joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskond

Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskond oli Tallinna Tehnikaülikooli akadeemiline struktuuriüksus (teaduskond), mis tegeles keskkonnatehnika, logistika, transpordiehitus ning tööstus- ja tsiviilehituse õpetamisega ning uurimistööga nendes valdkondades. Teaduskond asus Tallinnas aadressil Ehitajate tee 5. 

1989. aastal sai Tallinna Polütehnilisest Instituudist Tallinna Tehnikaülikool. TTÜ ehitusteaduskond eksisteeris aastatel 1989–2016. 

2016. aasta lõpul toimunud tehnikaülikooli struktuurireformi käigus ehitus-, mehaanika- ja energeetikateaduskond kujundati ümber inseneriteaduskonnaks.

TTÜ ehitusteaduskond
Kohe peale Eesti taasiseseisvumist alustati 1992. aastal tehnikaülikooli struktuuri ja õppetöö põhjalikku reformimist. Seniste kateedrite asemele loodi 1994. aasta juulis instituudid, mis hõlmasid mitut õppetooli. Kursusesüsteem asendati ainesüsteemiga. Õppetöös mindi üle kolmeastmelisele ülikooliõppele: bakalaureuse-, magistri- ja doktoriõpe. 1994. aastani koolitati diplomiinsenere 5-aastase õppeajaga, 1995. aastast mindi üle 4-aastasele bakalaureuseõppele. Alates 1998. a. lisandus sellele 4-aastase õppeajaga diplomiõpe. Aastal 2002 taastati ehitusinseneride ettevalmistamisel viis aastat kestev õppekava, kus on ühendatud bakalaureuse- ja magistriõpe. Lõpetaja saab magistrikraadile vastava kvalifikatsiooni ja õpingud võivad jätkuda doktoriõppes.

Dekaanid
Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna dekaan 1988. aastast Kaido Hääl jätkas teaduskonna juhina ka pärast õppeasutuse nimetuse muutmist (1989. aastast TTÜ). Enne kui ehitusteaduskonnast sai 2017. aastal inseneriteaduskond, jõudis dekaani ametit pidada kuus inimest:
Kaido Hääl (1989–1994)
Valdek Kulbach (1994–1995) 
Heino Mölder (1995–1997) 
Karl Õiger (1997–2005)
Roode Lias (2005–2015)
Siim Idnurm (2015–2016)

Teaduskonna akadeemiline struktuur

1994. aasta juulis loodi teaduskonnas viis instituuti:
Ehitiste projekteerimise instituut
Ehitustootluse instituut
Keskkonnatehnika instituut
Mehaanikainstituut
Teedeinstituut

Hilisematel aegadel lisandusid teaduskonna koosseisu veel kaks instituuti: 
Arhitektuuri- ja urbanistikainstituut
Logistikainstituut

Viited

 
Eesti ehitus
Purila mõis

Purila mõis (saksa keeles Purgel) oli mõis Juuru kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Rapla valda Rapla maakonnas.

1500. aasta paiku müüs tollane Purila lääniisand Arnd Hans Junge oma maad Pirita kloostrile. Kirjalikes allikates mainiti Purila mõisa (Purgel) esmakordselt 1513. aastal, mil ta oli kloostrimõis.

1611. aastal oli mõisaomanikuks Michael von Engelhardt. Vene kroonumõisaks sai Purila 1739. aastal. 18. sajandi lõpuaastail läks mõis Friedrich von Helffreichile. Tema ajal ehitati 1810 praegune härrastemaja.

1900 läks mõis Maydellide suguvõsa valdusse ning jäi Friedrich von Maydelli omandiks kuni maa võõrandamiseni 1919. aastal. Mõisa võõrandamise järel renditi peahoone Maakarja Kasvatuse Seltsile, kes rajas Purilasse karjatalitajate kooli.

Pärast Teist maailmasõda oli hoone ja pargi valdaja Eesti Korpus. 1953–1957 tegutses mõisas Eesti NSV Ministrite Nõukogu abimajand ning seejärel asus mõisahoones sovhoosikeskus.

Pilte

Kirjandus 
Maa, kus jookseb mett ja piima. Meie Maa, 10. juuli 1936, nr 76, lk 2

Välislingid 

 Purila küla ja mõisa ajalugu
 Mõisa portaal: Purila mõis
 Purila mõisa peahoone kultuurimälestiste registris
 EHA: Purila mõisa omanikud

Harjumaa mõisad
Rapla vald
Juuru kihelkond
Maydellide mõisad
Olelusringi hindamine

Olelusringi hindamine ehk elukaare hindamine (inglise keeles life-cycle assessment, life-cycle analysis, lühendatult LCA) on keskkonnajuhtimisvahend, millega hinnatakse toote või teenuse täielikku keskkonnamõju kogu olelusringi vältel. 

Oleluseringi hindamiseks tuleb summeerida sisendid (eelkõige materjalikulu ja energiamahukus) ning väljundid (heitvesi, heitgaas, jäätmed) kogu toote või teenuse olelusringi vältel ning hinnatakse kõikide sisendite ja väljundite tekitatud mõju, sh kogu tsüklis toimuva transpordi keskkonnamõju. 

Olelusringi hindamise protsessi nõuded on kehtestatud ISO standarditega 14040, 14041, 14042, 14043.

Vaata ka
Olelusring
Olelusringipõhine lähenemine
Keskkonnaarvestus
Keskkonnahoidlik tootearendus (ökodisain)
Keskkonnajuhtimine

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 09.11.2011)

Majandus
Viktorija (laev)

Viktorija (vene keeles Виктория) (endised nimed A. S. Gribojedov – А. С. Грибоедов, I. I. Šiškin И. И. Шишкин) oli kahe tekiga Rossija-tüüpi (projekt 785) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1958. aastal. Laeva slovakkia tüübinimetus on OL800, võimsusega 800 hj. 

Kiil pandi laevale tehasenumbriga 344  ja laev lasti vette  Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos  Tšehhoslovakkias 1958. aastal. Uus jõereisilaev A. S. Gribojedovi nime all ning samal aastal ümber nimetatud I. I. Šiškiniks anti Kama laevandusele (Камское речное пароходство) Permis üle ja seda kasutati alates 1959. aastast kuni 2000. aastani Permi kodusadamast, alates 1993. aastast Venemaa lipu all. Aastatel 2001–2007 kasutas OOO Anadõr (Rostov Doni ääres) laeva Viktorija nime all sõiduks Volga, Doni ja Neeva–äärsete linnade vahet. Varem eksisteeris juba üks Viktorija selles 785. projektis – "Kompozitor Kalinnikov" (1957)

2008. aastal  unikaalse slovakkia interjööriga Viktorija moderniseeriti, ja uus omanik pani pärast Bulgarija uppumist laeva Rõbinskis müüki. Laev lammutati 2016. aastal Rõbinskis.

Vaata ka
 Jõereisilaevade loend

Viited

Välislingid 
III. seeria jõereisilaevade tehnilised andmed (vene keeles)
Laeva tööajalugu (vene keeles)
Viktorija pildil
Viktorija YouTube saidil Video

Jõereisilaevad
Venemaa laevad
Johann Dietrich Heermann

Johann Dietrich Heermann (? Leszno – 17. september/30. september 1736) oli Eesti vaimulik.

