joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kostopil

Kostopil (ukraina Костопіль, poola Kostopol) on linn Ukrainas Rivne oblastis, Kostopili rajooni halduskeskus. Kostopil asub Rivnest umbes 33 km põhjakirdes.

Kostopil sai linnaõigused 1783. aastal. Aastatel 1920–1939 oli Kostopil Poola koosseisus. Kostopil sai linnaõigused 1. jaanuaril 1923. 1939. aasta septembris hõivas linna Punaarmee ja mõni aeg hiljem annekteeriti linn Ukraina NSV osana Nõukogude Liidu koosseisu. Saksa okupatsioon kestis linnas 1. juulist 1941 kuni 14. jaanuarini 1944.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kostopili elanikest ukrainlasi 96,21%, venelasi 2,76%, valgevenelasi 0,41%, poolakaid 0,37% ja sakslasi 0,04%.

Viited

Ukraina linnad
Rivne oblast
Vladimir Dvorkovitš

Vladimir Jakovlevitš Dvorkovitš (vene keeles Владимир Яковлевич Дворкович; 30. detsember 1937 Taganrog – 29. juuni 2005 Moskva) oli Venemaa malekohtunik, rahvusvaheline arbiiter. 

Dvorkovitš lõpetas 1960. aastal Taganrogi Pedagoogilise Instituudi füüsika-matemaatikateaduskonna. Sai tuntuks maletegelasena. Aastatel 1982–1984 oli ta NSV Liidu Maleföderatsiooni vastutav sekretär. Ta on kuulunud maailmameister Garri Kasparovi treenerimeeskonda. Tegutses peakohtunikuna paljudel malevõistlustel. Esines raadiojaama Ehho Moskvõ eetris maleeksperdina.

Taganrogis peetakse 2006. aastast Vladimir Dvorkovitši mälestusturniiri.

Isiklikku
Tema poeg Arkadi Dvorkovitš on Venemaa riigi- ja maletegelane, FIDE president 2018. aastast.

Venemaa malekohtunikud
Sündinud 1937
Surnud 2005
Fred Jüssi. Olemise ilu

"Fred Jüssi. Olemise ilu" on Taska Filmi ja Jaan Tootseni toodetud film (2020), kus "peategelane" on Eesti loodus. Filmi ainuke osatäitja on Fred Jüssi.

Film pälvis Eestis väga positiivse tunnustuse ja tõusis teisel linastusnädalal tolle aja vaadatuimaks filmiks kinodes. 

Filmi toetasid: Eesti Filmi Instituut, Eesti Kultuurkapital, Armin Karu, LHV Pank, Viru Filmifond, Tartu Filmifond, Tartu Loomemajanduskeskus, Elisa ja TV3.

Filmi tutvustus:Fred Jüssi on loodusfilosoof, kes seistes looduse ja kultuuri ristteel on sügavalt läbi tunnetanud inimeseks olemise põhiküsimused. Praeguses maailmas räägitakse nii palju edukusest ja töörabamisest. See film on viljakast mittemidagitegemisest. Laiskuse ja jõudeelu kiituseks. Hümn aeglasele elule. Kulgedes mööda looduse salaradu, vaadates tundide kaupa rändavaid pilvi ja vajudes lõkkesuitsu magusasse embusse, jäävad meist kaugele maha linnakära ja majanduskasv. Nagu mõtiskleb loodusfilosoof Fred Jüssi: vahel peab olema laisk ja patune, olles iseendaga.

Välislingid 
Olev Remsu "Arvustus. Julgus olla sina ise" ERR, 13. jaanuar 2020

Eliisa Pass "„Fred Jüssi. Olemise ilu”. Teejuht looduse kaudu iseendani" Eesti Ekspress, 19. jaanuar 2020

Tõnu Õnnepalu "Fredi evangeelium" Sirp, 17. jaanuar 2020

2020. aasta filmid
Eesti dokumentaalfilmid
Judita Vaičiūnaitė

Viktorija Judita Vaičiūnaitė (12. juuli 1937 Kaunas – 11. veebruar 2001 Vilnius) oli leedu kirjanik ja tõlkija.

Elukäik
Tema isa Viktoras Vaičiūnas oli psühhiaater, ema halastajaõde. Esimesed 17 eluaastat elas ta Kaunases, pärast isa surma kolis perekond Vilniusse, kus elasid isa vennad: luuletaja ja näitekirjanik Petras Vaičiūnas ning pastor Juozas Vaičiūnas.

Judita Vaičiūnaitė lõpetas 1959. aastal Vilniuse Riikliku Ülikooli ajaloo- ja filoloogiateaduskonna, kus õppis leedu keelt ja kirjandust. Samal ajal õppis ta ka muusikat. Õpingute ajal tekkisid tal sõprussuhted kursusekaaslaste Aušra Sluckaitė ja Tomas Venclovaga, kes aitasid kaasa Vaičiūnaitė kirjanduslikule kujunemisele.

Aastail 1962–1966 töötas ta ajalehe Literatūra ir menas, aastail 1973–1974 ajalehe Kalba Vilnius juures.

Looming
Vaičiūnaitė luuletusi avaldati esmakordselt trükis 1956. aastal, debüütkogu ei lasknud tsensuur ilmuda, teine kogumik "Pavasario akvarelės" ("Kevadeakvarellid") ilmus 1960. aastal. Elu jooksul avaldas ta mitu luulekogu. Ta kirjutades luuletusi ja lugusid ka lastele.

Ta tõlkis leedu keelde Anna Ahmatova, Olga Bergholtzi, Semjon Kirsanovi, Giorgi Leonidze, František Hrubíni, Desanka Maksimovići, Sofja Mogilevskaja, Vladislav Krapivini ja Lewis Carrolli loomingut.

Tunnustus
 1978 "Luulekevade" laureaat
 1986 Leedu NSV riiklik preemia
 1996 Vilnuse linna kirjanduspreemia
 1996 Balti Assamblee kirjanduspreemia luulekogu "Žemynos vainikai" (1995) eest
 1997 Suurvürst Gediminase ordeni 4. järk
 2000 Leedu Kirjanike Liidu auhind

Viited

Välislingid
 Judita Vaičiūnaitė looming veebisaidil tekstai.lt

Leedu kirjanikud
Tõlkijad
Sündinud 1937
Surnud 2001
Sakala (laev 1886)

Sakala oli Eesti merejõudude sõjalaev-abilaev. 

Kandis ka nimesid Dvina, Meransidül.

Ajalugu 
Laev ehitati 1886. aastal Riias sadamatöödeks ja kandis algselt nime Dvina. 

1918. aasta novembris jäi Dvina pärast sakslaste lahkumist kasutuskõlbmatuna Tallinna maha. Laev läbis Sadamatehastes remondi anti 1. juunist 1919 merejõudude Tallinna sadamavalitsuse käsutusse sidelaevaks. 24. juunil nimetati laev Meransidül-iks (lühend sõnadest: meri, rand, side, ülem) ja viidi juulis üle rannavalve-, mereside- ja päästejaamade valitsuse alla. 

Pärast Vabadussõda sai laev nimeks Sakala ja teenis esialgu merejõudude piirivalve ujuvate abinõude osakonna alluvuses. 1920. aasta septembrist novembrini osales traalimistöödel traalerite divisjoni koosseisus. 1921. aasta jaanuarist alates oli laev merejõudude rannavalve ujuvate abinõude osakonna käsutuses. Sakala põhiülesandeks alates 1921. aastast sai merekindluste Naissaare ja Aegna komandantuuridele varustuse ja inimeste transport ning ujuvmärklaudade vedamine. Tänu väikesele süvisele kasutati Sakalat ka rannikule uhutud miinide korjamiseks. 1922. aasta aprillis määrati Sakala merejõudude staabi mereside- ja ujuvate abinõude osakonna kasutusse. Alates 1927. aastast oli Sakala abilaevana Sõjasadama koosseisus.

