joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lielā Šmerļa mõis

Lielā Šmerļa mõis (Lielā Šmerļa muižiņa) oli mõis Lätis Riia linnas Teika asumis. Mõisa peahoone asus Brīvības iela 140. Saksa keeles oli mõisa nimi Gros Schmerl.

Vanimad teated Lielā Šmerļa mõisast pärinevad aastast 1769, mil sellest eraldati Mazā Šmerļa mõis. Aastatel 1781–1828 kuulus mõis Stitzerite perele.

XIX sajandi lõpus kujunes mõisa ümbrus populaarseks puhkepaigaks. Mõisa juurde rajati Smerlise restoran. Mõisa viimaseks omanikuks oli Kerkoviuste pere. Tänapäeval ei ole Lielā Šmerļa mõisa hoonetest midagi säilinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Välis-Eesti (ajakiri 1929)

Välis-Eesti (aastani 1935 Välis-Eesti Almanak) oli 1929–1940 Tallinnas ilmunud ajakiri. Ajakirja andis välja Välis-Eesti Ühing. Ajakiri taotles väliseestlaste organiseerumist ja sidumist kodueestlastega.

Viited 

Eesti endised ajakirjad
Väliseesti ajakirjad
Välis-Eesti
Burchardi mõis

Burchardi mõis (Burharda muiža või Burchardu muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Mežciemsi asumis. Peahoone asus Mežciema iela 23 maja piirkonnas. Saksa keeles Burchardshof.

Burchardi mõisa rajamise aeg on teadmata. 19. sajandi lõpus kandis Mežciemsi kant mõisa järgi Burhardciemsi nime. Mõisa peahoone on tänaseks hävinud, säilinud on mõisa teenijate maja.

Vaata ka
Burchardi suvemõis (Tallinnas Narva mnt 89, 91)

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Riia mõisad
Hackmanni mõis

Hackmanni mõis (Hakmaņa muiža, saksa keeles Hackmanns Höfchen) oli mõis Lätis Riia linnas Mežciemsi asumis. 

Mõisa peahoone asukoha kohta on teada vaid, et see asus Biķerniekis, Riiast 8 ja poole versta kaugusel.

Hackmanni mõis eraldus Mazā Jumpravmuiža mõisast aastal 1768. Toona asus seal Kaķaragsi kõrts, mille omanikuks oli keegi Rumpe. 2 aastat hiljem sai kõrtsi ja sealse maa omanikuks Hackmanni nimeline mees. Tema rajas ka mõisa peahoone - ühekorruselise palkidest maja. Seda maja kasutas ta elamiseks küll ainult suvel. Hackmann pidi Mazā Jumpravmuiža mõisale igal aastal maksma 15 taalri suurust maadest loobumise tasu, ka võis ta osta kõrtsis müüdavat viina ainult sellelt mõisalt. Tänapäevaks on Hackmanni mõisa hooned hävinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Katlakalna kihelkond
Kauli mõis

Kauli mõis (Kaulu muiža või Franku muiža, saksa keeles Frankenhof) oli mõis Lätis Riia linnas Mežciemsi asumis. Mõisa peahoone asus Biķernieku iela majade 122 ja 124 piirkonnas.

Kauli mõis rajati pärast 1709. aasta katkuepideemiat kahe talu asemele. Aastal 1787 sai mõisa omanikuks Riia kaupmees Hermann Bruns. Kuni aastani 1920 olid mõisa omanikuks Bushid.

Mõisa peahoone oli XVIII sajandil ehitatud kahekorruselise palkidest maja. Aastal 2002 lammutati see koos teiste mõisasüdames asunud hoonetega, mis olid küll kõik ümber ehitatud. Biķernieku iela 126 asub siiski üks maja, mis võis olla üks mõisa kõrvalhoonetest.

Galerii

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Biķernieki kihelkond
Gaiļi mõis

Gaiļi mõis (Gaiļu või Gaiļa muiža, ka Hāna muiža, saksa keeles Hahnenhof või Hahnhof) oli mõis Lätis Riia linnas Mežciemsi asumis. 

Mõisa peahoone asus praeguse onkoloogiahaigla territooriumil Gaiļezersi järve kaldal.

Gaiļi mõis tekkis vahemikus 1736–1743 Putniņi järve ääres asunud Putniņi talu asemele. Aastast 1766 oli mõisa omanik Riia majaomanik Hahn, kelle järgi mõis ka nime sai. Hahn on saksa keeles kukk, läti keeles on kukk aga gailis. Nii said uue lätikeelse nime mõisa juures asunud järv ja mõis ise. Mõisale kuulusid üksikud talud, neist tähtsaim oli Biķernieki kiriku juures asunud Kreipe talu. Aastal 1800 läks see koos veel kolme taluga üle Dreiliņi mõisale.

Mõisa peahoone oli 18. sajandil ehitatud barokkstiilis kivihoone. Tänapäevaks on Gaiļi mõisa hooned hävinud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Töömälu

Töömälu on piiratud mahuga kognitiivne süsteem, mis ajutiselt säilitab ja töötleb informatsiooni, mida samaaegselt kasutatakse kognitiivsete ülesannete (otsuste tegemine, arutlemine jne) sooritamiseks.

Üks kognitiivse psühholoogia rajajaid George Armitage Miller on öelnud, et inimese töömälu suudab korraga meeles pidada 7±2 infoühikut.

Viited 

Psühholoogia
Mälu
Külmhoone

Külmhoone ehk külmutushoone on ehitis, kus kiiresti riknevaid aineid (peamiselt toiduaineid) jahutatakse ja külmutatakse ning säilitatakse madalal temperatuuril. Külmhoone koosneb külmkambritest, kompressorjaamast, külmaaine jahutamise süsteemist ja abiruumidest. Jahutatud toiduaineid hoitakse külmkambris 0 °C lähedasel temperatuuril, külmutamiseks alandatakse temperatuuri kuni –40 °C. Külmutatud toiduaineid säilitatakse temperatuuril –18...–25 °C. 

Külmhoone on ka ettevõte, mis tegeleb külmtöötlemisega.

Viited 

Ehitised
Toiduainetööstus
NAMBLA

NAMBLA (Põhja-Ameerika Mehe/Poisi Armastuse Assotsiatsioon, North-American Man/Boy Love Association, NAMBLA) on Ameerika Ühendriikides tegutsev 1978. aastal asutatud homoseksuaalsete pedofiilide organisatsioon.

Organisatsiooni eesmärk on dekriminaliseerida seksuaalsuhted laste ja noorukitega.

FBI andmetel oli 1995. aastal organisatsioonil ligikaudu 1100 liiget.

Viited

Välislingid
Põhja-Ameerika Mehe/Poisi Armastuse Assotsiatsiooni kodulehekülg

Ameerika Ühendriikide organisatsioonid
Pedofiilia
Gravenheide mõis

Gravenheide mõis (läti keeles Grāvenheides muiža, ka Goronska muižiņa, Garanska muižiņa või Garansku muiža, saksa keeles Gravenheide) oli mõis Lätis Riia linnas Jugla asumis. 

Mõisa peahoone asus Ūdeļu ielā 7.

Gravenheide mõisa rajas Jugla järve kaldale aastal 1730 Riia kaupmees E. Heidevogel. Teda külastades peatus mõisas ka Johann Gottfried von Herder,  kes sai seal viibides inspiratsiooni mitme luuletuse kirjutamiseks (nende seas ka  "Ein Landlied auf Gravenheide"). Ajaloolane Arveds Švabe on oletanud, et sealt sai Herder  ka mitmeid filosoofilisi ideid, eriti rahvakultuuri sünkretistliku päritolu kohta.

Aastal 1772 avati mõisas puudritööstus. Aastal 1810 omandas mõisa Riia kaupmees Goronsky. Tema ajal töötasid puudritööstuses ühe meistri käe all kümme lihttöölist. 

