joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ringi tänav

Ringi tänav on Pärnu kesklinnas endise muldkindlustusvööndi alal asuv tänav.   

Tänav algab Laialt tänavalt, kulgeb kaarena ümber Pärnu vanalinna ja lõpeb Pärnu jõe kaldal Pärnu jahisadama juures. Ringi ristub veel tänavatega Pikk, Malmö (paremalt), Rüütli, Kuninga, Võimlemise (vasakult), Hospidali (vasakult), Pühavaimu, Nikolai, Vee, Paul Kerese, Lõuna (paremalt), Mere puiestee (vasakult), Muru (vasakult), Esplanaadi (vasakult), Sadama (paremalt), Muuli (vasakult) ja Lootsi põik. 

Tänav külgneb ka Martensi väljaku, Iseseisvuse väljaku, Koidula pargi, Brackmanni pargi, Munamäe pargi ja Pärnu vallikääruga. 

Ringi tänav on ligikaudu 1,7 km pikk. Malmö tänavast Kuninga tänavani on Ringi ühesuunaline. Sellel lõigul saab sõita vaid Kuninga tänava suunas.

Nimi 
Ringi tänava ajalooline saksakeelne nimi on Ringstraße. 1922–1940 kandis tänav Pärnu kauaaegse linnapea Oscar Alexander Brackmanni nime.

Ajalugu 
1834. aastal kustutati Pärnu linn Venemaa kindluslinnade nimekirjast ja keiser Nikolai I kinkis kindlustusvööndi ja selle juurde kuuluvad hooned Pärnu linnale. 1860. aastal valmis Riia kindlustuste lammutustööde juhataja üleminsener C. Weyri projekt, mille alusel hakati Pärnu muldkindlustusi laiali ajama ja vallikraave täitma. Tööde käigus lammutati ka Riia ja Vee väravad. Plaani kohaselt säilitati osa vallist ja vallikraavist ning Tallinna värav.

Tasandatud maa-ala võeti esialgu kasutusele heinamaana. Ringi tänav rajati 19. sajandi viimasel veerandil endise muldkindlustuse alale. 1922–1940 aastatel oli Ringi tänava nimetuseks Brackmanni tänav.

Ringi tänava lõpeb kohas, kust viis üle Pärnu jõe kaubapraam Vana-Pärnusse. Vana-Pärnust edasi sai reisida maanteed pidi Tallinna poole. Ringi tänava lõpus asus ka tänava vanim osa ja asustus.

Esimesed hooned, mis peale tänava rajamist ehitati asusid Pika ja Kuninga vahelisel lõigul. Ringi tänava uhked villad on ehitatud aastatel 1920–1930, kuna sellel ajaperioodil said endale tänava äärde ehituskrundi omandada peamiselt rikkamad inimesed.

Hoonestus 
 Ringi 1 – Kunagine trükikoda 
 Ringi 3 – Oscar Alexander Brackmanni hoone, endine Pärnu bussijaam.
Ringi 12 – Sütevaka Humanitaargümnaasiumi keeltemaja
Ringi 14 – Olev Siinmaa projekteeritud funktsionalistlik villa
Ringi 22 – Teadaolevalt ainus Karl Burmani projekteeritud hoone Pärnus
 Ringi 34 – Tartu Ülikooli Pärnu kolledž
Ringi tänavaga külgnevad ka Pärnu bussijaama, Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi hoone ja Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumi hoone territoorium.

Viited

Välislingid 

 Ringi tänav toidab uitaja ajaloohuvi ja ilumeelt – Pärnu Postimees

Pärnu tänavad
Holm (täpsustus)

Holm tähendab mitmes germaani keeles saart ja vene keeles küngast. Nimena võib see tähendada mitut asja:
 Holm on linn Venemaal Novgorodi oblastis, Holmi rajooni keskus.
 Holm (tänapäeval Mārtiņsala) oli Salaspilsi linna juures Daugava jões asunud 20 hektari suurune saar, kus paiknes Holmi linnus.
 Holm oli Emajões saar Tartus.
 Holm (Põhja-Friisimaa) on saar Saksamaal Schleswig-Holsteinis.
 Holm (Pinneberg) on saar Saksamaal Schleswig-Holsteinis.
 Holm (Bindal) on saar Norras Nordlandis.
 Holm (Dyrøy) on saar Norras Tromsis.
 Holm (Iaşi) on küla Rumeenias Iaşis.
 Holm (Neamţ) on küla Rumeenias Neamţis.
 Holm (Inverness) on saar Šotimaal Invernessis.
 Holm (Orkney) on saar Šotimaal Orkney saarestikus.
 Holm (Halmstad) on saar Rootsis Hallandis.
 Holm (Kaluga) on küla Venemaal Kaluga oblastis.
 Holm (Borovitšski) on küla Venemaal Novgorodi oblastis.
 Holm (Ljubõtinski) on küla Venemaal Novgorodi oblastis.
 Holm (Ruhnu) on suurim laid Ruhnu ümbruses.

Vaata ka
Chełm, venepäraselt Holm (Холм), linn Poola kaguosas Lublini vojevoodkonnas. Asub 25 km kaugusel Ukraina piirist. Aastal 1240 sai Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi pealinnaks.
Tatjana Samoilova

Tatjana Samoilova (vene Татьяна Евгеньевна Самойлова; 4. mai 1934 Leningrad – 4. mai 2014 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja, Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik.

Tatjana Samoilova sündis Leningradis tuntud vene teatri- ja filminäitleja Jevgeni Samoilovi peres. Aastal 1937 kolis perekond Moskvasse.

