joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
2022. aasta võrkpalli Euroopa Liiga (naised)

2022. aasta võrkpalli Euroopa Liiga on 13ndat korda toimuv võrkpallivõistlus, kus osalevad 14 Euroopa naiste võrkpallikoondist. Euroopa Liiga on jagatud kahte tugevusgruppi: Euroopa Kuldliiga ja Euroopa Hõbeliiga.

Alagrupiturniiri protseduur
Alagrupid jagati vastavalt Euroopa koondiste edetabelile 2022. aasta jaanuari seisuga.
Edasipääseja selgitamine:
 Võidetud mängud (mängud võidetud/mängud kaotatud)
 Kui võistkonnad jäävad viiki, siis arvestatakse võidetud punkte:
 3 punkti: mäng võidetud 3:0 või 3:1
 2 punkti: mäng võidetud 3:2
 1 punkt: mäng kaotatud 2:3
 0 punkti: mäng kaotatud 0:3 või 1:3
 Kui võistkonnad on viigis ka selles arvestuses, siis FIVB selgitab võitja alljärgnevas järjekorras:
Geimide jagatis: järjestus selgitatakse kõigi võidetud geimide jagamisel kõigi kaotatud geimidega.
Punktide jagatis: kui geimide jagatise põhjal viik püsib, selgitatakse järjestus kõigi saadud punktide jagamisel kõigi kaotatud punktidega.
Kui viik püsib ka punktide jagatise arvestuses, selgitatakse võitja võrdsete naiskondade omavaheliste mängude põhjal. Kui võrdsed on kolm või rohkem naiskonda, siis arvestatakse ainult nende naiskondade omavahelisi mänge.

Euroopa Kuldliiga

Alagrupiturniir

A-alagrupp

B-alagrupp

C-alagrupp

Parim teine koht

Finaalturniir
Asukoht:  Prostejovi spordikeskus, Tšehhi &  Palais Des Sports, Orleans

Euroopa Hõbeliiga

Alagrupiturniir

A-alagrupp

Finaal
Asukoht:  Lundi Idrottshallen, Rootsi

Lõppjärjestus

Tunnustus
Kõige väärtuslikum mängija (MVP): Lucille Gicquel

Vaata ka
2022. aasta võrkpalli Euroopa Liiga (mehed)

Välislingid
Euroopa Kuldliiga 2022 CEV
Euroopa Hõbeliiga 2022 CEV

Euroopa Liiga võrkpallis
2022. aasta spordis
Desiree Mumm

Desiree Mumm (sündinud 19. veebruaril 1999) on eesti laulja, sisulooja ja näitleja.

Eesti näitlejad
Internetikuulsused
Sündinud 1999
Ray Liotta

Raymond Allen Liotta (; 18. detsember 1954 Newark – 26. mai 2022 Santo Domingo) oli Ameerika Ühendriikide näitleja ja produtsent. Tema tuntuimad rollid olid filmides "Unistuste väli" (1989) ja "Omad poisid" (1990), samuti kehastas ta tegelaskuju Tommy Vercettit videomängus "Grand Theft Auto: Vice City" (2002).

1986. aasta filmis "Something Wild" kehastas ta karakterit Ray Sinclair, selle rolli eest tunnustati teda Kuldgloobuse nominatsiooniga. Samuti mängis ta filmides "Sissemurdmine" (1992), "Võmmipesa" (1997), "Hannibal" (2001), "Kokaiin" (2001), "John Q" (2002), "Identiteet" (2003), "Jälgi ja kanna ette" (2009), "Räpane amet" (2012), "New Yorgi varjus" (2012), "Ühe abielu lugu" (2019) ja "The Many Saints of Newark" (2021).

Ta mängis 1998. aasta telefilmis "The Rat Pack" Frank Sinatrat. Telesarjadest on tuntuim "Shades of Blue" (2016–2018). 2005. aastal pälvis ta sarjas "Kiirabihaigla" tehtud episoodilise rolli eest ka parima draamasarja külalisnäitleja Emmy auhinna.

Surm 
Liotta suri 67-aastasena 26. mail 2022, olles filmi "Dangerous Waters" võtetel Dominikaani Vabariigis. Enne surma oli ta kihlatud Jacy Nittologa.

Viited

Välislingid 
 
 Ray Liotta andmekogus Internet Broadway Database
 "Suri näitleja Ray Liotta" ERR, 26. mai 2022

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1954
Surnud 2022
RM-70

RM-70 (raketomet vzor 1970) on algselt Tšehhoslovakkias valmistatud mitmelasuline raketiheitja.

Modifikatsioonid 
 RM-70 Vampire 4D 
 RM-70 M1

Kasutajad

Viited 

Mitmelasulised raketiheitjad
Juliane Koepcke

Juliane Margaret Beate Koepcke (10. oktoober 1954 Lima, Peruu) on saksa terioloog, kes oli 1971. aastal LANSA lennu 508 ainus ellujäänu, elades üle ligi 3-kilomeetrise kukkumise.

Koepcke sündis Limas, tema vanemad Hans-Wilhelm ja Maria olid Kieli ülikooli lõpetanud zooloogid, kes olid Limasse kolinud 1950. aastal, et sealset faunat uurida. 1968. aastal, kui Koepcke oli 14-aastane, rajasid ta vanemad Amazonase vihmametsa Panguana uurimisjaama ja nad kolisid sinna, kus ta õppis ka džunglis ellujäämist. Haridusametnike vastuseisu tõttu oli ta sunnitud tagasi tulema Limasse, kus ta õppis Alexander von Humboldti nimelises saksa koolis.

Detsembris 1971 oli Koepcke koos ema Mariaga Limas. Ema oli tahtnud Panguanasse tagasi lennata 19. või 20. detsembril, kuid Koepcke tahtis ka osaleda kooli lõputseremoonial 23. detsembril. Ema nõustus ja selle asemel otsustasid nad lennata 24. detsembril, kuid siis olid kõik lennud välja müüdud peale ühe – firma Líneas Aéreas Nacionales S.A. oma. Isa soovitas neil sellega mitte lennata lennufirma halva maine tõttu, kuid sellest hoolimata broneerisid nad kohad. Lennuk väljus Limast 24. detsembril 1971 natuke enne keskpäeva suunaga Iquitosesse vahepeatusega Pucallpas. Lennu ajal sattus lennuk 6,4 km kõrgusel äikesetormi ja turbulentsi kätte, kuid hoolimata ohtlikust ilmast otsustas meeskond lendu jätkata. Lennukile lõi välk sisse ja see purunes õhus. Koepcke, turvavööga kinnitatud, kukkus kolm kilomeetrit Amazonase vihmametsa ja jäi ellu.

Järgmised 11 päeva veetis Koepcke džunglis, jälgides isa õpetusi džunglis ellujäämise kohta, jõudes 9 päeva pärast laagriplatsile, kus ta leidsid misjonärid. Nad andsid talle esmaabi ja viisid ta asustatumasse kohta, kus ta viidi helikopteriga haiglasse. Haiglas sai ta uuesti isaga kokku ja aitas pärast paranemist otsijaid lennukirusude ja surnukehade otsingul. Tema ema surnukeha leiti 12. jaanuaril 1972. Selgus, et ta oli õnnetuse üle elanud, kuid suri enne päästjate saabumist.

