joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jaan Pulk

Jaan Pulk (6. veebruar 1912 Hummuli vald, Viljandimaa – 26. juuni 1990 Tartu) oli eesti õigusteadlane.

Ta lõpetas 1933. aastal Valga Ühisgümnaasiumi, õppis 1934–1938 (lõpetas cum laude, õppis edasi 1938–1939) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane, cand. jur. 1956.

Töö- ja teenistuskäik 

1934–1935 Tartu depoo vagunite kütja 
1937–1940 Õpetajate Koja peasekretär
1938–1941 Tartu Ülikooli assistent
1939–1940 vandeadvokaat Kustav Kure abi Tallinnas
1940–1941 Riikliku Plaanikomisjoni ökonoomika- ja kohaliku tööstuse sektori juhataja
1941–1945 teenis Nõukogude Armees
1946–1949 Leningradi ülikooli aspirant
1949–1954 Tartu Ülikooli tsiviilõiguse ja -protsessi kateedri
1951–1952 Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse ökonoomika ja organiseerimise kateedri assistent
1952–1958 vanemõpetaja
1958–1974 Tartu õigusnõuandla advokaat
1974 läks pensionile.

Välislingid 
TÜ üliõpilased

Eesti advokaadid
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Vana-Peetri kalmistule maetud
Sündinud 1912
Surnud 1990
Arved Paul

Arved Paul (25. oktoober 1913 Tõstamaa – 29. juuli 1960 Haapsalu) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1936 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1933–1937 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastatel 1940–1941 õppis ta arstiteaduskonnas. Teoloogilist stuudiumi jätkas ta aastatel 1943–1944. Aastal 1944 oli ta Saksa armees (untersturmführer), aastatel 1944–1946 oli ta vangistatud. Aastatel 1946–1947 oli ta Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse jutlustaja. Ordineeriti 11. detsembril (3. advendil) 1947 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1947–1950 Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja. Aastatel 1950–1953 oli ta Rõuge Maarja koguduse õpetaja. Aastal 1953 arreteeriti ta uuesti nõukogude repressiivorganite poolt, aastal 1956 oli ta Eestis tagasi. Aastatel 1956–1960 oli ta Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja, lisaks sellele hooldas ta aastatel 1957–1960 Martna Püha Martini kogudust.

Arved Paul on kirjutanud vaimulikku luulet.

Isiklikku 
Tema poeg Toomas Paul on eesti vaimulik, teoloog, kiriku- ja kultuuriloolane, dr. theol; vend Ilmar Paul oli nõukogude sõjaväelane, polkovnik, teine vend Arnold Paul oli Pärnus kooliõpetaja.

Luulekogu 
Ja nutan tuuldetallatavaid karjamaid: luulet 1951-1960. Arved Paul. (järelsõna: T. Paul; kujundanud E. Velling; kaas: K. Sildvee)

Viited

Välislingid 
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse vaimulikud
Martna Püha Martini koguduse vaimulikud
Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse vaimulikud
Rõuge Maarja koguduse vaimulikud
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1913
Surnud 1960
Paul Vihalem

Paul Johannes Vihalem (17. mai 1910 Lihula, Läänemaa – 23. november 1985 Tallinn) oli eesti õigusteadlane ja kommunistliku partei tegelane.

Haridus
Lõpetas Järva Maakonna Paide Ühisgümnaasiumi 1929 ja Tartu Ülikooli õigusteaduskonna cum laude 1935; oli Tartu Ülikooli teaduslik stipendiaat administratiivõiguse alal 1935–1938. 

Mag. jur. 1938; õigusteaduste kandidaat 1946; õigusteaduste doktor (NSV Liidu TA Riigi ja Õiguse Instituut, Moskva; väitekiri Буржуазные националисты как фальсификаторы истории возникновения буржуазного Эстонского государства ("Kodanlikud natsionalistid kui kodanliku Eesti riigi tekkimise ajaloo falsifikaatorid") 1952; dotsent 1947; professor 1956.

Töökäik
Koolivaheaegadel põllu-, saeveski- ja kantseleitööd; Tartu Ülikooli tööõiguse õppejõud 1938–1940; siseministri abi omavalitsuste ja üldosakonna alal juunis 1940; NSV Liidu tagalas Eesti NSV Töö Rahvakomissari kt ja Eesti NSV a/ü kesknõukogu esimees 1941–1944; Eesti NSV rahandusministri asetäitja 1946–1947; Eesti NSV TA Majanduse ja Õiguse Instituudi direktor 1946–1950; TRÜ riigi ja õiguse teooria kateedri professor 1950–1957, kateedrijuhataja 1945–1948, 1950–1977, õigusteaduskonna dekaan 1961–1964, konsultantprofessor 1977.
TTÜs 1940–1941, 1944–1949: tsiviil- ja tööõiguse professor 1940–1941; majandusteaduskonna esimene dekaan 24.11.1940 – 28.05.1941; nõukogude õiguse kateedri professor 1944 1944–1947, juhataja kt 1947–1949.

Teadustöö põhisuunad
Õigusnormid, tööõigus. Kirjutas neil teemadel artikleid, koostas tööalaste määruste projekte, tegeles tööõiguse terminoloogiaga.

Ühiskondlik tegevus
Gümnasistina tegutses kohaliku noorsooliidu esimehena, oli Eesti Noorsoo Karskusliidu liige; Eesti Sotsialistliku Töölispartei liige a-ni 1934; osales Akadeemilise Sotsialistliku Ühingu tegevuses.

Tunnustus
akadeemik (õigusteadus) 1946
teeneline jurist 1966
Austuse märk 1970
Lenini orden 1971

Teoseid 
 J. Krastin, R. Šarmaitis ja Paul Vihalem. Ameerika-Inglise interventsioon Baltimaades. Aastail 1918-1920, 1954
 Paul Vihalem. Eesti kodanlus imperialistide teenistuses (1917-1920), 1960
 Paul Vihalem. "E. Uustalo retsensioonist P. Vihalemi teosele «Eesti kodanlus imperialistide teenuses (1917–1920)», Tallinn, 1960" (link allikale)
 Paul Vihalem. Eesti kodanlus imperialistide teenistuses (1917-1920), 1960
 Paul Vihalem. Valimised kodanlikus Eestis, 1963
 Paul Vihalem. Eesti kodanluse üleminek saksa fašismi teenistusse, 1963
 A. Kiris, E.-J. Truuväli, P. Vihalem. Riigi ja õiguse teooria I – III. Trt, 1971, 1975

Viited

Välislingid
Tartu Ülikooli üliõpilased

Tartu Ülikooli professorid
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Eesti NSV teenelised juristid
Eesti õigusteadlased
Sündinud 1910
Surnud 1985
Kâmpóng Chami provints

Kâmpóng Chami provints on 1. järgu haldusüksus Kambodžas.

Läbi provintsi voolab Mekong.

2013. aasta lõpus eraldati provintsi idaosa 6 ringkonda ja loodi neist Tbong Khmŭmi provints.

Haldusjaotus 

Provints jaguneb 10 ringkonnaks:

Bathéay ringkond
Châmka Leu ringkond
Cheung Prey ringkond
Kâmpóng Chami ringkond
Kâmpóng Siĕmi ringkond
Kâng Méasi ringkond
Kaôh Sotĭni ringkond
Prey Chhôri ringkond
Srei Sânthôri ringkond
Stœ̆ng Trángi ringkond

Kokku on neis 173 valda.

Provintsist on pärit peaminister Hun Sen.

Kambodža provintsid
Voldemar Eiso

Voldemar Johannes Eiso (19. jaanuar 1904 Ropka vald, Tartumaa – 8. oktoober 1980) oli eesti õigusteadlane.

Ta lõpetas 1924. aastal Tartu Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, õppis 1924–1929 Tartu Ülikooli põllumajandus- ja 1933–1937 õigusteaduskonnas, mag. jur. 1942 (Politsei pädevus ja organisatsioon).

