joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Loometsad

Loometsad kasvavad õhukestel muldadel, mis asuvad vahetult paekivist aluspõhjal või sellel lasuval rähal. Nad moodustavad umbes 3% Eesti metsadest ning on põhiliselt levinud Lääne- ja Põhja-Eestis (kaasa arvatud saared).

Kasvupinnas 
Muld on väga õhuke (alla 30 cm) ning kohati esineb ka paepaljandeid. Koos nõmmemetsadega on loometsad Eesti kõige kuivemad metsad. Põhjavesi asub väga sügaval ning pole taimedele kättesaadav. Mida rohkem on pinnases paekivi murenenud, seda paremad on taimede kasvutingimused.

Metsade kooslus 
Tüüpilised loometsad on hõredad ja valgusküllased. Ebasoodsate kasvutingimuste tõttu pole loometsades oluliselt domineerivaid liike ning taimkate on küllaltki liigirikas. Metsadest on ülekaalus männikud, sest harilik mänd (Pinus sylvestris) kasvab hästi põuakartlikel muldadel. Parematel kasvupinnastel esineb hariliku männi kõrval rohkelt ka harilikku kuuske (Picea abies), vähem arukaske (Betula pendula). Alusmets on hõre või keskmise tihedusega, kus kasvab tihti harilik kadakas (Juniperus communis), vähem esineb harilikku pihlakat (Sorbus aucuparia), harilikku kuslapuud (Lonicera xylosteum), harilikku tuhkpuud (Cotoneaster scandinavicus), harilikku kibuvitsa (Rosa vosagiaca) ja põõsasmaranat (Potentilla fruticosa). Kohati (eriti Saaremaal) moodustab tiheda põõsarinde harilik sarapuu (Corylus avellana). Loometsad on madala tootlikkusega. 
Alustaimestik on hõre ja üsna liigrikas. Sagedamini esinevad liigid: verev kurereha (Geranium sanguineum), leesikas (Arctostaphylos uva-ursi), kassikäpp (Antennaria dioica), nõmm-liivatee (Thymus serpyllum), värv-varjulill ( Asperula tinctoria), hobumadar (Galium verum). Puude all tüvede ümber leidub pohla (Rhodococcum vitisidaea), palu-härgheina (Melampyrum pratense). 
Sambliku-samblarinne on katkendlik.

Loometsa kasvukohatüübid 
Kasvukohatüübid:
 Leesikaloo kasvukohatüüp
 Kastikuloo kasvukohatüüp
 Lubikaloo kasvukohatüüp

Vaata ka 
 Vardi loomets

Viited

Kasutatud kirjandus 
 Tiit Leito. Eesti metsad. Tartu, Eesti loodusfoto, 2008. ISBN 978-9985-830-90-1

Välislingid 
 "Kuidas kaitsta väärtuslikke loometsi?" Novaator, 2. mai 2011
 Jaanus Paal, Elle Rajandu ja Igna Rooma, Harjumaa loometsad, Forestry Studies Metsanduslikud Uurimused 50, 42–67, 2009

Metsad
Johann Gottlieb Konrad Bergwitz

Johann Gottlieb Konrad Bergwitz (18. juuni 1839 Riia – 20. september 1909 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Johann Gottlieb Konrad Bergwitz lõpetas Riia Kubermangugümnaasiumi. Seejärel õppis 1860–1864 Tartu Ülikooli ajaloo-, filosoofia- ja usuteaduskonnas. Prooviaastal töötas ta Viljandi Pauluse koguduses pastor Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmanni juures. Ordineeriti 19. novembril 1867 õpetajaks.

Töötas 1867–1868 Tartu Maarja koguduses vikaarõpetajana. Oli 1868–1871 Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja ja 1872–1876 oli Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse õpetaja, 1868–1876 tegutses samaaegselt Toompea vangla õpetajana. 1877–1897 oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja. 1897–1909 oli ta Diakonisside asutuse direktor ja pastor. Et 20. sajandi alguses allus Diakonisside asutus Tallinna Oleviste kogudusele, siis on Bergwitz märgitud ka Tallinna Oleviste koguduse diakonõpetajana. Oli alates 1905. aastast Eestimaa Konsistooriumi assessor.

1872–1876 oli religiooni ja saksa keele ülemõpetaja Eestimaa Rüütli- ja Toomkoolis, kuni 1892 oli samas eraõpetaja.

Viited

Välislingid
https://eelk.ee/elulood/bergwitz1.html

Tallinna Toompea Kaarli koguduse vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Tallinna vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Sündinud 1839
Surnud 1909
Tõnu Aare

Tõnu Aare (25. juuli 1953 Tallinn – 21. juuli 2021) oli eesti muusik.

Ta oli ansambli Apelsin asutaja ja juhtfiguur. Ta mängis ka ansamblis Ornament kitarri (pärast Andres Põldrood).

Isiklikku
Tema isa oli Johannes Aare. Tema vennad on ajakirjanik ja poliitik Juhan Aare ning ettevõtja Mart Aare.

Viited

Välislingid
Märt Treier. "Tõnu Aare toitub muusikast". Õhtuleht, 17. aprill 1999
Verni Leivak. "Apelsini ilusaim mees oli Tõnu Aare. Teda tahtsid kõik 14–84aastased naisolendid". Õhtuleht, 15. november 2004
Mart Niineste. "Tõnu Aare (55) – Apelsini leiutaja". Eesti Päevaleht, 19. juuli 2008

Eesti muusikud
Tallinna Kristiine Gümnaasiumi vilistlased
Eestlased Soomes
Sündinud 1953
Surnud 2021
Alamo lahing

Alamo lahing (23. veebruar – 6. märts 1836) oli Texase revolutsiooni kõige kuulsam lahing. Pärast seda, kui revolutsiooniline Texase uusasukate ja seiklejate armee kõik Mehhiko sõdurid Texasest välja ajas, juhtis Mehhiko president Antonio López de Santa Anna sissetungi, et tagada piirkonna kontroll. Mehhiko jõud saabusid San Antonio de Bexari 23. veebruaril ja alustasid Alamo mõisa kaitsvate Texase vägede ümberpiiramist.

6. märtsi varastel hommikutundidel alustas Mehhiko armee rünnakut Alamole. Arvulises vähemuses olevad teksaslased tõrjusid tagasi kaks rünnakut, aga ei suutnud tõrjuda kolmandat. Kui Mehhiko sõdurid ületasid müürid, taganes enamik Texase sõdureid pikkadesse barrikaadidesse või kabelisse. Mitmed väikesed rühmad, kes ei suutnud nendesse kohtadesse jõuda, hukkusid põgenemisel.

Lahingud
Mihhail Lavrentjev

Mihhail Lavrentjev (vene keeles Михаил Алексеевич Лаврентьев Mihhail Aleksejevitš Lavrentjev; 19. november (vkj 6. november) 1900 Kaasan – 15. oktoober 1980 Moskva) oli vene matemaatik ja mehaanikateadlane, NSV Liidu Teaduste Akadeemia Siberi osakonna rajaja. Ta oli 1946. aastast NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik ja 1971. aastast Prantsuse Teaduste Akadeemia välisliige.

Lavrentjev oli kompleksse variatsioonianalüüsi funktsioonide ja matemaatilise füüsika asjatundja. Tema avastused aitasid kaasa lennukitööstuse arengule. Teise maailmasõja ajal uuris ta plahvatuste füüsikat ja arendas konformsete kujutuste teooriat. Ta uuris ka osatuletistega diferentsiaalvõrrandeid.