Koepcke, kes varem ei olnud Saksamaal olnud, kolis isa soovil 1972. aastal Frankfurti, kus ta elas tädi ja vanaema juures. Saksamaal elades taastus ta täielikult ja sarnaselt vanematega astus Kieli ülikooli. Ta lõpetas ülikooli 1980. aastal ja kaitses doktorikraadi 1987. aastal Müncheni Ludwig Maximiliani Ülikoolis Peruu vihmametsa nahkhiirekoloonia teemal. 1989. aastal abiellus ta entomoloog Erich Dilleriga. Ülikoolis õppides ja pärast lõpetamist tuli ta Peruusse tagasi teadustööd tegema ja 2000. aastal, pärast isa surma, võttis ta üle Panguana uurimisjaama.

10. märtsil 2011 avaldas kirjastus Piper Verlag Koepcke autobiograafia "Als ich vom Himmel fiel" ('kui ma taevast kukkusin'), mille eest anti talle 2011. aastal Corine kirjandusauhind (Corine – International Book Prize).

1998. aastal tootis filmilavastaja Werner Herzog Koepcke loost filmi "Wings of Hope". Detsembris 1971, kui Herzog oli filmi "Aguirre, Jumala viha" ("Aguirre, der Zorn Gottes") jaoks võttepaika otsimas, oleks ta äärepealt reisinud sama lennuga, millega Koepcke lendas, kuid viimasel minutil ta plaanid muutusid.
Omad poisid

"Omad poisid" (inglise keeles "Goodfellas") on 1990. aasta Ameerika Ühendriikide mängufilm, mille lavastas Martin Scorsese, stsenaariumi kirjutasid Nicholas Pileggi ja Scorsese ja produtseeris Irwin Winkler. Filmi stsenaarium põhineb Pileggi 1985. aasta mitteilukirjanduslikul raamatul "Wiseguy". Esiosades mängivad Robert De Niro, Ray Liotta, Joe Pesci, Lorraine Bracco ja Paul Sorvino. Film jutustab gangster Henry Hilli ja tema sõprade ning pere tõusust-langusest aastatel 1955 kuni 1980.

Esialgu pani Scorsese filmile nimeks "Wise Guy" ja lükkas selle loomise edasi, kuid koos Pileggiga muudeti hiljem pealkiri ära ja nimeks sai lõppkujul "Goodfellas". Selleks, et valmistuda enda kehastatud rollideks, vestlesid De Niro, Pesci ja Liotta tihti Pileggiga, kes jagas nendega ka raamatu kirjutamisest üle jäänud uurimismaterjali. Pesci ütluse kohaselt andis Scorsese näitlejatele proovides improviseerides vabaduse teha, mida nad soovisid. Lavastaja märkis kõik improviseeritu üles ning valis hiljem välja enda lemmikud, mille lisas ka revideeritud stsenaariumisse, mille järgi näitlejad filmivõtetel töötasid.

"Omad poisid" esilinastus 9. septembril 1990 47. Veneetsia filmifestivalil, kus Scorseset autasustati parima režissööri auhinnaga Hõbelõvi. Filmi näidati Ameerikas esimest korda 19. septembril 1990. Linateose eelarve oli 25 miljonit dollarit ja teenis piletitulu 47 miljonit. Peale esilinastumist kiideti filmi arvukalt: filmiarvustusi koondava veebilehe Rotten Tomatoes kohaselt on tegemist Martin Scorsese karjääri kõrgpunktiga. "Omad poisid" nomineeriti ka kuuele Oscarile, sealhulgas parima filmi ja  parima lavastaja kategoorias, Pesci võitis parima meeskõrvalosatäitja Oscari. Film võitis viis Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinda, k.a parima filmi ja parima lavastaja kategoorias. Lisaks nimetasid erinevad organisatsioonid "Omad poisid" aasta parimaks filmiks.

Linateost "Omad poisid" peetakse üheks parimaks filmiks, mis on iial loodud, eriti krimifilmide seas. Aastal 2000 luges Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogu filmi "kultuuriliselt, ajalooliselt ja esteetiliselt tähtsaks" ning lisas selle säilitamiseks Riiklikusse Filmiregistrisse. Linateose sisu ja stiili on järele tehtud mitmes filmis ja telesarjas.

Osatäitjad

Vaata ka 
 AFI's 100 Years...100 Movies
 Ajakirja Time 100 parimat filmi läbi aegade

Viited

Välislingid 
 "Omad poisid" filmiarvustuste lehel Rotten Tomatoes 
 
 

Ameerika Ühendriikide draamafilmid
Ameerika Ühendriikide kriminaalfilmid
1990. aasta filmid
Irukandji meduus

Irukandji meduus on üks sarnastest äärmiselt mürgistest täringmeduuside liikidest. Täiskasvanud isend on umbes kuupsentimeetri (1 cm³) suurune. Nad on ühed nii väikseimad kui ka mürgiseimad meduusid maailmas. Nad elavad Austraalia põhjapoolsetes merevetes. Nad suudavad oma ohvreid nõelata, põhjustades Irukandji sündroomina tuntud seisundi, mis võib lõppeda surmaga. On teada umbes 16 Irukandji liiki, millest tuntuimad on Carukia barnesi, Malo kingi, Malo maxima, Malo filipina ja Malo bella.

Irukandji sündroomile andis 1952. aastal nime Hugo Flecker, kes kirjeldas esmakordselt nende meduuside põhjustatud mürgituste sümptomeid. Sündroom sai nime Irukandji rahva järgi, kes asustavad rannikuriba Queenslandi osariigi linnast Cairnsist põhja pool. Nõelata saanud inimesed haigestuvad raskelt, kuid jäävad enamasti ellu. Kohalik toksikoloog Jamie Seymour tegi meduusist dokumentaalfilmi nimega "Killer Jellyfish".

2015. aastal avastasid Põhja-Queenslandi teadlased tõendeid selle kohta, et Irukandji meduusid jahivad aktiivselt oma saaki.

Viited

Meduusid
Kitsing

Kitsing on eesti perekonnanimi.

Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kitsing 244 inimesel: 121 mehel ja 123 naisel. Perekonnanimede levikult on Kitsing meeste puhul 629. kohal ja naiste puhul 686. kohal.

Kitsing oli levinumaks nimeks vanuserühmas 5–9 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,75. Perekonnanimi Kitsing oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 5,93 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele  Põltsamaa, Kambja, Peetri, Saarde, Viljandi, Tarvastu, Kõpu kihelkondade 7 mõisavallas perekonnanimeks Kitzing ja Kitsing.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati Eestis kahel korral perekonnanimi Kitsing, vastavalt nimede Aasmäe ja Kirsipõld vastu.

Nime kandjaid
Ene-Lille Kitsing-Jaanson, eesti korvpallur (1934–2013)
Jaak Kitsing, Vabadussõja veteran (1893–1981)
Jüri Kitsing, eesti kergejõustiklane (1907–1941)
Kristjan Kitsing, eesti korvpallur (1990–)
Talis Kitsing, eesti telesarjategelane, kikkpoksitreener ja poliitik (1976–2009)
Toomas Kitsing, Eesti kergejõustiklane (1939–1968)
Toomas Kitsing, eesti autosportlane  (1963–)

Viited

Välislingid
 

Eesti perekonnanimed
Kiil (perekonnanimi)

Kiil on eesti perekonnanimi.

Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kiil 320 inimesel: 146 mehel ja 174 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kiil meeste puhul 480. kohal ja naiste puhul 416. kohal.

Kiil oli levinumaks nimeks vanuserühmas 80–84 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,98. Nime kandja oli keskmiselt 43 aasta vanune. Perekonnanimi Kiil oli kõige sagedasem Saare maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 22,90 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Kodavere, Võnnu, Karja, Püha, Kihelkonna, Ambla, Hanila, Valjala, Kaarma, Pühalepa, Sangaste ja Nissi kihelkondade 16 mõisavallas perekonnanimeks Kiel ja Kiil.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kiil uueks nimeks ühel korral, kui loobuti nimest Treiberg.

