joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hohenzollernid

Hohenzollernid on dünastia, mis valitses:
 Brandenburgi markkrahvkonda 1415–1815, 
Brandenburg-Bayreuthi markkrahvkonda 1440–1769, 
Brandenburg-Ansbachi markkrahvkonda 1486–1791, 
Preisimaa hertsogiriiki 1525–1701, 
Preisimaa kuningriiki 1701–1918, 
Saksa Keisririiki 1871–1918 ja 
Rumeeniat 1866–1947. 
Lisaks nad valitsesid Hohenzollern-Hechingeni ja Hohenzollern-Sigmaringeni vürstiriike Lõuna-Saksamaal, mis 1849 ühendati Preisimaaga.

Hohenzollernite dünastia sai oma nime Zollerni maakonnas asuva Hohenzollerni kindluse järgi. Hohenzollernite tõus Saksamaa võimsaimate dünastiate hulka algas 1415. aastal, kui Saksa-Rooma keiser Sigismund andis neile Brandenburgi kuurvürstiriigi.

Hohenzollerni dünastiast Brandenburgi markkrahvid ja kuurvürstid 

 1415–1440 Friedrich I (alates 1425. aastast ainult kuurvürst)
 1425–1437 Johann Alkeemik (ainult markkrahv)
 1437–1471 Friedrich II (kuni 1440. aastani ainult markkrahv, seejärel ka kuurvürst)
 1471–1486 Albrecht Achilles
 1486–1499 Johann Cicero
 1499–1535 Joachim I Nestor
 1535–1571 Joachim II Hector
 1571–1598 Johann Georg
 1598–1608 Johann Friedrich
 1608–1619 Johann Sigismund
 1619–1640 Georg Wilhelm
 1640–1688 Friedrich Wilhelm I
 1688–1713 Friedrich III
 1713–1740 Friedrich Wilhelm II
 1740–1786 Friedrich IV
 1786–1797 Friedrich Wilhelm III
 1797–1815 Friedrich Wilhelm IV (kuurvürst 1806. aastani)

Hohenzollerni dünastiast Preisimaa hertsogid 
 1525–1568 Albrecht, 1511–1525 Saksa ordu kõrgmeister
 1568–1618 Albrecht Friedrich
 1618–1619 Johann Sigismund, ka Brandenburgi kuurvürst, seejärel olid kõik Preisi hertsogid Brandenburgi kuurvürstid

Hohenzollerni dünastiast Preisi kuningad 
 1701–1713 Friedrich I
 1713–1740 Friedrich Wilhelm I
 1740–1786 Friedrich II Suur
 1786–1797 Friedrich Wilhelm II
 1797–1840 Friedrich Wilhelm III
 1840–1861 Friedrich Wilhelm IV
 1861–1888 Wilhelm I Suur (alates 1871 Saksa keiser)
 1888–1888 Friedrich III (Saksa keiser)
 1888–1918 Wilhelm II (Saksa keiser, suri 1941)

Preisi kuningliku perekonna pead 
 1941–1951 Wilhelm
 1951–1994 Louis Ferdinand
 1994– Georg Friedrich

Hohenzollerni dünastiast Rumeenia kuningad 
 1866–1914 Carol I (kuni 1881 vürst)
 1914–1927 Ferdinand
 1927–1930 Mihai I
 1930–1940 Carol II
 1940–1947 Mihai I

Hohenzollern-Hechingeni vürstid (kuni 1805 krahvid) 
 1671–1735 Friedrich Wilhelm
 1735–1750 Friedrich Ludwig
 1750–1798 Joseph Wilhelm
 1798–1810 Hermann Friedrich Otto
 1810–1838 Friedrich Hermann Otto
 1838–1849 Friedrich Wilhelm (suri 1869)

Hohenzollern-Sigmaringeni vürstid (kuni 1805 krahvid ja vürstid) 
 1689–1715 Meinrad II
 1715–1769 Joseph Franz Ernst
 1769–1785 Karl Friedrich
 1785–1831 Anton
 1831–1848 Karl
 1848–1849 Karl Anton (alates 1869 Hohenzollerni vürst, suri 1885)

Hohenzollerni vürstliku perekonna pead 
 1885–1905 Leopold
 1905–1927 Wilhelm
 1927–1965 Friedrich
 1965– Friedrich Wilhelm

Hohenzollernite dünastia sugupuu

Vaata ka
 Habsburgid
 Hannoveri dünastia

Välislingid 
 Official Website of the House of Hohenzollern

Dünastiad
Tisza

Tisza [t'issa] (ungari keeles; rumeenia keeles Tisa, ukraina ja serbia keelles Тиса) on jõgi Euroopas Doonau jõgikonnas.

Algab Metsa-Karpaatidest. Laskunud Kesk-Doonau madalikule, voolab algul läände, siis edelasse ja lõpuks lõunasse ning suubub Doonausse vasakpoolse lisajõena. Jõe pikkus on 1308 km.

Tisza voolab kesk- ja alamjooksul settelisel tasandikul, mis pole kuigipalju kõrgem Tisza tavalisest veetasemest. Seetõttu tekitab liiga kiire lume sulamine või tugevad vihmad Tisza ääres tihti üleujutusi.

30. jaanuaril 2000 toimus Rumeenias Baia Mare kullakaevanduses tsüaniidileke. Jäägihoidla tammi tagant pääses valla 100 000 m³ kõrge tsüaniidisisaldusega reovett. Vabanenud tsüaniidi koguseks hinnatakse umbes 120 tonni. Sellest kogusest piisas, et põhjustada ökokatastroof Szamosi ja Tisza jõel ning Doonau alamjooksul. 

Tisza ja Bodrogi jõe ühinemiskoha ümbruses asub 2002. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud Tokaj-Hegyalja veinipiirkond.

Doonau jõgikond
Rumeenia jõed
Ukraina jõed
Ungari jõed
Serbia jõed
Tanganjika järv

Tanganjika järv on järv Aafrikas. Järv on jaotatud Kongo DV (45%), Tansaania (41%), Sambia ja Burundi vahel. 

Tema geograafilised koordinaadid on 3° 20' ... 8° 48' S, 29° 5'...31° 15' E. 

Järve pinna kõrgus merepinnast on 773 m.  

Järve pindala on 32 893 km². Ta on pindalalt viies või kuues järv maailmas (olenevalt sellest, kas Michigan-Huron lugeda üheks või kaheks veekoguks).

Järve pikkus põhjast lõunasse on 673 km; ta on maailma pikim järv (pikkuselt teine on Baikali järv (636 km)). Kaldajoone pikkus on 1900 km. Järve maht on  17 600 km³.

Järve suurim sügavus on 1471 m, keskmine sügavus 556 m. Tanganjika järv on Baikali järel  sügavuselt teisel kohal maailmas. Järve krüptodepressioon on maailmas sügavuselt neljandal kohal: järve põhi asetseb 688 m allpool merepinda.

Geoloogia
Tanganjika järv kuulub Ida-Aafrika riftivööndi järvede hulka. Ta on tekkinud murrangualale. Sellest tuleneb ka järve suur sügavus. 

Tulevikus (geoloogilises ajaskaalas) saab Tanganjika järvest uue tekkiva ookeani osa.

Jõed
Tanganjika järve voolavad Lufubu, Malagarasi ja Rusizi. 
Valgla pindala on 263 000 km². 

Välja voolab Lukuga jõgi, mis on Kongo jõe lisajõgi.

Vee omadused
Tanganjika järv on mageveeline.

Elustik
Et järv on väga vana, elab seal palju endeemseid liike. Järve 214 kalaliigist on 176 endeemsed.

Asulad
Suuremad asulad Tanganjika järve kaldal on Bujumbura (Burundi) ja Kalemie (Kongo DV).

Välislingid
 

Kongo Demokraatliku Vabariigi järved
Tansaania järved
Sambia järved
Burundi järved
Sansibar

Sansibar on Tansaania liiduriik (endine sõltumatu sultanaat), mis hõlmab Tansaania rannikul asuva saarterühma – Sansibari ja Pemba saare koos lähisaartega.