19. septembril 1940 andis sõjasadama ülem Sakala aktiga punavõimule üle. Koostati ka põhjalik nimekiri varast. Edaspidi täitis Sakala rannakaitse abilaeva ülesandeid. Vene-Saksa sõja alates evakueerus Leningradi. Viimased andmed laeva kohta pärinevad Leningradist 1941. aasta sügisest.

Kirjeldus 
Pikkus 18,9 m
Laius 3,5 m 
Süvis 2 m
Mahutavus 45 brt 
Peamasin aurumasin 40 hj 
Kiirus 8 sõlme
Meeskond 8

Vaata ka 
 Sakala M314

Välislingid 
Mil.ee: Kunagine Sakala

Eesti sõjalaevad
Korets

Korets (ukraina Корець, poola Korzec) on linn Ukrainas Rivne oblastis, Koretsi rajooni halduskeskus. Korets asub Rivnest umbes 65 km idas.

Koretsit on esmamainitud 1150. aastal. 15. sajandi teisest poolest kuni 17. sajandi alguseni oli Korets oluline majandus- ja kaubanduskeskus. Teise Poola jagamise tulemusel läks Korets 1793. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla. 1920–1939 oli Korets Poola koosseisus. 17. septembril 1939. aastal hõivas Punaarmee Koretsi ja mõni aeg hiljem inkorporeeriti see Ukraina NSV-sse kuuluvana Nõukogude Liidu koosseisu. Korets sai linnaõigused 1940. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Koretsi elanikest ukrainlasi 97,09%, venelasi 1,81%, poolakaid 0,66% ja valgevenelasi 0,15%.

Viited

Ukraina linnad
Rivne oblast
Richard Brabec

Richard Brabec (sündinud 5. juulil 1966 Kladnos) on Tšehhi poliitik, ta on erakonna ANO 2011 liige. Ta on 29. jaanuarist 2014 Tšehhi keskkonnaminister.

Ta lõpetas Prahas Karli ülikooli loodusteaduskonna magistrina.

Ta on 29. jaanuarist 2014 Tšehhi keskkonnaminister. Lisaks oli ta 13. detsembrist 2017 kuni 30. aprillini 2019 Tšehhi asepeaminister.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe poja isa. Ta elab vaheldumisi Prahas ja Lovosices Litoměřice ringkonnas Ústí maakonnas.

Tšehhi poliitikud
Sündinud 1966
Johannes von Wesenberg

Johannes von Wesenberg (ka Johannes de Wesenberch) oli 14. sajandi Liivimaa kõrgvaimulik, kes oli Tartu, Saare-Lääne, Tallinna ja Århusi toomhärra.

Johannes von Wesenberg pärines tõenäoliselt Eestimaa hertsogkonna aadli seast, kuid pole selge, kas Wesenbergide suguvõsa sai nime Rakvere saksakeelse nime järgi või pärinesid nad hoopis Holsteini samanimelisest aadlisuguvõsast. Ka suguvõsa esimene esindaja Eestimaal, vasall 13. sajandi lõpus ja 14. sajandi alguskümnendeil, kandis samuti Johannes de Wesenbergi nime. Toomhärra Johannes de Wesenberchi on esmakordselt mainitud 1321. aastal, kui ta oli Tallinna toomhärra. Sel aastal rajas mõjuvõimas Århusi toomhärra Brotherus Diaconus enda toomkapiitli juurde uue toomhärrakoha ning esitas sellele kohale Johannes de Wesenberchi. Selle otsuse kinnitasid ka Århusi piiskop ja toomkapiitel. 

Kolm aastat hiljem, 1324, kinnitas paavst Johannes XXII Johannes de Wesenbergile ka Tartu toompraosti (toomkapiitli juhi) koha, mida ta oli taotlenud juba alates Tartu piiskop Nikolausi ametiajast (1313–1323). Kuid paavsti otsuse vaidlustasid Tartu piiskop Engelbert von Dolen ja toomkapiitel ning 1328. aastal tühistas paavst Wesenbergi ametissemääramise. 

Tartu toomhärrakohast ilmajäämine ei takistanud siiski Wesenbergi edasist karjääri teises piiskopkondades: 1332. või 1333. aastal on teda mainitud Saare-Lääne toomhärrana. 1338. aastal viibis ta aga tulevase Taani kuninga Valdemar IV kaaskonnas ning teda nimetati Saare-Lääne toomskolastikuks ja Århusi toomhärraks. See on ka viimane teade tema kohta.

Viited
  

Tartu toomhärrad
Saare-Lääne toomhärrad
Tallinna toomhärrad
Guerrero osariigi lipp

Guerrero lipp on Guerrero osariigi lipp.

Vaata ka 
Guerrero osariigi vapp

Mehhiko lipud
Baja California Suri osariigi lipp

Baja California Suri lipp on Baja California Suri osariigi lipp.

Vaata ka 
Baja California Suri osariigi vapp

Mehhiko lipud
Kõverusraadius

Kõverusraadius või kõveruse raadius ja kumeruse raadius on diferentsiaalgeomeetrias kõveruse pöördväärtus. Kõvera korral võrdub kõverusraadius antud kõvera mingi punkti ümbruses kõvera osale lähedaseima kaare raadiusega. Pindade korral on kõverusraadius ringi raadius, mis on lähedaseim normaaltasandiga .

Definitsioon
Ruumilise kõvera korral on kõverusraadius kõverusvektori pikkus.

Tasandilise kõvera korral on kõverusraadius  defineeritud valemi kujul kuiː

 

kus s on kõvera punktist määratud kaugusel olev kaarepikkus, φ on antud punktist tõmmatud puutuja tõusunurk ja κ on kõverus.

Kui kõver on defineeritud ristkoordinaatides y(x), siis on kõverusraadius esitatav valemi kujul:

  
ja |z| tähistab z absoluutväärtust.

Kõvera esitamisel parameetrilistes koordinaatides x(t) ja y(t), on kõverusraadius

Vaata ka
 Kõverus
Kõver

Viited

Diferentsiaalgeomeetria
Teoreetiline füüsika
Trait du Nord

Trait du Nord, varem tuntud ka kui Ardennais du Nord või Ardennais de type Nord, on tugev veohobuse tõug, mis on aretatud Hainauti piirkonnas Lääne-Belgias ja Kirde-Prantsusmaal. Algselt peeti seda ardenni alatüübiks, seda tunnustati aga eraldiseisva tõuna 1903. aasta tõuraamatus. See on aretatud viljakatel flaami rohumaadel põllutöödeks suuruse ja tõmbejõu tõttu. 1855. aastaks pidasid mõned veterinaarid Hainauti lähedal kasvatatud hobuseid teistest flaami tõugu hobustest paremaks. Trait du Nordi kasutati 19. sajandi lõpust kuni 1920. aastani ulatuslikult kaevandamisel, vähemal määral jätkati seda kuni 1960. aastateni. 

Trait du Nordi kasutati põllumajanduses laialdaselt ka II maailmasõja ajal, kuid pärast sõda selle kasutamine ja tõu populatsioon vähenes märkimisväärselt, kuna põllumajandus muutus üha rohkem automatiseeritumaks. 20. sajandi keskpaigas oli tõug suures nõudluses hobuseliha tootmise tõttu ning sellepärast aretati see hobused suuremaks ja raskemaks. 1970. aastate alguses hakkas hobuseliha populaarsus vähenema ja Trait du Nord, nagu paljud sarnased Euroopa tõud, oli väljasuremisohus. Alles 1990ndatel koges tõug väikest taassündi tänu suurenenud huvile hobustega sõitmise vastu 

Trait du Nord on suur, täkkude kaal on suurem kui 1000 kilogrammi, ning on aretatud veojõu tarbeks. Tõugu leidub paljudes ühtlastes värvides, ning on teadaolevalt õrn ja hõlpsasti käsitletav hobune. On kahte veidi erinevat tüüpi Trait du Nordi: suuremat tüüpi raskemate koormate vedamiseks ja kergemat tüüpi kiiremate tööde jaoks. Prantsuse valitsus peab seda tõugu ohustatuks, kuna aastas sünnib vähem kui sada varssa. Prantsusmaal tegutsev riiklik tõuregister teeb koostööd kohalike rühmadega, et edendada selle tõu käekäiku ja taastada arvukus. 

