joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid V maailmameistrivõistlused jalgpallis, mis toimusid 16. juunist – 4. juulini Šveitsis.

Ajalugu 

1954. aasta MM-finaalturniiri korraldamise andmine Šveitsile oli  loogiline, kuna FIFA peakorter asus Zürichis ja 1954. aastal tähistati ka FIFA asutamise viiekümnendat aastapäeva. Kuigi šveitslastele anti korraldusgarantii juba FIFA esimesel sõjajärgsel kongressil 1946. aastal, tuli lõplik jah-sõna aga FIFA kongressil 22. juulil 1950 Rio de Janeiros.

Tänu nii pikale etteteatamisele jäi šveitslastel ettevalmistusteks ja uute staadionide ehitamiseks kaheksa aastat. Ehkki korraldusliku poole pealt võis neile etteheiteid teha, saatis võistlust siiski edu. Šveitslased teenisid võistluse korraldamisega kasumit, kuigi  staadionid mahutasid suhteliselt vähe pealtvaatajaid. Esimest korda olid mängupaikades üles seatud ka telekaamerad ja tähtsamatest mängudest tehti ülekandeid, šveitslaste ärivaistu tunnistuseks oli MM-i mälestusmündi vermimine. Mängupaikadeks olid Basel, Bern, Genf, Lausanne, Lugano ja Zürich.

Osalejaid registreeriti 31. jaanuarini 1953 ja huvilisi kogunes 45. Neist 39 loositi 15. veebruaril 1953 valikgruppidesse, pärast seda loobus veel kolm riiki. 

1954. aastal pani FIFA presidendi kohustused maha tolleks ajaks juba 80-aastane Jules Rimet ning tema järglase belglase Rodolphe Seeldrayersi juhtimisel otsustati taas muuta MM-finaalturniiri formaati, paraku siiski segasema suunas.

16 finalisti jagati esmalt nelja alagruppi, kusjuures kaks meeskonda olid igas grupis asetatud ja omavahel mängima ei pidanudki! Märkimisväärne oli ka, et viigi korral mängiti juba alagruppides lisaaega. Iga grupi kaks paremat jätkasid veerandfinaalides, kus paarid loositi. Loos otsustas vastased ka poolfinaalis. Finaalturniiri alagrupid loositi 30. novembril 1953 Zürichis.

Veerandfinaali viimases mängus toimus Ungari ja Brasiilia jalgpallurite vahel inetu vahejuhtum, mida hiljem nimetati Berni lahinguks. Nimetatud kohtumises tuli inglasest kohtunikul Ellisel eemaldada kaks brasiillast ja üks ungarlane ning käsikähmlus jätkus ka pärast lõpuvilet rõivistus. Ajalukku läks kohtumine sellega, et esimest korda finaalturniiride ajaloos realiseerisid mõlemad meeskonnad ühes mängus penalti – ungarlastest oli täpne Mihaly Lantos ja brasiillastest Djalma Santos.

Mängukohad

Results 1954

Alagrupimängud

Grupp 1

Grupp 2

Lisamäng

Grupp 3

Grupp 4

Lisamäng

Väljalangemismängud

Veerandfinaalid

Poolfinaalid

Kolmanda koha mäng

Finaal

Edukamad väravalööjad  

11 – Sandor Kocsis (Ungari) 
6 – Max Morlock (Saksamaa LV) 
6 – Josef Hügi (Šveits) 
6 – Erich Probst (Austria) 
4 – Ferenc Puskas (Ungari) 
4 – Nandor Hidegkuti (Ungari) 
4 – Hans Schäfer (SLV) 
4 – Ottmar Walter (SLV) 
4 – Helmut Rahn (SLV) 
4 – Carlos Borges (Uruguay) 
4 – Ernst Stojaspal (Austria) 
4 – Robert Ballaman (Šveits)

 
Šveitsi jalgpall
2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid XVII maailmameistrivõistlused jalgpallis, mis toimusid 31. maist 30. juunini Lõuna-Koreas ja Jaapanis.

Valikturniiridel osales 195 koondist.

Korraldus 
Esmakordselt jalgpalliajaloos korraldasid MM-finaalturniiri kaks riiki ühiselt: Aasias paiknevad Lõuna-Korea ja Jaapan. Vastavalt kokkuleppele peeti 31. mail toimunud avatseremoonia ja sellele järgnev avamäng valitseva maailmameistri Prantsusmaa ja Senegali vahel Lõuna-Korea pealinnas Seoulis asuval World Cup Stadiumil, maailmameister selgus aga 30. juunil Jaapanis Yokohama International Stadiumil. Finaalturniiril kavas olnud 64 mängu toimusid kokku kahekümnel staadionil, võrdselt kümne linnaga olid esindatud mõlemad korraldajamaad.

Võistluspaigad
Lõuna-Koreas:
Seoul World Cup Stadium 
Busan Asiad Main Stadium
Daegu World Cup Stadium
Incheon Munhak Stadium
Gwangju World Cup Stadium
Daejeon World Cup Stadium
Ulsan Munsu Football Stadium
Suwon World Cup Stadium
Jeonju World Cup Stadium
Seogwipo Jeju World Cup Stadium  

Jaapanis:
Yokohama International Stadium
Osaka Nagai Stadium
Shizuoka Stadium Ecopa
Ibaraki Kashima Stadium
Sapporo Dome Stadium
Kobe Wing Stadium
Miyagi Stadium
Saitama Stadium
Niigata Stadium Big Swan
Oita Stadium Big Eye

Alagrupimängud

Alagrupp A

Alagrupp B

Alagrupp C

Alagrupp D

Alagrupp E

Alagrupp F

Alagrupp G

Alagrupp H

Kaheksandikfinaalid 

15. juuni

Saksamaa – Paraguay 1:0
Inglismaa – Taani 3:0

16. juuni

Senegal – Rootsi 1:1 "hõbedane värav" 2:1
Hispaania – Iirimaa 1:1 penaltid 3:2 

17. juuni

USA – Mehhiko 2:0
Brasiilia – Belgia 2:0

18. juuni

Türgi – Jaapan 1:0
Lõuna-Korea – Itaalia 2:1

Veerandfinaalid 

21. juuni

Brasiilia – Inglismaa 2:1
Saksamaa – USA 1:0

22. juuni

Lõuna-Korea – Hispaania 0:0 penaltid 5:3
Türgi – Senegal 0:0 "hõbedane värav" 1:0

Poolfinaalid 

25. juuni

Saksamaa – Lõuna-Korea 1:0

1:0 – Michael Ballack 75 min

26. juuni

Brasiilia – Türgi 1:0

1:0 – Ronaldo 49 min

Pronksimäng 

29. juuni

Türgi – Lõuna-Korea 3:2

1:0 – Hakan Sükür 1 min
1:1 – Lee Eul-yong 9 min
2:1 – Ilhan Mansiz 13 min
3:1 – Ilhan Mansiz 32 min
3:2 – Song Chong-gug 90 min +3

Finaal 

30. juuni

Brasiilia – Saksamaa 2:0   

1:0 – Ronaldo 68 min
2:0 – Ronaldo 79 min

Vaata ka
Iirimaa jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Lõuna-Korea sport
Jaapani sport
1984. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

1984. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

1984. aasta EM-finaalturniir Prantsusmaal mängiti taas kahes neljaliikmelises alagrupis, kust aga said kaks paremat edasi poolfinaali. Esmakordselt EM-ide ajaloos ei toimunud aga kolmanda koha mängu. Ühest alagrupist suutsid ennast poolfinaali mängida korraldaja Prantsusmaa ja Taani, teisest Hispaania ja Portugal. Prantsusmaa ja Portugali vahelises poolfinaalmängus näitasid meeskonnad publikule ründavat jalgpalli, kus normaalaeg lõppes viigiliselt 1:1. Lisaajal õnnestus Portugalil küll juhtima minna, kuid tänu tollal säranud Michel Platini kahele tabamusele said ikkagi lõpuks 3:2 võidu võõrustajad. Teises poolfinaalis alistas Hispaania pärast 1:1 lõppenud lisaaega penaltidega Taani koondise. Finaalis alistas  Prantsusmaa Michel Platini ja Bruno Bellone väravatest Hispaania tulemusega 2:0.

