joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Plāņi vald

Plāņi vald (läti keeles Plāņu pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Strenči ja Seda linna ning Jērcēni ja Trikāta vallaga, Valka piirkonna Vijciemsi ja Valka vallaga ning Smiltene piirkonna Bilska ja Smiltene vallaga.

Valla pindala on 2199 km². 2016. aasta seisuga elas seal 594 inimest. Valla keskus on Plāņi küla. Vallavanemaks on Gunita Kainaize.

Ajalugu 

Aastal 1935 oli valla pindala 45,8 km² ja elanikke oli seal 619. 1945. aastal moodustati vallas Plāņi külanõukogu, mis aastal 1947 likvideeriti, ent kui aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult, siis moodustati see külanõukogu taas. Aastal 1965 liideti Plāņi külanõukoguga Smiltene külanõukogu sovhoosi Plāņi alad. Aastal 1975 liideti osa külanõukogu maadest Smiltene külanõukoguga, ent sai maad juurde Trikāta külanõukogult. Aastal 1979 liideti osa külanõukogu maid Trikāta külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu taas vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Strenči piirkonda.

Loodus 

Valla põhiosa jääb Põhja-Vidzeme tasandikule. Kõrgeim koht ulatub 88,4 meetrit üle merepinna. Valla suuremad jõed on Koiva jõgi oma lisajõe Vijaga. Plāņi valda jääb Rāmnieki liivakivipaljand.

Kaitstavad objektid 

Valla aladel asub arvukalt muinaskalmeid. Alksnīši, Elvanči, Gulbīši ja Maskati muinaskalmed ja Gulbīši ohvrikivi on riiklike arheoloogiamälestistena kaitse all. Looduskaitse all on Vējaslota männid, Grubuļpriede, Kaķi mänd, Dori kuusega kask, Vecrāmnieki jalakas, Vecrāmnieki mänd, Vīņaudi vaher, Vecknipi pärnad, Zvejnieki tarnamaa tamm, Jaunķiguļi tamm, Leimaņi tamm, Jaunennese tamm, Bērziņi mänd, Goperise kask, Knieri pärn, Daižase pärn, Brieži pärn, Zebiņi pärn, Esīte saar, Spēlnieki pärn, Šķetrase kasega tamm, Šķetrase mänd, Ratnieki pärn, Jurjānsi mälestustamm, Prauliņši mälestustamm, Pūkase pärn, Pūkase vaher, Pūkase tamm, Silgaiļi tamm, Breķeļi tamm, Skujiņase tamm, Pautiņi tamm, Ruķi tamm, Atvari ebatsuuga, Atvari mänd, Daibe mänd, Pagastiņi pärnad, Elvanči pärn, Daibese tamm, Zvejnieki männid, Buļļise sooviku nõialuuaga mänd, Laktiņi männid, Vēžulīča mänd, Vēži lahe tamm, Rāmnieki liivakivipaljand, Vecmājase pahaga mänd ja Čurmase elupuu. Valla põhjaosa asub Seda soo hoiualal, keskosa aga Ziemeļgauja kaitstaval maastikul, vald asub osaliselt ka Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 417 lätlast, 144 venelast, 7 valgevenelast, 6 ukrainlast, 3 poolakat ja 5 leedulast.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Valmiera piirkond
Jērcēni

Jērcēni on küla (vidējciems) Lätis Valmiera piirkonnas, Jērcēni valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 62 meetri kõrgusel, Riiast 124 ja endisest piirkonnakeskusest Strenčist 7 kilomeetri kaugusel.

Külas on rahvamaja, raamatukogu, postkontor ja apteek. Külas tegutseb puitmaterjaliga kauplev SIA "KR Jērcēni". Seal asuvad Jaunjērcēni ja Jērcēnu veikalsi bussipeatused.  Külas asub Läti jämeduselt teine puu Kaņepesi põlistamm, millel kõrgust 17 meetrit ja mille ümbermõõt on 9,4 meetrit.

Küla kujunes endise Jērcēni mõisa (Wolfahrtslinde) juurde. Aastal 1560 rajati sinna Ēvele mõisa karjamõis. 1562. aasta 10. juunil läänistas Poola kuningas Zygmunt II August Volmari linnuse ülemaks tõusnud Bernhard von Hoewelnile tänutäheks truuduse eest ulatuslikud maavaldused Volmarist Valga poole jäävas Évele (Wohlfahrt) kihelkonnas. Nende seas olid ka Jērcēni maad, mis toona kandsid nime Gercenhof, ja Jaunjērcēni maad. Hoewelnid asusid elama Jērcēni ja kasvatasid seal lambaid, seega andis rahvasuu tema elamisele nime Jeru māja (Jääramaja). Rootsi ajal läks küla Oxenstiernade valdusse. 

Vahepeal Palmstrauchide valduses olnud küla oli XIX sajandi alguses Jarmerstedtide valdusse, kes jagasid selle pooleks, rajades sinna Vecjērcēni ja Jaunjērcēni mõisad. Esimese neist ostsid Torklused, seejärel läks see Brömsenite vadusse ja aastal 1852 ostis selle H. Horvici nimeline arst. Teine mõis läks abielu teel Meckidele, seejärel Torklustele, Engelhardtidele, Loudonidele ja Bergidele. Aastal 1859 ostsid mõisa Krüdenerid, kelle valdusse see jäi kuni võõrandamiseni. Nõukogude ajal oli küla kolhoosi „Ļeņina dzirkstele” keskasulaks. Aastail 2009-2021 kuulus küla Strenči piirkonda.

Viis Jaunjērcēni  mõisa pargis kasvavat pärna, üks tamm, üks lehis ja üks remmelgas on looduskaitse all.

Viited

Valmiera piirkonna külad
Balti Laevastiku Draamateater

Balti Laevastiku Draamateater (vene keeles Драматический театр Балтийского флота) on Balti laevastiku teater, mis tegutseb Venemaal Kroonlinnas.

Teater asutati 1930. aastal Kroonlinnas. Teater kandis tollal nime Punalipulise Balti Mere Laevastiku teater.

1940. aastal kolis teater Kroonlinnast Tallinna. 1941. aastal, sõja puhkemise järel viidi teater Leningradi. Aastatel 1945–1947 tegutses teater taas Tallinnas. 1947. aastal kolis teater Läti NSV-sse Liepājasse. 1992. aastal kolis teater tagasi Kroonlinna.

Teatri tuntud näitlejaid
Leonid Golovko
Jevgenija Tserebilko
Valentin Arhipenko

Viited

Välislingid
Teatri koduleht sotsiaalvõrgustikus VK

Peterburi teatrid
Kroonlinn
Balti laevastik
Eesti NSV
Yuli-Yoel Edelstein

Yuli-Yoel Edelstein (heebrea keeles יולי-יואל אדלשטיין, vene keeles Юлий Юрьевич Эдельштейн; sündinud 5. augustil 1958 Tšernivtsis) on Iisraeli poliitik. Ta on aastast 2013 Knesseti spiiker.

Ta sündis aastal 1958 Tšernivtsis. Keskkooli lõpetas ta Kostromas. Seejärel asus ta õppima Kostroma Pedagoogilises Instituudis. Aastal 1978 asus ta õppima Moskva Pedagoogilises Instituudis.

Isiklikku 
Tema isa Georgi Edelstein on õigeusu vaimulik Kostroma oblastis ja endine dissident, vend Mihhail Edelstein on Vene kirjandusteadlane ja kriitik.

Iisraeli poliitikud
Sündinud 1958
Voorimehe tänav (Pärnu)

Voorimehe tänav on tänav Pärnus Ülejõe linnaosas.

Tänav algab Tallinna maanteelt ja suundub loodesse. Tänav ristub Kana, Mihkli, Mari, Kadri tänava, Voorimehe põigu, Jaani, Nurme, Lubja, Hobuse tänavaga ja lõppeb Rõugu ja Lille tänava kohtumiskohas.