Voldemar Eiso oli aastail 1925–1937 politseiametnik Tartus, alates 1938. aastast Riiginõukogu protokollitoimkonna juhataja. 1942–1944 oli ta Tartu Ülikooli haldusõiguse instituudi assistent. 1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1949. aastal USA-sse. Ta on kirjutanud töid haldusõiguse alalt.

Eesti politseinikud
Sündinud 1904
Surnud 1980
Henn Unt

Henn Unt (aastani 1937 Hermann Hunt; 29. märts 1903 Helme vald – 22. november 1986 Tallinn) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1923 Tõrva Gümnaasiumi. Aastatel 1923–1931 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 1. mail 1932 õpetajaks.

Ta oli aastal 1932 Järva praostkonna vikaarõpetaja; aastatel 1932–1946 oli ta Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja, lisaks hooldas ta aastatel 1932–1935 ja 1939–1946 Piirsalu kogudust ning aastatel 1944–1946 Martna Püha Martini kogudust. Aastatel 1946–1949 oli ta Viljandi Jaani koguduse õpetaja, aastatel 1948–1949 oli ta Viljandi praostkonna praost ning Kõpu ja Paistu Maarja koguduse hooldajaõpetaja.

Aastal 1949 ta arreteeriti, aastal 1956 oli ta Eestis tagasi. Aastatel 1956–1986 oli ta Kadrina ja Ilumäe koguduse õpetaja; lisaks oli ta aastatel 1979–1986 Järva praostkonna praost.

Viited 

Kullamaa Püha Johannese koguduse vaimulikud
Paistu Maarja koguduse vaimulikud
Piirsalu koguduse vaimulikud
Järva praostid
Viljandi praostid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1903
Surnud 1986
Konrad Kikas

Konrad Kikas (8. veebruar 1928 Nõmme – 11. veebruar 2012 Tallinn) oli eesti raamatukogundustegelane, kauaaegne Tallinna Tehnikaülikooli raamatukogu direktor.

Astus 1936. aastal Jakob Westholmi Poeglaste Erahumanitaargümnaasiumi, mille lõpetas 1947. aastal Tallinna 7. keskkooli nime all. 1960. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli raamatukogunduse ja bibliograafia erialal. 1997. aastal kaitses ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistritöö infoteaduse alal teemal „Eesti spetsialistide infovajadused ja teadusraamatukogude koostis (1967-1996)“.

Ta on maetud Rahumäe kalmistule.

Ametialane tegevus
1954–1960 Tallinna Polütehnilise Instituudi raamatukogu komplekteerimisosakonna juhataja
1960–1961 Tallinna Kontrollmõõduriistade Katsetehas, tehnilise informatsiooni vaneminsener
1961–1994 Tallinna Tehnikaülikooli raamatukogu direktor
1995–2012 Tallinna Tehnikaülikooli raamatukogu teadus- ja arendustalituse juhataja

Teadustöö
Organiseerinud Eesti teadlaste ja spetsialistide infovajaduse ja Eesti teadusraamatukogude koostise ja kasutamise uuringuid aastail 1960–1980. Avaldanud artikleid ka raamatukogude statistika, efektiivsuse, ajaloo jm teemadel. Ta on avaldanud ligi 140 publikatsiooni ja olnud ligi 30 väljaande toimetuskolleegiumis. Tema juhendamisel on valminud 11 diplomi- ja magistritööd.

Tunnustused
Eesti NSV teenelise kultuuritegelase aunimetus (1975)
TPI teenetemedal (1988)
TTÜ teenetemedal „Mente et Manu“ (1998)
Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu teenetepreemia (2007)
TTÜ kõrgeim autasu Suur teenetemedal „Mente et Manu“ (2008)

Teoseid
"Eesti spetsialistide infovajadused ja teadusraamatukogude koostis (1967-1996)". Magistritöö. Tallinn, 1997. 53 lk. ISBN 9985590481
"Verba volant, scripta manent. Viis aastakümmet raamatukogunduse ja infoteaduse radadel". Tallinn, 2008. 366 lk. ISBN 9789985597576
"Ühiskond ja raamatukogu. Vaade ajaloole". Tallinn, 2011. 166 lk. ISBN 9789949230839

Kirjandus
Konrad Kikas: In memoriam //Raamatukogu (2012) 2, lk 40-41.
Konrad Kikas: In memoriam//Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu aastaraamat 2012 (2013) nr 24.
Konrad Kikas: In memoriam//Tallinna Tehnikaülikooli aastaraamat  2012 (2013) nr 20.

Välislingid
Konrad Kikas Eesti raamatukogunduse biograafilises andmebaasis
Konrad Kikas TTÜ Raamatukogu digikogus

Eesti raamatukogundustegelased
Eesti NSV teenelised kultuuritegelased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 2012
Adele Pärtelpoeg

Adele Pärtelpoeg (alates 1909 Adele Koll) (1. august 1890 Palamuse – 8. juuli 1975 Austraalia, Queensland) oli Raja Teele prototüüp.

Elukäik
Õppis 1901-1903 Palamuse koolis. Edasi õppis A. Grassi koolis Tartus ning 1909 lõpetas Puškini nimelise Vene Gümnaasiumi. Töötas paar aastat Palamuse kirikumõisas ja paar aastat Tartus. 1927. aastal sõitsid Kollid Austraaliasse uut õnne otsima. Adele pidas koos abikaasa ja pojaga Queenslandis lambafarmi. Paari aasta pärast suri Osvald. Neli aastat pärast Osvaldi surma lõpetas Teele talupidamise. Hiljem töötas Adele juuksurina ja pidas võõrastemaja.

Muuseumipedagoog Aili Kalavus on kirjutanud: "Adele oli elavaloomuline ja särtsakas tüdruk, sageli ka üsna kangekaelne, aga kindlasti ka töökas. Juba päris pisikesena avaldusid mõned iseloomujooned. Adele sündis Palamuse veskijärve kaldal, kuid paari aasta pärast oli pere sunnitud sealt lahkuma, sest vanematel polnud võimalik teda järvest eemale hoida. Igal silmapilgul, kui tema järele ei vaadatud, oli ta järve hüpanud, et koos partidega ujuda. Adele abiellus 19-aastasena vanemate tahte kohaselt Kolli talust pärit Osvaldiga. Adele vanematekodus muutunud nooriku meeleolu, ta tõmmanud pruudipärja lõhki ja visanud põrandale. Siit sai ehk Luts ainest "Tootsi pulma" tarvis. Ka uuest kodust Kollil tuli Adelel edaspidi tülide tagajärjel lahkumisi ette. Siis elas ta mõnda aega mujal, kuni talle järele tuldi, või otsustas ta ise naasta. Nii, nagu Teele lahkus "Argipäevas" Ülesooltki."Nime Raja Teele saamislugu selgitas Kalavus aga nii:  "Teele on selle kohta ise öelnud, et kui tema Oskar Lutsu ja veel kahe poisiga mängis pallimängu, kus igaühel olid oma rajad, hüüdnud ta sageli, et ärge tulge üle minu raja. Selle järgi vist oligi Oskar Luts hakanud teda Raja Teeleks nimetama. Teele isa ehitatud maja Palamusel valmis enne, kui Ehavere koht ära anti. Seega kuskil Raja talus nad elanud ei ole."

Välislingid
Tootson ja Pärtelpoeg – Joosep Tootsi ja Raja Teele algkujud, Vooremaa, 09.10.2010
Dagmar Lamp. "Tõeline Raja Teele Adele Pärtelpoeg – tujukas südametemurdja". Postimees, 20. detsember 2016

Eesti inimesed
Eestlased Austraalias
Sündinud 1890
Surnud 1975
Kirjandusteoste tegelaste prototüübid
Tasmaania vapp

Tasmaania vapp on Austraalia osariigi Tasmaania vapp.