Mõisa barokkstiilis hooned ehitati XVIII sajandil. Omal ajal oli Gravenheide üks Riia territooriumi uhkemaid mõisasid. Tööstuse areng tõi kaasa mõisakompleksi allakäigu. Tänapäeval on Gravenheide mõisa peahoone hävinud, nagu ka suurem osa kõrvalhoonetest. Säilinud on paar kõrvalhoonet ja mõned puud mõisa pargist.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)
Sissekanne Läti mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Biķernieki kihelkond
Krēgermuiža mõis

Krēgermuiža mõis (läti keeles Krēgermuiža, ka Baltā muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Jugla asumis. Mõisa peahoone asus Jugla järve kaldal Strazdumuiža internaatkooli juures. Saksa keeles oli mõisa nimi Krögershof.

Krēgermuiža mõis tekkis 1845. aastal, mil Strazdumuiza mõisa omanik Johan Teodor Pychlau eraldas sealsed maad pulmakingiks poeg Rheinhold Ludwig Pychlaule. Viimase surma järel päris valduse tema abikaasa Johanna Karoline, kelle neiupõlvenimi oli Kröger. Selle järgi on mõis ilmselt ka nime saanud.

Mõisa peahoone oli historitsistlik kahekorruseline kivihoone, mille juures domineerisid renessansiajastu elemendid. Hoone ehitati XIX sajandi teisel poolel.

Enne 1945. aastat kuulus häärber Riia linnale, seejärel haridusministeeriumile. 1951. aastast oli see kasutusel haiglana, seejärel lasteaiana. Tänapäeval seisab hoone tühjalt, katus on suuremalt jaolt sisse langenud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Oliver Masing

Oliver Masing (11. september 1926 – 17. veebruar 2010) oli eesti keemik ja õpetaja-metoodik. 

Ta oli aastakümneid keemiaõpetaja Tallinna 20. Keskkoolis. Oliver Masingu põrm maeti 30. aprillil 2010 Tallinna Rahumäe kalmistule.

Tunnustused
 1968 Eesti NSV teeneline õpetaja

Välislingid
https://www.kalmistud.ee/g691

Eesti õpetajad
Eesti keemikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1926
Surnud 2010
Anne Juksaar

Anne Juksaar (1. jaanuar 1939 – 2. juuni 2010) oli eesti õpetaja. 

Ta töötas aastakümneid ajalooõpetajana Tallinna 20. Keskkoolis. Anne Juksaare põrm on maetud 17. juulil 2010 Tallinna Rahumäe kalmistule.

Välislingid
https://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=q23aZwBOgB79

Eesti õpetajad
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1939
Surnud 2010
Arhierei mõis

Arhierei mõis (läti keeles Arķireja muiža või Arķireja muiža, ka Ozolkalna muižiņa) oli ametimõis Lätis Riia linnas Jugla asumis. Mõisa peahoone asus Pakalniešu iela majade 22–26 piirkonnas. Saksa keeles oli mõisa nimi Archiereis Höfchen, ka Eichenberg Höfchen.

Arhierei mõis kuulus Läti õigeusu kiriku peapiiskoppidele. Aastal 1833 püstitati maja juurde ka kirik, mis oli valmistatud sõjaväehaigla juures asunud ja lammutatud kiriku detailidest. Aastal 1933 mõrvati mõisas peapiiskop Jānis Pommers ja maja süüdati põlema, tulekahjus hävisid kõik Arhierei mõisa hooned.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
2011. aasta Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus

2011. aasta Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus olid 30. Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus, mis toimusid 4.–6. märtsini Pariisis Prantsusmaal. Võistlused toimusid Palais Omnisports de Paris-Bercy areenil.

Tulemused

Mehed

60 m 

Finaal: 6. märts
Osavõtjaid: 36
Ametlikud tulemused

400 m 
<div style="float:left; text-align:left; padding-right:15px;">

800 m 

<div style="float:left; text-align:left; padding-right:15px;">

1500 m 

<div style="float:left; text-align:left; padding-right:15px;">

3000 m 

<div style="float:left; text-align:left; padding-right:15px;">

60 m tõkkejooks 

<div style="float:left; text-align:left; padding-right:15px;">

4x400 m teatejooks 

<div style="float:left; text-align:left; padding-right:15px;">

Kõrgushüpe 

<div style="float:left; text-align:left; padding-right:15px;">

Teivashüpe 

<div style="float:left; text-align:left; padding-right:15px;">

Kaugushüpe 

<div style="float:left; text-align:left; padding-right:15px;">

Kolmikhüpe 

<div style="float:left; text-align:left; padding-right:15px;">

Kuulitõuge 

<div style="float:left; text-align:left; padding-right:15px;">

Seitsmevõistlus 

<div style="float:left; text-align:left; padding-right:15px;">

Medalitabel 

2011. aasta spordis
Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus
Pariis
Anneli Ohvril

Anneli Ohvril (sündinud 14. augustil 1972 Tartus) on eesti turundusekspert, keskkonna- ja sotsiaalprojektide eestvedaja ning koolitaja.

Tuntumad tema osalusel algatatud projektid on "Teeme ära!", "Teeme ära – maailmakoristus", "Minu Eesti" mõttetalgud, "Killerkott tapab", "Lase inimene üle tee", "Prügihunt ja Superjänes", Toidupanga avakampaania, SOS Lasteküla Sõprade Klubi.

Anneli Ohvril on Eesti Ettevõtlike Noortekoja ehk JCI Estonia senaator ja JCI Go koja asutaja ning JCI Estonia president 2011. aastal.

2012. aastal valiti Anneli Ohvril koos Vanemuise teatrijuhi Paavo Nõgese ja TTÜ Innovatsiooni ja rahvusvahelistumise prorektori Alar Kolgiga silmapaistvateks noorteks eestlasteks.

2020. aastal tõi Anneli Ohvril esmakordselt käibele eestikeelse mõiste "ringmood", koondamaks mõisteid ringmajandus, taaskasutus, uuskasutus, fashion tuning ning upcycling tekstiili- ja moeloomingu valdkonnas.

Viited 

Eesti inimesed
Sündinud 1972
Lein

Lein ehk kaotusvalu on mitmetahuline (põhiliselt emotsionaalne) reaktsioon armastatu kaotusele või muule suurele kaotusele.

Vaata ka

Leinamine
Kübler-Rossi mudel
Leinatoetuslaager

Kirjandus
Iris Murdoch. Metaphysics as a Guide to Morals, London: Chatto & Windus 1992, ptk 18 "Void", lk 498–503.
Tony Milligan. Love in dark times: Iris Murdoch on openness and the void. – Religious Studies, 2014, 50, nr 1, lk 87–100.
Love and Death: The Problem of Resilience. – Michael Cholbi (toim). Immortality and the Philosophy of Death, Rowman & Littlefield 2016, lk 173–188.

Emotsioon
Olev (täpsustus)

Olev on see, mis on. 

Olev kääne ehk olev ehk essiiv on üks käänetest.

Olev on eesti mehenimi.

Olev on laev. 

Olev on kartulisort.
Miri loss

Miri loss (valgevene keeles Мірскі замак) on endine Iliniczite ja Radziwillide loss Valgevenes Hrodna oblasti Kareličy rajoonis Miri alevis. Loss kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse, ühtlasi on see üks seitsmest "Valgevene imest".

Ajalugu

Linnuse ehitamist alustati arvatavasti 1506. aasta paiku, mil Mir kuulus Iliniczitele. Algne ehitis oli puidust. Aastast 1568 läks loss üle Radziwillide suguvõsale, kes rajasid kivilinnuse Valgevene gooti arhitektuuri stiilis. Linnuse juurde ehitasid Radziwillid renessansspalee, lossimüüride taha rajati aga bastionid.