Hainaut' provints
Hobusetõud
Kivertsi

Kivertsi (ukraina Ківерці, poola Kiwerce) on linn Ukrainas Volõõnia oblastis, Kivertsi rajooni halduskeskus. Kivertsi asub Lutskist umbes 13 km kirdes.

Kivertsi on asutatud 1870. aastal seoses raudteejaama rajamisega, linnaõigused sai 1951. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kivertsi elanikest ukrainlasi 96,49%, venelasi 2,81%, valgevenelasi 0,21% ja poolakaid 0,12%.

Viited

Ukraina linnad
Volõõnia oblast
Põhja-Lubjakivialpid

Põhja-Lubjakivi Alpid (saksa keeles Nördliche Kalkalpen) on Ida-Alpide mäestik Kesk-Ida-Alpidest põhjas, paiknedes Austrias ja külgnevatel Baieri maadel Lõuna-Saksamaal. Eristamine viimasest grupist, kus asuvad kõrgemad tipud, põhineb geoloogilise koostise erinevustel.

Geograafia 

Kui vaadata lääne-idateljel, ulatuvad Põhja-Lubjakivi Alpid Reini orust ja Bregenzerwaldist Vorarlbergis Austrias läänes, kulgedes piki Saksamaa Baieri liidumaa ja Austria Tirooli liidumaa vahelist piiri läbi Salzburgi, Ülem-Austria, Steiermargi liidumaa ja Alam-Austria ning lõppevad lõpuks Wienerwaldis Viini linnapiiril idas.

Põhja-Lubjakivi Alpide kõrgeimad tipud on Parseierspitze (3036 m) Lechtali Alpides ja Hoher Dachstein (2996 m). Veel üks oluline tipp selles mäestikus on Zugspitze (2962 m), mis paikneb Saksa-Austria piiril ja mida loetakse Saksamaa kõrgeimaks tipuks.

Alpiklubi klassifikatsioon 

Põhja-Lubjakivi Alpide mäestikud Alpiklubi Ida-Alpide klassifikatsiooni järgi (idast läände):

Vaata ka 
 Lubjakivialpid
 Lõuna-Lubjakivialpid
 Alpide geograafia

Lubjakivialpid
Flüšš

Flüšš on settekivimikihtide jada, mis kulgeb süvavee- ja hägususvoolu ladestustest madalaveeliste savikiltade ja liivakivideni. See ladestub, kui mäeehituse episoodi mandripoolele moodustub kiiresti sügav bassein. Näiteid on leitud Kordiljeeridest, Alpidest, Püreneedest ja Karpaatidest.

Sedimentoloogilised omadused 

Flüšš koosneb korduvatest settetsüklitest, setete ülespoole peenenemisega. Iga tsükli põhjas on mõnikord jämedad konglomeraadid või bretšad, mis arenevad järk-järgult ülespoole liivakiviks ja savikildaks/mudakiviks. Tavaliselt koosneb flüšš kiltade jadast, mis on rütmiliselt segatud õhukeste, kõvade, hallikate liivakividega. Tavaliselt ei sisalda savikilt palju kivistisi, samas kui jämedamates liivakivides on sageli vilgu ja glaukoniidi fraktsioone.

Tektoonika 

Mandrite kokkupõrkel surub subdutseeriv tektooniline plaat selle kohal asuvale plaadile, põhjustades kivimite kurrutust, sageli sinna, kus tekivad kerkemurrangud ja mäeahelik tõuseb. Ülemisel plaadil paindub mägede ja deformeerimata mandri vaheline maa allapoole, moodustades mandri basseini. Kui bassein moodustub aeglaselt, nagu Põhja-Apalatšides, täidab see madalas vees asuvaid setteid. Kui see moodustub kiiresti, nagu Kordiljeeride idaküljel, võib merevesi sisse tormata ja esimesed setteladestused on sügava vee maardlad. Kui mäenõlv on basseini ääres piisavalt järsk, siis satub see materjal kiiresti liikuvatesse settevoogudesse, mida nimetatakse hägususvooludeks, mille tagajärjel tekivad turbidiitsetted. Basseini täitumisel moodustuvad madalas vees olevad liivakivid ja mandriladestused. Enamik tekkivatest kivimitest on vähedeformeerunud, kuid mäeaheliku serva lähedal võivad nad kurrutuda ja kerkida. Pärast basseini täitumist ladestatakse mandrisetted (molass) flüšši peale.

Nimetus ja selle kasutamine 

Nimetuse "flüšš" võttis geoloogilises kirjanduses kasutusele Šveitsi geoloog Bernhard Studer 1827. aastal. Studer kasutas seda mõistet liivakivi ja savikilda tüüpiliste vaheldumiste jaoks Alpides. Nimi tuleb saksakeelsest sõnast fliessen, mis tähendab voolama, kuna Studer arvas, et flüšši on ladestanud jõed. Arusaam, et flüšš on tegelikult süvamere sete, mis on tüüpiline konkreetsele laamtektoonika keskkonnale, tuli alles palju hiljem.

Nimetust "flüšš" kasutatakse praegu paljudes Alpi vööndi mäeahelikes. Tuntud flüššilademeid on leitud Püreneede ja Karpaatide aladel ning tektooniliselt sarnastes piirkondades Itaalias, Balkani poolsaarel ja Küprosel. Põhja-Alpides on flüšš ka litostratigraafiline üksus.
Margarita Kustinskaja

Margarita Kustinskaja on vene päritolu Eesti lauljatar ja laulukirjutaja, kes laulab vene keeles. 2015. aastal avaldas ta oma esimese singli "Nezavisima", mis oli üliedukas ja pani aluse tema soolokarjäärile. 

2016. aastal Riias toimunud rahvusvahelise Tonna Awards laulukonkursil võitis Kustinskaja «Parima naislaulja» auhinna. Samal aastal laulis Kustinskaja duetti Ilona Kaldrega. Seni on lauljataril ilmunud juba mitu singlit ning ta on andnud menukaid kontserte, sealhulgas esinenud rahvusvahelisel festivalil «» Vitebskis.

Viited

Välislingid
Margarita Kustinskaja Youtube'is

Eesti lauljad
Sündinud 1990
Riikliku julgeoleku 1. järgu komissar

Riikliku julgeoleku 1. järgu komissar (vene keeles комиссар государственной безопасности 1-го ранга) oli aastatel 1935−1945 Nõukogude Liidu riikliku julgeoleku auaste, mis oli riikliku julgeoleku peakomissarist madalam ja riikliku julgeoleku 2. järgu komissarist kõrgem. 1945. aastal nimetati auaste ümber armeekindraliks.

Kokku anti see auaste üheksale isikule, kes kõik lasti maha. Neist seitse hukati aastatel 1937−1940, ülejäänud pärast Jossif Stalini surma.