Vaata ka
Tanganjika Vabariik
Jamshīd bin ‘Abdullāh
Hussein Ali Mwinyi

Välislingid

Tansaania
Aafrika maad
Biron (Kuramaa suguvõsa)

Biron, ka Biren, praegu Biron von Curland,  kuni XVIII sajandini Bühren on Kuramaalt pärit aadli- ja valitsejasuguvõsa. Bironid olid Kuramaa ja Zemgale valitsevad hertsogid aastatel 1737–1740 ja 1763–1795.

Bironid rüütelkonna matriklis
Ernst Johann von Biron võeti 1730. aasta 6. septembril (vkj) Kuramaa, 1732. aasta 20. jaanuaril (vkj) Eestimaa ja 29. juunil (vkj) 1747 Liivimaa rüütelkonna matriklisse. 1733. aastal immatrikuleeriti ta Sileesias.

Suguvõsa liikmeid

Bühren
Karl von Bühren (1684−1748), kindral en chef, Moskva kindralkuberner, mõisaomanik
Gustav von Bühren (1695−1746), kindral en chef, Ingerimaa kuberner

Biron
Karl-Ernst von Biron (1728−1801), Kuramaa prints, kindralmajor, kammerhärra, Bomsti staarost, polgukomandör

Kuramaa ja Zemgale hertsogid

Hertsogliku perekonna pead

Bironi suguvõsa mõisavaldused
Böömimaa:
Chvalkovice (Chalkowitz) (1798−XIX sajandi 1. pool), Náchod (Nachod) (1792−XIX sajandi 1. pool)
Sileesia:
Otyń (Deutsch Wartenberg) (1787−XIX sajand), Syców (Groß Wartenberg, varem Polnisch Wartenberg) (1734−1945)

Kirjandus
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 3-4.
Fircks, Eduard Frhr. von. Die Bühren in Curland. − Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik. 1893. Mitau: Gedruckt bei J. F. Steffenhagen und Sohn, 1894. Lk 48-96 . 
Fircks, Eduard Frhr. von. Die Bühren in Curland (Schluss). − Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik. 1894. Mitau: Gedruckt bei J. F. Steffenhagen und Sohn, 1895. Lk 111-138 .
Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd I. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1972. Lk 408-409.
Genealogisches Handbuch des Adels. Fürstliche Häuser. Bd I. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1952. Lk 469-470.
Genealogisches Handbuch des Adels. Fürstliche Häuser. Bd IV. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1956. Lk 374-376.
Genealogisches Handbuch des Adels. Fürstliche Häuser. Bd X. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1978. Lk 454-458.
Genealogisches Handbuch des Adels. Fürstliche Häuser. Bd XII. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 1984. Lk 399-403.
Genealogisches Handbuch des Adels. Fürstliche Häuser. Bd XVI. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 2001. Lk 423-427.
Gothaischer Genealogischer Hof-Kalender auf das Jahr 1846. Drei und Achtzigster Jahrgang. Gotha: bei Justus Perthes, 1846. Lk 110-113 .
Gothaischer Genealogischer Hofkalender nebst diplomatisch-statistischem Jahrbuche. 1917. Hundertvierundfünfzigster Jahrgang. Gotha: Justus Perthes, 1917. Lk 273-274 .
Лобановъ-Ростовский, А. Б. Русская Родославная Книга. Томь первый. С.-Петербургъ: издание А. С. Суворина, 1895. Lk 62-67 .

Välislingid

Bironi suguvõsa genealoogia saidil angelfire.com
Bironi suguvõsa genealoogia saidil genealogy.euweb.cz
Bühreni suguvõsa genealoogia saidil genealogy.euweb.cz

18. sajand Lätis
Eestimaa aadlisuguvõsad
Eestimaa matrikliaadel
Kuramaa ajalugu
Kuramaa aadlisuguvõsad
Kuramaa matrikliaadel
Liivimaa aadlisuguvõsad
Liivimaa matrikliaadel
Kaiu vald

Kaiu vald oli vald Rapla maakonnas. 2017. aasta omavalitsuse haldusreformi käigus liideti Kaiu vald veel koos kolme vallaga uueks Rapla vallaks.

Vald asus Tallinnast umbes 60 km ja Raplast 25 km kaugusel.

Vallas olid Kaiu Põhikool, Kuimetsa Algkool, Kaiu Lasteaed, Kaiu hooldekodu, Kaiu Muusikakool, Kaiu Raamatukogu, Kuimetsa Raamatukogu, Vahastu Raamatukogu, Kaiu rahvamaja, Kaiu noortetuba, Kuimetsa rahvamaja, Vahastu rahvamaja.

Kaiu vallavanem oli Erika Reinumägi.

Valla ajalugu 
Kaiu valla nimetus oli algusest peale seotud Kasvandu ja Kuimetsa valla nimetustega. Nimed Kaiu, Kasvandu ja Kuimetsa esinevad juba "Taani hindamisraamatus" (Kaiv, Kasawandi, Quiuames). 1286. aastast kuulusid need Tallinna Püha Miikaeli naistsistertslaste kloostrile. 1345. aastal rajati Kuimetsa kloostrimõis. 1560. aastal põletati Kuimetsa kloostrimõis Liivimaa sõja käigus maha. Uuemal ajal sai mõis tuntuks Eduard Bornhöhe jutustuse "Vürst Gabriel ehk Pirita kloostri viimased päevad" ja selle järgi 1969. aastal valminud mängufilmi "Viimne reliikvia" kaudu.

Kloostrile kuulunud Kay küla anti 1563. aastal Harju-Viru vasalkonna haldusse. 1651–1663 küla mõisastati Eestimaa rüütelkonna maanõunike kolleegiumi lauamõisaks. 1816. aasta talurahvaseadusega asutati piirkonnas mõisavallad. 1939. aastal liideti Kaiu vald Kuimetsaga.

1945. aastal moodustati vallas külanõukogud, 1950 vald likvideeriti. 1954. aastal ühendati Kaiu külanõukoguga Kuimetsa ja Vahastu. Kasvandu küla kaguossa tekkis külanõukogu ja kolhoosi keskusena Kaiu alevik. 1972. aastal liideti Kaiu Juuru külanõukoguga. 11. märtsil 1993 eralduti Juuru vallast iseseisvaks vallaks.

26. veebruaril 1996 kinnitati Kaiu valla vapp: rohelisel kilbil kaks hõbedast okaspuuoksa ja hõbedane ärastala, millel on kolme punase jõhvikaga laineväät.

Vapipildiga, kuid jõhvikateta ristkülikukujuline lipp kinnitati vapiga samal päeval.

Stiliseeritud okaspuuoksad sümboliseerivad valla metsarikkust, ärastala viitab valda läbivatele teedele. Jõhvikad tähistavad Loosalu, Viirika ja Aela jõhvikasoid.

Asustus

Alevik
Kaiu

Külad 
Kuimetsa – Vahastu – Karitsa – Kasvandu – Oblu – Põlliku – Suurekivi – Tamsi – Tolla – Toomja – Vana-Kaiu – Vaopere

Enne 1976. aastat oli valla alal veel Kaomäe, Lagevainu, Leedi, Lihu, Määrissoo, Nõmmküla, Oraniku, Päri, Rasala, Salutaguse, Saunametsa, Siuge, Taga-Põlliku, Tagasmäe, Viirika ja Ärismaa küla.

Vaatamisväärsused
Iida urked
Loosalu järv
Loossalu õpperada
Kadja järv
Õrde allikad
Loossalu-Paluküla loodusõpperada
Aela sookaitseala
Mahtra sookaitseala

Organisatsioone
EELK Juuru Mihkli kogudus
EELK Vahastu kogudus
Kuimetsa Kristlik Elava Jumala Kogudus
Pensionäride klubi "Elurõõm"
Kaiu Laulu- ja Tantsuselts (endine)
Vahastu Pensionäride Klubi "Metsamoorid"
Pohmell (ansambel)
Kaiu Jahindusklubi
Kaiu Kalaklubi
Kaiu Laskurklubi
Kaiu Metsaühing

Tuntud isikuid 
Lembit Arro
Ülle Kiviste
Tiit Tammsaar
Juss Laansoo
Siiri Sisask
Liivi Erm
Endel Kaasiku
Meelis Luks

Viited

Eesti endised vallad
Koigi vald

Koigi vald oli kohalik omavalitsusüksus Eestis Järva maakonnas.

2017. aastal ühines Koigi vald naabervaldadega Järva maakonnast moodustades Järva valla.