Aastal 1655 rüüstasid lossi kasakad, aastal 1705 rootslased, aastal 1785 venelased.

Aastal 1812 pidasid Miri all lahingu vene väed ja prantslased. Kuigi venelased võitsid, taganesid nad Miri alt ja lasid lossi lahkudes õhku. Uued omanikud, Wittgensteinid, rajasid lossist eemale uue mõisakompleksi. Aastast 1891 kuulus Miri loss aga Światopełk-Mirscytele. Nemad hakkasid vana lossi rekonstrueerima, kuigi ei jõudnud sellega kuigi kaugele.

Aastal 1941 võeti Miri loss kasutusele juudi getona. Aastail 1944–1956 oli loss kasutusel majutusasutusena, mis tõi lossi interjöörile  veel enam kahju.

Uued rekonstrueerimistööd algasid 20. sajandi kaheksakümnendatel aastatel ja jõudsid lõpule aastaks 2010. Aastal 2000 arvati Miri loss UNESCO maailmapärandi nimistusse. Kaitsealuse ala pindala on 27 ha.

Praegu asub Miri lossis muuseum.

Arhitektuur

Miri loss on  ebakorrapärase nelinurkse põhiplaaniga. Gooti stiilis kindluse neljas nurgas on tornid, lisaks sellele on linnuse juures veel viies torn, mis on teistest kõrgem. See torn oli kasutusel väravatornina. Kindluse müüride vahel asus Radziwillide renessansspalee.

XVII sajandil rajati lossi juurde itaalia aed, kus lisaks kohalikele puudele ja põõsastele kasvasid ka sellised eksootilised puud nagu apelsini- ja sidrunipuud. Ka lisandus Miri lossile barokseid vorme, kui lossi pärast rüüsteretki taastati.

Lossi ümber asuvad muldvallid. Lisaks keskaegsele lossile on kaitse all veel XIX sajandil lisandunud osa - tiik, park, kabel, Światopełk-Mirscytele kuulunud mausoleum, väravavahi maja koos väravatega, mõisavalitseja maja. XIX sajandil ehitatud häärber on hävinud.

Pilte

Välislingid 

 Loss Valgevene fotoentsüklopeedias
 Miri lossi kodulehekülg
 Miri lossi UNESCO lehekülg

Valgevene mõisad
Valgevene ehitised
Kareličy rajoon
Tellisgootika ehitised
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Valgevenes
Valgetiib-pirk

Valgetiib-pirk (Sarothrura ayresi) on ruiklaste sugukonda kuuluv linnuliik.

Ta kuulub äärmiselt ohustatud liikide hulka.

Valgetiib-pirki on kohatud Etioopias, Zimbabwes ja Lõuna-Aafrika Vabariigis; kinnitamata andmetel ka Sambias ja Rwandas. Ainukesed teadaolevad pesitsuspaigad on Kesk-Etioopia märgaladel 2200–2600 meetri kõrgusel merepinnast tihedate kiirestikasvavate rohttaimede keskel. Lind pesitseb 20–40 cm kõrguste taimede vahel piirkondades, mis ei ole liigselt üleujutatud. On täheldatud, et üsna pea pärast poegade koorumist kolitakse pesakond tihedama rohuga alale, mis on püsivamalt vee all.

Linnu eluviisi ja käitumise kohta on vähe kindlaid andmeid. Pole ka teada, kas levila põhja- ja lõunaosas kohatud linnud esindavad sama populatsiooni või on paiksed.

Valgetiib-pirk toitub seemnetest, putukatest, ämblikest, ussidest ning väikestest konnadest ja kaladest. Pesas on tavaliselt 4–6 muna. Arvatav haudumisperiood on 15–16 päeva.

Populatsiooni ohustavad eelkõige sobilike rohumaade hävimine karjapidamise tõttu, niitmine, kuivendamine ja paisutamise tagajärjel tekkinud üleujutused. Populatsioon väheneb väga kiiresti.

Viited

Välislingid
 Species Factsheet, BirdLife

Ruiklased
Eugen Bachblum

Eugen Bachblum (14. märts 1921 Narva – 13. september 1994) oli eesti õpetaja. 

Ta võttis osa Teisest maailmasõjast Eesti Laskurkorpuse ridades. Ta on olnud Tallinna Pedagoogilise Instituudi eelkooliealise pedagoogikateaduskonna dekaan.

Ta töötas aastakümneid Tallinna 20. Keskkoolis tööõpetuse õpetajana.

Eugen Bachblumi põrm  maeti 20. septembril 1994 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.

Tunnustused
 1945 Punatähe orden

Viited

Välislingid
 https://www.kalmistud.ee/haudi?action=hauaplats&filter_hauaplats_hauaplats=wJLNJBJ1JNPK
 http://www.ra.ee/fotis/index.php?type=2&id=324494

Eesti õpetajad
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1921
Surnud 1994
Perekond Männard

"Perekond Männard" on 1960. aastal valminud Tallinna Kinostuudio mängufilm.

Süžee
Filmis jälgitakse kahe töölisperekonna elusaatust Eesti Vabariigi algusaastatel.

Osatäitjad
Paul Ruubel – Andres Männard
Evi Rauer – Maali
Peeter Volmer – Ilmar
Endel Nõmberg – Ants
Juri Bogoljubov – Rein
Rudolf Nuude – Karl Neider
Hilda Sooper – Liisbet
Terje Luik – Helmi
Sulev Nõmmik – Uno
Asta Vihandi – Teele
Jevgeni Vlassov – Tiudur
Olev Eskola – politseikomissar Mespak
Alfred Mering – Kuslapuu
Alfred Rebane – minister ja vabrikant Ojasson

Välislingid
Film Eesti filmi andmebaasis

Eesti filmid
1960. aasta filmid
Ain Heinaru

Ain Heinaru (3. oktoober 1943 Tallinn – 30. aprill 2022) oli Eesti geneetik, Tartu Ülikooli geneetikaprofessor.

Aastatel 1990–1995 oli Heinaru Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudi juhataja, 1995–1998 Haridusministeeriumi teaduse ja kõrghariduse osakonna juhataja ning 1998–2002 Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna dekaan. 

Aastatel 2002–2007 töötas Heinaru TÜ teadusprorektorina ning aastast 2009 oli ta Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste teadus- ja arendusnõunik.

Teadustöö 
Professor Ain Heinaru on oma tööga aluse pannud biodegradatiivsete plasmiidide uurimise suunale Eestis ning kasvatanud sellega tegeleva uue teadlaste põlvkonna. Ta saavutas edu teadustulemuste rakendamisel keskkonnasaaste vähendamiseks. Üheks tema hilisemaks projektiks oli bakterite keskkonnastressiga kohastumise molekulaarsete mehhanismide uurimine.

Ain Heinaru koostas esimese eestikeelse üldgeneetika õpiku "Geneetika", mis sisaldab eestikeelset geneetikasõnastikku, mis on leitav ka veebilehelt geneetika.ee ja Androidi rakendusest GenDi. 2020. aastal andis Ain Heinaru koos Sulev Kuusega välja eraldi täiendatud eesti-inglise-eesti geneetikasõnastiku.

Tunnustus 
 1992 – Eesti Vabariigi teaduspreemia bio- ja keskkonnateaduste vallas (kollektiivi liikmena)
 2003 – Tartu Ülikooli väike medal
 2004 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2007 – Tartu Ülikooli aumärk
 2008 – Tartu Ülikooli suur medal
 2011 – Tartu medal
 2012 – Eesti Bioloogiaõpetajate Ühingu auliige
 2012 – auhind "Elutöö geneetikuna"
 2014 – Eesti Vabariigi teaduspreemia elutöö eest

Teosed 
 2020 - "Geneetika sõnastik", Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 541 lk, (koos Sulev Kuusega), ISBN 978-9949-03-302-7
 2018 - "Üks meeter elu. 100 müüti geneetikast: midagi sinust ja sulle", Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 368 lk, ISBN 978-9949-77-757-0 
 2012 - "Geneetika" õpik kõrgkoolile, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1135 lk, ISBN 978-9949-32-171-1
 1992 - "Geneetika ülesanded", Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 158 lk (koos Mart Viikmaaga)

Isiklikku 
Ain Heinaru abikaasa on mikrobioloog Eeva Heinaru ja tütred Piret Kusche ja Maris Heinaru.