Heermann sündis 17. sajandi lõpus (täpne sünniaeg pole teada) Lissas (praeguse nime ja haldusjaotuse järgi Lesznos, Suur-Poola vojevoodkonnas). Ta õppis aastast 1715 (immatrikuleeriti 16. mail 1715) Halle ülikoolis.

Ta oli aastatel 1726–1732 Saaremaa Jaani koguduse õpetaja, olles samaaegselt ka Kuressaares rektoriks. Jäi aastal 1732 emerituuri.

Isiklikku 
Tema väimees Hermann Daniel Bonge oli pärast teda Saaremaa Jaani koguduse õpetaja.

Viited 

Saaremaa Jaani koguduse vaimulikud
Saaremaa vaimulikud
Surnud 1736
Terviklik tootepoliitika

Terviklik tootepoliitika (inglise keeles integrated product policy, lühend IPP) on poliitikavaldkond, mille eesmärk on parandada toodete ja teenuste keskkonnanäitajaid kogu olelusringi vältel ning edendada toodete ja teenuste uuenduslikkust. 

Terviklik tootepoliitika tekkis 1990. aastatel Euroopas. 

Tervikliku tootepoliitika elluviimiseks on kasutatud nii õiguslikke vahendeid (nt keelustamine), majandusmeetmeid (nt keskkonnamaks, keskkonnahoidlik riigihange), teavitamist (nt keskkonnamärgis, keskkonnaaruanne) kui ka vabatahtlikke meetmeid (nt vabatahtlikud keskkonnalepped, keskkonnahoidlik tootearendus).

Vaata ka
Keskkonnajuhtimine
Keskkonnapoliitika
Ökomaksureform
Ökomärgis

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 09.11.2011)

Jätkusuutlik areng
Keskkonnapoliitika
Keskkonnahoidlik riigihange

Keskkonnahoidlik riigihange ehk roheline riigihange (inglise keeles green public procurement) on avaliku sektori korraldatav hange, kus muudele nõuetele ja kriteeriumidele (nt kvaliteet ja hind) lisatakse keskkonnanõuded ja -kriteeriumid. 

Keskkonnahoidliku riigihanke eesmärk on vähendada avaliku sektori keskkonnamõju keskkonnahoidlike toodete, teenuste ja tööde valiku kaudu.

Vaata ka
Olelusring
Terviklik tootepoliitika

Viited 
 

Keskkonnapoliitika

en:Procurement#Green public procurement
Toiduga kindlustatus

Toiduga kindlustatus ehk toidujulgeolek (inglise food security) on olukord, kus teatud piirkonna või riigi inimestel on söögiks piisavalt toitu. Toidujulgeolek ei tähenda mitte ainult, et statistiliselt toodetakse piisavalt toitu, vaid toiduga varustatus peab olema stabiilne ja kõigile kättesaadav.

Toidujulgeolek on oluline küsimus Kolmanda maailma riikides, kus näljahädad ja alatoitlus on laialt levinud. Enamasti on selle peamised põhjused olnud poliitilised otsused ja majanduslikud muutused, mis on kohalikelt ära võtnud võimaluse tegeleda traditsioonilise elatusmajandusega ja nad ei suuda ennast kindlustada toiduga. Nõnda on juhtunud nt paljude Amazonase põlisrahvastega, kelle elukeskkonnale on peale tunginud suurmaaomanikud ja rahvusvahelised korporatsioonid.

Vaata ka
Keskkonnajulgeolek
Vaesus

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 09.11.2011)

Keskkonnapoliitika
Keskkonnajulgeolek

Keskkonnajulgeoleku (inglise environmental security) all mõeldakse kitsamas mõttes keskkonnakaitset (puhta õhu, vee ja pinnase tagamine) ja keskkonnariskide maandamist (nt tuumaenergeetikast lähtuvad riskid); laiemas mõttes tähendab see säästvat arengut ja loodusvarade säästvat kasutust.

Keskkonnajulgeolekut käsitletakse sageli eri tasanditel: üksikisiku (nt terviseaspektid), piirkonna, riigi ja rahvusvahelisel tasandil. Viimase tasandi puhul on peafookuses globaalsed puhta vee ja toiduvarud, (piiriülene) saaste ja kliimamuutusest tulenevad riskid.

Vaata ka
Keskkonnapagulane
Toiduga kindlustatus

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 09.11.2011)

Keskkonnapoliitika
Tallinna Tehnikaülikooli energeetikateaduskond

Tallinna Tehnikaülikooli energeetikateaduskond on Tallinna Tehnikaülikooli teaduskond, mis tegeleb elektrimasinate, elektriajamite, jõuelektroonika, elektervalgustuse, elektroenergeetika, geotehnoloogia õpetamisega ning uurimistööga nendes valdkondades. Teaduskond asub Tallinnas aadressil Ehitajate tee 5 ja selle dekaan on professor Arvi Hamburg.

Teaduskonna struktuur 
 Elektrotehnika instituut 
 Elektriajamite ja elektrivarustuse õppetool (valdkonnad: jõuelektroonika, elektriajamid, hoonete elektripaigaldised, elektervalgustus).
 Robotitehnika õppetool (valdkonnad: kaitseaparaadid, energiatarbimise juhtimine, elektertransport, tööstusautomaatika, SCADA)
 Elektrimasinate õppetool (valdkonnad: elektrimootorid, elektrigeneraatorid, trafod)
 Elektrotehnika aluste õppetool (valdkonnad:  elektromagnetiline ühilduvus, elektrikvaliteet, reaktiivvõimsuse kompenseerimine, kõrgsagedusenergeetika)
 Elektroenergeetika instituut 
 Energiasüsteemide õppetool (valdkonnad: elektrivõrgud, elektrisüsteemid, elektriturg)
 Kõrgepingetehnika õppetool (valdkonnad: elektrimaterjalid, alajaamad, õhuliinid ja kaablid)
 Mäeinstituut 
 Maavarade kaevandamise õppetool 
 Rakendusgeoloogia õppetool

Välislingid 
 Energeetikateaduskonna kodulehekülg.
 Energeetikateaduskond Facebookis.
 Video: Energeetikateaduskond on äge vol 1. YouTube, 02. juuli 2009
 Video: Energeetikateaduskond on äge vol 2. YouTube, 02. juuli 2009
 Video: Energeetikateaduskond on äge vol 3. YouTube, 02. juuli 2009

Tallinna Tehnikaülikooli endised teaduskonnad
Eesti energeetika
Tallinna Tehnikaülikooli infotehnoloogia teaduskond

Tallinna Tehnikaülikooli infotehnoloogia teaduskond on Tallinna Tehnikaülikooli teaduskond, mis tegeleb info- ja kommunikatsioonitehnoloogia õpetamisega ning uurimistööga nendes valdkondades. 

Teaduskond asub Tallinnas aadressil Akadeemia tee 15a ning selle dekaan on professor Gert Jervan.

Teaduskonna struktuur

Arvutisüsteemide instituut
Arvutitehnika instituudi eekäija elektronarvutite kateeder loodi 1966.aastal.
Arvutisüsteemide instituut loodi 01. jaanuaril 2017 TTÜ struktuurireformi raames endiste Arvutitehnika instituudi, Automaatikainstituudi automaatjuhtimise teaduslabori ja Biorobootika keskuse baasil ja on üks neljast instituudist Infotehnoloogia teaduskonnas.