Koigi vald paiknes Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee ääres. Koigi vald jäi Pandivere riikliku veekaitseala territooriumile.

Koigi viimane vallavanem oli Margo Hussar .

Asustus 
Valla territoorium jagunes 15 külaks. Üldplaneeringus eristati Koigi vallas tõmbekeskuste ja tagamaade alusel tinglikult kahte piirkonda. Valla peamisteks tõmbekeskusteks olid Koigi (463 elanikku) ja Päinurme (227 elanikku) (2005. aasta seisuga) küla.

Huuksi – Kahala – Keri – Koigi – Lähevere – Prandi – Päinurme – Pätsavere – Rutikvere – Silmsi – Sõrandu – Tamsi – Vaali – Väike-Kareda – Ülejõe

Loodus 
Koigi vallas asusid Eesti ühed viljakamad mullad. Väärtuslikud põllumaad paiknesid mitmel pool vallas, üle 50 hindepunktiga põllumaad peamiselt Koigi-Sõrandu-Väike-Kareda ja Päinurme piirkondades. Suurem osa valla põllumaid oli ühistute ja talupidajate poolt aktiivses kasutuses. Paljud põllud olid välja renditud naabervaldade põllumajandustootjatele.

Koigi vald asus Pandivere kõrgustiku edelanõlval. Kurisuid esineb Koigi, Huuksi, Keri, Sõrandu ja Väike-Kareda küla piirkonnas. Need asuvad tavaliselt põllul sulglohkudes. Kõige karstirohkem on Keri küla ümbrus. Koigi valla allikalistest aladest asub kõige suurem ja veerikkam Prandil, kust saab alguse Prandi jõgi. See piirkond on ka veesäilitusalaks.

Kareda looduskaitseala on 361 ha suurune ja asub Kareda, Ämbra ja Öötla külas, Kahala külas ja Paide vallas Suurpalu külas.

Prandi looduskaitseala Koigi ja Prandi külas ning Paide vallas Nurmsi, Seinapalu ja Veskiaru külas.

Endise valla territooriumil asub 3,2 ha suurune Võlingi oja hoiuala, mille kaitse-eesmärk on elupaigatüübi, jõgede ja ojade (3260) ning hariliku võldase (Cottus gobio) elupaikade kaitse.

Koigi valla põhiliseks maapõuerikkuseks oli kvaliteetne paekivi, mille uuritud varud on väga suured. Valla territoorium asus geoloogiliselt alamsiluri Raikküla lademe avamusalal. Raikküla lade on tuntud oma kõrgekvaliteedilise paekivi poolest. Seda tõendavad ka Koigi valla vanad paeehitused, mis on rajatud kohalikust paest.

Maavaradest leidub endise valla territooriumil ka turvast. Turbavarud on küll suured, kuid tegemist on peamiselt hästilagunenud sooturbaga (varasem nimetus soo- ja väetisturvas), vähelagunenud kõrgsooturvast (varasem nimetus alusturvas) valla aladel praktiliselt ei leidu.

Ajalugu 
Koigi vald moodustati 1992. aasta 30. jaanuaril.

Vaatamisväärsused 
Tähtsamatest vaatamisväärsustest asuvad Koigi piirkonnas Huuksi mõis ja kaksikpärn, Koigi mõis, Maagiallikad, Prandi allikad, Silmsi mõis, Väike-Kareda mõis ja lehis. Päinurme piirkonnas on tähtsamad vaatamisväärsused Päinurme park ja tamm, Riiussaar, Rutikvere mõis, Vaali küla.

Viited

Eesti endised vallad
Kohila vald

Kohila vald on Raplamaa haldusüksus maakonna põhjaosas.

Kohila valla territoorium jääb ajaloolisse Hageri kihelkonda. Kohila valla arengut kujundab suures osas Tallinna lähedus.

Kohila vallavanem on Allar Haljasorg.

Rahvastik 
Vallas on 1.01.2012 seisuga 7259 elanikku, Kohila alevis elab neist ligikaudu 3500.

Kultuur 
Kohilas toimub igal aastal muusikaüritus Kapa Festival.

Asustus 
Kohila vallas on Kohila alev, 3 alevikku: Aespa, Hageri ja Prillimäe ning 21 küla: Aandu, Adila, Angerja, Hageri, Kadaka, Lohu, Loone, Lümandu, Masti, Mälivere, Pahkla, Pihali, Pukamäe, Põikma, Rabivere, Rootsi, Salutaguse, Sutlema, Urge, Vana-Aespa, Vilivere.

Isikuid 
Kohila vallast on pärit või elavad seal sotsiaalteadlane Ülo Vooglaid, ettevõtja Urmas Sõõrumaa, lauljad Kadi Toom, Vaiko Eplik ja "Eesti otsib superstaari 2007" võitja Birgit Õigemeel ning jalgpallur Enar Jääger.

Vaata ka 
 Kernu–Kohila tee

Viited

Välislingid 
 Kohila valla koduleht

Rapla maakonna vallad
Käru vald

Käru vald oli vald Rapla maakonnas.

Käru vallavanem oli Elari Hiis.

Asustus 

Käru vallas oli Käru alevik ja 8 küla: Jõeküla, Kullimaa, Kõdu, Kädva, Kändliku, Lauri, Lungu ja Sonni.

1. juuli 2006 seisuga ei olnud vallas arvel ühtegi töötut.

Territooriumi üldiseloomustus 
Käru valla üldpindala oli 214,9 km², mis moodustas 7,2% Raplamaast ja oli üks Eesti väiksemaid valdu.

Valla administratiivkeskus paiknes Käru alevikus. Valla keskusest Türile on 18, Raplasse 32 ja Tallinna umbes 80 km.

Paiknemine 

Käru vald asus Rapla maakonna kaguosas. Eesti kontekstis asetses vald Kesk-Eestis ning piirnes põhjas Rapla maakonna Kaiu valla, läänes Rapla maakonna Kehtna valla, idas Järva maakonna Türi valla ja Väätsa valla ning lõunas Pärnu maakonna Vändra vallaga. Valla keskuseks on Käru alevik, mis asub ka valla geograafilises keskmes.

Ajalugu 

Käru vald on olnud kolme maakonna (Harju-, Järva- ja Pärnumaa) piirimail ning eri aegadel tervenisti või osaliselt kuulunud ka nende koosseisu. Ka viimati oli Käru asend kolme maakonna piirimail, kuid kuulus tervenisti Rapla maakonna koosseisu.

Käru piirkond, kuhu kuulusid Lelle, Käru ja Eidapere mõis, kingiti Rootsi kuninga Gustav II Adolfi poolt von Staudenite suguvõsale.

Käru piirkond on aegade ja halduskordade muutumisel kuulunud nii Harjumaa, Järvamaa kui ka Pärnumaa juurde. Valdavalt on ta siiski olnud Pärnumaa abikihelkond. Järvamaaga liideti Käru vald 1920. aastal, kui see oli talude arvult (401 talu) üks Eesti pisemaid.

Eesti Vabariigi väljakuulutamise ajal (1918. aastal) kuulus Käru vald Pärnu maakonna Vändra kihelkonda. 1921. aastal muudeti maakondade piire ja Käru vald läks Järvamaa koosseisu.

1939. aasta haldusreformiga muutusid valdade piirid, osa valdu kaotati. Käru vald saavutas mõningaste muutustega oma praegused piirid. Ingliste valla likvideerimisega Harjumaal tulid Kädva, Metsari, Sonni ja Tammistu külad Käru valla koosseisu. Osa Ingliste vallast jäi ka Harjumaale – Kuimetsa (praegu Kaiu vallas) ja Kehtna valda. Eesti ühendamisel Nõukogude Liiduga jäid valla piir ja kuuluvus samaks. 1950. aastal toimus Eesti NSV-s haldusreform, mille käigus asendati maakondade ja valdade süsteem rajoonide ja külanõukogudega.

1959. aastal toimus rajoonide ühendamine, mille tagajärjel Türi rajooni maad jagati Paide ja Rapla rajoonide vahel ning Käru külanõukogu läks üle viimase koosseisu. Järgmisel aastal likvideeriti Lelle külanõukogu ja senise Käru külanõukogu põhjaosa liideti külanõukogu ülejäänud territooriumiga. Samas aga läksid Käru külanõukogust välja endised Võidula sovhoosile kuulunud maad ehk Kullimaa piirkond, mis liideti Aluste külanõukogu koosseisu Pärnu rajoonis. 1960. aastal liideti Kõdu küla ja 1970 Kullimaa piirkond taas Käru külanõukoguga.

