joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Toomas Kõrvits

Toomas Kõrvits (sündinud 24. novembril 1945 Tallinnas) on eesti mööblikunstnik ja laulja.

Haridus
Toomas Kõrvits lõpetas 1965. aastal Tallinna 22. Keskkooli (praeguse Tallinna Jakob Westholmi Gümnaasiumi) ja 1975. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) ruumi- ja mööblikujunduse erialal.

Töö
Pärast keskkooli lõpetamist töötas Toomas Kõrvits aastatel 1965–1970 Eesti Projektis; pärast ERKI lõpetamist sai temast mööblivabriku Standard mööblikunstnik. Toomas Kõrvits on paljude omal ajal kõrgelt hinnatud mööblikomplektide autor (näiteks kontorimööbel "Forte", tool "Gamma", puhkemööbel "Retro"). Tema tööd olid esil paljudel näitustel ja messidel.

Alates 1986. aastast on ta vabakutseline sisearhitekt.

Kukerpillid
Toomas Kõrvits on Kukerpillide laulja ja kitarrist alates ansambli loomisest 1972. aastal.

Tunnustus
 2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Toomas Kõrvitsa isa Harri Kõrvits (1915–2003) oli muusikateadlane ja helilooja, vennad Tõnis, Tiit ja Harry, ka vennapoeg Tõnu Kõrvits on muusikud.

Välislingid

Kukerpillid
Porgandihäälega Toomas Kõrvits: «Häälekoolitusel tõsteti mind ukse taha.»
Intervjuu Sakalas
Toomas Kõrvits: tähtis on koju naasmise rõõm Postimees, 29. juuli 2012

Eesti lauljad
Eesti sisearhitektid
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1945
Ă

Ă (ă) on ladina kirja täht, mis on kasutusel rumeenia ja vietnami keeles.

Bulgaaria keele Ъ translitereeritakse ladina kirjas ă-ga.

Vaata ka 
Ӑ

A
Teodor Ussisoo

Teodor Ussisoo (ka Theodor; kuni 1906 Uusmann; 27. veebruar 1878 Paide – 26. september 1959 Tallinn) oli eesti pedagoog, mööblimeister, sisearhitekt ja sporditegelane.

Haridus
Teodor Ussisoo õppis aastatel 1892–1898 Tallinna linnakoolis ja raudteekoolis. Ta lõpetas 1909. aastal Leipzigi puutöökooli ja 1913. aastal Kötheni Tehnilise Kunsttööstuskooli sisearhitektina. Hiljem õppis kaugõppe teel Odessa professorilt Kossodolt kalligraafiat ning sooritas 1911. aastal Tallinnas joonistus- ja kalligraafiaõpetaja kutseeksami.

Elukäik
Aastatel 1912–1922 töötas Teodor Ussisoo õpetajana Tallinna Kunsttööstuskoolis, 1912–1929 erinevates kesk- ja ametikoolides. Ta oli 1922–1941 Riigi Tööstuskooli ja 1924–1940 samaaegselt ka Riigi Tööstusõpilaste Kooli juhataja ning 1932–1939 Tallinna tööoskusameti esimees.

Ta arreteeriti 1949. aastal. Oli Krasnojarski krais vangilaagrites, vabanes 1956.

Looming
Ussisoo osales Eesti Kunstiseltsi tegevuses ning valiti 1923. aastal Rootsi Käsitööühingu liikmeks.

Ta kirjutas mitu tehnika-, puutöö- ja kirjakunstiõpikut ja käsiraamatut.

Ta kujundas muu hulgas Eesti Vabariigi esimesed, 1919. aastal käibele võetud 50-pennised ning 1-, 3-, 5- ja 25-margased rahatähed. Ta kujundas ka postmarke.

Tunnustus
1934 Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu I aste 
1938 Valgetähe III klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema poeg oli entsüklopedist ja tõlkija Uno Ussisoo.

Teodor Ussisoo oli aktiivne tervisesportlane ja spordi populariseerija õpilaste hulgas. Ta oli Tallinna Jalgrattasõitjate Seltsi Kalev üks asutajaliikmeid.

Teoseid
"Pussnoatööd", 1920
"Korvipunumine", Rahvaülikool 1922
"Geomeetriline joonestamine", Riigi Tööstuskool 1931
"Meister, õppinud tööline ja tööstusõpilane tööstuslikkudes seadustes ja määrustes", 1937
"Puit tarbematerjalina" (koos Arvo Veskiga), Teaduslik Kirjandus 1942
"Puidutööriistad ja -abinõud", 1943
"Tehniline joonestamine. Metallitöö", Pedagoogiline Kirjandus 1947
"Puidutehnoloogia laudseppadele ja mööbelseppadele. 1. osa, Materjalide tundmine" (koos Arvo Veskiga), Pedagoogiline Kirjandus, 1947
"Puutehnoloogia : tööstuskoolidele ja mööbelseppadele. II, Mööblitööstus. 2.osa, Liim, liimimine ja puuseotised", Riigi Tööstuskool, 1932
"Puidutöö jooniseid noortele", 1959

Viited

Välislingid
 

Eesti pedagoogid
Eesti sisearhitektid
Eesti sporditegelased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu I astme kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Vana-Kaarli kalmistule maetud
Sündinud 1878
Surnud 1959
Tallinna–Paldiski maantee

Tallinna–Paldiski maantee  (põhimaantee nr 8) on üks Eesti põhimaanteid. 

See saab alguse Tallinna linnast. Tee pikkus on 47,1 km, sh 11,3 km pikkune lõik (Paldiski maantee) Tallinna linnas. Tee lõpeb Paldiski linnas. Alates 2008. aastast moodustab maantee Keila ja Paldiski vaheline lõik osa Euroopa maanteest E265, mis ühendab Tallinna Kapellskäriga Rootsis.

Sillad Tallinna–Paldiski maanteel

Sildade nimekiri pärineb Teeregistri andmebaasist.

Asulad Tallinna–Paldiski maantee ääres 

Tallinna linn, Harkujärve küla, Harku alevik, Hüüru küla, Püha küla, Kiia küla, Kütke küla, Tutermaa küla, Kumna küla, Keila linn, Valkse küla, Illurma küla, Niitvälja küla, Tuulna küla, Kloogaranna küla, Kersalu küla, Paldiski linn.

Viited

Eesti põhimaanteed
Harju maakond
800 m vabaujumine

800 m vabaujumine on ujumise ala, kus ujutakse 800 meetri pikkust distantsi vabas stiilis.

Maailmarekordite areng

Mehed

Suur bassein (50 m)

Välislingid 
Rekordid ISHOF-i kodulehel

Ujumine
1500 m vabaujumine

1500 m vabaujumine on ujumise ala, kus 1500 m distantsi ujutakse vabas stiilis.

Ujumine
Üksjalg

Üksjalad (ka: ainasjalad, saksa keeles Einfüsslinge) oli talupoegade sotsiaalne grupp kesk- ja varauusaegsel Liivimaal.    

Üksjalad olid arvatavasti sisekolonistid, kes asusid uusi maid üles harima. Nende arv kahanes aja jooksul, eriti 16. sajandist alates. Saaremaal leidus neid veel ka 18. sajandil. Nende maksukohustused olid väiksemad kui adratalupoegadel. 

Enn Tarvel on arvanud, et nende talude põllumaad olid ühes tükis, mitte põlluribadena nagu adratalupoegadel. Tavaliselt olid üksjalgade talud kehvematel põllumaadel, eriti palju oli neid Lääne-Eestis. On ka arvatud, et üksjalad olid Saaremaa orjade ehk träälide järeltulijad, kuid tõenäolisel on see arvamus vale. Üldiselt peetakse õigemaks seda, et nad olid adratalupoegade nooremad pojad, kes isatalust ära läksid ja endale uued talud rajasid. Nad on seotud ka talumaade mõisastamisega, sest kui adratalude maad mõisastati, pidid nendest lahkunud talupojad kõigepealt rajama asuniku- ehk üksjalatalu, mis jalad alla saanuna muutus taas adrataluks. Seega oli üksjala staatus talupoja puhul pigem ajutine.