Koolipõlves tegeles ta balletiga ja lõpetas Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko nimelise Moskva Akadeemilise Muusikateatri balletistuudio. Edasistest balletiõpingutest ta loobus ning aastail 1953–1956 õppis ta Boriss Štšukini nimelises Teatriinstituudis. Seal tutvus Tatjana Samoilova oma esimese abikaasa Vassili Lanovoiga. See abielu kestis mõned aastad, kuid hiljem mängisid nad koos filmis "Anna Karenina". Lanovoi mängis krahv Vronskit. Hiljem abiellus Samoilova veel kaks korda ning elas vabaabielus kirjaniku ja lavastaja Solomon Šulmaniga. Viimasest abielust Eduard Maškovitšiga sündis tal poeg Dmitri.

Filmidebüüdi tegi Samoilova 1955. aastal mängides Jack Londoni jutustuse ainetel vändatud Vladimir Kaplunovski filmis "Mehhiklane". 

Rahvusvahelise tuntuse sai ta Veronika rolliga Mihhail Kalatozovi filmis "Kured lendavad". Film võitis 1958. aastal Cannes'i filmifestivali peaauhinna Kuldse Palmioksa ning Samoilova sai eriauhinna ja suure tunnustuse osaliseks. Samoilova kandideeris oma rolliga ka Suurbritannia auhinnale BAFTA parima naisnäitleja kategoorias, aga ei võitnud.

Aastal 1959 mängis Samoilova järgmises Kalatozovi draamafilmis "Saatmata jäänud kiri". Film kandideeris jälle Kuldsele Palmioksale, kuid seekord võitu ei tulnud. Film siiski meeldis paljudele ning 1995. aastal Francis Ford Coppola rahastas filmi restaureerimist ja tõi selle USA vaatajateni. Sellele järgnesid osatäitmised kolmes filmis, mis valmisid koostöös Prantsusmaa, Ungari ja Itaaliaga. 

Aastal 1967 mängis ta nimiosa Aleksandr Zarhi lavastatud filmis "Anna Karenina". Aastaid hiljem tegi rolli Grigori Kromanovi filmis "Briljandid proletariaadi diktatuurile" (1975).

Aastail 1967–1992 töötas peamiselt teatrites – Majakovski nimelises teatris aastatel 1958–1959, Vahtangovi nimelises teatris aastatel 1959–1960 ja Moskva filminäitlejate teatristuudios (Государственный театр киноактёра) aastast 1962.

1990. aastal oli Samoilova aukülaline Cannes'i filmifestivalil, kus talle anti eripreemia silmapaistva panuse eest kinokunsti. 

Tatjana Samoilova suri oma 80. sünnipäeval südamehaiguse tagajärjel Moskva haiglas. Ta maeti 7. mail Novodevitšje kalmistule, ärasaatmine toimus Moskva kinomajas.

Filmograafia

Tunnustus
1992 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik

Viited

Välislingid 

"Nõukogude kino superstaar Samoilova suri kõigist unustatuna", Ohtuleht.ee, 6. mai 2014

Vene filminäitlejad
Vene teatrinäitlejad
Novodevitšje kalmistule maetud
Sündinud 1934
Surnud 2014
Surnud 4. mail

''Siin loetletakse 4. mail surnud tuntud inimesi.
1604 – Claudio Merulo, itaalia helilooja ja organist
1776 – Jacques-François-Joseph Saly, prantsuse skulptor
1890 – Mihkel Veske, eesti luuletaja, keeleteadlane ja folklorist
1938 – Carl von Ossietzky, saksa patsifist
1942 – Erich Rosenberg, Venemaa keisririigi ja Eesti sõjaväelane 
1943 – Georges André, Prantsuse kergejõustiklane
1945 – Fedor von Bock, saksa kindral
1957 – Pēteris Voldemārs Pommers, läti sõjaväelane
1961 – Maurice Merleau-Ponty, prantsuse filosoof
1964 – Karl Robert Pusta, eesti poliitik, publitsist ja diplomaat
1967 – Riivo Kuljus, eesti näitejuht
1969 – Oskar Maurus Fontana, Austria kirjanik ja ajakirjanik
1972 – Elsa Ratassepp, eesti näitleja
 1972 – Edward Kendall, Ameerika Ühendriikide keemik
1973 – Anton Ackermann, saksa kommunistlik poliitik ja Saksa DV riigitegelane
1980 – Josip Broz Tito, Jugoslaavia kommunistlik poliitik ja sõjaväelane
 1980 – Siegfried Böhm, Saksa DV riigitegelane
 1980 – Tadeusz Malinowski, Poola sõjaväelane
1984 – Johannes Laidvere, eesti spordipedagoog
 1984 – Rudolf Lipp, eesti näitleja ja lavastaja
 1984 – Anita Laigo, eesti tekstiilikunstnik
1991 – Roman Mänd, eesti kunstnik
1993 – Juhan Reitalu, eesti geneetik
 1993 – Olga Tuglas, Eesti NSV rahvasaadik ja kolhoosiesimees
1994 – Heinrich Homann, Saksamaa sõjaväelane ja poliitik
1996 – Aino Kartna, eesti kunstiteadlane
1999 – Henry Tiller, Norra poksija
2000 – Henno Pavelson, eesti majandus- ja tehnikateadlane
2001 – Jüri Lill, eesti veemootorisportlane ja sporditegelane
2006 – Luba Kadison, juudi näitleja
2006 – Alejandra Boero, Argentina näitlejanna ja lavastaja
2006 – Jack Perlmutter, USA kunstnik 
2006 – Jim Delsing, USA pesapallur 
2006 – Hossein Kasbian, Iraani filminäitleja
2006 – Paul Wadham, austraalia jalgpallur
2007 – Karl Schlögl, austria keemik
2007 – Esko Rahkonen, soome estraadilaulja
2008 – Alvin Colt, USA kostüümikunstnik
2009 – Beatrice Cooper, USA ülipikaealine
2009 – Vasco Granja, portugali ajakirjanik
2009 – Meeri Säre, eesti teatrikunstnik
2009 – Dom DeLuise, USA näitleja
2009 – Gisela Stein, saksa näitleja
2009 – Martha Mason, USA kirjanik
2009 – Charles Lugano, Keenia poliitik
2011 – Jacques Georges Habib Hafouri, Süüria katoliku (uniaadi) piiskop
2011 – Sada Thompson, USA näitleja
2011 – Georgi Aljošin, Nõukogude parteitegelane
2011 – Frans Sammut, Malta kirjanik
2012 – Valter Aasmäe, eesti majandusteadlane ja riigiametnik 
 2012 – Adam Yauch, USA muusik (ansambli Beastie Boys asutajaid) ja filmilavastaja
2013 – Christian de Duve, Belgia tsütoloog ja biokeemik 
2014 – Dick Ayers, USA koomiksikunstnik 
 2014 – Erich Rein, eesti telerežissöör
 2014 – Toimi Alatalo, soome suusataja 
 2014 – Tatjana Samoilova, vene teatri- ja filminäitleja 
 2014 – Jean-Paul Ngoupandé, Kesk-Aafrika Vabariigi poliitik, peaminister 1996–1997 
 2014 – Elena Baltacha, Ukraina päritolu Suurbritannia tennisemängija 
 2016 – Jean-Baptiste Bagaza, Burundi poliitik 
 2017 – Andres Arrak, eesti majandusteoreetik, -õppejõud ja -publitsist
 2021 – Andres Jaaksoo, eesti tõlkija, kirjastaja ja lastekirjandusloolane