Viited

Välislingid 

 
 Loeng "Kas me peame kartma oma geene?" UTTV, 29. oktoober 2010
 Ain Heinaru: Õpime õpetama Maaleht, 30. jaanuar 2014
 Ain Heinaru: preemia tekitab uhkust riigi üle ERR teadus, 13. veebruar 2014
 Ain Heinaru: "Eestlased on sageli teistest targemad. See on päris meeldiv" Õpetajate Leht, 21. märts 2014
 Ain Heinaru. Geneetika // Sõnastik geneetikahuvilistele  Geneetika õpik

Eesti geneetikud
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1943
Surnud 2022
Maire Annus

Maire Annus (aastani 1963 ja aastatel 1965–1971 Maire Vaino, aastatel 1963–1965 Maire Toomingas; 26. aprill 1941 Tallinn – 22. aprill 2014) oli eesti arhitekt.

Ta lõpetas aastal 1960 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1966 ERKI arhitektina.

Ta töötas aastatel 1966–1984 Eesti Maaehitusprojekti Pärnu osakonnas, aastal 1971 töötas ta Mongoolias, aastatel 1984–1996 töötas ta Eesti Maaehitusprojekti Tallinna osakonnas. Aastatel 1992–2004 pidas ta Tallinnas omanimelist arhitektuuribürood.

Tema projekti järgi on ehitatud modernistlikud Uulu ranna puhkebaas (1972), Taebla Keskkooli juurdeehitis (1979) ja Pärnu hotell Emmi (1986). Postmodernismist on mõjutatud suurekatuselised Viimsi rida- ja vaipelamud ning sektsioonelamu, Pirital asuv Erika Salumäe eramu ja eramu Pargi tänavas. Ta projekteeris Baikali-Amuuri magistraalil Kitšera jaamahoone.

Kirjandus 
 Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996

Välislingid 
 Lahkunud on arhitekt Maire Annus

Eesti arhitektid
Sündinud 1941
Surnud 2014
Pöördel

"Pöördel" on 1957. aastal valminud Tallinna Kinostuudio mängufilm.

Süžee
Raivo Kotkas saadetakse juhtima viletsas seisus kolhoosi "Võit". Tema eelkäija Mihkel Vutt on majandi käest lasknud. Olulist osa majandi allakäigus on etendanud ka sulist raamatupidaja Olep. Uus esimees aga suudab võita kolhoosnike usalduse ning viia kolhoosi paremale järjele.

Osatäitjad
Gunnar Kilgas – Raivo Kotkas
Franz Malmsten – Mihkel Vutt
Ants Eskola – Olep
Katrin Välbe – Anu Vutt
Ellen Kaarma – Salme
Rein Aren – Arno
Ants Lauter – Kallak
Asta Vihandi – Heli
Evi Rauer – Leena
Astrid Lepa – Asta

Välislingid
"Pöördel" Eesti filmi andmebaasis

Eesti filmid
1957. aasta filmid
Bruno Sõmeri

Bruno Sõmeri (kuni 15. veebruarini 1940 Bruno Schön; 15. juuli 1923 Pärnu – 1. mai 2014 Pärnu) oli Eesti kunstnik ja pedagoog.

Elukäik
Ühena viimastest alustas ta kunstiõpinguid sõjaaegses Pallase koolis Tartus. Kooli nimetuseks oli siis Kõrgemad Kujutavkunstide Kursused. Õpingud jätkusid Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. Need katkestas ta 1946. aastal, kuna oli teeninud II maailmasõja ajal Saksa sõjaväes ja pidi seetõttu Nõukogude Liidu võimude ees madalat profiili hoidma.

Seejärel pidas ta Pärnus kunstiõpetaja ametit ning töötas aastakümneid tööstuskunstnikuna.

Tunnustus
 2004 Pärnu vapimärk (Pärnu tutvustamise eest oma kunstiloomingus ja pedagoogilise tegevuse vallas)
 2004 Johann Voldemar Jannseni nimeline auhind
 2006 Pärnu kultuuripreemia
 2006 Pärnu kultuuripärl
 2011 Pärnumaa vapimärk (kunstnik, kunstipedagoog)
 2012 Kunstiühingu "Pallas" auliige

Viited

Välislingid
 PM: Suri kunstnik Bruno Sõmeri
 Bruno Sõmerist Pärnu Linnagalerii kodulehel

Eesti kunstnikud
Eesti kunstipedagoogid
Eesti sõjaväelased Saksa sõjaväes Teises maailmasõjas
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1923
Surnud 2014
Osvald Reier

Osvald Reier (28. märts 1928 Türi – 7. detsember 2002) oli eesti energeetik ja Vennastekoguduse peavanem 1990–2002.

Ta lõpetas aastal 1974 Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatika ja telemehaanika erialal (õhtuses osakonnas).

Osvald Reier suri 7. detsembril 2002 ja tema põrm maeti 11. detsembril 2002 Tallinna Rahumäe kalmistule.

Tunnustus
 Eesti NSV teeneline energeetik

Viited

Välislingid
https://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=osvald&filter_maetud_perenimi=reier&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=

Eesti insenerid
Hernhuutlus
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 2002
Martial Mbandjock

Martial Mbandjock (sündinud 14. oktoobril 1985 Roubaix's) on Prantsusmaa sprinter, kes on peamiselt spetsialiseerunud 60 meetri ja 100 meetri jooksule.

Ta võitis 2007. aastal Debrecenis U23 Euroopa meistrivõistlustel Simeon Williamsoni ja Craig Pickeringi järel pronksmedali. Aasta hiljem jõudis Mbandjock sisemaailmameistrivõistlustel ja suveolümpiamängudel poolfinaali. Samal aastal tuli ta 100 m jooksus Prantsusmaa meistriks. 2009. aastal pälvis Mbandjock Prantsusmaa võistkonnaga võistkondliku Euroopa meistrivõistluste pronksi ja individuaalselt Vahemere mängude kulla 100 meetri jooksus. 2010. aasta Euroopa meistrivõistlustel sai ta pronksi nii 100 m jooksus kui ka 200 meetri jooksus. Koos Prantsusmaa 4×100 m teatejooksu nelikuga tuli Mbandjock Euroopa meistriks, aidates muuhulgas kolmekordseks Euroopa meistriks Christophe Lemaitre.

Isiklikud rekordid

Viited 

Prantsusmaa jooksjad
Sündinud 1985
Virgi Jalakas

Virgi Jalakas (10. jaanuar 1929 – 20. mai 2017) oli eesti õpetaja. 

Ta töötas eesti keele ja kirjanduse õpetajana Tallinna 20. Keskkoolis ja ka lektorina Tallinna Pedagoogilises Instituudis.

Töötas ka C. R. Jakobsoni nimelises Viljandi 1. Keskkoolis.

Tunnustused
1975 Eesti NSV teeneline õpetaja

Eesti pedagoogid
Sündinud 1929
Surnud 2017
Viktor Agudin

Viktor Agudin (29. september 1928 Petseri – 28. detsember 2012 Tallinn)  oli Eesti tõstetreener ja sporditeadlane.

Ta lõpetas aastal 1948 Tallinna 32. Keskkooli ja aastal 1953 Leningradi Lesgafti-nimelise Kehakultuuri Instituudi. Aastal 1972 kaitses ta pedagoogikakandidaadi väitekirja.

Viktor Agudin suri 28. detsembril 2012 Tallinn ja ta põrm maeti 23. mail 2013 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.