Üksjalgade eriskummaline nimetus tuli sellest, et 15. sajandi I poolel, kui üksjalad allikaisse ilmusid, olid nende talud väikesed ja peamisteks
koormisteks oli üks jalapäev nädalas.

Vaata ka
 adratalupoeg
 maavaba talupoeg
 ori ehk trääl
 pundenik
 sulane
 teenija
 vabadik
 vabatalupoeg

Kirjandust
Eesti talurahva ajalugu. Tallinn, 1992.

Vana-Liivimaa
Eesti keskaeg
Eesti talurahvas
Eesti varauusaeg
Must eebenipuu

Must eebenipuu ehk tseiloni eebenipuu ehk eebenidiospüür (Diospyros ebenum) on lehtpuuliik eebenipuu (diospüüri) perekonnast. Must eebenipuu kasvab looduslikult Lõuna-Indias ja Sri Lankal.

Eebenipuud tuntakse eelkõige tema musta puidu poolest. Puu on igihaljas ning aeglase kasvuga. Must eebenipuu kasvab kuni 30 meetri kõrguseks. Sirge tüve läbimõõt võib ulatuda 750 millimeetrini. Lehe pikkus on 6...15 sentimeetrit ja laius 3...5 sentimeetrit. Puu viljad on umbes kahesentimeetrise läbimõõduga hurmaaga sarnanevad marjad.

Eebenipuu puit on kõva ja suure tihedusega (umbes 1200 kg/m3). Puit on peene ja ühtlase tekstuuriga ja suhteliselt sirgete kiududega. Lülipuit on tumepruun kuni must, väheväärtuslik maltspuit aga kollakas.

Oma kõvaduse tõttu on eebenipuit suhteliselt raskesti töödeldav, kuid tänu tihedusele ja ühtlusele hästi poleeritav, mistõttu võimaldab saavutada ülimalt sileda ja läikiva pinna.

Puidust valmistatakse dekoratiivtooteid (eriti treitooteid) ja muusikariistu. Traditsiooniliselt valmistatakse eebenipuidust musti malendeid ja klaveri musti klahve. Pärast peitsimise ja teiste töötlusviiside kasutuselevõttu on eebenipuit osa oma eripärast kaotanud.

Vanas Indias usuti, et eebenipuit neutraliseerib mürke, mistõttu kasutati seda jooginõude valmistamiseks. Puu lehti on kasutatud tubaka aseainena.

Eebenipuulised
Šveitsi frank

Šveitsi frank (saksa keeles Schweizer Franken, itaalia keeles Franco svizzero, prantsuse keeles Franc suisse) on Šveitsi rahaühik. Selle valuutakood on CHF.

Pangatähed

Ringluses on 6 erinevat nominaali:

1000 franki
200 franki
100 franki
50 franki
20 franki
10 franki

Tuhandefrangine on kõige suurema reaalväärtusega pangatäht Euroopas (umbes 825 eurot).

Mündid

Ringluses on 7 mündinominaali:

5 franki
2 franki
1 frank
1/2 franki
20 rappi
10 rappi
5 rappi

Välislingid 
 Šveitsi frank: pangatähtede galerii (saksa, inglise, prantsuse keeles)

Rahaühikud
Šveits
Nicolaus von Nauen

Nicolaus von Nauen (ka Nikolaus; suri 1253) oli Riia piiskop aastatel 1229–1253.

Nicolaus pärines tõenäoliselt Magdeburgi peapiiskopkonna aladelt. Ta oli premonstraatliku ordu liige.

Nicolaus von Nauen Riia piiskopina
Kui Riia piiskop Albert 1229. aastal suri, valis otse Rooma paavstile Riia toomkapiitel endise Magdeburgi toomhärra Nicolause uueks Riia piiskopiks. 

Preisimaa ja Liivimaaga piirneva suure Saksamaa – Bremeni peapiiskopkonna peapiiskop oli omalt poolt määranud uueks piiskopiks aga Albert Suerbeeri. Riia piiskopkond allus aga otseselt Rooma paavstile ja seetõttu ei tunnistatud Liivimaal ka Suerbeeri valimist. Paavstki nõustus lõpuks Nicolause võimuga, määrates Suerbeeri Põhja-Iirimaale Armagh' peapiiskopiks. 

1231. aastal tuli Nicolaus Liivimaale ja asus piiskopina reaalselt valitsema. Tema ajal, 1234. aastal, tulid Riiga dominiiklased ja frantsisklased.

Vastasseis Albert Suerbeeriga
1245. aastal suri Preisimaa piiskop Christoph ja Rooma paavst rajas ühise Preisimaa, Liivimaa ja Eestimaa peapiiskopkonna, mille etteotsa sai Albert Suerbeer. Albert Suerbeerile oleks ka Riia piiskopkond allutatud, kuid Suerbeer ei saanud Saksa ordu vastuseisu tõttu Preisimaale asuda, määras Rooma paavst peapiiskopkonna residentsiks 1251. aastal Riia linna. Nicolaus ei olnud sellega nõus, kuid kui ta 1253. aastal suri, toodi peapiiskopkonna keskus ikkagi Riiga üle.

Vaata ka
Riia piiskoppide ja peapiiskoppide loend
Semgallia piiskop

Riia piiskopid
Vana-Liivimaa inimesed
 Surnud 1253
Sahara Araabia Demokraatliku Vabariigi lipp

Lääne-Sahara lipp on Sahara Araabia Demokraatliku Vabariigi lipp. Lipp on kasutusel alates 1960. aastast.

Vaata ka 
Maroko lipp

Lääne-Sahara sümboolika
Lipud riigiti

mk:Знаме на Сахарската Арапска Демократска Република
th:ธงชาติสาธารณรัฐประชาธิปไตยอาหรับซาห์ราวี
Natt och Dag

Natt och Dag (rootsi keeles 'Öö ja Päev') on Östergötlandi maakonnast pärit Rootsi aadlisuguvõsa. See on vanim tänaseni säilinud Rootsi aadlisuguvõsa. Selle olemasolu on dokumentaalselt teada 1280. aastast. 

1625 immatrikuleeriti Rootsi rüütelkonda (Nr.13).

31. detsembril 2006 oli 55 inimesel Rootsis perekonnanimi Natt och Dag.

Suguvõsa liikmeid

Svante Nilsson (1460–1512), riiginõunik ja riigieestseisja (1504–1512)
Sten Sture noorem (1493–1520), Rootsi riigieestseisja 1512–1520
Måns Johansson Natt och Dag (1500–1555), rüütel, riiginõunik
Nils Nilsson Natt och Dag (1554–1613), Kristiina õuemeister, Rootsi printsessi Sigridi teine abikaasa
Per Nilsson Natt och Dag (1584–1634), Östergötlandi hertsog Johani (1589–1618) kantseleinõunik (1612)
Ivar Nilsson Natt och Dag (1590–1651), Norrlandi maavanem
Arvid Ivarsson Natt och Dag (1633–1683), Svea õuekohtu asepresident

Vabahärra Åke Axelsson Natt och Dag (1594–1655), Ii vabahärra (1652), Närke laaman, riiginõunik ja maamarssal, abiellus Eestimaa kuberneri Gustaf Oxenstierna tütrega
Vabahärra Åke Åkesson Natt och Dag (1654–1676), kammerhärra
Gustaf Persson Natt och Dag, riigi kammernõunik
Nils Natt och Dag ( –1676), 
Anna Elisabet Natt och Dag (surnud 1678), Rootsi Östergötlandi Vårdnäsi valla Bro mõisniku kaptenleitnant Nils Natt och Dagi (surn. 1658) tütar; Kuressaare komandandi, ooberstleitnant Otto Johann von Polli (1635–1710) esimene abikaasa, meresõitja Fabian Gottlieb von Bellingshauseni esivanem.

Viited

Välislingid
 Suguvõsa ametlik koduleht inglise keeles
 Rootsi Rüütelkonna arhiivi andmebaas (rootsi keeles)

Aadlisuguvõsad
Rootsi aadlisuguvõsad‎
Keila – Keila-Joa tee

Keila–Keila-Joa tee (registrinumbriga 11195) on 9,0 km pikkune kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas.