Sellega jõuab ka Käru valla praeguste piiride kujunemine põhiliselt lõpule.

Taastatud Eesti Vabariigis sai Käru valla õigused 1991. aastal. 2017. aastal ühines Käru vald Türi vallaga.

Vaata ka 

Linnumängu hoiuala
Pidapa vana mänd

Viited 

Eesti endised vallad
Märjamaa vald (2002)

Märjamaa vald oli vald Rapla maakonnas. Vallas asus 82 küla ja Märjamaa alev.

20. oktoobril 2002 liitusid Märjamaa alev, Märjamaa vald ja Loodna vald, ühinenud valla nimeks sai Märjamaa vald. 2017. aasta haldusreformi käigus ühines Märjamaa vald Vigala vallaga, uue valla nimeks sai Märjamaa vald. Enne 2017. aasta haldusreformi oli Märjamaa vald pindalalt Eesti suurim vald.

Vald andis välja oma teenetemärki: Maarjaristi, millel oli I ja II klass (kuldrist ja hõberist). Maarjaristi kujundas Piret Smagar. Ettevõtteid tunnustatakse teeneteplaadiga, inimesi ka aukodaniku nimetusega. Märjamaa valla aukodanikuks on valitud näiteks lastekirjanik Harri Jõgisalu, pastor Priit Rannut ja kirjanik Arvo Valton, perearst Marika Hiiemaa. Aukodanikele antakse Maarjaristi I klass.

Märjamaa vallavanem oli Merlin Suurna

Külad
Alaküla, Altküla, Aravere, Aruküla, Haimre, Hiietse, Inda, Jaaniveski, Jõeääre, Kaguvere, Kangru, Kasti, Keskküla, Kiilaspere, Kilgi, Kirna, Kohatu, Kohtru, Koluta, Konuvere, Kunsu, Kõrtsuotsa, Käbiküla, Käriselja, Laukna, Leevre, Lestima, Lokuta, Loodna, Luiste, Lümandu, Maidla, Metsaääre, Metsküla, Moka, Mõisamaa, Mõraste, Mäliste, Männiku, Naistevalla, Napanurga, Nurme, Nurtu-Nõlva, Nõmmeotsa, Nääri, Ohukotsu, Ojaäärse, Orgita, Paaduotsa, Paeküla, Paisumaa, Pajaka, Purga, Põlli, Päädeva, Rangu, Rassiotsa, Ringuta, Risu-Suurküla, Russalu, Sipa, Sooniste, Soosalu, Sulu, Suurküla, Sõmeru, Sõtke, Teenuse, Tolli, Urevere, Vaimõisa, Valgu, Vanamõisa, Vana-Nurtu, Varbola, Velise, Velisemõisa, Velise-Nõlva, Veski, Vilta, Võeva, Ülejõe.

Vaata ka
Märjamaa sõlg

Viited

Eesti endised vallad
Raikküla vald

Raikküla vald oli Raplamaa haldusüksus.
Piirnes Rapla, Kehtna ja Märjamaa vallaga.

Raikküla vallavanem oli Anne Leht.

Asustus 
Vallas oli 22 küla: Jalase, Kaigepere, Keo, Koikse, Kõrvetaguse, Lipa, Lipametsa, Loe, Lõpemetsa, Metsküla, Nõmmemetsa, Nõmmküla, Põlma, Pühatu, Purku, Raela, Raikküla, Riidaku, Tamme, Ummaru, Vahakõnnu, Valli.

2006. aastal oli 94,8% elanikest eestlasi, 3% venelasi.

Ajalugu 
Raikküla vald moodustati 11. aprillil 1991. 2017. aastal liideti Raikküla vald Rapla vallaga, välja arvatud Kõrvetaguse, Pühatu ja Riidaku küla, mis liideti Märjamaa vallaga.

Vaata ka 
 Pakamägi
 Järvakandi mõis

Viited 

 
Eesti endised vallad
Vigala vald

Vigala vald oli vald Rapla maakonnas. Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus otsustati 2016. aasta detsembris ühineda Vigala valda Märjamaa vallaga. Vigala valla senisel territooriumil moodustati Vigala osavald.

Vigala vallas oli 27 küla:
Araste – Avaste – Jädivere – Kausi – Kesu – Kivi-Vigala – Kojastu – Konnapere – Kurevere – Leibre – Läti – Manni – Naravere – Oese – Ojapere – Paljasmaa – Palase – Pallika – Päärdu – Rääski – Sääla – Tiduvere – Tõnumaa – Vaguja – Vanamõisa – Vana-Vigala – Vängla

Valla ajaleht Vigala Sõnumid ilmus kord kuus ja seda jagatakse igale majale.

Poliitika 

Vigala valla vallavanem oli Priit Kärsna.

Vaata ka 
 Vigala valla volikogu

Viited

Välislingid 

Eesti endised vallad
Haljala vald (1991)

Haljala vald oli vald Lääne-Virumaal.

Haljala vald piirneb idas Viru-Nigula ja Sõmeru, põhjas Vihula, läänes ja lõunas Rakvere ning Kadrina vallaga.

Asustus

Alevik 
Haljala

Külad 
Aaspere – Aasu – Aaviku – Auküla – Essu – Idavere – Kandle – Kavastu – Kisuvere – Kõldu – Kärmu – Lihulõpe – Liiguste – Pehka – Põdruse – Sauste – Tatruse – Vanamõisa – Varangu – Võle

Loodus
Maastikuliselt jääb Haljala vald Kirde-Eesti lavamaa põhjapiirile. Põhjast lõunasse kulgeb läbi Haljala valla Selja jõe org.

Valdavad on leetjad liivmullad ja moreensed liivsavimullad, paasi kattev mullakiht võib olla küllalt õhuke. Maavaradest on olemas kohaliku tähtsusega liiva- ja kruusavarud. Kaitse alla on võetud Kisuvere allikas, Aaspere, Essu, Kandle ja Kavastu park, Vanamõisa männik ja park ning Võle rändrahn.

Ajalugu
Haljala valla territooriumilt on pärit mitmeid keskmise ja noorema kiviaja muistisi. Muinasaja lõpul kuulus piirkond Rebala (Repel) muinaskihelkonda, mis hõlmas kogu Loode-Virumaa. Muinasaja lõpusajanditest pärineb ka praegusest Haljala alevikust u 8 km kaugusel asuv Varangu Veskikantsi nimeline linnus. Pärast Virumaa vallutamist taanlaste poolt 13. sajandi algul jagunes Rebala kaheks kihelkonnaks – Haljalaks ja Kadrinaks. Taani hindamisraamat (1241) mainib juba Haljala (Halelæ) kihelkonda ning selle 35 küla, millest suurim oli Selja 45 adramaaga.

Haljala asus tollal oluliste Tallinnast itta ning Toolsest läbi Rakvere lõunasse viivate teede ristumiskohas ning oli ka teatud määral sõjaline tugipunkt kui Rakvere ordulinnuse eelpost. Sellest annab tunnistust 15.-16. sajandil ehitatud kiriku kaitse-ehituslik iseloom. 15. sajandil eraldus Haljalast omaette kihelkonnaks Rakvere, naaberkihelkonnad olid veel Kuusalu, Kadrina ja Viru-Nigula. Tollases Haljala kihelkonnas asusid olulised sadamad Toolse ja Vergi, küllalt tihedad olid sidemed Soomega. Nn sõbrakaubandus kestis veel Teise maailmasõjani.

19. sajandil tekkis seoses pärisorjuse kaotamisega Haljala kihelkonna 18 mõisa baasil 18 valda kui talurahva omavalitsusüksust. 1893 ühendati need kolmeks suuremaks – Aaspere, Vihula ja Varangu (Maria). 1917. aastal moodustati Haljala vald, organiseeriti 1939. aasta valdade reformiga uueks Haljala vallaks ja likvideeriti 1950. Praeguse Haljala valla (alates 1992) territoorium kattub nõukogudeaegse Haljala külanõukogu omaga.

2009. aastast on vallavanem Leo Aadel.