Vapp võeti kasutusele 1917. aasta mais. Vapp kujutab Tasmaania tööstuse tähtsamaid toodanguartikleid: viljavihk, humalakäbid, oinas ja õunad. Vapikilbi kohal seisab punane lõvi ning kahel pool kilpi kaks kukkurhunti.

Vaata ka 
Tasmaania lipp

Austraalia vapid
Karl Magnus von Bergholtz

Karl Magnus von Bergholtz (10. mai 1714 Riia – 20. aprill 1792 Vaidava) oli Liivimaa päritolu Venemaa sõjaväelane (alampolkovnik).

Bergholtzide suguvõsast põlvnenud Karl Magnus von Bergholtz sündis Piņķi mõisniku Hermann Johann von Bergholtzi (suri 1721) ja tema abikaasa Gustaviana von Albedylli (1690–1760) pojana. Tema vaderite hulgas oli mitu Bironite suguvõsa liiget:  tulevase Kuramaa hertsogi Ernst Johann von Bironi ema Catharina Hedwig von Biron (sünd. Raab gen. Thülen), vend Karl von Biron (hilisem kindral en chef ning Moskva kindralkuberner) ja õemees Karl Johann Tobien.

1737. aastal lõpetas ta Maaväe Kadetikorpuse, misjärel asus adjutandina teenistusse Riia garnisoni. 1745. aastaks oli ta tõusnud majori auastmesse ja hiljem ülendati veel alampolkovnikuks.

Perekond
3. veebruaril 1740 abiellus ta Riia Jakobi kirikus Luise Margaretha von Patkuliga (1713–1747), kes oli Karl Gustav von Patkuli (1686–1750) ja tema abikaasa Johanna Charlotte (neiuna von Drenteln; 1696–1754) tütar. Abielust sündisid:
Johanna Luisa (1742–1809), abiellus Adavere mõisniku Hermann Karl von Vietinghoffiga (1737–1812)
Charlotte Gustava Johanna (sündis 1745)
Ludwig Wilhelm (sündis 1746), Venemaa sõjaväelane, Georgi ordeni 4. järgu kavaler

Seejärel abiellus ta Hedwig Margarethe von Campenhauseniga (1720–1749).

28. septembril 1752 abiellus ta Maria Juliana von Gaveliga (1715–1789), kes oli Per Gustaf von Gaveli (1672–1740) ja tema abikaasa Anna Helena (neiuna von Tiesenhausen; 1685–1751) tütar. Abielust sündisid:
Gustav Johann, major
Anna Helena

Esivanemad

Viited

Välislingid
Väljavõte Riia Jakobi koguduse abielumeetrikast

Venemaa keisririigi sõjaväelased
Baltisaksa sõjaväelased
Sündinud 1714
Surnud 1792
Aldur Parts

Aldur Parts (aastani 1936 Arthur Parts; 3. august 1912 Luke vald – 24. veebruar 1987 Tartu) oli eesti vaimulik.

Ta sündis Nõo kihelkonnas talupidaja peres. Õnnetuse läbi kaotas ta varakult oma isa ja kuna emal üksi läks kahe lapse kasvatamine raskeks, anti poiss sugulase juurde kasulapseks. Tema kasuisaks sai jurist Kaarel Parts. Ta lõpetas aastal 1932 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1933–1935 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, aastatel 1935–1939 usuteaduskonnas. Ta oli EÜS-i liige. Ordineeriti 6. oktoobril 1940 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1940–1951 Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse õpetaja, lisaks hooldas ta aastatel 1946–1951 Laiuse Püha Jüri kogudust. Aastatel 1951–1955 oli ta vangis. Pärast vabanemist teenis ta aastatel 1955–1971 Haljala Püha Mauritiuse kogudust ja hooldades aastatel 1956–1971 veel Käsmu kogudust. Aastatel 1971–1985 oli ta Vastseliina Katariina koguduse õpetaja; lisaks oli ta aastatel 1979–1985 Võru praostkonna praost. Jäi aastal 1985 emerituuri.

Tunnustused 
1985 Titulaarpraost

Viited

Välislingid 
Meeli Pärtelpoeg Mälestuste radadel (Aldur Parts) "Eesti Kirik" 4. detsember 2012

Haljala Püha Mauritiuse koguduse vaimulikud
Laiuse Püha Jüri koguduse vaimulikud
Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse vaimulikud
Vastseliina Katariina koguduse vaimulikud
Võru praostid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Sündinud 1912
Surnud 1987
Makaronivorm

Makaronivorm on ahjuvorm makaronidest. See küpsetatakse ahjus ahjuvormi sees. Makaronivormi põhilised koostisosad on makaronid, muna ja piima segu, maitseained ning juust katteks. Võib lisada ka muid toiduaineid, näiteks liha, kala, köögivilju. Söömisel võidakse lisada ketšupit.

Soomes on makaronivorm üks kõige populaarsemaid toite. 2010. aastal läbi viidud küsitluse kohaselt (vastas 1100 inimest) on makaronivorm populaarsuselt teine igapäevaselt õhtusöögiks valmistatav toit. Tihti valmistatakse seda hakklihaga. Toidupoodidest saab makaronivormi osta ka valmistoiduna, mida kodus soojendada.

Viited

Toidud
Valge kaste

Valge kaste ehk bešamellkaste (prantsuse keeles sauce à la Béchamel) on kokanduses valge kaste, mis valmistatakse võist, piimast ja jahust.

Prantsuse köögis valmistatakse traditsioonilisel viisil valget kastet kuuma piima vispeldamisega või ja nisujahu segusse. Teine meetod on vispeldada või ja jahu segu kuuma piima sisse.

Itaalia köögis kasutatakse valget kastet näiteks lasanje valmistamiseks.

Valge kaste on sageli mitme teise kastme valmistamise aluseks.

Valget kastet valmistas esimesena Prantsusmaa kindrali ja välisministri Nicolas Chalon du Blé, markii d'Uxelles'i kokk François Pierre La Varenne (1615–1678). Tema kaste kandis nime velouté. Seda toiduretsepti täiustas Louis de Bechamel (1630–1703), kes töötas Orléansi hertsogi juures maksukogujana. Valge kastme retsept ilmus kokaraamatus "Le Cuisinier François", mille esimene trükk avaldati 1651. aastal. See raamat muutus prantsuse kokakunsti piibliks ja kolmveerandi sajandi jooksul ilmus sellest mitukümmend trükki. 1597. aastal ostis Bechamel endale Nointeli markii tiitli ja sai seejärel Louis XIV ülemteenriks. 

Kastmed
Prantsuse köök
Lotfi Zadeh

Lotfali Askar Zadeh, tuntud kui Lotfi A. Zadeh (Az:Lütfəli Rəhim oğlu Ələsgərzadə; sündinud 4. veebruaril 1921 Bakuu – 6. september 2017 Berkeley, California) oli Aserbaidžaanist pärit matemaatik, kes elas ja töötas alates 1944. aastast USA-s.

Ta võttis kasutusele oma 1965. aasta töös hägusate hulkade mõiste, millest arenes hägusloogika.

Aserbaidžaani teadlased
Ameerika Ühendriikide matemaatikud
Sündinud 1921
Surnud 2017
Alfred Praks

Alfred Praks (31. märts 1902 Tallinn – 18. oktoober 1998 Borås) oli eesti maadleja, kaheksakordne Eesti meister.

Ta esindas spordiklubi Tallinna Sport.

1944. aastal emigreerus ta Rootsi ning töötas seal maadlustreeneri ja massöörina.

1922 ja 1923 

Praks tuli mõlemal aastal Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse kergekaalus.

1924 

Eesti võitis Tallinnas maavõistluses Läti 21:15.

1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis saavutas võitis Praks Kreeka-Rooma maadluse kergekaalus esimeses ringis Holger Askehave (Taani) ja teises Leon Ręnkaweki (Poola), aga siis kaotas Rūdolfs Ronisele (Läti) ja pronksmedali pälvinud Karl Westerlundile (Soome) ning langes välja, jagades 10.–12. kohta.