Tee saab alguse Tallinn–Paldiski maantee 30. kilomeetril Valkse külas. Tee kulgeb läbi Valkse, Tõmmiku, Keelva, Käesalu ja Meremõisa küla. Tee lõpeb Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee 27. kilomeetril Meremõisa külas.

Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 9 truupi. Teele jääb 4 bussipeatust: Karjaküla, Tõmmiku, Muuluka, Käosalu (Käesalu juures).

Tee katte ja klassi kohta andmed puuduvad. Liiklussagedus teel pole teada. Tee esimesel kilomeetril on kiiruspiirang 70 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.

Eesti kõrvalmaanteed
Lääne-Harju vald
Klooga jaama tee

Klooga jaama tee (registrinumbriga 11196) on 2,5 km pikkune kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas.

Tee saab alguse Tallinn–Paldiski maantee kolmekümne viiendal kilomeetril Tuulna külas. Tee kulgeb läbi Tuulna ja Kloogaranna küla ning Klooga aleviku. Tee lõpeb Tallinn-Paldiski-Kloogaranna ülesõidu Klooga raudteepeatuse juures.

Tee ületab ühe silla (Kibiste sild üle Tuulna oja tee esimesel kilomeetril). Bussipeatusi jääb teele üks (Klooga raudteejaamas).

Tee on mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 1000–3000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on tee lõpuosas (50 ja 70 km/h). Samas on ka lühike valgustatud teelõik.

Eesti kõrvalmaanteed
Lääne-Harju vald
Klooga tee

Klooga tee (registrinumbriga 11198) on 1,9 km pikkune kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas.

Tee saab alguse Tallinn–Paldiski maantee kolmekümne kaheksandal kilomeetril Kloogaranna külas. Tee kulgeb läbi Kloogaranna küla ja lõpeb Klooga alevikus Klooga-aedlinna raudteepeatuse juures.

Tee ületab 2 truupi. Bussipeatusi on teel ei ole.
 
Tee on pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.

Eesti kõrvalmaanteed
Lääne-Harju vald
Astrofüüsika

Astrofüüsika on astronoomia haru, mis tegeleb universumi füüsikaga, sealhulgas taevakehade (näiteks tähtede ja galaktikate) ning tähtedevahelise keskkonna omaduste (näiteks heledus, tihedus, temperatuur ja keemiline koostis) uurimisega.

Astrofüüsikud rakendavad oma töös tavaliselt mitmeid füüsika harusid nagu mehaanika, elektromagnetism, statistiline mehaanika, termodünaamika, kvantmehaanika, relatiivsusteooria, tuuma- ja elementaarosakeste füüsika, aatomifüüsika ja molekulaarfüüsika.

Vaata ka
Astromeetria
Kosmoloogia

Välislingid
Astrophysical Journal (inglise keeles)
Astronomy and Astrophysics, a European Journal (inglise keeles)
Tartu ülikooli kursus "Teoreetilise astrofüüsika alused" (loengukonspekt eesti keeles, autor  Tõnu Viik)
Põllküla–Madise tee

Põllküla–Madise tee (registrinumbriga 11199) on 8,7 km pikkune kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas. 

Tee saab alguse Tallinn–Paldiski maantee neljakümne esimesel kilomeetril Kersalu külas. Tee kulgeb läbi Kersalu, Põllküla, Langa ja Madise küla. Tee lõpeb Paldiski–Padise tee kaheksandal kilomeetril  Madise külas.

Tee ületab ühe silla (Vanaveski sild üle Vasalemma jõe tee viiendal kilomeetril) ja 10 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.

Tee on põlevkivituhkbetoonkattega. Tee klass on V. Kuni Vanaveski sillani on liiklussagedus 200-500 autot ööpäevas, edasi kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.

Eesti kõrvalmaanteed
Lääne-Harju vald
Lulu

Lulu Kennedy-Cairns (sündinud Marie McDonald McLaughlin Lawrie; 3. novembril 1948 Lennoxtownis, Šotimaal) on Šotimaa laulja. Ta võitis 1969. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esikoha lauluga "Boom Bang-a-Bang".

Ta on James Bondi filmi "Mees kuldse relvaga" ("The Man with the Golden Gun"; 1974) tunnuslaulu esitaja.

Välislingid 
Lulu koduleht inglise keeles

Šotimaa lauljad
Eurovisioonil osalejad
Sündinud 1948
Eurovisiooni võitjad
Margit Margusson

Margit Margusson (sündinud 17. august 1983) on endine eesti laulja ansamblist Push Up. 

Praegu elab ta Londonis ja toimetab ettevõttes, mille tegevusvaldkonnad on finantsjuhtimine ning ärikonsultatsioon.

Tunnustus 
 EESTI POPMUUSIKA AASTAAUHINNAD 1999 – Aasta Debüütalbum - Push Up "Geisha"

Eesti lauljad
Sündinud 1983
Üksinda kodus 2

"Üksinda kodus 2: Kadunud New Yorgis" (inglise "Home Alone 2: Lost in New York") on 1992. aastal valminud komöödiafilm. See on teine "Üksinda kodus" film.

Ühes osas osales ka Donald Trump, kes mängis oma hotellis iseennast.

Vaata ka 
Üksinda kodus (1990. aasta film)
Rookery Building (Duncani Lelulaegas)

Viited

Välislingid 
Üksinda kodus 2 IMDb-s
Üksinda kodus 2 – MOVIES.ee

Ameerika Ühendriikide komöödiafilmid
1992. aasta filmid
Viljar Loor

Viljar Loor (1. oktoober 1953 Tartu – 22. märts 2011 Tallinn) oli eesti kõigi aegade edukaim võrkpallur, kes võitis NSV Liidu koondises olümpiakulla 1980. aasta Moskva mängudelt.

Tema treeneriteks olid Ülo Palk, Raimund Pundi, Ivan Dratšov, Nõukogude Liidu koondises Vjatšeslav Platonov ja Juri Tšesnokov.

Ta lõpetas aastal 1972 Tallinna Spordiinternaatkooli ja aastal 1977 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna.

Saavutused

Olümpiamängudel 
Moskva 1980: kuldmedal

Muudel võistlustel
Maailmameister: 1978, 1982
Euroopa meister: 1975, 1977, 1979, 1981, 1983
Maailma karika võitja: 1977, 1981, 1983
Euroopa noortemeister: 1973

Klubiga
4 × Euroopa riikide meistermeeskondade karikavõistluste võitja
7 × NSV Liidu meister

Tunnustus

 2006 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk
2004 – Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk

Isiklikku 
Viljar Loori vend Heldur (sündinud 10. mail 1955 Tartus) oli samuti võrkpallur ja tuli 1974 TPI meeskonnas Eesti meistriks.

Viljar Loor lõpetas elu enesetapuga. Maetud Tallinna Metsakalmistule, sportlaste kvartalisse.

Viited

Välislingid 
 
Kristi Leppik. "Võrkpallilegend Viljar Loor peab ehitusfirmat" Postimees, 2. august 2008
Jaan Martinson. Viljar Loor: mees, kes jõudis täiuslikkuse jalamile, Postimees, 12. oktoober 2013

Eesti võrkpallurid
Nõukogude Liidu võrkpallurid
Eesti olümpiavõitjad
Tartust pärit sportlased
Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Vabasurmad
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1953
Surnud 2011
California osariigi pitsat

California osariigi pitsat on California osariigi sümbol. See on kasutusel alates 1849. aastast.

Vaata ka 
California lipp

Ameerika Ühendriikide vapid
California sümboolika
María Isabel

María Isabel López Rodríguez (sündinud 4. jaanuaril 1995) on Hispaania lauljatar, kes võitis 2004. aastal Juunioride Eurovisiooni lauluvõistluse lauluga "Antes muerta que sencilla" ("Ennem olla surnud kui tavaline").

Hispaania lauljad
Laste Eurovisioonil osalejad
Laste Eurovisiooni võitjad
Sündinud 1995
Angela Lansbury

Angela Brigid Lansbury (16. oktoober 1925 London – 11. oktoober 2022) oli Suurbritannia päritolu USA näitleja ja laulja. 