Tänava ajalooline saksakeelne nimi on Fuhrmannstraße.

Pärnu tänavad
Vaksali tänav (Viljandi)

Vaksali tänav on tänav Viljandis.

Tänav saab alguse Vabaduse platsilt, ristub Kaalu, Hariduse, Vana-Vaksali, Paala tee, Köstri, Kalevi, Riia maantee, Itaalia, Tehnika, Vene, Pärnu maantee ja Vabriku tänavaga ning lõpeb Viljandi raudteejaama juures.
Tänava pikkus on 1651 m.

Tänava lõik algusest kuni Pärnu maanteeni on osa Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maanteest.

Vaksali 4 asub Martin Kleini monument.
 
Vaksali tänaval asuvad
Viljandi Spordihoone, Vaksali tänav 4
teater Ugala, Vaksali tänav 7
Maxima X kauplus, Vaksali 11
Viljandi Leinamaja, Vaksali 14
Viljandi raudteejaam, Vaksali tänav 44.

Galerii

Ajalugu 
Vaksali tänavat (tollal maanteed) on linnaplaanidel näha alates 18. sajandi lõpust. 1865. aastal kandis tänav Pärnu tänava nime. Praeguse nime sai tänav aastal 1924. 

Tallinna tänava ja Vaksali tänava (ajalooliselt Riia-Pärnu tee) vaheline maa-ala kuulus ajalooliselt Viljandi mõisale. Keskaegse Viljandi linna eeslinn võis asuda kõige tõenäolisemalt Tallinna tee ja Pauluse kiriku vahel. Frantsisklaste mungaordu Antoniuse vendade kabel koos eestlaste kalmistuga on oletuste järgi asunud selles piirkonnas, linnast lääne poole üle Tallinna tänava jäävaid maid kasutas mõis põldude ja heinamaana. 

18. sajandi lõpus hakkas Viljandi mõis teeäärseid krunte müüma, Tallinna ja Vaksali tn ristmiku krundi ostis vene ortodoksi kogudus ja ehitas sinna 1847. aastal ajutise puidust Moskva patriarhaadi alla kuuluva apostliku õigeusukiriku Eelkäija Ristija Johannese auks. Kogudus asutati 1846. aastal. Algne kirik, mis asus Vaksali tänava alguses, lammutati 1959. aastal. 1967. aastal eraldati Riigipanga Viljandi osakonnale pangahoone ehituskrunt ning tühjale krundile, Vaksali tn 2 ehitati 1967. aastal tüüpprojekti kohaselt modernistlik T-kujulise põhiplaaniga kahekorruseline keldrikorrusega pangahoone. 1995. aastal sai kinnistu omanikuks Eesti Ühispank, kes renoveeris olemasoleva pangahoone oma Viljandi piirkonnakontoriks.

Viited

Viljandi tänavad
Suur-Jõekalda tänav

Suur-Jõekalda tänav on tänav Pärnus Ülejõe ja Rääma linnaosas Pärnu jõe paremkaldal.

Tänav ristub Tallinna maantee ja Aru tänavaga.

Tänav sai nime 1987.

Pärnu tänavad
Kjartan Fløgstad

Kjartan Fløgstad (sündinud 4. juunil 1944 Norras Rogalandis Saudas) on uusnorra keeles kirjutav norra kirjanik. 

Fløgstad on õppinud Bergeni ülikoolis kirjandus- ja keeleteadust ning töötanud seejärel tööstustöölise ja meremehena. Tema esikteos on 1968. aastal ilmunud luulekogu "Valfart". Proosakirjanikuna debüteeris Fløgstad 1970. aastal, kui ilmus tema teos "Den hemmelige jubel".

Fløgstad läbimurdeteos oli töölisklassi elust rääkiv romaan "Dalen Portland", mis ilmus 1977. aastal. 1980. aastal ilmunud romaani "Fyr og flamme" peetakse üheks olulisemaks teoseks norra kirjanduses. Romaan räägib kolme põlvkonna näitel Norra tööstustööliste elust 19. sajandil.

Autori loomingut iseloomustab "segu rahvalikkusest ja intellektuaalsusest, teooriad kõrgest ja madalast, dogmavabadus ja sõltumatus, aristokraatlik vasakpoolsus, ja mis veel tähtsam, sõnamäng", ütleb Karl Ove Knausgård.

Eesti keeles on Fløgstad'lt ilmunud novell "Aken sadama poole" (tõlkinud Arvo Alas) samanimelises novellikogus (LR 6/7 1988).

Viited

Norra kirjanikud
Sündinud 1944
Põhjatähe orden

Põhjatähe orden (rootsi keeles Nordstjärneorden) on Rootsi autasu (orden), mida antakse tsiviilteenete eest.

Ordeni asutas 1748 Rootsi kuningas Fredrik I.

Aastast 1975 antakse ordenit välja vaid välismaalastele, kel on olulisi teeneid välissuhete arendamisel Rootsiga, ja Rootsi kuningliku perekonna liikmetele.

Klassid
Ordenil on viis klassi ja üks medaliklass.

 Komandöri suurrist
 I klassi komandöririst
 Komandöririst 
 I klassi rüütlirist
 Rüütlirist

Kavalere
Alexander von Benckendorff
Paul-Eerik Rummo
Anders Anton von Stiernman
Eino Tamm

Kirjandus
Gritzner, Maximilian. Handbuch der Ritter- und Verdienstorden aller Kulturstaaten der Welt innerhalb des XIX. Jahrhunderts. Auf Grund amtlicher und anderer zuverlässiger Quellen zusammengestellt. Leipzig: Verlagsbuchhandlung von J. J. Weber, 1893. Lk 476-479.

Välislingid
Swedish Royal Court: Orders and medals. The Order of the Polar Star

Rootsi auhinnad
Rootsi ordenid
Rahvuslik Teaduste Akadeemia

Riiklik Teaduste Akadeemia (inglise keeles National Academy of Sciences, lühend NAS) on Ameerika Ühendriikide juhtiv teadusorganisatsioon (teaduste akadeemia).

NAS moodustati 3. märtsil 1863.

Tänapäeval on NAS-is umbes 2200 tegevakadeemikut ja üle 400 välisriigi akadeemiku.

Eestlastest või Eesti päritolu liikmeid
Svante Pääbo
Alar Toomre
Endel Tulving
...

Vaata ka 
Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia
Ameerika Filosoofiaselts

Välislingid
NASi koduleht
Carl Gustav von Wahl

Carl Gustav von Wahl (28. august 1766 Pangodi – 29. juuli 1825 Põltsamaa) oli baltisaksa mõisaomanik.

Pärast kooliaega Tartus õppis ta aastatel 1785–1788 oma isa kõrvalt mõisavalitsemist Nēķina mõisas, kus viimane sel ajal rentnik oli. 
Edaspidi oli Carl Gustav von Wahl ka ise mitme mõisa rentnik. Pikalt, 1804. aastast kuni surmani, rentis ta Põltsamaa mõisa. Sel ajal olevat ta oma tegevusega kogunud rohkelt usaldust ja tuntust. Ühtlasi oli ta pikka aega Põltsamaa kihelkonnakiriku eestseisja.

Ta oli ka mitmete mõisate omanik. 1811. aastal omandas ta pandilepinguga Kavastu mõisa ja ostis selle 1818, samal aastal Pajusi, 1821 Kaave ja 1824 Tapiku mõisa. Kaave mõisa müüs ta hiljem taas maha.

Tema kahest abielust sündinud 14 lapsest hargnesid mitmed Wahlide liinid: Kavastu, Pajusi-Tapiku, Tapiku, Lustivere, Päinurme, Sürgavere ja Maramaa-Anne.

Viited

Kirjandus
Ena von Harpe. Carl Gustav v. Wahl. – Erlebtes Livland: Die Familie v. Wahl 1795–1993. Weißenhorn 1995, lk 35–43.

