joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Charles Mingus

Charles Mingus Jr. (22. aprill 1922 – 5. jaanuar 1979) oli kõrgelt hinnatud ja oluliselt džässmuusikat mõjutanud mustanahaline USA džässmuusik, kontrabassimängija, helilooja, ansamblijuht, eksperimenteerija ja muusikaõpetaja. Ta õppis trombooni ja tšellot, kuid loobus tšellomängija karjäärist kontrabassi kasuks, kuna mustanahalistel polnud võimalust tol ajal klassikalises muusikas läbi lüüa. Mingus on saanud oma mitmekülgse loomingu eest nii eluajal kui ka pärast surma mitmeid mainekaid muusikaauhindu.
1993. aastal avaldas USA Kongressi raamatukogu soovi arhiivida kõik Mingusest säilinud dokumendid – noodid, salvestised, kirjavahetus ja fotod – mida asjaosalised kirjeldasid kui "kõige olulisemat džässiajaloo käsikirjakogu". 

Tema arendatud vormiga, tihti massiivseid sümfoonilisi kõlasid sisaldavat hardbop-stiilis muusikat peetakse free jazz'ile üheks teerajajaks. Mingus kirjutas heliloomingut, mis sisaldab kuumi ja hingestatud bebop'i ja hardbop'i meelolusid ja tugevat gospelmuusika vaimsust, mille ta ühendas third stream'i, free jazz'i ja klassikalise muusika elementidega. Ehkki Mingus ise vältis oma heliloomingu liigitamist, lõi ta isikupärast muusikat, mis sulatab klassikalise muusika traditsioone unikaalse eksperimentaalse džässiga. Muuhulgas väitis ta, et tema peamisteks mõjutajateks on Duke Ellington ja kirik. Minguse tuntuim kooslus on sekstett koos Dannie Richmondi, Jaki Byardi, Eric Dolphy, Johnny Colesi ja Clifford Jordaniga.

1970. aastate keskpaigaks põdes Mingus amüotroofilist lateraalskleroosi, mis hävitas ta suurepärase pillimängutehnika sedavõrd, et elu lõpupoolel ta ei suutnud enam pilli mängida. 
Mingus oli väga viljakas – 30 albumit kümne aasta jooksul! Osad džässiajaloolased peavad tema parimaks kompositsiooniks "Epitaphi", mis on kirjutatud 30-liikmelisele orkestrile. Teos on 4235 takti pikk ja kestab umbes 2 tundi, mis teeb sellest maailma pikima džässikompositsiooni läbi aegade. Teost mängiti esmakordselt pea kümme aastat pärast helilooja surma.
Enda sõnul pidas ta oma loomingust parimaks third stream'i vaimus kirjutatud lugusid ning 1972. aastal ilmunud albumit "Let My Children Hear Music", kus ta kasutab muuhulgas lisaks suurele džässorkestrile erinevaid arranžeerijaid ja dirigente.

Charles Mingus suri 56-aastasena Mehhikos Cuernavacas, kuhu ta oli reisinud end ravima. Minguse tuhk on puistatud Gangese jõkke Indias. 

Ameerika Ühendriikide muusikud
Ameerika Ühendriikide heliloojad
Kontrabassimängijad
Sündinud 1922
Surnud 1979
Marili Toome

Marili Sokk; sündinud 23. septembril 1975) on Eesti kunstnik, filmilavastaja, animaator, nukujuht ja teatrikunstnik. 

Eesti teatrikunstnikud
Sündinud 1975
Kadri Leetmaa

Kadri Leetmaa (neiupõlvenimega Kadri Org; sündinud 20. augustil 1975) on Eesti geograaf (spetsialiseerunud inimgeograafiale) ja poliitik.

Haridus
Ta õppis aastatel 1993–1997 Tartu Ülikoolis geograafiat bakalaureuseõppes ja 1997–2005 inimgeograafiat magistriõppes. 2003–2005 oli ta külalisüliõpilane Trieri Ülikoolis Saksamaal. 2005–2008 õppis ta inimgeograafiat Tartu Ülikoolis doktoriõppes. 2005. aastal kaitses ta magistritöö teemal "Eeslinnastumine Tallinna linnaregioonis sotsialismijärgsel perioodil" (juhendaja Tiit Tammaru), 2008. aastal doktoritöö "Residential suburbanisation in the Tallinn metropolitan area" ("Rahvastiku eeslinnastumine Tallinna linnaregioonis", juhendaja Tiit Tammaru).

Töö ja teadustegevus
1996–2001 töötas ta Haanja Looduspargis maakasutuse planeerimise spetsialistina (poole kohaga), 2001–2002 Harju maavalitsuses peaspetsialistina. 2005–2007 oli ta assistent Euroopa Parlamendi eesti kirjaliku tõlke osakonnas.

2005–2008 oli Tartu Ülikooli ökoloogia- ja maateaduste instituudi geograafia osakonnas doktorant-teadur ja alates 2009. aastast on ta samas inimgeograafia teadur.

Töid
"Eeslinnastumine Tallinna linnaregioonis sotsialismijärgsel perioodil". Magistritöö, 2005
"Tallinn lahkub Harjumaale". EPL, 1. mai 2002
"Kas Tartu linn mahub kolme kasti?". Postimees, 1. märts 2010
"Planeerimise neljas mõõde". Tartu Postimees/sotsdem.ee, 5. mai 2011
"Kvaliteetne linnakeskkond ja valglinnastumine". Videoloeng (44 min), areng.ee

Poliitiline tegevus
Ta kuulub Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.

Ta on Tartu linnavolikogu arengu- ja planeerimiskomisjoni liige alates 2009. aastast ning Elva linnavolikogu arengukomisjoni liige alates 2011. aastast.

Alates 16. jaanuarist 2022 on ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna Tartu piirkonna esimees.

Tunnustus
 1997 – üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi III preemia bakalaureuseõppe astmes
 2005 – üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi III preemia magistriõppe astmes, ühiskonnateaduste ja kultuuri aastapreemia
 2008 – üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi I preemia doktoriõppe üliõpilaste kategoorias ühiskonnateaduste ja kultuuri valdkonnas

Viited

Välislingid

Eesti geograafid
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1975
Ero Liivik

Ero Liivik on Eesti jurist, kes on kirjutanud uurimusi Eesti riigiõigusest ja õiguse sotsioloogiast. 

Ta lõpetas 2000. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, 2017. aastal kaitses doktoritöö "Otsedemokraatia Eestis: õigussotsioloogilisi aspekte."

Ajakirjanduses on ilmunud tema artikleid poliitilistel teemadel, otsedemokraatiast ja omavalitsuskorraldusest.

Poliitiline tegevus
2011. aastal kandideeris Liivik parteituna Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas Riigikokku, kuid ei osutunud valituks.