Nime kandjaid
Allan Kiil, Eesti ärijuht, poliitik, ujuja ja sporditegelane (1963–2021) 
Arnold Kiil, eesti karikaturist ja ajakirjanik (1925–1995)
Kai Kiil, norra muusik (1947–)
Urmas Kiil, eesti õpetaja, ajakirjanik ja suhtekorraldaja
Virve Kiil, eesti klaasikunstnik (1973–)

Viited

Välislingid
 

Eesti perekonnanimed
Karim Bagheri

Karim Bagheri (sündinud 20. veebruaril 1974 Tabrīzis) on endine Iraani jalgpallur (poolkaitsja).

Oma karjääri jooksul esindas ta muuhulgas selliseid klubisid nagu Persepolis, Bielefeldi Arminia ja Charlton Athletic.

Iraani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1993–2010 kokku 87 korda ja lõi 50 väravat. Ta on Ali Daei järel Iraani koondise läbi aegade paremuselt teine väravakütt. Iraani koondisega osales ta 1998. aasta maailmameistrivõistlustel ning 1996. ja 2000. aasta Aasia meistrivõistlustel.

Viited 

Iraani jalgpallurid
Iraani jalgpallitreenerid
Persepolis FC jalgpallurid
Bielefeldi Arminia jalgpallurid
Charlton Athletic FC jalgpallurid
Bundesliga mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1974
Asunik (ajakiri, 1910)

Asunik : Eesti wäljarändajate ja asunikkude häälekandja oli 1910. aastal Tallinnas ilmunud ajakiri.

Ajakirja väljaandjaks ja vastutavaks toimetajaks oli Jakob Lukats. Väljaanne oli 36 leheküljeline ja ilmus korra nädalas.

Toimetus asus Tallinnas, Uus tn 11. Trükiti Tallinnas V. Ehrenpreisi trükikojas.

Välislingid 
 Digar - Asunik 1910

Eesti endised ajakirjad
Saksamaa maavägi

Saksamaa maavägi (saksa keeles Heer) on Bundeswehri struktuuriüksus.

Juhtimine 
 Maaväe väejuhatus
 Maaväe arengu amet
 Maaväe väljaõppe väejuhatus

Väeüksused

Diviisid 
 1. tankidiviis
 10. tankidiviis

Õppeasutused 
Maaväe väljaõppe väejuhatusele alluvad õppeasutused:
 Jalaväekool
 Pioneerikool
 Maaväe Tehniline Kool
 Maaväe Lahingusimulatsiooni Keskus
 Maaväe Ohvitserikool
 Bundeswehri ÜRO väljaõppekeskus
 Tankivägede Kool
 Erioperatsioonide Väljaõppekeskus
 Õhuoperatsioonide harjutus- ja väljaõppekeskus
 Maaväe lahingutegevuse harjutuskeskus
 Maaväe Allohvitserikool

Viited 

Bundeswehr
Saksamaa sõjandus
Băile Olănești

Băile Olănești on linn Rumeenias Vâlcea maakonnas. Linn asub ajaloolises Olteenia piirkonnas, maakonnakeskusest Râmnicu Vâlceast ligikaudu 15 km loodes.

Linna haldusalasse kuulub kaheksa küla: Cheia, Comanca, Gurguiata, Livadia, Mosoroasa, Olănești, Pietrișu ja Tisa.

Băile Olănești on kuurortlinn, seal asuvad mineraalveeallikad ja soojaveeallikad.

Asulat on ürikutes esmamainitud 1527. aastal. Kohalikke mineraalveeleiukohti on esmakordselt mainitud 1760. aastal. 1873. aasta Viini maailmanäitusel sai Băile Olănești allikatest pärit mineraalvesi kuldmedali. 1895. aastal hävitas üleujutus kõik kuurordi hooned. Uuesti avati taas ülesehitatud kuurort alles 1904. aastal.

Linnaõigused sai Băile Olănești 1953. aastal.

Viited 

Rumeenia linnad
Vâlcea maakond
Olteenia
Johan Nurmberg

Johan Nurmberg (17. juuli 1879 Nurmissaare, Vana-Tänassilma, Viljandi kihelkond – 22. september 1937 Viljandi) oli Eesti trükikoja omanik ja seltskonnategelane.

Johan Numberg õppis Viljandi Friedrich Kuhlbarsi elementaarkoolis. 

1896. aastal asus elama Viljandisse ja omandas trükitöölise kutse Ado Peeti trükikojas. Seejärel võitles Vene-Jaapani sõjas ja I maailmasõjas. 

1910. aastal kolis Tallinna, kus abiellus Liisa Moosega. Töötas ladujana mitmes Tallinna trükikojas ja töödejuhatajana Ühiselu trükikojas. 

Naasnud Viljandisse, ehitas endale aadressil Trepimäe 6 asuva villa-elamu. 

1918. aastal ostis ta Viljandis aasdressil Tartu 9 asuva Ado Tõllasepa trükikoja, mida pidas mitukümmend aastat. 

Hiljem ehitas suure äri- ja eluhoone Viljandis Tallinna tänav 11. 

Oli agar seltsitegelane, võttis osa mitmesuguste seltskonna- ja majandusorganisatsioonide juhtimisest. Saatnud rahvaluulet nii Jakob Hurdale kui ka Matthias Johann Eisenile . 

Nurmbergil oli Viljandis aadressil Lossi 31 asuv trükikoda ja köitetuba, kus kuni 1940. aastani anti välja ka ajalehte Oma Maa.

Viited

Välislingid 
 Johan Nurmberg Genis

Eesti ühiskonnategelased
Sündinud 1879
Surnud 1937
Kiisa (perekonnanimi)

Kiisa on eesti perekonnanimi.

Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kiisa 109 inimesel: 50 mehel ja 59 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kiisa meeste puhul 2087. kohal ja naiste puhul 1897. kohal.

Kiisa oli levinumaks nimeks vanuserühmas 85+ aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 1,92. Perekonnanimi Kiisa oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 4,40 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartu maakonna Otepää ja Tartu-Maarja kihelkondade Päidla ning Ropka mõisavaldades perekonnanimeks Kiesa.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kiisa uueks nimeks ühel korral, kui loobuti nimest Uttendorf. Perekonnanime Kiisa vahetati kahel korral - uueks võetud nimeks oli mõlemal juhul Aedna.

Nime kandjaid
Ants Kiisa, eesti kuulitõukaja ja treener (1969–)
Ats Kiisa, eesti kergejõustiklane (1995–) 
Endel Kiisa, eesti motosportlane (1937–)
Virve Kiisa, eesti motosportlane ja treener (1930–2022)

Viited

Välislingid
 

Tartumaa perekonnanimed
Mágocs

Mágocs (saksa keeles Magotsch) on linn Ungaris Baranya komitaadis. Linn asub komitaadikeskusest Pécsist ligikaudu 31 km põhjas.

Mágocsit on esmamainitud 1251. aastal, linnaõigused sai 1. juulil 2009.

Viited 

Ungari linnad
Baranya komitaat
Nicholas Maxwell

Nicholas Maxwell (sündinud 3. juulil 1937) on Briti teadusfilosoof. Ta on õpetanud teadusfilosoofiat University College Londonis ning on praegu seal emeriitprofessor. Ta on avaldanud 15 raamatut ja üle 80 publikatsiooni filosoofia, teadusfilosoofia ning füüsika teemadel.