Mai, 4.
Christian (Braunschweig-Lüneburg)

Christian Vanem (1566–1633) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Lüneburgi vürst aastast 1611 aastani 1633. Samuti oli ta  Mindeni piiskopkonna haldur aastast 1599 aastani 1625. Aastal 1617 oli ta ka Grubenhageni vürst.

Välislingid 
Welfide dünastia koduleht

Sündinud 1566
Surnud 1633
Braunschweig-Lüneburgi hertsogid
Friedrich IV (Braunschweig-Lüneburg)

Friedrich (1574–1648) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Lüneburgi vürst aastast 1636 aastani 1648.

Vaata ka 
 Welfid

Välislingid 
 Welfide dünastia koduleht

Braunschweig-Lüneburgi hertsogid
Sündinud 1574
Surnud 1648
Diego Godín

Diego Roberto Godín Leal (sündinud 16. veebruaril 1986 Rosarios) on Uruguay jalgpallur, kes mängib kaitsjana Argentinakõrgliiga klubis Vélez Sarsfield.

Aastatel 2010–2019 mängis Godín Hispaania La Liga klubis Madridi Atlético. Hooaegadel 2013–2014 ja 2015–2016 valiti ta Hispaania kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2016. aastal valiti ta La Liga aasta parimaks kaitsjaks.

2019. aasta juulis sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliigaklubiga Milano Inter. 2020. aasta septembris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Cagliariga. 2022. aasta jaanuaris sõlmis ta üheaastase lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Atlético Mineiro, kuid vähese mänguaja tõttu otsustas ta osapoolte kokkuleppel klubist lahkuda. 2022. aasta juunis sõlmis ta pooleteise aasta pikkus lepingu

Koondisekarjäär 
Debüüdi Uruguay rahvuskoondises tegi Godín 26. oktoobril 2005 sõprusmängus Mehhiko vastu.

Esimese värava lõi ta Uruguay rahvuskoondises 27. mail 2006 sõprusmängus Serbia ja Montenegro vastu.

2011. aastal tuli ta Uruguay koondisega Copa América võitjaks.

2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel lõi ta viimases alagrupimängus 24. juunil värava Itaalia vastu.

2016. aastal lõi ta Copa América Centenario esimeses alagrupimängus värava Mehhiko vastu.

Ta on kuulunud Uruguay koondisse veel ka 2010. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2007., 2015., 2019. ja 2021. aasta Copa Américal ning 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.

2022. aasta juuni seisuga on Godín mänginud Uruguay koondises 159 korda, millega on ta Uruguay koondise rekordinternatsionaal.

Saavutused 
Madridi Atlético
La Liga: 2013–14
Copa del Rey: 2012–13
Supercopa de España: 2014
UEFA Euroopa Liiga: 2011–12, 2017–18
UEFA Superkarikas: 2010, 2012, 2018
Atlético Mineiro
Supercopa do Brasil: 2022
Campeonato Mineiro: 2022

Välislingid 

Uruguay jalgpallurid
Villarreal CF mängijad
Madridi Atlético mängijad
Milano Internazionale mängijad
Cagliari Calcio mängijad
Clube Atlético Mineiro mängijad
La Liga mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1986
Christian Ludwig (Braunschweig-Lüneburg)

Christian Ludwig (25. veebruar 1622, Herzberg am Harz – 15. märts 1665, Celle) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog ja Calenbergi vürst aastast 1641 aastani 1648 ning Lüneburgi vürst aastast 1648 kuni oma surmani.

Vaata ka 
 Welfid

Välislingid 
 Welfide dünastia koduleht

Sündinud 1622
Surnud 1665
Braunschweig-Lüneburgi hertsogid
Fox Plaza (Los Angeles)

Fox Plaza (ka 20th Century Fox Plaza) on 35-korruseline 150 meetri kõrgune postmodernistlik pilvelõhkuja Los Angeleses Century Citys aadressil 2121 Avenue of the Stars. Hoone valmis 1987. aastal ning selle arhitektid olid Scott Johnson, Bill Fain ja William L. Pereira. 

