joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Surnud 4. juulil

Siin loetletakse 4. juulil surnud tuntud isikuid.

1826 – John Adams, Ameerika Ühendriikide teine president
1826 – Thomas Jefferson, Ameerika Ühendriikide kolmas president
1834 – Marie Curie, poola füüsik (Nobeli auhinna laureaat)
1851 – Carl Friedrich von Ledebour, saksa botaanik
1881 – Johan Vilhelm Snellman, Soome poliitik ja kultuuritegelane
1902 – Vivekananda, india usureformaator ja rahvusliku liikumise tegelane
1904 – August von Husen, endine Tallinna linnapea
1910 – Giovanni Schiaparelli, itaalia astronoom
1934 – Chaim Nachman Bialik, juudi kirjanik ja sionistlik aktivist
1937 – Gustav Pihlakas, raamatukaupmees ja kirjastaja
1938 – Otto Bauer, Austria poliitik
1943 – Władysław Sikorski, Poola sõjaväelane ja poliitik
1948 – Monteiro Lobato, Brasiilia kirjanik ja ajakirjanik
1949 – Oskar Truu, eesti kirjamees
1951 – Tatu Pekkarinen, soome laulja ja laulukirjutaja
1964 – Samuil Maršak, juudi päritolu Vene luuletaja ja proosakirjanik
1970 – Barnett Newman, USA kunstnik
1971 – August Milli, eesti viiuldaja
 1971 – Vladimir Parvel, eesti filmioperaator ja -lavastaja
1973 – Ellen Kaarma, eesti näitleja 
 1973 – Harald Perlitz, eesti füüsik
1974 – Georgette Heyer, Briti kirjanik
 1974 – Ilja Varšavski, Vene ulmekirjanik
1975 – Vladimir Jemeljanov, vene näitleja
 1975 – Reinhold Kleitsman, eesti arstiteadlane
1976 – Antoni Słonimski, poola kirjanik ja ajakirjanik
1980 – Paul Vaarask, eesti keeleteadlane ja pedagoog
1981 – Michael Kohl, Saksa DV diplomaat
1986 – Verner Jürman, eesti arst
1988 – Janusz Przymanowski, poola kirjanik ja ajakirjanik
1989 – Jack Haig, Briti näitleja
1989 – Camilla Mickwitz, Soome lastekirjanik, illustraator ja multifilmide looja
1996 – Helga Ast, eesti arst
1997 – Charles Kuralt, USA ajakirjanik
 1997 – Miguel Najdorf, juudi päritolu Argentina maletaja
2003 – André Claveau, prantsuse laulja
2006 – Andrei Krasko, vene näitleja
 2006 – Ursula Põks, eesti tõlkija ja toimetaja
2008 – Evelyn Keyes, USA näitleja
 2008 – Jesse Helms, Ameerika Ühendriikide poliitik
2009 – Béla Király, Ungari sõjaväelane ja ajaloolane 
 2009 – Robert Mitchell, USA organist 
 2009 – Leo Mol, ukraina päritolu Kanada skulptor 
 2009 – Allen Klein, USA ärimees 
 2009 – Laurence Villiers, Briti aristokraat 
 2009 – Lasse Strömstedt, rootsi kirjanik 
 2009 – Jean-Baptiste Tati Loutard, Kongo poliitik 
 2009 – Robert Louis-Dreyfus, prantsuse päritolu Šveitsi miljardär 
 2009 – Drake Levin, USA kitarrist 
 2009 – Kurtuluş Türkgüven, türgi laulja ja helilooja 
 2009 – Steve McNair, USA jalgpallur 
2013 – Tiiu Argus, eesti arhitekt 
 2013 – Aleksander Müller, eesti kirjanik ja muusik 
2017 – Daniil Granin, Vene kirjanik
 2017 – Tõnu Odamus, eesti harrastussportlane 
2018 – Küllike Rooväli, eesti ajakirjanik ja fotograaf
 2018 – Lembit Annus, eesti kommunist ja Eestimaa Kommunistlik Partei tegelane
2019 – Marju Lepajõe, eesti religiooniloolane, klassikaline filoloog ja tõlkija
 2019 – Juta Kruusimägi, eesti arhitekt ja arhitektuuriloolane

Juuli, 04.
Kyonemichthys rumengani

Kyonemichthys rumengani on merinõellaste   sugukonda  kuuluv kalaliik monotüüpsest perekonnast  Kyonemichthys.  

See väike merinõellane kasvab umbes 2,7 sentimeetri pikkuseks. Elab troopikavetes, 15–20 meetri sügavusel.
Leviala hõlmab India ja Vaikse ookeani troopikapiirkondi, eelkõige Indoneesia ja Paapua Uus-Guinea rannikumeresid.

Perekond Kyonemichthys kuulub alamsugukonda Syngnathinae. Esmaskordselt kirjeldas uut perekonda selle ainsa liigiga ameerika merebiogeograaf ja taksonoom Martin F. Gomon 2007. aastal.

Teistel andmetel  liigitatakse perekond  Kyonemichthys kas alamsugukonda Hippocampinae või siis lülitatakse ta merinõellaste mõningaid kääbusvorme ühendavasse parafüleetilisse rühma Acentronurinae.

Viited

Välislingid
Kyonemichthys rumengani Elu entsüklopeedia  (inglise keeles)

Merinõellased
Myron (perekond)

Myron on maoperekond.

Klassifikatsioon 

Perekonda Myron klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:  
 Myron karnsi Murphy, 2011
 Myron resetari Murphy, 2011
 Myron richardsonii Gray, 1849.

Levila

Neid madusid võib kohata Maluku saarte, Uus-Guinea saare ja Austraalia rannikuäärsetes vetes.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne ADW-s
 Sissekanne CoL-is
 Sissekanne ITIS-es
 Sissekanne IUCN-is
 Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
 Sissekanne roomajate andmebaasis
 Sissekanne saidil Wikispecies
 Sissekanne WoRMS-is

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Myron (genre) seisuga 31.08.2014.

Veemadulased
Surnud 24. augustil

Siin loetletakse 24. augustil surnud tuntud isikuid.

1724 – Andreas Kneller, saksa helilooja
1759 – Ewald Christian von Kleist, saksa kirjanik ja Preisi ohvitser
1861 – Pierre Berthier, prantsuse mineraloog ja geoloog
1888 – Rudolf Clausius, saksa füüsik ja matemaatik
1919 – Jakob Tabur, Eesti sõjaväelane
1923 – Kate Douglas Wiggin, ameerika kirjanik
1940 – Paul Nipkow, saksa leidur
1942 – Johannes Zimmermann, eesti poliitik 
1943 – Simone Weil, juudi päritolu Prantsuse filosoof, kristlik müstik ja poliitiline aktivist
1945 – Midori Naka, jaapani näitlejanna
1956 – Mitchell Lewis, ameerika näitleja
1956 – Kenji Mizoguchi, jaapani filmirežissöör ja stsenarist
1958 – Johannes Gerhardus Strijdom, Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik
1965 – Mart Kuusik, eesti päritolu sõudja
1966 – Lao She, hiina kirjanik
 1966 – Tadeusz Bór-Komorowski, Poola sõjaväelane
1970 – Rudolf Sirge, eesti kirjanik
1973 – Jacques Datin, prantsuse helilooja
1979 – Hanna Reitsch, saksa lendur
1983 – Kalevi Kotkas, eesti päritolu Soome sportlane
1983 – Pentti Saarikoski, soome proosakirjanik ja luuletaja
1988 – Boriss Romanitski, vene näitleja 
1990 – Sergei Dovlatov, vene kirjanik
 1990 – Linda Vernik, eesti filmikunstnik
1991 – Sergei Ahromejev, NSV Liidu sõjaväelane, marssal
1995 – Johannes Antonsson, Rootsi poliitik
1995 – Zbyněk Brynych, tšehhi filmirežissöör ja stsenarist
1995 – Raimond Turja, eesti poksija ja poksitreener
1996 – Zäinäb Biişeva, baškiiri luuletaja, proosa- ja näitekirjanik, tõlkija
1998 – Julius Schreider, juudi päritolu Vene matemaatik, küberneetik, semiootik ja filosoof
2001 – Roman Matsov, baltisaksa päritolu Eesti dirigent
2001 – Jane Greer, ameerika näitlejanna
2003 – Herbert Otto, saksa kirjanik
2004 – Elizabeth Kübler-Ross, Šveitsi päritolu Ameerika Ühendriikide psühhiaater
2005 – Rosa Parks, kodanikuõiguste eest võitleja USA-s 
2006 – Rocco Petrone, ameerika insener
2007 – Abd ar-Raḥman Ārif, Iraagi sõjaväelane ja poliitik, president 1966–1968 
 2007 – Hansjörg Felmy, saksa näitleja 
 2007 – Margus Heek, eesti jurist 
2008 – Riitta Immonen, soome moekunstnik 
 2008 – Wei Wei, hiina luuletaja ja proosakirjanik 
 2008 – Tad Mosel, USA näitekirjanik
 2008 – Gerard Ford, USA moekunstnik 
 2008 – Jacques Krier, prantsuse filmilooja 
 2008 – Paul Schruers, Hasselti piiskop Belgias 
 2008 – Hansi Lang, Austria muusik 
 2008 – Heino Lind, eesti purjetaja 
2009 – Toni Sailer, Austria mäesuusataja
2014 – Kaljo Kask, eesti põllumajandusteadlane
2015 – Valdur Napp, eesti arhitekt 
2016 – Walter Scheel, Saksamaa poliitik