Elukäik 
Nicholas Maxwelli karjäär sai alguse soovist universumi olemust mõista. Väikse poisina sattus ta vaimustusse teoreetilisest füüsikast. Noorena mõistis ta vajadust mõista peale universumi ka inimeste sisemaailma. Vanemate soovil astus ta University College Londonisse matemaatikat õppima, kuid polnud erialaga rahul ning pärast teist ülikooliaastat otsustas astuda sõjaväkke. Pärast sõjaväge suundus Maxwell Manchesteri ülikooli filosoofiat õppima.

Maxwell otsustas hakata päevikut pidama, kuhu tähendas üles kõik oma mõtted ja tunded. Hiljem sai ta päevikusissekannetest inspiratsiooni oma magistritöö kirjutamiseks. Tema suurimad eeskujud olid Karl Popper ja J. J. C. Smart.

Saanud Karl Popperi seminaridest innustust, asus Nicholas Maxwell peale magistritöö kirjutamist õpetama teadusfilosoofiat, kõigepealt aasta Manchesteri ülikoolis ning siis University College Londonis, kuhu jäi pensionini. Pensionipõlve on Maxwell otsustanud pühendada tööle filosoofia vallas.

Viited
Brezoi

Brezoi on linn Rumeenias Vâlcea maakonnas. Linn asub ajaloolises Olteenia piirkonnas, maakonnakeskusest Râmnicu Vâlceast ligikaudu 28 km põhjaloodes. Brezoi paikneb kohas, kus Lotru jõgi suubub Olti jõkke.

Linna haldusalasse kuulub kaheksa küla: Călinești, Corbu, Drăgănești, Golotreni, Păscoaia, Proieni, Valea lui Stan ja Văratica.

Brezoid on esmamainitud 1575. aastal, linnaõigused sai 1968. aastal.

Viited 

Rumeenia linnad
Vâlcea maakond
Olteenia
Risto Lillemets

Risto Lillemets (sündinud 20. novembril 1997) on eesti kümnevõistleja.

2021. aasta kergejõustiku sise-EM-il sai Lillemets seitsmevõistluses 6055 punktiga viienda koha.

Haridus

Isiklikud rekordid 
Allikas: IAAF
Seisuga 18. september 2022
Väljas

Sees

Tunnustus
2021 – Saare maakonna aasta meessportlane

Viited

Välislingid 
 

Eesti kümnevõistlejad
Sündinud 1997
Parima naiskõrvalosatäitja Oscar

Parima naiskõrvalosatäitja Oscar (inglise keeles Academy Award for Best Supporting Actress) on Oscari-filmiauhinna üks kategooriatest. Auhinnaga tunnustab Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia parimat naisnäitlejat, kes mängis kõrvalosa filmis, mis esilinastus eelneval kalendriaastal. Auhinnatseremoonial annab auhinna võitjale üle traditsiooni kohaselt eelneva aasta parima meeskõrvalosatäitja Oscari võitja.

Esimest korda anti auhinda välja üheksandal Oscari tseremoonial 1937. aastal, kui võitis näitleja Gale Sondergaard rolli eest filmis "Anthony Adverse". Algselt said võidukad näitlejad nii nais- kui ka meeskõrvalosatäitja kategoorias kuju asemel mälestustahvli, 1944. aasta Oscari tseremooniast alates on võitjad saanud täissuuruses kuju.

2022. aasta seisuga auhinda välja antud 84 näitlejale. Dianne Wiest ja Shelley Winters on kahe auhinnaga selle kategooria edukaimad näitlejad. Kuus korda ehk enim on auhinnale nomineeritud Thelma Ritter, kuigi ta ei võitnud ühelgi korral. Noorim auhinna võitja on Tatum O'Neal, kes võitis kümneaastasena rolli eest filmis "Paberist kuu". Vanim auhinna laureaat on Peggy Ashcroft, kes võitis 77-aastasena rolli eest filmis "A Passage to India".

Võitjad

Vaata ka 
 Oscar
 Parima meeskõrvalosatäitja Oscar

Viited

Välislingid 
 Oscari auhindade koduleht 
 Oscari auhindade andmebaas 

Oscar
Filmiauhinnad
Ameerika filmiauhinnad
Asia (maasikasort)

Asia, mille aretas Itaalia New Fruits, valmib
umbes 2-3 päeva pärast Elsantat. Ühtlase kujuga, atraktiivselt läikivatel viljadel on 
suurepärane tugevus. Nende värv on
keskmine punane. Asia
õied õitsevad veidi lehestiku all,
suured viljad annavad suure korjamiskiiruse.
Marjad on väga kenad..
Olenevalt ilmastikuoludest hulgimüük
ka turundus võib olla proovimist väärt.
Taimed on jõulised ja vähe vastuvõtlikud haigustele.

Vili 
Ilusad säravpunased, suured, meeldiva maitse ja aroomiga. Viljad punased nii seest kui ka väljast. Viljad püsivad terve hooaja vältel väga suured. Hea korjatavuse ja transpordikindlusega. Ideaalsed maasikad koheseks söömiseks, aga ka tortide kaunistamiseks ning igasuguseks töötlemiseks. Viljaliha on kahvatupunane, väga magus, mahlane, mõõdukalt tihe, piisava kastmisega südamik ilma õõnsusteta. Nahk on läikiv, nagu lakitud.

Taim 
Jõulised, suurte lehtedega. Lehed on laiad, erkrohelised, heledad, kergelt kortsuvad. Tupplehed on püstised. Saagikas ja hea säilivusega. Vastupidavam juurehaigustele, kuid see on tundlik kloroosi, jahukaste ja antraknoosi suhtes. Lumeta talvel on soovitav kasutada talvekatet.

Valmimine 
Tehnilise küpsuse korral on marjal valge-rohekas ots, mis täisküpsena muutub üleni punaseks. Viljaaja lõpuks väikseid marju ei ole. Keskmiselt varajane sort: kannab vilja juuni alguses, 5-7 päeva hiljem kui Alba ja Honey. Seda iseloomustab pikk viljaperiood. Saagikus - 1-1,2 kg põõsa kohta.

Kasutamine 
Sort sobib nii pikaks transportimiseks, kui ka pikaajaliseks säilitamiseks mõõdukal temperatuuril. Viljad on suurepärase välimusega. Soovitatav kaubanduslikuks kasvatamiseks ja amatööraianduseks. Selle marju saab tarbida magustoiduna, külmutada, töödelda kompottiks, moosiks, moosiks, moosiks, siirupiks jms.

Viited 

Asia
Johan Vahter

Johan Vahter (sündinud 19. novembril 1995) on Eesti võrkpallur.

Alates aastast 2015 on Vahter olnud vahedega kaasatud Eesti võrkpallikoondise tegevusse.

Ta naasis hooajast 2022/23 Eestisse ning liitus Selver/Taltech võrkpalliklubiga.

Sportlaskarjäär

Koondis

Noortekoondis
Aastatel 2010–2014 kuulus Johan Eesti noormeestekoondisesse (sündinud 1995 ja hiljem), kelle treeneriteks olid Toomas Jasmin ja Marko Mett. Koondisega osaleti omavanuste EM-valikturniiridel, kuid finaalturniirile pääsu ei tagatud. Johan mängis noortekoondises ka nurgaründaja positsioonil.

Eesti võrkpallikoondis
2015. aastal kaasati Johan Vahter esmakordselt Eesti võrkpallikoondise juurde ning kuulus koondise nimekirja samal aastal ka Euroopa Liiga mängudel. Peale seda jäi tal koondise tegevuses mõni aasta vahele ning järgmisel korral oli ta Eesti võrkpallikoondisesse kaasatud 2018. aastal, kui A-koondise juurde kutsuti ka B-koondis. Euroopa Liigas on ta esindanud Eestit kolmel korral (2015, 2021 ja 2022). Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril pole ta siiani koondisesse mahtunud.