Vabamaadluse kergekaalus alistas Praks esimeses voorus Perry Martteri (USA), aga kaotas siis pronksmedali võitnud Arvo Haavistole ja langes välja. Ta jagas 5.–8. kohta.

1925 

Praks tuli Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse kergekaalus.

1926 

Eesti võitis Tallinnas maavõistluses Läti 28:8.

1927 
Praks tuli Eesti meistriks vabamaadluse kergekeskkaalus.

1928 
Praks tuli Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse keskkaalus.

Eesti võitis Riias maavõistluses Läti 4:2 ja Praks alistas oma vastase.

1928. aasta suveolümpiamängudel Amsterdamis osales Praks vabamaadluse kergekeskkaalus. Esimeses ringis võitis ta punktidega T. Doumazose (Kreeka), aga siis kaotas L. Appletonile (USA) ja R. Cookile (Suurbritannia) ning langes välja.

Hilisem sportlaskarjäär 
Praks tuli Eesti meistriks 1930 vabamaadluse kergekeskkaalus, 1931 vabamaadluse keskkaalus ja 1935 vabamaadluse kergekeskkaalus.

Vaata ka 
Maadlus 1924. aasta suveolümpiamängudel
Maadlus 1928. aasta suveolümpiamängudel

Viited

Välislingid
 
 

Eesti maadlejad
Eesti 1924. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 1928. aasta suveolümpiamängudel
Eestlased Rootsis
Sündinud 1902
Surnud 1998
Hebron

Hebron (araabia نابلس Al-Khalīl; heebrea חֶבְרוֹן H̱evron) on linn Jordani Läänekaldal. Asub umbes 35 km Jeruusalemmast edela pool kõrgendikul 930 m üle merepinna.

Linnas elab umbes 160 000 palestiinlast (teistel andmetel 200 000) ja 800 juuti. Linnast vahetult idas on juudi asundus Kiryat Arba.

Ajalugu 

Hebron on püsivalt asustatud olnud üle 5000 aasta. Linnas asuv Machpela ehk Patriarhide hauakoobas on nii juutide kui ka muslimite pühakoht. Pärimuse järgi on sinna maetud Aabraham, Iisak ja Jaakob koos oma naistega. Hauakoopa juures asub ka Aabrahami mošee. 6. sajandil lasi Justinianus I sinna kiriku ehitada, mis hiljem purustati.

638 vallutasid araablased Hebroni koos muu Palestiinaga. 1100 vallutasid linna ristisõdijad. 1187 vallutasid linna ajjubiidid Saladini juhtimisel. 1516 läks linn Ottomani impeeriumi koosseisu. Detsembris 1917 okupeerisid Briti väed Hebroni. Linna hakkasid tagasi tulema juudid. 1929. aastal elas Hebronis 750 juuti. 1929. aasta Hebroni veresaunas tapsid araablased 69 juuti ning ülejäänud põgenesid linnast. Kui 1948 loodi Iisraeli riik, läks Hebron koos läänekaldaga Jordaaniale. 1967 okupeeris Iisrael Läänekalda. 1974 asusid Hebroni kesklinna elama juudi asunikud. Enamik neist on radikaalsed juudi natsionalistid.

1995. aastast on suurem osa linnast Palestiina omavalitsuse kontrolli all. Hebroni kesklinn on Iisareli sõjaväe kontrolli all, kes kaitsevad seal elavaid juudi asunikke. Lisaks asunikele elab seal ka umbes 30 000 palestiinlast, kelle liikumisvabadus on tugevasti piiratud.

Linnas asub Hebroni ülikool.

Linna nimi viitab Aabrahamile, kes oli 'Jumala sõber' (araabia خليل , heebrea חבר 'sõber').

Viited

Välislingid
Hebroni koduleht
Juudi asunduse koduleht

Palestiina linnad
Ernest Bloch

Ernest Bloch (24. juuli 1880 Genf – 15. juuli 1959 Portland, Oregon) oli Šveitsis sündinud Ameerika Ühendriikide helilooja, viiuldaja, pedagoog ja dirigent.

Ta alustas viiulimängu 9-aastaselt ning hakkas varsti pärast seda tegelema ka heliloominguga. Ta õppis Brüsseli konservatooriumis, kus üheks tema õpetajaks oli tuntud Belgia viiuldaja Eugène Ysaÿe. Seejärel kolis ta Saksamaale, kus õppis Frankfurdis Iwan Knorri juures. 1903. aastal läks ta Pariisi, seejärel tagasi Genfi ja 1916. aastal USA-sse. 1924. aastal sai ta USA kodakondsuse.

1909–1910 Lausanne'is dirigent, hiljem dirigeeris oma teoseid mitmel pool USA-s, 1911–1915 Genfi kompositsioonieetika pedagoog. 1920–1925 oli Clevelandi Muusikainstituudi muusikadirektor ning 1925–1930 San Francisco konservatooriumi professor ja direktor. 1930–1938 elas Euroopas, alates 1929 Rooma Akadeemia "Santa Cecilia" auliige.

Looming
Ooper "Mackbeth" 1910
sümfoonia nr 2 "Iisrael" 5 solistiga 1916
"Sinfonia breve" 1952
sümfooniline poeem "Talv-kevad" (Hiver-Printemps) 1905
2 juudi poeemi 
(Trois poemes Juifs) 1913
"Elada ja armastada" (Vivere et aimer) 1900
eepiline rapsoodia "Ameerika" 1926 pühendatuna Lincoln / Whiteman
sümfooniline fresko "Helvetia" 1918
sümfooniline süit "Loitsud" (Evocations) 1937
Sümfooniline süit 1945
juudi rapsoodia "Schelomo: a Herbew rhapsody" tšellole orkestriga 1916
juudi rapsoodia viiulile orkestri ja klaveriga "Baal Shem" ehk 3 pilti hassiitide elust 1923 (pop)
2 concerto grossot klaverile keelpillidega 1925
"Hüüdja hääl kõrbes" (Voice in the wilderness) tšellole 1936
2 klaverikontserti – 1948 ja Concerto symphonique 1940
Sümfoonia trompetile orkestriga 1954
5 keelpillikvartetti, "juudi elust" (From Jewish life) tšellole klaveriga 1925
4 episoodi kammerorkestrile 1926
Kontsertiino vioolale, flöödile ja keelpillidele 1950
Viiulikontsert india teemadel 1938
Fantastiline scherzo
3 nokturni klaveritriole 1924
Sonaat viiulile klaveriga 1920
"Juudi mediteerimine" (Meditation hebraique) tšellole klaveriga 1924
juudi muusika orelile
laule

Šveitsi heliloojad
Ameerika Ühendriikide heliloojad
Sündinud 1880
Surnud 1959
Lembit Sossi

Lembit Sossi (22. juuni 1943 – 3. veebruar 2012) oli eesti füüsik.

Sossi oli Eesti juhtivaid teadlasi optika valdkonnas. Alates 1971. aastast töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli teoreetilise füüsika kateedris, tõustes aja jooksul vanemlaborandist dotsendiks ja teaduriks. 1980. aastal anti talle füüsikakandidaadi kraad optiliste interferentskatete teooria uurimise eest. 

Tema uurimishuviks olid lisaks optiliste katete teooriale mittelineaarse dünaamika probleemid, diferentsiaalvõrrandite teooria ja arvutusmeetodid. Ta oli aastaid tegevõppejõud, lugedes mitmeid teoreetilise füüsika põhikursusi ning juhendades teadustöid. 

1985. aastal sai ta koos Paul Kardi, Nikolai Kristoffeli ja Vladimir Feodossejeviga optiliste interferentskatete teooria alaste uuringute eest Eesti NSV teaduspreemia. 2011. aastal tunnustati teda pikaajalise teadus- ja haridustegevuse eest Tartu Ülikooli medaliga.

