joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Francišak Alachnovič

Francišak Alachnovič (valgevene kirillitsas Францішак Каралевіч Аляхновіч, poola keeles Franciszak Alachnowicz; 9. märts 1883 Vilno – 3. märts 1944 Vilnius) oli valgevene näitekirjanik, teatritegelane ja publitsist.

Francišak Alachnovič oli pärit muusiku perekonnast. Õppis Vilnos gümnaasiumis, mille 1899. aastal pooleli jättis. 1904–1907 õppis ta Varssavi Näitekunstikoolis, seejärel töötas lühikest aega näitlejana rändteatris. 1908. aastal pöördus tagasi Vilnosse, kus töötas reporterina ajalehtedes. 1909. aasta jaanuaris osales kaaslavastajana Vilnos valgevenekeelse näidendi lavastamises. Ta sattus riigivõimuga vastuollu ja oli sunnitud põgenema Lvivi, kus kuni 1913. aastani oli näitleja mitmes poola teatris. Aastatel 1914–1916 töötas ta Vilnos maalri, tuletõrjuja ja toimetajana. 1916. aastas asutas ta Vilnos valgevenekeelse teatri Valgevene Draamamalev (Беларуская драматычная дружына), mis tegutses kuni 1918. aastani. 1918. aasta juunis läks Alachnovič Minskisse, kus töötas Valgevene Riiklikus Teatris näitlejana. 1918. aasta lõpus sa sai ta vastloodud Valgevene Proletaarse Teatri direktoriks. 1919. aasta kevadel pöördus ta Vilnosse tagasi, kus andis välja ajakirja Belarusskaje Žõtsje (Беларускае жыцьцё). Ta tahtis oma endise trupiga luua uut teatrit, kuid see ei õnnestunud. Seejärel oli ta ajalehe Belorusski Zvon (Белорускi звон) toimetaja ja tegutses teatri alal. Ta kirjutas ka mitu näidendit. 1926. aastal kutsuti Alachnovič Valgevene NSV-sse valgevene keele õigekirja reformi teemalisele konverentsile. Ta otsustas jääda Valgevene NSV-sse. Temast sai Viciebski teatri direktor. 1. jaanuaril 1927 ta arreteeriti süüdistatuna spionaažis Poola kasuks. 11. juulil 1927 mõistis OGPU kolleegium ka 10. aastaks vangilaagrisse. Ta saadeti karistust kandma Solovetsi saartele.

6. septembril 1933 vahetati ta Nõukogude-Poola piiril Branisłaŭ Taraškieviči vastu.

Alachnovič pöördus Vilnosse tagasi ja kirjutas vangilaagris viibimisest raamatu "У капцюрох ГПУ" ("GPU küüsis"). Raamatu esialgne poolakeelne versioon avaldati järjejutuna Wilno poolakeelses ajalehes Słowo. Raamatuna ilmus teos 1935. aastal pealkirjaga "Siedem lat w szponach G.P.U." Valgevene keeles ilmus raamat alles 1937. aastal. Raamat tõlgiti ka itaalia, portugali (Brasiilias) ja ukraina keelde. 1941–1942 oli Alachnovič Vilniuses ilmuva ajalehe Belarusski Golas (Беларускі голас) toimetaja. Samaaegselt aga kuulus ta põrandaaluse Valgevene Iseseisvuspartei (Беларуская Незалежніцкая Партыя) juhtkonda. 1944. aasta 3. märtsi õhtul lasti Alachnovič oma korteris maha. Oletatakse, et selle taga võis olla Armia Krajowa.

Viited

Valgevene kirjanikud
Teatrilavastajad
Sündinud 1883
Surnud 1944
Üllar Põvvat

Üllar Põvvat (sündinud 17. aprillil 1959) on Eesti veemotosportlane ja -treener.

Haridus
Ta lõpetas 1977. aastal Tartu 1. Keskkooli.

Sportlasena
Veemotosporti harrastas 1973–1998 Karl Kivastiku juhendamisel.

Kehalise kasvatuse õpetaja ja treenerina
Ta on töötanud 1978–1979 Tartu 3. Keskkooli kehalise kasvatuse õpetajana ja 1979–1981 Tartu Kalevi ujumistreenerina, 

1998. aastast on ta Tartu Kalevi vee-motoklubi treener.

Ta on eestvedajana juhtinud Emajõe ääres Kvissentalis asuvat vee-motokeskust, kus tegeldakse peamiselt noortespordi ja saavutusspordi edendamisega. Tema käe alt on sirgunud viimaste aastate rahvusvahelistel suurvõistlustel väga edukalt esinenud sportlased. Tema õpilaste hulgas on olnud näiteks Art Raudva, Henry Põvvat, Martin Paats, Aivar Kitzel, Sten Kalder, Hannes Haugasmägi, Rasmus Haugasmägi, Carl Pihor, Sken Heidemann.

Liikmesus
1998 Tartu Kalevi vee-motoklubi juhatuse liige
2002 Tartu spordiseltsi Kalev juhatuse liige

Paadiehitus
Üllar Põvvat on tuntud ka teeneka ja kvaliteetsete võistluspaatide konstrueerija ja ehitajana. Tema juhendamisel ehitatud võistluspaadid on laias maailmas tuntuks saanud oma innovatiivsete lahendustega ja nendega on võidetud MMi ja EMi medaleid. Neil paatidel sõidavad ka Tartu veemotosportlased.

Tunnustus 
 2008 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (pikaajalise tulemusliku töö eest veemotospordi arendajana ning noorte veemotosportlaste juhendajana)
 2012 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi aastapreemia (pikaajalise tulemusliku töö eest veemotospordi arendamisel ning suurepäraste tulemuste eest 2012. aastal)
 2015 ROKi aastaauhind "Sport ja innovatsioon"
 2016 Eesti Vabariigi spordipreemia
 2017 Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler

Isiklikku 
Tema poeg Henry Põvvat (27. aprill 1982 Tartu) on samuti veemotosportlane ja treener.

Viited

Välislingid

Eesti veemotosportlased
Eesti treenerid
Eesti kehalise kasvatuse õpetajad
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu aukodanikud
Sündinud 1959
Sotsialiit

Sotsialiit (inglise keeles socialite) ehk kõrgseltskondlane ehk seltskonnategelane on sageli seltskondlikel üritustel osalev ühiskonna eliidi liige, eriti angloameerika kultuuriruumis. 

Nendel isikutel on tihti olnud avalik meediaelu, nad osalevad regulaarselt heategevuslikel sündmustel. Tänapäeval 21. sajandil võivad need isikud olla lihtsalt kuulsused (näiteks Paris Hilton või Amanda Lepore ja Daphne Guinness), kuigi varem kuulusid nad peaaegu eranditult aristokraatiasse ja hiljem äriperekondadesse (näiteks uusrikas Margaret Brown).

Vaata ka
Social Register

Ühiskond
Mart Murten

Mart Murten (1875 Luiste vald – ?) oli eesti agronoom. Ta oli II Riigiduuma liige.

Ta on päritolult Luiste valla Teenuse talupoeg. Ta on lõpetanud maakondliku õppeasutuse. Tal oli agronoomi kvalifikatsioon. Talle kuulus 47 tiinu suurune maavaldus, kus ta tegeles põllumajandusega. Enne duumasse valimist ta parteidesse ei kuulunud.

II Riigiduumas kuulus ta agraarkomisjoni. Duumas kuulus ta sotsiaaldemokraatlikku fraktsiooni.

Tema edasine saatus (nagu ka surmaaeg) on teadmata.

Isiklikku 
Usutunnistuse poolest oli ta luterlane.

Eesti inimesed
Vene Riigiduuma liikmed
Eesti agronoomid
Sündinud 1875
Surmaaeg puudub
HK Minski Dinamo

HK Minski Dinamo (Дынама-Мінск) on Valgevene jäähokiklubi, mis tegutseb Minskis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Bobrovi divisjonis. See on üks viies praegusest KHL-i klubist, mis ei asu Venemaal.