Ta oli üks Novosibirski Akademgorodoki idee autoritest ja asutajatest. Aastatel 1957–1975 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Siberi osakonna esimees ja NSV Liidu Teaduste Akadeemia asepresident. Ta suri 1980. aastal Moskvas ja on maetud Lõunakalmistule Novosibirskis.

Lavrentjevi idee sõjalise löögi andmiseks USA-le
Pärast edukat 58-megatonnilise tuumapommi lõhkamist 1961. aastal Novaja Zemlja kohal, esitas 1962. aastal akadeemik Lavrentjev Nikita Hruštšovile ametialase kirja, milles ta tegi ettepaneku kasutada 100 megatonnist tuumaseadet tekitamaks maavärina-järgse tsunami sarnast hiigelmõõtudega kunstlikku lainet ja suunata see Põhja-Ameerika ranniku suunas. Lavrentjev leidis, et USA-ga sõja puhkedes tekitaks säärane sõjaline löök vastasele korvamatut kahju. Ettepanek pandi varsti kalevi alla, sest asja uurimisel tõdeti, et New Yorki ja teisi suuri USA rannikulinnu kaitseb hiidlaine eest mandrilava.

Tunnustused 

Tööpunalipu orden (1945, 1948, 1953, 1954)
Stalini preemia (1946, 1949)
Lenini orden (1953, 1956, 1960, 1967, 1975)
Lenini preemia (1958)
Sotsialistliku töö kangelane (1967)
Oktoobrirevolutsiooni orden (1970)
Auleegioni orden (1971)
Lomonossovi kuldmedal (1977)
Novosibirski aukodanik

Mälestuse jäädvustamine 
Venemaa Teaduste Akadeemia annab välja Lavrentjevi auhinda.

Isiklikku 
Ka tema poeg Mihhail Mihhailovitš Lavrentjev oli tunnustatud matemaatik.

Viited

Välislingid
Tutvustus Venemaa TA koduelehel
Elulugu M. Lavrentjevi nimelise hüdrodünaamika instituudi kodulehel

Venemaa matemaatikud
Akadeemikud
Lenini ordeni kavalerid
Lenini preemia laureaadid
Sotsialistliku töö kangelased
Stalini preemia laureaadid
Sündinud 1900
Surnud 1980
Philip Tammaru

Philip Tammaru (ka Philip Aleksander Tammaru, kuni aastani 1935 Tammann, välismaal elades ka Philip A. Tammaru; 8. veebruar 1909 Peterburi – 3. september 1998 Bridgeton, USA) oli eesti ja USA luterlik vaimulik.

Lõpetas 1928. aastal Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi. Aastatel 1928–1934 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Pärnu Eliisabeti ja Pärnu-Jakobi koguduses. Ordineeriti 10. veebruaril 1935 õpetajaks.

1935–1940 teenis ta Pärnu-Jakobi kogudust, algul vikaarõpetajana, hiljem õpetajana. Uue võimu ajal asus tööle raamatupidajana. 1942–1944 teenis ta Mehikoorma kogudust, samal ajal teenides ka Peipsi-taguseid eestlasi.

Saksamaal ja Ameerikas
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kus oli Hanau laagris vaimulik ja töötas eesti keskkoolis õpetajana. 

1950. aastal asus ta perega Ameerika Ühendriikidesse. Ameerikas oli ta eelkõige USA luteri kiriku teenistuses, kus ta oli ametis Logan County maakoguduse (1951–1956), Curtice Püha Luuka koguduse (1956–1968) ja Streetsboro Püha Toomase (Ohio) koguduse õpetajana. Aastal 1973 jäi ta pensionile.

Siis hakkas ta teenima Seabrooki eesti ja saksa kogudust. 1983. aastal lisandus veel Philadelphia kogudus. 

Philip Tammaru esines palvustega Ameerika Ühendriikide Kongressis aastatel 1974 ja 1983. Ohio perioodil töötas ta ka raadiojaamas Vaba Euroopa. Philip Tammaru lõi koos abikaasa Ainoga kaasa eestlaste seltsielus. Tema huviks oli filateelia ja ta oli mitu aastat Bridgetoni filatelistide klubi president.

Philip Tammaru on maetud Northville'i eestlaste kalmistule.

Viited

Mehikoorma koguduse vaimulikud
Pärnu-Jakobi koguduse vaimulikud
Kaitseliidu Pärnumaa maleva liikmed
Eesti filatelistid‎
Eestlased Saksamaal
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1909
Surnud 1998
Fokuseerimine

Fokuseerimine on millegi esiletõstmine lauses, lause teatestruktuuri element. See on tavalisem suulises kõnes, kuid ka kirjalikult saab lause erilist fookust väljendada. 

Lause teatestruktuuri muutmiseks ja mingi osa esiletõstmiseks võib:
 kasutada erinevaid esiletõstuvahendeid. Nt Miks SINA siia tulid? Kaks koera jõllitasid nüüd lindu.
 kasutada partikleid. Nt Ta lippaski poodi.
 paigutada fokuseeritav osa lause lõppu või algusesse. Nt: Ilus asi on armastus.

Süntaks
Hans Kotke

Hans Kotke oli Tallinna kiviraidur ja müürseppmeister 15. sajandil.

Hans Kotke juhatas 1453–1454 Väikese vaekoja ümberehitamist, 1454–1456 Lühikese jala väravatorni rajamist ja 1456 Neitsitorni katuse ehitamist.

Viited

Kirjandus
Rasmus Kangropool, "Hans Kotke, Tallinna müürseppmeister ja kiviraidur 15. sajandi keskpaigas". Töid kunstiteaduse ja -kriitika alalt (3. osa). Koostanud Mai Levin, Mai Lumiste ja Lehti Viiroja. Kunst 1980. Lk 97-109

Eesti inimesed
Jaak Ümarik

Jaak Ümarik (18. jaanuar 1891 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 4. november 1981 Tallinn) oli eesti põllumajandusteadlane.

Haridus
1899–1902 Tuhalaane kihelkonnakool
1902–1912 Riia vaimulik kool ja vaimulik seminar
1917 lõpetas Kiievi Polütehnilise Instituudi põllumajandusosakonna agronoomi diplomiga
1925 täiendas end USA-s Rockefelleri fondi stipendiaadina Cornelli ja Saint Pauli ülikoolis

Töö
1919–1921 Põllutööministeeriumi Põllumajandusosakonna eriteadlane, 1921–1924 samas kooli- ja katseasjanduse nõunik. 1920 rajas Arukülla Riigi Põllutöö Katsejaama ning oli 1921–1924 ka selle juhataja. 1924–1925 Põllutööministeeriumi põllutöökoolide peainspektor, 1925–1931 taas põllutöökoolide ja katseasjanduse nõunik, 1931–1935 hariduse ja katseasjanduse büroo juhataja ning 1935–1940 Põllutööministeeriumi põllumajandusosakonna abidirektor ning ühtlasi maatulunduse ja katseasjanduse büroo juhataja. 

1940–1941 Põllutöö Rahvakomissariaadis algul peaagronoom, hiljem kaadriosakonna juhataja. 1941–1942 Põllumajanduse Keskvalitsuse nõunik, 1942–1944 Põllutöödirektooriumi põllumajanduse uurimise ja katseasjanduse osakonna juhataja. 1944–1945 Eesti NSV Põllutöö Rahvakomissariaadi Kuusiku Põllumajanduse Uurimise Instituudi vanemteadur, 1945–1947 samas agrotehnilise osakonna juhataja. 1947–1949 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Põllumajanduse Instituudi Kuusiku filiaali agrotehnika laboratooriumi nooremteadur.

Kuulumine organisatsioonidesse
Jaak Ümarik oli Üliõpilasselts Liivika liige. 1917–1919 oli ta Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liige. 