Isiklikku
Viktor Agudini tütar on eesti arst Jelena Agudina.

Tunnustused
 1973 Eesti NSV teeneline treener

Välislingid
 https://www.kalmistud.ee/haudi?filter_maetud_eesnimi=viktor&filter_maetud_perenimi=agudin&action=maetud&popup=0&yldotsing=1&filter_maetud_kalmistu=
 

Eesti sporditeadlased
Eesti tõstjad
Eesti treenerid
Lesgafti-nimelise Riikliku Kehakultuuri Ülikooli vilistlased
Eesti NSV teenelised treenerid
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 2012
Emmanuel Kirss

Emmanuel Kirss (kodanikunimega Eduard Kirss; 21. juuli 1923 Tornimäe, Pöide vald – 20. märts 2017 Tallinn) oli eesti õigeusu vaimulik ja ülempreester.

Teenistuskäik

04.12.1948 pühitseti piiskop Issidori poolt diakoniks Pühtitsa/Kuremäe nunnakloostri Tallinna abikloostri kirikus
05.12.1948 pühitseti piiskop Issidori poolt preestriks Tallinna Püha Neeva-Aleksandri katedraalis
1948–1957 preester Mustjala Prohvet Eelija koguduses 
1948–1957 preester Piila Peaingel Miikaeli koguduses 
1949–1950 preester Mõnnuste Jumala ilmumise koguduses
1957–1991 preester/ülempreester Uduvere Apostel Jakobuse koguduses 
1957–1986 preester/ülempreester Velise Ristija Johannese koguduses 
1958–1986 preester/ülempreester Kergu Püha Suurkannataja Sinaiida koguduses 
1963–1970 preester/ülempreester Märjamaa Jumalaema kaitsmise koguduses 
alates 1964 ülempreester 
1975–1991 ülempreester Haapsalu Maria Magdaleena koguduses 
1983–2008 ülempreester Tallinna Issandamuutmise koguduses 
1984–1995 ülempreester Emmaste Jumalaema sündimise koguduses 
1991 Pärnumaa praost 
1991–1993 Eesti piiskopkonna valitsuse liige 
1993–1995 ülempreester Lelle Püha Kolmainu koguduses 

Ülempreester Emmanuel Kirss taotles 1993. aastal EAÕKi pagulaskiriku volitusel EAÕKi viimist Konstantinoopoli patriarhi õigusalluvusse – Tallinna piiskop Kornelius pani ta 1993 kirikukeelu alla, kuna just tema registreeris 11. augustil 1993 EAÕKi Eesti Vabariigi Siseministeeriumi Usuasjade Talituses.

Tunnustused
suuroikonomose tiitel Patriarh Bartholomeos I poolt (1999)
Püha Piiskop Platoni orden III järk (2003) 
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk (2005)
Halinga valla aukodanik (2006)

Välislingid
 http://emmanuelkirss.ee Emmanuel Kirsi pärandile pühendatud lehekülg helis, kirjas ja pildis.
 http://erb.nlib.ee/?kid=12962648&oid=0f3cdad6
 Emmanuel Kirss Eesti õigeusu vaimulike andmebaasis
 https://arhiiv.err.ee/vaata/traditsiooni-tarkus-traditsiooni-tarkus-kristlikud-traditsioonid-idakiriku-vaatepunktist

Eesti õigeusu vaimulikud
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Püha Piiskop Platoni ordeni kavalerid
Sündinud 1923
Surnud 2017
Gustav Meyrink

Gustav Meyrink (kodanikunimi Gustav Meyer; 19. jaanuar 1868 Viin – 4. detsember 1932 Starnberg) oli Austria kirjanik.

Gustav Meyrink sündis Viinis Württembergi ministri Karl von Varnbüleri ja näitlejanna Maria Wilhelmina Adelheyd Meieri abieluvälise lapsena. Kuni 13. eluaastani elas Meyrink põhiliselt Münchenis, siis lühemat aega Hamburgis ja 1883. aastal kolis koos emaga Prahasse. Prahas elas ta järgmised 20 eluaastat.

1889. aastal asutas ta koos sugulase Christian Morgensterniga oma panga "Meyer & Morgenstern". 1902. aastal süüdistati teda pettuses ning Meyrink pidas paremaks äritegevus lõpetada.

1892. aastal plaanitses hingelises kriisis Meyrink enesetappu. Ta istus revolver käes oma toas kirjutuslaua taga ning kavatses ennast maha lasta. Korraga kuulis ta krabinat ning keegi lükkas ukse alt tuppa brošüüri "Über das Leben nach dem Tode" ("Elust pärast surma"). Meyrink oli juhtunust väga üllatunud ning hakkas huvi tundma okultsete ja müstiliste nähtuste vastu. Temast sai koguni Praha teosoofilise looži "Zum blauen Stern" juht.

Kirjanduslikku tegevust alustas Meyrink 1903. aastal ajakirja Simplicissimus kaastöölisena. Samal aastal ilmus ta esikraamat "Der heiße Soldat und andere Geschichten" ("Kuum sõdur ja teisi jutte"). 1904. aastal kolis Meyrink Viini. 1905. aastal Meyrink abiellus, neil oli kaks last. Et perekonda ülal pidada, pida ta tegelema ka tõlketööga. 1907. aasta jaanuarist alates elas Meyrink Münchenis. 1911. aastal kolis Meyrink koos perekonnaga Müncheni lähedale Starnbergi.

Väga suurt tähelepanu äratas Meyrink oma esoteeriliste romaanidega, kus tegeldi müstiliste ja okultsete teemadega. 1915. aastal ilmus tal romaan "Der Golem", mis osutus väga populaarseks. Edukateks kujunesid ka Meyrinki järgmised romaanid "Das grüne Gesicht" ("Roheline nägu") ja "Walpurgisnacht" ("Volbriöö") (mõlemad 1917). 1921. aastal ilmus romaan "Der weiße Dominikaner" ja 1927. aastal "Der Engel vom westlichen Fenster" ("Läänepoolse akna ingel").

Meyrinki elu viimane periood kujunes traagiliseks. Tema poeg Fortunat vigastas ennast 1932. aasta talvel suusatades nii rängalt, et jäi halvatuks. 12. juulil 1932 sooritas ta 24-aastaselt enesetapu.

Gustav Meyrinki teoste tõlked eesti keeles
"Doktor Cinderella kasvud". Tallinn, 1923
"Golem" Tartu, 1930, 2. tr. Tallinn, 1994
"Mees pudeli pääl" Tallinn, 1923
"Milleks on õigupoolest hea valge koerasitt : lugusid "Saksa pürjeli imesarvest" Tallinn, 2010
"Naisori Rhodosest" Tallinn, 1922
"Poisu" Tallinn, 1921
"Präparaat" Tartu, 1916
"Roheline nägu : okultistlik romaan" Tallinn, 2003
"Valge Dominiiklane : nähtamatu mehe päevikust" Tallinn, 2003
"Volbriöö : fantastiline romaan" Tallinn, 1996

Viited

Austria kirjanikud
Ulmekirjanikud
Sündinud 1868
Surnud 1932
Georg Aagaard

Just Georg Valdemar Aagaard (12. märts 1811 Kopenhaagen – 16. märts 1857) oli Taani poliitik.

Ta kuulus parteisse De Nationalliberale ning valiti esimest korda Folketingi 1852. Ta jäi parlamendiliikmeks surmani.