Riikliku julgeoleku 1. järgu komissarid

Nõukogude Liidu julgeolekutöötajate auastmed
Osvald Michelson

Osvald Michelson (17. juuli 1908, Peterburi kubermang, Venemaa Keisririik — 1971, Tallinn, Eesti) oli 1937. aasta augustist 1940. aasta septembrini Leningradi oblasti Volossovo rajooni Veresti mittetäieliku keskkooli ja täiskasvanute keskkooli direktor, 1941. aasta juunist 1946. aasta oktoobrini sõjaväelane Nõukogude armees, 1946. aasta oktoobrist 1948. aasta augustini Läänemaa TSN (Töörahva Saadikute Nõukogu) täitevkomitee esimees, 1951. aasta augustist 1957. aasta jaanuarini teenistuja erinevatel juhtivatel ametikohtadel (Eesti NSV Ministrite Nõukogus, Pärnu oblasti täitevkomitees, ühes Eesti NSV ministeeriumis ja Väike-Maarjas), aastatel 1957-1971 restorani "Tallinn-Balti" direktor.

Rahvuselt oli eestlane.

Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei liige alates 1944. aasta jaanuarist.

Pere 
Oli abielus. Tema naine oli Klavdia Michelson, kellega oli tal kaks poega: Arkadi Michelson (sündinud 11.08.1945), kes oli Tallinna Meditsiinikooli direktor aastatel 1982-1995, ja Rihard Mihelson.

Galerii

Viited 

Rahvusarhiiv, ERAF.246.50.594
Miilitsadirektor

Miilitsadirektor (vene keeles Директор милиции) oli Nõukogude Liidu miilitsa auaste aastail 1936–1943.

Sellele auastmele vastasid 2. järgu riikliku julgeoleku komissar, 2. järgu armeekomandör ja 2. järgu laevastikuflagman. Sellest kõrgem miilitsa auaste oli miilitsa peadirektor, mida ei antud kellelegi, ja madalam miilitsainspektor. 

11. juulil 1936 anti miilitsadirektori auaste neljale isikule, kes kõik hukati järgmise kolme aasta jooksul:
 Nikolai Batšinski,
 Leonid Vul, 
 Sergei Markarjan ja
 Dmitri Ussov.
Volodõmõr Gorbulin

Volodõmõr Gorbulin (ukraina keeles Володимир Павлович Горбулін; sündinud 17. jaanuaril 1939 Zaporižžjas) on Ukraina akadeemik ja riigiametnik.

Eluluugu 
Ta oli esimene Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu sekretär.

Välislingid 
Горбулин возглавил набсовет новосозданного Украинского института исследований безопасности - Lb.ua, 07.06.2019
Валентин Бадрак, Владимир Горбулин. Развитие оборонных технологий в Украине: от обеспечения обороны до экономического роста - Zn.ua, 11.06.2020

Ukraina inimesed
Sündinud 1939
2005. aasta maailma karikaturniir males

2005. aasta maailma karikaturniir males (inglise keeles  Chess World Cup 2005) oli 2005. aastal Hantõ-Mansiiskis (Venemaal) peetud nokautsüsteemis maleturniir, MM-võistluste pretendentide turniiri kvalifikatsioonivõistlus. 

Võistluskorralduselt oli 2005. aasta maailmakarikavõistlused sarnased aastatel 1998–2004 korraldatud FIDE MM-turniiridega nokautsüsteemis (sama osavõtjate arv, sama reglement). Ainult selle vahega, et enne selgus sellisel turniiril uus maailmameister, 2005. aastast peetavatel maailma karikaturniiridel võis aga võidelda vaid edasipääsukoha pärast MM-i pretendentide turniirile. 

2005. aasta maailma karikaturniir toimus 27. novembrist kuni 17. detsembrini 2005 Handi-Mansimaa keskuses Hantõ-Mansiiskis. Osavõtjaid oli 128. 10 paremat kvalifitseerusid 2007. aastal Elistas toimunud  pretendentide turniirile.

Karikaturniiri finaalis võitis Armeeniat esindav 37-aastane suurmeister Levon Aronjan Ukraina maletaja 2002. aasta FIDE maailmameistri Ruslan Ponomarjovi. Kolmanda koha mängus oli prantslane Étienne Bacrot parem venelasest Aleksandr Grištšukist.

Reglement
Igas minimatšis mängiti kaks tavapartiid ajakontrolliga 90 minutit 40 käigule, pärast mida anti 15 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta. Kui nende põhjal kumbki osaleja paremust ei saavutanud, mängiti lisapartiid (kiir- ja välkpartiid).

Osavõtjate kvalifitseerumine
Maailma karikaturniirile kvalifitseerusid:
2004. aasta FIDE MM-turniiri kolm edukamat: Rustam Qosimjonov, Michael Adams ja Teymur Rəcəbov
2004. aasta naiste MM-turniiri võitja Antoaneta Stefanova
2004. aasta juunioride maailmameister Pentala Harikrishna
FIDE reitingutabeli tipust 22 maletajat
Maailmajagude meistrivõistlustelt ja FIDE tsooniturniiridelt 90 osavõtjat:
Euroopast 46 osavõtjat 
Ameerikast 19 osavõtjat 
Aasiast ning Austraalia ja Okeaaniast 19 osavõtjat 
Aafrikast 6 osavõtjat 
Euroopast 46 osavõtjat 
FIDE presidendi nominatsiooniga 6 osavõtjat 
Võistluskorraldaja nominatsiooniga 3 osavõtjat

Turniiri lõpptulemus
Nokautsüsteemis karikaturniiril mängisid esimeses ringis 128 osavõtjat, teises 64, kolmandas 32 ja neljandas ringis (kaheksandikfinaalis) 16 osavõtjat. Allpool on esitatud viimased kolm ringi (5., 6. ja 7. ring).

5., 6. ja 7. ring

Paremusjärjestus (1.–16. kohad)
Märkus: Rasvaselt on esitatud maletajad, kes kvalifitseerusid 2007. aasta pretendentide turniirile

  Levon Aronjan
  Ruslan Ponomarjov
  Étienne Bacrot
  Aleksandr Grištšuk
  Jevgeni Barejev
  Boris Gelfand
  Sergei Rublevski
  Mihail Gureviç
  Gata Kamsky
  Magnus Carlsen
 ''' Vladimir Malahhov
  Francisco Vallejo Pons
  Aleksei Drejev
  Loek van Wely
  Joël Lautier
  Konstantin Sakajev

Vaata ka
Maailma karikaturniir males
2007. aasta pretendentide turniir

Välislingid
Levon Aronian wins FIDE World Cup. en.chessbase.com, 18. detsember 2005

Malevõistlused
 2005. aasta spordis
2007. aasta pretendentide turniir

2007. aasta male MM-võistluste tiitlipretendentide turniir (inglise keeles World Chess Championship Candidates Tournament 2007) oli 2007. aastal Elistas peetud male MM-võistluste pretendentide turniir, mille neli edukamat kvalifitseerusid samal aastal Méxicos toimunud MM-turniirile. 

2007. aasta pretendentide turniir peeti 26. maist kuni 14. juunini 2007 Elistas. Osavõtjaid oli 16. Peakohtunikuna tegutses rahvusvaheline arbiiter Andrzej Filipowicz  Poolast.

Novembris 2006 teatas FIDE president Kirsan Iljumžinov, et turniiri auhinnafondi annab FIDE 160 000 USA dollarit ja ta ise annetab enda isiklikust fondist 320 000 USA dollarit.

Reglement
Mängiti kaks ringi nokautsüsteemis. Iga kohtumine (matš) koosnes kuuest partiist. Viigilise tulemuse korral (3:3)  selgus edasipääseja lisapartiide abil (kiir- ja välkpartiid). Matši põhipartiid (kuus) mängiti ajakontrolliga 120 minutit 40 käigule, seejärel 60 minutit järgmisele 20 käigule, pärast mida anti 15 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta.

Osavõtjate kvalifitseerumine
Noorima osavõtjana pääses pretendentide turniirile 16-aastane norralane Magnus Carlsen, tulevane maailmameister (2013. aastast). Maleajaloos on pretendentide turniiridel sama noorelt mänginud vaid ameeriklane Robert Fischer (hilisem maailmameister), kes osales 1959. aasta pretendentide turniiril. 