Tema ema oli Põhja-Iirimaalt pärit näitleja Moyna MacGill, isa ettevõtja Edgar Lansbury ning vanaisa endine leiboristide liider George Lansbury. 

Angela Lansbury mängis 264-osalise krimisarja "Mõrv sai teoks" peategelast Jessica Fletcherit.

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Ameerika Ühendriikide lauljad
Lansbury, Angela
Surnud 2022
Eesti Üliõpilaste Ehitusmalev

Eesti Üliõpilaste Ehitusmalev (lühend EÜE) oli noorte vabatahtlik töökoondis, kuhu võisid astuda üliõpilased ja keskeriõppeasutuste õpilased. Malevat juhtis ELKNÜ Keskkomitee juures olev EÜE Keskstaap. Malev korraldas suvevaheajal oma liikmete tööd ja puhkust. EÜE algüksus oli rühm, mille eesotsas seisis komandörist, komissarist ja meistrist koosnev staap. EÜE sõlmis ettevõtetega töölepinguid. Vabal ajal harrastati taidlust ja sporti, korraldati ekskursioone, kohtumisi teiste rühmadega. EÜE-l oli oma lipp, vormirõivastus, liikmepilet, embleem ja rinnamärk. Oma sümboolika oli ka EÜE rühmadel.

Loomine
1956. aastal osales 120 TRÜ üliõpilast uudismaaprogrammis Kasahstanis, mis pani aluse EÜE tekkele. EÜE alguseks peetakse siiski 1964. aastat, kui Kasahstani Kotorkuli rajooni ehitustöödel osales 125 Eesti üliõpilasest koosnenud rühm. Alates 1966. aastast tegutsesid selle rühmad peamiselt Eestis. 1966. aasta on ka EÜE ametlikuks alguseks. Sellele eelnes tudengite ehitusmalevate koondamine ühe katusorganisatsiooni – Üleliidulised Üliõpilaste Ehitusmalevad – alla. Selle keskstaap loodi Komsomoli keskkomitee juurde.

Tegevus
1967. aastast hakkas ilmuma maleva häälekandja, ajaleht Noorte Hääl Eesti Üliõpilaste Ehitusmalevas, millest 1988. aastast sai Malevaleht.

1981. aastal oli EÜE-s umbes 2500 malevlast, tööd tehti 6.4 miljoni rubla eest.

Mõned rühmad saadeti tööle teistesse NSV liiduvabariikidesse (nt Vene NFSV-sse Karjalasse, Jakuutiasse ja Kamtšatkale), vahetuse korras ka Euroopa sotsialismimaadele.

EÜE viimane kokkutulek oli 1992. aastal. Koos kolhooside-sovhooside, MEKide ja KEKide lagunemisega kadus vajadus EÜE järele. 1996 toimus Intsikurmus "kõigi aegade ehitusmalevlaste kokkutulek".

Viited

Kirjandus 
 Mati Kalkun. Nooruse maa. Tallinn 1966
Rein Milistver. Ühe suve värvid: [Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva töösuvi 1977]. Tallinn: Eesti Raamat, 1978.
Olev Remsu. Lapsepõlvest Malleta. Tallinn: Pegasus, 2009, 2. tr.
Tiit Pruuli. EÜE jälg: pildikesi üliõpilasnoorsoo elust. Tallinn: Varrak, 2013.
Olev Remsu. Inge ja Epp, kaks pruuti: Teekond. Kamtšatka.  Tallinn: Tänapäev 2014.
Airi Uuna. "Gesellschaftliche Freiräume in einem autoritären System: Die studentischen Baubrigaden in den Estnischen SSR." Forschungen zur baltischen Geschichte 2016/11, lk 146–163.

Eesti NSV organisatsioonid
Üliõpilasorganisatsioonid
Jaan Kreuks

Jaan Kreuks (17. detsember 1891 Rooküla, Kose kihelkond, Harjumaa – 28. märts 1923 Tallinn) oli eesti kommunist (EKP Keskkomitee liige).

Elulugu
Kreuks sündis Harjumaal Kose kihelkonnas Rooküla mõisa sulase Jüri Kreuksi peres.

Jaan Kreuks alustas tööd lukksepa õpilasena, oli meremees ja pottsepa õpilane. 

Kreuks võttis revolutsioonilisest liikumisest osa alates 1911. aastast ning astus 1918. aastal VSDT(b)P liikmeks. 1919. aastal organiseeris ta Tallinnas raudteelaste streigi, mille eest vallandati töölt ning ta hakkas end varjama. 

Kreuks oli Eestimaa Kommunistliku Partei organisatsiooni Tallinna ja Harjumaa parteiorganisatsiooni vastutav organisaator ja võttis osa EKP asutamisest. Ta oli EKP I, II ja III kongressi delegaat ning valiti EKP I kongressil 1920. aastal ja EKP III kongressil 1923. aastal EKP Keskkomiteesse.

1922. aastal oli Kreuks EKP delegaat Kommunistliku Internatsionaali Kommunistliku Internatsionaali IV kongressil Moskvas. 

1923. aastal seati Kreuksi kandidatuur üles II Riigikogu valimistel. Kuid 28. märtsil 1923 said Kaitsepolitsei ametnikud Heinrich Siirma ja Paul Malsvell Tallinnas Jaan Kreuksi jälile ja püüdsid teda vahistada, viimane aga osutas relvastatud vastupanu. Nii lasti ta tänaval maha.

Isiklikku

Jaan Kreuks on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule. Tema hauamonumendil asunud büst on eemaldatud, kiviosa aga alles. 

Tema noorem vend Georg Kreuks oli samuti aktiivne kommunist.

Mälestuse jäädvustamine
Jaan Kreuksi nime kandsid aastatel 1940–1941 ja 1944–1989 Kentmanni tänav ning Kentmanni põik Tallinnas, 1981–1990 Tallinna 37. Keskkool ning Mustpeade majas asunud Noorsoo Kultuuripalee.

Veel 2022. aastal kannab tema nime tänav Kohtla-Nõmmel. 

Eesti NSV ajal paigaldati tema hukkumise kohale Tatari ja Veerenni tänava nurgamajale (tänapäeval Tatari ja Vana-Veerenni tänava nurgal maja aadressiga Tatari tänav 54) mälestustahvel kirjaga "Siin tänava nurgal mõrvati 28. märtsil 1923 kodanliku Kaitsepolitsei agendi poolt revolvri lasuga selja tagant EKP Keskkomitee liige JAAN KREUKS".

Jõgeval tegutses aastatel 1932–1935 Jaan Kreuksi nimeline parteiorganisatsioon.

Tema järgi on nime saanud mootorlaev Jaan Kreuks.

Viited

Kirjandus
"Seltsimees Jaan Kreuks". Edasi, 6. aprill 1923. Lk 2

Välislingid
Tatari tänav 54 olnud mälestustahvel. Muinsuskaitseameti ajaloo fotokogu

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Rahumäe kalmistule maetud
sündinud 1891
surnud 1923
Rudolf Pälson

Rudolf Pälson (24. juuni 1900 Kudina vald, Tartumaa – 7. detsember 1924 Tallinn) oli Eesti poliitik (kommunist), 1. detsembri riigipöördekatsest osavõtnu ja Eesti töölisliikumise liige.

Rudolf Pälson sündis Tartumaal kehviku peres ning hakkas osalema illegaalses poliitilises (kommunistlikus) tegevuses alles pärast Eesti iseseisvumist Eesti Vabadussõjas, ta astus Eestimaa Kommunistliku Noorsooühingu liikmeks ja valiti ka EKNÜ Keskkomitee liikmeks. Peale illegaalsete kommunistlike organisatsioonide oli R. Pälson ka Tartu Maatööliste Liidu ja Tartu Töölisühingute Kesknõukogu sekretär ja ka Kesknõukogu kultuuriosakonna juhataja.