Klubi on asutatud 1948. aastal. Minski Dinamo on tulnud viis korda Valgevene meistriks.

Alates hooajast 2008–09	on Minski Dinamo mänginud KHL-is. KHL-i väljalangemismängudele on jõutud hooaegadel 2010–11, 2011–12, 2014–15 ja 2016–17, kuid kõigil kordadel on välja langetud esimeses ringis.

Klubi praegune peatreener on kanadalane Craig Woodcroft.

Klubi koduväljak asub Minsk-Arenal.

Praegune koosseis 
Seisuga 29. august 2020
Väravavahid: Dominik Furch, Aleksei Kolosov, Aleksandr Osipkov, Danny Taylor, Nikita Tolopilo
Kaitsjad: Adam Almqvist, Pavel Denissov, Dmitri Deryabin, Stepan Falkovski, Vladislav Koljatšonok, Brennan Menell, Ilja Šinkevitš, Ilja Solovjov, Vladislav Jerjomenko, Dmitri Znahharenko
Ründajad: Artjom Anosov, Artjom Demkov, Vjatšeslav Gretski, Francis Paré, Aleksei Protas, Jegor Šarangovitš, Ryan Spooner, Vladimir Alistrov, Rob Klinkhammer, Shane Prince, Ivan Drozdov, Roman Gorbunov, Ilya Kazjanin, Aleksandr Kogalev, Brandon Kozun, Ivan Lodnia, Igor Martõnov, Andrei Pavlenko, Aleksandr Pavlovitš, Maksim Suško

Saavutused 
Valgevene Ekstraliga (5): 1993/94, 1994/95, 1995/96, 1999/2000, 2006/07
Valgevene karikas (3): 2005, 2006, 2009
Valgevene NSV liiga (2): 1967/1968, 1969/1970
Spengleri karikas (1): 2009

Välislingid 
 Ametlik koduleht

 
KHL-i jäähokiklubid
Valgevene sport
Hiireoder

Hiireoder (Hordeum murinum, ka kutsutakse seda teinekord "müüriodraks") on teraviljaline kõrstaim odra (Hordeum) perekonnast ja kõrreliste (Poaceae) sugukonnast. Inglise keeles nimetatakse taime "wall barley" või "mouse barley", saksa keeles "Mäuse-Gerste", soome keeles "hiirenohra" ja prantsuse keeles "orge des rats".

Taim kasvab Kesk-Euroopa ja Lõuna-Euroopa kuivades ja soojades piirkondades, aga on levinud ka Aasias, Ameerikas ja Austraalias. Hiireoder on umbrohi ja vähenõudlik ruderaaltaim, millele meeldib lämmastikuühenditerikas keskkond ja mis hakkab kiiresti kasvama tugevalt inimtegevuse poolt mõjutatud aladel, nagu näiteks teeäärtes ja teeäärsetel vanadel müüridel. Taim on esimeste hulgas, kes näiteks pärast pinnase segipööramist seal kanda kinnitab.

Taim kasvab 20-30 cm pikkuseks (harva kuni 40 cm) ja vilja pea sarnaneb odra omaga, kuid seal olev seeme on väga väike-millest tuleb ka tema nimi "Hiireoder". Taimele meeldib nõrgalt happeline kuni nõrgalt aluseline pinnas. Taimed on nii ühe-, kui ka kaheaastased ja elavad üle ka talve ning võivad õitseda piisava sooja korral maist oktoobrini. Euroopas lehterdatakse hiireoder umbrohtude sekka kuuluvaks ja ka loomasöödaks teda ei kasvatada, kuna viljapea ohred võivad tekitada loomade suus limaskestaärritusi. Põua all kannatavates piirkondades on ta siiski karjamaadel kohati oluliseks söödataimeks veistele.

Hiireoder on algselt pärit Väike-Aasiast ja Vahemereruumist. Vilja ohred on tähnidega ja kinnituvad hästi inimese riietele ja loomakasvadesse ning seemned levivad seetõttu hõlpsasti.

1834 kirjeldas saksa loodusteadlane ja botaanik Johann Heinrich Friedrich Link esimesena seda taime, kui jäneseotra (Hordeum leporinum ing. hare barley), 1882 klassifitseeris Firenzest pärit itaalia botaanik Giovanni Arcangeli selle ümber viimase alamliigiks. Hiinas kasutatakse seda taime siiski tema kasvufaasis ka toiduks - kevadise värske suupistena. 

 Kõrrelised
 Põllumajandus
HK Moskva Dinamo

HK Moskva Dinamo (vene keeles  ХК Динамо Москва) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Moskvas. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Bobrovi divisjonis.

Klubi on asutatud 22. detsembril 1946. Moskva Dinamo tuli viis korda Nõukogude Liidu meistriks. Hooaegadel 1999–00, 2004–05 võitis see Venemaa superliiga. Alates hooajast 2008–09 mängib klubi KHL-is. Hooaegadel 2011–12 ja 2012–13 on Dinamo võitnud Gagarini karika.

Klubi meeskonna peatreener on alates 2018. aastast olnud Vladimir Krikunov.

Klubi koduväljak asub VTB Arenal.

Praegune koosseis 
Seisuga 31. august 2020
Väravavahid: Ivan Botšarov, Georgi Kuznetsov, Aleksandr Jeremenko
Kaitsjad: Igor Alanov, Sergei Boikov, Michal Čajkovský, Mihhail Grigorjev, Juuso Hietanen, Andrei Mironov, Andrei Pribõlski, Andrei Sergejev, Artjom Volkov, Dmitri Vozovik, Jegor Zaitsev
Ründajad: Ilja Kruglov, Semjon Pankratov, Vladislav Jefremov, Ivan Igumnov, Oscar Lindberg, Vladislav Mihhailov, Vadim Šipatšov (kapten), Dmitrij Jaškin, Dmitri Kagarlitski, Vjatšeslav Kuljomin, Ivan Muranov, Andrei Aleksejev, Vladimir Brjukvin, Dmitri Moisejev, Nikita Popugajev, Teemu Pulkkinen, Daniil Tarassov

Saavutused 
Nõukogude Liidu meister (5): 1946–47, 1953-54, 1989–90, 1990–91, 1991–92
Nõukogude Liidu karikas (3): 1953, 1972, 1976
Rahvusvahelise Hokiliiga võitja (3): 1992–93, 1994–95, 1995–96
Venemaa superliiga (2): 1999–00, 2004–05
Gagarini karikas (2): 2011–12, 2012–13
KHL-i põhiturniiri võitja (1): 2013–14
IIHF-i Euroopa Meistrite Karikas (1): 2006
Spengleri karikas (2): 1983, 2008

Välislingid 
 Ametlik koduleht

 

KHL-i jäähokiklubid
Venemaa jäähokiklubid
Moskva spordiklubid
HK Moskva Spartak

HK Moskva Spartak (vene keeles ХК Спартак Москва) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Moskvas. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Bobrovi divisjonis.

Klubi on asutatud 1946. aastal. Spartak tuli neli kordad Nõukogude Liidu meistriks.

Hooajal 2008–09 liitus Spartak KHL-iga. Hooajal 2014–15 Spartak rahaliste probleemide tõttu liigas ei mänginud, kuid naasis järgmisel hooajal. KHL-is on Spartaki parimas tulemuseks kaheksa parima hulka jõudmine kahel esimesel kahel hooajal 2008–09 ja 2009–10.

Klubi praegune peatreener on Oleg Znarok.

Klubi koduväljak asub CSKA Arenal, mida jagatakse Moskva CSKA-ga.