Klubivõrkpall

2013–2016 Selver Tallinn
Hooaegadel 2013/14 – 2015/16 mängis Vahter Eesti võrkpalliklubis Selver Tallinnas libero positsioonil.
2013/14  Schenker Liiga
2013/14  Eesti meistrivõistlused
2014/15  Schenker Liiga
2015/16  Eesti meistrivõistlused

2016–2017 Järvamaa võrkpalliklubi
Hooajal 2016/17 mängis Vahter Järvamaa võrkpalliklubis, kuid suuremad tiitlid jäid saavutamata.

2017–2021 Saaremaa võrkpalliklubi
Hooajaks 2017/18 liitus Vahter Saaremaa võrkpalliklubiga, kus ta mängis kuni hooajani 2020/21.
2017/18  Eesti karikavõistlused
2017/18  Credit24 Meistriliiga
2017/18  Eesti meistrivõistlused
2018/19  Eesti karikavõistlused
2018/19  Credit24 Meistriliiga
2018/19  Eesti meistrivõistlused
2019/20  Eesti karikavõistlused
2020/21  Eesti meistrivõistlused
2020/21  Credit24 Meistriliiga

2021–2022 Fréjus Var Volley
Hooajaks 2021/22 sõlmis Vahter esimese välislepingu siirdudes Prantsusmaa esiliigaklubisse Fréjus Var Volley, kus oli peatreeneriks Eesti võrkpallikoondise abitreener Loic Geiler.

Välislingid
Johan Vahter volleybox.net
Johan Vahter volley.ee

Viited

Eesti võrkpallurid
Sündinud 1995
Mitino kalmistu

Mitino kalmistu (vene keeles Митинское кладбище) on kalmistu Moskvas Looderingkonnas Pjatnitskoje maanteel.

Mitino kalmistu on rajatud 1978. aastal. Kalmistul on ka moslemite sektor.

1985. aastal ehitati kalmistule krematoorium. Kalmistule on rajatud ka kolumbaarium.

Mitino kalmistule on maetud 28 tuletõrjujat, kes osalesid 26. aprillil 1986 Tšornobõli tuumaelektrijaama kustutustöödel. Neile on püstitatud mälestussammas.

Mitino kalmistu pindala on 108 hektarit.

Viited 

Moskva
Moskva kalmistud
Vaikse ookeani divisjon (NHL)

Vaikse ookeani divisjon (inglise keeles Pacific Division) on Põhja-Ameerika hokiliiga NHL-i üks neljast divisjonist ja kuulub Läänekonverentsi. Divisjonis on kaheksa meeskonda, mille kodulinnad asuvad Vaikse ookeani rannikul, Ameerika Ühendriikides ja Kanadas. Vaikse ookeani divisjon on NHL-is ainus, millel pole ühtegi Original Sixi meeskonda. Hooajal 2020–2021 ei kasutatud Vaikse ookeani divisjoni, kui liiga COVID-19 pandeemia tõttu ajutiselt ümber korraldati. Kõik divisjonis olevad USA meeskonnad läksid Läänedivisjoni ja Kanada meeskonnad Põhjadivisjoni.

Kui hooajal 2021/2022 hakkas mängima laiendusmeeskond Seattle Kraken, liitus see Vaikse ookeani divisjoniga. Meeskondade seisu viigistamiseks siirdus Arizona Coyotes Keskdivisjoni.

Klubid 
 Anaheim Ducks
 Calgary Flames
 Edmonton Oilers
 Los Angeles Kings
 San Jose Sharks
 Seattle Kraken
 Vancouver Canucks
Vegas Golden Knights

NHL
Taifun-K

Taifun-K või KamAZ-63968 (vene keeles Тайфун-К või КамАЗ-63968 või Камаз-63968 Тайфун) on Venemaal valmistatud soomusauto.

Mudelid 
4x4
Kamaz 5388
Kamaz 53888
6x6
Kamaz 6396
Kamaz 63968
Kamaz-63969
8x8
Kamaz 6398
Kamaz 63988

Kasutajad

Galerii

Viited

Venemaa sõjandus
Venemaa militaarsõidukid
Dragomir Zakov

Dragomir Zakov (bulgaaria keeles Драгомир Заков; sündinud 24. juulil 1975) on Bulgaaria diplomaat ja poliitik.

Dragomir Zakov lõpetas 1999. aastal Sofias Rahvusliku ja Maailma Majanduse Ülikooli magistrikraadiga rahvusvaheliste majandussuhete erialal.

Aastatel 2001–2002 töötas ta erasektoris. 2002. aasta märtsis asus ta tööle Bulgaaria Välisministeeriumisse. 29. märtsist 2002 kuni 15. veebruarini 2008 oli ta Bulgaaria kaitseatašee NATO peakorteris. Samal ajal oli ta 16. veebruarist 2004 kuni 15. maini NATO juures oleva Bulgaaria delegatsiooni kolmas sekretär. 16. maist 2008 kuni 9. jaanuarini 2011 töötas ta Bulgaaria Välisministeeriumi NATO ja rahvusvahelise julgeoleku direktoraadi OSCE ja regionaalse julgeoleku osakonna teise sekretärina. 10. novembrist 2011 kuni 17. augustini 2014 oli ta Genfis Bulgaaria esinduses ÜRO juures esimene sekretär. 18. augustist 2014 kuni 31. juulini 2016 oli Zakov Bulgaaria Välisministeeriumi ÜRO ja globaalsete probleemide direktoraadi relvastuskontrolli ja tuumarelva leviku tõkestamise osakonna juhataja. 1. augustist 2016 kuni 31. jaanuarini 2017 oli ta Bulgaaria Välisministeeriumi NATO ja regionaalse julgeoleku direktoraadi direktor. 1. jaanuarist 2017 kuni 24. märtsini 2019 oli ta Bulgaaria Välisministeeriumi Julgeolekudirektoraadi poliitikadirektori asetäitja.

Alates 25. märtsist 2019 oli ta Bulgaaria alaline esindaja NATO juures.

Alates 2022. aasta 1. märtsist kuni 2. augustini oli Dragomir Zakov Bulgaaria kaitseminister.

Viited 

Bulgaaria diplomaadid
Bulgaaria poliitikud
Kaitseministrid
Sündinud 1975
AS-90

AS-90 on Suurbritannias valmistatud liikurhaubits.

Liikursuurtükid
Suurbritannia relvad
Suurbritannia sõjandus
Kevin Saar

Kevin Saar (sündinud 15. jaanuaril 1995) on Eesti võrkpallur.

Alates 2018. aastast on Kevin olnud kaastatud vahedega Eesti võrkpallikoondise tegevusse.

Hooajast 2022/23 mängib ta Türgi kõrgliigaklubis Altekma.

Isiklikku
Aastal 2010–2014 õppis Kevin Saar Audentese Spordigümnaasiumis. Ta noorem vend on eesti võrk- ja jalgpallur Alari Saar.

Sportlaskarjäär

Koondis

Noortekoondis
Kevin kuulus aastatel 2010–2014 Eesti noormeestekoondisesse (sündinud 1995. aastal ja hiljem), kelle treeneriteks olid Toomas Jasmin ja Marko Mett. Koondisega osaleti U-18 ja U-20 EM-valikturniiridel, kuid finaalturniirile ei jõutud. Osaleti ka teistel rahvusvahelistel turniiridel, millest võideti 2013. aastal Soomes toimunud turniir.