1923. aastal valiti Pälson Töörahva Ühise Väerinna nimekirjas II Riigikogu liikmeks, astus tagasi 22. märtsil 1924, teda asendas Adolf Zillmer. 1923. aastal valiti Pälson ka Eesti Iseseisvast Sotsialistlikust Tööliste Parteist moodustatud Eestimaa Töörahva Partei Tartu osakonna esimeheks.

1924. aasta 21. jaanuaril kaitsepolitsei poolt läbiviidud vahistamisi riigipöördekatset ettevalmistavate kommunistide seas, õnnestus Rudolf Pälsonil end varjata ja ta jätkas riigipöördekatse ettevalmistamist ning osales ka ise 1. detsembri riigipöördekatses Tallinnas politsei ratsareservi vallutamise katses. 

Pärast riigipöördekatse läbikukkumist, varjas Pälson end Tallinnas koos Georg Kreuksi, Vladimir Bogdanoviga Vilmsi tänava (end. Riisenkamfi tänav) majas nr 50, kus hukkus 7. detsembril 1924. aastal politseiga nende kinnipidamisel peetud tulevahetuses.

Mälestuse jäädvustamine
Rudolf Pälsoni nimeline sovhoos Rakkes
R. Pälsoni tänav Tartus (praegune Pepleri tänav)

Välislingid 
 

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
II Riigikogu liikmed
Sündinud 1900
Surnud 1924
Tartu Ülikooli filosoofia osakond

Tartu Ülikooli filosoofia osakond on Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna allüksus, kus õpetatakse filosoofia eriala (bakalaureuse-, magistri- ja doktoriõppes) ning pakutakse filosoofialoenguid teiste erialade üliõpilastele kõrvaleriala, vaba- või valikainetena.

Filosoofia osakond avati 1991. aastal. Enne seda oli Tartu Ülikoolis filosoofia kateeder. Alates 2007. aasta juunist on filosoofia osakond ühendatud semiootika osakonnaga ning eetikakeskusega struktuuriüksuseks, mis kannab nime Tartu Ülikooli filosoofia ja semiootika instituut.

Filosoofia osakonna juhatajad
Eero Loone (1992–1994)
Ülo Matjus (1994–1996) 
Rein Vihalemm (1996–1998)
Eero Loone (1998–2000)
Ülo Matjus (2000–2004, sh 2002–2003 sügissemestril Rein Vihalemm)
Margit Sutrop (2004–2012)
Daniel Cohnitz (2013–2015)
Bruno Mölder (alates 2016)

Filosoofia kateedri juhatajad
Kateeder kandis nime dialektilise ja ajaloolise materialismi kateeder.
Dimitri Šardin (1950–1951)
Grigori Sapožnikov (1951–1953)
Oskar Jüris (1954, 1955)
Mihhail Makarov (1954, 1955–1956)
Grigori Sapožnikov (1956–1957)
Otto Štein (1957–1960)
Mihhail Makarov (1960–1971, sh 1965–1966 Lembit Valt)
Jaan Rebane (1971–1986)
Eero Loone (1986–1992)

Välislingid
 TÜ filosoofia ja semiootika instituudi koduleht

Tartu Ülikooli filosoofiateaduskond
Eesti filosoofia
A-Rühm

"A-Rühm" (originaalpealkirjaga "The A-Team") on USA seiklus- ja märuliseriaal väljamõeldud endistest Ameerika Ühendriikide eriüksuslastest, kes töötavad palgasõduritena. Samal ajal jälitavad neid sõjavägi ja politsei "kuritöö eest, mida nad ei sooritanud". 

A-Rühm loodi stsenarist Frank Lupo ja produtsent Stephen J. Cannelli koostöös. Seriaal jooksis viis hooaega telekanalil NBC (23. jaanuarist 1983 kuni 30. detsembrini 1986, oli ka üks jagu 8. märtsil 1987, mida teleekraanidel ei näidatud), kokku 98 jagu.

Hoolimata palgasõduriametist, olid A-Rühma liikmed alati heade meeste poolel ja aitasid rõhutuid. Seriaal jääb kindlasti popkultuuri ajalukku oma joonisfilmides näidatavaga sarnaneva ja ülepakutud vägivallaga (inimesed said üldse väga harva tõsiselt vigastada) ja väidetavalt ühesuguste jagudega, kus pidevalt vanadest relvade ja sõidukite osadest ehitati uued relvad ja sõidukid. Seda on parodeeritud lugematud kordi veebisaitidel nagu Newgrounds ja ka teistes teleseriaalides, nagu näiteks "Robot Chicken", "Family Guy" ja "Spaced". See seriaal sai samuti hüppelauaks Mr. T-le, kes kehastas B. A. Baracust, kelle ümber see seriaal tegelikult kokku ehitati. Mõned selle seriaali hüüdlaused, nagu "I love it when a plan comes together" ja "I aint gettin' on no plane!" on samuti leidnud enda tee T-särkidele ja muule müügikaubale.

"Kuritegu, mida nad ei sooritanud"
Vietnami sõja ajal käskis A-Rühma komandör, kolonel Morrison palgasõduritel Hanois panka röövida, et aidata sõda kiiremini lõpetada. Nende missioon õnnestus, kuid kui nad neli päeva pärast sõja lõppu baasi tagasi jõudsid, oli Morrison Việt Cộngi poolt tapetud ja tema peakorter maha põletatud. Seetõttu polnud ühtegi tõestust, et nad täitsid käsku ja sõjakohus saatis nad vanglasse. Nad viidi Fort Braggi, kust nad enne kohtuprotsessi põgenesid.

Tegelased
B.A. Baracus
Hannibal Smith
Templeton Peck
H. M. Murdock

Ameerika Ühendriikide draamasarjad
Põnevussarjad
NBC telesaated
T-37A

T-37A on Nõukogude Liidus aastatel 1933 – 1936 tootmises olnud amfiibtank (kergetank).

Eellugu 

1932. aastal valmis Leningradi tehases "Nr. 174" uue ujuvtanki T-37 prototüüp, mis võeti relvastusse 11. augustil 1933, kuid seeriatootmisse see masin ei läinud. Seeriatootmisse läks hoopiski Moskva tehase "Nr. 37" tank, millel oli T-37 veermik, kuid tanki T-41 kujundus ning masina konstrueerimiseks oli kasutatud auto GAZ-AA (Ford-AA) agregaate. Uus masin sai tähistuseks T-37A.

Aastatel 1933 – 1936 toodeti kokku 2627 masinat. Tuleb märkida, et seeriatootmises olevad masinad erinesid teineteisest korpuste ja tornide poolest. Asi oli selles, et tanke pandi kokku tehases "Nr. 37", kuid korpused ja tornid valmistati kahes erinevas tehases, Podolski ja Izorski tehastes.

Tanki T-37 tehnilised andmed 
Pikkus – 3,30 m
Laius – 1,90 m
Kõrgus 1,17 m
Kliirens – 285 mm
Kaal – 2,9 t
Meeskond – 2 meest
Maksimaalne kiirus – 36 km/h
Kiirus vees – 4 km/h
Läbisõit maanteel – 200 km

Modifikatsioonid ja T-37 baasil ehitatud teised masinad 
Т-37 – Katsemasin, mis oli relvastatud 7,62 mm kuulipildujaga DT, 1932. aastal valmis ainult 1 masin.
Т-37А – Seeriamasin, relvastatud kuulipildujaga DT, toodeti aastatel 1933 – 1936 kokku 1909 tanki.
Т-37RТ – Sidetank, mis oli varustatud raadiojaamaga 71-TK-1, relvastatud kuulipildujaga DT, toodeti aastatel 1934 – 1936 kokku 643 masinat. 
ОТ-37 (BHM-4)- Leegiheitjatank, relvastatud kuulipildujaga DT ja leegiheitjaga, toodeti aastatel 1935 – 1936 kokku 75 masinat.
U-37 – Liikursuurtükk, relvastatud 45 mm tankitõrjekahuriga mudel 1932 ja kuulipildujaga DT, valmis ainult katsemasin.
ТМ(1936 г.) – Ujuvtank, T-37 edasiarendus, millele oli paigutatud kaks mootorit GAZ-M1 võimsusega 2x50 hobujõudu ja relvastatud kuulipildujaga DT, valmis ainult 1 katsemasin.