Wahlid
Sündinud 1766
Surnud 1825
Korporatsioon Nevania

Nevania oli Peterburis 1847. aastal asutatud baltisaksa üliõpilaskorporatsioon. Selle liikmed olid erinevates Peterburi kõrgkoolides õppinud peamiselt sakslastest tudengid.

Suurem osa tudengeid pärines Venemaa keisririigi Läänemere kubermangudest (Eestimaa, Liivimaa, Kuramaa), vähem oli liikmeskonnas mujalt pärinevaid, sealhulgas oli ka üks Belgiast pärit tudeng.

Nevania suleti 1917. aastal.

Viited

Kirjandus
"Album Nevanorum 1847–1908". Koostanud Erich Hesse. 2. trükk. Tartu 1909. 232 lk
Nevania
Baltisaksa üliõpilasorganisatsioonid
William Peter Blatty

William Peter Blatty (7. jaanuar 1928 New York – 12. jaanuar 2017 Bethesda, Montgomery maakond, Maryland) oli USA kirjanik, filmistsenarist ja -lavastaja.

Blatty kuulsaim teos on 1971. aastal ilmunud "Vaimude väljaajaja" (inglise keeles "The Exorcist"). Aastal 1973 lavastas William Friedkin Blatty stsenaariumi järgi filmi "Vaimude väljaajaja". Aastal 1977 linastus filmi järg "Vaimude väljaajaja 2", mille lavastas John Boorman ja 1990. aastal "Vaimude väljaajaja 3", mille lavastas Blatty ise. 

Eesti keeles tema teoseid seni ilmunud ei ole.

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Ameerika Ühendriikide stsenaristid
Sündinud 1928
Surnud 2017
Max Plancki Ühing

Max Plancki Ühing (saksa keeles Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, lühend MPG; eesti keeles nimetatud ka Max Plancki Instituut) on Saksamaa uurimisinstituute ühendav organisatsioon (ühing), kuhu kuulub ligi 80 instituuti. MPG peakontor asub Berliinis.

MPG asutati 26. veebruaril 1948. MPG eelkäija oli Keiser Wilhelmi Ühing (saksa keeles Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften).

Instituute
Max Plancki Aju-uuringute Instituut
Max Plancki Astrofüüsika Instituut
Max Plancki Füüsika Instituut
Max Plancki Teaduslik-Tehnilise Maailma Elutingimuste Uuringute Instituut (Max-Planck-Institut zur Erforschung der Lebensbedingungen der wissenschaftlich-technischen Welt)
Max Plancki Evolutsioonilise Antropoloogia Instituut (Max-Planck-Institut für evolutionäre Anthropologie)

Välislingid
MPG koduleht

Saksamaa organisatsioonid
Saksamaa teadus
Müncheni Kunstiakadeemia

Müncheni Kunstiakadeemia (ka Müncheni Kaunite Kunstide Akadeemia; saksa keeles Akademie der Bildenden Künste München) on kunstiakadeemia Saksamaal Münchenis.

Akadeemia ajalugu algab aastast 1770, kui Baieri kuurvürst Maximilian III asutas kunstnike ja skulptorite kooli (saksa keeles Zeichnungsschule). Akadeemia ametlik asutamisaeg on 13. mai 1808. 19. sajandi keskpaigaks oli akadeemia saanud üheks tuntumaks kunstiõppeasutuseks Euroopas.

Kunstiakadeemia hoone sai teises maailmasõjas tugevasti kannatada. Samuti said kannatada või hävisid mitmed kunstieksponaadid.

2011. aastal õppis akadeemias 700 õpilast.

Eesti kunstnikest on seal õppinud näiteks Kristjan Raud. Külalisõppejõuna on seal teiste seas töötanud ka eesti ehtekunstnik Kadri Mälk ja skulptor August Weizenberg.

Välislingid
Akadeemia koduleht

Kunstiakadeemiad
München
Džebe

Džebe (mongoli keeles: Зэв, Zev; sünnijärgne nimi: Jirqo'adai (tänapäeva mongoli keeles: Зургаадай; Zurgadai), suri 1225) oli silmapaistev Tšingis-khaani noion (väejuht). 

Oma nime (selle tähenduseks on nool) sai ta Tšingis-khaani tabanud lasu tõttu. Kui see taidžihuutidega peetud lahingus haavata sai, küsis ta pärast lahingut vangi võetud vastastelt, kes oli see osav laskur, kes "tema hobust" tabada suutis. Toona Zurgadai nime kandnud mees tunnistas oma tegu, öeldes, et võib vajaduse korral ka khaani teenida. Tšingis-khaan oli tema vaprusest  jahmunud, võttis ta oma kaaskonda ja pani talle uue nime.

Ta oli üks Tšingis-khaani lähemaid abilisi, kelle juhtimisel purustati Karakitai ja Horezmi riik. Koos Subutaiga juhtis ta mongolite legendaarset sõjaretke ümber Kaspia mere, mille käigus nad võitsid Kalka lahingus Vene vürstiriike ja polovetse.

Viited

Surnud 1225
Mongolite riigi inimesed
Mongolite riigi väejuhid
Sündinud 12. sajandil
Snetnaya Gora alamlade

Snetnaya Gora alamlade on lokaalne kronostratigraafiline üksus, Pļaviņase lademe kõige alumisem alamlade. Litostratigraafiliselt vastab sellele Snetnaya Gora kihistu. Nii alamlade kui ka kihistu on oma nime saanud Snetnaja Gora kloostri järgi Pihkvas.

Eestis on alamlade 5,5–12 meetri paksune. Selle kivimid paljanduvad Karisöödil, Rõuges Ööbikuorus, Loosi ja Vastseliina ümbruskonnas, Pärlijõe kallastel Saarlase veski juures. 

Alamlademe moodustab põhiliselt rohekas- ja kollakashall savirohke dolomiit, samuti ka merglit, vähem on alamlademes savikihte. Lademest moodustavast dolomiidist võib leida soolakristalle.

Viited

Lademed
Chudovo alamlade

Chudovo alamlade on lokaalne kronostratigraafiline üksus, Pļaviņase lademe ülemine alamlade. Litostratigraafiliselt vastab sellele Chudovo kihistu. Nii alamlade kui ka kihistu on oma nime saanud Tšudovo linna järgi.

Eestis on alamlade 13 meetri paksune. Selle kivimid Eestis ei paljandu. Avandumisala on Riia–Pihkva maantee ümbruskonnas. Selle alumist piiri märgib kohati püriidikiht.

Alamlademe moodustab põhiliselt hall, alumises osas ka purpurne lubjakivi, lääneosas esineb ka poorset dolomiiti. Alamlademe kivimid sarnanevad väga Pihkva alamlademe kivimitega, ent neis esinevad fossiilid võimaldavad neil selgelt vahet teha. Sagedasemad fossiilid on brahhiopoodid Ripidiorhynchus tschudovi (Nal.) ja Anatrypa heckeri Nal.

Viited

Lademed
Ludmilla Issakova

Ludmilla Issakova (9. juuli 1924 Tallinn – 25. mai 2004 Tallinn) oli eesti ooperilaulja (metsosopran) ja laulupedagoog.

1944. aastal lõpetas ta Tallinna 6. Keskkooli ja 1955. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Aleksander Arderi lauluklassi.

Aastatel 1945–1949 laulis ta Estonia teatri ooperikooris, 1949–1959 oli Estonia solist.

Aastatel 1957–1973 oli ta Tallinna Muusikakooli lauluõpetaja. Aastatel 1967–2000 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi klassikalise laulu eriala õppejõud, seejuures aastatel 1972–1983 laulukateedri juhataja, 1982. aastast dotsent. 

Tema õpilaste hulgas on olnud Anu Kaal, Tiiu Levald, Marika Eensalu, Eve Tasa, Veera Taleš, Merle Jalakas, Eve Neem, Kai Parmas, Ülle Tundla, Mati Vaikmaa, Mart Laur, Ahti Männik jt.