Tarkvarateaduse instituut

Tervisetehnoloogiate instituut

Thomas Johann Seebecki elektroonikainstituut

IT kolledž

Viited

Välislingid
 Infotehnoloogia teaduskonna kodulehekülg

Tallinna Tehnikaülikooli teaduskonnad
Eesti infotehnoloogia
Tallinna Tehnikaülikooli keemia- ja materjalitehnoloogia teaduskond

Tallinna Tehnikaülikooli keemia- ja materjalitehnoloogia teaduskond oli Tallinna Tehnikaülikooli teaduskond ajavahemikul 01. jaanuar 1996–31. setsember 2016, mis tegeleb keemia- ja materjalitehnoloogia õpetamisega ning uurimistööga nendes valdkondades. 

Teaduskond asub Tallinnas aadressil Ehitajate tee 5 ning selle dekaan on juhtivteadur Malle Krunks.

Teaduskonna struktuur 
Keemiatehnika instituut
Keemiatehnika õppetool   
Keskkonnakaitse ja keemiatehnoloogia õppetool
Materjaliteaduse instituut
Füüsikalise keemia õppetool   
Pooljuhtmaterjalide tehnoloogia õppetool   
Keemiliste kiletehnoloogiate teaduslaboratoorium
Polümeermaterjalide instituut
Polümeeride tehnoloogia õppetool   
Puidutöötlemise õppetool   
Tekstiilitehnoloogia õppetool   
Mööbli ja puitmaterjalide katselaboratoorium
Tekstiili katselaboratoorium 
Põlevkivi ja taastuvkütuste  teaduslaboratoorium 
Toiduainete instituut
Toiduteaduse õppetool   
Toidutehnoloogia õppetool   
Materjaliuuringute teaduskeskus
Materjaliuuringute õppetool 
Materjaliuuringute teadus- ja katselaboratoorium
Anorgaaniliste materjalide teaduslaboratoorium

Välislingid
Keemia- ja materjalitehnoloogia teaduskonna kodulehekülg. (Seisuga 16. juuli 2022 seda veebilehte TTÜ serveris enam pole – vastus Lehekülge ei leitud)
ETIS – Tegevusperiood 01. jaanuar 1996–31. setsember 2016

Tallinna Tehnikaülikooli endised teaduskonnad
Materjaliteadus
Keemia
Tene Ruubel

Tene Ruubel (sündinud 29. oktoobril 1961 Pärnus) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 1979. aastal Pärnu 2. keskkooli ja Pärnu Teatri õppestuudio ning 1984. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (11. lend).

Töötas aastatel 1984–1990 Nukuteatris ja 1990–2000 Endla Teatris.. Ta on mänginud ka mitmes filmis.

Hiljem on Ruubel töötanud Kilingi-Nõmme klubi juhatajana. Seejärel on ta sidunud oma elu Soomega, andes seal kohvernukuteatriga etendusi nii soome kui ka eesti keeles.

Lavarolle
 1978 – Jumpovaari (D. Normeti "Jumpovaari")
 1979 – Tuhkatriinu (Rummo "Tuhkatriinumäng"), tegelane (Undi "Doktor Noormanni kirjasõprade kokkutulek")
 1980 – Pöial-Liisi (I. Normeti "Muinasjutt Pöial-Liist"), Ludmilla (Gorki "Vassa Železnova"), Nato (Tšhaidze "Järglased") 
 1990 – Naerutaadi eit ja Lola (Lindgreni "Vahtramäe Emil"), Charlotte (Molière'i " Don Juan"), Miranda (Fowlesi ja Pinteri "Kollektsionäär")
 1991 – Liisa (Topeliuse "Printsess Nobekeel"), Regine Ensgstrand (Ibseni "Kummitused"), Carol Melkett (Shafferi "Must komöödia")
 1992 – Ellie (Kerni "Teatrilaev"), Carmen (Tremblay "Igavesti Sinu, Marie-Lou"), Ida Langebrunn (Tammsaare ja Karusoo "Täieline Eesti Vabariik"), teenijanna ja Alice (Goetzi "Kolm pettust")
 1993 – Jeppe naine ja mõisavalitseja (Holbergi "Miks Jeppe joob"), Anni ja Cora (Schnitzleri "Anatol, Max ja naised"), Ottilie (Benatzky ""Valge Hobuse" võõrastemaja")
 1994 – Kaminska (Spiro "Kelm"), Kersti Lõmme (Reinla "Nii nad tapsid"), Luuaneiu (Lagerlöfi ja Aaloe "Gösta Berlingi saaga")
 1995 – preili Sofie (Egneri "Kardemoni linna rahvas ja röövlid"), sanitar (Göethe "Koeratopis")
 1996 – Maret (Raudsepa ja Aimla "Micumaerdi"), Margit (Roperi "Pesumaja lood ja laulud"), Maria (Barani "Mutanttüdruk"), Kalleken (Ehala, Costneri ja Gorini "Thijl Ulenspiegel")
 1997 – 2. maaler (Põllu ja Velskeri "Mere ääres. Kus?"), Mann (Smuuli "Kihnu Jõnn")
 1999 – Joan Cadwallader (Rayburni "Mees, kes arvatavasti on")
 2000 – naine (Tätte "2000 aastat elu Eestimaal")

Filmograafia

1978 – "Imelugu" – Ermelina
1978 – "Naine kütab sauna" – Katrin
1979 – "Kõrboja peremees " – Leena
1981 – "Kaks päeva Viktor Kingissepa elust I jagu" – Elsa Kingissepp, Viktori naine
1981 – "Kaks päeva Viktor Kingissepa elust II jagu" – Elsa Kingissepp
1984 – "Hundiseaduse aegu " – Ulla
1984 – "Kaks paari ja üksindus" – ettekandja
1991 – "Noorelt õpitud"

Tunnustus
 1989 Eesti Teatriliidu loovtöötaja preemia laureaat

Isiklikku 
Tene Ruubeli vanemad olid näitlejad Paul Ruubel ja Selma Sõõro.

Viited

Välislingid

Tene Ruubel andmebaasis IMDb
Foto näitleja Tene Ruubelist.Ajalehe Kodumaa toimetuse arhiiv

Eesti näitlejad
Eesti filminäitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1961
Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskond

Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskond on üks viiest tehnikaülikooli teaduskonnast, olles Baltikumi juhtiv kõrghariduse andja majandusteaduse, ärinduse, õiguse ja avaliku halduse valdkonnas.  Teaduskond asub Tallinnas aadressil Akadeemia tee 3 ning selle dekaan on professor Enn Listra. 

Tallinna Tehnikaülikool annab majandusharidust aastast 1941. Suurima majandusülikoolina Eestis omab Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskond olulist rolli rahvusliku konkurentsivõime tagamisel. Õppetöös pööratakse võrdset tähelepanu teoreetiliste teadmiste ja praktiliste oskuste omandamisele.

Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskond on rahvusvaheline: seal õpib üle 700 välistudengi rohkem kui 70 riigist ning enam kui veerandi teaduskonna töötajatest moodustavad tippteadlased välismaalt.

Majandusteaduskonna dekaanid läbi aastate

Vilistlased 
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased on püsinud viimased viis aastat Eesti palgatabeli tipus. Nende keskmine töötasu oli 2018. aastal 26 protsendi võrra kõrgem kui teistel avalik-õiguslike ülikoolide lõpetajatel.

Vilistlastega ühenduse hoidmiseks on teaduskond välja töötanud vilistlasportaali.