T-37A sõjategevuses 
Tank T-37 osales konfliktis Halhin Goli jõel Mongoolias, Lääne-Ukrainas ja Nõukogude-Soome sõjas. Peaaegu kõik masinad kaotati Suure Isamaasõja alguses, allesjäänud masinaid aga kasutati kuni sõja lõpuni õppemasinatena.

Välislingid 

 За-СССР! Tank T-37 vene keeles
 За-СССР! Tank T-37A vene keeles
Nõukogude Liidu tankid
Amfiibtankid
Tanketid
Harju-Risti – Riguldi – Võntküla tee

Harju-Risti – Riguldi – Võntküla tee (registrinumbriga 11230) on 75,6 km pikkune kõrvalmaantee Lääne-Harju ja Lääne-Nigula vallas.

Tee saab alguse Keila–Haapsalu maantee kahekümne viiendal kilomeetril Määra külas (Lääne-Harju vald). Tee kulgeb läbi Määra, Kõmmaste, Harju-Risti, Vilivalla, Pedase, Vihterpalu, Änglema, Alliklepa, Keibu, Vaisi, Nõva, Rannaküla, Tusari, Tuksi, Höbringi, Riguldi, Hara, Aulepa, Sutlepa, Väike-Nõmmküla, Salajõe, Ingküla, Vedra, Linnamäe, Oru, Koela, Nigula, Pälli, Leediküla, Kedre, Turvalepa ja Võntküla külade. Tee lõpeb Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee viiekümne viiendal kilomeetril Võntküla külas (Lääne-Nigula vald).

Tee ületab 4 silda (Puuna sild üleVihterpalu jõe tee viieteistkümnendal kilomeetril, Jõesma sild üle Nõva jõe tee kolmekümne kolmandal kilomeetril, Riguldi sild üle Riguldi jõe tee neljakümne viiendal kilomeetril, Nigula sild üle Taebla oja tee kuuekümne üheksandal kilomeetril) ja 48 truupi. Teele jääb 28 bussipeatust: Kõmmaste, Risti kool, Risti kool, Harju-Risti, Ulamäe, Vilivalla, Metsavahi, Vihterpalu, Maissoo, Suurekivi, Vaisi, Nõva, Peraküla, Tusari, Soosaare, Höbringi, Vanaküla, Söderby, Hara teerist, Aulepa, Sutlepa, Sutlepa kpl, Ingküla, Jõe, Kündamägi, Linnamäe, Koela, Nigula.

Teega ristub kolmandal kilomeetril Kõmmaste–Hatu tee, viiendal kilomeetril Harju-Risti tee, kuuendal kilomeetril Padise – Kurkse – Harju-Risti tee ja Harju-Risti – Paeküla tee, üheksandal kilomeetril Kõmmaste–Hatu tee, viieteistkümnendal kilomeetril Vihterpalu tee, kahekümne esimesel kilomeetril Keibu–Alliklepa tee, kahekümne seitsmendal kilomeetril Vaisi–Kuijõe tee, kolmekümnendal kilomeetril Nõva–Rannaküla tee, neljakümne neljandal kilomeetril Riguldi–Dirhami tee, neljakümne üheksandal kilomeetril Hara–Kudani tee, viiekümne teisel kilomeetril Nõmmküla–Aulepa–Österby tee, viiekümne kuuendal kilomeetril taas kord Nõmmküla–Aulepa–Österby tee, kuuekümne kolmandal kilomeetril Keila–Haapsalu maantee, kuuekümne kaheksandal kilomeetril Oru–Tagavere tee, seitsmekümnendal kilomeetril Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee.

Eesti kõrvalmaanteed
Lääne-Harju vald
Lääne-Nigula vald
Lääne-Nigula vald
Wes Anderson

Wesley Wales Anderson (sündinud 1. mail 1969) on Ameerika Ühendriikide filmirežissöör, stsenarist ja filmiprodutsent. 2001. aastal kandideeris ta Oscarile filmi "The Royal Tenenbaums" stsenaariumiga, mille kirjutas kahasse Owen Wilsoniga.

Filmograafia 

Ameerika Ühendriikide filmilavastajad
Ameerika Ühendriikide filmiprodutsendid
Ameerika Ühendriikide stsenaristid
Sündinud 1969
IKEA

IKEA [i'keːa] on Rootsi ettevõte, mille peakontor asub Leidenis Hollandis. Augustis 2007 kuulus ettevõttele 232 kaubamaja 24 riigis. Esimene IKEA kaubamaja avati Rootsis Älmhultis 1943. aastal.

IKEA kaubamajad

Planeeritavad IKEA kaubamajad

Välislingid 
 Kodulehekülg

Rootsi ettevõtted
Hollandi ettevõtted
Kaubandusettevõtted
Rootsi kuninglikud õukonnavarustajad
Harju-Risti – Pae tee

Harju-Risti – Pae tee (varem Harju-Risti – Paeküla tee, registrinumber 11234) on kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas. Tee pikkus on 2,5 km.

Tee saab alguse Harju-Risti – Riguldi – Võntküla tee kuuendal kilomeetril Harju-Risti külas ja lõpeb Kõmmaste–Hatu tee kolmandal kilomeetril Pae külas.

Tee kulgeb läbi Harju-Risti ja Pae küla.

Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga kaht truupi. Bussipeatusi teele ei jää.

Tee on kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirang on 90 km/h ja teevalgustus puudub.

Eesti kõrvalmaanteed
Lääne-Harju vald
Antonov An-72

Antonov An-72 (NATO koodnimi Coaler) on Nõukogude Liidu lennukiehitusettevõtte Antonov kahe reaktiivmootoriga ülatiivaline transpordilennuk, mis projekteeriti lendamiseks ka arktilistes tingimustes. 

Antonov An-72 prototüübi esmalend toimus 31. augustil 1977. 

Esimene An-72 sarja lennuk tõusis õhku 1985. aasta detsembris. Lennuväeosad said esimesed lennukid kätte 1987. aastal. An-72 on keskmiste vahemaade sõjaväetranspordilennuk, algselt plaanitud õhudessantväelaste ning relvastuse ja muu varustuse transpordiks.

Kirjeldus

An-72 on varustatud kahe turboventilaatormootoriga, mis kinnituvad tiiva ülapinnale. Kontseptsioonilt on An-72 superkriitilise tiivaprofiiliga USA eksperimentaallennuki Boeing YC-14 (esmalend 1976. aastal) analoog. Lennuki Boeing YC-14 eripäraks olid kummalegi poole keret tiiva ülapinnale paigutatud reaktiivmootorid, mille düüsidest väljuv gaaside vool andis tiivale Coandă ilmingu tekitatud täiendava tõstejõu. Selliselt tiiva peale paigutatud mootorid koos eriliste maandumisklappidega aitavad AN-72-l piirduda lühikese maandumisteekonnaga, väidetavalt isegi alla 500 meetri. Lennuk vajab õhkutõusuks 800 m pikkust rada, mis on tavalisest märksa lühem.
Eestis kasutas An-72 lennufirma Enimex.

Lennutehnilised andmed

 Tiivaulatus: 31,89 m
 Tiivapindala: 98,62 m²
 Pikkus: 28,07 m
 Kõrgus: 9,20 m
 Tühikaal: 19,5 tonni
 Suurim lennukaal: 32 tonni
 Kasulik last: 7500 kg
 Suurm kiirus: 720 km/h
 Reisikiirus: 550–600 km/h
 Lennulagi: 11 800 m
 Lennukaugus: 1000–3200 km
 Mootorid: 2 x Progress D-36, turboventilaator, tõukejõud 2 x 63,7 kN
 Reisijaid: kuni 68
 Meeskond: 3–5

Viited

Transpordilennukid
Militaartranspordilennukid
Nõukogude Liidu lennukid
Antonov
Sudaani vapp

Sudaani vapp on Sudaani riigivapp. Vapp on kasutusel alates 1969. aastast.