August, 24.
Surnud 17. augustil

Siin loetletakse 17. augustil surnud tuntud isikuid.

 1786 – Friedrich II, Preisimaa kuningas
 1869 – Jules André, prantsuse kunstnik
 1898 – Carl Zeller, austria helilooja
 1903 – Hans Gude, norra kunstnik
 1918 – Moissei Uritski, Nõukogude kommunistlik partei- ja riigitegelane
 1921 – Maria Piłsudska, poola õpetaja, poliitiline aktivist ja riigijuht Józef Piłsudski esimene abikaasa
 1924 – Paul Natorp, saksa filosoof ja pedagoog
 1925 – Ioan Slavici, rumeenia kirjanik ja ajakirjanik
 1936 – Armin Lomp, eesti fotograaf
 1944 – Günther von Kluge, Saksa sõjaväelane, feldmarssal
 1945 – Shimaki Kensaku, jaapani kirjanik
 1953 – Gao Gang, hiina kommunist ja Hiina Rahvavabariigi riigitegelane
 1957 – Antanas Vienuolis, leedu kirjanik
 1963 – Jaan Tartland, eesti insener ja ehitusettevõtja
 1969 – Otto Stern, saksa füüsik
 1971 – Wilhelm List, Saksa sõjaväelane, marssal
 1972 – Aleksandr Vampilov, vene kirjanik
 1973 – Jean Barraqué, prantsuse helilooja
 1978 – Vera Maretskaja, vene näitleja
 1987 – Rudolf Heß, Saksamaa poliitik ja riigitegelane
 1988 – Muhammad Zia-ul-Haq, Pakistani sõjaväelane ja poliitik
 1989 – Lawrence Stevens, Lõuna-Aafrika poksija
 1991 – Zygmunt Franciszek Szystowski, Poola sõjaväelane
 1994 – Boris Kõrver, eesti helilooja 
 1995 – Juhan Kalde, eesti maadleja ja sporditegelane
 2000 – Franco Donatoni, itaalia helilooja
 2000 – Martin Neithal, eesti kirjandusteadlane
 2002 – Valentin Plutšek, vene teatrilavastaja
 2004 – Kain Tapper, soome skulptor
 2009 – Robert Feldhoff, saksa ulmekirjanik
 2010 – Francesco Cossiga, itaalia poliitik
 2010 – Jüri Rästas, eesti meremees 
2011 – Michel Mohrt, prantsuse kirjanik 
 2011 – Leo Tivas, eesti maletaja, treener ja kohtunik 
 2011 – Vassõl Džartõ, Ukraina poliitik 
 2011 – Pierre Quinon, prantsuse teivashüppaja 
 2011 – Jekaterina Golubeva, Prantsuse filminäitleja 
 2011 – Nikita Jemšanov, vene näitleja 
 2011 – Valvo Raag, eesti päritolu USA füüsik
 2013 – Tamara Waskoff, Eesti tekstiilikunstnik
 2014 – Miodrag Pavlović, serbia luuletaja, proosakirjanik ja kriitik
 2014 – Arvi Hallik, eesti näitleja
 2016 – Arthur Hiller, Kanada filmilavastaja
 2017 – Sirkka Selja, soome luuletaja
 2020 – Tarmo Õuemaa, eesti ajakirjanik

August, 17.
Novorossija (projekt)

Rahvavabariikide Liit ehk Novorossija Rahvavabariikide Liit (vene keeles Союз народных республик Новороссия Sojuz narodnõhh respublik Novorossija) oli Ida-Ukrainas Luhanski ja Donetski oblasti territooriumil Ukraina kriisi ajal väljakuulutatud tunnustamata Luhanski Rahvavabariigi ja Donetski Rahvavabariigi 24. mail 2014 sõlmitud föderatsioon.

Ukraina kuulutas föderatsiooni mõlemad liikmed, Luhanski Rahvavabariigi ja Donetski Rahvavabariigi, separatistlikuks ja terroriorganisatsiooniks.
Venemaa Föderatsioonis koordineeris pseudoriigi põhiseaduse loomist ja infosõda koordinatsioonikeskus Novaja Rus («Новая Русь»).

Haldus-territoriaalne korraldus

Pavel Gubarevi kinnitusel hakkab Novorossija koosseisu kuuluma kokku 8 Ukraina oblastit: lisaks Donetski ja Luhanski oblastile ühineb Gubarevi väitel referendumite korraldamise teel veel 6 oblastit: Dnipropetrovski, Zaporižžja, Odessa, Mõkolaivi, Harkivi ja Hersoni oblast.

Viited

Välislingid
Infoagentuur Novorossija (vene keeles)
Авторы Центр координации «Новая Русь» (vene keeles)

2014. aasta Ukrainas
Venemaa infooperatsioonid ja propaganda
Mālpilsi mõis

Mālpilsi mõis (Mālpils muiža, saksa Lemburg) oli mõis Lätis Mālpilsi kihelkonnas. Endine mõisasüda jääb tänapäeval Sigulda piirkonda Mālpilsi.

Mālpilsi mõis kasvas välja Mālpilsi ordulinnusest. 1625. aastal annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf ordulinnuse koos linnuselääniga hilisemale Ingeri ja Liivimaa kindralkubernerile ooberst Nils Assersson Mannersköldile. Tollal kuulusid linnuse juurde veel Mūru (Muremoise, Rodenhof), Dravantase (Drewenshof) ja Žiburtu mõis (Sieburt, Siebertmoise). Vaatamata sellele, et Lemburi linnus oli purustatud, püstitati sinna puidust mõisahooned ja mõisakeskus tegutses seal kuni 18. sajandi keskpaigani, kui ehitati uus härrastemaja.

1638. aasta adramaarevisjonis on öeldud, et Poola ajal moodustas Lemburi staarostkonna ning viimase staarosti nimi olnud Ostrovski. Veel on kirjas, et linnuse juurde kuulub 3 mõisat, 3 kõrtsi, 2 veskit jne. 1680. aastate reduktsiooniga võeti Lemburi (Mālpilsi) mõis tagasi Rootsi riigile. Ilmselt Põhjasõja järel 1700–1721 Lemburi linnuse territoorium hüljati.