Alagrupimängud

Alagrupp A

Alagrupp B

Väljalangemismängud

Poolfinaalid

Finaal

Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
Euroopa meistrivõistlused, 1984. aasta jalgpallis
Prantsusmaa jalgpall
1988. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

1988. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

1988. aasta finaalturniir Saksamaa LV-s peeti samasuguse süsteemi järgi mis eelnevgi. Alagrupiturniirist suutsid ennast poolfinaali välja mängida Saksa FV ja Itaalia ning Nõukogude Liit ja Holland. Poolfinaalis alistas Holland tänu kaks minutit enne mängu lõppu löödud Marco van Basteni väravale Saksa FV-e 2:1 ning Nõukogude Liit mängis üle Itaalia 2:0. Väravad lõid omal ajal eduka tandemina tegutsenud Gennadi Litovtšenko ja Oleg Protassov. Euroopa meistriteks krooniti esmakordselt aga Hollandi koondis, kes finaalis alistas Ruud Gulliti ja van Basteni väravatest Nõukogude Liidu 2:0.

Finaalturniir

Alagrupimängud

Alagrupp A

Alagrupp B

Väljalangemismängud

Poolfinaalid

Finaal

Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
Euroopa meistrivõistlused, 1988. aasta jalgpallis
Saksamaa jalgpall
Bretagne

Bretagne [prantsuse: bröt'anj, bretooni: breiz] on Prantsusmaa piirkond (1. järgu haldusüksus) riigi loodeosas Bretagne'i poolsaarel. 

Kohalik põlisrahvas on bretoonid, kes kasutavad peale prantsuse keele ka bretooni keelt, mis ei ole küll ametliku keele staatuses. 

Bretagne jaguneb neljaks departemanguks: Côtes-d'Armori, Finistère'i, Ille-et-Vilaine'i ja Morbihani departemang.

Vaata ka
 Bretagne'i kuningriik
Bretagne'i hertsogkond

Viited

Välislingid 
http://www.bretagne.bzh/

Prantsusmaa piirkonnad
 

ar:بريتاني
fa:بروتاین
ga:An Bhriotáin
got:𐌻𐌴𐌹𐍄𐌹𐌻𐌰𐍄𐌰 𐌱𐍂𐌴𐍄𐌻𐌰𐌽𐌳
la:Britannia Minor
Gomera

Gomera on saar Kanaari saarestikus.

Saare pindala on 378 ruutkilomeetrit. Elanike arv 21 136 (2018). Saare pealinn on San Sebastian de la Gomera, elanike arv 8 945 (2018). Gomera on mägine, suurim kõrgus merepinnast on 1487 meetrit (Garajonay). 

Gomera jaguneb kuueks omavalitsuseks (municipio): Agulo, Alajeró, Hermigua, San Sebastian de la Gomera, Valle Gran Rey ja Vallehermoso.   

Gomera keskosa mägedes kasvab laurisilva – igihaljas laialeheline lehtmets niiske ja suhteliselt maheda kliimaga, kus peale loorberiliste perekonna liikide on suur osatähtsus ka puukujulistel kanarbikel. 

Saare üks omapära on sealsete elanike kasutatav vilekeel silbo. 

Geneetilistel uuringutel on leitud, et Gomeral on Kanaari saartest suurim Loode-Aafrika panus (42,5%), samas on see ka Kanaari saartest suurima soolise asümmeetriaga: emapoolsetest markeritest on Loode-Aafrika päritolu 51% ja isapoolsetest 0,3–10%. See viitab vallutusaegsele meessoost rahvastiku peaaegu täielikule hävitamisele. 

Kanaaride saared
Lewise saar

Lewis (inglise Lewis with Harris, gaeli Leòdhas agus na Hearadh) on Hebriidide saarestikku kuuluv saar, Välis-Hebriidide kirdepoolseim ja suurim saar.

Tema edelapoolne osa kannab Harris'e nime.

Lewise saar on Šotimaa saartest kõige suurema elanike arvuga. 2011. aastal oli saarel 21 000 elanikku. Suurim asula on Stornoway.

Suurbritannia saared
Bergamott

Bergamott ehk bergamott-sidrun on bergamotipuu (Citrus bergamia või Citrus aurantium ssp. bergamia) vili, väike hapu kuldkollase koorega tsitrusvili.

Morfoloogia

Nii nagu teisedki tsitruselised on ka bergamott pomerantsvili ehk hesperiid, botaaniliselt mari. Bergamott sarnaneb sidruniga, kuid on pirnikujuline, sageli väikese näsaga. Viljaliha on roheline ning liiga hapu ja kibe, et seda süüa.

Kasvatamine 
Tänapäeval viljeldakse põhiliselt Lõuna-Itaalias, Brasiilias ja Lääne-Indias.

Kasutamine 
Värskelt tarbimiseks bergamott ei sobi, seda kasutatakse hästilõhnava bergamotiõli tootmiseks. Viljakoortest pressitud mee värvi, roheline või kollakasroheline õli on nõrgalt vürtsika, sidrunit ja lavendlit meenutava lõhnaga. 

Saadud õli kasutatakse spetsiaalse bergamotilikööri valmistamiseks, samuti maiustuste ja jookide aromatiseerimiseks. Prantsusmaal valmistatakse juba 1850. aastast bergamotilõhnalist suhkrut. Bergamotiõli kasutatakse ka mitmesuguste suu limaskesta-, naha-, hingamis- ja kuseteede infektsioonide korral. Bergamotiõliga maitsestatakse teepõõsalehti, mida kaubastatakse näiteks teena Earl Grey Tea. Õlist valmistatakse veel odekolonni, tualettvett ja kosmeetikavahendeid. Bergamotiõli kasutatakse ka näiteks mitmes Gucci lõhnaõlis ja -vees. 

Nagu teistestki tsitruselistest valmistatakse bergamott-sidruni koorest ka sukaadi.

Nimi
Bergamoti nimetus viitab tema päritolule Hispaaniast Berga linnast, kuhu Kolumbus ta Kanaari saartelt kaasa tõi. Teise versiooni järgi on nimi tulnud Itaalias Lombardias asuva Bergamo linna järgi. Just selles linnas hakati maailmas esimesena müüma bergamotiõli.

Viited

Tsitrused
Puuviljad
Allveelaev

Allveelaev on laev või paat, mis on konstrueeritud liikumiseks nii veepinnal, kui ka pikemat aega sukeldununa vee all. 

Allveelaevu kasutatakse sõja-, turismi- või uurimislaevadena.

Jõuallika järgi jagunevad allveelaevad: diisel- ja tuumaallveelaevadeks. Sõja-allveelaevad on tänapäeval enamasti relvastatud ballistiliste, mitme tuumalõhkepeaga  rakettidega. 

Väikesi allveelaevu kasutatakse enamasti mereuurimislaevadena.

Kirjeldus 
Sõjanduses on allveelaevade suureks eeliseks vee all liikudes jääda nähtamatuks ning püsida seal isegi kuid. Piisavalt elektrienergiat salvestatavate akude varul vee all liikumist võimaldav elektrimootor ja relvana kasutatav torpeedo muutsid allveelaeva Esimese ja Teise maailmasõja ajal sõjalaevastike võimsaks löögijõuks.

Ajalugu
Legend jutustab, et esimest korda olevat allveelaevu kasutanud Aleksander Suure sõjamehed Tüürose (Liibanoni) piiramisel 332.a. e. Kr. Et linna kaitsjad neid ei näeks, olevat nad liikunud vee all klaastünnides.

24. veebruaril 1851 testis Saksa leiutaja Sebastian Wilhelm Bauer Kieli sadamas oma esimest allveelaeva, mis lõppes selle uppumisega.