Praegune koosseis 
Seisuga 22. august 2020
Väravavahid: Nikita Bespalov, Július Hudáček, Pavel Homtšenko, Aleksandr Truškov
Kaitsjad: Emil Djuse, Maksim Gontšarov, Aleksei Grišin, Juri Kozlovski, Jevgeni Kulik, Andrei Kuteikin, Damir Mussin, Aleksandr Nikišin, Jakov Rõlov, Akim Trišin, Dmitri Višnevski, Andrei Zubarev
Ründajad: Jegor Krušenkov, Gleb Šashkov, Ilja Talaluyev, Robin Hanzl, Jori Lehterä, Roman Ljubimov, Mihhail Junkov, Ilja Zubov, Ilja Arkalov, Artjom Fjodorov, Mihhail Kotljarevski, Lukas Radil, Gennadi Stoljarov, Maksim Tsjaplakov, Martin Bakoš, Anatoli Nikontsev (kapten), Sergei Širokov, Anton Zlobin

Saavutused 
Nõukogude Liidu meister (4): 1961–62, 1966–67, 1968–69, 1975–76
Nõukogude Liidu karikas (2): 1970, 1971
Venemaa esiliiga (1): 2001
Spengleri karikas (5): 1980, 1981, 1985, 1989, 1990

Välislingid 
 Ametlik koduleht

 
KHL-i jäähokiklubid
Venemaa jäähokiklubid
Moskva spordiklubid
Khatia Dekanoidze

Khatia Dekanoidze (gruusia keeles ხატია დეკანოიძე, ukraina keeles Хатія Деканоїдзе, sündinud 20. jaanuaril 1977 Thbilisis) on endine Gruusia ja Ukraina riigiametnik.

Ukraina ametnikud
Sündinud 1977
Gruusia inimesed
Tšerepovetsi Severstal

Tšerepovetsi Severstal (vene keeles ХК Северсталь) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Tšerepovetsis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Läänekonverentsis Tarassovi divisjonis.

Klubi on asutatud 1956. aastal. Nõukogude Liidu ajal mängis klubi riigi madalamates liigades. 1990. aastatel sai klubi peasponsoriks terase- ja kaevandustööstuse ettevõte Severstal. Tšerepovetsi Severstali parimad tulemused pärinevad 2000. aastate algusest, mil 2001. aastal saadi Venemaa kõrgliigas kolmas koht ja 2003. aastal teine koht.

Alates hooajast 2008–09 mängib Severstal KHL-is, kus on väljalangemismängudele jõutud viiel hooajal (viimati 2020–21). KHL-is on parimaks tulemuseks Läänekonverentsi poolfinaali jõudmine hooajal 2012–13.

Klubi meeskonna peatreener on Andrei Razin.

Klubi koduväljak asub Tšerepovetsi Jääpalees.

Praegune koosseis 
Seisuga 2021–2022
Väravavahid: Konstantin Šostak, Dmitri Šugajev, Vladislav Podjapolski
Kaitsjad: Jakob Stenqvist, Jegor Rõkov, Robin Press, Nikolai Timašov, Artjom Tšmõhhov, Andrei Tšurkin, Ilja Hohlov, Nikita Makejev, Makar Habarov, Ivan Rogov, Mihhail Tihhonov
Ründajad: Daniil Vovtšenko, Jegor Morozov (kapten), Adam Liška, Vladislav Kodola, Robert Rooba, David Dumbadze, Igor Geraskin, Nikita Guslistov, Joonas Nättinen, Andrei Aleksejev,  Maksim Kolmikov, Aleksandr Agapov, Ivan Jemets, Kirill Rasskazov, Ildar Šiksatdarov, Dmitri Moisejev

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 Tšerepovetsi Severstal KHL.ru lehel
 Severstal Cherepovets. eliteprospects.com.

 

KHL-i jäähokiklubid
Venemaa jäähokiklubid
HK Sotši

HK Sotši (vene keeles Хоккейный клуб Сочи) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Sotšis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Tarassovi divisjonis.

Klubi on asutatud 2014. aastal. Hooajal 2014–15 debüteeris klubi KHL-is. KHL-is on jõutud väljalangemismängudele neljal hooajal, kuid iga kord on esimeses ringis kaotatud.

Klubi meeskonna praegune peatreener on Alexander Andrievsky.

Klubi peab kodumänge Bolšoi Ice Dome'il.

Praegune koosseis 
Seisuga 31. august 2020
Väravavahid: Arseni Ahhmetov, Ivan Kulbakov, Joel Lassinantti, Maksim Tretiak
Kaitsjad: Juri Aleksandrov, Mihhail Gordejev, Konstantin Klimontov, Maksim Minejev, Ivan Misšenko, Oleg Pogorišni, David Rundblad, Nikita Sedov, Georgi Soljannikov
Ründajad: Dmitri Kolgotin, Aleksandr Konnov, Pavel Kukštel, Kirill Petkov, Danil Pjatin, Stepan Starkov, Daniil Apalkov, Linus Johansson, Nikita Mihhailov, German Rubtsov, Nikita Totšitski, Marcus Nilsson, Igor Rudenkov, Sergei Šmeljov, Ansel Galimov, Jere Karjalainen, Pavel Padakin

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 HK Sotši KHL.ru lehel

 

KHL-i jäähokiklubid
Venemaa jäähokiklubid
Sotši
Erik (Västmanlandi hertsog)

Erik Gustaf Ludwig Albert (20. aprill 1889 Stockholm – 20. september 1918 Stockholm) oli Rootsi kuningliku perekonna liige, Rootsi prints (kuni 1905 Rootsi ja Norra prints) ja Västmanlandi hertsog.

Ta oli tulevase Rootsi kuninga Gustaf V ja tulevase kuninganna Badeni Victoria noorim poeg. Varsti pärast sündi avastati tal vaimne alaareng ja ta veetis oma elu avalikkuse tähelepanu alt eemal spetsiaalselt selleks kohandatud ruumides, kus praegu on Lõuna-Aafrika Vabariigi suursaadiku residents.

Sündides sai ta Västmanlandi hertsogiks ning Rootsi ja Norra ordenite kavaleriks. Norra Lõvi ordeni asutamisel 21. jaanuaril 1904 sai ta ka selle ordeni kavaleriks. 

Talle anti ka välismaa ordeneid (Taani Elevandiorden, Prantsusmaa Auleegioni suurrist, Preisimaa Musta ja Punase kotka orden, Badeni Ustavuse orden jt).

Bernadotte'id
Auleegioni suurristi kavalerid
Sündinud 1889
Surnud 1918
HK Vitjaz

HK Vitjaz (vene keeles ХК Витязь) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Moskva oblastis Podolskis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Tarassovi divisjonis.

Klubi on asutatud 1996. aastal. Aastatel 2000–2001 ja 2005–2008 mängis Vitjaz Venemaa kõrgliigas. Alates hooajast 2008–09 on see mänginud KHL-is. Esimest korda jõuti KHL-i väljalangemismängudele hooajal 2016–17. Väljalangemismängudele on pääsetud kokku kolmel hooajal, kuid kõigil kordadel ei ole esimesest ringist kaugemale jõutud.

Klubi peab oma kodumänge jääspordipalees Vitjaz.

Klubi meeskonna peatreener on alates 2019. aastast olnud Mihhail Kravets. Aastatel 2016–2019 oli peatreener Valeri Belov.