Õppetöö kõrvalt 
Tallinna Tehnikaülikool pakub üliõpilasele lisaks õppetööle erialast raamatukogu, sportimisvõimalusi, uusi üliõpilaskodusid ja mitmekülgset üliõpilaselu.

Praktikakohtade mugavaks vahendamiseks on loodud Majandusteaduskonna praktikaportaal. Rahvusvahelised praktikapakkumised on tudengitele kättesaadavad Higheredi keskkonna kaudu.

Tudengielu 
Tudengiaktivismi hoiab üleval Tallinna Tehnikaülikooli Majandusteaduskonna Üliõpilaskogu. Organisatsioon esindab majandusteaduskonna tudengite huve ja pakub ülikooliõpingutele lisandväärtust erinevate meelelahutuslike ja hariduslike ürituste kaudu.

Teaduskonna struktuur 
 Majandusanalüüsi ja rahanduse instituut
 Ragnar Nurkse innovatsiooni ja valitsemise instituut
 Õigusinstituut
 Ärikorraldusinstituut

Viited

Välislingid 
 Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna koduleht

Tallinna Tehnikaülikooli teaduskonnad
Majandusharidus
Majandusteadus
Tallinna Tehnikaülikooli matemaatika-loodusteaduskond

Tallinna Tehnikaülikooli matemaatika-loodusteaduskond on Tallinna Tehnikaülikooli teaduskond, mis tegeleb matemaatika, füüsika, keemia, bioloogia, biotehnoloogia ja biomeditsiini õpetamisega ning uurimistööga nendes valdkondades. 

Teaduskond asub Tallinnas aadressil Ehitajate tee 5 ning selle dekaan on professor Tõnis Kanger.

Teaduskonna struktuur 
 Füüsikainstituut 
 Rakendusfüüsika õppetool 
 Teoreetilise füüsika õppetool 
 Geenitehnoloogia instituut 
 Geenitehnoloogia õppetool 
 Genoomika ja proteoomika õppetool 
 Molekulaarbioloogia õppetool 
 Molekulaardiagnostika õppetool 
 Keemiainstituut 
 Analüütilise keemia õppetool 
 Anorgaanilise keemia õppetool 
 Bioorgaanilise keemia õppetool 
 Biotehnoloogia õppetool 
 Molekulaartehnoloogia õppetool 
 Orgaanilise keemia õppetool
 Rohelise keemia õppetool  
 Keemilise analüüsi teadus- ja katselaboratoorium 
 Matemaatikainstituut 
 Algebra ja geomeetria õppetool 
 Matemaatilise analüüsi õppetool 
 Matemaatilise füüsika õppetool 
 Rakendusmatemaatika õppetool 
 Mitmefaasiliste keskkondade füüsika teaduslaboratoorium

Välislingid 
 Matemaatika-loodusteaduskonna kodulehekülg.

Tallinna Tehnikaülikooli endised teaduskonnad
Tallinna Tehnikaülikooli mehaanikateaduskond

Tallinna Tehnikaülikooli mehaanikateaduskond on Tallinna Tehnikaülikooli teaduskond, mis tegeleb erinevate mehaanikavaldkondade õpetamisega ning uurimistööga nendes valdkondades. 

Teaduskond asub Tallinnas aadressil Ehitajate tee 5 ning selle dekaan on professor Tauno Otto.

Teaduskonna struktuur 
Masinaehituse instituut 
 Autotehnika õppetool 
 Disaini õppetool 
 Tootearenduse õppetool 
 Tootmissüsteemide õppetool 
 Tootmistehnika õppetool 
Materjalitehnika instituut 
 Materjaliõpetuse õppetool 
 Metallide tehnoloogia õppetool 
 Pulbertehnoloogia teaduslaboratoorium 
 Triboloogia teaduslaboratoorium 
 Materjalide taaskasutuse teadus- ja katselabor 
Mehhatroonikainstituut 
 Kvaliteeditehnika ja metroloogia õppetool
 Mehhanosüsteemide komponentide õppetool	
 Mehhatroonikasüsteemide õppetool 
 Mehhatroonika-, mehhano- ja mõõtesüsteemide teadus- ja katselaboratooriumSoojustehnika instituut 
 Soojusenergeetika õppetool 
 Soojusjõuseadmete õppetool 
 Tööstusliku soojustehnika õppetool 
Mehaanika ja metroloogia katselaboratoorium

Välislingid 
 Mehaanikateaduskonna kodulehekülg.

Tallinna Tehnikaülikooli endised teaduskonnad
Jászberény

Jászberény (saksa Jaßbring) on linn Ungaris Jász-Nagykun-Szolnoki komitaadis. 

Asub Zagyva jõe ääres.

13. sajandil asustasid piirkonna iraani päritolu jaasid, kelle keskuseks sai Jászberény.

Viited

Välislingid 
http://www.jaszbereny.hu/

Ungari linnad
Jätkusuutliku ühiskonna indeks

Jätkusuutliku ühiskonna indeks (inglise sustainable society index) on indeks, mis mõõdab riikide elukvaliteeti ja jätkusuutlikkust.

Indeks töötati välja 2006. aastal Hollandis. 

Indeksi tulemused saadakse 22 näitaja põhjal.

Vaata ka
Dow Jonesi jätkusuutlikkuse indeksid
Inimarengu indeks
Säästva majandusliku heaolu indeks (ISEW)
Tõelise arengu indeks (TAI)

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 09.11.2011)

Jätkusuutlik areng
Arnold Sikkel

Arnold Sikkel (28. august 1912 Tallinn – 22. detsember 1974 Pärnu) oli eesti näitleja ja lavastaja.

Arnold Sikkel alustas lavategevust Narvas "Võitleja" seltsi kooris ja tantsurühmas, oli aastatel 1937–1939 Narva Teatri inspitsient ja näitleja. 

Oli aastatel 1939–1942 Ugala Teatri näitleja ning aastatel 1942–1974 L. Koidula nim. Pärnu Draamateatri näitleja ja lavastaja.

Ta mängis ka filmides.

Isiklikku

Näitleja Evi Rauer oli Arnold Sikkeli abikaasa. Tütar Piret Sikkel oli samuti näitleja.

Tunnustus

Eesti NSV teeneline kunstnik 1957

Välislingid

Arnold Sikkel andmabaasis IMDb

Eesti näitlejad
Eesti teatrilavastajad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Pärnu Metsakalmistule maetud
Sündinud 1912
Surnud 1974
Edgars Rinkēvičs

Edgars Rinkēvičs (sündinud 21. septembril 1973 Jūrmalas) on Läti poliitik. Ta on Läti välisminister alates 25. oktoobrist 2011 Valdis Dombrovskise kolmandas valitsuses, seejärel Laimdota Straujuma esimeses ja teises valitsuses, Māris Kučinskise valitsuses ja Arturs Krišjānis Kariņši valitsuses. Ta kuulub erakonda Ühtsus.

Ta lõpetas 1995. aastal Läti Ülikooli ja kaitses 1997. aastal samas magistrikraadi politoloogias. Ta on õppinud ka Groningeni ülikoolis ja USA Kaitseakadeemias.

1998–2004 kuulus ta erakonda Läti Tee. 1997–2008 töötas ta Läti kaitseministeeriumis. 2008–2011 oli ta Läti presidendi kantselei juhataja. 2011–2014 kuulus Reformierakonda.