Viited

Välislingid 
Eesti artiklite andmebaas

Artikleid 
Ero Liivik. Presidendi otsevalimist sätestavad eelnõud Riigikogus 1993–2016. Riigikogu Toimetised Nr 39, 2019, lk 71-80.
Ero Liivik. Local Governments as Providers of Public Order: The Case of Estonia. Varstvoslovje: Journal of Criminal Justice & Security. 2017, Vol. 19 Issue 4, p 385-397.
[Ero Liivik. Skepsis demokraatia suhtes https://sirp.ee/s1-artiklid/c9-sotsiaalia/skepsis-demokraatia-suhtes]. Sirp, 21. juuli 2017
[Ero Liivik. Otsedemokraatia Eestis: õigussotsioloogilisi aspekte https://dspace.ut.ee/handle/10062/55509]. Doktoridissertatsioon. Tartu Ülikool 2017  
Ero Liivik. Tänavu möödub 25 aastat Eesti õigusteadlase Artur Mägi surmast. Eesti Päevaleht (Rootsi), 10. august 2016
Ero Liivik. Otsedemokraatia võimalused legitiimse poliitika peateena: miks „targad valitsejad“ ei kuula rahvast?, Vikerkaar nr 9, 2013
Ero Liivik. Rahvaalgatuse seadustamise menetlus riigikogus 2003-2008, Riigikogu Toimetised 2012 
Ero Liivik. Referendum in the Estonian Constitution: historical and comparative constitutional aspects // Juridica International. 18. Tartu, 2011, lk 17–26.
Ero Liivik. Legitimacy through Direct Democracy in the EU Member State: Direct Democratic Initiatives in the Estonian Parliament. Proceedings of the Institute for European Studies, Tallinn University of Technology; Dec 2010, 8, p 82-99. 

Eesti juristid
Saue linnapead
Eesti õigusteadlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1971
Torgu vald (Jämaja kihelkond)

Torgu vald oli vald Jämaja kihelkonnas. Vallamaja asus tänapäeva Laadla küla alal.

1939. aasta valdade reformi käigus sai Torgu vallast uus Torgu vald, välja arvatud Rahuste küla piirkond, mis läks Salme valla koosseisu.

Vallas on sündinud poliitik Johannes Perens, mälumängur Robert Helde, helilooja ja luuletaja Olev Sau.

Viited

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Jämaja kihelkond
Saare maakonna endised vallad
Pjotr Koševoi

Pjotr Kirillovitš Koševoi (21. (8.) detsember 1904 – 30. august 1976) oli NSV Liidu sõjaväelane, Nõukogude Liidu marssal.

Elukäik 
Pjotr Koševoi sündis Hersoni kubermangus Aleksandria linnas, põlvnedes talupoegade perekonnast.

1920. aastal liitus Koševoi Punaarmeega, võttes osa Vene kodusõjast. 1927. aastal astus Koševoi ratsaväe kooli, kus teenis peamiselt juhtivatel ametikohtadel staabis. 1939. aastal lõpetas Frunze-nimelise sõjaakadeemia.

Enne 1941. aasta suvel puhkenud sõda NSV Liidu ja Saksamaa vahel, töötas diviisis staabiülemana, olles auastmelt polkovnik. Kuni 1943. aasta septembrini oli Koševoi laskurdiviisi ülem, pärast seda juhtis aga laskurkorpust ning viis läbi mitmeid sõjalisi manöövreid, paistes eriti silma lahingutes Sevastopoli ja Königsbergi pärast. Sõja lõpuks oli ta välja teeninud kindralleitnandi auastme. Vahetult pärast sõja lõppu peetud võiduparaadil esindas ta Punasel väljakul 3. Valgevene rinde üht esinduspolku.

Sõjajärgsel ajal oli mitmel ametikohal armees: armee komandör (1946–1955), Ida-Saksamaal asunud Nõukogude väegrupi ülemjuhataja esimene asetäitja (1955–1957), Siberi sõjaväeringkonna vägede juhataja (1957–1960), Kiievi sõjaväeringkonna juhataja (1960–1965) ning viimaks Ida-Saksamaal asetseva Nõukogude väegrupi ülemjuhataja (1965–1969).

1968. aastal Tšehhoslovakkias aset leidnud sündmuste käigus osales ka Koševoi juhitud 20. kaardiväe armee, mis suutis hõivata mitmeid objekte Prahas.

Oktoobris 1969 taandati Koševoi Ida-Saksamaal asetsenud Nõukogude vägede ülema ametipostilt ja asendati marssal Viktor Kulikoviga. Kuni oma surmani oli Koševoi kindralinspektori nominaalsel ametikohal NSV Liidu Kaitseministeeriumis.

Pjotr Kirillovitš Koševoi suri 30. augustil 1976 Moskvas ning on maetud Novodevitšje kalmistule.

Pjotr Koševoi oli kommunistliku partei liige 1925. aastast, NLKP Keskkomitee liige 1961–1971 ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 1966–1974.

Auastmed

Teenetemärgid 
 Nõukogude Liidu kangelane, kahekordne aunimetuse saaja (16. mai 1944, 9. aprill 1945)
 Lenini orden, viiekordne kavaler (17. detsember 1941, 16. mai 1944, 30. aprill 1945, 9. detsember 1964, 22. veebruar 1968)
 Oktoobrirevolutsiooni orden (4. detsember 1974)
 Punalipu orden, kolmekordne kavaler (3. november 1944, 15. november 1950, 21. veebruar 1969)
 Suvorovi orden, 2. klass (31. märts 1943)
 Kutuzovi orden, 2. klass, kahekordne kavaler (17. september 1943, 4. juuli 1944)
 Bogdan Hmelnitski orden, 1. klass (5. mai 1945)
 medal Vladimir Iljitš Lenini 100. sünniaastapäeva tähistamiseks
 medal "Leningradi kaitsmise eest"
 medal "Stalingradi kaitsmise eest"
 medal "Võidu eest Saksamaa üle Suures Isamaasõjas 1941–1945"
 juubelimedal "20 aastat võidust Suures Isamaasõjas 1941–1945"
 juubelimedal "30 aastat võidust Suures Isamaasõjas 1941–1945"
medal "Königsbergi vallutamise eest"
 juubelimedal "30 aastat NSV Liidu relvajõude"
 juubelimedal "40 aastat NSV Liidu relvajõude"
 juubelimedal "50 aastat NSV Liidu relvajõude"
 medal "Leningradi 250. aastapäev"

Viited 

Nõukogude Liidu marssalid
Nõukogude Liidu kangelased
Novodevitšje kalmistule maetud
Sündinud 1904
Surnud 1976
Bergi loss

Bergi loss (letseburgi keeles Schlass Bierg, prantsuse keeles Château de Berg, saksa keeles Schloss Berg), tuntud ka kui Colmar-Berg, on Luksemburgi suurhertsogi peamine residents. Loss asub Kesk-Luksemburgis Colmar-Bergis, riigi kahe kõige olulisema jõe, Atterti ja Alzette'i ühinemiskohas.

Ajalugu 
Berg(he) senjööri on esmakordselt kirjalikult mainitud 1311. aastal.

Suurhertsogid omandasid kinnistu esmakordselt 1845. aastal. 1906. aastal laskis Guillaume IV vana lossi lammutada ning selle asemele valmis 1911. aastaks uus Bergi loss, millest sai suurhertsogite peamine residents.

Teise maailmasõja järel loss restaureeriti ning 1964. aastast on see taas Luksemburgi suurhertsorgi residents.

Sünnid
Bergi lossis on sündinud kolm viimast Luksemburgi riigipead neljast:
 suurhertsoginna Marie-Adélaïde (sündis 1894; valitses 1912–1919)
 suurhertsoginna Charlotte (sündis 1896; valitses 1919–1964)
 suurhertsog Jean (sündis 1921; valitses 1964–2000)

Praegune suurhertsog Henri on sündinud Betzderi lossis Ida-Luksemburgis.