Tema isa, sõjaassessor Holger Halling Aagaard, kes oli abielus Marie Koës'iga, asus varsti pärast poja sündi elama oma Iselingeni mõisa Vordingborgi lähedal. Georg lõpetas 1829 Vordingborgi gümnaasiumi. Kopenhaageni Ülikoolis sõbrunes ta tõenäoliselt noorte andekate meeste ringiga, kellest hiljem said kõige tuntumaks Carl Christian Hall, Frederik Marcus Knuth ja Ditlev Gothard Monrad. Külalislahkes Iselingenis, kus peale suure lastekarja viibisid ka Peter Ole Brøndstedi kaks tütart, proua Aagaardi õetütred, kogunesid need sõbrad vaimurikkaks ajaveetmiseks. Külas oli ka noor Nikolai Frederik Severin Grundtvig. 

Aagaard lõpetas 1835 kandidaadieksamiga õigusteaduskonna, reisis mõnda aega välismaal, oli 1837. aastani fuldmægtig kammeradvokaadi juures, seejärel rentis Binnitse mõisa Maribo lähedal ning sai 1841 Maribo maakonnas advokaadiks.

Siis oli ta abiellunud Charlotte Bartholin-Eichel, kelle isale omal  ajal kuulus  Svanholmi mõis Sjællandil.

Aagaard oli Schleswigi hertsogkonnast lähtunud Ejderi-poliitika ja vabaduspüüdluste vaimustunud eestkõneleja, ning pühendus parteile De Nationalliberale selle rajamisest saadik. Ta oli põhiseaduse välja töötanud kogu  Den Grundlovgivende Rigsforsamling liige Maribo maakonna 3. ringkonna saadikuna, esimestel Folketingi valimistel detsembris 1849 kukkus 2. ringkonnas läbi, kuid hiljem valiti sinna neli korda. Pärast ühispõhiseaduse jõustumist 2. oktoobril 1855 valiti ta 2. ringkonnast (Fyn ja Lolland-Falster) Riiginõukogusse, kuid suri 46-aastasena 16. märtsil 1857, aasta pärast noorpõlvesõpra krahv Frederik Marcus Knuthi.

Aagaard sai väga isamaalise kasvatuse ja oli ise soe patrioot, vaimustus kõigest suurest ja ilusast ning oli erga huumorimeelega. Tal puudusid säravad võimed ja ta oli laisa loomuga, kuid ta oli nii südamlik, et võitis kõikide südamed.

Kirjandus 
 Frederik Barfod. Dansk Rigsdags-Kalender, 1856.
 Carl Steen Andersen Bille. Georg Aagaard. – Carl Frederik Bricka (toim). Dansk Biografisk Lexikon, København: Gyldendal 1887–1905.

Taani poliitikud
Sündinud 1811
Surnud 1857
Martin Aagaard

Martin Aagaard (ka Zackarias Martini Aagaard; 13. oktoober 1863 Levanger – 1913) oli norra meremaalija.

Ta õppis Trondheimi tehnikaõhtukoolis, koolides Den konglige tegnerskole ja Harriet Bakkers Malerskole ning oli Knud Bergslieni ja Christian Krohgi õpilane.

Ta käis mitmekuisel reisil Lofootidel ja Finnmargis.

Ta müüs oma maale Venemaale, Saksamaale ja Norrasse.

Tema töid on eksponeeritud Bergeni meresõidumuuseumis, Elverumi kunstigaleriis, Haugesundi pildigaleriis, Normøre muuseumis ja Skiens FG-s.

Loomingu näiteid 

Norra kunstnikud
Sündinud 1863
Surnud 1913
Alfa Romeo Giulia

Alfa Romeo Giulia on itaalia autotootja Alfa Romeo mudel, mida esitleti esmakordselt 2015. aasta juunis ja mis tuli turule veebruaris 2016. 

Samanimelist autot tootis Alfa Romeo ka aastatel 1962-1978. Alfa Romeo Giulia on hea juhitavusega tagaveoline sedaan, mis on tegus alternatiiv seda autoklassi valitsevale BMW 3. seeriale.

Galerii 1962-1972 toodetud Alfa Romeo Giuliatest

Viited 

Giulia
Sõiduautomudelid
Citroën C5

Citroën C5 on suur Prantsusmaa autotootja Citroën poolt toodetav suur sõiduauto, mida toodeti aastatel 2001–2017 kahe põlvkonna vältel.

Citroën C5 CrossTourer on teise põlvkonna C5 maasturisarnase välimusega universaal. See konkureerib Opel Insignia Country Toureri, Volkswagen Passat Alltracki ja Škoda Octavia Scoutiga. Cross Toureril on õhkvedrustus: kuni 70 km/h tunnikiirusel on see 1,5 cm tava-C5st kõrgem, kuni 40 km/h 4 cm ja kuni 10 km/h 6 cm kõrgem.
C5
Sõiduautomudelid
Sihtrühm

Turunduses ja reklaamis nimetatakse sihtrühmaks inimeste rühma sihtturust, kellele on suunatud toode või toote turundussõnum (Kotler, 2000). Näiteks kui sihtturuks on südameprobleemidega mehed, kellele firma müüb dieediprogrammi, siis sihtrühmaks, kellele kommunikatsioon on suunatud, on abikaasad, kes hoolitsevad mehe ja lapse toitumisplaani eest.
Sihtrühmi võib eristada inimeste vanuse, soo, suhtestaatuse põhjal jne. Erinevate näitajate kombinatsioon on väga tüüpiline sihtrühma valimise viis, näiteks 20–30-aastased mehed on populaarne sihtrühm. Sobiva sihtturu valimine ning sihtrühma määramine on turunduse juhtimises turundusplaani üks olulisemaid tegevusi (Niewenhuizen et al. 2000).
Suurim viga, mis sihtrühma määrates tehakse, on see, kui üritatakse oma sõnum suunata kõigile. Selle tulemuseks võib olla see, et sõnum ei jõua mitte kellenigi.

Strateegiad sihturuni jõudmiseks 
Turundajad on välja toonud neli põhilist strateegiat rahuldamaks sihtrühma: eristamata turundus ehk massturundus, eristatud turundus, keskendunud turundus ja mikro- ehk nišiturundus.

Massturundus on turu hõlmamise strateegia, kus firma otsustab ignoreerida turu segmendi erinevusi ja kogu turgu haaratakse sama pakkumisega. Selle turundamise tüübi eesmärgiks (või veenmismüügi) on pakkuda toodet võimalikult suurele publikule. Asja mõtteks on viia sõnum võimalikult suure arvu inimesteni. Traditsioonilised massturunduse vahendid on raadio, televisioon ja ajalehed, kuna need jõuavad paljude inimesteni.

Müügimeeskondade jaoks on üks võimalikke viise sihtrühmani jõudmiseks otseturundus. Seda tehakse nii, et ostetakse tarbijate andmebaase, mis on vastavalt soovitud näitajatele eristatud. Need andmebaasid tulevad tavaliselt koos tarbijate selliste kontaktandmetega nagu e-post, mobiiltelefoni number, lauatelefoni number jne. Otseturundusega tegeledes tuleb olla aga ettevaatlik. Kindlasti tuleks järele vaadata, millised on vastava riigi otseturundusega seotud seadused.

Sihtrühmi võib moodustada mitmesuguste rühmade põhjal, näiteks täiskasvanud, lapsed, teismelised, eelkooliealised, mehed, naised.

Efektiivseks turundamiseks on vajalik tunda oma sihtturgu: nende harjumusi, mis neile meeldib ja mis neile ei meeldi. Sihtturud erinevad suuruselt, geograafiliselt, kuuluvuselt ja neile müüdud kaupadelt. Kuna turg varieerub ja kõigi eelistustega ei ole võimalik arvestada, on vaja teada täpselt, kellele turundatakse.

Et läbi ja lõhki tunda oma sihtturgu, tuleb teha turuanalüüs. Turuanalüüs on dokumenteeritud ülevaate turust. Seda kasutatakse valgustamaks äritegevust puudutavaid otsuseid, nagu inventuur, aastasissetulek, tööjõu suurendamine/vähendamine, asutuse laiendamine, suurema varustuse ostmine, edendustegevused, igapäeva tegevuste parendamine jne.
Brian Mariano

Brian Vincent Mariano (sündinud 22. jaanuaril 1985 Willemstadis) on Hollandi Antillide sprinter, kes esindab alates 2011. aastast Hollandit.