Vaata ka
Kommunikatsioon allveelaevadega
Allveelaevastiku Sihtkapital
Allveelaevade Divisjon
Lembit (allveelaev)
Tuumaallveelaev
Ronis-klassi allveelaevad

Viited

Välislingid

uboat.net
The Winans Cigar Ships
2011-02-01, New attack sub starts sea trail as ice goes – Graney Class Submarine
BBC Columbia narkoveo allveelaevadest:
100ft drug submarine seized in Colombia, bbc.co.uk, 15. veebruar 2011
Farc's drug submarine seized in Colombia, bbc.co.uk, 25. september 2011
Colombians seize $2m Farc drug submarine, bbc.co.uk, 26. september 2011

 
Laevad
Sõjalaevad
Tōkyō

Tōkyō (ka Tokyo ja Tokio; jaapani keeles 東京 'idapealinn'; vana nimega 江戸 Edo) on de facto Jaapani pealinn ja moodustab koos naaberprefektuuridega suurima elanikuarvuga linnastu maailmas. 

Formaalselt ei ole Tōkyō linn. Tōkyō linn (東京市 Tōkyō-shi) eksisteeris aastatel 1889–1943. Seejärel liideti see Tōkyō prefektuuriga. Endise Tōkyō linna alal on tänapäeval 23 eripiirkonda (特別区), millest igaühel on oma linnapea ja linnaga võrdsed õigused.

23 eripiirkonnas elab kokku üle 9 miljoni inimese. Sajad tuhanded ümbruskonna inimesed käivad Tōkyōs tööl. Pindala on kokku 622 km². Kontekstist sõltuvalt võidakse Tōkyō nime all silmas pidada ka Suur-Tōkyōt, kus elab üle 30 miljoni inimese.

Tōkyō on Jaapani poliitiline, majandus-, kultuuri-, haridus- ja teaduskeskus, Jaapani keisri ja valitsuse residents ning kogu Ida-Aasia suur äri- ja finantskeskus. 

Pilvelõhkujaid on Tōkyōs vähem kui paljudes teistes nii suurtes linnades. Põhjuseks on eeskätt maavärinaoht. Hoonestus koosneb peamiselt kuue- kuni kümnekorruselistest kortermajadest ja tihedalt koos paiknevatest eramutest. 

Ühistranspordisüsteem on maailma keerukaim. Tōkyō tipptunnid on maailmakuulsad.

Vaata ka
Tōkyō prefektuurivalitsuse hoone
Tokyo Disneyland
Tokyo Skytree
Tōkyō Ülikool

Välislingid 

 
Jaapani linnad
Pealinnad
Kyōto

Kyōto (jaapani keeles 'pealinn') on linn Jaapanis.
Kyōto oli varem Jaapani keisririigi pealinn. Praegu on ta Kyōto prefektuuri halduskeskus ning Ōsaka-Kōbe-Kyōto linnastu osa.

Linnas toimub oktoobrikuus Jidai Matsuri suurpidustus.

Vaatamisväärsused 

Erinevalt paljudest teistest Jaapani linnadest ei pommitatud Kyōtot Teise maailmasõja ajal. Seetõttu on paljud ajaloolised ehitised säilinud. Tuntumad neist on Kiyomizu-dera, keisripalee Kyōto Gosho, Kinkaku-ji, Ginkaku-ji ja Ryōan-ji. 1994. aastast kuuluvad need ja mitmed teised ajaloolised ehitised UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Pilte

Vaata ka
Kyōto Ülikool

Viited

Välislingid

Kyōto koduleht
 
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Jaapanis
Roald Amundsen

Roald Engelbregt Gravning Amundsen (16. juuli 1872 – 18. juuni 1928) oli norra polaaruurija. Ta läbis 1903–1906 esimesena loodeväila ja jõudis 14. detsembril 1911 esimesena lõunapoolusele. Ta oli ka esimene inimene, kes lendas üle põhjapooluse, saades sellega esimeseks inimeseks, kes käinud mõlemal poolusel.

Amundsen sündis Norra laevaomanike ja kaptenite suguvõsas. Inspireerituna Fridtjof Nanseni Gröönimaa ületamisest 1888. aastal otsustas ta pühenduda polaaralade uurimisele.

1890–1892 õppis ta Kristiania ülikooli meditsiiniteaduskonnas. 1894–1899 töötas ta madruse ja tüürimehena paljudel laevadel, sh 1897–1899 Antarktikas.

Alates 1903 osales ta ekspeditsioonidel ja saavutas laialdase tuntuse. 1903–1906 läbis ta laeval Gjøa esimesena loodeväila (Põhja-Ameerika põhjaranniku) idast (Gröönimaalt) läände (Alaskale). Retke tegi tähelepanuväärseks, et Gjøa süvis oli kõigest 1 meeter.

1911. aastal suundus ta laeval Fram Antarktisele. 14. detsembril jõudis ta esimese inimesena lõunapoolusele, edestades ühe kuuga Robert Scotti ekspeditsiooni.

1926 sooritas ta esimese lennu üle põhjapooluse dirižaablil Norge marsruudil Teravmäed–põhjapoolus–Alaska. Sellega oli ta neljas inimene põhjapoolusel ning kuna kolme esimest (Frederick Cooki, Robert Pearyt ja Richard Byrdi, kes olevat sinna jõudnud mõni päev varem 1926) süüdistatakse kas ebapiisavates andmetes või koguni pettuses, on Amundseni peetud esimeseks inimeseks ka põhjapoolusel.

1928 korraldati rahvusvaheline ekspeditsioon Umberto Nobile ekspeditsiooni päästmiseks, mille dirižaabel Italia oli Põhja-Jäämerre kukkunud, kui ta oli Põhjapooluselt tagasiteel. Amundsen lendas koos Prantsuse õhujõudude pilootidega teda otsima 18. mail vesilennukiga Latham ning jäi teel Spitsbergenisse teadmata kadunuks. Ta kukkus lennukiga Põhja-Jäämerre ja kogu lennuki meeskond hukkus. Viimased andmed tema asukoha kohta saadi meeskonnalt 18. juunil 1928 kell 18.45, kui ta viimast korda saatis raadiosõnumi Karusaarest 19 meremiili kauguselt.

Viited

Kirjandus 
 August Hanko, "Roald Amundsen: avastaja ja polaarmaade uurija elu". Sari Suurmeeste elulood nr. 1, EKS, Tartu 1932
 Alina ja Czesław Centkiewicz , "Mees, keda kutsus meri: jutustus Roald Amundsenist". Poola keelest tõlkinud Aarend-Mihkel Rõuk. Eesti Raamat, Tallinn 1988; 2. trükk 1994

Välislingid
 Norralased otsivad Roald Amundseniga alla kukkunud lennukit, e24. 24. august 2009

Norra maadeavastajad
Norra polaaruurijad
Isikud, kelle järgi on nimetatud asteroid
Isikud, kelle järgi on nimetatud Kuu kraater
Sündinud 1872
Surnud 1928
God Save the King

"God Save the King" ('Jumal hoia kuningat'; naissoost monarhi valitsemise ajal lauldav variant on "God Save the Queen" 'Jumal hoia kuningannat') on patriootiline laul, mis on traditsiooniline, kuid ametlikult kinnitamata Suurbritannia riigihümn, üks kahest Uus-Meremaa riigihümnist, Kanada ja teiste Rahvaste Ühenduse maade kuninglik hümn ning Briti kuningliku perekonna kuninglik hümn.

Laulu esmaettekanne oli pärimuse järgi Londonis 1745. aastal. 19. sajandi alguses sai sellest riigihümn. 

1745. aasta septembris kaotas prints Charles Edward Stuart Edinburghi lähedal Prestonpansis kuningas George II armeele. Kui uudised sellest Londonisse jõudsid, korraldas Drury Lane'i Theatre Royali orkestri juht pärast etendust "God Save The King'i" esitamise. 

Hümni sõnades varieeruvad vastavalt valitseva monarhi soole sõnad "Queen" 'kuninganna' ja "King" 'kuningas', "she" ja "he" ning "her" ja "his". 