Hoone kuulub Orange'i maakonnas tegutsevale kinnisvarafirmale Irvine Company ning seal asub filmikompanii 20th Century Fox peakontor. Hoone 34. korrusel oli pärast Ameerika Ühendriikide presidendi Ronald Reagani erruminekut aastaid tema apartement.

Pilvelõhkuja on tuntud mitmest filmist. Nimega Nakatomi Plaza oli hoone filmi "Die Hard" (Visa hing, 1988) peamine sündmuspaik. Hoone ja selle kõrvalhoone oli peamisteks võttepaikadeks komöödiafilmis "Airheads" ("Eetrihullud", 1994). Hoone fuajee oli ka filmi "Speed" ("Kiirus", 1994) avastseeni toimumispaik.

Los Angelese pilvelõhkujad
Aleks Raja

Aleks Raja (24. veebruar 1928 – 7. juuni 2014) oli eesti tantsupedagoog.

Aleks Raja juhendas rahvatantsurühmi Jõgeva-, Valga- ja Tartumaal ning korraldas maakonna laulu- ja tantsupidusid. Samuti oli ta lasterühmade liigijuht ja assistent noorte- ja üldtantsupidudel.

Tunnustused
 2004 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Eesti tantsupedagoogid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1928
Surnud 2014
Keila kultuurimälestiste loend

See artikkel loetleb üles kõik Keila linnas asuvad kultuurimälestised.

Loendis on 5 ajaloomälestist, 4 arheoloogiamälestist, 10 ehitismälestist ja 40 kunstimälestist ehk kokku 58 kultuurimälestist (kuna Keila kirikuaed on arvel nii arheoloogia- kui ka ehitismälestisena).

Ajaloomälestised

Arheoloogiamälestised

Ehitismälestised

Kunstimälestised 

Keila
Kultuurimälestiste loend
Orange'i maakond

Orange'i maakond (inglise keeles Orange County) on maakond mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:

Orange'i maakond (California)
Orange'i maakond (Florida)
Orange'i maakond (Indiana)
Orange'i maakond (New York)
Orange'i maakond (Põhja-Carolina)
Orange'i maakond (Texas)
Orange'i maakond (Vermont)
Orange'i maakond (Virginia)

Vaata ka 
"Orange'i maakond" ("Orange County"), film mille tegevus toimub California osariigi maakonnas
"O.C." ("The O.C."), teleseriaal, mis on saanud oma nime California osariigi maakonna järgi
Villem Ahas

Villem Ahas (20. veebruar 1925 Räpina vald – 17. juuni 2014) oli  soomepoiss ja Soome Sõjaveteranide Eesti Ühenduse juhatuse liige.

Ta lõpetas aastal 1943 Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 

Kuna ta ei soovinud teenida Saksa sõjaväes, siis otsustas ta minna Soome, kus astus oktoobris 1943 vabatahtlikuna Soome armeesse ja oli Rajajoel rindel 47. jalaväerügemendi kolmanda pataljoni koosseisus. Seejärel oli ta väljaõppel Porokyläs ja Taavettis, kus lõpetas ohvitseride kursuse lipnikuna. Seejärel võitles ta JR 200 koosseisus Vuoksi rindel. Augustis 1944 tagasi Eestisse ja saadeti Tartu rindele, kus sai 28. augustil Pupastvere lahingus haavata. 

Sakslaste taganemisel otsustas ta kodumaale jääda, kuid mobiliseeriti 1945. aasta jaanuaris Punaarmeesse, kus saadeti tööpataljoni. Siis tuli ilmsiks tema teenimine Soome armees ja ta arreteeriti aprillis 1945; talle mõisteti 15 aastat vangistust ja 5 aastat asumist. Oktoobris 1955 vabanes ta Vorkuta vangilaagrist Komi ANSV-s.

Pärast vabanemist töötas ta Tallinna Ehituskeraamika Tehases, tehases "Silikaat" ja Silikaltsiidi Teadusliku Uurimise ja Projekteerimise Instituudi katsetehases.

Ta oli Soome Sõjaveteranide Eesti Ühenduse juhatuse liige aastast 1998, aastast 2012 oli ta ühingu juhatuse esimees ja 8. aprillil 2014 valiti ta auesimeheks.

Villem Ahas suri 17. juunil 2014 ja ta maeti 26. juunil 2014 Metsakalmistule.

Tunnustused 
 1998 Kotkaristi IV klassi teenetemärk
 2002 Soome Valge Roosi Rüütelkonna rüütlirist

Viited 

Soome 200. jalaväerügemendi koosseis
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1925
Surnud 2014
Eesti represseeritud isikud
ZALA 421-08

ZALA 421-08 on Venemaal Iževskis ettevõtte ZALA Aero arendatav ja toodetav mitmeotstarbeline pisidroon.

Ajalugu 
Üks ZALA 421-08 tulistati alla 2014. aasta juuni lõpul Ukrainas Luhanski oblastis Venemaa piiri lähedal.

Viited

Välislingid

 Ametlik koduleht

Mehitamata õhusõidukid
Jüri Tiidus

Jüri Tiidus (sündinud 15. detsembril 1986 Pärnus) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 2010. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli. Ta oli aastatel 2010–2012 vabakutseline näitleja. Aastast 2012 on ta Eesti Draamateatri näitleja.