Ta oli ka paljude kooride (segakoori Noorus, naiskoori Virvik, Tallinna Õpetajate Maja naiskoori, Eesti Koorijuhtide Naiskoori, Tallinna Üliõpilassegakoori ja segakoori Olevine, ERKI segakoori, Lasteekraani Muusikastuudio koori) hääleseadja.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Lavarolle
Mercedes – Georges Bizet' ooper "Carmen"
Olga – Pjotr Tšaikovski ooper "Jevgeni Onegin"
Fjodorovna – Modest Mussorgski ooper "Boriss Godunov"
Kontšakovna – Aleksandr Borodini ooper "Vürts Igor"

Tunnustused
1979 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Viited

Eesti ooperilauljad
Eesti muusikapedagoogid
Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1924
Surnud 2004
Indrek Hein

Indrek Hein (sündinud 11. veebruaril 1963) on eesti arvutuslingvist (keeletehnoloog) ja arvutigraafik.

Haridus- ja töökäik
Ta lõpetas 1981. aastal Nõo Keskkooli. Aastatel 1981–1986 õppis Leningradi Riiklikus Ülikoolis arvutuslingvistika erialal.

Aastatel 1986–2016 oli ta Eesti Keele Instituudi võrguhaldur. 2016. aastal on ta sealsamas vanemtarkvaraarendaja.

Indrek Hein on andnud suure panuse enamiku Eesti Keele Instituudi veebisõnastike ja e-keelenõu tehnilise lahenduse väljatöötamisse ja täiustamisse. Samuti on ta kujundanud-küljendanud pabersõnastikke, keeleteaduslikke ja aimeraamatuid.

Artikleid
"Digimaailm näitab eesti keele elujõudu" Postimees AK, 14. jaanuar 2017
"Väike kurioosumite loend" Postimees AK, 23. detsember 2017

Viited

Välislingid

 Tiina Paet. 100aastane ÕS kolis veebi1 Sirp, 14.12.2018

Eesti keeleteadlased
Nõo Reaalgümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1963
Lillian Gish

Lillian Diana Gish (14. oktoober 1893 Springfield, Ohio – 27. veebruar 1993 New York) oli USA teatri- ja filminäitlejanna, samuti lavastaja ja kirjanik, kelle filmikarjäär kestis 75 aastat, alates 1912. aasta lühitummfilmidest kuni 1987. aastani. Gishi kutsuti Ameerika kino esimeseks leediks ja teda peetakse teerajajaks filminäitlemise põhitehnikate alal.

Elu ja karjäär 

Gish sündis Ohio osariigis Springfieldis, tema vanemad olid Mary Robinson McConnell (1875–1948) ja James Leigh Gish (1872–1912), kes oli saksa päritolu. Ta oli noorem õde Dorothy, kellest sai ka populaarne filmitäht.

Nende isa hülgas perekonna, nende ema teenis elatist näitlemisega. Vanemaks saades hakkasid õed koos emaga näitlemisega tegelema. Õed külastasid Mary Pickfordi, kes aitas neil saada lepingut American Mutoscope and Biograph Company'ga. Nende esimene roll oli D. W. Griffithi lavastatud filmis "An Unseen Enemy" (1912). Lillian mängis paljudes Griffithi kuulsates filmides, sealhulgas filmides "Rahvuse sünd" (1915), "Sallimatus" ("Intolerance"; 1916), "Murtud õied ehk kollane mees ja tüdruk" ("Broken Blossoms or The Yellow Man and the Girl"; 1919), "Teekond itta" ("Way Down East"; 1920) ja "Tormi orvud" ("Orphans of the Storm"; 1921).

Gishid mängisid kahe aasta jooksul rohkem kui 25 Hollywoodi lühifilmis ja nendest sai tummfilmiajastu ühed staarid. 1928. aastal tühistas MGM  pärast filmi "The Wind" ebaõnnestumist Lillianiga lepingu. Hiljem on tema rolli selles filmis loetud tema karjääri üheks parimaks. 1930. ja 1940. aastate alguses mängis Gish teatris, kuid tegi hiljem kaasa ka veel mitmes filmis. 1946. aastal sai ta osatäitmise eest filmis "Duel in the Sun" parima naiskõrvalosatäitja Oscari nominatsiooni.

Gish mängis aeg-ajalt filmides kuni elu lõpuni. 1971. aastal sai ta elutöö eest au-Oscari. Tema viimane osatäitmine oli filmis "Augustivaalad" ("The Whales of August"; 1987), kus mängisid teiste seas ka Bette Davis ja Ann Sothern. Gishi esimese ja viimase filmi vahele jäi 75-aastat, millega ta oli mõnda aega Guinnessi rekordite raamatus. Teda kutsuti "Ameerika kino esimeseks leediks". 1999. aastal valis Ameerika Filmiinstituut näitleja naisstaaride edetabelis (AFI's 100 Years...100 Stars) 17. kohale.

Ta sai 8. veebruaril 1960 Hollywoodi kuulsuste alleel aadressile 1720 Vine Street omanimelise tähe.

Gish olnud kunagi abielus ja tal ei olnud lapsi. Ta suri 99-aastaselt südamepuudulikkusesse.

Osaline filmograafia

Viited

Välislingid 

 

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1893
Surnud 1993
Eimutis Misiūnas

Eimutis Misiūnas (sündinud 1. aprillil 1973 Vilniuses) on Leedu jurist, kohtunik ja poliitik. Ta oli 13. detsembrist 2016 kuni augustini 2019 Leedu siseminister.

Ta lõpetas aastal 1996 Leedu Politseiakadeemia juristi kvalifikatsiooniga. Aastatel 2004–2010 täiendas ta ennast Mykolas Romerise Ülikoolis, ta sai sotsiaalteaduste doktoriks (õigusteaduse alal).

Ta oli aastatel 1996–2014 õigusteaduse õppejõuna Mykolas Romerise Ülikoolis. Aastatel 2008–2015 töötas ta Leedu Vabariigi Eriteenistuses Korruptsiooni Ennetamisee Büroos peaspetsialistina. Novembrist 2015 kuni detsembrini 2016 töötas ta Vilniuse ringkonnakohtus kohtunikuna.

13. detsembrist 2016 kuni augustini 2019 oli ta Leedu siseminister Saulius Skvernelise valitsuses

Isiklikku 
Ta on abielus ning on poja ja tütre isa. Lisaks leedu keelele valdab ta inglise, vene ja prantsuse keelt.

Välislingid 
 Eimutis Misiūnas Leedu siseministeeriumi kodulehel (inglise keeles)

Leedu poliitikud
Siseministrid
Sündinud 1973
Õhtu põik

Õhtu põik on tänav Pärnus Kesklinna linnaosas.

Tänav saab alguse Õhtu tänavalt, suundub itta, ristub Vana-Tallinna tänavaga ja lõppeb Akadeemia tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 130 meetrit.

Tänav sai nime 1987.

Pärnu tänavad
Mari Abel

Mari Abel (sündinud 14. jaanuaril 1975 Raplas) on eesti näitleja.

2004. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli.

Alates 2004. aasta aprillist kuni 2011. aastani oli ta Von Krahli Teatri näitleja, seejärel on olnud vabakutseline.

Rollid

Rollid Von Krahli teatris 
Jänes „Jänese aasta”

Tegelane „4.48 psühhoos”

Harey „Solarise needus”

Must Luik „Luikede järv”

„Paradiis” jt

Rollid NO99 lavastustes 
„Seitse samuraid”

„Punane õhupall”

Roll Kinoteatri ja Nargenfestivali lavastuses 
„Aadama õunad”

Filmirollid 
Mari Abel on mänginud filmides "Kohtumõistja", "Free Range. Ballaad maailma heakskiitmisest", Nullpunkt", "Teesklejad", "Luuraja ja luuletaja", "November" ja mitmes lühifilmis

Tunnustus
2017 Eesti Teatriliidu naiskõrvalosatäitja auhind

Isiklikku 
Ettevõtja Agu Kivimäega on Mari Abelil viis last: Richard Markus, Karl Aleksander, Ann Mari, Eeva Kirke ja Saara Li.