Eesti võrkpallikoondis
2018. aastal kutsuti Kevin esimest korda Eesti võrkpallikoondise juurde B-koondise koosseisu ning ta sai mänguaega väiksematel turniiridel, kuid A-koondise koosseisu ei pääsenud. 2019. aasta alguses kuulus Kevin EM-valikturniiril esimest korda Eesti võrkpallikoondise A-koondise koosseisu. Euroopa Liigas on ta esindanud Eestit aastatel 2019 (alagrupifaasis) ja 2022. Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril pole ta siiani koondisesse mahtunud.

Klubivõrkpall

2013–2014 Danpower Võru/NK
Hooajal 2013/14 mängis Kevin Danpower Võru/Noortekoondises, kui võistkonnaga osaleti Eesti meistrivõistlustel ja Schenker Liigas, kuid säravamad tulemused jäid saavutamata.

2014–2017 Rakvere Võrkpalliklubi
2015/16  Eesti karikavõistlused
2015/16  Eesti meistrivõistlused
2016/17  Credit24 Meistriliiga

2017–2018 Pärnu Võrkpalliklubi
2017/18  Credit24 Meistriliiga
2017/18  Eesti meistrivõistlused

2018–2019 Luzerni Volley
Hooajaks 2018/19 teenis Saar esimese välislepingu, siirdudes Šveitsi kõrgliigaklubisse Luzerni Volley, kus ta kandis ka võistkonna kapteni rolli.

2019–2020 Saint-Quentin
Hooajaks 2019/20 siirdus Saar Prantsusmaa esiliigaklubisse Saint-Quentin. Seoses koroonapandeemiaga jäid kohad liigas välja mängimata.

2020–2021 APOEL Nicosia
Hooajal 2020/21 mängis Kevin Küprose kõrgliigaklubis APOEL Nicosia, kus ta oli võistkonna rünnakuliider.

2021–2022 TalTech
Hooajal 2021/22 naasis Saar Eestisse ning liitus TelTechi Võrkpalliklubiga.
2021/22  Credit24 Meistriliiga
2021/22  Eesti meistrivõistlused

Tunnustus
2017 Pärnu linna aasta meessportlane

Välislingid
Kevin Saar volleybox.net

Viited

Eesti võrkpallurid
Sündinud 1995
26. suurtükiväebrigaad

26. kindral-horunžõi Roman Daškevõtši nimeline suurtükiväebrigaad (ukraina keeles 26-та артилерійська бригада імені генерал-хорунжого Романа Дашкевича) on Ukraina maavägede väeüksus.

Ajalugu 
Väeosa sai 2019. aastal lisanimetuse: kindral-horunžõi Roman Daškevõtši nimeline.
2022. aastal võttis brigaad enda relvastusse Poola liikursuurtüki AHS Krab. 2022. aasta oktoobris tutvustas brigaad PzH 2000 kasutamist.

Autasud 
 2022 - Julguse ja Vapruse Eest

Vaata ka 
 Roman Daškevõtš

Viited 

Ukraina sõjandus
Eberhard Zorn

Eberhard Zorn (sündinud 19. veebruaril 1960 Saarbrückenis) on Saksamaa sõjaväelane (kindral).

Alates 2018. aasta aprillist on ta olnud Bundeswehri peainspektor.

Saksamaa sõjaväelased
Sündinud 1960
Kiivit

Kiivit on eesti perekonnanimi.

Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kiivit 139 inimesel: 66 mehel ja 73 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kiivit meeste puhul 1449. kohal ja naiste puhul 1427. kohal.

Kiil oli levinuim nimi üle 85-aastaste vanuserühmas, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 1,28. Nimekandja oli keskmiselt 44 aasta vanune.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Audru, Paistu, Helme, Rannu, Rõngu, Sangaste, Otepää, Rõuge, Vastseliina, Karula, Jüri, Suure-Jaani ja Audru kihelkondade 17 mõisavallas perekonnanimeks Kiwit, Kiwwit ja Kywit (Kiivit).

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kiivit uueks nimeks ühel korral, kui loobuti nimest Kivit.

Perekonnanimi Kiivit vahetati neljal korral ära, vastavalt nimede Harju, Kalde ja Kiivet (2 juhtu) vastu.

Nime kandjaid
Ingrid Kiivit (Agur), eesti teatrikunstnik (1931–)
Jaan Kiivit seenior, eesti kirikutegelane (1906–1971)
Jaan Kiivit juunior, eesti kirikutegelane (1940–2005)

Viited

Välislingid
 

Eesti perekonnanimed
Kompander

Kompander (inglise keeles compander, sõnadest compressor ja expander) on süsteem audiosignaali dünaamikaulatuse komprimeerimiseks (kokkusurumiseks) edastamise või salvestamise jaoks ja selle ekspandeerimiseks (taastamiseks) taasesitamise jaoks. Seda süsteemi kasutatakse peamiselt telefonsides, sest võimaldab parandada signaali-müra suhet edastuskanalis ja vähendada ületüürimist (signaalitippude kärpimist). Kompandeerimist kasutatakse ka näiteks professionaalsetes juhtmevabades mikrofonides, et parandada mikrofoni dünaamikaulatust (mikrofoni dünaamiline ulatus on parem kui edastuskanali dünaamiline ulatus).

Kuna kõnesignaali sageduskarakteristikut on analoogsete vahenditega keeruline töödelda, tehakse seda pärast signaali digiteerimist. Seejuures muudetakse kvantimise sammu sõltuvalt võnkumise amplituudist. See sõltuvus on enamasti logaritmiline. Telefonitehnikas on  analooghelisignaali jaoks kasutusel nn μ-seaduse meetod (USAs) ja A-seaduse meetod (Euroopas).

A-seaduse meetod on standarditud Rahvusvahelise Telekommunikatsiooni Liidu.poolt. Signaal kvanditakse digiteerimisel vastavalt mittelineaarsele A-karakteristikule. Eesmärgiks on saavutada võimalikult ühtlane signaali-müra suhe sel teel, et suuri signaali kõrvalekaldeid keskmisest tasemest esitatakse jämedamalt (suurema kvantimissammuga) ja väikseid peenemalt.

Analoog-digitaalmuundur töötab 12-bitise täpsusega, mis vastab dünaamikaulatusele 72 dB. A-seaduse rakendamine vähendab amplituudivahemikku ±42 dB-ni, mistõttu saab andmeid edastada 8-bitise täpsusega. Sihtkohas teisendatakse andmed esmalt algse 12-bitise täpsuseni ja seejärel muundatakse digitaalne signaal digitaal-analoogmuunduri abil tagasi kõnesignaaliks.

 
Telefon
Viitliin

Viitliin (inglise keeles delay line) on seade, mille väljundsignaalil on sisendsignaali suhtes kindel ajaline nihe – viivitus ehk hilistus.

Analoogtehnilised viitliinid võivad olla elektrilised (nt pikkliin, lainejuhe), elektroonilised (CCD ja FIFO põhimõttel) või siis elektroakustilised. Sel juhul muundatakse elektrisignaal piesoelektrilise muunduriga vastavaks akustiliseks võnkumiseks, mis levib sobivas helijuhis (nt kvartsis), kus tekib levimisteekonna ja helikiirusega määratud viivitus; saadud signaal muundatakse helijuhi lõpus taas elektriliseks. 

Digitaalne viitliin on digitaalfiltrite teoorias diskreetelement,  mis võimaldab signaali viivitada vastavalt diskreetide (ingl sample) arvule. Kui ühe diskreediga tekitatud viivitus on  ja diskreetide arv , siis tekitab element hilistuse , tulenevalt z-teisenduse osast digitaalsete filtristruktuuride kirjeldamisel.

Viited
Centralia

Centralia on kummituslinn ja endine kaevanduslinn Ameerika Ühendriikides Pennsylvania osariigis Columbia maakonnas.