2004. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Grossetos Itaalias jõudis Mariano 100 meetri jooksus poolfinaali. 2006. aasta Kesk-Ameerika ja Kariibi mere mängudel Cartagenas Colombias kuulus ta võidukasse Hollandi Antillide teatevõistkonda. 2010. aasta sisemaailmameistrivõistel Dohas jõudis ta 60 meetri jooksus poolfinaali. Sama aasta Kesk-Ameerika ja Kariibi mere mängudel pälvis ta 4×100 m teatejooksus Hollandi Antillide võistkonnaga pronksmedali. 

2011. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Pariisis sai ta 60 meetri jooksus kuuenda koha. 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel tuli ta Hollandi võistkonna koosseisus 4×100 m teatejooksu Euroopa meistriks uue rahvusrekordiga 38,34 sekundit. Londoni olümpiamängudel saavutas ta Hollandi meeskonnaga kuuenda koha.

2013. aasta veebruaris mõisteti Mariano pooleks aastaks vangi uimastitega seotud õigusrikkumise tõttu.

Isiklikud rekordid

Viited 

Hollandi jooksjad
Sündinud 1985
Hans Tiismann

Hans Tiismann (15 (vkj)/27. jaanuar 1829 Tuisu talu, Alu vald, Rapla kihelkond – 5. jaanuar 1886) oli misjonär ja koolmeister.

Ta töötas misjonärina Palestiinas, Ida-Aafrikas ja misjonikooli õpetajana Lõuna-Ameerikas.

Eesti misjonärid
Eesti pedagoogid
Vana-Kaarli kalmistule maetud
Sündinud 1829
Surnud 1886
Vähiregister

Eesti Vähiregister on riigi infosüsteemi kuuluv andmekogu, mille pidamise eesmärk on vähijuhtude andmete töötlemine vähi esinemise ja vähihaigete elumuse analüüsiks, tervishoiuteenuse korraldamiseks, vähitõrjemeetmete kavandamiseks ja nende tõhususe hindamiseks, samuti haigestumuse statistika korraldamiseks ning epidemioloogiliseks uurimistööks. Registri peamine ülesanne on arvepidamine Eesti rahvastikus diagnoositud pahaloomuliste kasvajate kohta, et statistiliste näitajate abil iseloomustada võimalikult täpselt vähi esinemist rahvastikus.

Registri andmetel põhineb Eesti vähiseire – vähihaigestumuse ja teiste vähi esinemise indikaatorite pidev hindamine ning ajatrendide analüüs. Lisaks statistilisele ülevaatele on võimalik vähiregistri andmete baasil teha analüüse ravikvaliteedi osas. Vähiregistri andmetega tehtavate uuringute alusel on võimalik välja töötada uusi ravimeetodeid vähiraviks.

Vähiregister võeti kasutusele 16. jaanuaril 1978, kuid registris on andmed kõigi alates 1968. aastast Eestis diagnoositud vähijuhtude kohta. Alates 1994. aastast registreeritakse vähiregistris ka in situ kasvajad ja 1998. aastast peaaju ja kesknärvisüsteemi ning peaaju piirkonnas paiknevate sisesekretsiooninäärmete healoomulised ja ebaselge või teadmata loomusega kasvajad.

Registri vastutav töötleja on Sotsiaalministeerium ja volitatud töötleja Tervise Arengu Instituut.

1989. aastast kuulub Vähiregister Rahvusvahelisse Vähiregistrite Assotsiatsiooni (IACR) ning Euroopa Vähiregistrite Võrgustikku (ENCR).

Viited

Välislingid
Vähiregister Tervise Arengu Instituudi võrgulehel
Vähiregistri metaandmed riigi infosüsteemi haldussüsteemis

Eesti teadusasutused
Eesti andmebaasid
Eesti tervishoid
Vojevood

Vojevood oli 14.–18. sajandil vojevoodkonna valitseja. 

Vojevoode oli ka Eesti alal, kui 17. sajandil osa Eestist kuulus Poolale ja kus olid moodustatud vojevoodkonnad. Nt Tartu vojevoodkonda juhtis vojevood.

Viited 

Ajalugu
Kirjad India ookeanilt

"Kirjad India ookeanilt" on Georg Kirsbergi 2013. aasta novembris ilmunud tõsieluromaan, mis räägib laevakaitsjate igapäevaelust.

Autor on endine mereväeohvitser, kes läbis ohvitseride kursuse Saksamaa mereväes ning töötas kahes välismaises (GoAGT ja AdvanFort) turvafirmas, mis India ookeanil laevu piraatide eest kaitsevad. Raamat annab hea ülevaate laevakaitsjate argipäevast. Raamatu esitlus toimus 2013. aasta 14. detsembril Solarise Apollo raamatupoes.

Välislingid
 2013. aasta oktoobris andis Georg Kirsberg saatele "Pealtnägija" intervjuu.
 http://uudised.err.ee/v/eesti/4ed9bd40-64e8-49bf-9314-25a537e64d06
 http://ekspress.delfi.ee/news/paevauudised/piraadikutt-ookeaniavarustel.d?id=67368058
 http://ekspress.delfi.ee/news/paevauudised/eesti-laevakaitsja-india-vanglas-50-meist-on-haiged.d?id=67753223
 http://www.apollo.ee/kirjad-india-ookeanilt.html

Eesti romaanid
2013. aasta kirjandusteosed
Viru Rand

OÜ Viru Rand on kala, vähilaadsete ja limuste töötlemise, säilitamise ja müügiga tegelev ettevõte, mis asutati 1998. aastal.. Ettevõtte varasemad nimed olid Sesklo Kaubandus OÜ ja Viru Kalatööstuse OÜ. 

2012. aastal vahetus ettevõtte omanik.

Ettevõte müüb toodangut kaubamärgi Viru Rand  all. Tootmises järgitakse läbiproovitud tehnoloogiaid, toodang on kõrge kvaliteediga ning valmistatud toiduhügieeni reeglite kohaselt.

Ettevõtte peakontor ja tootmistsehhid asuvad Ida-Virumaal Toilas, kus kalatooteid on valmistatud juba rohkem kui 60 aastat.

2021. aasta seisuga töötas ettevõttes 60 inimest ja ettevõtte käive oli 0,54 miljonit eurot.

Nõukogude okupatsiooni ajal tegutses Toilas 1949–1976 aastal kalurikolhoos Virulane ning hiljem kalurikolhoos Oktoober.

Viited

Välislingid
Ettevõtte koduleht
Partnerid

Eesti toiduainetööstuse ettevõtted
Eesti toiduainetööstus
Padjaklubi

,,Padjaklubi" on seriaal neljast väga erineva iseloomuga noorest naisest.

,,Padjaklubi" peategelased on Maria (Eva-Lotta Maria), Kristina, Laura (Laura-Pille) ja Miša (Maarika). Naised on iseloomult ja maailmavaatelt täielikud vastandid, kuid elu keerdkäikude tõttu peavad nad elama ühe katuse all.

,,Padjaklubi" on valitud Eesti Meelelahutusauhindade jagamisel 2014. aastal aasta parimaks teleseriaaliks.