1949 suvel Ümarik arreteeriti ja saadeti erinõukogu otsusel Venemaale Novosibirski oblastisse asumisele. Vabanes sealt 1955. aasta lõpupäevil. 

Ta jõudis osa oma mälestustest ka kirja panna, need on praegu hoiul Eesti Põllumajandusmuuseumis.

Isiklikku 
Tema vend oli õigeusu preester Joann Ümarik.

Tunnustus
Valgetähe III klassi teenetemärk, 1938
Läti Kolme Tähe orden, III klass

Kirjandus 
 Teadus Eesti põllumajanduse arenguloos. II osa (1918–1940) Tartu 2003. Lk 187

Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liikmed
Agronoomide Koja liikmed
Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei poliitikud
Eesti põllumajandusteadlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Kolme Tähe ordeni kavalerid
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1891
Surnud 1981
Majorette

Majorette on Prantsusmaal tegutsev mudelautode tootja.

Ettevõte asutati 1961. aastal nime all Rail-Route ning alguses tootis see mudelronge ja -raudteid. Mänguautosid hakati toota 1964. aastal. Majorette sai ettevõtte nimeks 1967. aastal. Ettevõte toodab mudelautosid peamiselt suurussuhtes 1:64. 

Prantsusmaa ettevõtted
Kai Helenius

Kai Helenius on Soome endine poksija.

Helenius oli viiekordne Soome meister poolraskekaalus (kuni 81 kg) aastatel 1985–1987 ja 1989–1990. Ta oli 1989. aastal Soome parim poksija.

Helenius võitis pronksmedali poolraskekaalus (kuni 81 kg) 28. Euroopa meistrivõistlustel 1989. aastal Ateenas.

Soome poksijad
Jaan Elken

Jaan Elken (sündinud 27. juunil 1954 Krasnojarski krais) on eesti maalikunstnik.

Jaan Elken lõpetas 1972. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1977. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuri erialal. 1977–1979 töötas Tallinna Arhitektuuri ja Planeerimise Peavalitsuses arhitektina ning 1980–1987 Tallinna Kultuurivalitsuses kunstiteadlase-kontrolörina.

Aastatel 1987–1988 õpetas ta maalikunsti Tallinna Pedagoogilises Instituudis. Aastail 1988–1997 oli ta maaliõppejõud Eesti Kunstiakadeemias, alates 1997. aastast on ta Tartu Ülikooli kultuuriteaduste ja kunstide instituudi maalikunsti õppetooli professor. 2017. aasta juunis sai Jaan Elken Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna emeriitprofessoriks.

Aastast 1981 Kunstnike Liidu liige, 1995–1999 Eesti Maalikunstnike Liidu esimees ning aastatel 1999–2013 Eesti Kunstnike Liidu president.

Tunnustus
 2000 Konrad Mäe preemia
2002 Sadolini kunstipreemia
 2006 Kristjan Raua preemia (isikunäitused "Maalid 1998-2005" Tallinna kunstihoones ja "Oktoobridemonstratsioon" Tartu kunstimuuseumis)
 2007 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2020 AkzoNobeli kunstipreemia

Välislingid
 Koduleht
 Elulugu
 Jaan Elken MAALID 1978–2005
 Ants Juske: "Jaan Elken ja Korsakovi sündroom" Eesti Päevaleht, 27. september 2007
 Riin Kübarsepp: "Poeet Jaan Elken uurib pintsli abil madratsite saladusi" Postimees, 17. detsember 2008

Eesti maalikunstnikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu Ülikooli professorid
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1954
Arnold Graf

Arnold Andreas Werner Graf (13. detsember 1887 Mõisaküla – 15. jaanuar 1960 Gadebusch, Mecklenburg-Vorpommern, Saksa Demokraatlik Vabariik) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Viljandis gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1909–1926. Vahepeal, 1915–1920 oli armees. Oli prooviaastal Vastseliina Katariina koguduses. Ordineeriti õpetajaks 29. mail 1927.

Oli Võru Katariina koguduse õpetaja 1927–1939.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1941–1946 pastoriks Wittenburgis. Teenis 1948–1960 Gadebuschis, kus ta ka suri.

Viited 

Võru Katariina koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Baltisaksa vaimulikud
Sündinud 1887
Surnud 1960
Tanya Atwater

Tanya Atwater (sündinud 27. augustil 1942) on ameerika geofüüsik ning laamtektoonikale spetsialiseerunud meregeoloog.

Ta on tegelenud laamtektoonika multimeediaprogrammide väljatöötamisega. Bakalaureusekraadi omandas Atwater 1965. aastal California ülikoolis geofüüsika erialal. 1997. aastal valiti ta Ameerika Ühendriikide Rahvuslikku Teaduste Akadeemiasse. Tänapäeval töötab ta California Ülikooli geoloogiaprofessorina Santa Barbaras.

Tunnustus
1997 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks (geoloogia sektsioon)

Ameerika Ühendriikide geoloogid
Geofüüsikud
Sündinud 1942
Ferdinand Jürgenson

Ferdinand Jakob Jürgenson (9. november 1892 Rannamõisa – 20. november 1960 Viru-Jaagupi) oli eesti vaimulik.

Elulugu
Ferdinand Jürgenson lõpetas 1910. aastal Tallinna Peetri Reaalkooli. Seejärel õppis Tartu Ülikoolis, algul õigusteaduskonnas, aastatel 1910–1917 usuteaduskonnas. Lõpetas ülikooli cand. theol. astmega. Prooviaastal oli Tallinna Jaani, Tartu Pauluse ja Keila Miikaeli koguduse juures. Ordineeriti õpetajaks 28. mail (vkj) 1917 Tallinna Püha Vaimu kirikus (see oli esimene eestikeelne ordinatsioon).

Oli aastatel 1917–1918 Keila Miikaeli koguduse abiõpetaja. Töötas aastatel 1918–1924 Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetajana. Oli aastatel 1924–1926 haridusnõunik haridusministeeriumis. Töötas aastatel 1926–1944 Vigala Maarja koguduse õpetajana, olles 1932–1935 Lääne praostkonna abipraost, 1935–1944 Lääne praostkonna praost ja 1935–1939 Lääne vikaarkonna piiskoplik vikaar. 1936. aastal oli ta Läänemaa seltskondliku komitee liige. Oli aastatel 1944–1946 Tallinna Jaani koguduse õpetaja ja 1946–1960 Viru-Jaakobi koguduse õpetaja.

Ferdinand Jürgensoni matusetalitus peeti 25. novembril Tallinna Jaani kirikus ja ta maeti Rannamõisa kalmistule, vanemate hauaplatsile.

Isiklikku 
Ferdinand Jürgensoni vend Johannes Jürgenson (suri aastal 1933) oli samuti vaimulik.

Viited

Välislingid 
Elulugu EELK saidil
Meenutus: Ühe kirikuõpetaja kannatuste rada, Vigala Sõnumid, 15. veebruar 2014

Keila Miikaeli koguduse vaimulikud
Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse vaimulikud
Tallinna Jaani koguduse vaimulikud
Vigala Maarja koguduse vaimulikud
Viru-Jaakobi koguduse vaimulikud
Lääne praostid
Eestimaa vaimulikud
Seltskondlike komiteede poliitikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Sündinud 1892
Surnud 1960
Ivo Reinok

Ivo Reinok (sündinud 2. veebruaril 1988 Viljandis) on eesti näitleja.

Haridustee 
Ta lõpetas Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia näitekunsti erialal 2011. aastal.

Karjäär 
Ta on mänginud teleseriaalides "Ühikarotid", "Romet ja Julia", "Kättemaksukontor" ja "Varjudemaa".