Ametlikel puhkudel lauldakse ainult esimene salm, mõningatel juhtudel ka teine ja väga harva kolmas.

Sõnade autor on Henry Carey (1687?–1743).

Tekst
Laulu tekstist on mitmeid varieeruvaid versioone, millest mõned sisaldavad täiendavaid salme.

Standardvariant Ühendkuningriigis 
God Save the King
 God save our gracious King (Queen),
 Long live our noble King (Queen),
 God save our King (Queen).
 Send him (her) victorious,
 Happy and glorious,
 Long to reign over us,
 God save the King (Queen). 

 O lord God arise,
 Scatter our enemies,
 And make them fall:
 Confuse their politics,
 Confound their knavish tricks,
 On you our hopes we fix,
 God save the King (Queen)!

 Thy choicest gifts in store,
 On him (her) be pleased to pour,
 Long may he (she) reign!
 May he (she) defend our laws,
 And ever give us cause,
 To sing with heart and voice,
 God save the King (Queen)!

Alates 19. sajandi lõpust on keskmine salm valdavalt laulmata jäetud.

Välislingid
 Muusikavideo YouTube'is

Riigihümnid
Suurbritannia sümboolika
Suurbritannia muusika
Harris

Harris (gaeli Na Hearadh) on lõunapoolne osa Lewise saarest Hebriidides. 

Suurbritannia geograafia
Vabadus, võrdsus, vendlus

"Vabadus, võrdsus, vendlus" (prantsuse keeles Liberté, Égalité, Fraternité) on Prantsusmaa deviis.

Sõnade kombinatsioon „Liberté, égalité, fraternité“ kinnitati Suure Prantsuse revolutsiooni ajal 1789. aastal markii de La Fayette’i (1757–1834) ettepanekul ja Generaalstaatide (Rahvakogu) otsusega Esimese Vabariigi ametlikuks deviisiks. Algses ettepanekus oli veel neljaski sõna („Vabadus, võrdsus, vendlus või surm“), kuid viimane sõna jäeti lõpuks siiski välja, kuna see tulenes revolutsioonilisest deviisist „Ela vabana või sure“. Kuna Maximilien de Robespierre’i (1758–1794) valitsus põhjendas oma totaalset terrorit mõttega „Vabaduse vaenlastel pole vabadust“ ja võttis selle poliitika elluviimiseks kasutusele giljotiini, siis suhtub tänapäeva Prantsuse ühiskond äärmiselt valuliselt igasugustesse isiksusliku arengu vabaduse piirangutesse.

Prantsuse 1789. aasta Inim- ja kodanikuõiguste deklaratsioonis selgitati vabaduse, võrdsuse ja vendluse sisu järgmiselt.

 Vabadus tähendas võimalust teha kõike, mis ei kahjusta teiste inimeste õigusi.
 Võrdsuse mõistega vastustati esmajoones valitseva eliidi eesõigusi, eriti aga õigust mitte maksta makse. Võrdsuse põhimõte sätestas, et seaduse ees on kõik inimesed võrdsed, s.t inimestel on sõltumata nende päritolust ühiskonna ees võrdsed kohustused!
 Vendluse mõiste sisu selgitati 1795. aasta III põhiseaduses kodanikuõiguste ja -kohustuste osas järgmiselt: „Ära tee teistele seda, mida sa ei taha ise kogeda, tee teistele jätkuvalt seda head, mida sa tahad sulle osaks saavat.“ Kuna revolutsioonijärgne keisririik ega kuningriik ei tunnistanud seda deviisi, siis said need riigi ametlikeks tunnussõnadeks alles 1880. aastal, peale Prantsuse III Vabariigi väljakuulutamist.

Revolutsiooni järgsel impeeriumite ajal oli see deviis keelatud nagu teisedki revolutsiooni sümbolid, kuid uued revolutsioonid tõstsid selle deviisi uuesti ausse ja 1848. aasta põhiseaduses nimetati seda Vabariigi põhiideeks. Kui Saksamaa 1940. aastal Prantsusmaa okupeeris, lõi marssal Pétain uue loosungi "Töö, perekond, isamaa" (Travail, famille, patrie), mis oli Vichy Prantsusmaa deviisiks. 

Pärast II maailmasõda taastati vana deviis ning see säilis ka 1946. ja 1958. aasta konstitutsioonis. Tänapäeval kasutatakse seda deviisi laialdaselt prantsuse müntidel ja postmarkidel.

ÜROs 1948. aastal vastu võetud Inimõiguste ülddeklaratsiooni esimene artikkel ütleb:

„Kõik inimesed sünnivad vabadena ja võrdsetena oma väärikuselt ja õigustelt. Neil on mõistus ja südametunnistus ning nende suhtumist üksteisesse peaks kandma vendluse vaim.“

Vaata ka
Valgustusajastu
Humaansus
Demokraatia
Egalitarism
Vabadus
Vendlus
Võrdsus

Viited

Välislingid
 Vabariigi presidendi T. H. Ilvese kõnest 17. novembril 2015 ajalehes Postimees.

Prantsuse revolutsioon‎
Prantsusmaa ajalugu
Loosungid

 Olev Remsu "Vabadus! Võrdsus! Aga kuhu jäi vendlus?" EPL, 3. märts 2020.
Alam-Austria

Alam-Austria on Austria idapoolseim liidumaa. Liidumaa pealinn on Sankt Pölten, mis sai pealinnaks 1986. aastal. Enne Sankt Pölteni pealinnaks saamist oli liidumaa pealinnaks Viin, ehkki linn ei ole osa Alam-Austria liidumaast. Alam-Austria pindala on 19,186 km² ja seal elab 1,6 miljonit inimest. Alam-Austria on Austria suurim liidumaa ja elanike arvu järgi teisel kohal, järgnedes Viini liidumaale. Rahvastiku tiheduselt on Alam-Austria aga neljas, kuna suur osa maast on põllumajanduslik.

Viited

Välislingid

Austria liidumaad
Suurima keskmise meetod

Suurima keskmise meetod on üks võimalus jaotada kohti võrdeliselt esindusorganis parteinimekirjade korral.

Suurima keskmise meetod vajab häältearvu igal parteil, mille põhjal kohti jaotada iga partei häälte arv jagada jagajate jadast lähtuvalt ja niimoodi tekkinud koefitsientidest suuremate koefitsiendiga kandidaadid täidavad kõik esindusorgani kohad. Võrdlusarv = häälte arv parteil / jagajate jadast kohale vastav väärtus. Koefitsient arvutatakse jagades. Kõige rohkem kasutatakse jagajate väärtuste komplekti (1,2,3, jne) ehk nii-öelda d'Hondti meetodit.

Sainte-Laguë meetod jagab häälte arvu paaritu arvuga (1,3,5,7). Sainte-Laguë jagajate jada jagab häältearvu paaritute numbritega. Sainte-Laguë-d saab modifitseerida, tüüpiline modifikatsioon on esimene jagaja 1,4 peale määrata. Mis teeb keerukas väikeparteidele kohta saada väikestes ringkondades.

Täienduseks sellele protseduurile saab suurima keskmise meetodit arvutada ka teisiti. Näiteks leides jagaja millega läbi jagades ja üles ümardades nõnda, et tulemus on täismaja kohti; saame tulemuse mis on võrdne Sainte-Laguë protseduuriga. Ja leides sellise jagaja, mis alla ümardades annab täismaja, saame tulemuse. mis on võrdne D'Hondti protseduuriga.

Alternatiivmeetod on suurima ülejäägi meetod, mis kasutab kohtade leidmiseks kvoote ja ülejääke. Mida arvutatakse kvoodi valemi põhjal.

Tavaline Sainte-Laguë näitab vahesid esimeste kohtade puhul

Modifitseeringuga, meetodid on rohkem sarnased

Valimised
Alsace

Alsace [alz'ass] oli piirkond (1. järgu haldusüksus) Prantsusmaa kirdeosas.

Piirkond jagunes kaheks departemanguks: Bas-Rhin ja Haut-Rhin.