1753. aastal andis Vene keisrinna Jelizaveta Petrovna valduse polkovnik Melgunovi naisele proua von Straussile. 18. sajandi teisel poolel läks mõis Taubede valdusse. 1782 on August Wilhelm Hupel kirjeldanud Lemburit kui mõisat, kus palju ilusaid kivist hooneid silma rõõmustavad. 1820 ostis valduse oksjonil maanõunik Friedrich von Grote, tema suguvõsa kätte jäi mõis kuni võõrandamiseni 1920. aastal.

1760 ehitas parun Gustav Wilhelm von Taube mõisale umbes 1 km kaugusele ordulinnusest loode poole uue härrastemaja. Vanad linnusevaremed lammutati arvatavasti ehitusmaterjaliks. Klassitsistlik peahoone ehitati 1911. aastal Wilhelm Bockslaffi projekti järgi ümber. Pärast võõrandamist asus hoones algul algkool, seejärel kuulus see Läti erusõjaväelaste ühendusele ning 1935. aastasi oli eravalduses. Nõukogude ajal oli seal algul maaparandajate kool ja seejärel sovhoosi keskus; 1966. aastast on see muuseum. Pärast Läti taasiseseisvumist tagastati hoone õigusjärgsele omanikule ja sellest ajast saati on see olnud eravalduses. 2008. aastal lõpetati hoone restaureerimine. Tänapäeval on hoones restoran ja võõrastemaja.

Mõisakompleksi juurde kuulub park. Selle pindala on 24 hektarit. Park on rajatud terrassidele, seda liigendavad tiigid. Keskse osa pargist moodustab õunaaed, pargi ümber on maakividest müür. Pargis kasvab eksootilisi puuliike, nende seas läänepärn, torkav kuusk, hõbevaher, hall pähklipuu. Pargis asub Gustav Wilhelm von Taube mälestusmärk.

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Mõisa koduleht

Läti mõisad
Vidzeme
Hancavičy rajoon

Hancavičy rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1710 km². 2009. aasta seisuga elas seal 31 170 inimest.

Rajoon moodustati aastal 1940. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Aharevičy, Chatyničy, Čudzini, Dzianiskavičy, Lubašava, Lusina, Malkavičy ja Nači külanõukogu. Halduskeskus on Hancavičy linn.

Rajoon asub Polesje madalikul, kõrgused ulatuvad valdavalt 150-160 meetrit üle merepinna. Suurim kõrgus on 195,8 meetrit üle merepinna (Šaški küla lähistel) madalaim paik aga asub Cna jõe orus (145 meetrit). Rajooni jõed voolavad Prõpjatsi jõkke, suuremad nende seas on Cna, Łań ja Bobryk.

2009. aasta seisuga olid elanikest 95,6% valgevenelased, 2,18% venelased, 1,17% poolakad ja 1,05% oli teistest rahvustest. 90,51% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 8.53% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 73,63% elanikke, vene keelt aga 23,39%.

Välislingid 

Rajooni täitevkomitee kodulehekülg (vene keeles)
Rajooni kaart
Rajoon YouTube'is

Bresti oblasti rajoonid
Danny Teeson

Daniel "Danny" Teeson (sündinud 27. mail 1975) on inglise näitleja ja laulja.

Välislingid
 

Suurbritannia näitlejad
Inglismaa lauljad
Sündinud 1975
Pühalepa vald (Pühalepa kihelkond)

Pühalepa vald (kuni 1935. aastani Suuremõisa vald; saksa keeles Grossenhof; kohalikus kõnepruugis lühemalt ka Suurevald) oli vald Pühalepa kihelkonnas.

Valla keskus asus algul Kerema külas, kuid 20. sajandi alguses viidi Reikama külla.

Vald asus kuni 1917. aastani Haapsalu kreisis ning seejärel kuni 1946. aastani Lääne maakonnas ja aastail 1946–1950 Hiiu maakonnas.

Ajalugu 
Vald moodustati 1866. aastal sarnaselt teiste Hiiumaa valdadega (1866. aasta vallareform).

1935. aastal nimetati vald Pühalepa vallaks.

1939. aasta vallareformiga valla piirid ei muutunud. 

1945 septembris moodustati Pühalepa vallas Pühalepa külanõukogu keskusega Partsi asunduses, Palade külanõukogu keskusega Palade asunduses ja Suuremõisa külanõukogu keskusega Suuremõisa asunduses. 1950. aastal Pühalepa vald likvideeriti ja selle alad arvati Hiiumaa rajooni koosseisu.

Vaata ka
 Pühalepa vald

Viited

Kirjandus 
 Prof. J. Uluots avastas Hiiumaal muistse sõjasadama. Päevaleht, 1. september 1939, nr. 236, lk. 5.

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Eesti vallad 1939
Pühalepa kihelkond
Lääne maakonna endised vallad
San Francisco (täpsustus)

San Francisco on linn Californias. See võib tähendab veel mitut asja.

 San Francisco on linn Argentinas
 San Francisco on vald Guatemalas
 San Francisco on mahajäetud linn Minnesotas
 San Francisco on mitme asula nimi Filipiinidel
 "San Francisco" on Cascada laul
 "San Francisco" on Tor Endreseni laul
 "San Francisco" on film

"(I Left My Heart in) San Francisco", Tony Bennetti tunnuslaul
Łachva

Łachva (valgevene keeles Лахва, jidiši keeles לאכווע, transkribeerituna Lahva) on küla (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Łuninieci rajoonis Śmierdźi jõe kaldal. Asula on Łachva külanõukogu halduskeskus.

Łachvas on keskkool, raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on vanalinn ja õigeusu kirik aastast 1880. Lisaks asub asula lähedal rauaaegne asulaplats.

Ajalugu 

Łachvat mainitakse esimest korda aastal 1493. Asula hakkas kuuluma Navahradaki vojevoodkonda ja Navahradaki maakonda. Algul Leedu suurvürstide valduses olnud asula läks hiljem  Kiszkade ja seejärel Radziwillide valdusesse.

XVII sajandil sai Łachvast alev, selle juurde rajati mõisakompleks. XVIII sajandil rajati mõisa juurde ka loss. Need ehitised on tänapäevaks hävinud.

Poola jagamisel läks Łachva aastal 1793 Venemaa koosseisu. Alev hakkas kuuluma Minski kubermangu. Asula omanikuks said Sayn-Wittgensteinid. XIX sajandi alguses hakkas asulas tegutsema polsterdatud mööblit valmistav vabrik. alevis oli suur juutide kogukond. Aastal 1897 oli alevis 3894 elanikku, neist 1597 olid juudid; aastal 1909 oli elanikke 8654, neist 2880 juudid. Alev oli toona Niemirowicz-Szczyttide valdus.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Łachva Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi kaotas see ka alevi staatuse. Aastal 1942 toimus kohalikus getos elanud juutide ülestõus, mis oli esimene selletaoline Natsi-Saksamaal. Getos olnud 2350 juudist suurem osa hukkus, umbes tuhandel õnnestus põgeneda.

Pilte

Tuntud elanikke 

 Marian Hutten-Czapski - Poola zooloog

Välislingid 

 Łachva
 Łachva ülestõusu ajal pääsenu tunnistus

Valgevene asulad
Łuninieci rajoon
Velise vald (Vigala kihelkond)

Velise vald oli vald Vigala kihelkonnas. Vallamaja asus Velise külas.

Vald moodustati 1866. aastal.

1891. aastal liideti Velise vallaga Nurtu vald, Päärdu vald ja Valgu vald.

1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Velise valla koosseisu, välja arvatud Rääsküla ja Kurevere külade maa-alad, mis läksid Vigala valda, ning Laane talude maa-alad, mis läksid Kaisma valda.

Viited 

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Vigala kihelkond
Mikaševičy

Mikaševičy (transkribeerituna Mikaševitšõ) on linn Valgevenes Bresti oblastis Łuninieci rajoonis, Mikaševičy külanõukogu halduskeskus. Poola keeles Mikaszewicze. Linna ühendab Prõpjatsi jõega kanal, ka läbib linna Łuniniec-Kalinkavičy raudtee.