Varem oli ta tähelepanu pälvinud sellega, et viskas saates "Eesti otsib superstaari" kohtunik Mihkel Rauale klaasitäie vett näkku.

Aastatel 2012 — 2014 töötas ta  Von Krahli teatris näitlejana. 2014. aastast on ta vabakutseline näitleja.

Eesti näitlejad
Sündinud 1988
Von Krahli Teatri näitlejad

Viited
James Shand

Samuel James Shand (1882 Edinburgh, Suurbritannia – 1957 Broughty Ferry, Suurbritannia) oli Suurbritannia geoloog.

Välislingid 
 F. Chayes, Memorial of Samuel James Shand, The American Mineralogist, nr 43, märts-aprill 1958

Suurbritannia geoloogid
Sündinud 1882
Surnud 1957
Ivar Murdmaa

Ivar Murdmaa (sündinud 6. augustil 1931 Tallinnas) on Venemaa ja Eesti geoloog. 

Ta lõpetas aastal 1950 Tallinna 21. Keskkooli ja aastal 1955 Ordžonikidze-nimelise Moskva Riikliku Geoloogiauuringute Instituudi.

Ta oli esimene eestlane, kes töötas Nõukogude Antarktika ekspeditsioonis ning teadaolevalt esimene Antarktises käinud eestlane.

Ta on Venemaa Teaduste Akadeemia okeanoloogiainstituudi teadur, maavarade ja paleookeanoloogia labori juhataja ning Venemaa loodusteaduste akadeemia korrespondentliige.

Ta on Eesti Geoloogia Seltsi asutajaliige.

Tunnustus 
 Valgetähe IV klassi teenetemärk, 2005

Teosed 
 Sealpool Kaljukitse pöörijoont: ekspeditsioonilaeval "Ob" läbi kolme ookeani, Tallinn 1962
 Ookean tulerõngas, Tallinn 1980

Isiklikku 
Tema isa oli kunstnik Oskar Martinson ja ema Elsa Pinkowska. Tema õde Mai-Ester Murdmaa on ballettmeister, vend Allan Murdmaa oli arhitekt ning teine õde Kai Murdmaa füüsik.

Välislingid 
 Venemaa Teaduste Akadeemia okeanoloogiainstituut: Ivar Murdmaa (vene keeles)
 Maailmamerede eestlane, GoDISCOVER
 Ivar Murdmaa, Kliima soojenemises on süüdi päike ja ookean, Horisont, nr. 5, 2004

Eesti geoloogid
Venemaa geoloogid
Eestlased Venemaal
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1931
Kriitiline teooria

Kriitiline teooria (saksa Kritische Theorie, inglise critical theory) on tõlgendusviis, milles on võimalik ühiskonda järk-järgult muuta. Kriitiline teooria oli Frankfurdi koolkonna esindajatel algselt ühiskonda õigustavate õpetuste (idealism, empirism, positivism, totalitarism) vastandus. Hiljem muutus neil isikuvaenuliku ühiskonna (natsism, stalinism) kriitikaks. Kriitiline teooria on ühiskonnateadustes ideoloogiate mõju analüüs ühiskonnanähtustele.

Nimetus pärineb Max Horkheimeri tööst "Traditionelle und kritische Theorie" (1937). Sarnane suund on kujunenud ka kirjanduskriitikas, mis analüüsib ideoloogiate mõju kirjandusteostes.

Vaata ka 
 Ideoloogiakriitika

Viited

Kirjandust eesti keeles 
 "Kriitilise teooria käsiraamat". Koostajad Paul Wake ja Simon Malpas. Inglise keelest tõlkinud Marilin Lips. Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2015. 463 lk; ISBN 978-9985-58-802-4

Sotsioloogia
Kirjandusteadus
Friedrich Schiele

Friedrich Wilhelm Schiele (1. jaanuar 1876 Põltsamaa – 17. juuli 1944 Dolzig) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Pärnus gümnaasiumi. Õppis 1897–1902 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Laiuse Püha Jüri koguduses. Ordineeriti õpetajaks 29. augustil 1904.

Oli 1904–1905 adjunktiks Põlva Püha Neitsi Maarja koguduses ja aastal 1905 Võru praostkonna vikaariks. Töötas 1906–1918 Otepää Maarja koguduse õpetajana. Oli aastatel 1919–1924 Viljandi Jaani koguduse õpetaja. Pidas 1930–1939 Reigi Jeesuse koguduse õpetaja ametit, olles aastatel 1933–1939 Saarte-Lääne praostkonna praost.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli 1939–1944 Dolzigi (poola keeles Dolsk) koguduse (asub praegu Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas) õpetaja.

Isiklikku 
Tema väimees Theodor Hirschhausen oli Kärla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.

Viited

Välislingid 
https://eelk.ee/elulood/schiele_friedrich.html

Otepää Maarja koguduse vaimulikud
Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse vaimulikud
Reigi Jeesuse koguduse vaimulikud
Viljandi Jaani koguduse vaimulikud
Saarte-Lääne praostid
Liivimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1876
Surnud 1944
Severo-Kurilsk

Severo-Kurilsk (vene keeles Северо-Курильск) on linn Venemaa idaosas Suur-Kuriilide hulka kuuluval Paramuširi saarel. See on Sahhalini oblasti Severo-Kurilski rajooni halduskeskus. Linn asub Teise Kuriili väina rannikul. 7 km kaugusel läänes asub vulkaan Ebeko. 

1946. aastani oli linna nimi Kashiwabara (柏原) ja see kuulus koos Kuriilidega Jaapanile. 1952. aastal hävis linn tsunami tagajärjel, kuid taastati hiljem ja on olemas siiani.

Viited 

Venemaa linnad
Sahhalini oblast
Vähikäik (muusika)

Vähikäik ehk retrograad  (ingl. cancrizans, crab) on muusikas kompositsioonitehnika, mille puhul toimub muusikalise materjali peegeldus suhtes vertikaalteljega.

Vähikäiku on võimalik kirjeldada imitatsiooni liigina, kus motiivi või teema helid järgnevad tagantpoolt ettepoole.

Muusika
Fiat Stilo

Fiat Stilo on Fiati aastatel 2001–2007 toodetud väikeauto. Selle eelkäijaks oli Fiat Bravo/Brava ning järeltulija nimeks sai taas Fiat Bravo.

Keretüüpidest oli saadaval alguses 3- ja 5-ukseline luukpära ning hiljem ka universaal nimega Fiat Stilo MultiWagon.

Stilo
Sõiduautomudelid
Evi Padu

Evi Padu (kuni 1974 Evi Haberman; sündinud 18. augustil 1944 Moskvas) on eesti taimefüsioloog.

Ta lõpetas 1962. aastal Tartu 2. Keskkooli, 1968 Moskva Riikliku Ülikooli bioloogia (taimefüsiologia) erialal, aspirantuuri 1972, bioloogiakandidaat (1975, TRÜ) väitekirjaga "Физиолого-биохимическая реакция устойчивого и воспримчивого картофеля на инвазию картофельной нематоды". 

Aastatel 1977–1992 oli Tartu Riikliku Ülikooli õppejõud.

Isiklikku
Tema hobi on võrkpall.

Tema isa oli zooloog ja kommunist Harald Haberman ning vend oli ihtüoloog ja hüdrobioloog Henn Haberman.

Välislingid

Eesti taimefüsioloogid
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1944
Herbert Viiding

Herbert Viiding (6. aprill 1929 – 25. september 1988) oli eesti geoloog ja looduskaitsja.

Herbert Viiding lõpetas 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Aastatel 1955–1966 oli ta ülikoolis õppejõud, seejärel töötas Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis.

Ta uuris muu hulgas rändrahnude, meteoriitika ja petrograafia valdkonda ning teadusajalugu.