2016. aastal moodustati Alsace'i, Champagne-Ardenne'i ja Lorraine'i piirkonna alal Grand Esti piirkond.

Prantsusmaa endised piirkonnad
Väin

Väin ehk merekitsus on maailmamere eri osi (ookeane, meresid, lahti) ühendav ja maismaad lahutav kitsas mereosa.

Strateegilised väinad
Tihti on väinadel strateegiline tähtsus, sest nende kaudu liikudes on võimalik palju aega ja energiat kokku hoida. Mitmed väinad on väga kitsad ja seetõttu hõlpsalt kontrollitavad ning vajaduse korral liikluseks suletavad. Et vältida rahvusvahelisi skandaale ja võimaldada kõigile vaba liiklemine maailmamerel, on nende väinade läbimine reguleeritud rahvusvaheliste lepingutega. Nende kohaselt on väinad mere- ja õhuliikluseks vabalt kasutatavad kõigile riikidele.

Strateegilise tähtsusega väinad on järgmised:
Gibraltari väin
Magalhãesi väin
Malaka väin
Bosporus ja Dardanellid
Hormuze väin
Bab el Mandeb

Kuigi inimeste rajatud kanalid ei ole väinad, on ka neil sarnaselt ülalmainitutega väga suur strateegiline tähtsus. Olulisimad neist on järgmised:
Suessi kanal
Panama kanal

Vaata ka
Maailma väinade loend
Eesti väinade loend

 Väin
Okeanograafia
Kantaabria

Kantaabria (hispaania keeles Cantabria) on provints ja autonoomne piirkond Hispaania põhjaosas Biskaia lahe lõunarannikul.

Kliima 
Kantaabria aastane keskmine temperatuur on +17,1 °C, jaanuaris +12,4 °C, augustis +22,5 °C.

Aastas sajab keskmiselt 1268 mm, sealhulgas jaanuaris 127 mm ja augustis 84 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 1732 tundi, sealhulgas jaanuaris 91 ja augustis 196 tundi.

Vaata ka 
 Santanderi provints

Viited 

Hispaania autonoomsed piirkonnad
Hispaania provintsid
La Rioja

La Rioja on Hispaania provints ja autonoomne piirkond.

Autonoomse piirkonna suurim linn ja pealinn on Logroño, suuremad linnad on veel Calahorra, Arnedo, Alfaro, Haro, Santo Domingo de la Calzada ja Nájera.

Provintsis asub suurem osa La Rioja veinipiirkonast (D.O.C. Rioja).

Kliima 

La Rioja provintsi aastane keskmine temperatuur on +13,4 °C, jaanuaris +5,8 °C, augustis +21,8 °C.

Aastas sajab keskmiselt 388 mm, sealhulgas jaanuaris 28 mm ja augustis 22 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2284 tundi, sealhulgas jaanuaris 109 ja augustis 286 tundi.

Viited

Välislingid 

 La Rioja koduleht

Hispaania autonoomsed piirkonnad
Richteri skaala

Richteri skaala on logaritmiline skaala, mida kasutatakse maavärina võimsuse hindamiseks.

1935 Charles Richteri loodud skaalal ei ole miinimum- ega maksimumväärtusi. Maavärina tugevust (magnituudi) hinnatakse nimelise mõõtühikuta arvuga kümnendiku täpsusega. Maavärina tugevus võib olla ka negatiivne, näiteks –3,0. Inimene seda ei tunne, kuid tundlikele seismograafidele on see madalaim registreeritav väärtus. 

Võimsaima registreeritud maavärina magnituud on olnud 9,5 (Suur Tšiili maavärin). Maavärina amplituud kasvab magnituudi suurenemisel ühe ühiku võrra kümnekordselt. Näiteks on 6-ne maavärin 10 korda suurema amplituudiga kui 5-ne ning 100 korda suurema amplituudiga kui magnituudilt 4-ne maavärin. Eralduvad energiahulgad on vastavalt umbes 32 korda suurem ja 1000 korda suurem (31,6×31,6=1000). 

Maavärinate tugevuse hindamiseks kasutatakse seismograafe. Magnituud leitakse maavärina tugevaima tõuke amplituudi järgi. Lisaks tuleb hinnata ka maavärina kaugust seismojaamast. Kaugus jaamast ja maavärina epitsentri asukoht leitakse mitme jaama andmete võrdlemisel.

Vaata ka
Maavärin
Seismoloogia

Seismoloogia
Skaalad
Hani dünastia

Hani dünastia oli Vana-Hiina dünastia.

Pärast Qini langust jagasid mässajad Qini riigi omavahel ja võimule tuli Hani dünastia. Üks pealikke sai osaks valdusi Hani jõe ääres ja tiitli selle järgi. Hiljem hakkas ta teiste vastu võitlema, võitis nad ja sai keisriks. Ta võttis Hani oma dünastia nimeks. 

Üle nelja sajandi viis see dünastia läbi uuendusi, mis lõid aluse keisririigi püsimisele. Kõigepealt pandi paika keisri amet ja tema osa riigi valitsemisel. Hani dünastia võttis üle Qini riigi põhimõtte, mille kohaselt keiser on seaduse allikas, kõrgeim kohtunik ja riigi tähtsaim võimukandja. 

32. aastal viidi läbi muudatus, mille kohaselt lõpetati talupoegade iga-aastane sõjateenistusse kutsumine ja väljaõpetamine. Muudatused Hani dünastia ajal lõid keiserlikule Hiinale alustoed, kuid ühtlasi viisid ka Hani keisririigi hävingule. Võim koondus keisri lähimate inimeste, abielu kaudu tema sugulasteks saanute ja eunuhhide kätte. See põhjustas mõjukate perekondade üha suuremat võõrandumist, need tugevdasid oma kohalikke tugipunkte ja ühiskondlikke sidemeid.

Hani dünastia valitses 206 eKr – 9 pKr. Selle dünastia sugulased valitsesid ka 25–220. 

Ka hiljem on seda dünastianime kasutatud, aga need dünastiad ei kestnud kaua.

Hani dünastia:

 Lääne-Han 206 eKr – 23 pKr;
 Wang Mangi valitsemisaeg (Xini dünastia) 9 pKr – 23 pKr;
 Ida-Han 25 pKr – 220 pKr

Hiina dünastiad
2060 Chiron

2060 Chiron on komeet, mille 1977. aastal avastas Charles Kowal. Hiljem on Chironit leitud ka juba 1895. aastal tehtud piltidel.

Algselt peeti teda asteroidiks.

Ta nimetati 1979. aastal kentaur Chironi järgi. Ta leiti esimesena uuest taevakehade klassist, mida nüüd tuntakse kentauride nime all.

Chironi läbimõõt on paarsada kilomeetrit.

Komeedid
George Balanchine

George Balanchine (õieti Giorgi Balantšivadze; 22. jaanuar (vana kalendri järgi 9. jaanuaril) 1904 Peterburi – 30. aprill 1983) oli üks 20. sajandi väljapaistvamaid koreograafe ja üks American Ballet' rajajaid. Ta moodustab silla klassikalise ja moodsa balleti vahel.  

Tema isa oli Meliton Balantšivadze (1862–1937), gruusia helilooja, üks gruusia ooperi rajajaid. Ka tema vend Andria Balantšivadze (1906–1992) oli tuntud gruusia helilooja.    

Aastal 1921 lõpetas ta Maria teatri kooli balletiklassi ning 1923 Petrogradi konservatooriumi. 1921–1924 oli ta Petrogradi Ooperi- ja Balletiteatri artist. 

Aastal 1924 kuulus ta väikese balletitantsijate trupi koosseisu, kes käisid turneel Lääne-Euroopas. Londonis nägi teda Sergei Djagilev, kes tegi talle ettepaneku ühineda trupiga Ballets Russes, algul tantsijana, hiljem peakoreograafina. Põlvevigastus tegi tema tantsijakarjäärile lõpu.  