Viited

Välislingid
Mari Abel Von Krahli Teatri kodulehel

Mari Abel Eesti Filmi Andmebaasis

Von Krahli Teatri näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1975
Rensselaeri Polütehniline Instituut

Rensselaeri Polütehniline Instituut (inglise Rensselaer Polytechnic Institute; lühendatult RPI) on eraülikool Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis Troy linnas.

Ülikool asutati 1824. aastal.

Ülikoolis õpib umbes 7000 üliõpilast ja seal töötab umbes 440 õppejõudu.

Välislingid
Ülikooli koduleht

Ameerika Ühendriikide ülikoolid
New Yorgi osariik
Luis Suárez Miramontes

Luis Suárez Miramontes (; sündinud 2. mail 1935 A Coruñas) on Hispaania endine jalgpallur ja jalgpallitreener.

Teda kutsuti hüüdnimega "El Arquitecto", mis tähendab Hispaania keeles arhitekti.

1960. aastal sai temast esimene ja siiani ainus Hispaanias sündinud jalgpallur, kes on valitud Euroopa aasta jalgpalluriks.

Klubikarjäär
Suárez mängis oma karjääri jooksul sellistes klubides nagu Deportivo de La Coruña, CD España Industrial, Barcelona, Milano Internazionale ja Sampdoria.

Koondisekarjäär
Hispaania jalgpallikoondises mängis Suárez 32 korda lõi 14 väravat. Ta aitas Hispaanial tulla 1964. aastal Euroopa meistriks.

Saavutused

Klubid 
Barcelona
 La Liga: 1958–59, 1959–60
 Copa del Rey: 1957, 1959
 Messilinnade karikas: 1958, 1960
Interazionale
 Serie A: 1962–63, 1964–65, 1965–66
 Euroopa karikas: 1963–64, 1964–65
 Interkontinentaalne karikas: 1964, 1965

Rahvuskoondis 
Hispaania jalgpallikoondis
 Euroopa meistrivõistlused: 1964

Individuaalsed 
 Ballon d'Or: 1960

Viited

Välislingid

Hispaania jalgpallurid
Deportivo La Coruña mängijad
FC Barcelona mängijad
Milano Internazionale mängijad
UC Sampdoria mängijad
Hispaania jalgpallitreenerid
Sündinud 1935
Liisa Saaremäel

Liisa Saaremäel (sündinud 28. mail 1992 Kuressaares) on eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 2011 hõbemedaliga Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja 2016. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli.

Aastatel 2016–2020 töötas ta näitlejana Eesti Draamateatris. Alates sügisest 2020 EMTA kaasaegsete etenduskunstide magistrantuuri tudeng.

Tunnustus
2011 Tartu kirjandusfestivali Prima Vista kirjanduspreemia Esimene Samm
2015 Voldemar Panso nimeline auhind
 2017 Kristallkingakese auhind

Viited

Välislingid

Eesti Draamateatri näitlejad
Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1992
Euroopa Ülikoolide Assotsiatsioon

Euroopa Ülikoolide Assotsiatsioon (lühed EÜA; inglise European University Association, lühend EUA) on assotsiatsioon, mis ühendab üle 850 ülikooli 47st Euroopa riigist. EÜA kaudu teevad ülikoolid koostööd (nt ühised uurimisprojektid) ja vahetavad infot.

EÜA asutati 31. märtsil 2001, kui ühinesid Association of European Universities (lühend CRE) ja Confederation of European Union Rectors' Conferences.

Välislingid
EÜA koduleht

Organisatsioonid
Euroopa
Haridus
Heinz Hoffmann

Heinz Hoffmann, õieti Karl-Heinz Hoffmann (28. november 1910 Mannheim – 2. detsember 1985 Strausberg) oli Saksa DV sõjaväelane ja riigitegelane.

Elulugu
Pärit töölisperekonnast. Ta õppis masinalukksepaks ja töötas sel erialal. 1930. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Alates 1933. aastast osales ta vastupanuliikumises. 1935. aastal emigreerus Hoffmann Nõukogude Liitu, kus õppis Rahvusvahelises Lenini koolis. 1937–1938 võttis ta rahvusvaheliste brigaadide koosseisus osa Hispaania kodusõjast. Haavatasaamise järel oli ta 1938–1939 Prantsusmaal interneeritud. 1939. aasta aprillis õnnestus tal Nõukogude Liitu tagasi sõita. 1946. aastal pöördus tagasi Saksamaale, kus oli Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee töötaja. 1947–1949 oli Heinz Hoffmann Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Berliini piirkonna sekretärina. 1949–1950 töötas ta Saksa Siseasjade Valitsuses asejuhataja ja osakonnajuhatajana. 1950–1955 oli Hoffmann Saksa DV siseministri asetäitja. Alates 1950. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) saadik. 1952. aastal sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks. 1955–1957 õppis ta Moskvas Kindralstaabi Akadeemias. 1957. aastal sai ta Saksa DV kaitseministri asetäitjaks ja 1958. aastal lisaks ka Saksa DV Rahvaarmee Kindralstaabi juhatajaks. 1959. aastal anti talle kindraloobersti auaste ja 1961. aastal armeekindrali auaste., 

14. juulist 1960 kuni surmani 2. detsembril 1985 oli Heinz Hoffmann Saksa DV kaitseminister.

1973. aasta oktoobris sai Heinz Hoffmann Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmeks.

Auastmed

Viited

Saksa DV armeekindralid
Saksa DV kaitseministrid
Scharnhorsti ordeni kavalerid
Sündinud 1910
Surnud 1985
Johann Kasimir (Pfalz-Simmern)

Simmerni pfaltskrahv Johann Casimir (7. märts 1543 – 16. jaanuar 1592) oli Saksa vürst ja Pfalzi kuurvürsti Friedrich III noorem poeg. Vankumatu kalvinistina oli ta palgasõdurite juht tolle aja ususõdades, sealhulgas Hollandi mässus. Aastatel 1583–1592 tegutses ta oma vennapoja, Pfalzi kuurvürst Friedrich IV regendina.

Karjäär 

Pfaltskrahv Johann Casimir sündis Simmernis Pfalzi kuurvürsti Friedrich III ja Marie von Brandenburg-Kulmbachi kolmanda pojana. Aastal 1564 soovitas Johann Casimir end peigmeheks kuninganna Elizabeth I-le ja saatis talle Šoti õukondlase James Melville'i kaudu oma portree. Kuid Elizabeth näis tema vastu mitte huvi tundvat.

26. novembril 1568 kihlus ta 16-aastase luterlase Elisabethiga, Saksimaa kuurvürsti Augusti ja selle esimese naise Anna tütrega. Pulm toimus 6. juunil 1570 Heidelbergis. Abielu oli poliitiline, kuna Johann Casimir tahtis abielu kaudu kalvinismi Saksimaaga siduda. Nende abielu osutus õnnetuks ja mitte ainult usuliste erimeelsuste tõttu. Johann Casimir pani oma naise koduaresti. Elisabeth sünnitas kuus last, kellest kolm surid sündides; ülejäänud kolm olid tütred. Naine suri vangistuses 2. aprillil 1590.

Alates märtsist 1571 elas Johann Casimir 10 aastat Kaiserslauternis. Kui tema isa aastal 1576 suri, käskis ta oma testamendis, et Pfalz peab jääma kalvinistlikuks. Tema poeg Ludwig VI päris Pfalzi põhiosa, sealhulgas Heidelbergi, ning Johann Casimir päris väiksema osa, saades sõltumatu Lauterni pfaltskrahvkonna (mis sisaldas peamiselt Kaiserslauterni linna ja ümbritsevat ala). Johann Casimiri vend Ludwig, kes oli oma ema õhutusel salaja luterlaseks hakanud, ei austanud oma isa soovi ja toetas luterlust. Paljud teoloogiaprofessorid, sealhulgas Zacharias Ursinus, lahkusid Heidelbergi ülikoolist ja olid teretulnud Lauterni Johann Casimiri juures, kes ehitas aastal 1578 neile asendusülikooliks Collegium Casimirianumi.