Ta oli "Eesti ürglooduse raamatu" koostamise algataja.

Herbert Viidingu ettepanekul võeti kasutusele termin "laam".

Tunnustus
 1987 – Eesti NSV teeneline looduskaitsja
 1991 – Eesti Vabariigi teaduspreemia (postuumselt)

Viited

Eesti geoloogid
Eesti looduskaitsjad
Eesti teadusajaloolased
Tartu Ülikooli õppejõud
Eesti NSV teenelised looduskaitsjad
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 1988
Stanisław Redens

Stanisław Francewicz Redens (vene keeles Реденс Станислав Францевич) (17. mai 1892 Mińsk Mazowiecki – 12. veebruar 1940 Moskva NSV Liit) oli poola päritolu nõukogude riigiametnik ja riikliku julgeolekuasutuse (Tšekaa/GPU/NKVD) juhtivtöötaja.

Stanisław Redens liitus Venemaa SDTP 1914. aastal, pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni oli ta aastatel 1918–1920 Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Kontrrevolutsiooni ja Sabotaaži Vastu Võitlemise Ülevenemaalise Erakorralise Komisjoni esimehe Feliks Dzeržinski sekretär. 

1919. aasta 3. juunist Nõukogude-Ukraina sõja ajal oli ta Punaarmee poolt vallutatud Ukrainas Kiievi Tšekaa esimees, jaanuarist 1920 Odessas ja hiljem Harkivi Tšekaa esimees;

1921. aasta jaanuarist Krimmi Tšekaa esimees, juhendas pärast 1920. aasta lõpul Punaarmee väeosade poolt vallutatud Krimmis Peter von Wrangelli armeest mahajäänud sõjaväelaste ja toetajate vastu Punase terrori läbiviimist;

1921. aastast Tšekaa/Vene SFNV Siseasjade Rahvakomissariaadi juures asuva Riikliku Poliitvalitsuse Administratiiv-organisatsioonilise valitsuse ülem. 

1922–1924 Krimmi Riikliku Poliitvalitsuse ja Musta mere laevastiku eriosakonna ülem. 

1924–1926 NSV Liidu Kõrgema Rahvamajandusnõukogu Presiidiumi esimees;

1926. aastast NSV Liidu Tööliste ja Talupoegade Inspektsiooni rahvakomissariaadi juht;

1927–1934 ÜK(b)P KK liige ja kuni 1934 ÜK(b)P KK Keskkontrollkomisjoni.

1928. aasta 10. novembrist oli Redens Taga-Kaukaasia Sotsialistlike Nõukogude Vabariikide Föderatiivne Liidu Ühendatud Poliitvalitsuse ülem kuni 1931. aastani, millal vahetati välja senise ülema asetäitja Lavrenti Beria vastu; 

1931. aasta 17. maist määrati Redens kollektiviseerimise haripunktis NSV Liidu RKN juures asuva OGPU Täievoliliseks esindajaks Valgevene sõjaväeringkonda ja Valgevene NSV OGPU esimeheks, kus ta teenis kuni augustini 1931; 

1933. aasta 20. veebruarist määrati ta OGPU Täievoliliseks esindajaks Moskva oblastis ning pärast NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi loomist 15. juulil 1934 NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Moskva oblastivalitsuse ülemaks, kus teenis jaanuarini 1938; 

20. jaanuaril 1938 määrati Kasahhi NSV siseasjade rahvakomissariks, kuulus Kasahhi SARK-i Erinõupidamise (Troika) koosseisu, kes kinnitas kohtuväliste repressioonide otsuseid.

Vahistamine ja surm
Stanisław Redens kõrvaldati siseasjade rahvakomissari ametikohalt ja vahistati 1938. aasta 21. novembril, süüdistatuna "Poola fašistliku organisatsiooni loomises SARK-is".

Stanisław Redens lasti maha NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega 21. jaanuaril 1940. 

Rehabiliteeriti NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega 16. novembril 1961. 

Redens valiti ÜK(b)P XV ja XVI kongressidel ÜK(b)P KK liikmeks, XVII kongressil valiti ta ÜK(b)P Keskkontrollkomisjoni. 1937. aastast NSV Liidu Ülemnõukogu I koosseisu saadik.

Isiklikku
Stanislaw Redens oli Feliks Dzeržinski sugulane – õe-/vennapoeg, ta oli abielus Jossif Stalini naise Nadežda Allilujeva õe Anna (Allijujeva) Redensiga.

NKVD kaastöötajad
Sündinud 1892
Surnud 1940
Herbert Alexander Rosenstein

Herbert Alexander Rosenstein (6. jaanuar 1910 Tallinn – 14. märts 1989 Turu) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas aastal 1929 Tallinna Toomkooli. Õppis aastatel 1930–1933 Tartu Ülikoolis õigusteadust ja 1933–1937 usuteadust. Ordineeriti 19. detsembril 1937 õpetajaks.

Töötas aastatel 1937–1939 Noarootsi Püha Katariina koguduse vikaarõpetajana.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli aastatel 1941–1945 Wehrmachtis. Aastatel 1946–1950 oli ta abivaimulik Günzburgis (Švaabimaa ringkonnas, Baieri liidumaal). Aastatel 1950–1964 oli ta kirikuõpetaja Bachhausenis Mühlhauseni lähedal (Neumarkt in der Oberpfalz kreisis, Oberpfalzi ringkonnas, Baieri liidumaal).

Aastal 1964 asus elama Soome. Asus tööle Turu Saksa meremisjoni õpetajana. Aastal 1973 jäi ta pensionile.

Isiklikku
Tema abikaasa Salme Raatma-Rosenstein oli lastekirjanik. Peres oli viis last, poeg Gustav-Siegfried Rosenstein valis isa eeskujul vaimuliku elukutse.

Viited

Noarootsi Püha Katariina koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Tallinna Toomkooli vilistlased
Sündinud 1910
Surnud 1989
Rain Kärner

Rain Kärner (sündinud 21. jaanuaril 1991) on eesti korvpallur. 

Ta kuulus hooaegadel 2006/07 ja 2008/09 Eesti noortekoondisse. Veel on mänginud KK Pärnu, Märjamaa Sk, KK Pärnu-Jaagupi noortevõistkondades ja EYBL-s ka KK Raplas. Ta alustas oma korvpalluriteed Pärnu-Jaagupis ja tema esimene treener oli Priit Pihelgas. 

2009/10 hooaeg lõppes Rain Kärneri enda jaoks statistiliselt päris edukalt, ta suutis pea kõiki oma näitajaid kahekordistada. Keskmiselt siis G4S Eesti Korvpalli Meistriliigas 27.87 minutit/keskmiselt 8.44 p, 3.68 lp, 1.84 rs, 2.04 vl, 2,64 pk. Kindlasti võib välja tuua vaheltlõiked, millega ta oli liiga statistikatabelis kuues mängija.  

Pärast 2010/11 hooaega, mille jooksul Rain Kärner mängis 32 mängu ja sai platsil olla keskmiselt mängus 31.49 minutit, särasid tema statistika lehel hooaja lõppedes järgmised statistilised numbrid. Hooaja keskmised olid siis 8.81 p, 3.38 lp, 2.34 rs, 2.09 vl, 3.25 pk. Vaheltlõigetega hoidis ta tabelis viiendat kohta, millega oli ta meeskonna parim.
Kärner on esindanud Eestit ka U16- ja U18-koondises. Aastal 2011 oli ta Eesti U20-koondise kandidaat.