Metseen Lincoln Kirstein (1907–1996) veenis 1933 Balanchine'i tulema USA-sse ja rajama ameerika balletitrupi. Balamchine rajas kõigepealt balletikooli. Aasta hiljem avati American Ballet ning sellest sai Metropolitan Opera balletitrupp. Balanchine lahkus peagi.

Aastal 1946 rajas ta New York City Ballet'.  

Aastal 1954 lavastas ta "Pähklipureja", millest alates ballett hakkas USA-s seostuma jõuludega. 

Balanchine on olnud koreograaf ka muusikalis, filmis ja televisioonis.  

Balanchine suri 1983 Creutzfeldt-Jakobi tõppe.

Kirjandus 
 Uno Ussisoo, "George Balanchine" – TMK 1984, nr. 7, lk. 81–84

Balletitantsijad
Sündinud 1904
Surnud 1983
Koreograafid
Indus

Indus on jõgi Lõuna-Aasias. 

Indus algab Tiibetist. Ülemjooksul voolab loodesse ja laskub sügavasse orgu Karakorami ja Himaalaja vahel. Seejärel pöördub Indus edelasse ümber Nanga Parbati mäe ja voolab läbi Himaalaja eelmägede. Pärast Soolaaheliku läbimist jõuab tasandikule (Induse-Gangese madalikule). Suubub Araabia merre, moodustades delta. 

Olulisemad lisajõed on Shyok, Gilgit, Kabul ja Panjnad.

Nimi
Tiibeti keeles ཧིན་དའུ (Hindau), hindi keeles सिंध (Sińdh), urdu keeles سندھ (Sindh). 

Sanskriti keeles sapta sindharas 'seitse jõge (jõgikond)', vanakreeka keeles ᾽Ινδός (Indos).

Vaata ka
Induse kultuur

Induse jõgikond
Hiina jõed
India jõed
Pakistani jõed
Albeedo

Albeedo (ladina sõnast albedo 'valgesus') on pinna peegeldumisnäitaja.

Pinna albeedo väärtus on arv 0 ja 1 vahel, mis näitab peegelduva kiirguse intensiivsust võrreldes pealelangeva kiirgusega. Heleda pinna albeedo on suurem kui tumedal. Väljendatakse ka protsentides 0...100%.

Looduslike pindade albeedo jääb reeglina vahemikku 5...95%. Albeedo on tähtis füüsikaline suurus astronoomias ja meteoroloogias.

Paljude pindade puhul oleneb albeedo valguskiirte langemisnurgast. Näiteks merepinna albeedo võib muutuda vahemikus 2...99%, sõltuvalt sellest, kas Päike on seniidis või horisondil.

Planeet Maa keskmine albeedo on 37%, Kuu albeedo aga 12%, seega on Kuu märksa tumedam taevakeha kui Maa.

Absoluutselt musta keha albeedo on null.

Vaata ka
kiirgusbilanss
valgus

Aktinomeetria
Astronoomia
Füüsika
Kesköö

Kesköö on kellaaeg, mil algab uus kalendriööpäev (muutub kuupäev):  kell 12 öösel, kell 24.00 ehk kell 00.00.

Vanarooma ajaarvamissüsteemi järgi oli kesköö täpselt päikeseloojangu ja päikesetõusu vahel.

Vaata ka

Öö

Aeg
Man

Man on saar Iiri meres, mis moodustab Briti krooni sõltkonna.

Saare kaugus Šotimaa rannikust on 29 km, Inglismaa rannikust 48 km ja Iirimaa rannikust 52 km. Saare ulatus on edelast kirdesse on 52 km ja loodest kagusse on 22 km. Mani ranniku lähedal on väikseid laidusid, millest suurima, Calf of Mani, pindala on 250 ha.

Loodus

Saar on mägine, kõrgeim tipp on Snaefell (621 meetrit).

Kliima on mereline.

Poliitika
Mani riigipea on Suurbritannia kuningas Charles III, kelle tiitel on Lord of Mann. Seadusandlik organ on kahekojaline parlament Tynwald (mänksi Tinvaal), mis tegutseb vähemalt 979. aastast alates ja on vanim järjepidevalt tegutsev seadusandlik kogu maailmas. Alamkoda House of Keys valitakse üldistel otsevalimistel. Ülemkoda Legislative Council (Seadusandlik Nõukogu) koosneb kaudselt valitud ja ex-officio liikmetest. Täidesaatvat võimu teostab Tynwaldi liikmetest koosnev ministrite nõukogu, mida juhib peaminister (Chief Minister), kelleks 2006. aastast on Tony Brown.

Välissuhted
Man ei ole Suurbritannia osa. Man ei kuulu ka Euroopa Liitu, kuid saarel on vabakaubandusleping Euroopa Liiduga. Saare kaitse- ja välispoliitika eest vastutab Suurbritannia, kes esindab saart rahvusvahelistes organisatsioonides.

Mani kodanikud on ühtlasi ka Suurbritannia kodanikud, kuid neile ei laiene Euroopa Liidu liikmesusest tulenevad Suurbritannia kodanike õigused.

Rahvastik ja keel
Mani elanikkond koosneb keldi hõimu mänkside järeltulijatest. Saarel räägitakse inglise keelt. Keldi keelte hulka kuuluv mänksi keel hakkas hääbuma 19. sajandil. Selle viimane kõneleja Ned Maddrell suri 1974. aastal, kuid keelt on hiljem püütud elustada. Alates 1993. aastast õpetatakse saare koolides mänksi keelt. Saarel on ka paarkümmend last, kelle emakeel on mänksi keel. 2001. aasta rahvaloenduse andmeil oskas saare 76 315 elanikust 1689 ehk 2,2% mänksi keelt.

Suuremad asulad on Douglas (Doolish) 25 000 elanikuga, Onchan (Kione Droghad) ja Ramsey (Rhumsaa).

Majandus
Peamised majandusharud on turism ja rahandus. Saarel on oma raha – Mani naelsterling, mis on 1:1 seotud Suurbritannia naelsterlingiga.

Saarel on umbes 800 km maanteid, 68,5 km raudteid ja rahvusvaheline lennujaam. Douglase rannapromenaadil tegutseb tänini ajalooline hobutramm.

Vaata ka
Perthi leping

Viited

Välislingid 

Mani valitsuse koduleht

Briti saarestiku saared
Euroopa maad
Nissi vald

Nissi vald oli vald Harju maakonna edelaosas.

Vald piirnes põhjas Harju maakonna Padise ja Vasalemma vallaga, lõunas Rapla maakonnaga, idas Harju maakonna Kernu vallaga ja läänes Lääne maakonnaga.

Nissi viimane vallavanem oli Ermil Miggur.

Asustus

Alevikud 
Sulgudes arvestuslik rahvaarv seisuga 31. märts 2000

Turba (1094)
Riisipere (1055)

Külad 
Sulgudes arvestuslik rahvaarv seisuga 31. märts 2000 </small>

Aude (14), Ellamaa (210), Jaanika (45), Kivitammi (62), Lehetu (200), Lepaste (41), Madila (24), Munalaskme (127), Mustu (33), Nurme (53), Odulemma (60), Rehemäe (37), Siimika (28), Tabara (43), Vilumäe (58), Viruküla (22), Ürjaste (87)

Majandus
Nissi valla territooriumist oli metsamaad umbes 50%. Põllumaadest oli kasutuses umbes 4000 hektarit.

Valda läbis Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee. Vallas lõppes elektrifitseeritud Haapsalu-suunaline raudtee (Keila–Riisipere raudtee). Ida-lääne suunal läbis valda Paldiskit Via Balticaga ühendav Vasalemma–Riisipere–Varbola maantee.

60–65% tööealistest elanikest töötas väljaspool valda, peamiselt Keilas ja Tallinnas.

