ja Saksamaa vahelises sõjas Punaarmee koosseisus.

Pöördus 1945. aastal Ungarisse tagasi, astus sama aasta oktoobris Ungari Kommunistlikku Parteisse. Oli Budapesti politseiülem. Aastatel 1949–1951 oli ta Ungari saadik Soomes, 1951–1954 Bulgaarias. Septembrist 1954 augustini 1956 oli ta saadik Nõukogude Liidus. 1956. aasta augustist oktoobrini oli ta saadik Jugoslaavias. 27.–31. oktoobril kuulus ta siseministrina Imre Nagy valitsusse. Põgenes 1. novembril koos János Kádáriga Nõukogude Liitu, kus veenis Nõukogude juhtkonda Ungari sündmustesse sõjaliselt sekkuma. Pärast Ungari ülestõusu mahasurumist pöördus ta 4. novembril Ungarisse tagasi ning ennistati siseministriks ning sai samuti ka kaitseministriks, olles mõlemal ametikohal kuni 1. märtsini 1957. Kaitseminister oli ta kuni 1958. aasta jaanuarini. Sel ajal tegeles ta ka Töölismiilitsa loomisega. 28. jaanuarist 1958 kuni 13. septembrini 1961 oli ta Ungari Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimees, 1961–1965 riigiminister.

Viited

Ungari poliitikud
Ungari diplomaadid
Sündinud 1886
Surnud 1967