Välislingid 
 Rain Kärneri andmed Eesti Korvpalliliidu lehel

Eesti korvpallurid
Sündinud 1991
KK Pärnu korvpallurid
Timofei Samsonov

Timofei Samsonov (vene keeles Самсонов Тимофей Петрович) (1888–1956) oli nõukogude sõjaväelane ja riikliku julgeoleku (Tšekaa) juhtivtöötaja.

Timofei Samsonov lülitus Venemaa keisririigis poliitilisse tegevusse varakult, kuuludes algul anarhokommunistide liikumisse, osales terroriaktide läbiviimises Bessaraabias ja Ukrainas, aastatel 1907–1914 viibis asumisel ja vanglates.

Aastatel 1915–1917 viibis Samsonov emigratsioonis Suurbritannias, kus mõisteti ka Esimene maailmasõja ajal Briti kohtu poolt sõjavastaste väljaastumiste eest kuueks kuuks sunnitööle, misjärel saadeti Suurbritanniast välja.

Pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni Venemaal kuulus Samsonov 1918. aastal Tšeljabinski Sõja-Revolutsioonikomiteesse.

Venemaa kodusõja ajal, alates 1918. aastast teenis Timofei Samsonov 3. armee sõjalise kontrolli osakonna (armee sõjaline vastuluure) instruktorina, seejärel aga 3. armee Eriosakonna ülemana. Venemaa kodusõja ajal 1919. aasta veebruaris astus Timofei Samsonov VK(b)P-sse, bolševike parteisse.

Alates 1919. aasta kevadest määrati Timofei Samsonov Moskva kontrrevolutsiooni ja sabotaaži vastu võitlemise Erakorralise Komisjoni eriosakonna ülemaks;

1920. aastal sai ta Ülevenemaalise EKi Salajase Operatiivvalitsuse Salajase osakonna ülemaks;

1923. aastal sai Valgevene-Balti raudtee esimehe asetäitjaks;

1924–1926 oli NSV Liidu Kõrgema Rahvamajandusnõukogu liige (revisjonivalitsuse ülem);

1927–1936 oli ÜK(b)P KK Sekretariaadi asjadevalitseja;

1936. aastast Mežrabpomfilmi («Межрабпомфильма») direktor;

1936. aasta augustist kuni 1938. aasta veebruarini Kommunistliku Internatsionaali Kesktäitevkomitee asjadevalitseja.

20. veebruaril 1938 kinnitati ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia kirjastuse direktoriks, kellena töötas kuni 1939. aasta augustini, mil vabastati ametikohalt ja represseeriti, kuid ei hukatud.

Nõukogude Liidu sõjaväelased
Sündinud 1888
Surnud 1956
Euroopa Liidu sisejulgeoleku IT-agentuur

Euroopa Liidu IT-agentuur (European Union Agency for the Operational Management of Large-Scale IT Systems in the Area of Freedom, Security and Justice) on Euroopa Liidu agentuur, mille peakorter asub Tallinnas ning andmekeskused Prantsusmaal Strasbourgis ja Austrias Sankt Johann im Pongaus.

24. juunil 2009 avalikustas Euroopa Komisjon kava asutada amet õiguse, vabaduse ja turvalisuse valdkonna suuremahuliste IT-süsteemide (IT-agentuur) juhtimiseks.
Ettepaneku kohaselt hakkaks IT-agentuur tegelema suurte EL sisejulgeoleku valdkonna infotehnoloogiasüsteemide haldamise ja arendamisega: Schengeni infosüsteem (SIS), Viisainfosüsteem (VIS), Eurodac (European Union-wide electronic system for the identification of asylum-seekers) ning samuti tulevaste uute justiits- ja siseküsimuste andmebaasidega.

Vaata ka 
 NATO küberkaitsekoostöö keskus
 RISO

Viited

Välislingid
 Eesti lükkas tagasi Prantsuse pakkumise IT-agentuuri kohta, 20. mai 2010

Euroopa Liidu institutsioonid
Arturs Krišjānis Kariņš

Arturs Krišjānis Kariņš (sündinud 13. detsembril 1964 Wilmingtonis Delaware'is USA-s) on Läti poliitik, alates 23. jaanuarist 2019 Läti peaminister. Ta on erakonna Ühtsus liige.

Kariņš sündis USAs välislätlaste perekonnas. Ta õppis 1984–1986 matemaatikat, filosoofiat ja kirjandust Annapolises St. John's College'is. Seejärel läks õppima Pennsylvania Ülikooli, kust sai 1996. aastal doktorikraadi lingvistikas. Varsti pärast seda kolis ta Lätti ja asutas ettevõtte Lāču ledus, mis tegeleb jäätise ja külmtoodete tootmise ja müügiga.

2001. aastal oli ta üks erakonna Uus Aeg asutajatest.

Ta valiti seimi liikmeks 2002 ja 2006. 2004–2006 oli ta Läti majandusminister. 2009. aastal valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks. Ta oli Euroopa Rahvapartei (kristlike demokraatide) fraktsiooni juhatuse liige.

Tunnustus
 2005 – Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk

Vaata ka 
 Arturs Krišjānis Kariņši valitsus

Välislingid 
 Tutvustus Euroopa Parlamendi kodulehel

Läti peaministrid
Lätist valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Maarjamaa Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Majandusministrid
Sündinud 1964
Jaan Kristin

Jaan Kristin (ka Christin; 1863–1919) oli Eesti fotograaf.

Jaan Kristin sündis Liivimaa talupoja peres. Tal oli vend Hans, kellest sai oli samuti fotograaf. 

Vennad Kristinid tegutsesid enamasti koos nagu vennad Parikased. Mõlemad Kristinid said hariduse Jakob Livenstroemi juures. 1884 lahkus Livenstroem Valmierast Viljandisse ja jättis oma ettevõtte vendade Kristinite hoolde.  Ateljee tegutses lühikest aega, pärast selle sulgemist läks Jaan Tartusse ja Hans Peterburi. Uuesti hakkasid vennad koos töötama 1890, mil nad avasid Hans Kristiani nime all ühise ateljee Tallinnas Endla tänaval. Lisaks fototeenusele tegeleti ateljees raamatuköitmise ja pildiraamimisega. Vastavalt tolle aja tavale allkirjastati töid kas oma või ühise nime Frères Christins all, mis kõlas uhkemalt ja meelitas rohkem kliente ligi . Vennad töötasid koos kuni 1893, siis siirdus Jaan esialgu Narva, hiljem Narva-Jõesuusse.  Vendadel oli mitu ateljeed Tallinnas ja üks Narvas. Tallinnas tegutses peamiselt Hans Kristin.

Vendadest kuulsam on Jaan Kristin, kes tegi postkaarte Eesti vaadetega, näiteks Nõmmest ja Tallinnast. Vennad Kristinid tegid palju linnavaateid, aga ka portreepilte pastoritest ja kultuuritegelastest, näiteks Eduard Bornhöhest, Konstantin Türnpust, Christian Rutoffist ja Aino Tammest. Tehti ka grupipilte, näiteks Paistu kihelkonnakooli õpilastest. Paljudele vendade Kristinite töödele lisab omapära ettevalmistatud ühiste paspartuude kasutamine. Jaan Kristini Narva-perioodi tööd olid vormistuselt lihtsad postkaardid. Kristinite ateljeedes said hariduse ka teised Eesti fotograafid, kellest kõige kuulsam on Heinrich Tiidermann.

Viited 

Eesti fotograafid
Tallinna linnaelanikud
Sündinud 1863
Surnud 1919
Carl Hahn

Carl Hahn on mitme inimese nimi.
Carl Hugo Hahn  (1886–1957) oli baltisaksa vaimulik.
Carl Hugo Hahn oli misjonär, eelmise vanaisa.
Carl Hahn juunior (sündinud 1926) on "Volkswageni" juhatuse endine esimees.
Carl Hahn seenior (1896–1961) oli "Auto Unioni" president.
Otto Tammeraid

Otto Tammeraid (kuni 1936 Otto Tannebaum; 23. september 1904 Tallinn – 19. september 1942 Kamõšlov) oli eesti metallikunstnik ja rahvakunstikoguja. 