Johann Casimir oli regulaarselt kontaktis Robert Dudley ja selle vennapoja Philip Sidneyga, kes saadeti Elizabeth I agendina mandrile, aitama Protestantliku liigat moodustada. Aastal 1576 läks Johann Casimir Prantsusmaale, juhtides 4000-mehelist väge. Selle kampaania tulemusena tehti temast aastatel 1576–1577 Henri III poolt mõneks kuuks duc d’Étampes. See oli teoreetiline positsioon, kuna ta tegelikult oma Prantsuse hertsogkonda kunagi ei külastanud. Ta külastas aastal 1579 Inglismaad otsimaks kuningannalt rahalist abi oma kampaaniate jaoks Ühendatud Provintside poolel. Veebruaris 1579 tõi Robert Dudley ta Oxfordi ja ta lõbutses kolm nädalat Inglise õukonnas. Aastatel 1583–1592 tegutses Casimir oma vennapoja, kuurvürst Friedrich IV regendina.

Lapsed 
Saksimaa Elisabethiga:

 poeg (15. september 1573)
 Marie (26. juuli 1576 – 22. veebruar 1577)
 Elisabeth (5. mai 1578 – 27. oktoober 1580)
 Dorothea (6. jaanuar 1581 – 18. september 1631)
 tütar (28. veebruar 1584)
 tütar (2. veebruar 1585)
Tuutari

Tuutari ehk Dudergof (vene Дудергоф, rootsi Duderhof, soome Tuutari) on ajalooline mõis ja sellest välja kasvanud küla ja linnaline asula (vene keeles посёлок) Ingerimaal, tänapäeval Venemaal Krasnoje Selo rajoonis Peterburis.

1950–2016 kandis piirkond nime Možaiski (vene Можа́йский).

Ajalugu 
15. sajandil kuulus Tuutari Novgorodi vabariigi vadja viiendikku Orehhovo maakonda (vene Ореховский уезд).

1477–1478 läks piirkond Moskva vürstiriigi alluvusse. 1500. aastal koostatud vürstiriigi uute alade inventuri nimistus leidub muu seas nimi Vvedenskoi Dudorovskoi pogost (vene Введенской Дудоровской погост), mida peetakse Tuutari esmamainimiseks. Pogosti keskuses asus Vvedenie kirik, millel oli oma preester, diakon ja köster.

Rootsi võimu alguses (1617) nimetati piirkonda seal asunud mõisa järgi rootsipäraselt Duder Hoff'''ks (Hoff – mõis, soome paralleel Tuutarhovi).

Tuutari mõis omakorda olevat nime saanud asukoha järgi Tuutari mäel. Eesti etnograaf ja kohanimeuurija Jüri Truusmann on arvanud (1898), et nimi (Dudorovo) võiks pärit olla soomekeelsest sõnast tunturi ehk mägi, mille algkujuks on saamikeelne dudar või teise versioonina venekeelsest sõnast duren'' (дурень) ehk totter, rumal. Saamikeelset päritolu on pakkunud ka Mikkola (1901) ja Popov (1981).

1624. aastal läänistas Rootsi kuningas Gustav II Adolf mõisa Ingerimaa kubernerile, parun Johan Skyttele. Luteriusu kiriku rajamise ja kihelkonna asutamise järel 17. sajandi esimesel poolel, kandus mõisa kui kihelkonna olulisima keskuse nimi üle aga juba tervele kihelkonnale.

1826. aastal läks Tuutari mõis koos ümbruskondsete küladega (Pikkola, Variksela, Kavelahti, Villasi ja Hovinmäki) vene keisrinna Aleksandra Fjodorovna valdustesse, kes rajas mõisa asukohta Äijänmäki mäel puidust kahekorruselise Šveitsi stiilis rõduga suvemaja koos seda ümbritseva metsapargi ja puuvilja aiaga. Tsaari perekonnale kuulus mõis pea sada aastat – kuni 1917. aastani.

1950. aastal nimetati Tuutari linnaline asula vene sõjaväelase ja lennunduspioneeri Aleksandr Možaiski auks ümber Možaiskiks.

1973. aastal läks Možaiski Krasnoje Selo rajooni koosseisus Leningradi linna haldusalasse.

2016. aastal taastati ametliku nimena Možaiski ajalooline nimetus Dudergof.

Vaata ka
Tuutari järv

Viited 

Ingeri
Peterburi
Antonio Tajani

Antonio Tajani (sündinud 4. augustil 1953 Roomas Itaalias) on Itaalia poliitik. 

Antonio Tajani on lõpetanud Rooma Sapienza ülikooli õigusteaduse erialaj. 

Alates jaanuarist 2017 kuni 3. juulini 2019 oli ta Euroopa Parlamendi president. Enne seda on ta olnud üks neljateistkümnest Euroopa Parlamendi asepresidendist, Euroopa Komisjoni tööstus- ja ettevõtlusvolinik ja Euroopa Komisjoni asepresident. 

1994. aastal oli ta üks partei Forza Italia asutajaid. 2009. aastal, kui Forza Italia tegevuse lõpetas, astus ta Vabaduse Rahva parteisse. Neli aastat hiljem astus ta taasasutatud Forza Italiasse.

Isiklikku

Antonio Tajani on abielus ja tal on kaks last.

Itaalia poliitikud
Itaaliast valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Euroopa Parlamendi presidendid
Sündinud 1953
Tõll

Tõll on Tallinna Sadama tütarettevõttele TS Laevad kuuluv parvlaev, mis sõidab Virtsu-Kuivastu liinil.

Tõll ehitati Gdanskis Remontowa laevatehases aastatel 2015–2017. Laev jõudis Eestisse 9. jaanuaril 2017 ja alustas liiniliiklust sama kuu lõpus. Laeva ristiema on Lelet Aavik.

21. juulil 2021 sõitis Tõll kiirusel neli sõlme vastu Kuivastu sadama kaid. Vigastusi said nii kaldaramp ja laev kui ka laeval olnud autod. Reisijad, kelle seas oli ka Eesti president Kersti Kaljulaid, kannatada ei saanud.

Hübriidlaev
2019. aasta juulis alustati parvlaeva Tõll keskkonnasõbralikuks hübriidlaevaks ümberehitamist. 
Tõllu diiselelektriliseks hübriidlaevaks ümberehitamise tulemusel väheneb kasutatava diislikütuse hulk aastas hinnanguliselt 20% ning õhku paisatava CO2 hulk 1600 tonni. Lisaks heitgaasiemissioonile väheneb ka veealune mürareostus ja vibratsioon, mille abil tagatakse hüljestele, kaladele ja teistele mereloomadele parem elukeskkond, mis aitab liigikust säilitada. 

Esimene elektri abil plaanitud sõit märtsis 2020 jäeti seoses koroonapandeemiaga ära.

Viited

Välislingid 
 "TS Laevade parvlaev Tõll on Eesti esimene keskkonnasõbralik hübriidlaev" TS Laevad OÜ pressiteade, 5. märts 2020

Eesti reisilaevad
TS Laevad
Ellis Island

Ellise saar (inglise keeles Ellis Island; kuni 1770. aastani Little Oyster Island) asub Hudsoni jõe alamjooksu suudmel New Yorgi ülemlahes. Seal asus põhiline ja aktiivseim transatlantiline immigratsioonivärav ja föderaalne kontrolljaam rohkem kui 12 miljonile emigrandile ja pagulasele, kes rändasid põhiliselt ookeaniaurikutel üle Atlandi ookeani Ameerika Ühendriikidesse.