Rollid

Eesti Draamateatris 
 2007 koor – Jean Anouilh Antigone
 2008 ametnik – Nikolai Jevreinov Kõige tähtsam Lavakunstikooli XXIV lennu bakalaureuselavastus
 2010 Olav – Mika Keränen Varastatud oranž jalgratas
 2010 Jim – Andrus Kivirähk Neegri vabastamine kõrgel kunstilisel tasemel
 2011 Salerio – William Shakespeare Võlanõudjad
 2012 Fedotik – Anton Tšehhov Kolm õde
 2012 1. sõdur – David Edgar Nelipühad
 2012 Olav – Mika Keränen Vana roosa maja
 2013 politseinik; Benoit – Tom Stoppard Utoopia rannik. II osa. Laevahukk
 2013 Fredrik Löfvegren – Bengt Ahlfors Tuhk ja akvaviit
 2013 konstaabel MacDonald – Graham Linehan Teed juuakse kell viis
 2014 Joakim Puhk – Indrek Hargla Wabadusrist
 2014 Volli – M. Karusoo, L. Aedmaa, J. Rahman, P. Saul-Gordilov Laul, mis jääb
 2015 Smerdjakov; munk – Fjodor Dostojevski Vennad Karamazovid

Teistes teatrites 
 2008 osaline – Strisdanddolia Vai AHOI Lavakunstikooli XXIV lennu suvelavastus Käsmu rahvamajas
 2009 osaline – rahvapärimus Runolaulud NO99
 2009 katlakütja; miilits – Mati Unt Räägivad Lavakunstikooli XXIV lennu koolitöö Kirjanike majas
 2009 osaline – Kummitus masinas Lavakunstikooli XXIV lennu bakalaureuselavastus Von Krahli teatris
 2009 osaline – Mihhail Bulgakovi ainetel Margarita ja Meister Lavakunstikooli XXIV lennu bakalaureuselavastus teatris NO99
 2009 osaline – Pikk pink Lavakunstikooli XXIV lennu koolitöö
 2010 Septimus Hodge; Augustus Coverly – Tom Stoppard Arkaadia Ugala
 2011 sõdur – Anna Jablonskaja Tühermaa R.A.A.A.M.
 2012 August – Compania La Resentida Tahame luua näitemängu, mis muudaks maailma R.A.A.A.M.

Televisioonis 
 2008 Laur – Kelgukoerad
 2012 suhtekorraldaja – Alpimaja
 2012 Issak – Kelgukoerad
 2013 Jan Paulmaa – Kättemaksukontor
 2013–2014 Kevin – Kartulid ja apelsinid
 2014 saatejuht – Klipijaht
 2015 Jüri – Üheotsapilet

Välislingid 
Jüri Tiidus Draamateatri kodulehel

Eesti Draamateatri näitlejad
Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1986
Raevu päev

Raevu päev, ka viha päev, on ladinakeelse fraasi dies irae tõlge.

Raevu päev on mitme teose pealkiri:
"Raevu päev" ("День гнева") on Sever Gansovski ulmejutt, mis eesti keeles ilmus ajakirja Noorus 1974. aasta 1. ja 2. numbris.
 "Raevu päev" ("День гнева") on 1985. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm
 ...
Macroscelides micus

Macroscelides micus on londiklaste sugukonda perekonda Macroscelides kuuluv imetaja.

Liigi esindajaid on kohatud ainult Namiibia loodeosa kivises kõrbes väga piiratud alal. Esimesed leiud tehti 2006. aastal ning 2014. aastal tunnistasid John Dumbacher ja tema kolleegid selle uueks liigiks.

Macroscelides micus näeb välja nagu pika toruja koonuga hiir. Ta on umbes 19 cm pikkune ja kaalub keskmiselt 28 grammi. Tal on punakas karvkate ning suhteliselt pikad ja peenikesed jalad.

Macroscelides micus toitub putukatest.

Viited

Välislingid
 A new species of round-eared sengi (genus Macroscelides) from Namibia, Journal of Mammalogy, 95(3):443–454, 2014
 New sengi species is related to an elephant, but small as a mouse
  Science In Namibia, a tiny relative of the elephant

Londiklased
Linda Sõber

Linda Sõber (26. aprill 1911 Rannu vald, Tartumaa – 4. aprill 2004 Sanremo, Itaalia) oli eesti skulptor.

Elukäik
Talurentniku perekonnast pärit Linda Sõber lõpetas 1930. aastal Tartu Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi tütarlastegümnaasiumi ning astus 1931. aastal Kõrgemasse Kunstikooli Pallas, kus õppis skulptuuri peamiselt Anton Starkopfi skulptuuriklassis. Ta lõpetas Pallase 1938 ning töötas aastail 1938–1944 Tartus vabakunstnikuna, kuuludes koos Amanda Jasmiini, Lydia Laasi, Salme Riigi ja Leontine Lind-Karuga Pallases kunstihariduse omandanud esimesse eesti naisskulptorite põlvkonda. 

Põgenes kolmanda Nõukogude okupatsiooni eest Suure põgenemise lainel 1944. aastal Saksamaale ja siirdus sealt 1950. aastal koos pojaga Itaaliasse Sanremosse.

Isiklikku
Oli abielus skulptor Endel Kübarsepaga.

Looming
Linda Sõber esines kunstinäitustel juba õpinguaastail, olles üks 1930. aastate II poole tunnustatumaid ja lootustandvamaid noori skulptoreid. Vabaloomingu aastaist Tartus on säilinud aktifiguure ja büste peamiselt kipsis, vähemal määral pronksi valatuna. 1943. aastal pälvis ta auhinna Lydia Koidula ausamba projekti eest. Tema tegevusest paguluses on väga vähe andmeid. Eesti Kunstimuuseumis ja Tartu Kunstimuuseumis asuvad tema teosed "Tantsijatar Helle Viidase portree" (1938), "Istuv tüdruk" (1938), "Naise büst" 1930. aastaist jt.

Vaata ka
Ulrika Jõemägi, Juta Kivimäe. "Kadunud eesti skulptorid. Linda Sõber (1911–2004) ja Endel Kübarsepp (1912–1972)". Eesti Kunstimuuseum, 2018

Välislingid
Linda Sõbra teosed eesti muuseumide kogudes

Eesti skulptorid
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Kõrgema Kunstikooli Pallas vilistlased (1919–1940)
Eestlased Itaalias
Sündinud 1911
Surnud 2004
Alexandre Brongniart

Alexandre Brongniart (10. veebruar 1770 Pariis – 7. oktoober 1847 Pariis, Prantsusmaa) oli prantsuse keemik, mineraloog ja zooloog. 
  