Temast

 Lembit Sossi 22. VI 1943 – 3. II 2012 : [nekroloog]. – Sirp, 10. veebruar 2012, lk 29.

Eesti füüsikud
Sündinud 1943
Surnud 2012
Nicolas Bochsa

Robert Nicolas-Charles Bochsa (9. august 1789 Montmédy, Meuse – 6. jaanuar 1856 Sydney) oli tšehhi päritolu prantsuse harfimängija ja helilooja.

Ta isa Karl oli sõjaväemuusik, hiljem oboemängija. Nicholas-Charles oskas juba 7-aastaselt mängida flööti ja klaverit. Ta õppis kompositsiooni Bordeaux's Franz Becki juures. Esimese ooperi ("Trajan") lõi ta 15-aastasena. Alates 1807 õppis ta Pariisi konservatooriumis kompositsiooni Charles-Simon Cateli ja Étienne Méhuli juures ning harfi François Joseph Nadermani ja M. de Mareni juures. Ta töötas 1813–17 harfimängijana Pariisi õukonnas ja hakkas Opéra-Comique'i jaoks oopereid kirjutama.

1817 süüdistati Bochsat võltsimises ja pettuses ning ta põgenes Londonisse. Tagaselja mõisteti talle karistuseks häbimärgi kehale põletamine ja sunnitöö.

Londonis aitas Bochsa 1821 asutada Kuninglikku Muusikaakadeemiat ja sai ise selle sekretäriks. Kuid 1826 sai teatavaks, et ta on Prantsusmaal süüdi mõistetud, ja ta pidi ametist tagasi astuma. Seejärel sai ta Londonis Tema Majesteedi Teatri muusikadirektoriks.

1839 sattus ta järgmisse skandaali. Nimelt põgenes ta maalt koos ooperilaulja Anna Bishopiga (1810–1884). Kuid Bishop oli abielus oma õpetaja, väljapaistva helilooja Henry Bishopiga (1786–1855), ja sellest abielust oli sündinud 3 last, kõik tütred.

Kogu ülejäänud elu reisisid Bochsa ja Bishop kahekesi koos, esinedes igal mandril ja igas maailmajaos, kuid Prantsusmaal ei käinud nad kunagi. Napolis määrati Bochsa kuningliku ooperi (tänapäeval Regio Teatro San Carlo) direktoriks ja sel kohal töötas ta 2 aastat.

1855. aasta detsembris, kullapalaviku tippajal saabusid Bochsa ja Bishop Sydneysse. Kuid nad said anda üheainsa kontserdi, sest Bochsa haigestus ja suri järgmise aasta algul. Bishop leinas teda sügavalt ja laskis talle Sydneysse püstitada suurejoonelise hauamonumendi, mis on säilinud. Bishop ise jätkas lauljakarjääri ja esines veel 70. eluaastates.

Looming

Bochsa on kirjutanud 8 ooperit, 4 balletti, umbes 350 teost harfile, sealhulgas 2 kontserti, fantaasia "Rebasejaht", 100 etüüdi ja 24 prelüüdi.

Prantsuse heliloojad
Sündinud 1789
Surnud 1856
François-Adrien Boieldieu

François-Adrien Boieldieu [franssu'aa-adrj'ään buaeldj'öö] (16. detsember 1775 Rouen – 8. oktoober 1834 Varennes-Jarcy, Essonne) oli prantsuse helilooja, 1817. aastast Prantsuse Instituudi liige.

Ta õppis kirikus organist Charles Broche'i juures, oli alates 15. eluaastast organist Roueni koguduses. 

Loomingut avaldas alates 1791. aastast, sealhulgas 1793. aastal esimese ooperi. Elas 1776. aastast Pariisis, 1798. aastast oli sealsamas konservatooriumi klaveripedagoog. 

Aastail 1804–1811 oli Peterburis prantsuse ooperitrupi juht ja Peterburi muusikaharrastuse inspireerija, teiste hulgas üks ta õpilasi oli vürstinna Z. A. Volkonskaja. 

Alates 1820 oli ta Pariisi konservatooriumi kompositsiooniprofessor. Ta õpilaste hulgas olid Adolphe Adam ja François-Joseph Fétis. 

Tema loomingus peetakse peamiseks koomilist ooperit.

Looming
Umbes 40 ooperit, sealhulgas mõned koostöös Luigi Cherubini, Rodolphe Kreutzeri, Henri Montan Bertoni, Étienne Méhuli ja Jean-François Lesueuriga
"Rosalie ja Mirza" 1795 Rouen
"Bagdadi kaliif" 1800 Pariis
"Tädika Aurora ehk Ootamatu romaan" 1803
"Aline, Golconde kuninganna" 1804 Peterburi
"Noor tige naine" 1805
"Telemack" 1806
"Nähtamatu naine" 1808
"Kummuli kaarikud" (Les voitures versées) 1808
"Uus abiline" 1813 Pariis
"Pariisi Jean" 1812
"Punamütsike" 1818 Pariis
"Valge daam" Walter Scotti teose "Klooster" järgi 1825
"Kaks ööd" 1829
Ooperi "Beniowski" (1800) tegevus toimub Kamtšatkal, kus varjab end poola emigrant
Klaverikontsert 1797
Harfikontsert 1800
sonaate klaverile
15 kogu romansse (1795–1803)
55 romanssi üksikult 1795–1834

Prantsuse heliloojad
Auleegioni rüütlid
Sündinud 1775
Surnud 1834
Siegfried Borris

Siegfried Borris (4. november 1906 Berliin – 23. august 1987 Berliin oli saksa helilooja, muusikateadlane ja muusikapedagoog.

Ta õppis muusikat aastast 1927 Paul Hindemithi juures. Borrise muusikas on tunda õpetaja mõju, kuid ka popmuusika elemente.

Looming
Tema loodu hulgas on ooper, ballett "Viimane mäng" (1955), 5 sümfooniat (1940-43), instrumentaalkontserte (sh klaverile 1962).

Saksa heliloojad
Sündinud 1906
Surnud 1987
Giovanni Bottesini

Giovanni Bottesini [džov'anni botes'iini]] (22. detsember 1821 Lombardia Crema – 7. juuli 1889 Parma) oli itaalia kontrabassimängija, dirigent ja helilooja.

Bottesini sai muusikalise alghariduse oma isalt, kes oli silmapaistev klarnetimängija ja väikestviisi helilooja. Juba enne 11-aastaseks saamist mängis Giovanni kohalikus teatris timpaneid. Ta õppis korralikult viiulit mängima ja soovis astuda Milano konservatooriumi, kuid tema isal ei olnud selleks raha ja vaja oli saada stipendiumi. Stipendiumi oli aga üksnes kahele kohale: kontrabassi- ja fagotimängijale. Ta õppis kõigest mõne nädala jooksul kontrabassi piisavalt selgeks, et konservatooriumi pääseda. Kompositsiooni õpetasid talle seal Francesco Basili ja Nicola Vaccai. 4 aasta pärast, 1839 lõpetas ta konservatooriumi, saades soolokarjääri alustamiseks 300 frangi suuruse auhinna, mille eest ostis Carlo Antonio Testore (1687–1765) valmistatud kontrabassi.

Kõigepealt sõitis Bottesini Ameerikasse ja sai Havannas algul Itaalia ooperi peamiseks kontrabassimängijaks ja hiljem direktoriks. Havannas kirjutas ta oma esimese ooperi "Christoph Kolumbus", mis on tuntud ka nime all "Kolumbus Kuubal". See ei ole säilinud, aga on teada, et esietendus toimus 31. jaanuaril 1848.

Bottesini kuulsus levis laialt ja tema virtuoossust võrreldi Niccolo Paganini omaga viiulil. Johannes Matthias Spergeri (1750–1812) ja Domenico Dragonetti (1763–1846) kõrval oli Bottesini üks neist, kelle mõjul hakati kontrabassi pidama väljendusrikkaks ja mitmeotstarbeliseks muusikariistaks. Koos temaga esinesid Henri Vieuxtemps, Henryk Wieniawski, Camillo Sivori jt.