Praegune koosseis 
Seisuga 22. august 2020
Väravavahid: Pjotr Kotšetkov, Anton Todikov, Ilja Yežov
Kaitsjad: Artjom Borodkin, Igor Golovkov, Linus Hultström, Jakub Jerabek, Jevgeni Katitšev, Juri Pautov, Daniil Põlenkov, Pavel Vorobei, Jegor Voronkov
Ründajad: Nikita Gontšarov, Fjodor Malõhhin, Mihhail Smolin, Aleksandr Dergatšjov, Vitali Popov, Jevgeni Artjuhhin, Kaspars Daugaviņš, Danila Kvartalnov, Ivan Laritšev, Danila Moisejev, Mattias Tedenby, Pavel Varfolomejev, Ilja Zinovjev, Justin Danforth, Svjatoslav Grebenštšikov, Dmitri Lugin, Aleksandr Sjomin (kapten), Aleksandr Ševtšenko

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 HK Vitjaz KHL.ru lehel

 

KHL-i jäähokiklubid
Venemaa jäähokiklubid
Jekaterinburgi Avtomobilist

Jekaterinburgi Avtomobilist (vene keeles Автомобилист Екатеринбург) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Jekaterinburgis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Idakonverentsis Harlamovi divisjonis.

Klubi on asutatud 2006. aastal. KHL-is debüteeriti hooajal 2009–10, asendades klubi Voskressenski Himiki. KHL-i väljalangemismängudele on jõutud seitsmel hooajal. Parimaks tulemuseks on Idakonverentsi poolfinaali jõudmine hooajal 2018–19.

Klubi peab oma kodumänge KRK Uraletsis.

Klubi meeskonna peatreener on Bill Peters.

Praegune meeskond 
Seisuga 28. august 2020
Väravavahid: Leonid Fomin, Vladimir Galkin, Vladislav Gross, Jakub Kovář
Kaitsjad: Zahhar Arzamastsev, Maksim Berezin, Deniss Bodrov, Chay Genoway, Mihhail Mamkin, Aleksandr Sevostjanov, Aleksandr Štšemerov, Nikolai Timašov, Nikita Trjamkin, Aleksei Vassilevski, Sergei Zborovski
Ründajad: Ilja Ovtšinnikov, Pavel Datsjuk (kapten), Peter Holland, Stepan Hripunov, Pavel Kulikov, Vjatšeslav Litovtšenko, Aleksandr Protapovitš, Georgi Belousov, Stanislav Botšarov, Anatoli Golõšev, Aleksei Makejev, Kirill Pilipenko, Geoff Platt, Roman Ivašov, Brooks Macek, Jevgeni Mozer, Andrei Obidin, Nikita Setdikov, Dan Sexton

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 Jekaterinburgi Avtomobilist KHL.ru lehel

 

KHL-i jäähokiklubid
Venemaa jäähokiklubid
Jekaterinburg
HK Nižnekamski Neftehimik

HK Nižnekamski Neftehimik (vene keeles Нефтехимик Нижнекамск) on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Nižnekamskis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Idakonverentsis Harlamovi divisjonis.

Klubi on asutatud 1968. aastal. Aastatel 1996–2008 mängis see Venemaa kõrgliigas. Alates hooajast 2008–09 mängib see KHL-is. KHL-is on parimaks tulemuseks Idakonverentsi poolfinaali jõudmine hooajal 2009–10.

Klubi peab oma kodumänge Neftehimiki jääspordipalees.

Klubi peatreener on Vjatšeslav Butsajev.

Praegune koosseis 
Seisuga 18. juuli 2020
Väravavahid: Konstantin Barulin, Jevgeni Ivannikov, Fjodor Korotajev
Kaitsjad: Aleksandr Brõntsev, Raman Hrabarenka, Aleksandr Loginov, Julian Melchiori, Aleksandr Osipov, Alexei Puzanov, Otso Rantakari, Gleb Semjonov, Aleksei Volgin
Ründajad: Andrei Tšivilev, Timur Khafizov, Timur Šarifjanov, Vladimir Galuzin, Aleksandr Kutšerjavenko, Rafael Bikmullin, Andrej Kaścicyn, Bulat Shafigullin, Maksim Grošev, Libor Hudáček, Pavel Porjadin, Ildar Šiksatdarov, Marat Hairrulin

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 Nižnekamski Neftehimik KHL.ru lehel

 

KHL-i jäähokiklubid
Venemaa jäähokiklubid
Extraliga

Extraliga on Tšehhi jäähoki kõrgeim liiga. Liiga on loodud 1993. aastal. Liigas mängib 14 klubi.

Liigahooaeg kestab tavaliselt septembrist aprillini. Põhiturniiri kümme parimat klubi pääsevad väljalangemismängudele. Põhiturniiri kuus parimat klubi saavad kohe veerandfinaali, põhiturniiril 7.–10. koha saanud neli meeskonda selgitavad omavahel veel kaks veerandfinaalidesse pääsejat.

Tšehhi Extraliga edukaim klubi on olnud VHK Vsetín, kes on tulnud kuus korda liiga meistriks. Kokku on liiga võitnud kaksteist klubi.

Tšehhi Extraligat peetakse tugevuselt viiendaks jäähokiliigaks maailmas.

Klubid

Meistrid

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Tšehhi sport
Jäähokivõistlused
Ribapääsfilter

Ribapääsfilter ehk ribafilter (ingl Band-pass filter, lühend BPF) on filter, mis laseb signaalist läbi ainult määratud pääsuala sisse jäävad sagedused, ülejäänud sageduste väärtused summutatakse.

Ribapääsfiltri loomine

Digitaalses signaalitöötluses

Digitaalses signaalitöötluses luuakse ribapääsfilter madal- ja kõrgpääsfiltri konvoleerimisega. Selleks tuleb luua vastavate mahalõikesagedustega madal- ja kõrgpääsfiltrid. Madalpääsfiltri mahalõikesagedus jääb sel juhul pääsuala ülemiseks piiriks ning kõrgpääsfiltri mahalõikesagedus pääsuala alumiseks piiriks.

Kuna konvoleerimisega samaneb korrutamistehe sagedusdomeenis, on see ka teiseks võimaluseks luua ribafilter. Selle metoodika rakendamiseks tuleb sarnaselt eelmise meetodiga luua madal- ja kõrgpääsfiltrid vastavate mahalõikesagedustega ning need mõlemad viia sagedusdomeeni Fourier' teisendust kasutades. Sagedusdomeenis saab filtrid korrutada ning tulemus on ribapääsfilter.

Analoogelektroonikas

Analoogelektroonikas saab filtrid jaotada tüübi järgi aktiivseteks ja passiivseteks. Kui aktiivsed filtrid vajavad töötamiseks eraldi voolusisendit, siis passiivsed mitte. Passiivribapääsfiltrid koosnevad kas RC-, RL- või RLC-ahelatest, aktiivsete ribapääsfiltrite skeemides on juures veel operatsioonivõimendi, et kujundada filtri kostet või puhverdada teistest komponentidest tulenevaid signaalikadusid. Mõlemat tüüpi ribafiltri skeemist on toodud näide all. Lisaks saab nii aktiivseid kui ka passiivseid ribapääsfiltreid koostada ühendades kokku vastavad madal- ja kõrgpääsfiltrid.

Filtriga seotud probleemid

Kui ideaalsel ribafiltril oleks täiesti tasane pääsuala, siis reaalses elus see siiski nii ei ole. Reaalses elus eksisteerib nii tõkke- kui ka pääsualas ikkagi lainetus. Teiseks esineb mitteideaalse filtri üleminekupiirkondades artefakte. Artefaktide olemasolu saab vähendada, akendades sisendsignaali, muutes niiviisi ülemineku piirkonnad sujuvamaks, enne kui rakendada filtrit.

Kasutus

Ribapääsfiltrit kasutatakse kõige enam helitöötluses. Ribafiltreid kasutatakse, kui on vaja summutada müra põhjustavaid sagedusi või mingitele sagedustele vastavat heli võimendada. Ribafiltrit kasutatakse näiteks tasandites ja võimendites.

Teine suur ribapääsfiltrite kasutusala on optikas. Ribafiltreid on vaja, et edastada ainult kindel vahemik sagedusi optiliselt spektrilt, filtreerides välja ülejäänud. Seda printsiipi kasutatakse näiteks fluorestsentsmikroskoopias, spektroskoopias, kliinilises keemias kui ka fotograafias.