Kirjandus
 Anonym, 1912. Schloss Colmar-Berg. Der Profanbau H. 5: 111-132. Leipzig.
 Fränz Frising, 1965. Schloss Berg im Wandel der Zeiten. S. 9-24 in: Colmar-Berg : was einst war und sich immer neu gestaltet. Luxemburg.
 Jean-Pierre Koltz, 1978. Schloss Berg an der Attert. Heimat und Mission Jg. 52, n° 1/2: 4-6. Clairefontaine.
 Krantz, Robert & Norbert Quintus, 1984. Das alte Luxemburg heute : ein kultureller Wegweiser von der Romanik zum Barock 800-1800 (Burgen, Schlösser, Kirchen, Friedhöfe, Dörfer). [layout Sonja Muller ; couv. Marcel Schroeder] Luxembourg : RTL Édition, 271 p.

Välislingid

 Lossi ajalugu (prantsuse keeles)
 Fotod

Luksemburgi lossid
Oxford University Press

Oxford University Press on Oxfordi Ülikooli juures tegutsev kirjastus. See on suurim ülikoolikirjastus maailmas.

Ülikool alustas trükiste kirjastamist 1480. aasta paiku ning kasvas piiblite, palveraamatute ja teadustööde peamiseks avaldajaks. Kirjastus asutati 1586. aastal. 

19. sajandi lõpus alustas kirjastus projekti, millest sai Oxford English Dictionary. Kirjastus on välja andnud lasteraamatuid, õpikuid, muusikateoseid, ajakirju, ilukirjandusklassika sarja ja palju muud. Toodangu suurenedes on liigutud rahvusvahelisele turule ja avatud kontoreid ka väljaspool Suurbritanniat, esimene neist loodi New Yorgis 1896. aastal. Arvutiajastu saabumise ja karmide äritingimuste tõttu sulges kirjastus 1989. aastal oma trükikoja ning 2004. aastal paberitööstuse. Trükkimine ja köitmine ostetakse nüüd sisse.

Viited

Välislingid
Koduleht

Kirjastused
Ian Curtis

Ian Kevin Curtis (15. juuli 1956 – 18. mai 1980) oli inglise muusik, post-punk ansambli Joy Division solist ja laulusõnade kirjutaja. Ta oli tuntud bassbaritonis laulmise, neurootilise tantsustiili ja kõledate, ängistavate laulusõnade poolest. 

Ian Curtis poos end üles vaid 23-aastaselt, õhtul enne Joy Divisioni plaanitud kontserditurneed Ühendriikides ja Kanadas. 

Aastal 2007 valmis Ian Curtisest eluloofilm "Enesekaotus" ("Control").

Suurbritannia lauljad
Suurbritannia muusikud
Sündinud 1956
Surnud 1980
Peter Hook

Peter Hook (sündinud 13. veebruaril 1956) on inglise basskitarrist.

Peter Hook asutas 70ndate keskel koos Bernard Sumneriga post-punk'i bändi Joy Division. Pärast bändi solisti Ian Curtise enesetappu sai nimeks New Order ja Hook mängis seal bassi kuni bändist lahkumiseni aastal 2007.

Välislingid 
 Kodulehekülg

Suurbritannia muusikud
Basskitarristid
Sündinud 1956
Oeren

Oeren on hollandikeelne osavald ja küla Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Veurne ringkonnas Alveringemi vallas.

Hajusasustusega Oeren oli enne 1971. aastat omaette vald.

Oerenit on kirjasõnas esmakordselt mainitud 1056. aastal, 1231. aastal mainiti kohta Hearingi nime all ning alates 1313. aastast on kasutusel praegune nimi Oeren.

Belgia külad
Lääne-Flandria provintsi endised vallad
Sint-Rijkers

Sint-Rijkers on hollandikeelne osavald ja küla Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Veurne haldusringkonnas Alveringemi vallas.

Hajusasustusega Sint-Rijkers on alates 1971. aastast Alveringemi osavald.

Sint-Rijkersit on kirjasõnas esmakordselt mainitud juba 11. sajandil.

Belgia külad
Stavele

Stavele on hollandikeelne osavald ja küla Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Veurne ringkonnas Alveringemi vallas.

Yseri ääres asuv Stavele on alates 1977. aastast Alveringemi osavald.

Stavelet on kirjasõnas esmakordselt mainitud juba 1110. aastal (Stafala).

Belgia külad
Lääne-Flandria provintsi endised vallad
Henrik Kalmet

Henrik Kalmet (sündinud 19. aprillil 1986) on eesti näitleja.

Elukäik 
Ta lõpetas 2005. aastal Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 2012. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli näitlejana. Aastatel 2012–2017 töötas Tallinna Linnateatris. Ta on Kinoteatri asutajaliige ja näitleja.

Ta juhtis koos vend Karl-Andreas Kalmetiga telesaadet "Eesti otsib superstaari" 5. hooajal.

Rollid teatris 

 "Melujanu" – lavastajad Henrik Kalmet, Priit Võigemast, Maiken Schmidt ja Paavo Piik, esietendus 2015
 Michal – Otfried Preussler, "Krabat" lavastaja Diana Leesalu, esietendus 2015
 Tom – T. Aleksejev, "Imede aasta" lavastaja Madis Kalmet, esietendus Jäneda Pulli tallis, R.A.A.A.M 2014
 Carlson – John Steinbeck, "Hiirtest ja inimestest" lavastaja Vallo Kirs, esietendus 2014
 Carlos, Georg – Paavo Piik / Mari-Liis Lill, "Harakale haigus..." lavastajad Paavo Piik / Mari-Liis Lill, esietendus 2014
 Luukas – Paavo Piik / Mari-Liis Lill,"Varesele valu..." lavastajad Paavo Piik / Mari-Liis Lill, esietendus 2014
 Fass – Ken Campbell, "Skangpoomijad" lavastaja Andrus Vaarik, esietendus 2013
 Nagy, vanem Pásztor – Ferenc Molnár, "Pál-tänava poisid" lavastaja Mart Koldits, esietendus 2013
 Ivan Turgenev – Tom Stoppard, "Utoopia rannik. II osa. Laevahukk" Elmo Nüganen, esietendus Eesti Draamateatris 2013
 Arvutinohik – Diana Leesalu / Paavo Piik, "Lantimiskunstnikud" lavastajad Diana Leesalu / Paavo Piik, esietendus 2012
 aktsioon "Batuudimees" – lavastajad Diana Leesalu / Paavo Piik, Kinoteater 2012
 Tigapuu – A. H. Tammsaare / Elmo Nüganen,"Tõde ja õigus. Teine osa" lavastaja Elmo Nüganen, esietendus 2005, rollis alates 2012
 “Püstijalukomöödia” – Kinoteater, esietendus 2011
 Géronte – Molière, „Scapini kelmused“ lavastaja Elmo Nüganen, esietendus 2011
 Roy Selridge – Neil Simon, „Biloxi blues“ lavastaja S. Pukk, esietendus 2011
 Timo – Aleksis Kivi, „Seitse venda“ lavastaja Priit Pedajas, esietendus Eesti Draamateatris 2011
 Isa Flote – Peter Barnes, „Jumala Narride Vennaskond“ lavastaja Elmo Nüganen, esietendus 2010

Rollid filmides 
 Voldemar Piir –"1944" (režissöör Elmo Nüganen, 2015)
 Ants – "Elo" (režissöör Helen Takkin, 2015)
 Esko – "Nullpunkt" (režissöör Mihkel Ulk, 2014)
 Henrik – "Roosa kampsun" (režissöör Moonika Siimets, 2014)
 Mattias – "Renessanss" (tudengifilm, režissöör Margus Raid, 2012)
 Jobu – "Kõks" (tudengifilm, režissöör Hardi Keerutaja, 2011)

Lavastused 
 "Melujanu" – Linnateater, 2015 (koos Maiken Schmidti, Paavo Piigi ja Priit Võigemastiga)
 "Kaota mu naine ära ehk mis tunne on olla mustkunstnik" – Kinoteater, 2014
 Aktsioonide sari "Manifest" – Kinoteater, 2013–2014

Tunnustus 

 2019 Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (koos Alissija-Elisabet Jevtjukova, Paavo Piigi, Paul Piigi, Aivo Ranniku ja Marta Pulgaga (Kinoteatri Eksperimendi idee teostuse ja jäädvustamise eest)).