Ajalugu
Nissi nime on esmakordselt mainitud Taani ja Rootsi preestrite ristimisretkede kroonikaraamatutes aastaist 1219 ja 1220. Aastal 1241 on mõne Nissi ala haldaja olnud Mattis Risbiti nimeline läänimees. Tema nimest tuleneb nimekuju Riesenberg, eestistatult Riisepere ehk Riisipere. Sellenimelist rüütlimõisa mainitakse juba 14. sajandil Eesti vanemate ja jõukamate mõisate hulgas. 16. sajandi alguses olid Nissi alad Hertele-nimelise kirikukihelkonna keskuseks, kuid sajandi lõpuks Nissi kihelkond ajutiselt kaotati. Taasiseseisvumine kirikukihelkonnana toimus 1645. aastal.

Valla ajaloo aluseks võib pidada Riisipere rüütlimõisa alluvusse kuuluvat talupoegade kogukonda, mis sai valitsusliku sõltumatuse 1866. aastal Baltimaades kehtestatud vallaseaduse põhjal. Nissi vald sündis 1938/39. aastal toimunud vallauuendusega, mil liitusid Riisipere ja Laitse vallad. Nõukogude võimu ajal nimetati Nissi vald ümber Nissi Küla RSN Täitevkomiteeks. Nissi vald sai omavalitsusliku staatuse tagasi 21. mail 1992. 11. märtsil 1993 otsustas Riigikogu poolitada Juuru – Kaiu, Kadrina – Saksi, Saku – Kiili, Nissi – Kernu ja Salme – Torgu vallad.

2017. aastal ühines Nissi vald Saue vallaga.

Vaata ka
Nissi tee

Viited

Eesti endised vallad
Nissi kirik

Nissi Maarja kirik on luteri kirik Harju maakonnas Riisipere aleviku Nissi asumis, Riisipere–Nurme tee ääres, aadressil Nissi tee 66.

Kirikut kasutab EELK Nissi Maarja kogudus.

Ajaloost 
Algne kirik ehitati 1501. aastal, tolleaegse maahärra Johann Üksküll maatükile. Riisipere maahärra tegi samal 1501. aastal reisi Rooma, kus ta palus tolleaegselt paavstilt Aleksander VI-lt luba oma maatükile kabeli ehitamiseks. Paavst andiski loa ning pärgamendile kirjutatud tõendi, mis on hiljem Riisipere mõisa kirjalaekast kaduma läinud. Valmis ehitatud uuele kirikule anti lähedal paikneva küla järgi nimeks Nissi. 

1871. aastal ehitati kirikule uued tugevad müürid 52,5 meetri kõrguse historitsistliku torniga. 7. oktoobril 1873 pühitseti sisse uus ja avar kirik, millel oli kõrge üle Nissi metsade paistev torn. Ehitamiseks annetasid raha nii mõisnikud kui ka kohalik rahvas. 

Kiriku projekteeris Peterburi arhitekt David Grimm ja seda ehitati aastatel 1871–1873 meister Hindrek Jakobsoni juhtimisel.
Riias valmistati Nissi kirikule vitraažaknad "Evangelist Johannes" ja "Apostel Peetrus" (H. Beyermann, 1902). 

29. mail 1938 oli Nissi kogudusel järjekordne suurpäev. Peale põhjalikku remonti pühitses piiskop Nissi kiriku uuesti sisse. Kirikusse seati sisse elekter, ehitati ahjud, lisaks kaeti alumine kiriku seinaosa puitpaneelidega ja põrand vaipadega.

Kalmistu 
Kiriku aeda on maetud Stackelbergide, Bistramite, Pilar von Pilchaude, Maydellide ja Mohrenschildtide suguvõsa liikmeid.

Muud 
Traditsiooniks on saanud suvel toimuvad kirikukontserdid.

Kiriku järgi on tekkinud kõnekäänd "nina nagu Nissi kiriku torn".

Vaata ka 
 Nissi kirikuaed

Viited

Välislingid 

EELK Nissi Maarja kogudus

Harju maakonna kirikud
Saue vald
Nissi kihelkond
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Uusgooti ehitised Eestis
Saint Mary jõgi (Suur järvistu)

Saint Mary jõgi on jõgi Põhja-Ameerikas.

Algab Ülemjärvest, suubub Huroni järve. Jõel asub Sainte Marie kärestik.

Saint Lawrence'i jõgikond
Ameerika Ühendriikide jõed
Kanada jõed
Liivimaa ordu maameistrite loend

Liivimaa ordu maameistrite (Magister Livoniae) loend:

Hermann Balke 1237–1238/1239 
Dietrich von Grüningen 1238/1239–1240/1241, 1242–1246 
Andreas von Velven (Felben) 1240/1241, 1246 (kohusetäitja), 1248–1253
Heinrich von Heimburg 1246–1248 
Eberhard von Sayn (Seyn) 1253–1254
Anno von Sangerhausen 1254–1256 
Ludwig 1256 (kohusetäijta)
Burchard von Hornhausen 1257–1260 
Georg 1260–1261 (kohusetäitja)
Werner 1261–1263 
Helmerich von Würzburg 1262 (kohusetäitja) 
Konrad von Mandern 1263–1266 
Otto von Lauterberg 1267–1270 
Andreas von Westfalen 1270 (kohusetäitja) 
Walter von Nordeck 1270–1273 
Ernst von Ratzeburg 1274–1279 
Konrad von Feuchtwangen 1279–1281 
Gerhard von Katzenelnbogen 1279–1280 (kohusetäitja) 
Mangold 1281–1282 (kohusetäitja) 
Willekin von Endorp (Wilhelm von Nindorf) 1281–1287 (kuni 1283 kohusetäitja)
Konrad von Hazzigenstein (Hattstein) 1288–1290 
Halt 1290–1293 
Heinrich von Dinkelaghe (Dincklage) 1295–1296 
Bruno 1296–1298 (kuni 1297 viitsemeister)
Gottfried Rogge 1298–1307 
Heinrich von Eck 1305 (kohusetäitja)
Gerhard von Jork (Jorke, Iorke) 1309–1322 
Konrad Ketelhoed (Kesselhut) 1322–1324 (viitsemeister)
Reimar Hane (Hahn) 1324–1328 
Eberhard von Monheim 1328–1340 
Burchard von Dreileben 1340–1345 
Goswin von Herike 1345–1359 
Arnold von Vietinghoff 1359–1364 
Wilhelm von Vrimersheim (Friemersheim) 1364–1385 
Robin von Eltz 1385–1389 
Wennemar von Brüggenei 1389–1401 
Konrad von Vietinghoff 1401–1413 
Dietrich Torck 1413–1415, 1410 oli kohusetäitja 
Siegfried Lander von Sponheim (Lander von Spanheim) 1415–1424 
Cisse von dem Rutenberg 1424- 1433 
Frank Kirskorf (Franke Kerskorff) 1433/1434-1435 
Heinrich von Böckenförde genannt Schungel (Bockenvorde genannt Shüngel) 1435–1437 
Heidenreich Vincke von Overberg 1438–1450 (kuni 1439 regent)
Johann von Mengede genannt Osthoff 1450–1469 
Johann Wolthus von Herse (Waldhaus von Heerse) 1470–1471 
Bernd von der Borch 1471–1483 
Johann Freitag von Loringhofe 1483–1494 (kuni 1485 regent)
Wolter von Plettenberg 1494–1535 
Wennemar von Dellwig 1501–1502 (kohusetäitja) 
Hermann von Brüggenei genannt Hasenkamp 1535–1549, 1533–1535 koadjuutor 
Johann von der Recke 1549–1551, 1541–1549 koadjuutor 
Heinrich von Galen 1551–1557 
Wilhelm Fürstenberg 1557–1559, 1556–1557 koadjuutor 
Gotthard Kettler 1559–1562, 1558–1559 koadjuutor

Vaata ka
Saksa ordu kõrgmeistrite loend 
Saksa meistrite loend
Preisi maameistrite loend

Kirjandus
 (Ordumeistrite elulood)
Anton Fahne: Livland: Ein Beitrag zur Kirchen- und Sitten-geschichte. Düsseldorf 1875 / 2008 ISBN
0554525321 lk. 43–48
 Pars altera Livoniae Historiae / Scriptores rerum Livonicarum II,  lk. 449- 

 Liivi ordu maameistrid
Biograafiate loendid
Liivi ordu
Eesti ajaloo loendid
Axel Merckx

Axel Merckx (sündinud 8. augustil 1972 Belgias Ukkelis/Uccle'is) on belgia jalgrattasportlane. 2004. aasta suveolümpiamängudel võitis ta meeste grupisõidus pronksmedali.  