Linna piirides on 3 keskkooli, gümnaasium, laste spordikool ja muusikakool. Mikaševičys on ka kultuurimaja ja 2 raamatukogu. Linna esindab jalgpalliklubi FC Granit Mikashevichi (ФК Граніт Мікашэвічы. Tööstusest on linnas toiduainetetööstus ja ehitusmaterjalide tootmine. Linnas valmistatakse raudbetooni ja kaevandatakse dioriiti. Suurimaks vaatamisväärsuseks linnas ongi dioriidikarjäär.

Ajalugu 

Mikaševičyt mainitakse esimest korda aastal 1785, mil see kuulus Radziwillidele. Asula hakkas kasvama XIX sajandi kaheksakümnendatel aastatel, mil avati raudteejaam ja asulast sai alev. XX sajandi alguses ehitati sinna vineerivabrik; vabriku punastest tellistest hoone on vanim säilinud maja selles linnas. Tänapäeval asub seal lasteaed.

Aastast 1921 oli Mikaševičy Poola koosseisus. 1939. aastal liideti alev Valgevene NSV-ga. Mikaševičyst sai linn aastal 2005.

Välislingid 

 Mikaševičy karjäär YouTube'is
 Mikaševičy
 Linna kodulehekülg
 Mikaševičy karjäär

Mikaševičy
Łuninieci rajoon
Łuniniec

Łuniniec (transkribeerituna Luninets) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Łuninieci rajooni halduskeskus. Leedu keeles Luninecas. Łuniniec on raudteede sõlmpunkt, sealt hargnevad liinid Baranavičy, Bresti, Kalinkavičy ja Sarni suunas.

Esmakordsel mainimisel kasutati linna kohta nime Mały Łulin (Малы Лулін), hiljem on kasutatud nimesid Łuliniec (Лулінец) ja Łuniniec Mały (Лунінец Малы). Tänapäevast nimekuju kasutati esimest korda aastal 1561. 

Łuniniecis on toiduainetetööstus, seal töödeldakse puitu ja valmistatakse ehitusmaterjale. Tähtsaim ettevõte on elektrimootorite tehas, kus mootoreid ka remonditakse.

Linnas asub koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on veel katoliku kirik (1931) ja õigeusu kirik (1912–1921).

Ajalugu 

Łuninieci mainitakse esimest korda aastal 1449. Esimesed teadaolevad omanikud olid Niemirowiczid. Aastal 1552 ostsid asula Dowojnod. Asula kuulus Navahradaki vojevoodkonda ja Navahradaki maakonda. Aastaks 1580 olid asula omanikuks saanud Drucki-Lubeckid.

Alates aastast 1580 vahetusid omanikud kiiresti – Snouskised, Salamjaretskid, Klačkovnad, Narutowiczid ja aastaks 1595 Kuncewiczid. Aastal 1617 omandasid asula Dalmatid, aga aastal 1622 kingiti Łuniniec Dziatłava kloostrile.

Aastal 1793 läks asula teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Łuniniec hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1842 kloostri maad riigistati. Asula hakkas arenema pärast raudteede valmimist 1880. aastatel. Asulasse rajati depoo ja postkontor.

Aastast 1921 oli Łuniniec Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Linnaõigused sai asula aastal 1940, ühtlasi sai Łuniniecist rajoonikeskus. 1970. aastatel ehitati sinna suur elektrimootorite tehas.

Pilte

Tuntud elanikke 
Iryna Chlustava – Valgevene kergejõustiklane
Aksana Sprynčan – Valgevene kirjanik
Jerzy (Korenistow) – Poola vaimulik
Czesław Zbierański – Poola lennundusinsener
Płaton Cichanovič – Valgevene keeleteadlane
Mikałaj Kalinkovič – Valgevene kirjanik
Mieczysław Bohatkiewicz – Poola vaimulik
Franciszek Drucki-Lubecki – Poola poliitik
Zygmunt Jagodziński – Poola poliitik
Michał Jakubik – Poola lendur ja kõrgem sõjaväelane
Ryszard Kraśko – Poola följetonist ja kirjanik
Mikołaj Sukniewicz – Poola kõrgem sõjaväelane
Zygmunt Ziółkowski – Poola poliitik

Viited

Välislingid 

 Linna koduleht
 Linna hümn YouTube'is
 Łuniniec
 Linn Valgevene fotoentsüklopeedias

Łuniniec
Łuninieci rajoon
Łuninieci rajoon

Łuninieci rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 2709 km². 2009. aasta seisuga elas seal 73 200 inimest.

Rajoon moodustati aastal 1940. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Bahdanaŭka, Bastyńi, Čučavičy, Dziatłavičy, Dvareci, Haradoki, Łachva‎, Łunini, Mikaševičy, Radzihierava, Sinkievičy ja Vulka külanõukogu.

Halduskeskus on Łuninieci linn. Teised tähtsamad asulad on Mikaševičy linn, Łachva‎ ja Kažan-Haradok.

Rajoon asub Polesje madalikul. Suurim jõgi on Prõpjats rajooni lõunapiiril, suuremad sinna voolavad jõed on Cna, Łań,  Śmierdź ja Bobryk.

2009. aasta seisuga olid elanikest 96,17% valgevenelased, 2,54% venelased ja 1,29% oli teistest rahvustest. 76,78% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 21,88% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 45,48% elanikke, vene keelt aga 53,09%.

Välislingid 

Rajooni täitevkomitee kodulehekülg (vene keeles)
Rajooni kaart

 
Bresti oblasti rajoonid
Tytti Tuppurainen

Tytti Johanna Tuppurainen (sündinud 18. veebruaril 1976 Oulus) on Soome poliitik, alates 6. juunist 2019 Soome Euroopa asjade minister, alguses Antti Rinne valitsuses ja seejärel Sanna Marini valitsuses.

Ta kuulub Soome Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 

Ta on Eduskunna liige alates 2011. aastast. Eduskunna valimistel kogus ta 2011. aastal 5313 häält ja 2007. aastal 2791 häält.

2004, 2008 ja 2012 valiti ta Oulu linnavolikogu liikmeks.

Välislingid
Tytti Tuppuraise koduleht

Soome poliitikud
Sündinud 1976
Ulbroka mõis

Ulbroka mõis (Ulbrokas muiža) on mõis Lätis Stopiņi piirkonnas Ulbrokas. Saksa keeles Stubensee.

Ulbroka mõisa on esimest korda mainitud aastal 1562. Mõis on nime saanud 16. sajandi Riia linnapea H. von Ulenbrocki järgi, kellele mõis kuulus. Aastal 1564 sai mõisa omanikuks Zygmunt II August. Aastal 1718 kuulus mõis raehärra K. Zimmermannile, aastast 1874 sai mõisa omanikuks J. Buse. Aastast 1902 kuulus mõis Mengdenitele, jäädes nende valdusse kuni võõrandamiseni 1920. aastal.

Peahoone ehitati 1800. aasta paiku. Klassitsistlik häärber valmis Christoph Haberlandi projekti järgi ja asub mõisa vesiveski tiigi ääres. Võõrandamisest Teise maailmasõjani asus peahoones sanatoorium. Tänapäeval asub hoones raadiojaam. 

Mõisakompleksi juurde kuuluvad veel tall ja ait, hävinud on vesiveski, mõisavalitseja maja, teenijate maja ja mitu tootmishoonet. Säilinud on ka aed ja park. Parki on rajatud lava.

Välislingid
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Vidzeme
Unguri

Unguri (vanasti ka Ungurmuiža) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis, Cēsise piirkonnas ja Raiskumsi vallas.

Unguri asub merepinnast 70 m kõrgusel.

Ungursi järve ääres asub kämping.  Külas on Unguru kapi ja Unguri bussipeatused.