Kui Läti sai 2015. aastal Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariigiks, tegi Edgars Rinkēvičs 10. jaanuaril 2015 esimese ametliku visiidi Ukrainasse, kus kohtus president Petro Porošenko jt ametiisikutega.

Tunnustus
2005 Maarjamaa Risti III klassi teenetemärk
2007 Kolme Tähe ordeni suurohvitser
2009 Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk
2019 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Isiklik elu
6. novembril 2014 teatas Rinkēvičs Twitteris, et on gei. Selle teatega sai temast esimene kõrgetasemeline Läti poliitik, kes on avalikult LGBT. Samuti on ta väljapaistvaim avalikult LGBT poliitik Baltikumis.

Viited

Välislingid 
Elulugu Läti valitsuse kodulehel

Läti välisministrid
Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Maarjamaa Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Kolme Tähe ordeni kavalerid
Läti Ülikooli vilistlased
Sündinud 1973
Sven Tali

Sven Tali  pseudonüüm: Jan Niedre; sündinud 11. novembril 1970 Tallinnas) on eesti ehtekunstnik ja fotograaf.  

Ta lõppetas 2003. aastal Eesti Kunstiakadeemia bakalaureuseõppe ehte- ja sepakunsti erialal ning õppis 2003. aastal Portugalis ESAD MATOSINHOS koolis (College of Art and Design, Porto). Samast aastast on ta osalenud ehete ja kontseptuualse objektidega näitustel ning tegutsenud ka vabakutselise kunstnikuna.

Looming

Ühisnäitused 

 2016 –  "Sümbioos 3", Matsalu Loodusfilmide Festivali raames, Lihula mõis

 2015 – "Schmuck aus Estland", Saksamaal Berlin-Charlottenburgis galeriis Showraum Trofejas

 2014 –  "A-galerii 20 aastat", HOP galerii, Tallinn

 2011 – "One gram of gold",  koostöös Kristiina Kibe-ga, galerii Meno niša, Vilnius, Leedu

 2008 –  "Inkliuzas – langas i praeiti", Amber galerii, Vilnius, Leedu

 2008 –  "Karstoji vitrina", Argentum galerii, Vilnius, Leedu
 2008 –  "Escape", International exhibition of contemporary jewellery, Meno niša, Vilnius, Leedu

 2007 –  "Non Stop", Metallikunstnike liidu aasta näitus, Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum, Tallinn

 2006 –  "Antivenenos", Aidas galerii, Vilnius, Leedu

 2006 –  "Antivenenos", Tallinna Linnateater, Tallinn

 2005 –  "Aeroporto do Lisboa", Shibuichi galerii, Porto, Portugal

 2004 – "Tallinna lennuväli: Antivenenos", Tartu Kunstimaja, Tartu

 2004 –   Metallikunstnike liidu aasta näitus Narva kindluses, Narva

 2004 –  "23 m", A-galerii, Tallinn

 2004 –  "10 aastat", A-galerii, Tallinn

 2003 –  "Enemies of the body", Amber galerii, Vilnius, Leedu

 2003 –   BA lõputööde näitus, A-galerii, Tallinn

 2003 –   BA lõputööde näitus, Rotermanni soolaladu, Tallinn

Isikunäitused 

 2020 –  Ehtenäitus "Halastus.Ellujäämine/ Mercy.Survive", A-Galerii, Tallinn
 2015 –  Ehtenäitus "Vaikus/ Silentium", HOP galerii, koostöö Kristiina Kibe-ga, Tallinn

Filmograafia 

 2019 –   Kõrvalosades; Mõisa kantsler

Mängufilm "Tõde ja õigus" 2019 

Filmi režissöör: Tanel Toom 

 2016 –   Episoodides; Patsient

Mängufilm "Polaarpoiss" 2016

Filmi režissöör: Anu Aun

Liikmesus 
Sven Tali on 2006. aastast Eesti Metallikunstnike Liidu liige,

2006 - 2012. aastal Eesti Metallikunstnike Liidu esimees.

Viited

Välislingid 

 niedre.jewellery.studio
Kristel Kirss. Mehe ehe olgu kandja vääriline. Õhtuleht. 31. oktoober 2003  

Eesti kunstnikud
Eesti ehtekunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Ehtekunst
Eesti fotokunstnikud
Sündinud 1970
David Kalākaua

David Kalākaua (David Laʻamea Kamanakapuʻu Mahinulani Nalaiaehuokalani Lumialani Kalākaua, (12. november 1836 – 20. jaanuar 1891 San Francisco) oli viimane Hawaii kuningas. Ta valitses 1874. aastast kuni surmani 1891. aastal.

David Kalākaua isa oli havai pealik Caesar Kaluaiku Kapaʻakea ja ema Annie Keohokālole.

Pärast Kamehameha IV surma 1872 jäi kuningatroon tühjaks, sest kuningal ei olnud järeltulijaid. Mitme kandidaadi seast valiti kuningaks William Charles Lunalilo, kes suri aasta hiljem.

12. veebruaril 1874 valis Hawaii valitsus kuningaks David Kalākaua 39 poolt- ja 6 vastuhäälega. Tema vastaskandidaadiks oli surnud kuninga Kamehameha IV lesk kuninganna Emma. Emma toetajad alustasid pärast valimistulemuste selgumist mässu, milles said vigastada mitmed valitsuse liikmed ning üks hukkus.

Pärast ametisse asumist nimetas ta oma venna William Pitt Leleiohoku troonipärijaks, kuid viimane suri 22-aastaselt 9. aprillil 1877.

1881 võttis ta esimese ametisoleva kuningana ette ümbermaailmareisi. Ta külastas muuhulgas Austria-Ungarit, Saksamaad ja Prantsusmaad.

Ta lasi oma paleesse panna telefoni ja elektrivalgustuse. Veidi enne surma salvestati tema häält fonograafiga.

1874 asutas ta Kapiʻolani ordeni ja 1875 Kalākaua I ordeni.

Pärast tema surma asus troonile tema õde Liliuokalani, kellest sai viimane Hawaii monarh.

Hawaii inimesed
Monarhid
Sündinud 1836
Surnud 1891
Säästva majandusliku heaolu indeks

Säästva majandusliku heaolu indeks (inglise index of sustainable economic welfare, lühendatult ISEW) on majandusnäitaja, mis töötati välja, asendamaks või täiendamaks sisemajanduse kogutoodangu (SKT) näitajat.

Indeksi töötasid 1989. aastal välja Herman Daly ja John B. Cobb. ISEWi peamine eesmärk on mõõta elukvaliteeti parandavat majandustegevust.

ISEW korrigeerib osaliselt SKT-d, lahutades sellest nt keskkonnakahjude ja sotsiaalsete probleemide tõrjumisega seotud kulud ning liites sellele nt kodumajapidamistes tehtava mitterahalise töö väärtuse.

ISEWi indeksi kasutamine on näidanud, et SKT kasv ei tähenda automaatselt heaolu kasvu.

Vaata ka
Dow Jonesi jätkusuutlikkuse indeksid
Inimarengu indeks
Jätkusuutliku ühiskonna indeks 
Tõelise arengu indeks (TAI)

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 09.11.2011)

Jätkusuutlik areng
Tõelise arengu indeks

Tõelise arengu indeks (inglise genuine progress indicator, lühendatult GPI) on säästva majandusliku heaolu indeksist edasi arendatud näitaja, mis loodi, asendamaks või täiendamaks sisemajanduse kogutoodangu (SKT) näitajat.