Ta on maanteejalgrattur, kellele sobib mägine tee.   

1993. novembris aastal sai temast elukutseline jalgrattur Team Telekomi meeskonnas. 1995. aastal läks ta üle Motorola meeskonda, kus osales ka noor Lance Armstrong. Hilisemad meeskonnad:
1997–1998 Polti
1999–2000 Mapei
2001–2002 Domo-Farm Frites
2003–2004 Lotto-Domo

Ta on viiekordse Tour de France'i võitja Eddy Merckxi poeg ning tal on Belgias palju fänne. Kuigi ta tuli 2000. aastal Belgia maanteesõidumeistriks ning võitis samal aastal Giro d'Italia 8. etapi, puuduvad tal seni võidud, mida temalt oodatakse. Ta on mitu korda tõotanud teha asju, mida isa ei suutnud: sealhulgas võita Tour de France'i etapp Alpe d'Huezi mäel ja võita maailmakarikavõistluste etapp Paris–Tours. See ei ole tal õnnestunud.  

Ta sai 2004. aasta Tour de France'il parima belglasena 21. koha ning võitis 2004. aasta suveolümpiamängudel meeste grupisõidus pronksmedali.

Isiklikku
Oma abikaasa Jodiga on ta abielus 27. oktoobrist 1997. Neil on tütar Axana Taylor Merckx.

Välislingid 
Axel Merckxi ametlik koduleht (inglise, prantsuse ja hollandi keeles)

Belgia sportlased
Sündinud 1972
Sforza dünastia

Sforza dünastia oli Milano dünastia, kelle esindajad valitsesid Milano hertsogitena aastail 1450–1535 (vaheaegadega) suuremat osa Lombardiast. Sforzade ajal sai Milanost tähtis kultuurikeskus.

Sforza aadlisuguvõsa põlvneb kondotjeer Muzio Attendolost, keda hüüti Sforza, mis tähendab 'vägivallaga võitja'.

Sforza dünastiast Milano valitsejad
1450–1466 Francesco I Sforza
1466–1476 Galeazzo Maria Sforza (Francesco I poeg)
1476–1494 Giovanni Galeazzo Sforza (Galeazzo Maria poeg)
1494–1499, 1500 Ludovico Maria Sforza ehk Ludovico Il Moro (Francesco I poeg; tõugati troonilt; suri 1508; järgnes Prantsuse võim 1499–1500 ja 1500–1512)
1512–1515 Massimiliano Sforza (Ludovico Maria poeg; tõugati troonilt; suri 1530; järgnes Prantsuse võim 1515–1521)
1521–1535 Francesco II Sforza (Massimiliano vend)

Kondotjeer Francesco I Sforza sai 1450 Milano hertsogiks, vallutas 1464 Genova, Korsika ja Bari.

Hertsogid Galeazzo Maria Sforza ja Ludovico Il Moro Sforza jätkasid sõdadega Milano valduste laiendamist. 

Giovanni Galeazzo Sforza tütar Bona Sforza (1494–1557) oli abielus Poola kuninga (1506–1548) Zygmunt I-i abikaasa ja Poola kuninganna. 

Rahvaülestõus sundis Lodovicot 1499 Milanost lahkuma, kuid tema pojad Massimiliano Sforza ja Francesco II Sforza taastasid 1521–1525 Sforzade võimu.

Francesco II surma (1535) järel läks Milano Hispaania valdusesse.

 
Dünastiad
Georg von Wangersheim

Georg von Wangersheim (enne aadeldamist Georg Wangersen) (19. august 1579 – 21. august 1656 Tallinn) oli 17. sajandil Tallinna raehärra ja bürgermeister.

Talle kuulusid Aa, Tärivere ja Paunküla mõis.

Georg von Wangersheim abiellus 9. juunil 1605 Tallinnas Gertrud Spengeliga.

Vaata ka
Wangersheim

Tallinna rae liikmed
Eestimaa mõisnikud
Sündinud 1579
Surnud 1656
Per Banér

Per Gustafsson Banér (ka Peter (Peder) Baner; 28. juuni 1588 Djursholm – 13. juuli 1644 Stockholm) oli Rootsi riigitegelane.

Ta oli riiginõuniku, marssali, Djursholmi ja Eknäsi härra, Läänemaa Virtsu mõisaomaniku Gustaf Axelsson Banéri (1547–1600) ja Stegeholmi ja Västerviki krahvinna Christina Svantesdotter Sture (1559–1619) poeg, Riia kuberneri Svante Banéri (1583–1628), riigimarssal Axel Banéri (1594–1642) ja feldmarssal Johan Banéri (1596–1641) vend.

1611 sai temast kuningas Gustav II Adolfi kammerhärra, 1617 riigikammernõunik ja 1621 kuningliku majesteedi sõjakomissar Liivimaal. 22. augustist 1622 oli Tallinna ja kogu Eestimaa maavanem ning samal aastal Jelgavas ka Poola-Rootsi kaheaastase vaherahu sõlmimise komissar.

1624 oli ta täieõiguslik Tallinna ja Eestimaa kuberner; sai 1625 riiginõunikuks, 1626 kantseleinõunikuks ning oli 1627. aastast Ölandi ja Östergötlandi laaman.

Per Banér päästis Kalmari sõja ajal Gustav II Adolfi elu, kui see oma hobusega läbi jää vajus. Seetõttu oli ta 1617 toimunud Gustav II Adolfi kroonimispidustuste aukülaline ning löödi samas ka rüütliks.

20. detsembril 1651 said tema järeltulijad vabahärra tiili ja immatrikuleeriti vabahärrasuguvõsa nr 22 all Rootsi rüütelkonda.

Perekond
1615. aastal abiellus ta Hebla Flemingiga (surnud 1639), kes oli Viki (Wijk) ja Lemlahdensaari Kuitia (Qvidja, Qwidia) mõisniku vabahärra Claes Flemingi (1535–1597) ja vabaproua Ebba Gustavsdotter Stenbocki (surnud 1614) tütar, riigimarssali ja Torpa vabahärra Gustav Olofsson Stenbocki (1504–1571) tütretütar. Abielust sündisid:
Ebba (sündinud 1616); 
Kerstin (1617–1674); 
Gustaf Persson Banér (1618–1689), Läänemaa Varbla (Werpel) mõisaomanik, sõjanõunik, riiginõunik (1651), feldmarssal (1658), Skåne, Hallandi ja Blekinge kindralkuberner (1664);
Margareta (1619–1680), Biby mõisniku, riiginõuniku ja admirali Claes Nilsson Stiernsköldi (sündinud 1617–1676) kolmas abikaasa;
Claes Pedersson Banér (1620–1675), Ekenäsi mõisnik, maavanem, riigijäägermeister (1664), Cronebergi vabapreili Ebba Sparre (1630–1666) abikaasa; riiginõuniku, Tartu õuekohtu (1631) ja Göta õuekohtu (1646) presidendi ja vabahärra Per Sparre (1592–1647) väimees;
Nils, vallalisena surnud rittmeister, Kuitia (Qidia; Qvidja), Läänemaa Varbla (Werpel) ja Virtsu mõisaomanik;
Johan, 1642. aasta Leipzigi lahingus (ka teine Breitenfeldi lahing) hukkunud kapten;
Svante (surnud 1658), Eknäsi ja Tuna mõisnik, hukkus Karl X Gustavi teise Taani sõja Kopenhaageni piiramisel.

Sugupuu

Viited

Kirjandus

Nordisk familjebok, 1904, veerg 833–835 (rootsi keeles)
Svenskt biografiskt handlexikon, 1906, lk 60–61 (rootsi keeles)

Rootsi inimesed
Rootsi Eestimaa kubernerid
Sündinud 1588
Surnud 1644