Peale selle oli Bottesini kuulus ka dirigendina. Sellena töötas ta 1855–57 Pariisis Itaalia teatris. 1861–1862 oli ta dirigent Palermos ja 1863 Barcelonas. Dirigendina rändas ta ka kontserditurneedel Euroopas. Giuseppe Verdi valis ta dirigendiks oma ooperi "Aida" esietendusele, mis toimus 27. detsembril 1871 Kairos.

Lühikest aega enne oma surma, 1888 määrati ta Verdi soovitusel Parma konservatooriumi direktoriks.

Alates 20. juunist 1849 oli Bottesini vabamüürlane.

Looming
Ooperid "Christoph Kolumbus" 1848 (hävinud), "Firenze piiramine" 1856, "Öökurat" 1858, "Eros ja Leandros" 1879, oratoorium "Oliiviaed" 1887, palu kontrabassile, sh "Veneetsia karneval", Tarantella ja kontsertduetid viiuliga.

Itaalia heliloojad
Itaalia dirigendid
Kontrabassimängijad
Sündinud 1821
Surnud 1889
Ferruccio Busoni

Ferruccio (Dante Michelangelo Benvenuto) Busoni (1. aprill 1866 Empol – 27. juuli 1924 Berliin) oli saksa-itaalia pianist, pedagoog, dirigent, helilooja ja muusikakirjanik.

15-aastasena (1881) sai ta Bologna Filharmoonia Akadeemia liikmeks; esines pianistina alates 8. eluaastast, võitis 1890 Peterburis Anton Rubinsteini nimelise rahvusvahelise pianistide konkursi. 1919 sai Zürichi ülikooli audoktoriks.

Ta õppis kompositsiooni  juures, klaverit harjutas ise, 1888–1890 oli Helsingi Muusikainstituudi klaveriõpetaja, 1890–1891 Moskva konservatooriumi klaveriprofessor, 1891–1892 Uus-Inglismaa konservatooriumi professor Bostonis. Alates 1894 tegutses Berliinis, kus 1902–1909 organiseeris "Busoni orkestriõhtuid" harvaesitatavate teostega, 1901–1902 kõrgema kunstimeisterlikkuse kursused Weimaris, 1907–1908 Viini Muusikaakadeemia, 1910–1913 Basel, 1913–1914 Bologna, 1915–1920 Zürich, alates 1920 Berliini Kunstide Akadeemia kompositsiooni-pedagoog. Reisis Venemaale 1912 jm. 1913 sai alguse nn busonistide-hofmanistide sõda. Ta on kirjutanud ka raamatuid.

Looming
Ooperid, sealhulgas
koomiline "Pruudivalik" Hoffmani järgi (oma libretole) lavastatud 1912 Hamburgis
"Sigune" 1889
"Turandot" 1917
"Arlekiin" 1917
"Doktor Faust" (lõpetas F. Jarnach 1925)
Koomiline avamäng 1897, 1904
Indiaani fantaasia 1913
Viiulikontsert 1897
Klaverikontsert 1904 (koorifinaaliga) jm kammermuusikat sealhulgas
4 etüüdist koosnev "Indiaani päevik" klaverile 1915
4 palast "Noortele" 1908
1918–22 loodud "Klavierübung" sisaldab 10 vihikut klaverimuusikat
Kahele klaverile on "Improvisatsioonid Bachi teemadel" 1916
"Kontrapunktiline fantaasia" 1921
2 keelpillikvartetti 1881, 1889.

Itaalia heliloojad
Sündinud 1866
Surnud 1924
Jaan Konsin

Jaan Konsin (3. august 1890 Võõpste, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 11. juuni 1975) oli eesti vaimulik.

Ta õppis Võnnu kihelkonnakoolis, Saadjärve pedagoogikaklassis ja Tartu Õpetajate Seminaris. Töötas aastatel 1914–1919 rahvakooliõpetajana. 1915–1917 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast. 

Ta lõpetas 1923 aastal eksternina Tallinna Linna 1. Reaalkooli ning õppis aastatel 1930–1936 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (lõpetas) ja 1932–1938 õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta korporatsioon Fraternitas Liviensise liige.

Prooviaastal oli ta Tartu Peetri koguduses Gustav Rutopõllu juures. 26. detsembril 1928 ordineeriti ta õpetajaks.

Aastatel 1929–1948 oli ta Äksi Andrease koguduse õpetaja ja 1947–1948 Tartu praost. Seejärel varjas ta ennast võimude eest. Aastatel 1954–1961 oli ta Karksi Peetri koguduse õpetaja.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Haud Helme kalmistul

Äksi Andrease koguduse vaimulikud
Karksi Peetri koguduse vaimulikud
Esimese maailmasõja veteranid Eestis
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Fraternitas Liviensise liikmed
Helme kalmistule maetud
Sündinud 1890
Surnud 1975
Karask

Karask (keskmurdes kohmakas) on keefiri, hapu‑ või petipiima, kohupiima või ka jogurtiga tehtud odra‑ või jämeda nisujahu tainast küpsetis. Karaski kergitusainena kasutatakse valdavalt söögisoodat, lisaainetena soola ja/või ürte, ka liha.

Karaskit nimetati vanasti ka kiirleivaks.

Karaskit võib küpsetada nii lamedana ahjuplaadil, otse kuumade süte peal kui ka madalamas või kõrgemas ahjuvormis. 

Karask on Eesti, Iiri, Šotimaa jpt maade rahvustoit.

Kasutatud allikad
 James Martin, Irish soda bread, BBC Food Recipes
 Nigella, Soda Bread

Välislingid
Kaja Roomets, Karask: maitsev ja tervislik, Õhtuleht, 11. detsember 2010

Küpsetised
Eesti köök
Supp

Supp on üldiselt soe soolane vedel toit. Seda valmistatakse tavaliselt koostisosi (liha, köögiviljad vm) vedelikus keetes.

Leidub ka külmi ja magusaid suppe.

5. aprillil tähistatakse rahvusvahelist supipäeva.

Suppe
 Borš
 Frikadellisupp
 Guljašš
 Hapukapsasupp
 Hartšoo
 Hernesupp
 Härjasabasupp
 Kalasupp
 Kanasupp
 Kapsasupp
 Köögiviljasupp
 Lõhesupp
 Läätsesupp
 Misosupp
 Oasupp
 Okroška
 Piimasupp
 Püreesupp
 Raamen
 Rassolnik
 Seenesupp
 Seljanka
 Sibulasupp
 Suvesupp
 Talupojasupp
 Tomatisupp
 Uhhaa
 Õllesupp

Magusaid suppe
 Leivasupp
 Lumepallisupp
 Mustikasupp

Välislingid
Kaarel Paas

Kaarel Paas (kuni 1938 Carl Eduard Pauk; 9. oktoober (vkj)/ 22. oktoober 1903 Peetri vald, Vaivara kihelkond, Virumaa – 29. august 1971) oli Eesti NSV jurist.

Oli 1922. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige.

Mõisteti 149 protsessil 1924. aastal eluks ajaks sunnitööle, vabanes amnestiaga 7. mail 1938.

Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu II, III, IV ja V koosseisu saadik.

Oli aastatel 1940–1941 ja 1944–1959 Eesti NSV peaprokurör.

Oli aastatel 1941–1960 EKP Keskkomitee liige.

Oli Eesti NSV kohtuminister 14. september 1959 – 25. mai 1960.

Tunnustus
1970 Eesti NSV teeneline jurist

Isiklikku
Tema lellepoeg oli juunivalitsuseaegne EK(b)P Keskkomitee sekretär kaadrite alal Adolf Pauk.