2017. aastal ühines Haljala vald uue Haljala vallaga.

Kultuur
Haljala vallas on sündinud astronoom Georg Thomas Sabler (1810–1865), arhitekt Herbert Voldemar Johanson (1884–1964) ja lastekirjanik Alide Dahlberg (1891–1981); pikki aastaid elas siin kirjanik Osvald Tooming (1914–1992).

Gooti stiilis Haljala Mauritiuse kirikus asub mitu kunstimälestist, sh Johann Valentin Rabe valmistatud barokkstiilis kantsel (1730) ning 17. sajandi õlimaal "Püha õhtusöömaaeg".

Viited

Eesti endised vallad
Laekvere vald

Laekvere vald oli vald Lääne-Virumaal.

Laekvere vallavanem oli Aarne Laas.

Asustus 

Vallas oli Laekvere alevik ja 18 küla (sulgudes elanike arv seisuga 20. aprill 2006): Alekvere (26), Arukse (27), Ilistvere (5), Kaasiksaare (37), Kellavere (8), Luusika (0), Moora (141), Muuga (276), Paasvere (209), Padu (49), Rahkla (172), Rajaküla (78), Rohu (68), Salutaguse (29), Sirevere (22), Sootaguse (2), Vassivere (36), Venevere (169).

Ajalugu 
Laekvere vald moodustati 1992. aasta 9. aprillil. 2017. aastal ühines Laekvere vald Vinni vallaga.

Viited

Välislingid 
 Laekvere vald

Eesti endised vallad
Rakke vald

Rakke vald oli vald Lääne-Virumaal.

Vald tekkis oma praegusel kujul 8. augustil 1945 Rakke külanõukoguna. Vallaks nimetati ta 9. aprillil 1992.

Rakke viimane vallavanem oli Andrus Blok.

Asustus 
Vallas oli üks alevik ja 30 küla.

Alevikud 
Rakke

Külad 
Ao – Edru – Emumäe – Jäätma – Kaavere – Kadiküla – Kamariku – Kellamäe – Kitsemetsa – Koila – Koluvere – Kõpsta – Lahu – Lammasküla – Lasinurme – Liigvalla – Mõisamaa – Mäiste – Nõmmküla – Olju – Padaküla – Piibe – Räitsvere – Salla – Sootaguse – Suure-Rakke – Tammiku – Villakvere – Väike-Rakke – Väike-Tammiku

Loodus 
Vald paiknes Endla looduskaitseala kirdepiiril ja Pandivere kõrgustiku lõunaserval, seal asub ka Emumägi (166,5 m).
Rakke raudteejaamast umbes poolteist kilomeetrit kagu pool asub pika seljandiku kõrgeimas osas (132,9 m) Rakke linnamägi vaatetorniga (endine suusahüppetorn). Linnamäest põhja poole jätkub järskude orgude ja ümmarguste kuplitega seljandik – Rakke mäed. Voortest on kõrgeim ja silmapaistvaim Edru voor (133 m, suhteline kõrgus 40 m) Rakkest lõuna pool.

Ajalugu 
Rakke vald moodustati 1992. aasta 9. aprillil.

2017. aastal otsustas Vabariigi Valitsus liita Rakke vald haldusreformi käigus moodustatava Väike-Maarja vallaga. Rakke Vallavolikogu ei nõustunud vabatahtliku liitumisega ning vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.

Vaatamisväärsused 
Lammasküla mõis
Liigvalla mõis
Piibe mõis
Salla mõis
Tammiku mõis
Lubjatehase ringahjud ja korsten (Aastal 1910 ehitatud lubjatehase ringahjude varemed koos 65m kõrguse korstnaga on ainulaadsed maailmas)
Ohvrikivid

Veekogud 
Ao järv
Põltsamaa jõgi
Preedi jõgi
Nõmme jõgi
Onga jõgi
Ao paisjärv (Põltsamaa jõel Räitsveres)
Ao veskijärv (Ao külas)
Selja järv (Rakvere – Väike-Maarja – Vägeva maantee ääres)
Kamariku karjääri järv (Rakvere – Väike-Maarja – Vägeva maantee ääres Kamarikul)

Vaata ka
Rakke Valla Hariduse Selts

Viited 

Eesti endised vallad
Rakvere vald (1991)

Rakvere vald oli haldusüksus Lääne-Virumaal. Ta piirnes Haljala, Sõmeru, Vinni, Tamsalu ja Kadrina valla ning Rakvere linnaga.

Valla pindala oli 127,7 km². Elanikke oli 1.01.2010 seisuga 2228.

Vallamaja asus Rakvere linnas aadressil Vallikraavi 8.

Vallas ilmus ajaleht Valla Sõnumid.

Rakvere vallavanem oli Aivar Aruja.

2017. aastal ühinesid Rakvere vald ja Sõmeru vald uueks Rakvere vallaks.

Asustus 

Rakvere vallas oli Lepna alevik ja 19 küla.

Külad 

Arkna, Eesküla, Järni, Karitsa, Karivärava, Karunga, Kloodi, Kullaaru, Kõrgemäe, Lasila, Levala, Mädapea, Paatna, Päide, Taaravainu, Tobia, Tõrma, Tõrremäe, Veltsi.

Sõprussidemed 

Koostööleping Sandvikeni vallaga Rootsis sõlmiti 14. detsembril 1998.

Sõprus- ja koostööleping Tērvete vallaga Lätis sõlmiti 15. novembril 2002.

Viited

Eesti endised vallad
Rägavere vald

Rägavere vald oli vald Lääne-Virumaa idaosas.

Vald piirnes läänes ja lõunas Vinni, põhjas Viru-Nigula ja Sõmeru ning idas Sonda vallaga. Valla keskus on Ulvi (17 km Rakverest). Rägavere vallavanem on alates 2012. aastast Virgo Koppel.

Ajalugu 
Esimesed teated Rägavere vallast pärinevad Liivi sõja aegsest perioodist, 1540. aastast, kui Mõdriku pärusmõisast eraldus Rägavere (Raygafer, Raggafer). Rägavere valla tekke alguseks võib pidada aastat 1856, mil laiendati talupoegade õigusi ning sai võimalikuks talude päriseks ostmine. Vald jälgis koormiste täitmist, talupoegade omavahelisi riiuprobleeme ja lahendas varanõude asju.

Rägavere valla elanike põllumajandussaadustele avas Tallinna ja Peterburi turu 1870. aastal valminud Tallinna–Peterburi raudtee. 1870. aastal hakkas tööle ka Põlula viinavabrik, mille toodang müüdi Venemaale. Põlulas töötasid veel poti- ja telliskivivabrik, Põlula jõel oli kolm vesiveskit, ketrusvabrik ja lauatehas. Vallas oli üheksa kooli: Milla, Randlepa, Vetiku, Rägavere, Mõdriku, Kantküla, Võlumäe, Kuivajõe ja Vaeküla. Põlulas avati uus kool 1922. aastal.

Rägavere valla haldusala suurenes uute vallaseadustega aastal 1938, mil Rägavere külge liideti Pada valla Urtja, Haansalu, Aarla ja Kabala küla. 13. septembril 1945 jagati Rägavere vald Kabala, Põlula ja Rägavere külanõukoguks. 1950. aastal moodustati Eesti territooriumil maakondade asemele rajoonid. Rakvere rajooni jäid Rägavere ja Põlula külanõukogud, Kabala külanõukogu liideti Kiviõli rajooniga. 1954. aastal toimus järjekordne haldusreform ning osa Rakvere rajooni kuulunud Rägavere külanõukogu maid liideti Kaarli külanõukoguga. 

24. jaanuaril 1959 kaotati suur osa rajoonidest ning muutusid ka külanõukogude piirid. Kabala külanõukogu liideti Rägavere külanõukoguga. Võrreldes 1923. aastaga oli Rägavere külanõukogu haldusala märgatavalt vähenenud sellega, et Vaeküla, Vetiku ja Rägavere olid liidetud Sõmeru külanõukoguga. Muutusid ka külanõukogude nimed. 1977. aastal kuulusid Rägavere külanõukogu haldusalasse Aasuvälja, Kantküla, Kõrma, Lavi, Miila, Mõedaka, Männikvälja, Nurkse, Nõmmise, Põlula, Uljaste, Ulvi ja Viru-Kabala küla.