GPI töötasid 1995. aastal välja John B. Cobb, Ted Halstead ja Jonathan Rowe.

GPI osutab, et praegused (kehtivad) eelarvestrateegiad edendavad ületarbimist, välislaenu, krediidiga ostmist, loodusvarade kurnamist, rikkuse ebavõrdset jagunemist jms. TAI arvestab suurenevaid majanduslikke, sotsiaalseid ja keskkonnakahjusid, mida SKT ignoreerib.

GPI arvutamiseks lahutatakse SKT-st heaolu mitteparandavad kulutused (nt kuritegevuse ja keskkonnakahjude likvideerimise kulud).

Vaata ka
Dow Jonesi jätkusuutlikkuse indeksid
Inimarengu indeks
Säästva majandusliku heaolu indeks (ISEW)
Jätkusuutliku ühiskonna indeks

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 09.11.2011)

Jätkusuutlik areng
Leonid Kane

Leonid Kane (5. märts 1896 Pärsamaa vald, Saaremaa – 23. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti politseinik.

Ta osales Venemaa keisririigi sõjaväe koosseisus Esimeses maailmasõjas ja Eesti sõjaväe koosseisus Vabadussõjas (alamkapten). Sai normaaltalu. 

Politseiteenistusse astus Leonid Kane 14. juulil 1921, oli 1924. aastast Tallinna Linna Politseivalitsuse ülema abi, 1933–1937 oli ta Narva prefekt, 1937–1939 Lääne-Saare prefekt ja 1939–1940 Lääne prefektuuri prefekt. 

Arreteeriti NKVD poolt 28. jaanuaril 1941 Elvas, mõisteti surma ja hukati.

Viited

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Eesti politseiprefektid
Eesti kodanliku õhukaitse ametiisikud
Kaitseliitlased
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1896
Surnud 1941
Eesti represseeritud isikud
Jakob Vares

Jakob Vares (1. aprill 1890 Aidu Paistu vald, Viljandimaa – 2. juuli 1942 Ussollag, Solikamsk NSV Liit) oli Eesti politseinik.

Jakob Vares õppis Viljandi Linnakoolis asus seejärel Moskvasse, kus teenides apteegis sooritas reaalkooli lõpueksami. Jätkas õpinguid Petrogradis kõrgematel põllumajanduslikkudel kursustel ja Riia politehnikumis. 1911. aasus astus ta Venemaa keisririigi sõjaväkke, kust vabanes 1912. aastal tagavaraväeohvitserina. Teenis Venemaa keisririigi sõjaväes ja osales Esimeses maailmasõjas, langes 23. oktoobril 1914 haavatuna vangi. 

1917. aastal tuli Jakob Vares Eestisse tagasi, oli novembrist 1918 kuni septembrini 1919 Viljandimaa miilitsaülem ja Viljandi komandant. Organiseeris Viljandi maakonna komandandina 36—45-a. meeste mobilisatsiooni Paistu, Tarvastu, Suure-Jaani ja Kõpu kihelkondades ja moodustas mobiliseeritutest komandandi komandod Viljandimaa igasse kihelkonda. Komandandi komandode koosseisudest formeeriti hiljem 6. jalaväepolgu 4. pataljoni 13. ja 14. roodud Viljandi maakonna sisemiseks kaitseks. Jakob Vares määrati ka 4. pataljoni ülemaks.   1920. aastate algul töötas ta Põllutööministeeriumis ja oma talus. 

1925. aastal läks Jakob Vares tagasi politseiteenistusse, oli aasta lõpuni Petseri maakonna politseiülem, seejärel Võru-Petseri abiprefekt, 1. aprillist 1927 Viljandi-Pärnu abiprefekt, alates 1. augustist 1931 Tartu-Valga prefekt. 2. kuni 27. juunini 1933 oli Jakob Vares Jaan Tõnissoni valitsuse poolt ametist vabastatud. 1. septembril 1934 nimetati Jakob Vares Viljandi-Pärnu prefektiks. 

19. septembril 1940 arreteeriti ta NKVD poolt kodutalus.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu
Sünnipäevi: Viljandi-Pärnu prefekt J. Vares 50-a, Uus Eesti, nr. 84, 30 märts 1940

Eesti politseiprefektid
Eesti kodanliku õhukaitse ametiisikud
Eesti loomakaitsjad
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
6. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1890
Surnud 1942
Roman Kard

Roman Kard (enne eestistamist Roman Karl Pavian; 7. september (vkj)/ 19. september 1898 Kunda asundus, Kunda-Malla vald, Viru-Nigula kihelkond – 9. aprill 1942 Ussollag, Molotovi oblast, Vene NFSV) oli Eesti politseiametnik.

Ta lõpetas 1917. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, läks 1917. aastal Petrogradi, õppis aastatel 1917–1919 matemaatikat Petrogradi Ülikoolis ja teenis 1920. aastani Punaarmees.

1920. aastal opteerus ta Eesti kodakondsusesse. 1921. aastal lõpetas ta Tallinnas kõrgemate politseiametnike kursused ja astus Eesti politsei teenistusse.

Aastatel 1923–1925 õppis ta õigusteadust Tartu Ülikoolis.

Ta oli aastatel 1932–1933 Narva ja 1933–1940 Petseri-Võru prefekt. 

Roman Kard arreteeriti NKVD poolt 28. aprillil 1941 Petseris. Ta mõisteti vangilaagris surma, kuid ta suri enne otsuse täideviimist.

Tunnustus
1938 Valgetähe III klassi teenetemärk
1940 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Rein Kaldma. "Kuidas sündis politsei vanal Võrumaal ja kes oli prefekt Roman Kard". Lõunaleht.ee, 7. november 2013

Eesti politseiprefektid
Eesti kodanliku õhukaitse ametiisikud
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eestlased Venemaal
Eestistatud nimega inimesed
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1898
Surnud 1942
Valtu mõis

Valtu mõis (saksa keeles a-st 1816 Waldau, varem Kotz) oli rüütlimõis Rapla kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõisasüda Rapla valda Rapla maakonnas.

Taani hindamisraamatus on mainitud Kotoaasseni küla. Valtu mõisa (Koettes) esmamainimine oli 1412. aastal. 1588–1828 oli mõis Tiesenhausenite omanduses. 1828-1858 kuulus riigile. 1858 ostis mõisa riigilt Vääna parun Otto von Stackelberg, hiljem oli Maydellide, Ungern-Sternbergide ja Girard de Soucantonide valduses, 1919. aastal kuulus mõis (küll kinnistamata müügilepingu alusel) Otto Seislerile.  

Mõisa senine saksakeelne nimi Kotz muudeti aastal 1816 nimeks Waldau (sks Wald ’mets’ + Aue ’jõeniit’), millest kujunes eestikeelne kohanimi Valtu. Eesti keeles oli varem kasutusel mõisanimena ka Kosu (1732 Kosso mois). 

1913. aastal oli mõisa koosseisus 2070,3 ha mõisamaad, 99 lahustükki (2974,9 ha), üks kõrvalmõis ja kaheksa küla. 

Valtu mõisakompleks oli Eesti klassitsismi üks tippteoseid.

Mõisa peahoone põletati 1905. aastal ja selle varemed lammutati lõplikult 1958. aastal. Tänapäeval asub peahoone asukoha ees kortermaja. Mõisakompleksist on säilinud külghäärberid ja mõned ümber ehitatud kõrvalhooned. Mõisasüdamest pool kilomeetrit lääne pool asub 1815. aastal ehitatud hollandi tüüpi tuulik, nn Puraviku tuuleveski.