Ta lõpetas 1926 Riigi Kunsttööstuskooli puidu erialal, töötas aastast 1935 samas metallitöökoja juhatajana. 1920. aastate lõpul täiendas end Saksamaal metalli alal. Asutas 1938 oma metallehistööateljee. 

Mobiliseeriti 1941 Punaarmeesse. Tegi läbi Leningradi blokaadi, suri selle tagajärgedesse.

Isiklikku
Elas lapsepõlves Kadriorus (Jaan Poska majas). Abiellus 1938 Maimu Uuliga.

Kirjandus
Eesti entsüklopeedia 9, Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus 1996, lk 257.

Välislingid
Andmebaas Punaarmee kaotustest Teises maailmasõjas (vene keeles, nimi sisestada kirillitsas)

Eesti metallikunstnikud
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1904
Surnud 1942
Evald Piirisild

Evald Piirisild (12. oktoober 1905 Lasva vald, Vastseliina kihelkond, Võrumaa – 8./9. juuli 1941 Tartu) oli eesti ametnik.
 
Evald Piirisild sündis Lasva vallas endises Jaanimäe ehk Tseeno talus. Kooliaastad möödusid Võrus ja Tartu ülikooli kaugõppes. Ülikooliaastatel võttis ta osa üliõpilaskorporatsiooni tegevusest.

1930. aastate algul elas ta Petseris. Abielust Hilda Karindoskiga sündis kaks last: poeg Alar-Eero (1933) ja tütar Reet (1940).

1934. aasta 15. aprillist töötas ta Petseri linnavalitsuses arveametnikuna. Petseris astus ta Kaitseliidu liikmeks, kus olles tegeles ka ratsaspordiga.

1939. aasta suvel, kui oli Petseri linna suur põleng, võttis ta osa päästetöödest ja peavarjuta jäänud inimeste ümbermajutamisest. Selle eest anti talle 20. veebruaril 1940 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk.

Pärast Eesti Vabariigi okupeerimist Nõukogude okupatsioonivägede poolt andis ta oma volitused üle Nõukogude võimule. Nüüd asus ta ekspediitorina tööle õlle ja limonaadi villimistehasesse A. Le Coq, varustades Petseri- ja Võrumaa väikeseid kauplusi. Seda tööd sai ta teha 1941. aasta juuli esimeste päevadeni, kui ta arreteeriti oma kodus Petseris Kiriku tänaval NKVD poolt ja viidi Tartu vanglasse. Ta hukkus NKVD massimõrva ohvrina Tartu vanglas 8. juuli öösel vastu 9. juulit.

Eesti omavalitsusametnikud
Eesti Punase Risti V klassi teenetemärgi kavalerid
Kaitseliidu Petseri maleva liikmed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1905
Surnud 1941
Mait Riisman

Mait Riisman (23. september 1956 Tallinn – 17. mai 2018 Moskva) oli eesti treener ja veepallur, kes tuli NSV Liidu koondises 1980. aastal olümpiavõitjaks. 

Veepalli hakkas ta mängima aastal 1966. aastal Tallinna Kalevis.

Töökäik
 1974. aastal lõpetas Tallinna 21. Keskkooli.
 1982. aastal lõpetas Moskva Riiklikus Ülikoolis ajakirjandusteaduskonnas televisiooniajakirjaniku eriala. 
 1989–1991 oli Moskva Dünamo veepallitreener ja NSV Liidu koondmeeskonna teine treener. 
 1991–1996 oli Prantsusmaa klubi Racing Club de France treener, meeskond sai Prantsusmaa meistrivõistlustel hõbeda (1994) ja pronksi (1993). 
 1996–2004 oli ta Moskva Dünamo veepallimeeskonna peatreener, meeskond võitis Euroopa riikide karikavõitjate karika (2000) ja tuli Venemaa meistriks (1998, 2000–2002). 
 1997–2000 oli ühtlasi Venemaa veepallikoondise teine treener. 
 2001 valiti Moskva Dünamo veepalliklubi presidendiks ja peadirektoriks. 
 2005 sai Riisman Venemaa veepalliföderatsiooni treenerite nõukogu esimeheks. 

Ta on teinud kaastööd Eesti ja Venemaa spordiväljaannetele.

Saavutused
 1976. aastal võitis ta koos meeskonnaga Euroopa karika. 1978. aastal arvati Riisman NSV Liidu koondisse. 
 1979 tuli esmakordselt NSV Liidu meistriks, kokku on ta tulnud NSV Liidu meistriks 4 korda. 
 1980. aastal tuli Mait Riisman olümpiavõitjaks.

Teosed
 2015 – romaan "Veepallur"

Tunnustus
 1980 – NSV Liidu teeneline meistersportlane
 2002 – Eesti Olümpiakomitee auliige
 2006 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk

Poliitiline tegevus
2013. aastal astus Riisman Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liikmeks, et kandideerida selle nimekirjas Tallinnas kohalikel valimistel. Riisman tunnistas Tallinna TV-le, et ta pidas läbirääkimisi ka astumiseks Isamaa ja Res Publica Liitu, kuid "mind jäeti mängust välja lihtsalt".

Riisman kandideeris Lasnamäel. Teda toetas 347 valijat (0,6% häältest).

Isiklikku
Tal on kolm last ja ta oli abielus. Suri Moskvas, maetud Tallinnas Pirita kalmistule.

Viited

Välislingid
Biograafia ESBL-is
 
Deivil Tserp. Moskvas elav olümpiavõitja Mait Riisman: ma olen nagu vana koer, kes igatseb koju!, Õhtuleht, 25. märts 2015 

Eesti veepallurid
Eesti treenerid
Eesti olümpiavõitjad
Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna poliitikud
Eestlased Venemaal
Moskva Riikliku Ülikooli vilistlased
Pirita uuele kalmistule maetud
Sündinud 1956
Surnud 2018
Eerik Jõks

Eerik Jõks (sündinud 12. septembril 1970) on eesti muusikateadlane, laulja ja helilooja ning endine kirikupoliitik.

Ta on paljude kirikulaulude tekstide ja viiside autor ning on kirjutanud eestikeelse kirikulaulu-alaseid artikleid ning didaktilisi materjale.

Elulugu 
2001. aastal lõpetas ta Iirimaal Limericki ülikoolis magistriõppe liturgilise laulu alal. Pärast seda astus ta Inglismaale Yorki ülikooli doktoriõppesse. Aastatel 2011–14 läbis ta järeldoktorantuuri Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias olles Marie Curie Fellow.

Aastatel 1996–2004 oli ta Eesti Kirikute Nõukogu täitevsekretär ja täitis teadurina kuni 2017. aasta lõpuni samas asutuses erinevaid ülesandeid, sh. teoloogiakomisjoni esimees ja religioonisotsioloogilise töö kuraator. Jõks oli ka 2002. aastal allkirjastatud Vabariigi Valitsuse ja Eesti Kirikute Nõukogu Ühishuvide protokolli initsiaator.

Eerik Jõks asutas aastal 2012 Tallinna Toompea Kaarli koguduse juures Pühalaulu Kooli, mida juhatab tänaseni. Aastatel 2016–2017 oli ta EELK peapiiskopi assistent.