Vallad taastati pärast Eesti taasiseseisvumist 1991. aastal. 1992. aastal sai vald omavalitsusliku staatuse.  2017. aastal ühines Rägavere vald Vinni vallaga.

Asustus 
Vallas olid järgmised külad: Aarla, Aasuvälja, Kantküla, Kõrma, Lavi, Miila, Mõedaka, Männikvälja, Nurkse, Nõmmise, Põlula, Sae, Uljaste, Ulvi ja Viru-Kabala. Suurim asula on Ulvi (302 elanikku).

Tähtsad asutused ja paigad 
Rägavere valla territooriumil asuvad järgmised haridus- ja kultuuriasutused: Põlula kool, Ulvi lasteaed, Ulvi hooldekodu, Ulvi raamatukogu ja Ulvi klubi. Rägavere vallavalitsus asub Ulvi külas. Vallas asub ka Mõedaku spordibaas, kus on võimalik tegeleda matkamise, metsajooksu, kepikõnni ja jalgrattasõiduga ning talvel suusatamis, kelgutamise, lumelauasõidu ja mäesuusatamisega.

Looduskaunitest paikadest asuvad Rägavere vallas Võlumägi, Lavi ohvriallikas, Põlula püha mänd, Männikvälja mõhnastik, Mõdriku-Paasvere oosistik, Nurkse linnamägi ja Saueaugu linnamägi.

Viited 

Eesti endised vallad
Saksi vald

Saksi vald on endine vald Lääne-Virumaal, Lääne-Virumaa ja Järvamaa piiril. Vallal oli ühine piir Tapa linna, Kadrina valla, Tamsalu valla ja Järvamaaga.

Vallas asus 14 küla: Moe, Saiakopli, Nõmmküla, Piilu, Karkuse, Näo, Vahakulmu, Kiku, Pariisi, Saksi, Imastu, Loksu, Lokuta, Salda.

Ajalugu 
Saksi vald kujunes välja 1938. aastaks, kuid 1938. aasta haldusreformi ja maakondade piiride muutmise tagajärjel vald tükeldati ning eri osad liideti Undla, Assamalla ja Ambla vallaga. 

1944. aastal moodustati taas Saksi vald ning 1949. aastal struktureeriti see ümber Saksi külanõukoguks endistes piirides. Saksi külanõukogu tegutses kuni 1982. aastani, mil külanõukogude ühendamise käigus Saksi külanõukogu kaotati. 

Pärast taasiseseisvumist kinnitati Saksi valla staatus 1. aprillil 1991, seejärel aga likvideeriti vald 1. novembril 1992. 11. märtsil 1993 otsustas Riigikogu poolitada Juuru – Kaiu, Kadrina – Saksi, Saku – Kiili, Nissi – Kernu ja Salme – Torgu vallad. Praegusel kujul taastati Saksi vald taas 1. septembril 1993.

Saksi valla vaatamisväärsused
Saksi mõis
Imastu mõisa peahoone
Nõmmküla mõis
Moe mõisa viinaköök
Karkuse hiiemägi
Karkuse kivikalme «Toomamägi»
Moe küla kivikalmed
Moe ohvrikivi
Saiakopli mõis

Valla liitumine ja likvideerumine
2005. aastal liitus enamik vallast koos Tapa linna ja Lehtse vallaga uueks, Tapa vallaks, välja arvatud Kiku, Pariisi ja Salda küla, mis liitusid Kadrina vallaga.

Viited

Tapa vald
Eesti endised vallad
Sõmeru vald

Sõmeru vald oli vald Lääne-Virumaal.

2017. aastal ühinesid Rakvere vald ja Sõmeru vald uueks Rakvere vallaks.

Sõmeru vallavanem oli Peep Vassiljev.

Asustus 

Vallas oli Sõmeru, Näpi ja Uhtna alevikud ning 28 küla: Aluvere, Andja, Aresi, Jäätma, Kaarli, Katela, Katku, Kohala, Kohala-Eesküla, Koovälja, Muru, Nurme, Papiaru, Rahkla, Raudlepa, Raudvere, Roodevälja, Rägavere, Sooaluse, Sämi, Sämi-Tagaküla, Toomla, Ubja, Ussimäe, Vaeküla, Varudi-Altküla, Varudi-Vanaküla, Võhma.

Ajalugu 
Enamiku praeguse Sõmeru valla territooriumil asuvate külade ajalugu ulatub muinasaega.

1241. aastal koostatud “Taani hindamisraamatus” on nimetatud Aluvere (Alouerae), Andja (Adnjias), Kohala (Tolks), Rägavere (Rakkeurae), Sõmeru (Someruerae), Sämi (Semis), Ubja (Ubias), Uhtna (Octinus), Vaeküla (Wayküll), Võhma (Vemais), Varudi (Waradas) külasid.Varudi küla oli oma 45 adramaaga üks suurematest küladest Põhja-Eestis.

Sõmeru valla maadel ei olnud oma kihelkonnakirikut, külad jagunesid kolme kirikukihelkonna – Viru-Nigula, Viru-Jaagupi, Rakvere kihelkonna vahel.

1890. aastal moodustati ühendatud vallakohtu ringkonnad ja 14. oktoobril 1891 moodustati endise Eestimaa kubermangu Rakvere (Viru) kreisi maadest ja täiendavalt Sõmeru vallast (Neu-Sommerhusen), Kaarli vallast (Alt-Sommerhusen), Arkna vallast (Arknal), Kohala vallast, Uhtna vallast ühendvald, mis kandis sama nime kui asutatud vallakohtu ringkond: “Sommerhusen” – Sõmeru vald, mida algusaastatel nimetati ka Kaarli vallaks. “Sõmeru” ja “Kaarli” valla nime kasutati paralleelselt ka hilisemal ajal. Eestimaa kubermangu Talurahva asjade Komissari Rakvere jaoskonna korraldusel kuulutati valla moodustamist Eestimaa Kubermangu Teatajas nr 3 16. jaanuaril 1892. Tolleaegne vallamaja asus Koovälja külas Kohala tee ääres.

Aastatel 1938–1939 viidi Eestis läbi ulatuslik valdade haldusterritoriaalne reform, mille tulemusel vähenes valdade arv neljandiku võrra.
 

1945. aastal moodustati külanõukogud, Kaarli Küla Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee alustas tegevust 2. oktoobril 1945, olles esialgu kuni 1950. aastani koos Uhtna ja Kohala külanõukoguga veel Sõmeru valla alluvuses, ajani, mil likvideeriti maakonnad ja vallad ning moodustati rajoonid. 1. oktoobrist 1950 läks Kaarli külanõukogu Rakvere Rajooni TSN TK alluvusse.

Kaarli vald moodustati 1992. aasta 9. aprillil. Sama aasta 30. aprillil nimetati vald ümber Sõmeru vallaks.

Viited

Eesti endised vallad
Tamsalu vald

Tamsalu vald oli vald Lääne-Virumaal. Pärast 2017. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimisi tekkis olemasoleva Tapa valla ja Tamsalu valla ühinemisel uus Tapa vald.

Vald piirnes läänes Ambla, loodes Tapa, põhjas Rakvere, kirdes Vinni, idas Väike-Maarja ja lõunas Järva-Jaani vallaga.

Tamsalu viimane vallavanem oli Riho Tell.

Asustus 
Vallas oli üks vallasisene linn (Tamsalu), üks alevik (Sääse) ja 30 küla:

Aavere,
Alupere, 		
Araski, 		
Assamalla,		
Järsi, 		
Järvajõe, 		
Kadapiku,			
Kaeva,	
Kerguta, 		
Koiduküla, 			
Koplitaguse, 		
Kuie,		
Kullenga, 		
Kursi,
Lemmküla, 		
Loksa,
Metskaevu, 	
Naistevälja, 	
Piisupi, 	
Porkuni, 	
Põdrangu, 	
Sauvälja, 	
Savalduma,
Türje, 	
Uudeküla,
Vadiküla, 	
Vajangu,
Vistla, 	
Võhmetu, 	
Võhmuta.

Vaata ka
 Vao ürgorg

Viited

Eesti endised vallad
Vihula vald

Vihula vald oli vald Lääne-Virumaal.

Vald liideti 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus Haljala vallaga.

Vihula vallavanem oli Annes Naan.