Tema kirjeldatud taksonid on tähistatud nimega Al.Brongn.

Haridus ja töö 
Ta töötas Pariisis École de Mines'''is juhendajana. Alates 1800. kuni oma surmani töötas ta Sèvre'i portselanitehase direktorina.

 Panus teadusse 
Brongniart avaldas 1800. essee "Essai d’une classification naturelle des reptiles", milles kirjeldas roomajate uut klassifikatsiooni. Roomajate klassi liigitas ta neli seltsi: Batrachia (tänapäeval klass Amphibia), Chelonia, Ophidia (tänapäeval on maolised soomuseliste seltsi alamselts) ja Sauria''.

Lisaks avaldas ta kirjatöid mineraloogia ja keraamika vallas.

Alexandre Brongniart'd peetakse esimeseks, kes järjestas kronoloogiliselt tertsiaari geoloogilised üksused ja kirjeldas need.

Publikatsioonid (osaline) 
1800 – "Essai d’une classification naturelle des reptiles" ( "Essay on the Natural Classification of Reptiles");
1807 – "Traité élémentaire de minéralogie";
1811 – koos G. Cuvier'iga, "Essai sur la géographie minéralogique des environs de Paris : avec une carte géognostique, et des coupes de terrain";
1813 – "Classification minéralogique des roches mélangèes";
1822 – "Histoire naturelle des crustacés fossiles";
1827 – "Classification et Charactéres Minéralogique des Roches Homogénes et Hétérogènes";  
 1854 – "Traité des arts céramiques, ou des poteries, considérées dans leur histoire, leur pratique et leur théorie", 1. köide.

Isiklikku 
Arhitekt Alexandre-Théodore Brongniart oli Alexandre Brongniart' isa. Brongniart abiellus Jeanne Cécile de Coquebert Montbret'ga. Neil sündis üks poeg Adolphe-Théodore Brongniart (elukutse botaanik) ja tütred Hermine Brongniart ja Mathilde Brongniart.

Tunnustused 
1823 valiti ta Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks.

Viited

Kirjanduslikud allikad 
Sissekanne Encyclopaedia Britannica-s
Nordisk familjebok, 253-254, Project Runeberg 
BRONGNIART, Alexandre, veebiversioon (vaadatud 01.07.2014) (prantsuse keeles)
Geology, veebiversioon (vaadatud 01.07.2014) (inglise keeles)

Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Alexandre Brongniart seisuga 01.07.2014.

Prantsuse keemikud
Mineraloogid
Zooloogid
Sündinud 1770
Surnud 1847
Pääru Oja

Pääru Oja (sündinud 16. mail 1989 Tallinnas) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 2012. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli ja töötas seejärel kuni 2020. aasta sügiseni Eesti Draamateatris näitlejana.

Rolle

Teater
 2010 Peter Barnes "Jumala narride vennaskond" (isa Toulon)
 2011 Neil Simon "Biloxi Blues" (Joseph Wykowski)
 2011 Molière "Scapini kelmused" (Argante)
 2011 Diana Leesalu/Aleksander Pepeljajev "Gizelle" (osatäitja)
 2011 Jaan Kruusvall "Tasandikkude helinad" (Franz)
 2012 David Hare "Vertikaaltund" (Dennis Dutton)
 2012 Eugene O'Neill "Saatuse heidikute kuu" (T. Stedman Harder)
 2012 Lee Hall "Kaevuritest kunstnikud" (noor poiss)
 2012 Andrus Kivirähk "Kevadine Luts" (Silbe)
 2013 Lyle Kessler "Orvud" (Philip)
 2013 Tom Stoppard "Utoopia rannik. I osa. Teekond" (Aleksandr Herzen)
 2014 Tõnu Õnnepalu "Vennas" (Willem)
 2014 Merle Karusoo, Liis Aedmaa, J. Rahman, P. Saul-Gordilov "Laul, mis jääb" (Valdur Varem)
 2014 Nina Raine "Hõimud" (Billy)
 2014 Mika Keränen "Kuldne Lurich" (Olav)  
 2015 Fjodor Dostojevski "Vennad Karamazovid" (Aljoša Karamazov)
 2015 Michel Houellebecq "Kaart ja territoorium" (noor näitleja)
 2016 Tõnu Õnnepalu "Mäed" (poiss)
 2017 Anton Tšehhov "Ivanov" (Pjotr)
 2018 Helen Käit/Mehis Pihla "Lohe needus" (Ferrum, Papagoimees)
 2019 Madis Kõiv/Aivo Lõhmus "Põud ja vihm Põlva kihelkonnan nelätõistkümnendämä aasta suvõl" (Piiri Leo)

Filmid
 2013 "Väikelinna detektiivid ja valge daami saladus" - Evaristus
 2015 "1944" - Sanitar Elmar Säinas
 2016 "Luuraja ja luuletaja" - Siim
 2018 "Mihkel" - Mihkel
 2018 "Põrgu Jaan" - Tiidrik
 2020 "Viimased" - Rupi
 2020 "O2" - Peeter Parik
 2020 "Hüvasti, NSVL!" - Onu Kolja

Seriaalid 

 2011 "Kalevipojad" - Heiko
 2014 "Väikelinna detektiivid" - Evaristus
 2014-2020 "Kättemaksukontor" - Markus Heng / Stefan Jaago
 2016 "Kuum jälg" - Praktikant
 2018-2019 "Lõks" - Alex
2022 "Vikings Valhalla" - Arne Gormsson

Tunnustus 

 2014 Kristallkingakese auhind 
 2014 Suur Ants, Eesti Draamateatri kolleegipreemia meespeaosatäitjale (Willem Kasser "Vennas", Billy "Hõimud", Olav "Kuldne Lurich") 
 2015 Eesti Teatriliidu meespeaosatäitja auhind
 2021 Bruno O'Ya stipendium

Isiklikku 
Tema isa on näitleja Tõnu Oja, vend on Kaarel Oja. Näitleja ja teatrijuht Rein Oja on tema lell.