Asulas oli Ungurmuiža mõisa (Orellen) süda. Asulat on esmakordselt mainitud aastal 1421, kuid mõisa pargis asub endine Urele linnamägi, kus võis asuda Urele linnus. Aastani 2021 kuulus küla Pārgauja piirkonda.

Linnamägi, Zaļkalni muinaskalmed ja Ungurmuiža mõisa hoonetekompleks (sealhulgas mõisniku elumaja, kabel, kõrtsihoone, ait, tall-tõllakuur, eluhoone, park ja teepaviljon, lisaks veel kabeli uks või värav ja kaks kabelis asuvat hauatähist, häärberi trepid, seina- ja laemaalingud, üks häärberi uks, ühed häärberi ukseraamid, ühe ruumi lagi ja kaks häärberi ahju) on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Kohaliku kaitse all on mõisa õllekoda, veskimehe maja, kelder ja laut.

Unguri jääb Gauja rahvusparki. Looduskaitse all on Mazaiskrogsi allee, Mazaiskrogsi tamm (ümbermõõt 6,25 ja kõrgus 20 meetrit), tamm ümbermõõduga 4,2 meetrit, mänd ümbermõõduga 3,3 ja kõrgusega 20 meetrit, tamm ümbermõõduga 6,09 ning kõrgusega 25 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,3 ja kõrgusega 20 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,15 ning kõrgusega 20 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,4 ja kõrgusega 16 meetrit, tamm ümbermõõduga 6 ning kõrgusega 18 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,15 ja kõrgusega 21 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,8 ning kõrgusega 18 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,65 ja kõrgusega 27 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,75 ning kõrgusega 21 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,35 ja kõrgusega 17 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,25 ning kõrgusega 24 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,57 ja kõrgusega 22 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,44 ning kõrgusega 24 meetrit, tamm ümbermõõduga 4 ja kõrgusega 25 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,13 ning kõrgusega 25 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,27 ja kõrgusega 23 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,43 ning kõrgusega 24 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,54 ja kõrgusega 21 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,23 ning kõrgusega 26 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,28 ja kõrgusega 23 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,38 ning kõrgusega 27 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,5 ja kõrgusega 23 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,13 ning kõrgusega 29 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,04 ja kõrgusega 23 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,24 ning kõrgusega 29 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,03 ja kõrgusega 24 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,53 ning kõrgusega 24 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,49 ja kõrgusega 25 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,27 ning kõrgusega 24 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,81 ja kõrgusega 23 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,56 ning kõrgusega 27 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,25 ja kõrgusega 32 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,27 ning kõrgusega 27 meetrit, tamm ümbermõõduga 6,25 ja kõrgusega 22 meetrit, nulg ümbermõõduga 2,8 ning kõrgusega 28 meetrit, saar ümbermõõduga 5,02 ja kõrgusega 25 meetrit, pärn ümbermõõduga 3,64 ning kõrgusega 26 meetrit ja pärn ümbermõõduga 5,74 ning kõrgusega 18 meetrit.

2007. aastal elas külas 69 inimest.

Cēsise piirkonna külad
Zaķumuiža mõis

Zaķumuiža mõis, ka Valdenrode mõis (saksa keeles Waldenrode, varem Sacke, läti keeles Zaķumuiža, ka Valdenrodes pils) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Riia kreisis Ropaži kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Ropaži piirkonnas Zaķumuižas.

Ajalugu
Zaķumuiža mõis kuulus võõrandamiseni 1920. aastal Wolffide suguvõsale.

Mõisaansambel
Peahoone ehitati aasta 1900 paiku. Historitsistlik häärber sai Esimese maailmasõja ajal kannatada ja seisis edaspidi tühjalt. Peahoonet kavatseti restaureerida, ent rahaliste raskuste tõttu tööde algus venis ja aastal 2002 hävis hoone tulekahjus peaaegu täielikult. Hoone varemed likvideeriti aastal 2012.

Mõisakompleksi juurde kuuluvad XIX sajandil rajatud tall ja ait, samuti kaks teenijate maja. Säilinud on ka tiikidega park.

Vaata ka
Fideikomiss

Välislingid 
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Vidzeme
Tartu sünagoog

Tartu sünagoog oli Tartus Turu tänaval asunud sünagoog. Sünagoogile pandi nurgakivi 1899. aastal ja hoone valmis arhitekt Robert Pohlmanni plaanide järgi 1903. aastal. Sünagoog hävis 1944. aastal.

1950. aastatel oli plaan ehitada varemed ümber makaronivabrikuks. Kuid sellest asja ei saanud ning hoone lammutati. 1960. aastatel ehitati samasse kolm silikaadist viiekorruselist kortermaja. Sünagoogi asukoht jääb ligikaudu Turu 11 elamu alla.

Vaata ka

Maakri tänava sünagoog
Narva sünagoog

Viited

Tartu ajaloolised ehitised
Eesti sünagoogid
Issanda Muutmise kirik



Eestis 
 Tallinna Issanda Muutmise peakirik
 Narva Issanda Muutmise peakirik
 Kohtla-Järve Issanda Muutmise kirik
 Lümanda Issanda Muutmise kirik
 Oru lossi Issanda Muutmise kirik
 Maaritsa Issanda Muutmise kirik
 Obinitsa Issanda Muutmise kirik
 Häädemeeste Issanda Muutmise kirik

Välismaal 
 Kolpino Issanda Muutmise kirik Venemaal
 Sumõ Issanda Muutmise katedraal Ukrainas
 Kiži Issanda Muutmise kirik
 Jaroslavli Issanda Muutmise katedraal
Malta (Läti)

Malta (kuni aastani 1936 Borovaja) on asula Lätis Rēzekne piirkonnas, Malta valla halduskeskus. Küla asub 149 meetrit üle merepinna.

Malta piirkonda läbis Peterburi-Varssavi suurtee, mille ääres asus Malta postijaam. Asula ise tekkis seoses Peterburi-Varssavi raudtee rajamisega Antonopoli raudteejaama juurde. Asulas kandis aastani 1936 Borovaja nime, seejärel nimetati see Malta jõe järgi Maltaks.

Asula vanim hoone on postijaam, kus asub kohalik muuseum. Maltas on ka õigeusu ja katoliku kirikud, kool, meierei. Aastal 2009 oli külas 2811 elanikku.

Viited

Läti külad
Valmiermuiža

Valmiermuiža on küla (lielciems) Lätis Valmiera piirkonnas Valmiera vallas. 

Küla asub 55 meetrit üle merepinna. Seal on Daubītese ja Valmiermuiža bussipeatused.

Asula tekkis endise Valmiera mõisa (Wolmarshof) keskusesse. Kultuurimälestisena on riikliku kaitse all Valmiera mõisa elumaja kahe toa seina- ja laemaalingud, ait ja piirdemüüri fragmendid, ehk siis mõisakompleksi juurde kuulunud torn. Pargis asub õlletehas Valmiermuižas alus.

Looduskaitse all on tamm ümbermõõduga 4,6 meetrit, Annasmuiža mõisa allee teine tamm (ümbermõõt 4,91 meetrit), ja Irša pargi tammed (esimese ümbermõõt 4,64 meetrit, teisel 4,84 meetrit).

Aastal 2015 oli külas 2456 elanikku, aastal 2021 oli elanikke 2392. Aastail 2009-2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda.

Viited

Valmiera piirkonna külad
Volmari mõis

Volmari mõis ehk Valmiermuiža mõis, ka Valmiera mõis (saksa keeles Wolmarshof, läti keeles Valmiermuiža ehk Valmieras muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Volmari kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Valmiera vallas Valmiermuižas.