Viited

Kirjandus 
ENE 5. kd. Tallinn 1973. Lk 545

Välislingid
Paas, Kaarel. Rahvusarhiivi fotode andmebaas, ERAF.2.1.9509, foto nr 1
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
EKP Keskkomitee liikmed
Eesti NSV ministrid
Eesti NSV II Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV III Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV IV Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV V Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV teenelised juristid
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1903
Surnud 1971
Éric Boullier

Éric Boullier (sündinud 9. novembril 1973) on prantsuse motosporditegelane. Praegu on ta direktor McLaren Vormel 1 meeskond ja asepresident Formula One Teams Association (FOTA).

Éric Boullier on lõpetanud Institut polytechnique des sciences avancées.

Viited

Prantsusmaa sportlased
Sündinud 1973
August Kukk

August Kukk (24. aprill 1908 Kirbla, Läänemaa – 5. aprill 1988 Tallinn) oli eesti maadleja, 15-kordne Eesti meister.

Iseseisvas Eestis esindas Kukk Tallinna Sporti, Eesti NSV-s Tallinna Spartakit.

1931 ja 1932 

Mõlemal aastal tuli Kukk Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse keskkaalus.

1931 tuli Kukk Eesti meistriks vabamaadluse kergekeskkaalus.

1934 

Kukk tuli Eesti meistriks mõlemas maadlusviisis.

18. ja 19. märtsil toimus Helsingis Teine Turaani turniir. August Kukk osales Eesti koondises kergekeskkaalus. Soome kogus maksimaalsed 21 punkti, võites kõigis kaaludes. Eesti kogus 12 ja Ungari peaaegu minimaalsed 9 punkti.

1935 

Raskejõustiku mängudel tuli Kukk Osvald Laane järel ja Edgar Puusepa ees teiseks.

1936 

Kukk oli üks väheseid Eesti maadlejaid, kes korralikumalt vabamaadlust harrastas. Sellepärast arvati ta Eesti koondisesse Berliinis toimunud 1936. aasta suveolümpiamängudele. Ta osales seal kergekeskkaalus, kuid ei õigustanud lootusi. Avaringis sai ta suure punktikaotuse Šveitsi maadlejalt Willy Angstilt ja teises ringis väikese punktikaotuse Ungari maadlejalt Kalman Sovarilt ning sellega võistlus talle lõppeski. Kuid olümpiamängud ise olid Eesti maadlejaile edukad: nii Kristjan Palusalu kui Ago Neo võitsid kaks medalit.

1939 

Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse poolraskekaalus.

1943 

Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse keskkaalus.

1945 

Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse keskkaalus.

Nõukogude Liidu meeskondlikke meistrivõistlusi ei korraldatud liiduvabariikide, vaid linnade koondiste vahel. Esimeses ringis loositi Tallinna koondisele vastu Riia koondis, keda Tallinnas Tondi maneežis võideti 6:1. Kukk kaotas ainsana keskkaalus A. Āboliņšile, kes edaspidi tuli NSV Liidu meistriks. Seejärel sõideti Sverdlovskisse, keda seal samuti 6:1 võideti. Tallinn pääses 4 parema hulka finaalturniirile, aga sinna Kukke koondisse ei pandud. Tallinn jäi napilt Moskva järel teiseks.

Nõukogude Liidu meistrivõistlustel vabamaadluses tuli Kukk neljandaks.

1946 

Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse keskkaalus.

1947 

Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse keskkaalus.

Nõukogude Liidu meistrivõistlustel vabamaadluses oli Kukk 7. Eesti sportlastest võitsid Juhan Looaru kärbeskaalus ja Johannes Kotkas raskekaalus, kusjuures kokku saadi 5 medalit.

1948 

Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse keskkaalus.

Nõukogude Liidu meistrivõistlustel vabamaadluses oli Kukk 9. Eesti sportlastest võitis Looaru teist korda järjest, Kotkas sai hõbemedali.

1949 ja 1950 

Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse keskkaalus.

1951 ja 1952 

Kukk tuli Eesti meistriks vabamaadluse poolraskekaalus.

1958 

Kukk sai vabariikliku kategooria maadluskohtunikuks.

Viited

Välislingid 
 

Eesti maadlejad
Eesti maadlustreenerid
Sündinud 1908
Surnud 1988
Metsakalmistule maetud
Herman Kruusenberg

Herman Kruusenberg (23. juuli 1898 Väike-Maarja kihelkond, Virumaa – 5. juuni 1970 Lääne-Virumaa) oli eesti maadleja.

Saavutused
Ta on kolmekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1921, 1922, 1923)

Olümpiamängud
1920. aasta suveolümpiamängudel  Antwerpenis oli tema koht lõpuprotokollis 10.-16.

Maailmameistrivõistlused
1921 Helsingi  – 6. koht

Rahvusvahelised turniirid
Göteborgi mängud 
1923. aastal - 2. koht (vabamaadlus)

Isiklikku
Tema tütar oli Maie Toompere ja tütrepoeg on Hendrik Toompere juunior.

Välislingid
 

Eesti maadlejad
1920. aasta suveolümpiamängude osalejad
Sündinud 1898
Surnud 1970
Veesoon

Veesooned on väidetavad maa all olevad soonekujulised moodustised, mida mööda liigub põhjavesi. 

Teaduses veesoone mõistet ei kasutata ning vastavat nähtust ei tunta.

Vaata ka
Kaevutark
Nõiavits
Pildarlus
Põhjavesi
Radiesteesia

Viited

Välislingid
"Nõiavits ja veesoon", 18. märts 2008, skeptik.ee

Hüdrogeoloogia
Rahvakultuur
Gustav Zopp

Gustav Zopp (21. november 1883 Võru vald – 21. november 1962 Võru) oli eesti fotograaf.

Zopp sündis Võrumõisas Navi külas ja õppis Võru valla algkoolis. Aastatel 1906–1914 elas ta ja pidas stuudiot Otepää vallas, 1914–1940 Võrus. 1922. aastal oli tal stuudio Võrus aadressil Riia 34. Alates 1929. aastast elas ja pidas stuudiot Kreutzwaldi 34a. Ta tegi passipilte, grupiportreesid. Oli kantud "Eesti Foto-Almanaki" 1929. aasta kutseliste fotograafide nimistusse.

Küüditati 1951. aastal Venemaale, tuli tagasi 1956.

Ta on maetud Võru linnakalmistule.

Viited

Kirjandus
Võru Teataja, 12.05.1922
Kaljula Teder, Eesti fotograafia teerajajaid. Eesti Raamat, Tallinn, 1972 
Vahur Kuhlberg (koostaja), Eestis enne II Ilmasõda tegutsenud fotograafid ja kirjastajad. Tartu: V. Kuhlberg, 2010
Ago Ruus (koostaja), Vana-Võromaa päevapiltnikud. Võru: Võro Instituut, 2020

Välislingid
Fotomuuseumi andmebaasis

Käsitööstuskoja liikmed
Eesti fotograafid
Eesti represseeritud isikud
Võru linnakalmistule maetud
Sündinud 1883
Surnud 1962
Smiltene postmargid

Smiltene postmargid anti välja 31. mail 1919, pärast Smiltene vabastamist Eesti vägede poolt 29. mail 1919.

3. Jalaväepolgu pataljoniülema kolonelleitnant Paul Kunnuse korraldusel tehti Vene 2- ja 3-kopikalistele postmarkidele käsitempliga mustavärviline ületrükk 25 kap. Lihtkirja saatmine maksis 25 ja tähitud kirja saatmine 50 kopikat.

Ületrükiga marke anti välja järgmisel arvul:
2-kopikalisel rohelisel hammastatud margil 100 tk
3-kopikalisel roosal hammastatud margil 300 tk
3-kopikalisel punasel lõigatud margil 200 tk

Kirjandus 
Elmar Ojaste. Smiltene – Eesti postmargid Läti pinnal. Eesti Filatelist, nr. 11, 1970, lk. 5–9.
Elmar Ojaste. Sõjamargid Eesti vägede poolt hõivatud aladel a. 1919. Eesti Filatelist, nr. 12, 1971, lk. 21–24.