Geograafia

Saart ühendab mandril asuva Liberty State Parkiga sild, mida kasutatakse vaid saare varustamise eesmärgil.

Ajalugu

Saare viimase eraomaniku Samuel Ellise järgi nime saanud saar asub Statue of Liberty ehk Ameerika vabadussamba saare (Liberty Island) vahetus läheduses ja see on New Yorgi linnaosa Manhattani eksklaav, mida ümbritsevad Jersey City linna veed New Jersey osariigis. Sinna pidid viimaks tervisekontrolli suunduma ka näiteks RMS Titanicu kolmanda klassi reisijad. I ja II klassi reisijad väljusid transatlantilistelt laevadelt Manhattani saarel. Üldiselt saadeti tervisekontrolli mitteläbinud ning ka ebasoositud inimesed (nagu polügaamsed, madala moraaliga, anarhismi soosivad või kriminaalkaristusega isikud) laevakompaniide kulul tagasi Euroopasse. Neid oli Põhja-Ameerikasse saabujate seas ligikaudu 2%. 

Väikesaar teenindas sisserändureid kuuekümne kahe aasta vältel aastatel 1892–1954. Lisaks nii-öelda vanale sisserändele (Kanadast, Suurbritanniast, Iirimaalt, Skandinaaviast ja Saksamaalt) teenindati uut järgnenud sisserände voolu Itaaliast, Ungarist, Poolast, Venemaalt ja Kreekast. Uued tulijad olid tihti Lõuna-, Kesk- ja Ida-Euroopa katoliiklased, juudid või õigeusklikud, ning jäid enamasti suurematesse linnadesse paikseks. Nende hulgas oli paljude tänaste USAs tuntud tegelaste esivanemaid, töölisi kui ka sõjapõgenikke, sealhulgas Nõukogude Liidu okupatsiooni eest Ühendriikidesse ja Kanadasse põgenevaid eestlasi. 

Aastatel 1892–1934 toimusid nn lootuse ja pisarate saarel olulised laiendus- ja maaparandustööd. Enne seda oli palju väiksema pindalaga saarel piraatide ja kriminaalide hukkamiskoht (viimane hukkamine toimus 1839. aastal), Fort Gibsoni garnison ja hiljem mereväe padrunisalv. Saar suleti 1954. aastal ja jäeti aastakümneteks unarusse. Uuesti avati see immigratsioonimuuseumina alates 1990. aastast ja seda külastab umbes 3 miljonit külastajat aastas.

Mälestus

1965. aastal sai saarest koos Liberty Islandiga osa rahvuslikust mälestusmärgist Statue of Liberty National Monument. Aastal 1966 kanti see Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikusse Registrisse (National Register of Historic Places) ning aastast 1993 on tegu New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark) kuulutatud kompleksiga.

Vaata ka

Atlandi ookeani ületus
Hoffman Island
Swinburne Island

Viited

Välislingid
Ametlik koduleht, kust saab otsida enda põgenikest sugulaste ja lähedaste toimikuid (üle 51 miljoni reisija andmed) saare läbimise kohta

New Yorgi osariigi saared
National Register of Historic Places
Lille tänav (Pärnu)

Lille tänav on tänav Pärnus Ülejõe linnaosas.

Tänav saab alguse Rõugu ja Voorimehe tänava nurgal ja suundub üldjoones itta. Tänav ristub Lubja ja Vastla tänavaga, Tallinna maanteega, Piiri, Telliskivi, Rohelise, Kaevu, Madara, Kirsi, Hariduse, Raba tänavaga (pärast seda kulgeb Ehitajate tee kõrval sellega paralleelselt), Männi, Lina tänavaga ja lõppeb, kui teeb 90-kraadise pöörde ja läheb üle Pirni tänavaks.

Tänava pikkus on 2,7 km. 

Tänava ajalooline saksakeelne nimi on Blumenstraße.

Pärnu tänavad
Lossi tänav (Viljandi)

Lossi tänav on tänav Viljandi kesklinnas.

Tänav saab alguse Viljandi lossimägede servast, Varese silla juurest, ristub Pika tänavaga, Munga tänavaga,
Johan Laidoneri platsiga, Kauba tänavaga, Väike-Turu tänav, Oru tänavaga, Tartu tänavaga, Posti tänavaga ning Carl Robert Jakobsoni tänavaga ja lõppeb Uuel tänaval, kus läheb üle August Maramaa puiesteeks. 

Tänav on Johan Laidoneri platsilt kuni Carl Robert Jakobsoni tänavani ühesuunaline. Tänava pikkus on 756 m.

Hoonestus 
 Elamu Viljandis Lossi tänav 11 (ehitismälestis nr 14706 ja ait Viljandis Lossi tänav 11 
Tartu Panga Viljandi osakonna pangahoone-elamu Lossi tänav 35 ja Posti tänav 18 nurgahoone
Lossi 21 asus  kino Rubiin hoone, kino lõpetas tegevuse 2011. aastal. Enne seda asus kinnistul Viljandi linavabrik.
Lossi tänav 22  ja Tartu tänava nurgal asus Sakala Pank ja Viljandi Majaomanike Ühispank.
Eduard Pohli maja, Lossi tänav 26 (Tartu ja Lossi tänava ristmikul), hoones on tegutsenud ka Sakala Pank ja ajalehe Sakala toimetus
 Viljandi hotellihoone Lossi tänav 29. Hoone arhitekt Eugen Sacharias, ehitati ärihooneks-hotelliks "EVE" 1939. aastal.
Lossi 31 asub Viljandi Nukuteater

Galerii

Ajalugu

Lossi tänav (sks. Schlossgasse, Schloss-strasse) oli keskaegse linna peatänav ja viis Viljandi ordulinnusest üle turuväljaku (Kindral Laidoneri plats) linnamüüri Tartu väravani (ligikaudu praegune Lossi tänav 22) ja omandas tähenduse pärast linnusega ühendavate sildade valimimist. Pärast 1789. aastat pikendati tänavat põhja suunas. Tänava alal tehtud arheoloogilised uuringud on olnud napid ega anna ühest vastust tänava tekkimise aja kohta. Tänava alalt ja ümberkaudsetelt aladelt leitud sillutised annavad põhjuse eeldada, et tänav oli sillutatud juba 14. sajandil. Veel 20. sajandi esimesel poolel oli linna peatänav, mille ääres asusid nii ärid kui ettevõtted. 

Tänav sai nime 1915. aastal. Nõukogude okupatsiooni ajal kandis tänav koos August Maramaa puiesteega Viktor Kingissepa tänava nime.

Viited

Viljandi tänavad
Lubja tänav (Pärnu)

Lubja tänav on tänav Pärnus Ülejõe linnaosas.

Tänav saab alguse Vana-Sauga tänavalt ja suundub kirdesse. Tänava pikkus on 1,4 km.

Tänava ajalooline saksakeelne nimi on Kalkstraße.

Pärnu tänavad
Mere puiestee (Pärnu)

Mere puiestee on tänav Pärnus.

Tänav saab alguse Ringi tänavalt (teisele poole suundub Lõuna tänav). Tänav kulgeb alguses edela suunas, pöördub siis lõunasse, läbides Pärnu rannapargi, ja lõpuks Pärnu Kuursaali ees kagusse. Tänav lõppeb Pärnu mudaravila ees ringristmikul, kust edasi kulgeb samas suunas Ranna puiestee ja kesklinna poole suundub Supeluse tänav. Tänav ristub veel Esplanaadi, Remmelga (paremalt) ja Suvituse (vasakult) tänavaga.

Tänava pikkus on ligikaudu 880 meetrit. Kuursaalist kuni mudaravilani on tänav ühesuunaline. Sellel lõigul saab sõita vaid mudaravila suunas.

Nimi 
Tänav sai nime 1936. Varem kandis tänav nime Puškini bulvar.