Välislingid 
Pääru Oja Draamateatri kodulehel

Eesti Draamateatri näitlejad
Eesti näitlejad
Eesti dublaažinäitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1989
Kristjan Üksküla

Kristjan Üksküla (sündinud 10. augustil 1987) on eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 2010 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli.

Ta on aastast 2010 Tallinna Linnateatri näitleja.

Rolle 
 2004 Mart Kivastik "Külmetava kunstniku portree" (Poiss viiuliga)
 2005 Witold Gombrowicz "Iwona, Burgundia printsess" (Walenty)
 2006 Sławomir Mrożek "Lesed" (Teine mees)
 2006 Anton Tšehhov "Lavakava A. Tšehhovi novellide ainetel"
 2007 Jean Anouilh "Antigone" 
 2008 Nikolai Jevreinov "Kõige tähtsam" (Esimene armastaja)
 2009 Mati Unt "Räägivad" (Erika mees)
 2009 "Kiivad armastajad" (Coviello)
 2010 "Pikk pink" (Ivan Kuzmitš)
 2010 Tom Stoppard "Arkaadia" (Ezra Chater)
 2011 Neil Simon/Sander Pukk "Biloxi  blues" (James Hennessy)
 2011 David Hare/Mladen Kiselov "Amy seisukoht" (Toby Cole)
 2012 Aleksandr Puškin/Kristjan Üksküla "Mürk" (Albert ja Mozart)
 2012 Shakespeare/Priit Võigemast "Hamlet" (Reynaldo)
 2012 Astrid Lindgren/Jaanus Rohumaa/Kalju Orro "Väike Tjorven" (Petter Malm)
 2013 Shakespeare/Lembit Peterson "Palju kära ei millestki" (Don Pedro)
 2013 Tom Stoppard/Elmo Nüganen "Utoopia rannik. I osa. Teekond" (Puškin, Teenija)
 2013 Ken Campbell/Andrus Vaarik "Skangpoomijad" (Inspektor Näpits)
 2014 William Boyd "Igatsus" (Missail Aleksejevitš Poloznev)
 2015 1944 (film) (vanemseersant Jüri Jõgi)

Isiklikku 
Tema vanaisa on Aarne Üksküla ja vanaema Siina Üksküla, õde on Sandra Uusberg.

Välislingid 
 Kristjan Üksküla (Linnateatri kodulehel)

Tallinna Linnateatri näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1987
Maiken Pius

Maiken Pius (kuni 2019. aastani Maiken Schmidt; sündinud 17. aprillil 1985) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 2003. aastal Kilingi-Nõmme Gümnaasiumi. 2006. aastal lõpetas ta Tallinna Ülikooli koreograafia erialal ning 2012. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli.

Ta on aastast 2012 Tallinna Linnateatri näitleja.

Rollid teatris

Linnateatris

Mujal

Filmograafia

Filmirollid

Telerollid

Tunnustus 
 2013 – parima naisnäitleja eripreemia filmifestivalil "Blue Sea Baltic Herring" (Soome) osatäitmise eest lühifilmis "Kevad á la carte"
 2013 – Linnateatri kolleegipreemia parimale naiskõrvalosatäitjale rollide eest lavastuses "Lantimiskunstnikud"
 2014 – Linnateatri juhtkonna preemia möödunud aasta jooksul enim etendusi andnud naisnäitlejale
 2014 – AS-i ESPAK näitlejapreemia
 2017 – Eesti Päevalehe eripreemia

Isiklikku
Tema abikaasa on näitleja Priit Pius, nad abiellusid juulis 2019. Neil on poeg (2018) ja tütar (2020).

Viited

Välislingid 
 Maiken Pius (Linnateatri kodulehel)
 Maiken Schmidt Eesti filmi andmebaasis
 

Tallinna Linnateatri näitlejad
Tallinna Ülikooli vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1985
National Geographic Eesti

National Geographic Eesti on Eesti ajakiri, mis on ajakirja National Geographic eestikeelne väljaanne.

Ajakiri ilmub kord kuus. Esimene number ilmus oktoobris 2011.

Ajakirja peatoimetaja on Erkki Peetsalu.

Välislingid
 Ajakirja koduleht

Eesti populaarteaduslikud ajakirjad
Raivo Lugima

Raivo Lugima (17. juuni 1965 – 2. juuli 2014 Tallinn) oli eesti teleprodutsent.

Raivo Lugima on õppinud Eduard Vilde nimelises Juuru Keskkoolis ja G. Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis.

Ta oli teleproduktsioonifirma Filmimees asutaja, režissöör ja produtsent. Ta on režissööri või produtsendina osalenud näiteks telesaadete "Unistuste prints" (1999, TV3), "Naistevahetus" (TV3), "Jazzi kokakool" (2003-2004, Kanal 2) jm tegemisel.

Välislingid 
 Suri Filmimehe asutaja ja produtsent Raivo Lugima

Eesti teleprodutsendid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1965
Surnud 2014
Märt Pius

Märt Pius (sündinud 4. veebruaril 1989) on eesti näitleja. 

Lõpetas 2008. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi ja 2012. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli.

2012. aastast töötab Tallinna Linnateatri näitlejana.