Isiklikku 
Tema vanemad on Gita ja Madis Kalmet ning vend on Karl-Andreas Kalmet. Kalmetil on kaksikvend Rogelio.

Tallinna Linnateatri näitlejad
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1986
Arvi Altmäe

Arvi Altmäe (sündinud 22. juulil 1942) on eesti arhitekt ja koolijuht.

1967–1973 õppis ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis ja lõpetas kiitusega arhitektuuri eriala. 1997–1999 õppis ta Tallinna Tehnikaülikoolis ja lõpetas haldusjuhtimise eriala magistrikraadiga. 2004. aastal kaitses doktoriväitekirja sotsiaalteadustes Tallinna Ülikooli Õigusakadeemias (endine Akadeemia Nord) ning 2009. aastal sai doktorikraadi kasvatusteadustes Tampere Ülikoolis.  

Ta on olnud Tallinna Tehnikakõrgkooli rektor ja rakenduskõrgkoolide rektorite nõukogu esimees ning Vabariigi Presidendi Akadeemilise Nõukogu liige.

Ta on Isamaa ja Res Publica Liidu liige ja MTÜ Eesti Kodukaunistamise Ühenduse juhatuse esimees.

27. veebruaril 2012 määras majandus- ja kommunikatsiooniminister Juhan Parts Altmäe EAS-i nõukogusse.

Tunnustused
2000 Valgetähe III klassi teenetemärk
2006 Valgetähe II klassi teenetemärk
2010 Vilniuse Kolledži (Leedu) audoktor

Viited

Välislingid

Eesti arhitektid
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Tallinna Tehnikakõrgkooli õppejõud
Eesti koolijuhid
Eesti rektorid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1942
Karl-Andreas Kalmet

Karl-Andreas Kalmet (sündinud 8. veebruaril 1989) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 2008. aastal Haagis Hollandi Briti Kooli (The British School in The Netherlands) ja 2012. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli näitlejana. Seejärel töötas kuni 2015. aastani näitlejana Tallinna Linnateatris.

Ta juhtis koos oma venna Henrik Kalmetiga telesaadet "Eesti otsib superstaari" 5. hooajal.

Ta mängib jalgpalli Tallinna klubis FC Reaal.

Isiklikku
Tema vanemad on Gita ja Madis Kalmet. Tema vend on näitleja Henrik Kalmet.

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1989
Jyrki Tapio Heinämäki

Jyrki Tapio Heinämäki (sündinud 21. septembril 1959 Raahes Soomes) on Tartu Ülikooli meditsiinitehnoloogia professor.

Heinämäki omandas kõrghariduse Helsingi Ülikoolis, kus kaitses 1999. aastal doktorikraadi ja töötas 2002. aastast dotsendina. Tartu Ülikooli professoriks valiti ta 2010. aastal. 2016. aastast on ta farmatseutilise nanotehnoloogia professor.

2010. aasta seisuga oli Heinämäki avaldanud rohkem kui 80 teaduspublikatsiooni ning tema nimel oli viis patenti või patenditaotlust.

Viited

Välislingid 
 "Tartu Ülikool sai kuus professorit ja emeriitdotsendi" Tartu Postimees, 18. juuni 2010

Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Sündinud 1959
Päev

Päev on ajavahemik planeedi pinna kindlas punktis, mille jooksul päike (või planeedisüsteemi keskne täht) on horisondist kõrgemal.

Päeva pikkus sõltub laiuskraadist, pöörlemistelje nurgast orbiidi pinna suhtes ning nurgast pöörlemistelje ja tähele suuna vahel. Päevale järgneb öö, taevakehade öö- ja päevakülge eraldab terminaator. Päev algab päikesetõusuga ja lõpeb päikeseloojanguga.

Vaata ka 

 Polaarpäev
 Keskpäev
 Ööpäev ehk 24 tundi on aja mõõtühik.

Aeg
Jaak Jürimäe

Jaak Jürimäe (sündinud 16. mail 1968 Tartus) on eesti sporditeadlane ja -pedagoog.

Haridus
1986. aastal lõpetas Tartu 1. Keskkooli, 1990. aastal Tartu Ülikoolis bakalaureuse- ja 1992. aastal magistriõppe. Doktoriõpingud toimusid Austraalias Queenslandi Ülikoolis, kus Jürimäe kaitses 1996. aastal väitekirja teemal "Changes in muscle structure and function with resistance training". 1998–1999 läbis järeldoktorantuuri Tartu Ülikoolis.

Töö
Alates 2007. aastast töötab ta professorina Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna treeninguõpetuse õppetoolis.

Jürimäe uurib väsimust ja ülekoormust ning püüab leida markereid, mille abil hinnata tippsportlaste treeningu tõhusust.

Teosed
 "Treeninguõpetus", Tartu Ülikooli Kirjastus 2011 (koos Jarek Mäestuga). ISBN 9789949195909

Sport
Jürimäe on kuulunud sõudjana Eesti koondisse.
 Saavutanud NV meistrivõistlustel pronksi roolijata neljapaadil.
 Saavutanud kuuel korral Eesti meistrivõistlustel pronksmedali rooljata neljapaadis, roolijaga kahepaadis või kaheksapaadis (1986–1989)

Isiklikku
Tema isa oli metsateadlane Arnold Jürimäe ja poolvend oli spordipedagoog Toivo Jürimäe.

Viited

Välislingid

 
 
 Jaak Jürimäe YouTube

Eesti sporditeadlased
Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna professorid
Eesti sõudjad
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1968
Irja Lutsar

Irja Lutsar (sündinud 20. juulil 1954) on eesti mikrobioloog ja viroloog, Tartu Ülikooli meditsiinilise mikrobioloogia ja viroloogia professor. 

Alates 20. märtsist 2020 kuni 31. detsembrini 2021 oli ta COVID-19 haigust põhjustava koroonaviiruse levikuga seotud sündmuste ning rahvatervise ja majanduse probleemide lahendamisega tegeleva valitsuskomisjoni juures asuva teadusnõukoja juht.   

Irja Lutsar lõpetas Räpina Keskkooli 1972. aastal ja Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna 1978. aastal. 1995. aastal sai Lutsar meditsiinidoktori kraadi. Tema doktoritöö teema oli "Kesknärvisüsteemi põletikulised haigused lastel (kliinilis-epidemioloogiline iseloomustus ja kaugtulemused)". 

Lutsar on töötanud lastearstina Võrus ja Tartu Ülikooli Lastekliinikus, täitnud nii osakonnajuhataja kui ka peaarsti asetäitja kohuseid. 

Alates 2004. aastast on Irja Lutsar Tartu Ülikooli mikrobioloogia ja viroloogia professor. 2004–2015 juhatas ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna mikrobioloogia instituuti. 

Alates 2016. aastast on Lutsar Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna bio- ja siirdemeditsiini instituudi mikrobioloogia osakonna juhataja. 

Irja Lutsari teadustöö on seotud infektsioonhaiguste patogeneesi ja raviga vähenenud immuunsusega isikutel – peamiselt vastsündinutel ja HIV-positiivsetel isikutel.