Hoonestus 
 Mere puiestee 7 –  Ammende villa
 Mere puiestee 22 – Pärnu Kuursaal

Viited

Välislingid 

 MM F 1622/92, ajapaik.ee
 AM N 5639:5, ajapaik.ee
 EFA.375.0.147960, ajapaik.ee
 ERM Fk 2762:4, ajapaik.ee
 RM Fn 1040:877, ajapaik.ee

Pärnu tänavad
Ilmar Palo

Ilmar Palo (6. detsember 1929 Võru – 1. september 2003 Viljandimaa) oli eesti alpinist ja matkasportlane. 

Ta on alpinistina osalenud eestlaste esmatõusus seitsmetuhandelise mäe tippu (1965) ja teinud tipputõusu NSV Liidu kõrgeima mäe tippu (1972).

Ta oli Viljandi Turismiklubi (praegu Viljandi Matkaklubi) üks asutajaliikmeid ja kauaaegne juhatuse liige.

Elukäik
1946. aasta veebruaris arreteeriti ta 9. klassi õpilasena süüdistatuna riigireetmises (lendlehtede levitamine ja nõukogudevastane propaganda). Talle mõisteti karistusena 6 aastat vangistust koos sellele järgneva asumisega. Karistust kandis ta Norilskis. 

Pärast Siberis veedetud vangilaagri- ja asumiseaastaid, sattus ta elama Viljandisse, kus ta lõpetas 1958. aastal õhtukooli (Viljandi Töölisnoorte Keskkool) ja sai elektrikuna tööle Viljandi linavabrikusse.

Elektrikutöö oli ta selgeks õppinud Norilski niklimaagikombinaadis, kuhu ta asumiseaastatel eestlaste abiga tööle oli saanud. Ta töötas 1956. aastast kuni pensionile jäämiseni 1993. aastal Viljandi linaketramis- ja kudumisvabrikus (hiljem Viljandi Eksperimentaalvabrik Mistra) valveelektrikuna.

1964. aastal võttis ta naise. Hilisemas elus näitas ta oma asumiskohta Siberis ka oma abikaasale ja kahele pojale, organiseerides selleks Norilskisse matka.

Ta suri 2003. aastal autoavariis saadud vigastuste kätte.

Sport, matkamine ja alpinism
Matkamisega hakkas ta tegelema 1959. aastal Viljandi matkaklubis. Ta harrastas jalgsi-, vee- ja mägimatkamist. Ta on tegelenud ka suusatamise ja orienteerumisega.

Ta on osalenud Eesti ja Balti matkajate kokkutulekutel võistleja ja kohtunikuna (1959–1963) ja tegutsenud instruktori ja treenerina Viljandi matkaklubi matkakoolis.

1960. aastal hakkas ta harrastama alpinismi. Viimati käis ta mägedes ronimas 1990. aastate algul, varem sattus ta sinna aga peaaegu igal aastal.

Tipputõusud seitsmetuhandelistele
1965. aastal võttis ta osa Pamiiri ekspeditsioonist Lenini mäetipule ja  tõusis koos kaaslastega Ragnar Palmre juhtimisel mäe lõunaküljelt tippu. Baltikumi alpinistidel oli see tõus esimene ja tunnistati 1965. aasta parimaks tõusuks. Tõusuga lõunast saadi ka NSV Liidu esivõistlustel 4. koht.

1970. aastal võttis ta osa III Eesti Pamiiri ekspeditsioonist, mille käigus 12 eesti alpinisti tõusid Ilmar Priimetsa juhtimisel Korženevskaja tippu. Tippu jõudnute hulgas oli ka Ilmar Palo.

1972. aastal osales ta Pamiiris ekspeditsioonil Kommunismi mäetipule. Koos Peeter Varepi, Vello Parki ja Kaljo Palmistega tõusis ta NSV Liidu kõrgeima mäe tippu, korrates sellega Eesti kõrgtõusude rekordit.

1974. aastal tõusis ta teist korda Lenini mäetippu.

Kõrgtõusud
1965 – Lenini mäetipp (7134 m)
1970 – Korženevskaja (7105 m)
1972 – Kommunismi mäetipp (7495 m)
1974 – Lenini mäetipp (7134 m)

Isiklikku
Tema abikaasa oli Viljandi antikvaar ja matkategelane Mai Palo (sündinud 1940). Nende peres sündis kaks poega (sünniaastad 1964 ja 1966).

Viited

Välislingid
Mai ja Ilmar Palo. 27.04.2002. sakala.postimees.ee

 Eesti alpinistid
Eesti matkasportlased
Sündinud 1929
Surnud 2003
Sault Ste. Marie (Ontario)

Sault Ste. Maria on linn Kanadas Ontario provintsis Kanada – Ameerika Ühendriikide riigipiiril. Teisele poole St. Marysi jõge jääb Sault Ste. Marie Ameerika Ühendriikides Michigani osariigis. Ajalooliselt olid need kaks linna üks asula.

Eestlaste kogukond
Linnas tegutseb Kanada eestlaste kogukond. Neil on oma selts (Sault Ste. Marie Eesti Selts) ja oma kogudus (Sault Ste. Marie kogudus).

Viited

Välislingid

Ontario provintsi linnad
Rakvere tänav (Jõhvi)

Rakvere tänav on tänav Jõhvis.

Tänav sai nime 1940.

Aadressil Rakvere tänav 6 asub Jõhvi Mihkli kirik.

Teeregistris on tänava number 2510510 ja pikkus 2455 meetrit.

Jõhvi tänavad
Ranna puiestee (Pärnu)

Ranna puiestee on tänav Pärnus.

Ranna puiestee algab Pärnu mudaravila ees ringristmikul, kus saavad kokku Mere puiestee ja Supeluse tänav, ning kulgeb itta kuni lõpeb Side tänavaga ristumisel. Ranna puiestee ristub veel Lehe (vasakult) ja Kuuse (vasakult) tänavaga. Tänava külgneb ka Pärnu rannapargiga.

Tänav on ligikaudu 760 meetrit pikk. Mudaravilast kuni Lehe tänavani on Ranna puiestee ühesuunaline. Sõita saab vaid Side tänava suunas.

Nimi 
Praeguse nime sai tänav 1937. aastal. Varasem nimi oli Puškini bulvar (saksa keeles Puschkinboulevard), kuigi tänav on kandud ka saksakeelset nime Strandboulevard.

Hoonestus 

 Ranna puiestee 1 – Pärnu mudaravila 
 Ranna puiestee 2 – Pärnu rannastaadion 
 Ranna puiestee 3  – Pärnu rannakohvik  
 Ranna puiestee 5 – Pärnu rannahotell

Viited 

Pärnu tänavad
Ranna tänav (Pärnu)

Ranna tänav on tänav Pärnus Vana-Pärnu linnaosas.

Tänav saab alguse Haapsalu maanteelt ning suundub lõunasse. Tänav ristub Kesk, Luha ja Soo tänavaga ning lõppeb Merekalda tänavaga ristudes.

Tänav sai nime 1915.
Vana-Pärnu tänavad
Roheline tänav (Pärnu)

Roheline tänav on tänav Pärnus Ülejõe ja Rääma linnaosas.

Tänav sai nime 1923.

Aadressil Roheline tänav 64 asub Keskkonnainspektsiooni keskus, Keskkonnaameti Lääne regiooni Pärnumaa kontor ja Eesti Keskkonnauuringute Keskuse Pärnu filiaal.

Pärnu tänavad
Roosi tänav (Pärnu)

Roosi tänav on tänav Pärnus Rannapargi lähedal.

Tänav saab alguse Esplanaadi tänava ja Paul Kerese tänava ristmikult ning suundub kagusse. Roosi tänav ristub Pärna ja Supeluse tänavaga ning lõppeb Aia tänavaga ristumisel.

Tänava ajaloolised saksakeelsed nimed on Rosenstraße ja Rosengasse.

Pärnu tänavad