Ajalugu
Mõis oli varasemal ajal Volmari lossiala osa, seejärel XVIII sajandi keskpaigani riigimõis. Aastast 1762 kuulus see Schleswig-Holstein-Sonderburg-Becki hertsogile Peter August Friedrichile. Järgmised omanikud olid aastast 1771 Wachtmeisterid ja 1773. aastast Löwensternid. Aastast 1778 kujunes Volmari majoraatmõisaks.

Mõisaansambel
Nüüdseks hävinud hilisbarokse häärberi rajas 1765. aastal hertsog Peter August Friedrich, kes ehitas selle jahilossiks ja suvemajaks. Tänapäeval on sellest alles vaid torn. Löwensternid rajasid suurema osa kõrvalhoonetest; paljud neist on säilinud tänapäevani. Mõisakompleksi juurde kuulub nelja hektari suurune park. See on müüriga ümbritsetud ja selle territooriumile on rajatud õlletehas.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 41 ja 3/8 adramaad, sellele allus 1060 mees- ning 1220 naishinge. Aastal 1641 oli Volmari, Mūri, Kokmuiža ja Kauguri mõisade suurus 103 adramaad. Aastal 1688 oli mõisa suurus 37 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 37, aastal 1757 aga 41 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 37 ja 1/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 37 ja 11/20, aastal 1881 kuulus mõisale aga 12 ja 46/80 adramaad, lisaks 37 ja 3/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
Mõisale kuulus aastal 1816 neli karjamõisa: Diedrichshof, Ahsche, Bukke ja Waggul.

Vaata ka
Fideikomiss

Viited

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Valmiera piirkonna mõisad
Vidzeme
Volmari kihelkond
Jüri Takjas

Jüri Takjas (14. veebruar 1964 Rakvere – 21. august 2014) oli eesti saksofonist, orkestridirigent ja muusikapedagoog. 

Jüri Takjas sündis Rakveres. Rakvere 1. Keskkoolis õppimise kõrval õppis ta Rakvere Lastemuusikakoolis akordioni (õpetajad Väino Steinberg ja Heiki Patune) ning lisapillidena klarnetit ja saksofoni (õpetaja Tiit Tammar). Ta lõpetas aastal 1988 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli saksofoni erialal (õp. Hendrik Nagla) ja aastal 1994 Eesti Muusikaakadeemia (Olavi Kasemaa klassis).
 
1992. aastal võttis Jüri Takjas enda juhendada tänapäevaks kõrge taseme saavutanud Rakvere Linnaorkestri. Tema oskused ja orkestrijuhiks olemise võime leidis lisaks rakendust 15 aasta jooksul Uhtna Pasunakooris ja mitmes projektiettevõtmises. Tema head orkestrite võimaluste tundmist jäävad kinnitama arvukad seaded, mida ta tegi nii oma orkestritele kui ka tellimusel näiteks Virumaa Kammerorkestrile.
 
23 aasta jooksul oli Jüri Takjas heaks kolleegiks Vabariikliku Orkestrijuhtide Puhkpilliorkestris VOP. Saksofonirühma kontsertmeistrina oli ta eeskujuks paljudele orkestrijuhtidele. 
Tema tulemusliku õpetajatöö viljana on Rakvere Muusikakoolist ja Kuusalu Kunstidekoolist võrsunud kümneid konkurssidel tunnustust pälvinud saksofoni- ja flöödimängijaid. Saksofonimängu populariseerimisel omas olulist rolli Jüri Takjase asutatud Rakvere Saksofonikvartett. Tunnustatud professionaalse interpreedina, õpetajana ja hea organisaatorina oli Jüri Takjas ise mitmete saksofonipäevade ja -suvekoolide eestvedajaks.

Tunnustus
2013 – Rakvere Kroonimärk

Välislingid
 Ootamatult suri saksofonist Jüri Takjas

Eesti saksofonistid
Eesti dirigendid
Eesti muusikapedagoogid
Sündinud 1962
Surnud 2014
Talibid

Talibid (ka kujul: TALIBID; akronüüm ingliskeelsetest sõnadest Tallinn Interbank Bid Rate)  Eesti Panga Eesti krooni kohta arvutatav Eestis tegutsevate pankade vaheline hoiuste intressimäär.

Vaata ka
Talibor
Euribor

Pangandus
Preisi Geldern

Preisi Geldern või Preisi Gelderland (hollandi Pruisisch Gelre; saksa Preußisch Geldern) oli Gelderni hertsogkonna osa, mida aastast 1713 valitses Preisi kuningriik. Selle pealinn oli Geldern.

Gelderni hertsogkonna Ülemveerand oli 17. sajandi lõpuks osa hispaanlaste valitsetud Lõuna-Madalmaadest. 1713. aasta Utrechti rahuga pärast Hispaania pärilussõda jagati Ülemveerand Hollandi Vabariigi, Austria ja Preisimaa vahel. Gelderni kõrval olid teised linnad Preisi hertsogkonnas Horst, Venray ja Viersen, viimane neist oli eksklaav, mida ümbritses Jülichi hertsogkond. Preisi Geldern oli Saksa-Rooma riigi Alam-Reini-Vestfaali ringkonna osa.

Preisi Gelderni okupeeris aastal 1794 revolutsiooniline Prantsusmaa ja hiljem annekteeris selle Prantsuse esimene keisririik ja sellest sai Roeri departemangu osa. Pärast Napoleoni sõdu said läänepiirkonnad Madalmaade kuningriigi osaks, samas idapiirkonnad, nagu Geldern ja Viersen, tehti uue Preisi Jülich-Kleve-Bergi provintsi osaks. Viimaseid piirkondi, kuigi seni keeleliselt ja kultuuriliselt hollandi, hakati kiiresti saksastama.
Roy Jacobsen

Roy Jacobsen (sündinud 26. detsembril 1954 Oslos) on norra kirjanik.

Ta kasvas üles Oslo idaosas Groruddalenis. Aastatel 1979–1986 elas ta Solfjellsjøenis Dønna vallas Nordlandis (sealt oli pärit tema ema).

Tema kirjanduslikuks debüüdiks oli aastal 1982 novellikogumik "Fangeliv" ("Vangi elu"). Eesti keeles on tema loomingust ilmunud aastal 2010 "Imelaps" (tõlkija Enno Turmen, originaalis "Vidunderbarn") ja aastal 2014 "Nähtamatud" (tõlkija Riina Hanso, originaalis "De Usynlige"). Mõlemad raamatud ilmusid sarjas "Põhjamaade romaan".

Teosed 
"Fangeliv" – novellikogu (1982)
"Hjertetrøbbel" – romaan (1984)
"Tommy" – romaan (1985)
"Det nye vannet" – romaan (1987)
"Virgo" – romaan (1988)
"Det kan komme noen" – novellikogu (1989)
"Ursula – barnebok" (1990)
"Seierherrene" – romaan (1991)
"Fata Morgana" – romaan (1992)
"Den høyre armen" – novellikogu (1994)
"Trygve Bratteli. En fortelling" – Trygve Bratteli elulugu (1995)
"Ismael" – romaan (1998)
"Grenser" – romaan (1999)
"Fugler og soldater" – novellikogu (2001)
"Det nye vinduet" – novellikogu (2002)
"Frost" – romaan (2003)
"Hoggerne" – romaan (2005)
"Marions slør" – romaan (2007)
"Vidunderbarn" – romaan (2009)
"Anger" – romaan (2011)
 "De Usynlige" – romaan (2013)
 "Hvitt Hav" – romaan (2015, eesti keeles "Valge laam", Eesti Raamat, 2016, tõlkija Riina Hanso)

Norra kirjanikud
Sündinud 1954
Ülo

Ülo on eesti mehenimi.

2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Ülo 2021 mehel. Ülo oli populaarsuselt 89. mehenimi. Ülo oli keskmiselt 66 aasta vanune (mediaanvanus oli 67). Kõige populaarsem oli eesnimi Ülo vanuserühmas 80–84, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 49,86.