Tunnustus
 1994 – Eesti Vabariigi Teaduspreemia (uurimisgrupi liikmena)
 1994 – European Society for Pediatric Infectious Diseases preemia uurimistööks
 1995 – European Society for Pediatric Infectious Diseases uurimispreemia
 2010 – Eesti Vabariigi Teaduspreemia
 2013 – Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk
 2014 – Tartu Ülikooli suur medal
 2020 – Teadusajakirjanduse sõbra auhind 
 2020 – Eesti Teaduste Akadeemia Karl Schlossmanni medal panuse eest COVID-19 kriisi leevendamisel 
 2020 – Eesti Ettevõtlike Naiste Assotsiatsiooni aasta naine 
 2021 – Eesti Punase Risti I klassi teenetemärk 
 2021 – Eesti Arstide Liidu aumärk
 2021 – Aasta kodanik 
 2021 – ajakirja Meditsiiniuudised auhind  Meditsiinimõjutaja 2021

Viited

Välislingid 
 
 Irja Lutsar Biomeedikum
 "TÜ professor Irja Lutsar asutas teaduspreemia eest Laste Kliiniliste Uuringute Fondi" Tartu Ülikool

Eesti arstiteadlased
Eesti arstid
Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Eesti Punase Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1954
Ragnar Kond

Ragnar Kond (sündinud 12. jaanuaril 1966) on eesti ajakirjanik, Eesti Rahvusringhäälingu Valgamaa ja Läti korrespondent.

Ta on lõpetanud Valga 1. Keskkooli 1984. aastal ja Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal 1991. aastal.

Esimese kaastöö Eesti Televisiooni uudistesaatesse "Aktuaalne kaamera" tõi Kond 1981. aastal.

Tunnustus
 2013 Valgetähe V klassi teenetemärk
 2017 Valga linna aukodanik
 2019 Läti Tunnustusristi 5. klass

Isiklikku
Ragnar Kond kõneleb läti keelt, kuna ta ema oli lätlanna. Ta on abielus ja poja isa.

Laialdast tähelepanu on pälvinud Ragnar Kondi mütsid ja sallid, mida koob tema naine Kersti Kond. 2022. aasta mais toimus Valga kultuurimajas ka nende näitus.

Viited

Välislingid
 Loora-Elisabet Lomp, "Ragnar Kondi mütsi-salli näitust saab Valgas kaeda veel vaid homme", Postimees, 26. mai 2022
 Madis Jürgen, "Ragnar Kondi mütside saladus: telereporteri hoolitsev kaasa koob uue peakatte mõne tunniga valmis!", Eesti Ekspress, 23.02.2021
 Tauno Vahter, "Millest räägib Ragnar Kondi müts?", Postimees, 15. veebruar 2021

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1966
Katrin Õunap

Katrin Õunap (sündinud 29. juulil 1964) on eesti arstiteadlane.

Katrin Õunap lõpetas 1982. aastal Tallinna 1. Keskkooli. 1988. aastal lõpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna pediaatria erialal ning aasta hiljem samas internatuuri. Meditsiinidoktori kraadi sai ta 1999. aastal, kui kaitses väitekirja teemal "Fenüülketonuuria Eestis: esinemissagedus, vastsündinute skriining, diagnostika, kliiniline iseloomustamine ja genotüübi/fenotüübi korrelatsioon".

2008. aastast töötab Tartu Ülikooli Kliinikumi ühendlabori geneetikakeskuse juhatajana, 2010. aastast ka Tartu Ülikooli arstiteaduskonna lastekliiniku kliinilise geneetika professorina.

Viited

Välislingid 

 
 Inauguratsiooniloengute sarja jätkab Katrin Õunap Tartu Ülikool

Eesti arstiteadlased
Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1964
Boris Lehtlaan

Boris Lehtlaan (sündinud 27. märtsil 1946) on eesti estraadilaulja.

Lehtlaan õppis laulmist 1965–1969 Tallinna Muusikakoolis ja Filharmoonia Estraadistuudios (juhendaja Heli Lääts). Ta oli Eesti Filharmoonia solist 1969–1981.

Lehtlaan on osalenud 1960. aastatel ansamblites Toonika, Kristallid, Optimistid ja Olav Ehala ansamblis ning estraadiorkestris Vana Toomas. 1974. aastal jagas ta Moskva Estraadimuusika Konkursil Alla Pugatšovaga kolmandat kohta. Andis Nõukogude Liidus aastatel 1969–1978 umbes 300 kontserti. Esinenud ka Soomes, Saksamaal, Tšehhoslovakkias, Poolas ja USAs, muu hulgas koos Tiit Saluveeri ja Henn Rebasega. 

Teiste hulgas oli ta 1978. aastal loodud ansambli Mobile solist.

Ta mängis 1969. aasta muusikafilmis "Uksed" ja oli peategelane ka Mark Soosaare 1971. aasta muusikafilmis "Kuldrannake".

Tunnustus
2008 – Kuldne Plaat, eriauhind panuse eest Eesti popmuusikasse

Isiklikku
Tal on Tallinna iluuisutamiskooli koreograafi Janaga tütred Kristina ja Maria.

Viited

Välislingid

Sulev Oll. Boris Lehtlaan pole kunagi häbenenud lihtsaid laule, Maaleht, 27. märts 2011

Eesti lauljad
Sündinud 1946
Kai Vare

Kai Vare (sündinud 18. mail 1968) on eesti raadioajakirjanik ja tõlkija.

Ta töötab Eesti Rahvusringhäälingus raadiouudiste vastutava toimetajana.

Tõlkeid
 Jonathan Elphick, John Woodward, "Linnud", Tänapäev, 2006, ISBN 9789985623732
 Josh Bazell, "Võida vikatimeest", Fookus Meedia, 2010, ISBN 9789949903504

Eesti raadioajakirjanikud
Eesti tõlkijad
Sündinud 1968
One-X

"One-X" on Kanada rokkansambli Three Days Grace teine album. Album lasti välja 13. juunil 2006.

Albumit "One-X" müüdi ainuüksi USA-s 1,79 miljonit eksemplari, mis teeb sellest ansambli edukaima albumi.

Kanada albumid
2006. aasta albumid
Andres Kõpper

Andres Kõpper (sündinud 22. märtsil 1990) on eesti muusik ja režissöör, ansambli Tenfold Rabbit solist ja muusikaprojekti NOËP eestvedaja.

Haridus
Kõpper sai hariduse 1996–2006 Tallinna Nõmme Põhikoolis, 2006–2009 Gustav Adolfi Gümnaasiumis, lisaks õppis 1996–2007 Nõmme Muusikakoolis klaverit ja akordionit, 2009–2010 Tallinna Ülikooli Balti Filmi ja Meediakoolis ning täiendas end Hispaanias Barcelonas.

Muusika
Kõpper oli eesti ansambli Tenfold Rabbit solist.

Pärast Tenfold Rabbiti tegevuse lõpetamist 2015. aasta veebruaris alustas ta uut muusikaprojekti NOËP. Esimene singel "Move" ilmus YouTube'i 22. märtsil 2015, järgmine singel "Game" 4. juunil 2015.

Aastal 2016 tuli juba hittlugu "Rooftop", mis on kogunud YouTube'is üle 700 000 vaatamise.

Filmid ja sarjad
Kõpper lavastas filmi "Vasaku jala reede" ning tegeles seriaalide "Nurjatud tüdrukud" ja "Restart" režiiga.