Kolmas ribafiltrit kasutav valdkond on digitaalne pilditöötlus. Ribapääsfiltrit kasutatakse, kui tahetakse pildil rohkem esile tõsta kujutiste servi, kaotades ära madalaid sagedusi, ning samal ajal summutada kõrgesageduslikku müra pildil.

Lisaks saab ribapääsfiltrite abil optimeerida heli ja müra suhet signaali vastuvõtjates ning muuta nende tundlikkust.

Viited
Olga Saladuhha

Olga Saladuhha (ukraina keeles Ольга Саладуха; sündinud 4. juunil 1983 Donetskis) on Ukraina kergejõustiklane (kolmikhüppaja).

Ta tulnud kolmikhüppes 2011. aastal maailmameistriks, kolm Euroopa meistriks ja 2013. aasta Euroopa sisemeistriks. 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis võitis ta tulemusega 14.97 pronksmedali.

2012. aastal tuli ta kolmikhüppes Teemantliiga üldvõitjaks.

Tema isiklik rekord kolmikhüppes on 14.99, mis on püstitatud 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis. Sisetingimustes on tema isiklik rekord 14.88, mis on püstitatud 2013. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Göteborgis ja mis on ühtlasi Ukraina rekord.

2019. aasta Ukraina parlamendivalimistel valiti Saladuhha partei Rahva Teener kandidaadina Ukraina parlamenti.

Viited

Välislingid 

 Olga Saladuhha Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu kodulehel

Ukraina kergejõustiklased
Kolmikhüppajad
Sündinud 1983
Jevgeni Zinitšev

Jevgeni Zinitšev (vene Евгений Николаевич Зиничев; 18. august 1966 Leningrad – 8. september 2021 Putorana looduskaitseala, Krasnojarski krai) oli Venemaa riigitegelane ja sõjaväelane. 

Ta oli 18. maist 2018 kuni surmani Venemaa eriolukordade minister (olles küll 15. kuni 20. jaanuarini 2020 ministri kohusetäitja), armeekindral (2020). 

Zinitšev sündis aastal 1966 Leningradis, kus lõpetas ka keskkooli. Aastatel 1986–1988 teenis ta Põhjalaevastikus. 

Ta on lõpetanud Peterburi äri- ja õiguse instituudi.

Aastatel 1987–1991 töötas 
Zinitšev KGB-s ning alates 1991 Venemaa Föderatsiooni Föderaalses turvateenistuses. Aastatel 2006–2015 töötas ta Venemaa presidendi ihukaitses, saates Vladimir Putinit tööreisidel.

Aastatel 2012–2013 täiendas ta end Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemias.

Aastast 2014 töötas Zinitšev
Venemaa FSB terrorismivastase teenistuse juhataja asetäitjana. Juunis 2015 määrati ta Kaliningradi oblasti FSB ülemaks. 28. juulist 2016 kuni 6. oktoobrini 2016 oli ta Kaliningradi oblasti kuberneri kohusetäitja. 7. oktoobrist 2016 määrati ta FSB asedirektoriks.

17. mail 2018 tegi peaminister Dmitri Medvedev ettepaneku Jevgeni Zinitševi saamiseks Venemaa eriolukordade ministriks; president Vladimir Putin kiitis tema valiku heaks ja 18. mail 2018 sai Zinitševust Venemaa eriolukordade minister. Lisaks sai ta 28. mail 2018 Venemaa Föderatsiooni Julgeolekunõukogu liikmeks. 

21. detsembril 2020 andis president Vladimir Putin talle armeekindrali auastme. 
9. septembril 2021 andis Putin talle postuumselt Venemaa Föderatsiooni kangelase aunimetuse.

Zinitšev hukkus Venemaa Eriolukordade ministeeriumi teatel teenistuskohustuste täitmisel, kui ta osales Arktikas Norilski linna lähistel peetud ametkondadevahelistel õppustel.

Isiklikku 
Ta oli abielus ja poja isa ning on kolme lapselapse vanaisa.

Viited 

Venemaa Föderatsiooni armeekindralid
Venemaa ministrid
Sündinud 1966
Surnud 2021
Dassault Mirage 2000N/2000D

Dassault Mirage 2000N on Prantsusmaa hävituslennuki Dassault Mirage 2000 tuumalöökide andmiseks välja arendatud mudel. Mirage 2000D on 2000N-i tavalisteks õhulöökideks mõeldud versioon.

Kasutajad

 Prantsusmaa õhujõud

Taktikalis-tehnilised andmed
 Meeskond: 2
 Pikkus: 14,55 m
 Tiivaulatus: 9,13 m
 Kõrgus: 5,15 m
 Tiivapindala: 14 m²
 Tühimass: 7600 kg
 Täismass: 10 680 kg
 Max mass õhkutõusul: 17 000 kg
 Mootor: SNECMA M53-P2
 Tippkiirus: 2338 km/h
 Tegevusraadius: 1480 km
 Max lennukaugus: 3340 km
 Lennulagi: 18 000 m
 Õhkutõusukiirus: 285 m/s

Viited

Välislingid
 Mirage lennukite teave lehel GlobalSecurity.org

Prantsuse lennukid
Édouard Guillaud

Édouard Guillaud (sündinud 10. juulil 1953) on endine Prantsusmaa mereväelane, amiral. Ta pühendas suure osa enda karjäärist lennukikandja Charles de Gaulle arendamisele ning oli lõpuks selle kapten. Ta oli aastatel 2010–2014 relvajõudude ülemjuhataja.

Tunnustus
 Auleegioni suurohvitseri klassi orden 
 Ordre national du Mérite'i ohvitseri klassi orden 
 USA Legion of Meriti komandöri klassi orden

Vaata ka
Benoit Puga
Prantsusmaa mereväe escorteur'de loend
Prantsusmaa allveelaevade loend
Christophe Prazuck
Bernard Rogel
Pierre-François Forissier

Viited

Prantsusmaa sõjaväelased
Sündinud 1953
Karl Laas

Karl Laas (17. aprill 1908 Tartu – 28. detsember 1967 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane ja spordiajakirjanik.

Laas võistles jooksudistantsidel 100 meetrist maratonini. Tuli 1928–1930 kolm korda maratonis ja korra 10 000 meetri jooksus Eesti meistriks. Ta püstitas 1928. aastal 20 000 meetri jooksus Eesti rekordi 1:13.51,0. 1928. aasta Amsterdami suveolümpiamängudel katkestas ta maratonijooksu jalavigastuse tõttu. Kuulus viis korda Eesti koondisse.

Ta mobiliseeriti 1941. aastal Punaarmeesse ning tegi kaasa Eesti Laskurkorpuse lahingud Velikije Lukist Kuramaani. Pärast demobiliseerimist jätkas töötamist ajakirjanikuna, avaldas ka luuletusi ja proosapalu. Kümmekond aastat töötas Eesti Raadio välissaadete toimetuses. 

Laas on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikke rekordeid 
 100 m jooks – 11,8 (1932)
 800 m jooks – 2.00,0 (1932)
 1500 m jooks – 4.10,2 (1932)
 5000 m jooks – 16.08,4 (1932)
 10 000 m jooks – 33.52,6 (1931)
 maraton – 2:58.10 (1928)

Viited

Välislingid

Eesti kergejõustiklased
Eesti jooksjad
Eesti 1928. aasta suveolümpiamängudel
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1908
Surnud 1967
Kreis

Kreis (Kreis) on Saksamaa kommunaalõiguse järgi valdade ühendus ja territooriumide koondis (Nordrhein-Westfaleni ja Schleswig-Holsteini liidumaal, Landkreis teistel liidumaadel). See haldab oma territooriumi valdade omavalitsuste printsiibil.

Haldusüksuse nimetust kreis on kasutatud ajalooliselt ka Saksa õigus- ja kultuuriruumi kuulunud aladel.