¹) 2005. aasta FIDE MM-turniiri 1.–4. koha saanud  maletajad kvalifitseerusid otse 2007. aastal Méxicos toimunud MM-turniirile

Turniiri lõpptulemus
Kaheringiline nokautsüsteemis mängitud 16 osavõtjaga turniiri eesmärk oli selgitada neli edasipääsejat kolm kuud hiljem Méxicos alanud MM-turniirile.

Pretendentide turniirilt MM-turniirile kvalifitseerusid:
 Levon Aronjan 
 Péter Lékó
 Aleksandr Grištšuk
 Boris Gelfand

Pretendentide sekundandid
Tiitlivõistlustel ja muudel tähtsamatel malevõistlustel on osavõtjatel enamasti abiks sekundandid. Nii ka siin. Meedia teatel olid osalistel järgmised sekundandid: Péter Lékól GM Aršak Petrosjan, Rustam Qosimjonovil GM Saidali Yo‘ldoshev ja GM Daniel Fridman, Judit Polgáril GM Artur Jussupow ja GM Alexander Chernin, Levon Aronjanil GM Gabrijel Sarkisjan, Ruslan Ponomarjovil GM Mõhhailo Golubev ja GM Juri Kruppa, Aleksandr Grištšukil GM Dmitri Jakovenko ja GM Andreï Chtchekatchev, Jevgeni Barejevil GM Ernesto Inarkijev, Boris Gelfandil GM Pavlo Jeljanov ja GM Alexander Huzman, Sergei Rublevskil GM Maksim Sorokin, Mihail Gureviçil GM Mõhhailo Brodskõi, Magnus Carlsenil: isa ja GM Kjetil Aleksander Lie, Vladimir Malahhovil GM Aleksei Drejev ning Alexéi Shírovil GM Surya Shekhar Ganguly ja GM Liviu-Dieter Nisipeanu.

Sekundandid puudusid Michael Adamsil, Étienne Bacrot'l ja Gata Kamskyl.

Vaata ka
2005. aasta FIDE MM-turniir males
2007. aasta MM-turniir males

Viited

Välislingid
Candidates Matches and Computer Challenge to begin in Elista. en.chessbase.com, 25. mai 2007

Pretendentide turniirid ja matšid
Kalmõkkia
2007. aasta spordis
Ametüstlilla

Ametüstlilla ehk ametüstililla on üks lilladest värvitoonidest, keskmise tumedusega erkvioletne värvus, mis vastab vääriskivi ametüsti värvusele.

Et katoliku piiskopid kannavad vana tava järgi ametüstiga sõrmust, on piiskoppide ametiriietuse lillat värvust, nn piiskopilillat seostatud või samastatud ametüsti värvusega.

Pildid

Variatsioonid 
Pantone värvitoon 18-3015 Amethyst on piiskopilillaga sarnanev summutatud punakasvioletne toon. Pantone 17-3628 Amethyst Orchid on keskmise tooniga violetne, mis on lähedasem loodusliku ametüsti värvile.

Veebivärv Amethyst on heledamapoolne erklilla.

Kasutamine 
Värvus seostub puhtusega, vaimsusega, mõõdukuse, tarkuse ja alandlikkusega, aga ka luksuse ja külluslikkusega.

Värvinimetust kasutatakse eelkõige moe kontekstis tekstiilide, ehete, ka juuksevärvi värvuse kirjeldamiseks. Üks käsitööehete müüja on nimetanud härgheina värve ametüstililla ja tsitriinkollase kombinatsiooniks.

Ametüstlilla metallikvärv esineb maasturi Renault Koleos värvuste valikus.

Ametüstlilla liiginimedes 
Taksonite ladinakeelsetes nimedes kasutatav täiend amethystinus või amethystina vihjab tavaliselt silmatorkava lilla värvi esinemisele seene, taime või looma välimuses.

Viited 

Lillad värvitoonid
Slavjanski Bazar

Slavjanski Bazar (vene keeles Славянский базар) on iga-aastane kunstifestival, mida korraldatakse juulil Valgevenes Vitebskis. See üritus toimub president Alaksandr Łukašenka isikliku patronaaži all ja esimest korda toimus see 1992. aastal. 

2014. aasta lauluvõistlusel esindas Eestit Toomas Kolk "Pistoda lauluga" ("Viimsest reliikviast") ja sai 21 osaleja seas 15. koha. Vitebski festivalist on osa võtnud ka Eesti laulja Margarita Kustinskaja.

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht

Muusikafestivalid
Valgevene
Kaarlo Linkola

Kaarlo Linkola (kuni aastani 1906 Collan; 6. juuni 1888 Joensuu – 27. aprill 1942 Helsingi) oli soome botaanik ja taimegeograaf.

Ta oli Turu Ülikooli professor aastast 1922 ja Helsingi Ülikooli professor aastast 1925.
Ta oli Helsingi Ülikooli rektor aastail 1938–1941.

Pere
Tema poeg oli ökofilosoof Pentti Linkola.

Biogeograafid
Soome bioloogid
Botaanikud
Helsingi ülikooli professorid
Sündinud 1888
Surnud 1942
Krasnogvardeiskoje rajoon

Krasnogvardeiskoje rajoon on mitme Venemaa haldusüksuse nimi.

 Krasnogvardeiskoje rajoon (Adõgee)
 Krasnogvardeiskoje rajoon (Belgorodi oblast)
 Krasnogvardeiskoje rajoon (Stavropoli krai)
David Nabarro

David Nabarro CBE (sündinud 26. augustil 1949 Londonis) on Ühendkuningriigi arstiteadlane, Maailma Terviseorganisatsiooni eriesindaja.

2019.–2020. aasta koroonaviirushaiguse pandeemia ajal pakkus ta välja, et kaitsemaskide kandmisest võiks kujuneda üks Covidi „revolutsiooni“ tulemustest.

Viited

Sündinud 1949
Judo olümpiamängudel

Judo on olnud olümpiaala alates 1964. aasta suveolümpiamängudest Tokyos Jaapanis. Judo oli esimene Aasia võitluskunst, mis jõudis suveolümpiamängude programmi.

1968. aastal ei kuulunud judo olümpiamängude kavva, kuid on olnud olümpiamängude kava lahutamatu osa alates 1972. aasta suveolümpiamängudest Münchenis. 

1988. aasta suveolümpiamängudel kuulus naiste judo olümpiamängude kavva näidisalana. Naiste judokad said esmakordselt olümpiamedalite nimel heidelda 1992. aasta suveolümpiamängudel Barcelonas.

Eestlaste medalivõidud

Medalid

Judo olümpiamängudel
Puudriroosa

Puudriroosa ehk puuderroosaon hele või kahvatu küllastamatuna mõjuv roosa värvus, mis võrreldes inkarnaadi ja beebiroosaga on pruunikama ja pastelsema tooniga. Arvatavasti tõlkelaen (saksa keeles puderrosa, prantsuse keeles rose poudré).

Pildid

Variatsioonid 
Pantone värvitoon 12-1209 Soft Pink vastab ligikaudu puudriroosale, samuti Pantone PQ-13-1504 Peach Blush ja Pantone 14-1312 Pale Blush.

Kasutamine 
Värvuse võib liigitada kreemikate pastelltoonide hulka ja kujutab endast segu heleroosast ja beežist. Vastavalt kombineerimisele teiste värvitoonidega võib ühel juhul mõjuda nostalgiliselt ja romantiliselt, kuid teisel moodsalt ja värskelt. Interjööris annab ta valge, musta ja halliga kõrvuti elegantse ja ajatu ruumimulje. Pastelsete mündirohelise, beebisinise, kreemvalge või helekollase kõrval mõjub puudriroosa elava ja nooruslikuna. Kõrvutades puudriroosat teiste roosade toonidega, nagu vanaroosa ja beebiroosa, domineerib õrn ja romantiliselt naiselik meeleolu, kui aga puudriroosa kõrval on pruunikad, beežid ja soojad murtud rohelised toonid, on saadud tulemus vintage-meeleolus. Samuti sobib värvus kõrvutamiseks poleeritud metallpindade ja metallikvärvidega.