Osatäitjad

Põhiosatäitjad
 Eva-Lota Maria – Katariina Ratasepp
 Kristina Keerutaja – Kertu Moppel
 Laura-Pille Lind – Grete Klein
 Maarika Pall– Kristel Aaslaid

Kõrvalosatäitjad
 Sander Rebane – Illimar (2016–2018) 
 Amanda Hermiine Künnapas – Elisabeth, Gretta (2016) 
 Martin Kõiv – Harly (2015–2016) 
 Veiko Tubin – Toomas (2015) 
 Imre Õunapuu – Mihkel (2015) 
Merle Jääger – Tädi Saša (2014) 
 Raimo Pass – Kalle (2014) 
Kristo Toots – Margus (2013–2014) 
Vilma Luik – Diana (Maria ema) (2016-) 
 Reimo Sagor – Ken-Stefan (2017) 
 Andres Keil – Ervin (Illimari isa) (2017–) 
 Margus Grosnõi – Gabriel (2017–2018) 
 Janek Joost – Gregor (2018) 
 Mihkel Tikerpalu – Ott (2018) 
 Kristjan Lüüs – Bert (Hiidlane) (2018–2019) 
 Aarne Soro – Meelis (2018) 
Jürgen Pärnsalu – Christian (2018–) 
Eliise Ra Tõemäe (e. Jurtšenko) – Eliise (Laura õetütar) (2015)

Osad

1. hooaeg, kevad 2014

2. hooaeg, sügis 2014

3. hooaeg, kevad 2015

4. hooaeg, sügis 2015

5. hooaeg, kevad 2016

6. hooaeg, sügis 2016

7. hooaeg, kevad 2017

8. hooaeg, sügis 2017

9. hooaeg, kevad 2018

10. hooaeg, sügis 2018

11. hooaeg, kevad 2019

12. hooaeg, sügis 2019

13. hooaeg, kevad 2020

Välislingid 
 Padjaklubi TV3 kodulehel
 Padjaklubi järelvaadatav TVPlay's
 Padjaklubi Facebook

Eesti komöödiasarjad
TV3 telesaated
Seebiooperid
Tiitelnurk

Tiitelnurk ehk kirjanurk (inglise keeles titleblock) on joonise alumises parempoolses nurgas, pikema küljega vastu alumist ja lühemaga vastu parempoolset raamjoont asuv nurk.

Koostejoonise kirjanurgas jäetakse tühjaks nii materjali kui ka näitamata piirhälvete lahtrid. Mitmesugused selgitused ja teksti kujul esitatavad tehnilised nõuded paigutatakse kas kirjanurga kõrvale või kirjanurgast kõrgemal asuvale alale. Vertikaalselt kasutataval formaadil A4 on tiitelnurk joonisevälja alaosas, ulatudes laiuses äärest ääreni.

ISO standard annab tiitelnurga koostamiseks vaid üldiseid soovitusi, seega tuleb firmadel ja koolidel leida endale ise kõige sobivama kirjanurga vorm.

Viited 

Inseneriteadused
Aleksandr Astaškin

Aleksandr Astaškin (20. juuni 1928 Tambovi oblast – 27. aprill 2014) oli Eesti maakorraldusteadlane.

Ta lõpetas aastal 1951 maakorraldusinsenerina Valgevene Põllumajanduse Akadeemia. Ta kaitses aastal 1961 teaduste kandidaadi väitekirja ja aastal 1985 Jelgavas (doktoriväitekiri kinnitati aastal 1986) majandusdoktori väitekirja.

Ta töötas aastatel 1951–1953 Eesti NSV Põllumajandusministeeriumi Maakorralduse Valitsuses. Aastatel 1953–1958 ja 1960–1993 oli ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppejõud (1962–1978 kateedrijuhataja, 1986–1988 professori kohusetäitja ja 1988–1993 professor). Aastast 1993 oli ta Eesti Maaülikooli emeriitprofessor.

Tal on uurimusi maakorralduse ja põllumajandusrajoonide planeerimise alalt.

Kirjandus 
 
 Postimees. 3. mai 2014. lk. 18 (Nekroloog)

Eesti põllumajandusteadlased
Eesti Maaülikooli professorid
Sündinud 1928
Surnud 2014
Randvere raamatukogu (Viimsi vald)

Randvere Raamatukogu on Viimsi Raamatukogu haruraamatukogu, mis asub Harju maakonnas Viimsi vallas Randveres asuva Randvere Kooli 2. korrusel, aadressil Gustav Heinrich Schüdlöffeli tee 4. 

Randvere raamatukogu lugejate käsutuses on 157,42 m² pinda, millel paiknevad ilu-, noorte-, lastekirjandus, teatmekirjandus ja perioodika. Raamatukogus töötab 0,5 kohaga vanemraamatukoguhoidja. Kogus on ligikaudu 2800 teavikut, millele lisandub aasta jooksul ligikaudu 800 teavikut. Perioodikaväljaandeid on tellitud umbes 30 nimetust. Kõiki Randvere raamatukogus leiduvaid väljaandeid saab otsida e-kataloogist RIKSWEB.

Randvere raamatukogus kehtib Viimsi Raamatukogu lugejapilet, lugejaks saab registreeruda isikut tõendava dokumendi alusel (alla 18-aastased lapsed vajavad ka lapsevanema nõusolekulehte).

Raamatukogu peamised kasutajad on Randvere Kooli õpilased ja õpetajad. Keskmiselt külastab raamatukogu 20 inimest päevas. Klientide kasutuses oli kaks arvutikohta.

Ajalugu 
Raamatukogu loodi Munitsipaalasutuse Viimsi Raamatukogu põhimääruse alusel. Raamatuid hakati Randvere harukogule komplekteerima 2013. aasta alguses, palju annetusi saadi ka Eesti Hoiuraamatukogult, Viimsi raamatukogust ja Viimsi elanikelt. Esimesed raamatud viidi raamatukokku 24. oktoobril 2013. aastal ning raamatuid hakati laenutama 4. novembril.

Viited

Välislingid
 Randvere raamatukogu Viimsi raamatukogu kodulehel
 E-kataloog RIKSWEB

Harju maakonna raamatukogud
Viimsi vald
Rein Virkus

Rein Virkus (18. juuni 1930 – 14. august 1998) oli Tallinna Pedagoogilise Instituudi rektor aastatel 1979–1992.

1951. aastal lõpetas ta Tallinna Õpetajate Instituudi, 1955. aastal kaugõppes Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse eriala.

Aastatel 1951–1958 töötas ta Loksa Keskkoolis õpetaja ja õppealajuhatajana ning 1958–1961 Sindi Keskkooli direktorina. 1962–1971 oli ta Eesti NSV Haridusministeeriumi koolivalitsuse juhataja asetäitja ja juhataja, 1971–1974 Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi sektorijuhataja.

1974. aastal kaitses ta Vilniuse Riiklikus Ülikoolis pedagoogikateaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Внеклассная и внешкольная физкультурная работа в Германской Демократической Республике".

1974. aastast töötas Tallinna Pedagoogilises Instituudi õppe- ja teadusprorektorina, aastatel 1979–1992 oli ta instituudi rektor, 1993. aastast emeriitprofessor. 1985–1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu liige.

Tunnustus
1961 Tööpunalipu orden
1968 Eesti NSV teeneline õpetaja

Viited

Eesti pedagoogid
Eesti NSV XI Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV teenelised õpetajad
Tallinna Ülikooli vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1930
Surnud 1998
Linda Soovik

Linda Soovik (28. juuni 1915 – 2. märts 2005) oli eesti õpetaja.

Ta lõpetas 1959. aastal TRÜ ja oli aastatel 1953–1969 Pärnu Lydia Koidula nimelise 2. Keskkooli direktor.

1969–1974 Pärnu Kaugõppekeskkooli direktor. 

Eesti NSV Ülemnõukogu V koosseisu saadik.

Tunnustused
 1963 Eesti NSV teeneline õpetaja
 1966 Lenini orden
 1968 Sotsialistliku töö kangelane

Välislingid
Foto Eesti Rahvusarhiivi fotode andmebaasis

Eesti pedagoogid
Eesti koolijuhid
Eesti NSV teenelised õpetajad
Lenini ordeni kavalerid
Sotsialistliku töö kangelased
Pärnu Metsakalmistule maetud
Sündinud 1915
Surnud 2005