Haldusüksused
Saksamaa geograafia
Dassault Rafale

Dassault Rafale (prantsuse keeles rafale 'tuuleiil', sõjaväe kontekstis 'tuleiil') on Prantsusmaa ettevõtte Dassault Aviation mitmeotstarbeline hävituslennuk. Rafale'id on mitmekülgselt relvastatud, neid kasutatakse õhuüleoleku saavutamiseks, õhutõkestuseks, õhuluureks, lähiõhutoetuseks, laevade pommitamiseks ja tuumaheidutuseks.

1970. aastate lõpus otsisid Prantsusmaa õhu- ja merevägi oma vananevale lennukiarsenalile asendusi. Et tootmis- ja arenduskuludelt kokku hoida, sõlmis Prantsusmaa Ühendkuningriigi, Saksamaa, Itaalia ja Hispaaniaga lepingu mitmeotstarbelise hävitaja Eurofighter Typhoon väljatöötamiseks. Kuna riikidevaheline koostöö ei sujunud planeeritud kujul, pidid prantslased ikkagi oma hävitajat arendama hakkama. Dassault pani kokku Rafale'i prototüübi, mille esimene lend toimus 1986. aasta juulis. Järgnes kaheksa aastat täiustamist ja katsetamist. Rafale erineb teistest selle põlvkonna Euroopa hävitajatest selle poolest, et see on peaaegu täielikult arendatud ühes riigis. Lisaks Dassault'le osalesid protsessis ka Thales Group ja Safran S.A..

Rafale'id pidid algselt kasutusele tulema 1996. aastal, kuid külma sõja järgsed eelarvekärped aeglustasid asjade kulgu. 

Hävitajast on tehtud kolm põhimudelit: Rafale C (üheistmeline, maalt tegutsemiseks), Rafale B (kaheistmeline, maalt tegutsemiseks) ja Rafale M (üheistlemine, lennukikandjalt tegutsemiseks).

Rafale'id jõudsid Prantsusmaa mere- ja õhuväe kasutusse 2001. aastal. Lennukeid on müüdud India õhuväele, Egiptuse õhuväele ja Katari õhuväele. Neid on lahingutes kasutatud Afganistanis, Liibüas, Malis, Iraagis ja Süürias.

Viited

Välislingid
 
 
 
 

Prantsuse lennukid
David Walters

David Walters (sündinud 27. septembril 1987 Newport Newsis) on endine Ameerika ujuja, olümpia kuldmedalist, neljakordne maailmameister teateujumises ja kahe maailmarekordi kaasomanik teatevõistluses. 2008. aasta suveolümpiamängudel sai Walters kuldmedali 4 × 200 meetri teateujumise vabaujumises. Ameerika meeskonna koosseisus hoiab ta maailmarekordit 4 × 100 meetri teateujumises (50 m bassein) ja kuni 2021.aastani hoidis ta maailmarekordit ka 4 x 100 m kompleksujumises (50 m bassein).

Walters sündis Virginia osariigis Newport Newsi linnas ja lõpetas Yorktownis Tabbi keskkooli, kus ta ujus Tabb Tigersi ujumisvõistkonnas. Walters sai sportlasestipendiumi, et  

õppida Texase Austini Ülikoolis, kus ta treenis Eddie Reese'i käe all Texase Longhornsi ujumis- ja sukeldumismeeskonnas, võisteldes National Collegiate Athletic Associationis (NCAA) ja Big 12 konverentsivõistlustel aastatel 2007–2010. 

2008. aasta suveolümpiamängudel võistles Walters 4 × 200 meetri teateujumise eelvoorus ühes tiimis Ricky Berensi, Erik Vendti ja Klete Kelleriga. Waltersi ujutud esimese etapi aeg oli 1.46,57 ning tiimi lõplik aeg 7.04,66 ületas 2000. aastal Austraalia ujuja püstitatud olümpiarekordi (7.07,05). 4 × 200 meetri vabaujumise finaalis oli ta ühes võistkonnas Michael Phelpsi, Ryan Lochte'i, Ricky Berensi ja Peter Vanderkaayga ning nende lõplik aeg 6.58,56 oli uus maailmarekord.

2009. aasta riiklikel meistrivõistlustel võistles Walters kolmel alal. 200 meetri vabaujumises saavutas ta ajaga 1.44,95 teise koha Michael Phelps järel. 100 meetri vabaujumises oli Walters Nathan Adriani järel ajaga 48,17 teine. 50 meetri vabaujumises sai Walters 15. koha ajaga 22,60.

2009. aastal maailmameistrivõistlustel Roomas võitis Walters kuldmedali teatevõistkonna liikmena 4 × 200 meetri vabaujumises. Walters ujus koos Michael Phelpsi, Ricky Berensi ja Ryan Lochte'iga saavutades aja 6.58,55, mis ületas eelmisel aastal Pekingis püstitatud maailmarekordi. 100 meetri vabaujumise finaalis saavutas Walters 5. koha ajaga 47,33, mis oli parem Michael Phelpsi Ameerika rekordist (47,51). Walters oli 200 meetri vabaujumise üldarvestuses 12. kohal ega pääsenud finaali. 4 × 100 meetri kompleksujumise finaalis ujus Walters koos Aaron Peirsoli, Michael Phelpsi ja Eric Shanteauga ajaga 3.27,28, mis samuti ületas Pekingis püstitatud maailmarekordi.

Välislingid

David Walters USA ujumisliidu leheküljel
David Walters Ameerika Ühendriikide olümpia- ja paraolümpiakomitee leheküljel
David Walters ROK-i leheküljel
David Walters Olympic Channel leheküljel
David Walters Olympics Sports-Reference.com leheküljel

Ameerika Ühendriikide ujujad
Sündinud 1987
Miljardär

Miljardär on inimene, kelle puhasväärtus või omatava vara väärtus on võrdne või rohkem kui miljard valuutaühikut.

Mitmemiljardilise varaga inimesi nimetatakse ka multimiljardärideks.

Kõige levinum on miljardäride vara arvestada USA dollarites. Ameerika Ühendriikide ajakiri Forbes avaldab igal aastal nimekirja maailmas teadaolevatest miljardäridest (The World's Billionaires). 2018. aastal oli maailmas üle 2200 miljardäri.

Maailma esimeseks dollarimiljardäriks sai 1916. aastal naftatööstur John D. Rockefeller.

Vaata ka
Miljonär
Triljonär

Inimesed
Ukraina Rahvuslik Teaduste Akadeemia

Ukraina Rahvuslik Teaduste Akadeemia (ukraina keeles Національна академія наук України) on Ukraina riiklik teadusasutus.

Välislingid 
 НАНУ
 Гонтарева: Реформировать Академию наук нужно по примеру НБУ - Liga Novosti, 27.04.2021, 21:01
Tegel (aadlisuguvõsa)

Tegel on endine Rootsi aadlisuguvõsa.

Erik XIV aadeldas Jöran Perssoni 1563. aastal ja tema poeg Erik Jöransson Tegel introdutseeriti Rootsi rüütelkonda 1627. aastal, kuid suri järglasteta 12. veebruaril 1636.

Välislink
Adelsvapen

Rootsi aadlisuguvõsad
Väike Tjorven, Pootsman ja Mooses

"Väike Tjorven, Pootsman ja Mooses" on Astrid Lindgreni lasteraamat, mille esmatrükk ilmus 1964. aastal. 

Eesti keeles ilmus teose esmatrükk 1969. aastal Vladimir Beekmani tõlkes.

Astrid Lindgreni teosed
Oota sa!

"Nu, pogodi!" (vene keeles "Ну, погоди!") on Nõukogude Liidu ja Venemaa multifilmisari, mida toodab Sojuzmultfilm 1969. aastast. Sarja loojad olid Feliks Kandel, Arkadi Hait ja Aleksandr Kurljandski, režissöör Vjatšeslav Kotjonotškin.