Moes on värvil ajatu klassika staatus, kuid ei peeta sobivaks, kui selle toon liiga palju sarnaneb kandja ihutoonile. Nagu sisekujunduses, peetakse kindlaks valikuks puudriroosa kombineerimist neutraaltoonide musta, halli ja valgega, samuti beežiga. 

Eesti keeles leiab värvinimetus enim kasutust tekstiilide värvuse kirjeldamisel, aga ka muude tarbeasjade puhul.

Viited

Välislingid 
 Rose poudré: douceur et délicatesse. – maisoncreative.com (prantsuse keeles)
 S. Benazouz. Pleins phares sur le rose poudré! – marieclaire.fr (prantsuse keeles)
 Farbe Puderrosa richtig kombinieren – Ideen zum Wohnen und Stylen (saksa keeles)
  H. Kalthegener. Le Rose poudré : l’évolution d’un classique intemporel, devenu couleur à la mode une contribution. – Les Couleurs de Le Corbusier (prantsuse keeles)

Roosad värvitoonid
Pruunid värvitoonid
Järje Hoidja

Järje Hoidja on lastekirjanduse auhind. Sellega tunnustatakse eelneval aastal ilmunud ja Tallinna Keskraamatukogus möödunud aastal enim loetud Eesti laste- või noorteraamatu autorit. Järje Hoidja auhinnaga tänatakse kirjanikku kui järjepidevuse hoidjat lastele ja noortele väärt lugemisvara pakkumisel. Auhind määratakse alates 2005. aastast igal aastal 2. aprillil tähistatava rahvusvahelise lasteraamatupäeva puhul.

Laureaadid 

 2004 Andrus Kivirähk, „Limpa ja mereröövlid”
 2005 Lea Arme, „Duubeltüdruk”
 2006 Aarne Mägi ja Aare Toikka, “Ruudi”
 2007 Ketlin Priilinn, „Peaaegu Tuhkatriinu“
 2008 Aino Pervik, „Paula sõidab kevadet vaatama“
 2009 Ene Sepp, „Medaljon“
 2010 Urmas Nemvalts ja Contra, „Poiste aabits“
 2011 Heli Künnapas, „Lõpupidu“
2012 Ilmar Tomusk, "Kolmanda A kriminialistid"
 2013 Piret Raud, „Teistmoodi printsessilood“
 2014 Aino Pervik, "Härra Tee ja proua Kohv"
 2015 Ilmar Tomusk, "Kriminaalne pangapresident. Kriminalistid on tagasi"
 2016 Reeli Reinaus, "Verikambi"
 2017 Anti Saar, „Pärt ei oska saltot”
 2018 Andrus Kivirähk, "Tilda ja tolmuingel"
 2019 Mika Keränen, "Soome pitsa"

Viited 

Eesti kirjandusauhinnad
Eesti lastekirjandus
Maadlus olümpiamängudel

Maadlus on olnud suveolümpiamängudel kavas alates spordiala tutvustamisest iidsetest olümpiamängudest 776. aastast eKr. 

Kui tänapäevased olümpiamängud Ateenas 1896. aastal jätkusid, sai mängude tähelepanu keskpunktiks maadlus (Kreeka-Rooma maadluse näol), välja arvatud 1900. aasta suveolümpiamängud Pariisis, kui maadlus programmi ei kuulunud. Nii vabamaadlus kui ka kaaluklassid võeti kavva esmakordselt 1904. aasta suveolümpiamängudel Saint Louises. Naiste maadlus viidi sisse 2004. aastal Ateenas.

ROK hääletas 2013. aasta veebruaris maadluse loobumisest suvisest olümpiaprogrammist, mis jõustub 2020. aastal. Spordi juhtorgani FILA, nüüd Rahvusvaheline Maadlusliit (United World Wrestling, lühend UWW) president astus tagasi pärast hilisemat umbusaldusavaldust. Pärast juhtimismuutusi ja 2016. aasta programmi muutmist (sealhulgas reeglite muutmine ja täiendavad naistevõistlused) korraldati maadlus edukalt suveolümpiaprogrammi tagasi.

Eestlaste medalivõidud

Kreeka-Rooma maadlus

Vabamaadlus

Medalid
Kethi Uibomägi

Kethi Uibomägi (sündinud 11. juunil 1989 Valgas) on eesti estraadilaulja, näitleja ja telesaatejuht.

Haridus 
2004. aastal lõpetas Valga Põhikooli ja Valga Muusikakooli klaveri erialal. 2007. aastal lõpetas Valga Gümnaasiumi.

Rakenduskõrghariduse sai noorsootöö erialal Tallinna Pedagoogilisest Seminarist, mille lõpetas 2010. aastal. Aastatel 2007–2011 õppis laulmist WAF Koolis.

Lauljakarjäär 
Kethi Uibomägi laulis aastatel 2013–2019 ansamblis La La Ladies koos Diana Variku ja Inga Tislariga.

2016. aastal osaleti Eesti Laul poolfinaalis lauluga "Unikaalne".https://www.eurovisioon.ee/eestilaul.php?laul=337&id=2016&t=la-la-ladies-unikaalne

2017. aastal ilmus album "Sulle". Ansambel esines ka New Yorgis, Sydneys, Liibanonis, Dubais, Leedus, Lätis, Soomes.

https://www.estravel.ee/blog/la-la-ladies/

https://elu.ohtuleht.ee/939867/la-la-ladies-austraalias-tekkis-tunne-et-oleme-ka-inimesed

Näitlemine 
2019–2020 Velma, Estonia teater "West side story"

2018–... vestlusõhtu "Head tüdrukud nii ei tee" koos Anu Saagim ja Liina Pulgesega 

2018 – Ain Mäeotsa lavastatud ja stsenarist Mihkel Seeder, ansambli La La Ladies elust kirjutatud muusikaline stand up show "La La Wonderland" sisu autor ja näitleja.

2017 – Ain Mäeotsa lavastatud Gurmeeteatri etendus "Patuste õhtusöök"

2016 – Riina, Triin Ruumeti filmis "Päevad, mis ajasid segadusse"

2014 – Doktor Ave, Teater Vanemuine, "Lotte Jõulupidu"

2013–2014, Marty, Teater Vanemuine, "Grease"

Saatejuhtimine 
“Seitsmesed” saatejuht alates 2021 septembrist.
“Kethi emmega Gruusias” seikluslik reisisaade TV3 kanalis.
"Eesti Selgeltnägijate tuleproov" saatejuht 2018.–2019. aastal.

https://elu.ohtuleht.ee/896266/la-la-ladiesi-kethist-sai-selgeltnagijasaate-juht-oli-ka-neid-kel-oli-minuga-ebamugav-tootada

https://lood.delfi.ee/annestiil/persoon/selgeltnagijasaate-juht-kethi-uibomagi-naeb-ka-minu-ehmatust-millegi-ule-mida-ma-seletada-ei-oska?id=83769819

https://elu24.postimees.ee/6443388/jube-video-kethi-uibomagi-nagi-votteplatsil-kummitust

Viited

Eesti lauljad
Eesti näitlejad
Eesti saatejuhid
2005. aasta FIDE MM-turniir males

2005. aasta FIDE maailmameistrivõistluste turniir (inglise keeles FIDE World Chess Championship 2005) oli 2005. aastal Potrero de los Funesis (Argentinas) peetud FIDE MM-võistluste kaheringiline ringsüsteemis mängitav maleturniir.  See oli järjekordne katse kaasata Professionaalse Male Assotsiatsiooni egiidi all mängivaid tippmaletajad FIDE egiidi alla. 