Eesti Vabadussõda
Läti Vabadussõda‎
1919. aasta Lätis
Eesti postmargid
Giovanni Gabrieli

Giovanni Gabrieli (1557 Veneetsia – 12. august 1612 Veneetsia) oli itaalia helilooja.

Elu
Ta oli Andrea Gabrieli vennapoeg ja õpilane. Aastatel 1575–1579 laulis ta Müncheni õukonnakapellis Orlando di Lasso käe all. Alates 1584. aastast oli ta San Marco basiilikas teine organist, alates 1586. aastast esimene organist.

Looming ja töö
Gabrieli oli esimene, kes lõi mitme-koori-muusikat, milles oli rohkelt kõlatugevuse ja värvide vaheldust. Kogudes "Concerti di Andtrea et di Giovanni Gabrieli" (1586) ja "Pühad sümfooniad" I osas (1597) on 6-16-häälsed ning II osas (1615) 6-19-häälsed vokaal-instrumentaalteosed, kogus "Canzoni e sonate" (3-22-häälsed) on osa  "Canzona noni toni" kolmele vaskpillide rühmale (12 mängijat).

Tema lemmikõpilane oli Heinrich Schütz.

Itaalia heliloojad
Sündinud 1557
Surnud 1612
Renessansiajastu heliloojad
Haapsalu linnavolinike loend 1934

Haapsalu linnavolinike loend  14. ja 15. jaanuaril 1934 Haapsalu linnavolinikeks valitutest:

Valgete ruudukeste järgi 
Hans Alver (kandideeris "Vabameelsete liidu" nimekirjas)

Tööliste, väikemajaomanikkude-tööliste, üürnike ja palgateenijate ühendus – nimekirja järgi 
Paul Tutt; välja langenud, tema asemele kutsutud Leopold Selg

Vabadussõjalaste rahvaliikumise nimekirja järgi 
Jakob Mutt
Herman Priegnitz
Redik Silts

Vabameelsete liidu nimekirja järgi 
Valter Kvarnström
Eduard Laine
Eduard Simson
Johannes Lipstok
Taavet Akermann
Mihkel Tohver, astus tagasi, tema asemele kutsutud Alfred Pealuu 
Konstantin Donner
Ernst Evald
Ado Heide

Saksa valijateühenduse nimekirja järgi 
Harald Oelschlägel; astus tagasi 1939, tema asemele kutsutud Voldemar Rosen

Viited 

Haapsalu ajalugu
Eesti linnavolinike loendid
Haapsalu linnavolikogu liikmed
1934. aasta Eestis
Küllo Kõiv

Küllo Kõiv (14. juuli 1972 Viljandi – 29. juuni 1998) oli eesti maadleja. 

Ta lõpetas 1992. aastal Viljandi 4. Keskkooli.

Teda treenis isa Aarne Kõiv. Tuntumad konkurendid: Buvaissar Saitijev, Zaza Zazirov, Georg Schwabenland, Alexander Leipold.

Ta hukkus autoõnnetuses. Selles osales üks auto, mis Viljandi linnas Vaksali tänaval suurel kiirusel teelt välja sõitis. Kõrvalistmel olnud Kõiv hukkus silmapilkselt.

Saavutused
Ta oli kuuekordne Eesti meister vabamaadluses (1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1994)

NSV Liidu meistersportlane vabamaadluses – 1989.

Olümpiamängud
1992. aasta suveolümpiamängud  Barcelonas – 16. koht (68 kg);
1996. aasta suveolümpiamängud  Atlantas  – 7. koht (68 kg);

Maailmameistrivõistlused vabamaadluses 
1994 İstanbul  – 11. koht (68 kg);
1995 Atlanta  – 11. koht (68 kg);
1997 Krasnojarsk  – 8. koht (76 kg).

Euroopa meistrivõistlused vabamaadluses 
1992 Kaposvár  – 4. koht (68 kg);
1992 Szekesfehervar  – 2. koht (68 kg) (juunior);
1994 Rooma  – 11. koht (68 kg);
1995 Fribourg  – 6. koht (68 kg);
1996 Budapest  – 11. koht (68 kg);
1997 Varssavi  – 4. koht (76 kg);
1998 Bratislava  – 10. koht (76 kg).

Rahvusvahelised turniirid
Grand Prix of Germany 
1994. aasta – 3. koht;
1995. aasta – 3. koht;
1998. aasta – 7. koht.

Ivan Jarõgini mälestusturniir
1993. aasta – 3. koht.

Maailma karika etapid 
1995. aasta  – 2. koht;
1997. aasta  – 3. koht;
1998. aasta  – 4. koht.

Lisaks
Alates 1999. aastast korraldatakse rahvusvahelist Küllo Kõivu mälestusvõistlust..

Viited

Välislingid

 

Eesti maadlejad
Eesti 1992. aasta suveolümpiamängudel
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1972
Surnud 1998
Kuusiku mõis

Kuusiku mõis (saksa keeles Saage) oli rüütlimõis Harjumaal Rapla kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagine mõisasüda Rapla valda Rapla maakonnas.

Ajalugu 
Esimesed teated Kuusiku mõisast pärinevad aastast 1467, mil see kuulus Wrangellidele. Keskajal asus mõisas tõenäoliselt vasallilinnus. Aastatel 1544–1666 moodustas Kuusiku mõis ühise majapidamise Sikeldi mõisaga. Wrangellide omanduses püsis mõis kuni Põhjasõjani. 18. sajandi alguses (umbes aastal 1714) omandas mõisa Georg Gustav von Hastfer.

Aastal 1791 läks mõis Thomas von Dellingshauseni ja samal aastal Gustaviana Christina Hastferi omandusse. 18. sajandi viimasel aastakümnel alustas  Kuusiku mõisas tööd naelatöökoda, kus valmistati Venemaalt toodud rauast 3–6-tolliseid naelu. Toodang ulatus sajandi lõpul 100 000 naelani aastas, 1806. aasta andmeil aga 250 puudani. Toodang realiseeriti Eestimaa kubermangus, osalt ka Pärnus. Kuusiku mõisas töötas ka nn. tärklise- ja puudrivabrik ning vasetöökoda. 1806. aastal toodeti tärklist 150 ja puudrit 300 puuda, vaske töödeldi aga aastas 160 puuda. Tärklis ja puuder müüdi Tallinnas ja Pärnus, vask aga läks vaskseppade käsutusse. Tärklise- ja puudrivabrikus töötas 5 pärisorja. Meister kui ka abilised olid pärisorjad. Naela- ja vasetöökojas töötas 6 pärisorja.

1820. aastal sai mõisa omanikuks Georg von Lilienfeld. Mõis jäi Lilienfeldide perekonna valdusse kuni 1919. aasta sundvõõrandamiseni.

Mõisakompleks 
Tänaseni säilinud puidust barokse härrastemaja lasid Hastferid ehitada 18. sajandi viimases veerandis.

Lilienfeldide ajal rekonstrueeriti mõisahäärberit korduvalt, mil sellele lisati nii klassitsistlikke kui ka historitsistlikke (uusgooti) elemente.

1924. aastast tegutses Kuusiku riigimõisa peahoones Riigi Põllutöö Katsejaam. Seoses sõjaväebaasi ja lennuvälja ehitamisega Kuusikule 1940. aastal, kasutati mõisahoonet vene lendurite elamuna. Endises härrastemajas tegutses lasteaed.

,

Vaata ka 
 Eesti mõisate loend

Viited

Välislingid 

 Kuusiku mõisast Eesti mõisaportaalis
 Kuusiku mõis. Inventariseerimine. Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid
 Kuusiku mõis (Mõisate ülevaated). Muinsuskaitseameti digiteeritud arhivaalid
 Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register: Kuusiku mõis (Rapla khk)

Harjumaa mõisad
Rapla vald
Rapla kihelkond