Sarja peategelane on Hunt (Волк), kellele annab hääle Anatoli Papanov. Hunt on huligaan, kes kogu aeg suitsetab, vandaalitseb, rikub seadusi ja kiusab väiksemaid.

Hundi peavaenlane, keda ta tahab kogu aeg kätte saada (ja ilmselt ära süüa), on Jänes (Заяц), kellele annab hääle Klara Rumjanova.

Kõik Hundi püüded Jänest kätte saada aga ebaõnnestuvad, mispeale Hunt hüüab tihti "Ну Заяц, погоди!" (Oota sa, jänes!) või lihtsalt "Ну, погоди!" (Oota sa!)

Lisaks on sarjas ka teisi loomi kõrvaltegelastena, kellest kõige tihedamini on näha on Jõehobu (Бегемот), kes tihti jääb Hundile ette, keda Hunt tihti oma tegevustega vihastab.

"Nu, pogodi" pilootosa jõudis eetrisse 6. mail 1969 lastesaate "Lõbus karussell" ("Весёлая карусель") avaosa neljanda sketšina, kus Hunt ja Jänes olid joonistatud paljugi algelisemalt. Veel sama aasta 14. juunil jõudis "Nu pogodi" eetrisse iseseisva sarjana, ja sai kiiresti populaarseks Nõukogude Liidus, aga ka teistes idabloki maades.

Kokku toodeti "Nu pogodid" aastatel 1969–1986 16 ligi kümneminutist jagu. 1973. aastal, pärast 7. jagu, tootmine ajutiselt peatus, kui stsenarist Feliks Kandel soovis koos perega emigreeruda Iisraeli, kuid võimud ei andnud neile luba. Siiski toomine jätkus, kuid ilma Kandelita, kuna "Nu pogodil" oli austajaid ka kommunistliku partei ladvikus. Tootmine peatus pärast Anatoli Papanovi surma 1987. aastal.

Kui aga selgus, et Papanovi häälmaterjali oli Sojuzmultfilmil piisavalt arhiveeritud, kasutati neid 1993. aastal kahe jao tootmiseks, mis said aga negatiivse hinnangu.

2005. aastal ostis Vene poekett Pjaterotška õigused kahe jao tootmiseks. Nende jagude režissöör oli Vjatšeslav Kotjonotškini poeg Aleksei, Hundi hääle luges sisse Igor Hristenko ja Jänese hääle Olga Zvereva.

Sarja tunnusmeloodia on Tamas Deaki kirjutatud "Vízisí" ("Veesuusad") Ungari Raadio orkestri esituses.

Joonissarjad
Thietmar (Merseburg)

Thietmar (I) (ka Thiatmar, Dietmar või Thiommar) (suri 1. juunil 932), krahv ja markkrahv, oli Heinrich I Linnupüüdja sõjaline juhendaja (vir disciplinae militaris peritissmus), samal ajal oli ta Saksimaa hertsogiriigi pärija ja siis hertsog. Tõenäoliselt pidas ta väikest eliitpolitseinike rühma (kuigi ta kunagi teeskles, et tal on selja taga kolmkümmend leegioni), relvastatud uusima sõjatehnikaga ja varustatud hästi kallite hobustega. Tema soomustatud ratsavägi mängis otsustavat rolli Lenzeni lahingu võitmisel 4. septembril 929, tagades Saksa ülemvõimu Elbe jõe äärsete lääneslaavi rahvaste vastu.

Ta abiellus Heinrich I Linnupüüdja esimese naise Hatheburg von Merseburgi nõo Hildegardiga. Thietmari naine sünnitas talle kaks poega: Siegfried von Merseburgi ja Gero. Tema tütar Hidda abiellus Tüüringi Christianiga ning oli Meißeni Thietmar I, Kölni peapiiskopi Gero ja Lausitzi Odo I ema.
Antazavė

Antazavė (poola keeles vanasti Antuzów) on küla (endine alev) Leedus Zarasai rajoonis, Antazavė valla halduskeskus. Küla asub Zarasaist 22 kilomeetrit loodes Zalvė järve ääres. 

Antazavės on keskkool, kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1794 ehitatud katoliku kirik ja Antazavė mõisa hoonetekompleks.

Küla nimi tuleneb seeli keelest ja tähendab "Zalvė järve ääres". Nime varasem kuju oli Untazalve.

Elanikkond

Ajalugu 

Küla on esmakordselt mainitud aastal 1560. XVIII sajandil rajati Antazavė mõis. Aastal 1796 rajati külla kirik ja moodustati Antazavė kihelkond. Aastal 1861 hakkas seal tegutsema kihelkonnakool. XIX sajandi lõpus oli asula eraomanduses olev alev.

Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.

Viited

Välislingid 

Poola Kuningriigi geograafiline leksikon aastast 1900
Poola Kuningriigi geograafiline leksikon aastast 1880
Küla portaalis vietoves.Lt

Zarasai rajoon
Leedu külad
Rassipimedus

Rassipimedus on eelarvamus, mille kohaselt rassilised tunnused — isegi kui need on sotsiaalselt konstrueeritud ega oma bioloogilist päritolu — pole olulised ega oma mõju inimeste ühiskondlikele, võimu- jt suhetele.

Rassipimedust peetakse rassismi taastootvaks hoiakuks, kuid selle täpne seos rassilise eelarvamuste puudumise ja rassilise diskrimineerimise vältimisega on vaidluste objekt.

Vaata ka
Soopimedus
Privileeg

Viited

Rassism
Maakana

Eesti maakana on Eesti loodusoludega kohastunud aretamata põliskana.

Arheoloogide andmetel kasvatati Eestis kanu juba tõenäoliselt 2. või 1. sajandil eKr. 

Alates 19. sajandi lõpust hakkasid erinevad kultuurtõud maakana välja tõrjuma. 1930-ndateks oli maakana säilinud vaid saartel ning eraldatud maakohtades. 

Ehkki kultuurtõugudega segunemata maakana pole tänapäevaks säilinud, siis on säilitamisele võetud siiski mitmeid populatsioone, mille puhul kahtlustatakse, et tegemist on maakanade järglastega. 2022. aasta seisuga on Eestis säilitamisele võetud Vormsi, Liivi, Keedika,  Lõo populatsioonid. 

Maakana on teistest kanadest väiksem. Tal on tugev ja jõuline (aretamata) kere ning ta on pigem kompaktsem, ümmargusem. Maakanal on suur värvivariatsioon. Sulestikus on musta, pruuni, valget, punast, halli ning kõikide nende värvuste kombinatsioone ja varjundeid. Osa kanu ehib pärlimuster, osal erineb krae värvus kere põhivärvist. Ka sabasulgede värv erineb põhivärvusest. Eesti maakanal on hallid, kahvatukollased, mustad, sinakad või valkjad jalad. Kukel on pikad kannused.

Eesti Maakana Selts loodi 30.11.2021

https://eestimaakana.ee/
Tristan Priimägi

Tristan Priimägi (sündinud 11. detsembril 1976 Tartus) on eesti filmiajakirjanik ja -kriitik.

Ta lõpetas 2001. aastal Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe semiootika ja kulturoloogia erialal (kitsamalt filmisemiootikas).

Seejärel töötas paaris reklaamifirmas ja juhtis kultuuriprojekte (graafilise disaini veeb "Beta", Plink Plonki muusikafestival jm). 

Kirjutanud paljudes ajalehtedes ja ajakirjades filmist, muusikast ja popkultuurist, teinud filmitõlkeid ja filmipromotsioonitööd, korraldanud filmiüritusi, olnud mitu aastat Pimedate Ööde filmifestivali valikukomitee liige. 