MM-turniir peeti 27. septembrist kuni 16. oktoobrini 2005 San Luisi lähistel Potrero de los Funesis. Osavõtjaid oli kaheksa. Turniiri auhinnafond moodustas 1 miljon USA dollarit, millest 30% oli ette nähtud turniiri võitjale.

Turniiri võitis ja FIDE egiidi all uueks maailmameistriks tuli Bulgaariat esindav 37-aastane suurmeister Veselin Topalov, kes edestas pooleteist punktiga India maletajat Viswanathan Anandit ja Venemaa maletajat Pjotr Svidlerit. Topalov saavutas esimese seitsme vooruga tavatult suure punktisumma sedalaadi male tippvõistlustel – 6,5 punkti seitsmest partiist. Teises ringis mängis ta kõik partiid viiki ja sellest piisas MM-tiitli võitmiseks.

Reglement
Mängiti kaks ringi ringsüsteemis (kokku 14 vooru), ajakontrolliga kaks tundi 40 käigule, seejärel üks tund järgmisele 20 käigule, pärast mida anti 15 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta. 

Reglement määratles, et kui osavõtjad kogusid võrdse arvu punkte, siis sai määravaks omavaheliste kohtumiste seis, kui see osutus viigliseks, siis sai määravaks suurem võitude arv, kui ka see oli võrdne, siis otsustas lisapartiide tulemus.

Osavõtjate kvalifitseerumine

Turniiri lõpptulemus

¹) Anandil oli võidetud partiide arv suurem kui Svidleril

Vaata ka
2004. aasta PCA MM-tiitlimatš males
FIDE maailmameistrivõistlused males (1993–2006)
2006. aasta MM-tiitlimatš males
2007. aasta MM-turniir males
2008. aasta MM-tiitlimatš males
2009. aasta pretendentide matš males

Välislingid
FIDE World Championship 2005. chess-results.com
FIDE World Championship Tournament, 2005. chessgames.com

Maailmameistrivõistlused males
 2005. aasta spordis
Ostroh

Ostrog (ukraina keeles Острог, poola keeles Ostróg) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Rivne oblastis, Ostrogi rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Ostrog asub Rivnest umbes 38 km lõunakagus.

Ajalugu 
Ostrogi on esmakordselt ürikutes mainitud 1100. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1585. aastal. 1576. aastal asutati Ostrogi akadeemia. 

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ostrogi elanikest ukrainlasi 94,9%, venelasi 2,8% ja poolakaid 1,7%.

Vaata ka 
Ostrogi Akadeemia
Rahvuslik Ülikool Ostrogi Akadeemia

Viited

Ukraina linnad
Rivne oblast
Näomask (isikukaitsevahend)

Näomask on isikukaitsevahend, mida kasutatakse hingamisteede kaitseks piisknakkuste, aerosoolnakkuste ja ka näiteks tolmu eest.

Näomaskid jaotatakse kategooriatesse vastavalt kaitse tõhususele.

Viited

Tervishoid
Berezne

Berezne (ukraina Березне, poola Bereźne) on linn Ukrainas Rivne oblastis, Berezne rajooni halduskeskus. Berezne asub Rivnest umbes 62 km kirdes.

Asulat on esmamainitud 1584. aastal. Teise Poola jagamise tulemusel läks 1793. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla. Aastatel 1920–1939 oli Berezne Poola koosseisus. Alevi staatuse sai Berezne 1957. aastal ja linnaõigused 21. detsembril 2000.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Berezne elanikest ukrainlasi 98,48%, venelasi 1,07%, valgevenelasi 0,17% ja poolakaid 0,07%.

Viited

Ukraina linnad
Rivne oblast
Villem Tamm (ametnik)

Villem (Vassili) Tamm VR I/3 (1. jaanuar 1891 Massu vald, Hanila kihelkond, Läänemaa – 16. august 1943 Vorkuta, Komi ANSV, Nõukogude Liit) oli Eesti sõjaväeametnik.

Elukäik 
Villem (kuni 1937 Vassili) Tamm sündis Läänemaal, Massu vallas talupidaja Mihkel (Mihhail) Tamme pojana. Villem Tamm õppis aastatel 1900–1905 Uue-Virtsu kihelkonna- ja 1905–1907 Paatsalu ministeeriumikoolis ning 1907–1908 Pärnu linnakoolis.

1908–1910 töötas Villem Tamm Tallinnas admiraliteedi arveametnikuna, 1910–1911 transpordilaeva Kompas kirjutaja ja varahoidjana ning 1912–1914 transpordilaeva Lahta ja 1914–1916 jäämurdja Truvor revident-varahoidjana.

Esimeses maailmasõjas 
Esimese maailmasõja ajal töötas Villem Tamm 1916. aasta septembrist sõjaväeametnikuna Peeter Suure merekindluse Soome lahe 4. üksiku rannakaitse divisjoni kassapidajana ning 1917. aasta juunist oktoobrini majandusjaoskonna ülema kohusetäitjana.

Vabadussõjas 
Eesti Vabadussõjas osales Villem Tamm vabatahtlikult, olles alates 1918. aasta 19. novembrist mereväes mereväe valitsuse majandusosakonna ülem, veebruarist 1919 merejõudude majandusameti ülem, detsembrist 1919 merejõudude staabi vanem käsundusametnik. Septembrist 1920 oli Villem Tamm staabi koosseisu jaoskonna ülemakohusetäitja, oktoober 1920–detsember 1921 merejõudude intendant. Tamm vabastati teenistusest 1922. aastal.

Teenistus Eesti Vabariigis 
Pärast Vabadussõda töötas Villem Tamm piirivalves Tallinna jaoskonna asjaajajana (mai 1923–juuli 1924), ajakirja Sõdur toimetuse liikmena (al oktoober 1924), kaitsepolitsei registreerimise toimkonna ülemana (al juuli 1925) ning 1926. aasta juulist kuni 1940. aastani Poliitilise Politsei vanemassistendina. 

Villem Tamm oli ka Kindral Laidoneri nimelise invaliidide kapitali komitee asjaajaja ja raamatupidaja.

Villem Tamm arreteeriti Nõukogude okupatsioonivõimu poolt 15. juulil 1940 Tallinnas. Tamm suri 1943. aasta 16. augustil Komi ANSV-s Vorkuta vangilaagris.

Tunnustused 

 1920 Vabadusristi I liigi 3. järk
 1936 Kotkaristi teenetemärgi V klass

Isiklikku 
Villem Tamme abikaasa oli Alice (sünd. Koppelmann (1891)), kellega neil sündis neli poega: Arkaadi (1914–1915), Paul (1914–1915), Feliks (1919–2007) ja Boris (1922–?). 

Feliks Tamm oli Eesti kaitseväe Suurtükiväepataljoni lipnik, kes Saksa sõjaväkke mobiliseerituna arreteeriti 1945. aastal Nõukogude võimu poolt. Feliks Tamm veetis seitse aastat Norilski vangilaagris ja viis aastat Norilskis asumisel. Feliks Tamme poeg on Enno Tamm. Tütar Ülle Okas (Tamm).

Viited

Kirjandus 

 Jaak Pihlak, Ain Krillo, Mati Strauss. "Eesti Vabaduse Risti kavalerid". Viljandi, Vabadussõja Ajaloo Selts, Viljandi Muuseum, 2016

Merejõudude Staabi koosseis
Eesti politseinikud
Eesti piirivalvurid
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1891
Surnud 1943
Agne Kurrikoff-Herman

Agne Kurrikoff-Herman (sündinud 4. juunil 1975) on eesti koreograaf ja rahvatantsujuht. 