Vapp kujutab kurgkotkast. Lindil tema pea kohal on araabiakeelne moto "Võit on meie" ja alumisel lindil Sudaani nimi araabia keeles.

Sudaani sümboolika
Vapid riigiti
Diana Gurtskaja

Diana Gurtskaja (gruusia keeles დიანა ღურწკაია (Diana Gurtskaia); sündinud 2. juunil 1979 Suhhumis) on Gruusia-Vene pime laulja. 

Ta õppis Thbilisis pimedate koolis ning hiljem Moskvas Gnessinite-nimelises instituudis laulmist. Ta elab Moskvas. 

Ta valiti lauluga "Peace Will Come" Gruusia esindajaks 2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Laul tuli finaalkontserdil 11. kohale.

Tunnustus
 2006 Vene Föderatsiooni teeneline kunstnik 
 2022 Vene Föderatsiooni rahvakunstnik

Viited

Gruusia lauljad
Eurovisioonil osalejad
Sündinud 1979
Olta Boka

Olta Boka (sündinud 13. septembril 1991) on Albaania laulja.

Ta esindas lauluga "Zemrën e lamë peng" Albaaniat 2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Belgradis. Finaalkontserdil sai ta 55 punktiga 16. koha.

Albaania lauljad
Albaania esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Festivali i Këngësi võitjad
Sündinud 1991
Oktoobrirevolutsiooni orden

Oktoobrirevolutsiooni orden  (vene keelles oрден Октябрьской Революции) oli 31. oktoobril 1967 Oktoobrirevolutsiooni 50. aastapäevaks loodud teenetemärk NSV Liidus. See oli kas üksikisikule või rühmale antav autasu väljapaistvate teenete eest sotsialismi ja kommunismi ehitamisel. See orden oli NSV Liidus tähtsuselt teisel kohal, esimene oli Lenini orden. 
 
Ordeni märk kujutas endast punast viisnurka, mille haarade vahel on kuldsed kiired. Viisnurga keskel on ristleja Aurora, millel oli oluline osa Oktoobrirevolutsioonis. Selle peal on punane lipp sõnadega "Oktoobrirevolutsioon" vene keeles. Märgi allosas on sirbi ja vasara embleem. Ordeni lint oli punane, ning selle keskel oli viis sinist triipu.

Ordenit kanti vasakul pool rinnas. 

1. jaanuari 1995 seisuga oli ordeniga autasustatud kokku 106 462 korda.

Eesti NSV-s oli 1. jaanuari 1990 seisuga Oktoobrirevolutsiooni ordeni saanud 527 isikut ja 7 kollektiivi.

Viimane autasustamine Oktoobrirevolutsiooni ordeniga Eesti NSV-s toimus aastal 1988.

Oktoobrirevolutsiooni ordeniga autasustatud kollektiivid Eesti NSVs 
1971
Kolhoos "Rahu" Põlva rajoonis
V. I. Lenini nimeline Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaat
Puuvillakombinaat "Kreenholmi Manufaktuur"
 tehas "Dvigatel"
Tootmiskoondise "EestiPõlevkivi" Ahtme kaevandus
1976
Puuvillakombinaat "Balti Manufaktuur"
1977
Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaat

Vaata ka
Lenini orden
Rahvaste Sõpruse orden
Tööpunalipu orden
Orden "Austuse märk"

Välislingid
Ordeni asutamise seadlus koos statuudi ja kirjeldusega (vene keeles)
Oktoobrirevolutsiooni orden. 

Oktoobrirevolutsiooni orden
Eliis Pärna

Eliis Pärna (abielus Eliis Pärne-Kundla; sündinud 27. juulil 1989) on eesti poplaulja ja produtsent.

Haridus
Ta elab Keila-Joal ja on õppinud Gustav Adolfi Gümnaasiumis. Laulmist hakkas ta õppima kolmeaastaselt. Pärast seda on laulnud nii laulukooris kui ka tegelenud soololauluga.

Ta on õppinud Balti Filmi- ja Meediakoolis audiovisuaalse meedia erialal, teinud 2020. aasta seisuga kolm tudengifilmi ning mänginud filmis "Klassikokkutulek 2: Pulmad ja matused" (2018).

Töökäik
Ta on töötanud ajakirjas Just!, olnud videote ja reklaamklippide produtsent ning juhtinud telesaateid (nt telesaadet "Täna võib" TV3-s ja netisaadet "Rambivalgus").

2021. aasta jaanuarist töötab ta TV3 Grupis veebimeedia juhi ja arendajana.

Muusikaline tegevus

Lauluvõistlused televisioonis
2008. aastal oli ta saatesarja "Eesti otsib superstaari" teise hooaja finalist, kes langes välja viiendas finaalsaates. 

2018. aastal esitas ta duetis Gerli Padariga Eesti Laulu finaalis Imre Sooääre laulu "Taevas" (poolfinaalis esitasid nad sama laulu inglise keeles ja pealkirjaga "Sky"). Laul saavutas 10. koha.

Telesarja tunnuslugu
2018. aastal kirjutas ta koos Meelis Meriga laulu "Addiction", millest sai TV3 kodumaise krimiseriaali „Lõks“ tunnuslugu. Laulu esitab Eliis Pärna ise.

Viited

Välislingid
"Lauljatar Eliis Pärna leidis belglasest kallima: "Me jooksime kokku tänaval."" Õhtuleht, 13. veebruar 2013
"Delfis alustas tööd Delfi TV produtsendina Eliis Pärna" bestmarketing.ee, 28. august 2013

Eesti lauljad
Sündinud 1989
Eesti otsib superstaari
Janna Ilmanen

Janna Ilmanen on Soome näitleja. 

Ta mängis aastatel 2008-2010 Soome telesarjas "Varjatud elud" Aino Kaukovaarat. 

Samas sarjas aastatel 2007-2008 Sofia Salini mänginud Tiia Ilmanen on tema vanem õde. 

Soome näitlejad
Sünniaeg puudub
Timothy Jarman

Timothy Michael Jarman (sündinud 28. august 1985 Inglismaal). Timothy langes välja "Eesti otsib superstaari" teisest finaalsaatest, jäädes 9. kohale. Ta elab Viljandis koos oma tüdruksõbraga. Ta on õppinud tšello ja klaveri eriala muusikakoolis.

Eesti lauljad
Eesti otsib superstaari
Sündinud 1985
Taavi Immato

Taavi Immato (sündinud 21. augustil 1988) on Eesti poplaulja. 

Taavi Immato lõpetas 2007. aastal Tallinna Inglise Kolledži, Balti Filmi- ja Meediakooli (BFM) audio-visuaalse meedia rahvusvahelise bakalaureuseõppes 2010. aastal ning sama õppeasutuse televisiooni ja dokumentalistika erialal magistriõppes 2012. aastal. 

2016. aastal lõpetas ta Estonian Business Schooli (EBS) bakalaureuseõppes rahvusvahelise ärijuhtimise erialal cum laude.

Muusikaline tegevus
Taavi on õppinud viis aastat CVT hääleseadetehnikat WAF Laulu- ja Tantsukoolis Maikeni ja Bert Pringi juhendamisel ning osalenud muusikalides "Fame", "Hüljatud" ja "Päkapikkude jõuluime".

Taavi Immato võistles telesaadetes "Kaks takti ette" ja "Eesti otsib superstaari", millest viimases jõudis 10 finalisti hulka (langes välja neljandas finaalsaates).

2009. aasta suvest on Taavi ansambli Shanon solist.

Eesti lauljad
Eesti otsib superstaari
Heinrich Veromann

Heinrich Veromann (29. oktoober 1926 – 14. oktoober 1991 Tartu) oli eesti ornitoloog. 

Ta on uurinud Eesti linnustikku, lindude eluviisi ja rännet. Käsitlenud eriti valge-toonekure levikut Euroopas, tema arvukuse dünaamikat Eestis ja asustusajalugu.

Elukäik 

Ta oli 1945 Saksa sõjaväes, 1945–47 vangilaagrites. 