Nime kandjaid
 Ülo Altermann
 Ülo Bergmann
 Ülo Ennuste
 Ülo Heinsalu
 Ülo Ignats
 Ülo Jaaksoo
 Ülo Jõgi
 Ülo Järvekülg
 Ülo Kaadu
 Ülo Kaasik
 Ülo Kaasik (majandustegelane)
 Ülo Kaevats
 Ülo Kangur
 Ülo Keedus
 Ülo Keskküla
 Ülo Kiple
 Ülo Koit
 Ülo Kotkas
 Ülo Krigul
 Ülo Kurvits
 Ülo Lepik
 Ülo Lille
 Ülo Luht
 Ülo Lumiste
 Ülo Mander
 Ülo Matjus
 Ülo Mattheus
 Ülo Mets
 Ülo Mullamaa
 Ülo Niinemets
 Ülo Niisuke
 Ülo Nugis
 Ülo Nurges
 Ülo Ojaveer
 Ülo Oll
 Ülo Paap
 Ülo-Kaunileid Parbus
 Ülo Pavel
 Ülo Peda
 Ülo Pihlak
 Ülo Pikkov
 Ülo Puidak
 Ülo Purde
 Ülo Puurand
 Ülo Pärnits
 Ülo Raudmäe
 Toivo Ülo Raun
 Ülo Rooma
 Ülo Rudi
 Ülo Rätsep
 Ülo Samlan
 Ülo Sirk
 Ülo Sooster
 Ülo Tamm
 Ülo Telgmaa
 Heino-Ülo Tooming
 Ülo Tonts
 Ülo Tootsen
 Ülo Torpats
 Ülo Tulik
 Ülo Tuulik
 Ülo Uluots
 Ülo Valk
 Ülo Valk (poksija)
 Ülo Varul
 Ülo Vihma
 Ülo Vilimaa
 Ülo Vinter
 Ülo Voitka
 Ülo Vooglaid
 Ülo Õun

Viited 

Eesti mehenimed
Juhan

Juhan on eesti mehenimi. Nimi on mugandus nimest Johannes.

2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Juhan 1016 mehel. Juhan oli populaarsuselt 163. mehenimi. Juhan oli keskmiselt 54 aasta vanune (mediaanvanus oli 62). Kõige populaarsem oli eesnimi Juhan vanuserühmas 75–79, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 24,34.

1. jaanuari 2021 seisuga oli Eestis eesnimi Juhan 944 mehel. Juhan oli Eestis levikult 172. mehenimi. Juhan oli keskmiselt 55 aasta vanune (mediaanvanus oli 62). Kõige populaarsem oli eesnimi Juhan vanuserühmas 75–79, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 23,09 ning Viljandi maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 16,1.

Nime kandjaid
 Juhan Aare
 Juhan Aavik
 Juhan Aidas
 Juhan Ainson
 Juhan Alas
 Juhan Anvelt
 Juhan Aul
 Juhan Ehatamm
 Juhan Ehlvest
 Juhan Ekbaum
 Juhan Elken
 Juhan Habicht
 Juhan Jaik
 Juhan Jaska
 Juhan Jõgi
 Juhan Järv
 Juhan Järver
 Juhan Jüriste
 Juhan Jürme
 Juhan Kaarlimäe
 Juhan Kahk
 Juhan Kahk (tõlkija)
 Juhan Kallaste
 Juhan Kaljaspoolik
 Juhan Kartau
 Juhan Kattai
 Juhan Kikas
 Juhan Kivirähk
 Juhan Klein
 Juhan Kreem
 Juhan Kukk
 Juhan Kunder
 Juhan Kõpp
 Juhan Leinberg
 Juhan Liiv
 Juhan Looaru
 Juhan Luiga
 Juhan Maaker
 Juhan Madise
 Juhan Maidlo
 Juhan Maiste
 Juhan Mei
 Juhan Madarik
 Juhan Müller
 Juhan Müllerson
 Juhan Narma
 Juhan Neumann
 Juhan Nõmmik
 Juhan Oja
 Juhan Ottas
 Juhan Paberit
 Juhan Pahlpärk
 Juhan Paju
 Juhan Parts
 Juhan Peegel
 Juhan Piir
 Juhan Pillikse
 Juhan Pitka
 Juhan Püttsepp
 Juhan Raid
 Juhan Raudsepp
 Juhan Raud
 Juhan Ratnik
 Juhan Reidak
 Juhan Reitalu
 Juhan Ross
 Juhan Saar
 Juhan Schütz
 Juhan Simm
 Juhan Smuul
 Juhan Sooman
 Juhan Sõmer
 Juhan Sütiste
 Juhan Talve
 Juhan Tekkel
 Juhan Timmukuru
 Juhan Toomaspoeg
 Juhan Toomsar
 Juhan Trump
 Juhan Tuldava
 Juhan Tuuling
 Juhan Ulfsak
 Juhan Uuemaa
 Juhan Vaabel
 Juhan Vaher
 Juhan Vanari
 Juhan Vasar
 Juhan Vermet
 Juhan Vilbaste
 Juhan Vilms
 Juhan Viiding
 Juhan Voolaid

Viited

Eesti mehenimed
Linnutaja (ansambel)

Linnutaja on eesti rahvamuusikaansambel, mis asutati 1978. aastal C. R. Jakobsoni Talumuuseumi juurde. 

Ansambli repertuaaris on rahvalaule, eesti esimeste heliloojate loomingut, kaasaegsete heliloojate rahvalaulutöötlusi, vaimulikke laule, torupillilugusid. Linnutaja üks asutajatest ja kauaaegne eestvedaja oli Helgi Sildever. 

1983. aastal avaldati heliplaat "Linnutaja".

Välislingid
Ansambli koduleht
"Carl Robert Jakobsonilt nime saanud Linnutajal oli aastapäev" Sakala, 7. oktoober 2008
"Linnutaja laulud" (telesaade, kestus 23 minutit) 1980
"Linnutaja veskiviisid" (telesaade, kestus 18 minutit) 1981
"Linnutaja laulud. Vennasrahvaste viise" (telesaade, kestus 18 minutit) 1982

Eesti rahvamuusikaansamblid
Marianne Paimre

Marianne Paimre (sündinud 20. juulil 1967) on eesti publitsist, infoteadlane ja ajakirjanduse uurija. 2013. aastal kaitses doktoritöö "Narkoprobleemide kajastamine Eesti ajakirjanduses (1993–2009)" Soomes Jyväskylä ülikoolis. 

Töötas varem Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, alates 2018. aastast Tallinna Ülikooli digitehnoloogiate instituudis.

Kirjutanud mitmeid teadus- ja arvamusartikleid narkopoliitikast ja meediakajastusest, kuritegevusest ja eakate inimeste terviseinfokäitumisest.

Välislingid
 Eakate üksinduse vastu internetiga. Postimees, 15.01.2021.  
 Kanep – majanduse mootor või rahvatervise nuhtlus?. Postimees. 17.12.2020. 
 Kas digirakendused toovad kuldse vanaduse? Postimees. 17.12.2020. 
 Kes pooldavad vaktsineerimist? Postimees. 22.09.2020. 
 Internet pakub vanainimestele vastuolulist tervisenõu. Maaleht. 17.12.2020. 
 Uimastite kohta leiab vastuseid reoveest. Postimees 28.02.2019.
 Kas kanep vähendaks eestlaste alkoholihimu. Eesti Ekspress 29.11.2018.
 Narkopoliitika muutub. Mida ootab Eesti? Postimees 3.10.2018.
 Kas kuritegevuse vähenemise taga on nutisõltuvus? Eesti Ekspress (44).25.04.2018.
 Narkotarvitajaid ei tohi karistada. [Tuleviku Eesti]. Eesti Päevaleht (9).30.01.2018.
 Kanep ja Kanada. Postimees 
 Narkopoliitika ja kümme tuhat. Postimees.
 Milleks noort eksinut karistada? Postimees..
 USA narkoeksperiment. Postimees.
 Narkoprobleem koolis, õudusjutud meedias. Postimees
 "Narkoprobleemide kajastamine Eesti ajakirjanduses (1993–2009)"
 ETIS Marianne Paimre
 Converis portal Marianne Paimre
 Scholar Google Marianne Paimre
 ORCID Marianne Paimre

Eesti ajakirjandusteadlased
Sündinud 1967
Surnud 4. septembril

Siin loetletakse 4. septembril surnud tuntud isikuid.