Viited

Välislingid

Andres Kõpperi unistuste armulugu: tahan vanana käest kinni jalutada ning kohvikus koos kohvi juua või jäätist süüa Õhtuleht, 11. juuni 2012
"Andres Kõpper: mulle meeldib, kui loo sõnumis või kõlas on dissonants" ERR menu, 9. jaanuar 2022

Eesti muusikud
Eesti filmilavastajad
Sündinud 1990
Toila kalmistu

Toila kalmistu on kalmistu Jõhvi kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Toila alevikus Toila vallas. Kalmistu üldpindala on 41 281 m². 

Kalmistu rajati 1870. aastal, kabel püstitati 1895. aastal. Esimene kalmistupüha toimus 27. juulil 1876.

Pildid

Välislingid

Jõhvi kihelkonna kalmistud
Toila vald
Ida-Viru maakonna kalmistud
Ida-Viru maakonna kultuurimälestised
Norbert

Norbert on germaani päritolu mehenimi. See on tulnud sõnadest nord – 'põhi' ja berht – 'särav'.

Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 7. oktoobri 2012 seisuga 22 Norberti-nimelist inimest.

Nime kandjaid
Norbert Angermann, saksa ajaloolane
Norbert Elias, juudi päritolu Saksa sotsioloog
Norbert Huber, itaalia kelgutaja
Norbert Hurt, eesti jalgpallitreener
Norbert Jokl, juudi päritolu Austria albanoloog
Norbert Kaareste, eesti kommunikatsiooniekspert
Norbert Klein, Saksa ordu kõrgmeister
Norbert Lammert, Saksa poliitik
Norbert Növényi, ungari maadleja
Norbert Ratsirahonana, Madagaskari poliitik
Norbert Rósza, ungari ujuja
Norbert Wiener, USA matemaatik

Colville Norbert Young, Belize'i poliitik, helilooja ja kirjanik

Viited 

Mehenimed

no:Drager i Harry Potter-bøkene#Norbert
Varjatud mina

"Varjatud mina" (inglise keeles "Covert Affairs") on Ameerika Ühendriikide teleseriaal, mille esimest jagu näidati 13. juulil 2010. Seriaali keskmes on CIA sisekaitseüksuse (Domestic Protection Division DPD) tegevus. Peategelase, CIA agendi Annie Walkeri rollis on Piper Perabo, sarja meespeategelast August "Auggie" Andersoni kehastab Christopher Gorham. 

Sarja esimene hooaeg oli eetris 13. juulist 14. septembrini 2010 ja sisaldas 11 jagu; teine hooaeg oli eetris 7. juunist 6. detsembrini 2011 ja sisaldas 16 jagu (nagu ka järgnevad hooajad); kolmas hooaeg oli eetris 10. juulist 20. novembrini 2012. Septembris 2012 otsustati, et sari jätkab ka neljandat hooaega. Neljas hooaeg oli eetris 16. juulist 21. novembrini 2013, viies hooaeg 24. juunist 18. detsembrini 2014. 6. jaanuaril 2015 teatas USA Network, et viies hooaeg jääb sarja viimaseks, tuues põhjuseks vähese vaadatavuse.

Sarjas on mitmel korral viidatud Eestile ja eesti keelele. Esimese hooaja esimeses jaos mainitakse eesti sõna "kiisu", mis paljastab Vene spiooni mitte-Moskva päritolu; teise hooaja esimeses jaos on tegevuse keskmes Eesti päritolu tennisist Nadia Levandi (Marija Karan), kes muu hulgas ropendab eesti keeles.

Viited

Ameerika Ühendriikide draamasarjad
Põnevussarjad
USA Networki telesaated
Lennunduse mõisteid

Siin loetletakse lennunduse mõisteid. Teisi lennundusega seotud loendeid võib leida vastavast kategooriast.

A
 .aero
 Aerofotograafia
 Aerokosmose insenerindus
 Aeronavigatsioon
 Aeronautika
 Aerostaat
 Ameerika Ühendriikide Föderaalne Lennuamet (FAA)
 Astronavigatsioon
 Autožiiro
 Aviett

B
Biplaan

D
 Deltaplaan
 Dirižaabel
 DME

E
Eesti Lennundusmuuseum
Elektriline õhusõiduk
Elektrooniline tsentraliseeritud lennuki monitor
Eskaader
Eskadrill
Euroopa Lennundusohutusamet

F
FINEST

G
 GBAS

H
Helibarjäär
 Helikopter
Hübriidlennuk

I
 IATA
 ICAO
 IFR ehk Instrumentaal-lend
 ILS
 Instrumentaalmaandumissüsteem
 Irdtorn

J
 Juhitava õhusõiduki kokkupõrge maa- või veepinnaga

K
Kaponiir
Katapult
Keerisjälg
Kommunikatsioon lennunduses
Kopter
Kuumaõhupall

L
 Laiakereline lennuk
Langevari
 Lennuamet
 Lennufirma
 Lennujaam
Lennujuht
 Lennujuhtimine
 Lennujuhtimiskeskus
 Lennujuhtimistorn
 Lennuk
 Lennukitrepp
 Lennuklubi
 Lennukool
 Lennuliin
 Lennundusfraseoloogia
 Lennundusseadus
 Lennuplaan
Lennusimulaator
Lennutransport
 Lennuväli
 Lennu number
Lööklaine

M
Maandumistelik
Machi arv
Mehitamata luurelennuk
 Mehitamata õhusõiduk
Monino lennundusmuuseum
Motovari

N
 NDB

O
Odavlennufirma

P
 Paatlennuk
 Peiling
Pidurduslangevari
 Piloot
Propeller
Purilend
Purilennuk
Püloon

Q
Quick Reaction Alert

R
 Raadiokompass
 Raadionavigatsioon
Rada
 Radar
Rahvusvaheline Lennuspordiföderatsioon
Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon
Reisilennuk
Riikidevaheline Lennunduskomitee
Ruleerimine
Ruleerimisrada

S
Stabilisaator
Standardatmosfäär
Sõlm

T
TAWS
Telik
Tiibvari
Tiivik
Transponder
Tšarterlennufirma
Turbopropellermootor
Turboventilaatormootor
Tõmme
Täppislähenemistrajektoori näitur

V
 Vaatlusõhupall
 Vesilennuk
 VHF ringsuunaline raadiomajakas ehk VOR
 Vinglet
 Vigurlend
 Visuaallend ehk VFR
 Visuaallennureeglid
 Võtmelinn

Õ
Õhupall
Õhuruum
Õhusõiduk
Õhutransport
Õhuvõtuava

 
Mõistete loendid
Ajasõlm

"Ajasõlm" (inglise "Looper") on 2012. aastal linastunud USA ulmeline action-film. Filmi stsenaristiks ja lavastajaks on Rian Johnson. Film oli Toronto filmifestivali avafilm. Filmi peaosades mängivad Bruce Willis, Joseph Gordon-Levitt ja Emily Blunt. 

2012. aasta filmid
Igor Kvaša

Igor Kvaša (vene Игорь Владимирович Кваша ; 4. veebruar 1933 Moskva – 30. august 2012 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja, lavastaja ning telesaatejuht.

Igor Kvaša õppis näitlemist Kool-stuudios MHAT. Aastatel 1955–1957 töötas ta Gorki-nimelises Moskva Akadeemilises Kunstiteatris. Aastast 1957 töötas teatris Sovremennik, mille asutajate hulka ta koos Jevgeni Jevstignejevi, Oleg Tabakovi ja teistega kuulus.