Asustus 
Vallas oli Võsu alevik ja 52 küla, neist suuremad Käsmu, Palmse, Võsupere, Vergi, Vihula ja Annikvere.

Teised külad: Aasumetsa, Adaka, Altja, Andi, Eisma, Eru, Haili, Ilumäe, Joandu, Kakuvälja, Karepa, Karula, Kiva, Koljaku, Koolimäe, Korjuse, Kosta, Lahe, Lauli, Lobi, Metsanurga, Metsiku, Muike, Mustoja, Natturi, Noonu, Oandu, Paasi, Pajuveski, Pedassaare, Pihlaspea, Rutja, Sagadi, Sakussaare, Salatse, Tepelvälja, Tidriku, Tiigi, Toolse, Tõugu, Uusküla, Vainupea, Vatku, Vila, Villandi ja Võhma.

Elanike arv 
2144 (1. jaanuar 2006)

Loodus 
Vihula vallas asus Eesti põhjapoolseim saar Vaindloo saar koos Vaindloo tuletorniga. See on kivine ja madal saar Soome lahes. Suurem osa valla territooriumist jäi Lahemaa rahvuspargi aladele. Lisaks oli vallas veel ka Selja maastikukaitseala Selja jõe oru ning Toolse maastikukaitseala Mandri-Eesti ainsa soostunud tammiku kaitseks.

Ajalugu 
Vihula vald moodustati 1991. aasta 12. detsembril.

Vaatamisväärsused 
Palmse mõis
Sagadi mõis
Vihula mõis
Altja kaluriküla
Altja ürgorg
Kalame talumuuseum
Käsmu kivikülv
Käsmu meremuuseum
Käsmu kalmistu
Ilumäe kirik
Vainupea kabel
Vihula linnamägi
Toolse Ussimägi
Toolse linnamägi

Viited

Eesti endised vallad
Viru-Nigula vald (1991)

Viru-Nigula vald oli vald Lääne-Virumaal.

Viru-Nigula vallavanem oli Ervins Veitsurs.

2017. aastal ühines Viru-Nigula vald uue Viru-Nigula vallaga.

Asustus

Alevik 
Viru-Nigula

Külad
Aasukalda – Iila – Kabeli – Kaliküla – Kanguristi – Kiviküla – Koila – Kunda küla – Kurna – Kutsala –  Kuura – Letipea – Linnuse – Mahu – Malla – Marinu – Metsavälja  – Nugeri – Ojaküla – Paasküla – Pada – Pada-Aruküla – Pikaristi – Pärna – Samma – Selja – Siberi – Simunamäe  – Toomika – Tüükri  – Unukse – Varudi – Vasta – Villavere – Võrkla

Vaata ka
Viru-Nigula kihelkond
Letipea-Mahu

Viited

Eesti endised vallad
Eesti riigiametite loend

Eesti riigiametid on Eestis Eesti Vabariigi ministeeriumist madalama staatusega riiklikud keskasutused.

Eesti Vabariigi riigiametid on järgmised:

Eesti NSV riiklikud ametid 
Eesti taasiseseivumisprotsessis, Üleminekuperioodil (1990–1992) moodustati Eesti NSV Valitsuse määrusega nr. 10, 16. jaanuarist 1990. aastal, järgmised Eesti NSV riiklikud ametid:
 Eesti NSV ehitusministri valitsemisalas
              Kommunaalamet;
              Eesti NSV justiitsministri valitsemisalas
              Perekonnaseisuamet;  
              Eesti NSV keskkonnaministri valitsemisalas
              Metsaamet (1990–2000);
              Veeamet;              
              Eesti NSV kultuuriministri valitsemisalas 
              Spordiamet;
              Turismiamet (1990–2000);
              Eesti NSV majandusministri valitsemisalas
              Hinnaamet;
              Litsentsiamet;
              Standardiamet;
              Teraviljaamet (1990–1991);
              Eesti NSV põllumajandusministri valitsemisalas  
              Maa-amet;
              Eesti NSV rahandusministri valitsemisalas 
              Maksuamet (1990–2004);  
              Tolliamet (1990–2004);            
              Eesti NSV siseasjade ministri valitsemisalas
              Tuletõrje- ja Päästeamet; 
              Eesti NSV sotsiaalministri valitsemisalas
            Migratsiooniamet;
              Eesti NSV transpordiministri valitsemisalas
              Lennuamet (1990–);
              Maanteede Amet;
              Veeteede Amet;           
              Eesti NSV tööstus- ja energeetikaministri valitsemisalas
              Tehnilise Järelevalve Amet;
              Eesti NSV riigiministri valitsemisalas
              Statistikaamet.

1992. aasta 
moodustati Eesti Vabariigi siseministri valitsemisalas Eesti Vabariigi Riikliku Kodakondsusameti ja Eesti Vabariigi Riikliku Politseiameti Passibüroo baasil Eesti Vabariigi Passiamet

Viited 

 
Riigiametid
Eesti kõrgkoolide loend

Eesti kõrgkoolide loend loetleb Eesti endisi ja praegusi kõrgkoole.

Avalik-õiguslikud kõrgkoolid
Eesti Kunstiakadeemia
Eesti Maaülikool
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia
Tallinna Tehnikaülikool
Tallinna Ülikool
Tartu Ülikool

Riiklikud rakenduskõrgkoolid
Eesti Lennuakadeemia
Eesti Mereakadeemia
Eesti Merekool
Kaitseväe Ühendatud Õppeasutused
Lääne-Viru Rakenduskõrgkool
Merekalanduse Tehnikum (endine)
Sisekaitseakadeemia
Tallinna Arhitektuuri- ja Ehitustehnikum (endine)
Tallinna Arve- ja Plaanitehnikum (endine)
Tallinna Elektromehhaanikatehnikum (endine)
Tallinna Eelkoolikasvatuse Seminar (endine)
Tallinna Juriidiline Kool (endine)
Tallinna Mäetehnikum (endine)
Tallinna Pedagoogiline Seminar (endine)
Tallinna Rahanduse ja Krediidi Tehnikum (endine)
Tallinna Tehnikakõrgkool
Tallinna Tekstiili- ja Õmblustehnikum (endine)
Tallinna Tervishoiu Kõrgkool
Tallinna Toiduainete Tööstuse Tehnikum (endine)
Tartu Ülikooli Õpetajate Seminar (endine)
Tartu Kõrgem Kunstikool
Tartu Tervishoiu Kõrgkool
Viljandi Kultuuriakadeemia (endine)

Eraülikoolid
Akadeemia Nord (endine)
Concordia Rahvusvaheline Ülikool Eestis (endine)
EELK Usuteaduse Instituut
Eesti Humanitaarinstituut (endine)
Estonian Business School
International University Audentes (Rahvusvaheline Ülikool Audentes)  (endine)
Rostovtsevi eraülikool (endine)

Rakenduslikud erakõrgkoolid
Arvutikolledž (endine)
EEKBKL Kõrgem Usuteaduslik Seminar
Eesti Ettevõtluskõrgkool Mainor
Eesti Hotelli- ja Turismikõrgkool (endine)
Eesti Infotehnoloogia Kolledž (endine)
Eesti Metodisti Kiriku Teoloogiline Seminar
Euroakadeemia (endine)
Majanduse ja Juhtimise Instituut ECOMEN (endine)
Professionaalse Psühholoogia Erakool (endine)
Sotsiaalteaduste Erakõrgkool "Veritas" (endine)
Tartu Teoloogia Akadeemia (endine)

Riigi kutseõppeasutused õigusega pakkuda rakenduskõrgharidust
Tallinna Majanduskool
Võrumaa Kutsehariduskeskus

Viited

 
Kõrgkoolide loendid
Kõrgkoolid
Saduserid

Saduserid oli juudi preesterkonna aristokraatlik usulis-poliitiline rühmitus 2. sajandil eKr kuni 70 aastat pKr, mis sai alguse pärsia- või hellenismiajastul.
Nad nimetasid endid Saadoki järgi, kes oli oletatavasti ülempreester Taaveti ja Saalomoni päevil ning kelle suguvõsas ülempreestriamet sellest ajast alates pärandatavaks muutus (2 Sm 8:17; 1Kn 1:8; vrd Hs 40:46; 43:19; 44:15; 48:11).