Viited

Välislingid 

 Eesti mõisaportaal: Valtu mõis
Valtu mõis (Mõisate ülevaated) – Muinsuskaitseameti digitaalarhiiv
Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register: Valtu mõis (Rapla khk)
Haubold, Anna Caroline; Puss, Fred. Valtu mõis. TÜ kursuse „Aadlikultuur ja Balti villa rustica“ kodutöö. Tartu, 2021.

Harjumaa mõisad
Rapla vald
Rapla kihelkond
Maydellide mõisad
Tanel Võhma

Tanel Võhma (kuni 1935 Daniel Võhman; 2. veebruar 1898 Voka vald, Virumaa – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti politseinik.

Hariduskäik
Ta lõpetas Jõhvi kaheksaklassilises ministeeriumikooli 1913. aastal. Lühemat aega õppis 1917. aastal Helsingis Maria gümnaasiumis ja seejärel Narvas. Ta lõpetas 1928. aastal eksternina Narva Ühisgümnaasiumi ja 1933. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Akadeemiliselt kuulus ta Korporatsioon Ugalasse.

Töö- ja sõjaväekäik
1917. aastast asus ta teenistusse Venemaa Põhjaraudteel ametnikuna, kuid samal aastal mobiliseeriti ta Esimesse maailmasõtta, Vene keisririigi sõjaväkke, kus teenis Viapori kindluses suurtükiväelasena. 

Märtsis 1919 astus vabatahtlikuna Eesti rahvaväkke ning osales Eesti Vabadussõjas, teenides esialgu Rakveres 5. Jalaväepolgus, hiljem viidi üle suurtükiväkke. Septembrist 1919 kuni reservi arvamiseni oli staabikirjutaja. 

Pärast Vabadussõja lõppemist 1920. aastal ja demobiliseerimist 1921. aasta lõpus töötas mõne kuu Kuie riigimõisas kirjutajana. 1923. aasta alguses teenis ta lühemat aega 1. Diviisi staabis inspektori jaoskonna kantseleis 2. järgu kantseleiametnikuna.

Politseinikuna
Märtsis 1922 astus ta kaitsepolitsei teenistusse ning töötas kuni aasta lõpuni Narva jaoskonna vanemkantseleiametnikuna, kust tal aga koosseisu vähendamise tõttu tuli ametist lahkuda. 

10. veebruaril 1923 astus Narva linna politseiteenistusse ja sai 2. jaoskonna rajooniülema kohusetäitjaks, 15. märtsil 1924 viidi ta üle Narva politseivalitsusse arveametnikuks. 

Mais 1925 asus ta kaitsepolitsei teenistusse ja määrati Narva jaoskonna nooremametnikuks. Järgnevalt töötas Narvas kaitsepolitsei assistendi ja vanemassistendina. 15. maist 1935 nimetati ta poliitilise politsei komissariks Pärnus ja alates 16. novembrist samal aastal Tartusse.

1938. aasta 25. juunil nimetati ta poliitilise politsei inspektoriks.

Tanel Võhma vahistati NKVD poolt 16. juulil 1940 ja viidi Moskvasse, tema edasine saatus on teadmata.

Tunnustus
1935 Kaitseliidu Kotkaristi IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti politseinikud
5. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Ugala liikmed
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1898
Surmaaeg puudub
Leonhard Pruunmaa

Leonhard Pruunmaa (Leonhard Brunhof; 4. juuni 1894 Vorbuse vald, Tartumaa – 5. juuni 1942 Sverdlovski oblast Sevurallag) oli Eesti politseinik.

Leonhard Brunhof osales Vene sõjaväes Esimeses maailmasõjas ja Eesti sõjaväes Vabadussõjas. 

Politseis teenis alates 20. augustist 1920, aastatel 1920–1923 ja 1925–1935 oli politseiteenistuses Tartus, 1923–1925 Tallinnas. 

1930. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.

Alates 10. maist 1935 kuni 13. septembrini 1940 oli ta Siseministeeriumi Politseivalitsuse välispolitsei inspektor. Leonhard Pruunmaa arreteeriti 11. juunil 1941, mõisteti erinõupidamisel 28.02.42 VNSFV KrK §58-13 süüdistusega surma ja hukati.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti politseinikud
Peipsi Laevastiku Divisjoni koosseis
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1894
Surnud 1942
Heinrich Rudolf Hertz

Heinrich Hertz suunab siia; Eesti vaimuliku kohta vaata artiklist Heinrich Hertz (vaimulik)

Heinrich Rudolf Hertz (22. veebruar 1857 Hamburg – 1. jaanuar 1894 Bonn) oli saksa füüsik.

Tema järgi sai nime sagedusühik herts.

Tunnustus 
 1888 – Matteucci medal
 1890 – Rumford Medal

Saksamaa füüsikud
Sündinud 1857
Surnud 1894
Madis Pesti

Madis Pesti (15. detsember 1917 Velise vald – 11. juuli 1969) oli Eesti NSV riigitegelane ja haridusjuht.

Ta lõpetas aastal 1936 Tallinna Reaalkooli , aastal 1950 NLKP Keskkomitee Kõrgema Parteikooli ja aastal 1955 NLKP Keskkomitee juures asuva Ühiskonnateaduste Akadeemia. Ta kaitses aastal 1955 ajalookandidaadi väitekirja, pealkirjaks "Eesti välispoliitikast 1934–1940". 

Ta töötas aastatel 1946–1947 EKP Keskkomitee instruktorina, aastatel 1950–1952 ajakirja Eesti Bolševik toimetajana, aastatel 1955–1957 ENSV TA Ajaloo Instituudi sektorijuhatajana, aastatel 1958–1959 EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituudi direktori asetäitjana. Aastatel 1959–1968 oli ta ENSV Kõrgema ja Keskerihariduse Komitee esimees.

Isiklikku 
Ta oli abielus ja kahe poja isa. Vanem poeg Olavi on ajaloolane, noorem poeg Arvo oli dissident ja eesti ühiskonnategelane.

Viited

Välislingid 
 

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Eesti ajaloolased
Eesti NSV ministrid
Eesti haridustegelased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1917
Surnud 1969
Põhja puiestee

Põhja puiestee on tänav Tallinnas Kalamaja asumis.

Tänav algab Balti jaama juures Kopli tänava ja Kesk-Kalamaja tänava ristmikul ning suundub paralleelselt trammiteega kirdesse, ristub Kotzebue tänavaga vasakult, Suurtüki tänavaga paremalt ja Niine tänavaga vasakult. Pärast Soo tänavaga ristumist suundub tänav itta ja ristub seejärel vasakult Kalasadama tänavaga.

Ristumisel Suure Rannaväravaga lähevad Põhja puiestee vastassuunalised teelõigud üksteisest lahku: Kopli poole suunduv teelõik ulatub Mere puiestee ja Sadama tänava ristmikuni ning Vanasadama poole suunduv teelõik Mere puiestee ja Ahtri tänava ristmikuni.