Igor Kvaša oli 1998. aastast kuni surmani telesaate "Oota mind" saatejuht.  Eestis kannab sama saatesari pealkirja "Sind otsides". 

Teatritöö kõrvalt tegi Igor Kvaša üle 60 filmirolli.

Aastal 2007 ilmusid tema memuaarid "Точка возврата".

Igor Kvaša suri 30. augustil 2012, olles 79-aastane. Ta maeti 4. septembril Moskva Trojekurovo kalmistule. Ärasaatmine toimus teatris Sovremennik.

Filme 
"Vabariigi vara" (1972)
"Toosama Münchhausen" (1979)
"Mees Kaputsiinide bulvarilt" (1987)
"Kolm südant" (1992)
"Meister ja Margarita" (1994)
"Skorpioni märgi all" (1995)

Tunnustused 
Vene NFSV rahvakunstnik (1978)

Viited

Välislingid 

Nõukogude Liidu lavastajad
Venemaa lavastajad
Vene saatejuhid
Vene teatrinäitlejad
Vene filminäitlejad
Nõukogude Liidu teatrinäitlejad
Nõukogude Liidu filminäitlejad
Trojekurovo kalmistule maetud
Sündinud 1933
Surnud 2012
Peter Aulinus

Peter Aulinus (7. jaanuar 1617 Värnamo, Småland – 7. november 1687 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Aulinus sündis Värnamos (praeguse haldusjaotuse järgi Jönköpingi läänis) Smålandis. Koolis ja gümnaasiumis õppis ta Växjös. Seejärel õppis ta (immatrikuleeriti 6. augustil 1648, oli stipendiaat aastani 1648) Tartu Ülikoolis. Aastast 1649 oli ta Tallinna toomkooli õpetaja, 29. märtsist 1652 konrektor ja 25. aprillist 1659 rektor.

Ta oli aastal 1659 Tallinna toomkoguduse rootsi koguduse abipastor, 24. augustil 1659 sai ta erakorraliseks pastoriks. Aastatel 1669–1676 oli ta (kutsuti 25. novembril 1669) Tallinna Mihkli koguduse abiõpetaja, aastatel 1676–1687 sama koguduse õpetaja.

Ta on kirjutanud juhuluulet. 7. juulil 1647 pidas ta Tartu Ülikoolis teadusliku orat-i Oratio de voluplate. Dorpat 1647.

Aulinus suri aastal 1687 Tallinnas ja maeti 10. novembril 1687 Oleviste kirikusse. Talle pühendatud matusetrükise (Arzney wieder die Hertzenangst. Reval 1687) koostas Tallinna Niguliste koguduse õpetaja Gottfried Stecher.

Isiklikku 
Tema poeg Johannes Aulinus oli Tallinna Mihkli koguduse ja Harju-Madise koguduse õpetaja.

Viited 

Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Tallinna vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1617
Surnud 1687
Abdelmalek Sellal

Abdelmalek Sellal (sündinud 1. augustil 1948 Constantine'is) on Alžeeria poliitik, kes oli Alžeeria peaminister 3. septembrist 2012 13. märtsini 2014 ja 28. aprillist 2014 25. maini 2017.

Kõrghariduse omandas Sellal Alžeerias ja lõpetas 1974. aastal École nationale d'administration'i diplomaadina.

Ta on olnud pikalt tegev omavalitsussüsteemis ja töötas aastatel 1994–1998 Alžeeria välisministeeriumis. Alates 1998. aastast on ta täitnud erinevaid ametikohti Alžeeria valitsuses: sise- ja keskkonnaminister (1998–1999), noorte- ja spordiminister (1999–2001), riigivaraminister (2001–2002), transpordiminister (2002–2004) ja loodusvarade minister (2004–2009, 2010–2012).

3. septembril 2012 vabastas president Abdelaziz Bouteflika senise peaministri Ahmed Ouyahia ametist. Uueks valitsusjuhiks nimetas ta samal päeval Abdelmalek Sellali.

13. märtsil 2014 astus Sellal peaministriametist tagasi, et asuda juhtima president Bouteflika valimiskampaaniat. Bouteflika valiti neljandaks ametiajaks presidendiks ja kohe pärast oma ametisse vannutamist 28. aprillil 2014 nimetas president Sellali uuesti Alžeeria peaministriks.

2022. aasta veebruaris viidi Abdelmalek Sellal haiglasse Alžiiris asuvas CHU Mustapha-Pachas COVID-19 Omicroni variandiga saastumise tõttu ja tal oli viimasega seotud terviseprobleeme.

Alžeeria peaministrid
Sündinud 1948
Transpordiministrid
Artur Rasi-zadə

Artur Tahir oğlu Rasizadə (eesti keeles on kasutatud ka nimekuju Artur Rasizade; sündinud 26. veebruaril 1935 Gəncəs) on Aserbaidžaani poliitik, kes oli 4. novembrist 2003 kuni 21. aprillini 2018 Aserbaidžaani peaminister.

Ta lõpetas 1957. aastal Aserbaidžaani Tööstusinstituudi ja töötas pikki aastaid Aserbaidžaani NSV naftatööstusettevõtetes. Tema tõus riigiaparaadi tippu algas 1978. aastal kui ta nimetati Aserbaidžaani NSV Riikliku Plaanikomitee esimehe asetäitjaks. 1981. aastal edutati ta Aserbaidžaani Kommunistliku Partei Keskkomitee rasketööstusosakonna juhatajaks ja 1986. aastal sai temast Aserbaidžaani NSV Ministrite Nõukogu esimehe esimene asetäitja. Rasizade jäi valitsusjuhi esimeseks asetäitjaks kuni 1992. aastani.

Mais 1996 kutsus president Heydar Aliyev ta taas valitsusjuhi esimeseks asetäitjaks ja sama aasta 26. novembril nimetati Rasizadə esimest korda Aserbaidžaani peaministriks. 4. augustil 2003 taandus ta peaministri esimeseks asetäitjaks, et vabastada peaministri ametikoht presidendi pojale Ilham Aliyevile, kuid jäi sisuliselt valitsuskabineti tegelikuks juhiks. Kui Ilham Aliyev astus novembris oma isa asemel presidendiametisse, siis ennistas ta Rasizade peaministriks.

Veebruaris 2005 autasustas president Ilham Aliyev teda teenete eest Aserbaidžaani majanduse arendamisel Iseseisvuse ordeniga.

Välislingid

Aserbaidžaani peaministrid
Insenerid
Sündinud 1935
Arthur Foulkes

Sir Arthur Alexander Foulkes (sündinud 11. mail 1928 Matthew Townis) on Bahama ajakirjanik, poliitik, diplomaat ja riigiametnik. 14. aprillist 2010 kuni 8. juulini 2014 oli ta Bahama kindralkuberner.

Ta alustas töömeheteed ajalehetrükkalina ning tõusis sellelt ametikohalt esmalt uudistereporteriks, hiljem aga toimetajaks. Progressiivse Liberaalse Partei liikmena oli ta aastatel 1962–1967 partei ametliku häälekandja The Bahamian Times asutaja ja peatoimetaja.

1967. aastal valiti Foulkes esimest korda parlamenti ning sai 1968. aastal esialgu side-, hiljem aga turismiministriks. 1971. aastal oli ta üks uue erakonna, Vaba Rahvusliku Liikumise asutajaid. Aastatel 1972–1982 oli ta kaks ametiaega parlamendi ülemkoja liige (senaator) ja 1982. aastal valiti ta taas parlamendi alamkotta.