18. sajandi lõpus avastati, et selles piirkonnas on antratsiidi lade. Söe kaevandamist alustati ja asula tekkis 19. sajandi keskel, kui valmis piirkonda läbiv raudtee. Asula nimetati Centraliaks 1865. aastal. Esimene söekaevandus alustas tööd 1856. aastal. 1890. aastaks oli linna elanike arv kasvanud 2760-ni, linnas oli seitse kirikut, viis hotelli, kaks teatrit, pank ja postkontor. Kivisöe kaevandamise tipp saavutati Esimese maailmasõja ajal. Must neljapäev 24. oktoobril 1929 tabas ka Centralia kaevandusi ja osa kaevandusi suleti. 25. märtsil 1947 plahvatas kaevanduses söetolm. Kaevanduses oli sel ajal 142 meest, hukkus 111. Kaevandus jätkas tööd ka pärast õnnetust, aga söe kaevandamine jätkus vähenenud mahus. 1950. aastaks oli linna elanike arv kahanenud kahele tuhandele. 

1962. aasta mais kaevandus süttis. Tuli levis kuni 90 meetri sügavustes kaevanduskäikudes, mille kogupikkus on üle 13 km umbes 15 km² suurusel alal Centralia linna all. Tulekahju põhjust pole suudetud kindlaks teha. Arvatakse, et tuli levis allmaakaevandusse, kui põletati mahajäetud karjääri veetud prügi.

1962. aasta augustiks oli vingugaasi tase kaevanduse piirkonnas kasvanud nii suureks, et kaevandus suleti. Tulekahju kustutamise katsed ei õnnestunud ning lõpetati 1963. aastal. Järgneva kahe aastakümne jooksul tehti veel mitmeid ebaõnnestunud katseid põleng kustutada, aga siis loobuti. Kasvava maapinna temperatuuri ja õhusaaste tõttu hakkasid elanikud linnast lahkuma. 1992. aastal tunnistati kõik Centralia majad elamiskõlbmatuks ja 2009. aastal sundis omavalitsus kõiki elanikke linnast lahkuma ning enamik maju lammutati. 2020. aasta rahvaloenduse andmetel elas endises linnas veel 5 inimest.

Centralia kaevanduse tulekahju on levinud ka naaberasula alla, kust niisamuti elanikud lahkusid. Hinnatakse, et põleng võib kesta veel 250 aastat.

Viited

Välislingid 

Ameerika Ühendriikide kummituslinnad
Pennsylvania
Konts ja Varvas

Konts ja Varvas on Elva vallas Annikoru külas tegutsev noorte rahvatantsurühm. Rühma juhib Kaie Tali.
Biljana Borzan

Biljana Borzan (neiuna Biljana Čupurdija; sündinud 29. novembril 1971 Osijekis) on Horvaatia poliitik ja arst. Ta on aastast 2019 Euroopa Parlamendi liige. Ta oli ka Horvaatia parlamendi liige aastatel 2007–2014. Ta esindab Horvaatia Sotsiaaldemokraatlikku Parteid. Europarlamendis kuulub ta Sotsiaaldemokraatide ja demokraatide fraktsiooni.

Ta lõpetas aastal 1997 Zagrebi ülikooli arstiteaduskonna. Ta oli spetsialiseerunud töötervishoiule ja spordimeditsiinile. Ta töötas aastani 2007 Osijekis tervisekeskuse arstina. Ta osales Osijeki kohalikus poliitikas aastatel 2001–2013. Ta oli aastatel 2004–2005 Osijeki linnavolikogu esimees ja 2008–2009 abilinnapea. Ta valiti Horvaatia parlamenti aastatel 2007 ja 2011. Viimasel ametiajal juhtis ta tervishoiu- ja sotsiaalpoliitika komisjoni.

Ta oli üks Horvaatia vaatlejatest Euroopa Parlamendis, aastast 2012 (riigi Euroopa Liiduga ühinemise ajal ja enne riigi esimesi Euroopa Parlamendi valimisi). Ta valiti Euroopa Parlamenti aastal 2013, misjärel astus ta Horvaatia parlamendist tagasi. Uuesti valiti ta Euroopa Parlamenti aastatel 2014 ja 2019. Lisaks valiti ta aastal 2019 Euroopa Parlamendi Sotsialistide ja Demokraatide fraktsiooni üheks aseesimeheks.

Ta käivitas ja rahastas aastal 2017 avaldatud uuringut, millest selgus, et osa Horvaatias müüdavaid tooteid on madalama kvaliteediga kui Lääne-Euroopas müüdavad, samade kaubamärkide tooted. Ta on eriti kriitiline imikutoidu ja imikutoitude oomega-3 taseme erinevuste suhtes, mis uuringus leiti. Tema sõnul on see ka võrdsuse küsimus, kuna tema sõnul ei taha idaeurooplased Euroopa Liidus kohelda neid teise klassi kodanikena.

Aastal 2017 oli ta Euroopa Parlamendi raporti raportöör, mille kohaselt Euroopa Liit peab seadma eesmärgid toidujäätmete vähendamiseks. Tema sõnul on toidu raiskamisel oluline, negatiivne mõju majandusele ja keskkonnale ning selle vähendamine eeldab valdkonnaülest koordineerimist Euroopa Liidu ja liikmesriikide vahel. Pärast seda, kui Euroopa Liidu Nõukogu keeldus raporti eesmärke täitmast, väljendas ta oma pettumust ja ütles, et Euroopa Liit on lõhestunud: "üks viskab toitu minema" ajal, mil "inimesed nälgivad".

Ta on kutsunud üles tegema muudatusi toidu toitumisalase teabega märgistuses. Tema sõnul ei ole toitumisalane teave piisavalt selgelt märgistatud ning seadusandjate kohus on survestada toiduainetööstust, et see oleks tervislik. Tema sõnul on suur osa vähijuhtudest tingitud valest toitumisest. Tema sõnul võiks tubakaseadus olla eeskujuks muu hulgas alkoholi, suhkru ja soola reguleerimisel.

Isiklikku 
Ta sündis Biljana Čupurdijana Horvaatia serblaste perekonnas. Tema isa Jovo oli Horvaatia Kommunistide Liiga aktiivne liige ja ema Rosa töötas riiklikus julgeolekuteenistuses. Ta on abielus Vladimir Borzaniga, neil on kaks poega. Tema abikaasa töötab gastroenteroloogina Osijeki kliinilise haigla keskuses. Perekond elab Osijekis. Vabal ajal armastab ta maalida, laulda, lugeda ja õmmelda endale riideid. Peale emakeele räägib ta inglise, saksa ja vene keelt.

Horvaatia poliitikud
Horvaatiast valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Arstid
Sündinud 1971
Antonio Fuoco

Antonio Fuoco (sündinud 20. mail 1996 Cariatis) on Itaalia võidusõitja.

Karjäär

Alustad 
Fuoco debüteeris kardis nelja-aastaselt ja sõitis erinevatel Euroopa meistrivõistlustel, tõustes 2012. aastal juunioride kategooriast KF2-sse, saavutades WSK eurosarjas 3. ja CIK-FIA KF2 Euroopa meistrivõistlustel 4. koha.

2013. aastal, pärast Enrico Zanarini juhtimise ülevõtmist ja Ferrari Driver Academy programmidesse sisenemist, tegi ta debüüdi üheistmelistel, sõites koos Luca Ghiotto ja Bruno Bonifacioga Prema Junior meeskonna uues Vormel Renault 2.0 Alps sarjas. Ta võidab Vallelungas, Imolas, Monzas ja Mugellos, kogudes veel kolm poodiumit. Samuti osaleb ta Vormel Renault Eurocup 2.0 testidel ja Spa-Francorchampsi võidusõidul.