Praegu töötab Jõks Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Muusikateaduse, interpretatsiooni- ja muusikapedagoogika ning kultuurikorralduse osakonna peakoordinaatorina. Õppejõuna on tema kohuseks õpetada muusikalugu, Eesti kultuuri ja keelt välisüliõpilastele ning kirikulaulu. Tema uurimishuviks teadlasena on keskaegse ühehäälse ladinakeelse kirikulaulu kaasaegne retseptsioon, eriti aga emakeelse liturgilise laulu arenguvõimalused sh. eesti keele prosoodilised iseärasused kirikulaulu kontekstis. Jõks oli EELK lauluraamatukomisjoni liige 2017–2020 ja selle komisjoni sekretär 2018–2020. Religioonisotsioloogias on tema huviks misjonivõimalused tänapäevases Eestis, sh. läänemeresoome ja indogermaani meeleruumide lepitus Eestimaa ristiusu kontekstis. Eerik Jõks oli Eesti Vabariigi teaduspreemia 2020 nominent humanitaarteaduste aastapreemia valdkonnas kursiivse kadentsi kasutusvõimaluste avastamise ja rakendamise eest eestikeelses proosatekstilises kirikulaulus. 

Jõks on tegev Eesti Meremeeste Misjoni, Liturgilise Muusika Ühingu Scandicus ja teiste mittetulundusühingute töös.

Looming 
Ta on loonud liturgilist, klaveri- ja elektroonilist muusikat. Tema tuntumate teoste hulgas on "Jõulumüsteerium" ja "Ülestõusmispühade müsteerium" solistidele, koorile ja orelile (mõlemad 1993), "Ecce" flöödile ja keelpillikvartetile ning "Püha" segakoorile, kammerorkestrile ja tamtamile (mõlemad 2005), ballaad "Rändav järv" segakoorile ja metsosopranile (1993).

Isiklikku
Tema ema oli pianist ja muusikapedagoog Liina Jõks (1939–2018), vanaisa Rudolf Jõks oli laulja (tenor) ja muusikapedagoog, õde Teele Jõks on laulja (metsosopran).

Viited

Välislingid
Koduleht

Anu Mõttus. Pretsedenditu mees Eerik Jõks. Õpetajate Leht, 18. jaanuar 2002
"Ajalik ja ajatu: Muusikateadlane Eerik Jõks" ETV 2012
"Vil! Eerik Jõks (sünd. 1970)" EÜS Põhjala 2004

Eesti heliloojad
Eesti muusikateadlased
Sündinud 1970
Joseph Fouché

Joseph Fouché, 1. Otranto hertsog (21. mai 1759 – 25. detsember 1820) oli Prantsusmaa riigitegelane.

1799–1802, 1804–1810 ja 1815 töötas ta politseiministrina. Tema juhtimisel sai Prantsusmaast politseiriik, tema aja kõige politseilikum riik kogu maailmas. Ta reetis kahel korral Prantsuse Vabariigi ja osales riigipööretes.

Nooruses töötas Fouché Nantes'is jutlustaja ja matemaatikaõpetajana.

1792 valiti Fouché Konventi, kus ta otsis liitu jakobiinidega. 21. jaanuaril 1793 hääletas ta Louis XVI giljotineerimise poolt. Ta oli Konvendi komissar Lyonis, kus rakendas repressioone streikivate tööliste vastu.

Pärast jakobiinide kukutamist toetas Fouché algul termidoorlasi, hiljem Direktooriumi, kes määras ta politsei ülemaks. Politsei juhina asus ta jälitama oma endisi kaasvõitlejaid: jakobiine ja teisi revolutsionääre. Just tema andis käsu sulgeda Jakobiinide Klubi. Kuid Fouché polnud ustav ka Direktooriumile, toetades 19. novembril 1799 Napoleoni riigipööret.

Napoleon andis Fouchéle politseiministri koha, mida ta vaheaegadega pidas 1815. aastani. Ta korraldas Napoleoni politseiaparaadi. Napoleon nimetas ta ka Otranto hertsogiks. Kuid Fouché karjääri takistas see, et ta kasutas politseid mitte üksnes riigivastase elemendi, vaid ka keisri enese jälgimiseks.

Kui Napoleon ta ametist vabastas, lähenes Fouché eksiilis olevatele rojalistidele ja pakkus oma teeneid, kuid need suhtusid temasse jäigalt, meenutades, et Fouché oli hääletanud kuninga surmaotsuse poolt. Seejärel lähenes Fouché taas Napoleonile ja sai taas politseiministriks. Tema käsi oli mängus Napoleoni tagasipöördumises Elba saarelt ja Saja päeva ajal püüdis ta riigi juhtimist üle võtta, kuid ei leidnud piisavalt toetajaid. Restauratsiooni ajal kõrvaldasid monarhistid ta ametist.

Fouch rajas tiheda nuhkide ja agentide võrgu nii Prantsusmaal kui tema vallutatud aladel. See oli Prantsusmaa senise ajaloo kõige põhjalikum agendivõrk, ületades nii Richelieu, Mazarini kui Gabriel la Reynie loodu. Isegi keisrinna Joséphine de Beauharnais sai Fouchélt iga päev 1000 franki taskuraha. Seetõttu kõlas tema põhimõte järgmiselt: "Kui täna saab kokku kolm inimest, et rääkida poliitikast, siis homme peab sellest teadma politseiminister." Pärast erruminekut avaldas ta memuaarid, kus kirjutas: "Mul õnnestus sisendada inimestesse veendumus, et kõikjal, kuhu koguneb neli inimest, on kohal ka minu mehed, valmis jälgima ja kuulama." Tema loodud politseiaparaat toimis peaaegu muutusteta kuni Pariisi Kommuunini.

Viited 

Prantsusmaa poliitikud
Sündinud 1759
Surnud 1820
Otto August Leopold Hörschelmann

Otto August Leopold Hörschelmann (19. veebruar 1800 Tallinn – 28. september 1874 Martna) oli Eestimaa vaimulik.

Õppis Tallinna gümnaasiumis aastatel 1816–1819. Aastatel 1819–1822 õppis ta Tartu ülikooli usuteaduskonnas ning 1823–1824 Jena ja Göttingeni ülikoolis. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana.

Kutsuti 6. veebruaril 1829 Martna Püha Martini koguduse õpetajaks, ordineeriti sama koguduse õpetajaks 3. märtsil 1829. Teenis kogudust 13. septembrini 1872, mil jäi emerituuri.

Asutas Martnasse 10. septembril 1845 abipiibliseltsi ja oli selle eestseisja.

Isiklikku
Tema isa Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, vanaisa Ernst August Wilhelm Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja aastatel 1786–1807 Revalische Wöchentliche Nachrichteni väljaandja. Ta oli kaks korda abielus: aastatel 1830–1834 Antoinette Natalie Lutheriga (1809–1834) ja aastal 1835 abiellus ta oma esimese abikaasa õe Charlotte Marie Wilelmine Lutheriga; abikaasade isa Dietrich Martin Luther oli notar, kaupmees, suurgildi oldermann ja Revalische Wöchentliche Nachrichteni väljaandja aastatel 1807–1852. Tema neli poega olid kirikuõpetajad. Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmann oli Viljandi Pauluse koguduse õpetaja ja hiljem Tartu Ülikooli tegeliku usuteaduse professor, Alexander Anton Hörschelmann oli Hageri koguduse õpetaja, August Konstantin Hörschelmann oli alguses Karuse Margareeta koguduse pastor, pärast Alexander Antoni surma Hageri koguduse ja Oranienbaumi koguduste pastor, Johannes Eduard Robert Hörschelmann oli Martna, Moskva eesti, Narva Johannese ja Jamburgi koguduse pastor.

Viited

Eestimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Otto August Leopold
Sündinud 1800
Surnud 1874