Aastast 1992 oli Foulkes tegev peamiselt diplomaadina. Aastatel 1992–1999 oli ta Bahama kõrge volinik Suurbritannias ning ühtlasi suursaadik Prantsusmaal, Saksamaal, Itaalias, Belgias ja Euroopa Liidu juures. 1999. aastal nimetati ta Bahama esimeseks suursaadikuks Hiinas ja Kuubal. Diplomaatilisest teenistusest lahkus ta 2002. aastal ja pöördus tagasi ajakirjandusse.

2007. aastal nimetas peaminister Hubert Ingraham Foulkesi valitsuse infoteenistuse juhiks. Kindralkuberner Arthur Dion Hanna ametiaja lõpul esitas peaminister Ingraham ta kindralkuberneri kandidaadiks ja 14. aprillil 2010 vannutati ta ametisse.

Alates 2001. aastast on ta Püha Miikaeli ja Püha Jüri Ordu rüütel (GCMG) ning tema poole pöördumisel kasutatakse tiitlit Sir.

Bahama poliitikud
Sündinud 1928
Mart Siliksaar

Mart Siliksaar (sündinud 15. novembril 1949 Tartus) on eesti sulgpallitreener.

Ta lõpetas aastal 1968 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1973 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Seni on Mart Siliksaare tuntuim õpilane Raul Must, kes osales 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis ning 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis. 

Mart Siliksaar on klubi Triiton juht ning juhendab mitut treeningurühma ja lapsi.

Välislingid 
 Tiit Reinart. Treener, kes kukutas Kambodža valitsuse
 

Eesti sulgpallurid
Eesti treenerid
Sündinud 1949
Positiivne diskrimineerimine

Positiivne diskrimineerimine (inglise positive discrimination) on sotsiaalpoliitika vorm, mis annab ebavõrdsuse kaotamise eesmärgil teatud eeliseid vaesunud või diskrimineeritud rühmadele või piirkondadele. 

Positiivne diskriminatsioon ei jõua tavaliselt ebavõrdsuse tekkepõhjusteni, vaid tegeleb ainult tagajärgedega.

Vaata ka
Sotsiaalne areng

Viited 

Sotsiaalpoliitika
Sotsiaalne areng

Sotsiaalne areng (inglise social development) on (inimeste või ühiskonna) üldise heaolu paranemine, mida mõõdetakse selliste sotsiaalsete indikaatoritega, nagu keskmine eluiga, laste suremus, kirjaoskus, sotsiaalteenuste osutamine; tänapäeval lisatakse inimkeskse arengu kontekstis näitajatena ka vaeste kogukondade elujärje parandamine, kogukonnajuhtimine, omavõim ja keskkonnaanalüüs. 

Sotsiaalne areng edeneb näiteks haridus-, tervise- ja elamumajandusprogrammide ning avalikele teenustele parema juurdepääsu võimaldamise kaudu.

Sotsiaalne areng väljendub ühiskonda ja selle korraldust kajastava filosoofilise mõtte arengus ning sotsiokultuurilises evolutsioonis. Ühiskonna sotsiaalse arengu tase ilmneb domineerivas sotsiaalses korras ja riigikorralduse vormis.

Teoreetilised selgitused 
Ühiskonna sotsiaalne areng toimub aeglaselt, enamasti põlvkondade vahetumise käigus (kvantitatiivne areng), kuid see võib toimuda ka järsku kui keskkond (looduslikud kataklüsmid, ikaldus, sõda jms) muutub ja see omakorda põhjustab revolutsioonilisi (kvalitatiivne murrang) muutusi.

Teaduses põhjendatakse muutusi erinevalt:

G.W.F. Hegeli dialektiline loogika põhineb erinevate jõudude vastandmõjul. Valitsevale olukorrale vastanduv antitees põhjustab esmalt konflikt ja seejärel kasvab sellest kriisi käigus välja kvalitatiivselt uuel tasandil olev lahendus.  

Karl Marx arendas edasi dialektilise vastasmõju teooriat, kuid lisas sellele materialistliku ajalookäsitluse. Tulemuseks oli teooria, mis selgitas sotsiaalset arengut ühiskondliku klassivõitluse kaudu.

Thomas Kuhn uuris teadusrevolutsioonide olemust ning väitis saadud kogemusest lähtudes, et inimesed jätkavad valitseva paradigma kasutamist niikaua, kuni pole ilmunud paremat sellist.

Herakleitos, Vana-Kreeka filosoof Ephesose linnast (6 sajand eKr), väitis, et keegi ei saa kaks korda astuda samasse jõkke. Sellega pidas ta silmas, et nagu vesi nii ka aeg viib minema hetke reaalsuse mistõttu keskkond muutub jätkuvalt. See tähendab taas pidevat elukeskkonna muutumist vastandite ühtsuses. Selle edasiarenduseks võib nimetada SEED-SCALE teooriat, mis analüüsib sotsiaalsete muutuste toimumise ja nende eduka teostamise viise.

Daodejing, Hiina filosoofi (6 sajand eKr), kasutas samuti voolava vee metafoori muutuste protsessi ilmestamiseks. Ta rõhutas seejuures, et kuigi vesi on pehme ja voolav, kulutab ta lõpuks ära ka kõige tugevama kivi ehk sotsiaalne areng aeglane, püsiv ja vältimatu.  

Will Grant on oma raamatus "Four Levels of Action" kirjeldanud sotsiaalse arengu nelja muutuste tasandit: inimese individuaalne tasand; sõbrad ja perekonna tasand; kogukonna ja institutsiooniline tasand; majandus ja poliitika tasand. Oma töös rõhutas ta, et muutused toimuvad üksikisiku tasandil kuid ilmnevad järgmistel tasanditel.

Vaata ka 

 Inimene
 Inimarengu indeks
 Isiksus
Personalism
 Riikide loetelu inimarengu indeksi järgi
 Sotsiaalne kord

Viited 
  

Ühiskond
Albu vald (Järva-Madise kihelkond)

Albu vald (saksa keeles Gemeinde Alp) oli vald Järva-Madise kihelkonnas.

Maakogukonnaseaduse kehtestamisel 1866. aastal kaotas Albu mõis võimu kogukonna üle, mis asendus Vene institutsioonide võimuga. Vallakogukonda määrati seadusega valitsema kogukonna volikogu ja vallavanem. 1866. aasta 16. detsembril valiti Albu vallas esimene kogukonna volikogu. Siis oli vallas 441 maksumaksjat (16-60-aastased mehed).

1894. aastal liideti Albu vallale Seidla vald, kogu valla elanikkond oli nüüd 3000 inimest. Alates 1896. aastast on vallamaja Järva-Madises.

Eesti esimesel iseseisvusajal oli vallas 628 talu, elanikke 3848 ja koole neli.

9. mail 1938 suri 74-aastasena Juhan Valtmäe (Johannes Valdmäe), kes oli olnud Albu vallavanem alates 1921. aastast ja kelle algatusel püstitati Albu vallamaja ette kirjanik Tammsaarele mälestusmärk.

30. jaanuaril 1938 valiti valla aukodanikuks A. H. Tammsaare.

1939. aasta vallareformiga moodustati senise Albu valla maa-alast, välja arvatud Kautla, Kautlasaare, Vahtrasaare, Palgisaare ja Kunglajärve talude ning Triigi metskonna Ravila metsandiku kvartaali nr. ja Triigi metskonna Paunküla metsandiku kvartaali nr. 33 maa-alad; senise Kuksema valla Kihme ja Kiigemõisa külade maa-aladest uus Albu vald.

Viited 

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Järva-Madise kihelkond
Järva maakonna endised vallad