Tänava hoonestus
Põhja puiestee vanalinnapoolset külge ääristab Tallinna trammitee ning sellel poolel hoonestus puudub.
Skoone bastioni ja Põhja puiestee ääres asus Balti Laevastiku staadion
Põhja puiestee 7 // Kotzebue 1, ajalooline trikotaažitööstuse hoone,  endine AS Rauaniit trikootööstuse tehasehoone
Põhja puiestee 17, Põhja Rimi ja Põhja puiestee apteek, 
Põhja puiestee 19 asus enne teist maailmasõda J. Puhk & Pojad autokauplus
Põhja puiestee 21, Hotell Domina Inn Ilmarine, endise F. Wiegandi masinatehase hoonetekvartal
Põhja puiestee 21A, Ilmarise kvartal, 
Põhja puiestee 21b, Hestia Hotel Ilmarine, 
Põhja puiestee 27 ja 27a, endise Tallinna Gaasijaama hoonestus, mille Tallinna gaasijaama vanad gaasimahutid on tunnistatud kultuurimälestiseks nr 27919
Põhja puiestee 29, endine Tallinna Linna Elektri Keskjaama hoone. Tänapäeval Energiakeskus, 
Põhja puiestee 33, Kultuurikatel
Põhja puiestee 35, Eesti Kaasaegse Kunsti muuseum
Rannamägi, endine Skoone bastion

Ajalugu

Põhja puiestee on kandnud ka Rannavärava puiestee ja Troonipärija puiestee (Troonipärija puiestik) nime.

Vaata ka
Ilmarine AS

Viited

Välislingid 

Kesklinna linnaosa tänavad
Põhja-Tallinna tänavad
Royal Caribbean International

Royal Caribbean International on üks rahvusvahelise ettevõtte Royal Caribbean Cruises Ltd. viiest tütarfirmast (teised on Celebrity Cruises, Pullmantur Cruises (koos lennufirmaga Pullmantur Air), Azamara Club Cruises ja CDF Croisières de France) ning üks maailma suurimaid laevakompaniisid. Ettevõtte peakontor asub Miamis (Floridas) USAs.

Ettevõtte ja brändi ajalugu 

Royal Caribbean International'i asutasid 1968. aastal, kui Royal Caribbean Cruise Line´i (lühend RCCL) Norra laevakompaniid Anders Wilhelmsen & Company, I.M. Skauge & Company ja Gotaas Larsen. 1970. aastal võeti kasutusse esimene oma laev Song of Norway. 1971. aastal lisati veel Nordic Prince ning 1972. aastal Sun Viking, aga tunnustuse maailmas leidis RCCL alles 1982. aastal Song of America, maailma suuruselt teise laeva ehitamisega. 1986. aastal osteti supelrand ehk ranniku osa Haiti saarel ja hiljem Labadeel ainult oma kruiisilaevade reisijate jaoks. Soovi osta Carnival Cruise Lines ei viidud ellu Wilhelmseni vastuseisu tõttu. RCCLi omanikeks jäid ainult kaks partnerit: Skaugen ja Gotaas Larsen.

1988. aastal nimetati RCCL koos Admiral Cruise´iga Royal Admiral Cruises'eks, kuid see nimetus kaua ei püsinud.  Pärast struktuuri muutmist võeti kasutusse oma aja suurim ristluslaev Sovereign of the Seas. Kaks aastat hiljem lisati Nordic Empress ja Viking Serenade ning osteti Little Stirrup Cay, mis nimetati ümber Coco Cay'ks. 1991. aastal võeti kasutusse Monarch of the Seas, 1992. aastal Majesty of the Seas ja 1993. aastal läks RCCL börsile.

1996. aastal sõlmiti leping Aker Yardsiga uude laevade ehitamiseks ja nimi Royal Caribbean Cruise Line muudeti pärast Celebrity Cruises'e ostmist Royal Caribbean Internationaliks ning selle nime all kasutatakse tänaseni maailma suurimaid laevu.

Praegune laevastik

Oasis-klass

Freedom-klass

Voyager-klass

Radiance-klass

Vision-klass

Sovereign-klass

Royal Caribbean International' kaubamärgi all sõitnud laevad 

Nimekiri ei ole täielik

Loetelu

Royal Caribbean Internationali erasupelrannad

Must meri 
2011. aastal alustas Royal Caribbean International' läbirääkimisi Ukraina valitsusega Must meri Jalta ja Sevastopoli sadamate moderniseerimiseks ja maailma suuremaid kruiisilaevade vastuvõtmiseks.

Viited

Välislingid 
Royal Caribbean International' ametlik koduleht (inglise keeles)
Kruiisifirma ajalugu 
 (rootsi keeles)

Norra ettevõtted
Ameerika Ühendriikide ettevõtted
Laevandusettevõtted
Alfredo Di Stéfano

Alfredo Stéfano Di Stéfano Laulhé (4. juuli 1926 Buenos Aires – 7. juulil 2014) oli Argentina jalgpallur ja jalgpallitreener.

Aastatel 1953–1964 mängis Alfredo Di Stéfano Madridi Realis.

Oma karjääri jooksul mängis Di Stéfano kolme riigi (Argentina, Colombia, Hispaania) rahvuskoondises.

Saavutused

Madridi Real
Hispaania meister (8):
1954, 1955, 1957, 1958, 1961, 1962, 1963, 1964
Euroopa karikas (1992. aastast UEFA Meistrite Liiga) (5):
1955–56, 1956–57, 1957–58, 1958–59, 1959–60

Isiklikud
Euroopa aasta jalgpallur (2):
1957, 1959
Pichichi trofee (5):
1954, 1956, 1957, 1958, 1959
FIFA 100

Argentina jalgpallurid
Colombia jalgpallurid
Hispaania jalgpallurid
Argentina jalgpallitreenerid
Hispaania jalgpallitreenerid
Real Madrid CF mängijad
Club Atlético River Plate'i jalgpallurid
RCD Espanyoli jalgpallurid
La Liga mängijad
Valencia CF peatreenerid
Lissaboni Sportingu peatreenerid
Real Madrid CF peatreenerid
Sündinud 1926
Surnud 2014
Kohtu tänav (Tallinn)

Kohtu tänav on Tallinna vanalinnas, Toompeal Vanalinna Toompea asumis asuv tänav.

Kohtu tänav algab Toompeal Kiriku platsilt, itta suunas piirneb tänava lõpuosas paremalt poolt Kohtuotsa vaateplatvormiga ja sumbub Rahukohtu tänavale.

Tänav sai Toom-Kohtu tänava nimetuse 1882. aastal Toompeal Eestimaa rüütelkonna majas tegutsenud Eestimaa ülemmaakohtu järgi.

Tänava hoonestus
Kohtu tänav 1, Eestimaa rüütelkonna hoone, 
Kohtu 2 /Kiriku plats 2/ Piiskopi tänav 2, Parun Tolli aadlisuguvõsa hoonestik. Kultuurimälestis nr. 3000
Kohtu 4,  1920. aastast Soome saatkonna hoone  Algselt Bernhard Otto Jakob von Uexkülli residents, arhitekt Georg Winterhalter.
Kohtu 6, Ungern-Sternbergi palee, 
Kohtu 8, Reinhold August von Kaulbarsi Kaulbarsi palee, 
Kohtu 10, hoones asus enne Teist maailmasõda Poola saatkond Tallinnas.
Kohtu 12 // Toom-Rüütli tänava nurgal, Tiesenhauseni maja. Hoones tegutses enne teist maailmasõda Luscher & Matieseni veinivabrik.

Viited

Välislingid

Kesklinna linnaosa tänavad
Toompea tänavad