Kurrikoff-Herman on õppinud tantsujuhtimist Viljandi Kultuuriakadeemias ning on olnud tantsupidude lavastusmeeskonna liige ja liigijuht. Ta on tantsuansambli Sõprus üks juhte. Keskhariduse sai Keila I keskkoolis (gümnaasiumis), mis kannab praegu Keila kooli nime. 

Ta on 2022. aastal toimuva noorte tantsupeo pealavastaja.  

Eesti koreograafid
Eesti tantsujuhid
Sündinud 1975
Miilitsa peadirektor

Miilitsa peadirektor (vene keeles Главный директор милиции) oli Nõukogude Liidu miilitsa kõrgeim auaste aastail 1936–1943.

Sellele auastmele vastasid riikliku julgeoleku 1. järgu komissar, 1. järgu armeekomandör ja 1. järgu laevastikuflagman. Madalam miilitsa auaste oli miilitsadirektor.

Tegelikult ei antud seda auastet kellelegi. Sel ajavahemikul miilitsat juhtinud isikuist oli Lev Belski 2. järgu riikliku julgeoleku komissar, Vassili Tsernõšjov diviisikomandör, Ivan Serov riikliku julgeoleku vanemmajor, Pavel Zujev major ja Aleksandr Galkin miilitsainspektor.
Negatiivne tulumaks

Negatiivne tulumaks on fiskaalpoliitiline lahendus, millega saab lahendada maksumaksjate toimetuleku probleemi. Kui riigis on sätestatud minimaalset toimetulekut kindlustav summa, siis võib maksuamet kanda neile, kelle deklareeritud sissetulek on sellest summast väiksem, nimetatud summast puudujääva summa. Kui maksumaksja tulud ületavad seda, siis tasub ta tulumaksu tavapärases korras.

Negatiivne tulumaks on alternatiiv hajutatud sotsiaalhooldus- ja kindlustuse süsteemile, tingimusteta põhisissetuleku, kodanikupalga ja kopteriraha lahendustele.

Ajalugu 
Juliet Rhys-Williams (1898–1964), Suurbritannia poliitik, kirjeldas oma töödes negatiivsele tulumaksule sarnast lahendit 1940. aastatel.

Milton Friedman (1912–2006), Ameerika majandusteadlane, sõnastas negatiivse tulumaksu kontseptsiooni 1970. aastatel. 1980. aastatel propageeris ta seda ideed televisiooni saatesarjas "Free to Choose". Ta leidis, et sellise lahendusega saaks asendaks kõiki juba olemasolevaid kulukad ja/või ebaefektiivsed hoolekandeprogrammid.

Richard Nixon (1913–1994), Ameerika Ühendriikide president aastatel 1969–1974, tegi 1971 ettepaneku reformida hoolekandepoliitikat ja juurutada negatiivse tulumaksu lahendus, kuid Kongress ei kinnitanud seda projekti. Selle asemele kehtestati täiendav turvatulusüsteem, mis tagas eakatele ja puudega inimestele garanteeritud sissetuleku.

Rohelise Partei üheks põhilubaduseks Ameerika Ühendriikides 2010. aasta valimiskampaanias oli negatiivset tulumaksu kehtestamine riigis.

Austraalia Piraadipartei üheks programmiliseks lubaduseks oli negatiivset tulumaksu kehtestamine riigis.

Slovakkias oli negatiivse tulumaksu kehtestamine programmiline seisukoht Vabaduse ja Solidaarsuse Parteil.

Iisrael sätestas 2007. aastal negatiivse tulumaksu süsteemi ühe piiratud grupi kodanike suhtes.

Rakendamise eeldused ja võimalused 

Negatiivse tulumaksu rakendamine riigi fiskaalsüsteemis pakub radikaalseid võimalusi riigibürokraatia piiramiseks ja halduskulude vähendamiseks. Negatiivse tulumaksu rakendus on kõige efektiivsem, kui kehtib üks ühtne maksumäär ning maksuvaba miinimumi ei kehtestata.

Süsteemi tulemusliku rakendamise eelduseks on, et maksuametil on täielik ülevaade isiku tuludest ja varadest. Need tingimused on täidetud sularahavabas majanduses ja maksusüsteemis, milles maksubaasi on hõlmatud ka inimeste varad. 

Selline süsteem kindlustab raskustesse sattunud inimestele toimetulekuvõimaluse ja välistab nende langemise võlaorjusse, säilitades samal ajal stiimuli püüelda suurema sissetuleku saamise poole. 

Kui minimaalset toimetuleku kindlustav summa on sama suur kui miinimumpalk ja maksuvaba miinimum, siis lihtsustaks see oluliselt süsteemi haldamist ja sellest tulenevaid kulusid. Kui miinimumpalka ei ole seadusega sätestatud, siis loob see olukorra, kus inimesed võivad võtta vastu ka juhuslikke ja ajutisi tööotsi, mis on lühemad kui kuu aega. Kui negatiivne tulumaks kombineerida palgakontoga (samal põhimõttel, nagu praegu on Eestis rakendatud ettevõtluskontot), siis looks see äärmiselt paindliku tööturu, milles bürokraatia oleks viidud miinimumini.

Viited
Dubrovõtsja

Dubrovõtsja (ukraina Дубровиця, poola Dąbrowica) on linn Ukrainas Rivne oblastis, Dubrovõtsja rajooni halduskeskus. Dubrovõtsja asub Rivnest umbes 110 km põhjas.

Dubrovõtsjat on esmamainitud 1005. aastal, linnaõigused sai 1940. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dubrovõtsja elanikest ukrainlasi 96,98%, venelasi 1,89%, valgevenelasi 0,73% ja poolakaid 0,10.

Viited

Ukraina linnad
Rivne oblast
Zdolbuniv

Zdolbuniv (ukraina Здолбунів, poola Zdołbunów) on linn Ukrainas Rivne oblastis Rivne rajoonis. Zdolbuniv asub Rivnest umbes 12 km lõunas.

Asulat on esmamainitud 1497. aastal. Teise Poola jagamise tagajärjel läks Zdolbuniv 1793. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla. Linnaõigused sai Zdolbuniv 1903. aastal. Aastatel 1920–1939 oli linn Poola koosseisus.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zdolbunivi elanikest ukrainlasi 92,83%, venelasi 5,57%, valgevenelasi 0,48%, poolakaid 0,43%, tšehhe 0,20%, sakslasi 0,07% ja juute 0,05%.

Viited

Ukraina linnad
Rivne oblast
Fastiv

Fastiv (ukraina keeles Фастів, vene keeles Фастов) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Kiievi oblastis, Fastivi rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Fastiv asub Kiievi kesklinnast umbes 59 km edelas.

Fastivit on esmamainitud 1390. aastal.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Fastivi elanikest ukrainlasi 90,7%, venelasi 7,8%, valgevenelasi 0,4% ja poolakaid 0,2%.

Viited

Ukraina linnad
Kiievi oblast
Ovrutš

Ovrutš (ukraina Овруч) on linn Ukrainas Žõtomõri oblastis, Korosteni rajoonis. Ovrutši kesklinn asub Valgevene piirist umbes 11 km kaugusel, Žõtomõrist ligikaudu 120 km põhjas.

Ajalugu 
Ovrutšit on esmamainitud 946. aastal 1641. aastal andis Poola kuningas Władysław IV Waza Ovrutšile linnaõigused. 1793. aastal läks linn Teise Poola jagamise tulemusel Venemaa Keisririigi võimu alla.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ovrutši elanikest ukrainlasi 89,94%, venelasi 7,27%, valgevenelasi 1,47%, juute 0,50% ja poolakaid 0,27%.

2022. aasta augusti alguses pani Eesti välisminister Urmas Reinsalu  Ukraina Žõtomõri oblastit külastades taastatavlae Ovrtutši lasteaiale nurgakivi.

Galerii

Viited

Ukraina linnad
Žõtomõri oblast