Töötas 1958–64 Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudis vanemlaborandina, 1972–80 vaneminsenerina, 1980-85 nooremteadurina ja 1985–91 vanemteadurina.
Ta oli 1964–69 Eesti NSV Riikliku Etnograafiamuuseumi laborijuhataja, 1964–72 Tartu Noorte Loodusesõprade Maja õpetaja ja direktor. 

Ta lõpetas 1975 kaugõppes Tartu ülikooli saksa filoloogina. 

Bioloogiakandidaadi väitekirja kaitses 1984. 

Ta oli Eesti Looduseuurijate Seltsi fenoloogiakomisjoni esimees 1966–72 ja 1977–90, ornitoloogiasektsiooni aseesimees 1974–85 ja esimees 1985–91.

Teosed 

Veromann, Heinrich 1978. Pääsukesed. (Sari 'Pääsuke' 1.) Tallinn: Valgus.
Veromann, Heinrich 1980. Valge-toonekurg. (Sari 'Pääsuke' 5.) Tallinn: Valgus.
Leibak, Eerik; Lilleleht, Vilju; Veromann, Heinrich (toim.) 1994. Birds of Estonia: Status, Distribution and Numbers. Tallinn: Estonian Academy Publishers.
Rootsmäe, Lemming; Veromann, Heinrich 2006. Hallvares. Tartu: Eesti Loodusfoto.

Isiklikku 
Tema pojad on Heikki-Rein Veromann ja Peeter Veromann.

Viited 
Kasutatud on Eesti Entsüklopeedia kd. 10 andmeid.

Välislingid 
H. Veromanni haud Tartus Raadi kalmistul

Eesti ornitoloogid
Eesti represseeritud isikud
Raadi kalmistule maetud
Sündinud 1926
Surnud 1991
Peeter Veromann

Peeter Veromann (sündinud 9. juunil 1963) on eesti bioloog ja kirjastaja.

Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli bioloogina ja töötanud TA Zooloogia ja Botaanika Instituudis.

Ta on kirjastuse Eesti Loodusfoto asutaja ja juht.

Isiklikku 
Tema isa oli ornitoloog Heinrich Veromann (1926–1991). Tema vend on näitleja Heikki-Rein Veromann. Tema abikaasa on entomoloog Eve Veromann.

Eesti bioloogid
Eesti kirjastajad
Sündinud 1963
Tallinna ringtee

Tallinna ringtee (põhimaantee nr 11) on üks Eesti põhimaanteid. Maantee kuulub Euroopa tee E265 koosseisu. 

Tallinna ringtee saab alguse Tallinna–Narva maantee 10. kilomeetril Tallinna linna idapiiril. Tee pikkus on 38,1 km. Tee lõpeb Tallinna–Paldiski maantee 26. kilomeetril Keila linna piiril.

Kuna Tallinna ringtee ühendab omavahel mitut põhimaanteid ja asulaid Tallinna lähiümbruses, siis on maantee liiklussagedus 2020. aasta seisuga põhimaanteede hulgas kõige suurem, olles ligikaudu 15 000 autot ööpäevas.

Maantee on esimesed 29 kilomeetrit neljarealine eraldatud sõidusuundadega I klassi maantee.

Sillad Tallinna ringteel

Sildade nimistu pärineb Teeregistri andmebaasist.

Asulad Tallinna ringteel 

Tallinna linn, Veneküla küla, Ülejõe küla, Soodevahe küla, Lagedi alevik, Karla küla, Rae küla, Jüri alevik, Lehmja küla, Pildiküla küla, Kurna küla, Vaela küla, Luige küla, Saustinõmme küla, Männiku küla, Tammemäe küla, Saku alevik, Tänassilma küla, Juuliku küla, Jälgimäe küla, Saue linn, Jõgisoo küla, Aila küla, Vanamõisa küla, Tutermaa küla, Keila linn.

Vaata ka
Valingu–Jõgisoo tee

Viited

Välislingid
Tallinna ringtee ja Tallinna–Paldiski maantee projekteerimine

Eesti põhimaanteed
Tallinn
Bronx

Bronx (inglise keeles The Bronx) on New Yorgi kõige põhjapoolsem linnaosa. New Yorgi viiest linnaosast on Bronx ainuke, mis asub peamiselt maismaal (teised asuvad saartel). Manhattanit eraldab maismaal asuvast Bronxist Harlemi jõgi.

Ametlike andmete järgi elas 2016. aastal Bronxis 1 455 720 inimest, millega oli Bronxi linnaosa New Yorgi linnaosade seas elanike arvult neljandal kohal.

Etümoloogia
Bronx on nimetatud kohaliku rootslase Jonas Broncki maavalduse järgi, kes jõudis 1639. aasta kevadel Uus-Madalmaadele. Ta rentis maad Hollandi Lääne-India Kompaniilt.

Ajalugu

Vaata ka
City Island

Viited

New York
Rein Järlik

Rein Järlik (kuni 09.02.1937 Ullo Järlik; sündinud 8. oktoobril 1935 Tartus) on Eesti endine poliitik ja ajakirjanik.

Rein Järlik õppis aastatel 1954–1961 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonnas (1959–1961 kaugõppes), kuid ei lõpetanud. 

Alates 1959. aasta aprillist oli ta kuus aastat Puhja Keskkooli füüsikaõpetaja. Aastatel 1965–1990 töötas Rein Järlik Eesti Televisiooni Tartu toimetuses. Ta on kajastanud saatesarjades "Surma ei otsinud keegi" ja "Viiekümnendad" Teise maailmasõja järgset olukorda, kollektiviseerimist ja stalinlikke repressioone Eestis.

Koos Feliks Unduski ja Hagi Šeiniga loodud saatesarjas "Mõtleme veel" (1988) oli Rein Järlik Eesti demokratiseerumise, sõnavabaduse taastamise ja nn laulva revolutsiooni olulisi peegeldajaid.

Ta osales Rahvarinde asutamises ja oli aastatel 1990–1992 Eesti Kongressi ja 1991 Eesti Komitee, 1991–1992 Põhiseaduse Assamblee, 1990–1992 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja 1992–1999 Riigikogu liige (Koonderakonna fraktsioonis). Ta on 20. Augusti Klubi liige.

Ajakirjanikuna on ta kasutanud pseudonüümi Madis Udu.

Tunnustus
 1985 Eesti NSV teeneline ajakirjanik
 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk
 2006 Riigivapi II klassi teenetemärk

Eesti teleajakirjanikud
Eesti Kongressi liikmed
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liikmed
VII Riigikogu liikmed
VIII Riigikogu liikmed
Eesti NSV teenelised ajakirjanikud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Riigivapi II klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1935
Ago Gaškov

Ago Gaškov (sündinud 25. detsembril 1959 Valgas) on Eesti ajakirjanik. 

Sündinud töölisperekonnas, elanud Lüllemäel, koolis käinud Lüllemäe 8-klassilises koolis ja Tartu 5. Keskkoolis (praeguses Tartu Tamme gümnaasiumis).

Lõpetanud 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogilise kaardistamise, maavarade otsingu ja uuringu eriala geoloogiainsenerina.

Aastatel 1982–1987 töötas ta erialasel tööl Eesti NSV geoloogiavalitsuse Kohtla-Järve geoloogiatöökonnas.

1987. aasta oktoobrist kuni 2015. aasta veebruarini oli ERR-i Virumaa korrespondent. Seejärel töötas Ida-Viru maavalitsuse pressiesindajana, kuni maavalitsuste likvideerimiseni. Seejärel jätkas tööd vabakutselise ajakirjanikuna, tehes kaastööd Kanal 2 saatele "Reporter", ajalehele Põhjarannik ja Raadio 4-le. 

2017. aastal valiti ta Eesti Ajakirjanike Liidu juhatuse aseesimeheks.

Abielus, kolm poega.

Huvialad: Euroopa Liidu ja Venemaa Föderatsiooni suhted, Lääne-Balkani riigid, reisimine, teater, muusika.

Tunnustus 
 2007 Virumaa missioonipreemia 
 2007 Ida-Virumaa teenetemärk

Viited

Välislingid 
 Teet Korsten. Teenekas telemees teeb kannapöörde. Põhjarannik, 14. veebruar 2015

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1959