422 – Bonifatius I, paavst aastatel 418–422
1784 – César-François Cassini de Thury, prantsuse astronoom ja kartograaf
1845 – Pierre-Paul Royer-Collard, prantsuse poliitik ja filosoof
1846 – Victor-Joseph Étienne de Jouy, prantsuse kirjanik
1868 – Eduard Friedrich Poeppig, saksa botaanik, zooloog, geograaf ja maadeavastaja
1874 – Alfred de Bougy, prantsuse kirjanik ja ajaloolane
1878 – Ernst Andreas Reissner, baltisaksa arstiteadlane ja anatoom
1904 – Antonio Chiattone, Šveitsi skulptor
1907 – Edvard Grieg, norra helilooja
1908 – Rūdolfs Blaumanis, läti kirjanik ja ajakirjanik
1916 – José Echegaray y Eizaguirre, Hispaania kirjanik, Nobeli kirjandusauhind 1904
1936 – Gustav Kaasik, eesti koori- ja orkestrijuht
1941 – Viktor Piirsoo, eesti komsomolitegelane
1944 – Johannes Adamson, eesti ajaloolane
1952 – Carlo Sforza, Itaalia poliitik
1960 – Boriss Pravdin, Eesti keeleteadlane
1963 – Mihhail Romanov, vene näitleja ja teatrilavastaja
1963 – Robert Schuman, Prantsusmaa riigitegelane
1964 – Werner Bergengruen, baltisaksa päritolu Saksa proosakirjanik, luuletaja, prosaist ja tõlkija
1965 – Albert Schweitzer, saksa teoloog, arst ja filosoof, Nobeli rahuauhind 1952
1970 – Jaan Tassa, eesti kunstikoguja
1974 – Marcel Achard, prantsuse näitekirjanik ja stsenarist
1975 – Arvo Veski, eesti pedagoog
1980 – Erast Garin, vene näitleja, teatrilavastaja ja filmirežissöör
1984 – Nodar Dumbadze, gruusia kirjanik
1985 – Vassõl Stus, ukraina luuletaja ja dissident
1988 – Hans Väre, eesti psühhiaater 
1989 – Georges Simenon, Belgia kirjanik
1990 – Irene Dunne, USA näitleja ja laulja
 1990 – Oskar Paas, eesti haridustegelane
1991 – Ülo Keedus, eesti filmioperaator
 1991 – Laine Nilbe, eesti raamatukogutöötaja
1992 – Max Laosson, eesti kriitik ja publitsist
1995 – William Kunstler, Ameerika Ühendriikide advokaat ja kodanikuõiguste eest võitleja 
1997 – Hans Jürgen Eysenck, saksa päritolu Briti psühholoog
 1997 – Manivald Aaman, eesti päritolu Nõukogude Liidu ja Venemaa sõjaväelane
1998 – Ernst Jaakson, Eesti diplomaat ja suursaadik
 1998 – Elizabeth Kata, Austraalia kirjanik
 1998 – Igor Sorin, vene muusik ja luuletaja
2001 – Udo-Rein Okk, eesti majandusteadlane
2002 – Anu Anton, eesti laulja
2004 – Kalev Urbanik, eesti pikamaajooksja
 2004 – Richard Hey, saksa kirjanik
2008 – Eduard Paukson, eesti astroloog
2013 – Stanislav Stepaškin, vene poksija
 2013 – Guido Sammelselg, eesti ettevõtja ja kunstimetseen
2014 – Donatas Banionis, leedu näitleja
 2014 – Gustavo Cerati, Argentina laulja, helilooja ja produtsent
 2014 – Joan Rivers, USA näitleja ja koomik
2015 – Sylvie Joly, prantsuse näitlejanna
2017 – Ell Saviauk, eesti pedagoog ja pianist
2018 – Marijan Beneš, Bosnia ja Hertsegoviina, Jugoslaavia ja Horvaatia poksija
 2018 – Lembit Rebane, eesti korvpallur, treener, spordipedagoog ja koolijuht
2019 – Tevfik Kış, türgi maadleja ja treener
2020 – Dumitru Svetuşchin, Moldava maletaja
2021 – Willard Scott, Ameerika Ühendriikide näitleja, filmiprodutsent ja koomik

September, 04.
Surnud 6. septembril

Siin loetletakse 6. septembril surnud tuntud isikuid.

1581 – Guillaume Postel, prantsuse keeleteadlane, astronoom, kabalist ja diplomaat
1683 – Jean-Baptiste Colbert, prantsuse majandustegelane
1907 – Sully Prudhomme, prantsuse luuletaja ja esseist
1916 – Jakob Kõrv, eesti ajakirjanik ja kirjamees
1943 – Alfred Sällik, eesti ajakirjanik ja laulja
1946 – Lucina Hagman, Soome poliitik ja pedagoog
1948 – Ignacy Pieńkowski, poola kunstnik
1950 – Olaf Stapledon, inglise filosoof ja kirjanik
1956 – Witold Hurewicz, poola matemaatik
1959 – Kay Kendall, inglise näitlejanna ja laulja
1962 – Hanns Eisler, austria helilooja
1966 – Hendrik Verwoerd, Lõuna-Aafrika poliitik
1971 – Olev Tinn, eesti näitleja
1972 – Teodors Zaļkalns, läti skulptor
1976 – Gunnar Floss, eesti koorijuht ja muusikapedagoog
1977 – Yrjö Kokko, soome loomaarst ja kirjanik
1984 – Elmar Rebane, eesti skulptor
1984 – Asta Jääger, koorijuht ja laulupedagoog
1985 – Franco Ferrara, itaalia dirigent ja helilooja
 1985 – Shi Liang, hiina jurist ja Hiina Rahvavabariigi riigitegelane (1900–1985) 
1988 – Hedda Hacker, eesti maalikunstnik
1990 – Tom Fogerty, ameerika muusik
1991 – Aili Leetva, eesti näitleja
1992 – Albert Grauen, Eesti sõjaväelane
1998 – Akira Kurosawa, Jaapani filmirežissöör
1999 – Tamás Mendelényi, ungari vehkleja
2000 – Jiří Sovák, tšehhi näitleja
2003 – Rudolf Rimmel, eesti luuletaja ja publitsist
2005 – Anu Vissel, eesti folklorist ja etnomusikoloog
2007 – Luciano Pavarotti, itaalia tenor ja ooperilaulja
2007 – Heino Kersna, eesti graafik
2008 – Anita Page, ameerika näitleja
2010 – Arvo Pesti, eesti ühiskonnategelane 
2011 – Georgi Zavarzin, vene mikrobioloog
2011 – Janusz Morgenstern, poola filmiprodutsent ja režissöör
2012 – Bertil Norström, rootsi näitleja
2012 – Rita Loel, eesti ajakirjanik ja naiskodukaitsja 
2013 – Ann C. Crispin, ameerika ulmekirjanik
2017 – Kate Millett, ameerika feministlik kirjanik ja aktivist
 2017 – Lotfi Zadeh, aserbaidžaani päritolu USA matemaatik
2018 – Claudio Scimone, itaalia dirigent 
 2018 – Burt Reynolds, USA filminäitleja 
 2018 – Peter Benson, briti näitleja 
2019 – Robert Mugabe, Zimbabwe poliitik, riigi president aastatel 1987–2017
2021 – Jean-Paul Belmondo, prantsuse näitleja
2022 – Vambola Velli-Vällik, eesti helirežissöör

September, 06.