2014. aastal osales ta FIA Euroopa Vormel 3 Meistrivõistlustel, taas Prema Powerteamiga koos Nicholas Latifi, Esteban Oconi ja Dennis van de Laariga.

GP3 Series 
2015. aastal sõitis ta GP3 Series Carlini meeskonnas koos Jann Mardenboroughi ja Mitchell Gilbertiga. Hooaja esimesel poolel õnnestub tal saada Austria Grand Prix’l teine ​​koht.

15. juunil 2015 valis Ferrari Fuoco, kes jooksis Ferrari SF15-T pardal esimesel Austria Grand Prix'le järgnenud hooajasisestel katsetel.

2016. aastal püsib ta samas kategoorias, kuid läheb koos Artur Janoszi, Giuliano Alesi ja Sandy Stuvikuga edasi Tridenti meeskonda. 18. mail sõidab ta Hispaania GP-le järgnenud katsetel Ferrari SF16-H-ga.

Vormel 2 
2017. aastal siirdus ta Prema meeskonnaga Vormel 2-sse, kuid Austrias Red Bull Ringil vaid ühe poodiumi võitnud Antonio jaoks ei alanud hooaeg hästi. Hooaja esimest poolt iseloomustavad vead ja ebaõnned, mis viivad ta meeskonnakaaslasest Charles Leclercist järjekindlale vahele. Asjad paranevad hooaja teisel poolel, kus ta võidab Spa ja Monza sõitude vahel võidu ja kolm poodiumit. Ta lõpetab hooaja kaheksandal positsioonil.

Järgmisel hooajal jääb ta kategooriasse, siirdudes koos Louis Delétraziga uude meeskonda Charouz. Hooaja jooksul saavutas ta kokku kaks võitu ja kuus poodiumit, parandades eelmise hooaja tulemust ja saavutades üldarvestuses seitsmenda koha.

Vormel E 
2018. aastal tegi Dragoni tiim ametlikuks itaallasest sõitja kaasamise proovisõitjana.

Vormel 1 
2019. aastal palkas ta Scuderia Ferrarisse kolmandaks sõitjaks ja seejärel kinnitati ta 2020. aastal uuesti. 15. detsembril 2020 osales ta Yas Marina ringrajal Ferrari SF1000-ga testidel, saavutades seitsmenda kiireima aja.

IMSA ja 24 tundi Daytonast 
Jaanuaris 2022 osales ta koos Cetilar Racingu meeskonnaga Daytona 24 tunni sõidul Ferrari 488 GTE EVO 2020 roolis koos Alessio Rovera, Roberto Lacorte ja Giorgio Sernagiottoga.

WEC 
2022. aastal osaleb ta AF Corse meeskonnaga WEC-i LMGTE Pro klassis. Fuoco jagab Ferrari 488 GTE Evot Miguel Molina ja Davide Rigoniga.

Välised lingid 

 Ametlik sait (itaalia keeles)
 Antonio Fuoco, aadressil driverdb.com, DriverDB AB. (inglise keeles)
 Antonio Fuoco, saidil fda.ferrari.com, Ferrari Driver Academy. (itaalia keeles)

Itaalia sportlased
Sündinud 1996
Kalamees (perekonnanimi)

Kalamees on eesti perekonnanimi.

Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kalamees 325 inimesel: 158 mehel ja 167 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kalamees meeste puhul 431. kohal ja naiste puhul 440. kohal.

Kalamees oli levinumaks nimeks vanuserühmas 15–19 aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 2,92. Perekonnanimi Kalamees oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 8,80 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Karksi, Paistu, Helme, Palamuse, Tartu-Maarja, Viru-Nigula, Rakvere, Ambla, Kursi, Äksi, Valjala ja Jõelähtme kihelkondade 13 mõisavallas talupoegadele perenimeks Galomees, Kallamees ja Kalamees.

1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus võeti Kalamees uueks nimeks kokku 9 korral, kui loobuti nimedest Balanov, Druzinin, Fischer, Ivanov, Kallam, Kolomõtsev, Rõbakov, Visser, Zimm.

Nime kandjaid
Aleksander Kalamees, eesti spordipedagoog (1897–1987)
Anna Kalamees, eesti kopsuarst (1900–1992)
Henn Kalamees, eesti kopsuarst (1895–1972)
Kuulo Kalamees, eesti mükoloog (1939–)
Külli Kalamees-Pani, eesti õpetaja (1960–)
Piia Kalamees, eesti õigusteadlane (1983–)
Rein Kalamees, eesti taimeökoloog (1967–)
Urve Kalamees, eesti mükoloog (1936–2016)
Vallo Kalamees, eesti fotograaf, Tartu Kõrgema Kunstikooli õppejõud (1962–)

Viited

Välislingid
 

Eestistamisel antud perekonnanimed
Kristaps Eklons

Kristaps Eklons (sündinud 4. augustil 1971) on Läti tuletõrje- ja päästetöötaja ning poliitik.

Kristaps Eklons lõpetas Jūrmalas asuva Lielupe keskkooli 1989. aastal. 1992. aastal lõpetas ta Lvivis tuleohutuse kooli ja 1997. aastal Moskva Tuleohutuse Akadeemia magistrikraadiga tehnikateaduste erialal. Alates 1995. aastast töötas ta Läti Tuletõrje- ja Päästeteenistuses. 2006. aasta märtsist kuni 19. detsembrini 2011 oli ta Läti Tuletõrje- ja Päästeteenistuse operatiivjuhatuse juhataja asetäitja. Alates 19. detsembrist 2011 oli ta Läti Tuletõrje- ja Päästeteenistuse juhataja asetäitja.

Alates 26. maist 2022 on ta Läti siseminister.

Viited 

Läti poliitikud
Läti siseministrid
Sündinud 1971
Rodolfo Pizarro

Rodolfo Gilbert Pizarro Thomas (sündinud 15. veebruaril 1994 Tampicos) on Mehhiko jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Mehhiko kõrgliigaklubis Monterrey ja Mehhiko jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Pachucas, debüteerides Mehhiko kõrgliigas 2012. aastal. 2016. aasta Clausura-hooajal tuli ta klubiga Mehhiko meistriks.

2016. aasta detsembris siirdus ta Víctor Guzmáni vastu Guadalajarasse. Guadalajaraga tuli ta Mehhiko meistriks 2017. aasta Clausura -hooajal ja võitis 2018. aastal CONCACAF-i Meistrite Liiga.

2018. aasta juunis liitus ta Monterreyga. 2019. aasta Apertura-hooajal tuli Pizarro Monterreyga kolmandat korda oma karjääri jooksul Mehhiko meistriks.

2020. aasta veebruaris sõlmis ta lepingu Major League Socceri klubiga Inter Miami. 2022. aastal naasis ta laenule Monterreysse.

Mehhiko jalgpallikoondises tegi Pizarro debüüdi 29. jaanuaril 2014 sõprusmängus Lõuna-Korea vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. veebruaril 2016 sõprusmängus Senegali vastu. Ta on kuulunud Mehhiko koondisse 2017., 2019. ja 2021. aasta CONCACAF Gold Cup'il. Lisaks kuulus ta 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril Mehhiko olümpiavõistkonda.

Saavutused 
Pachuca
Liga MX: Clausura 2016
Guadalajara
Liga MX: Clausura 2017
Copa MX: Clausura 2017
CONCACAF-i Meistrite Liiga: 2018
Monterrey
Liga MX: Apertura 2019
CONCACAF-i Meistrite Liiga: 2019

Mehhiko jalgpallurid
CF Pachuca mängijad
CD Guadalajara mängijad
CF Monterrey mängijad
Sündinud 1994