Alates 2010. aastast korraldab Helsingi dokumentaalfilmide festivali DocPoint Tallinna üritusi (DocPoint Tallinn). On olnud Eesti Filmi Sihtasutuse välissuhete juht, 2014. aastast töötab ajalehe Sirp filmitoimetajana.

Teosed
 Ülevaateteos "101 Eesti filmi". Tallinn. Varrak 2020.

Tunnustus 
 2014 Aasta filmiajakirjanik
 2020 Aasta filmiajakirjanik

Isiklikku
Tema isa on Linnar Priimägi.

Viited

Välislingid 
 Tristan Priimägi Eesti Filmi Andmebaasis

Eesti filmikriitikud
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Sündinud 1976
Kaja Haljaste

Kaja Haljaste (sündinud 28. augustil 1966 Tallinnas) on ujumistreener. 

Hetkel elab Haljaste Tartus. Tal on 3 last. Kaja on töötanud ujumistreenerina (VII kutsetase) aastast 2003 Tartu Ujumisklubis ning aastast 2004 Ujumise Spordiklubis. Ta on Ujumise Spordiklubi (2004) asutaja ja juhataja. Aastatel 2006–2019 rahvusvahelise ujumisvõistluse "Tartu kevad" korraldaja. 

Haljaste kuulus 2004–2010 Eesti Ujumisliidu kutsekomisjoni ning olnud aastatel 2005–2010 ka selle esimees. Alates aastast 2009 kuulub ta Eesti Ujumisliidu treenerite kogu juhatusse.

Haridus
Haljaste lõpetas aastal 1984 Tallinna 22. keskkooli. Aastal 1988 TRÜ KKT ning aastal 2002 Tartu Ülikooli kehakultuuri magistriõppe.

Treenitud sportlased
Kaja Haljaste käe all on treeninud mitmed Eesti tippujujad. Tema käe alt said alguse Ralf Tribuntsovi ning Kregor Zirki väga edukad karjäärid. Lisaks on Haljaste treeninud oma tütart Liisa Lodit ning poega Alar Lodit, kes on aastal 2009 kuulunud Eesti koondisesse.

Lingid

Eesti treenerid
Sündinud 1966
2000. aasta maleolümpia

34. maleolümpia (inglise keeles 34th Chess Olympiad) oli 2000. aastal İstanbulis  FIDE egiidi all peetud maleolümpia. 

Maleolümpia peeti 28. oktoobrist kuni 12. novembrini 2002 İstanbulis. Lahtises kategoorias osales 126 võistkonda, naiste kategoorias 86 naiskonda (korraldajariiki Türgit esindasid kaks võistkonda ja kaks naiskonda). Mängiti ajakontrolliga 100 minutit 40 käigule, seejärel 50 minutit 20 käigule, pärast mida anti 10 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta.

Maleolümpia peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Geurt Gijssen (Holland).

Maleolümpia medalistid
Lahtises kategoorias:   Venemaa,   Saksamaa,   Ukraina
Naiste kategoorias:   Hiina,   Gruusia,   Venemaa

Eesti esinemine maleolümpial
Eesti võistkond (esimesel laual Jaan Ehlvest) sai 25. koha, naiskond (esimesel laual Monika Tsõganova) 29. koha.

Välislingid

34th Chess Olympiad 2000 Open. chess-results.com 
34th Chess Olympiad 2000 Women. chess-results.com

Maleolümpiad
 İstanbul
2000. aasta spordis
Antazavė mõis

Antazavė mõis (leedu Antazavės dvaras) on endine mõis Leedus Zarasai rajoonis Antazavė vallas Antazavės.

Algselt kuulusid Antazavė maad Dusetose mõisale. Aastal 1686 andis mõisa omanik Tiesenhausen Antazavė karjamõisa Plateritele kasutada. Aastal 1729 sai karjamõisa omanikuks Aleksander Konstantin Plater.

Mõis rajati XVIII sajandil, tõenäoliselt Aleksander Konstantin Plateri ajal, sest tema alustas sealse mõisakompleksi väljaehitamist. Aastal 1748 valmis Laurynas Gucevičiuse projekti järgi ehitatud klassitsistlik peahoone. Zalvė järve äärde rajati ka 5 hektari suurune park. Aastal 1788 sai mõisa omanikuks Kacper Plater. Tema nõbu Emilia Plater elas mõnda aega selles mõisas. 25. märtsil 1831 kirjutas ta seal oma nõo kaitseks tunnistuse, et osaleb Novembriülestõusus omaalgatuslikult. 

Kacperi tütar Ludwika abiellus  Ledóchowskite suguvõsasse, tolle tütar Ludwiga abiellus aga Julius von Roppiga. XIX sajandi lõpus kuulus mõisale 884 tiinu maad. Mõisa viimaseks omanikuks oli  Elžbieta  Ledochovska von Ropp.

Aastast 1915 asus mõisa häärberis saksa okupatsioonivägede komandantuur, mis tegeles elanikelt hobuste ja piimatoodete kogumisega. Sakslaste lahkumisel aastal 1918 asus sinna revolutsiooniline komitee.

Aastal 1923 tükeldati mõisa maad maareformi käigus, toona kuulus mõisale 180 hektarit maad. Aastal 1936 viis Mogiljovi peapiiskop Eduard von der Ropp osa mõisa arhiivist Poola.

Häärber sai praeguse kuju XIX sajandi teisel poolel. Aastal 1925 seda remonditi, ent aastal 1937 hoone põles. Teise maailmasõja järel oli hoones lastekodu, seejärel kool. Aastal 1989 sealne kool suleti ja selle asemele rajati seltsimaja.

Häärber on kahekorruseline kelpkatusega hoone. Esikülge liigendavad kaks risaliiti ja kaks frontooni. Frontoonide vahel asub pseudofrontoon mõisa omaniku vapi kujutisega. Tagaküljelgi asus üks risaliit.

Mõisa park asub Zalvė suunas laskuvatel terrassidel.

Viited

Zarasai rajoon
Leedu mõisad
Sevilla hertsog

Sevilla hertsog (duque de Sevilla) on Hispaania aadlitiitel.

Tiitli andis Fernando VII oma sugulasele 28. novembril 1823 ja seda on kandnud järgmised isikud:
1823–1870 Enrique de Borbón y Borbón-Dos Sicilias
1882–1894 Enrique Pío de Borbón
1895–1919 María Luisa de Borbón y Parade
1919–1967 Enriqueta de Borbón y Parade
1968– Francisco de Paula de Borbón y Escasany
Yōko Tawada

Yōko Tawada (多和田葉子 Tawada Yōko; sündinud 23. märtsil 1960 Nakanos, Tōkyō prefektuuris) on jaapani naiskirjanik. Ta elab põhiliselt Saksamaal Berliinis ning kirjutab jaapani ja saksa keeles.

Tawada lõpetas 1982. aastal Waseda ülikooli vene kirjanduse erialal. 1990. aastal sai ta Hamburgi Ülikoolist magistrikraadi saksa kirjanduses, 2000. aastal kaitses ta doktorikraadi saksa kirjanduse alal Zürichi Ülikoolis.

Tema loomingut iseloomustab mäng keele ja kujutlusvõime piiridel.

Eesti keeles ilmunud teosed 
"Kahtlased kujud öises rongis" (Yogisha no yako ressha 容疑者の夜行列車), Kultuurileht, 2020.

Auhinnad 
 Gunzō debüüdipreemia (1991)
 Akutagawa auhind (1993)
 Adelbert von Chamisso auhind (1996)
 Izumi Kyōka auhind (2000)
 Tanizaki auhind (2003)
 Itō Sei auhind (2003)
 Goethe medal (2005)
 Noma auhind (2011)
 Yomiuri auhind (2012)
 Kleisti auhind (2016)
 Carl Zuckmayeri medal (2018)
 National Book Award (2018)

Viited 

Jaapani kirjanikud
Sündinud 1960