Nad juhtisid templiteenistust (teenistus), tunnistasid järgimisväärseks vaid Toorat, eitasid hilisemat suulist pärimust ("Suulist Seadust"), ei uskunud igavest elu ega oodanud messiat.

Saduseride tegevus 

Saduserid olid eluliselt huvitatud poliitikast ja tugevalt mõjutatud hellenismi mõtteviisist.

See hoiak tegi neist variseride vastased (Ap 23:6jj). Makkabite ajal jäid saduserid varjule, kuid hiljem soosisid neid Johannes Hyrkanos, Aleksander Jannaios ja Aristobulos II. Jeesuse ajal oli neil rahva seas küll vähe mõju, kuid saduserid-preestrid moodustasid Suurkohtus ülempreestrile andunud fraktsiooni (Ap 5:17), seega oli nende käes tegelik poliitiline juhtimine.
See oli rikaste ja ülikute partei, mis ajas Jeesuse avaliku tegevuse ajal täiesti roomameelset (Rooma) poliitikat.

Võitluses Jeesuse vastu olid saduserid ja variserid ühte meelt (Mt 16:1, 6, 11j), kuigi erinevatel ajenditel. Variserid vihkasid Jeesust tema õpetuse ja tegevuse pärast, saduserid  pidasid tema kõrvaldamist vajalikuks pigem poliitilistel põhjustel.

Saduseride õpetused 

Oma õpetuses tunnistasid nii saduserid kui variserid viit Moosese raamatut (Toora). Saduserid heitsid kõrvale suulise "isade pärimuse" (halaka) ehk variseridelt pärinevad Seaduse seletused ja ellurakendamise määrused. Nad ei hinnanud ka prohveteid kuigi kõrgelt. Seaduse üksikute sätete puhul olid nad seevastu veel nõudlikumad kui nende vastased.

Saduserid ja surnute ülestõusmine 

Ratsionalistidena eitasid saduserid surnute ülestõusmist (Mt 22:23, Mk 12:18; Lk 20:27, Ap 4:1j, 23:8)
ja elu pärast surma (vrd Lk 16:27jj), samuti inglite ning vaimude olemasolu (Ap 23:8).
Saduseride vastane Josephus nimetas neid  fatalstideks.

Peamistes saduseridest kõnelevates allikates (Josephus, rabide kirjutised, UT) ollakse nende suhtes eitavalt meelestatud.

Vaata ka 

 variserid
 esseenid
 seloodid
 messias
 Toora
 Ristija Johannes

Viited

Kirjandus 
 Fritz Rienecker, Gerhard Maier " Suur Piiblileksikon", .L.O.G.O.S. 2011, Tõlgitud väljaandest Fritz Rienecker, Gerhard Maier "Lexikon zur Bibel" R. Brockhaus Verlag, 1994, lk 560.

Uus testament
Judaism
Iisraeli ajalugu
Talmud

Talmud (heebrea keeles תלמוד‎ 'õpetus', 'õppimine') on judaismi pärimuste kogu, mis koostati 2. sajandist kuni 5. sajandini.

Talmud on kirjatundjate ehk rabide koostatud, toora juurde kuuluv pärimus. 

Selle koostamine jõudis lõpule 450. aastatel. Talmudis on seletused ja juhised mitmesugusteks elulisteks olukordadeks, sealhulgas jumalateenistuse ja judaistlike pühade pidamiseks. See on "esivanemate pärimuse" kogumik, millele ka Uues Testamendis viidatakse.

Talmudi osad on "Mišna" ja "Gemara". On leitud Babüloonia talmud ja Jeruusalemma talmud.

Viited

Kirjandus 
 "Isad". Talmudi 4. osa 9. traktaat. Heebrea keelest tõlkinud ja kommenteerinud Andres Gross ja Marju Lepajõe, järelsõna: Tapani Harviainen. Kirjastus Perioodika, Tallinn, Loomingu Raamatukogu 1990, nr 6, 48 lk
 Ben Zion Bokser, "Talmudi tarkuseraamat: juudi rahva tuhandeaastane vaimuvaramu" (The wisdom of the Talmud: a thousand years of Jewish thought). Inglise keelest tõlkinud Maia Planhof. Ersen, Tallinn 2004, 272 lk; ISBN 9985767993

Judaism
Bill Gates

Bill Gates [bill geits] (õieti William Henry Gates III; sündinud 28. oktoobril 1955) on USA tarkvaraettevõtte Microsoft asutaja, ideoloogiline juht ja suuromanik.

Gates asutas koos Paul Alleniga Microsofti ja töötas seal täiskohaga kuni 2008. aastani. Sellest ajast on ta Microsofti mittetäidesaatev esimees.

22. novembril 2004 avaldati Suurbritannia ärilehe Financial Times ja audiitoriettevõtte PricewaterhouseCoopers küsitluse tulemused, mille järgi valiti Bill Gates kolmandat aastat järjest maailma kõige hinnatumaks ärijuhiks.

Gates on tuntud ka filantroobina. Koos oma naisega on ta rajanud ülemaailmselt tegutseva heategevusliku organisatsiooni Bill ja Melinda Gatesi Fondi. Selle eesmärgiks on parandada tervishoidu ja vähendada äärmist vaesust maailmas ning lisaks võimaldada paremat juurdepääsu haridusele ja infotehnoloogiale Ameerika maailmajaos.

Maailma rikkaim inimene 
Tänu Microsofti edule tõusis Gates ettevõtte suuromanikuna 1995. aastal maailma rikkaimaks inimeseks.

Näiteks, kui 13. märtsil 2005 avaldas majandusajakiri Forbes maailma kõige rikkamate inimeste iga-aastase edetabeli, siis hinnati seal Gatesi varanduse väärtuseks 46,6 miljardit USA dollarit ning ta oli Forbesi andmetel maailma rikkaim inimene 11. aastat järjest. 11. märtsil 2006 avaldatud edetabelis hinnati tema vara väärtuseks 666,4 miljardit Eesti krooni.

Juulis 2007 möödus temast rikkuselt mehhiklane Carlos Slim Helú, kuid 12. märtsil 2008, kui Forbes avaldas maailma rikkaimate inimeste edetabeli, oli Gates seal endiselt 40 miljardi USA dollari suuruse varandusega maailma rikkaim. Võrreldes eelmise aastaga oli ta kaotanud 58 miljardi Eesti krooni suuruse summa ja Carlos Helú oli 35 miljardi dollariga 3. kohal.

Kui 2008. aastal oli mõnda aega maailma rikkaimaks inimeseks Warren Buffett, siis 2009. aastal tõusis taas rikkaimaks Gates. 2010. aastast alates on rikkaim Carlos Helú, kuid Gates on püsinud varakuselt maailmas teisel kohal.

2010. aasta alguse seisuga oli Gatesi vara väärtus ligikaudu 53 miljardit USA dollarit, 2015. aasta alguseks oli see kasvanud 79 miljardi dollarini ning Forbes kuulutas ta viimase 20 aasta jooksul 16. korda maailma rikkaimaks inimeseks.

Isiklikku 

Gates abiellus 1. jaanuaril 1994 Melinda Frenchiga. Neil on kolm last: tütred Jennifer Katharine (1996) ja Phoebe Adele (2002) ning poeg Rory John (1999). Gates elab Washingtoni osariigis Medinas.

2021. aasta mai alguses teatasid Bill ja Melinda abielu lahutamisest.

Vaata ka 
 Silicon Valley piraadid

Viited

Välislingid 

 Koduleht
 Bill Gatesi elulugu Microsofti kodulehel
 Martin Hanson "Bill Gates: miljardärist nohik" Äripäev, 11. jaanuar 2008
 Bill Gates "Elu ongi ebaõiglane — lepi sellega! 11 soovitust noortele, mida koolis ei õpetata" Noorte hääl (Delfi), 11. jaanuar 2012
 Bill Gates on poverty: Three myths debunked | The Economist 22. jaanuar 2014

Ameerika Ühendriikide ettevõtjad
Sündinud 1955
Ameerika Ühendriikide programmeerijad
Ameerika Ühendriikide leiutajad
Ülemjärv

Ülemjärv (Lake Superior) on järv Põhja-Ameerikas Suures järvistus.

Järvest voolab välja Saint Mary jõgi.

Välislingid 

Suur järvistu
Ameerika Ühendriikide järved
Kanada järved