Rolle
 2010 – Peter Barnes / Elmo Nüganen "Jumala narride vennaskond" (Frapper, Esimene teener)
 2011 – Johanna Emanuelsson / Diana Leesalu "Vaata, ma kukun" (Eskil)
 2011 – Molière / Elmo Nüganen "Scapini kelmused" (Scapin)
 2011 – Saša Pepeljajev "Gizzelle" (Albert)
 2012 – A. H. Tammsaare / Elmo Nüganen "Tõde ja õigus. Teine osa" (Lible)
 2012 – Diana Leesalu / Paavo Piik "Lantimiskunstnikud" (Priimus)
 2012 – Aleksis Kivi / Elmo Nüganen "Seitse venda" (Aapo)
 2013 – Tom Stoppard / Elmo Nüganen "Utoopia rannik. I osa. Teekond" (Nikolai Sazonov)
 2013 – Ferenc Molnár / Mart Koldits "Pál-tänava poisid" (Kolnay)
 2013 – Diana Leesalu "Offline" (-rax-)
 2013 – Mark Twain / Aapo Ilves / Andres Puustusmaa "Prints ja kerjus" (Prints Edward Tudor)

Filmirollid
 2014 – Margus Karu / Mihkel Ulk "Nullpunkt" (Johannes)
 2015 – "1944"
 2017 – "Sangarid" (Ralf)
 2017 – "Rohelised kassid" (Justiitsametnik)

Tunnustus
 2010 – Voldemar Panso nimeline auhind

Isiklikku
Tema kaksikvend on näitleja Priit Pius. 

Ta abiellus 9. juunil 2019 näitleja Saara Kadakuga. 25. märtsil 2017 sündis tütar Susanna, 31. mail 2020 poeg Mihkel.

Viited

Välislingid
 Märt Pius (Linnateatri kodulehel)
 Märt Pius Eesti filmi andmebaasis

Tallinna Linnateatri näitlejad
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1989
Priit Pius

Priit Pius (sündinud 4. veebruaril 1989) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 2012. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli.

Ta on 2012. aastast Tallinna Linnateatri näitleja.

Rolle
2010 Kaarel B. Väljamäe/Diana Leesalu "Suur mees juba" 
2010 Peter Barnes/Elmo Nüganen "Jumala narride vennaskond" (Viennet, Brodin)
2011 Neil Simon/Sander Pukk "Biloxi Blues" (Don Carney)
2011 Molière/Elmo Nüganen "Scapini kelmused" (Scapin)
2011 Saša Pepeljajev "Gizzelle" (Albert)
2012 A. H. Tammsaare/Elmo Nüganen "Tõde ja õigus. Teine osa" (Adalbert Sikk)
2012 Diana Leesalu/Paavo Piik "Lantimiskunstnikud" (Alfaisane, saatejuht, hipster)
2012 Aleksis Kivi/Elmo Nüganen "Seitse venda" (Tuomas)
2012 Brian Friel/Priit Pedajas "Lõikuspeo tantsud" (Gerry Evans)
2013 Richard Greenberg/Diana Leesalu "Kolm vihmast päeva" (Walker Janeway, Ned Janeway)
2013 Ferenc Molnár/Mart Koldits "Pál-tänava poisid" (Barabas)
2013 Diana Leesalu "Offline" (Pärtel)
2013 Marina Carr/Madis Kalmet "Kassirabal" (Noor Dunne)
2013 Mark Twain/Aapo Ilves/Andres Puustusmaa "Prints ja kerjus" (Tom Canty)

Filmirollid
2015 "1944" (Vend Käär)
2015 "Must alpinist" (Eero)
2017 ''Rohelised kassid'' (Justiitsametnik)

Isiklikku
Tema kaksikvend on Märt Pius. 

Tema abikaasa on juulist 2019 näitleja Maiken Pius. Neil on 22. märtsil 2018 sündinud poeg ja 18. märtsil 2020 sündinud tütar.

Tunnustus
 2010 – Voldemar Panso nimeline auhind

Viited

Välislingid

 Priit Pius (Linnateatri kodulehel)
 Priit Pius Eesti filmi andmebaasis

Tallinna Linnateatri näitlejad
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1989
Memphis Depay

Memphis Depay (sündinud 13. veebruaril 1994 Moordrechtis) on Hollandi jalgpallur. Ta mängib Hispaania kõrgliiga klubis FC Barcelona ja Hollandi jalgpallikoondises ründajana.

Ta alustas klubikarjääri PSV Eindhovenis. Hooajal 2014–15 oli ta 22 väravaga Hollandi kõrgliiga suurim väravakütt ja ta valiti samal aastal Hollandi jalgpalli aasta talendiks. Aastatel 2015–2017 mängis Manchester Unitedis.

Alates 2017. aastast mängib ta Lyonis. Hooajal 2017–18 lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas 19 väravat. Hooajal 2020–21 lõi ta 20 väravat ja jäi sel hooajal Prantsusmaa kõrgliigas parimate väravaküttide arvestuses jagama teist kohta. Lisaks oli Depay hooajal 2020–21 Prantsusmaa kõrgliigas enim väravasööte andnud mängija (12) ning ta valiti samal hooajal liiga sümboolsesse koosseisu.

Debüüdi rahvuskoondises tegi Depay 15. oktoobril 2013 mängus Türgi vastu. Louis van Gaal valis jalgpalluri 2014. aasta maailmameistrivõistlustel osalemiseks. Esmakordselt tuli Memphis Brasiilias vahetusena platsile alagrupi teise vooru mängus Austraalia vastu, kui kaitsja Bruno Martins Indi sai vigastuse. Samas mängus lõi Depay võiduvärava tugeva löögiga umbes 30 meetri kauguselt ja sai Hollandi ajaloo noorimaks väravalööjaks MMil. Teine värav MM-il tuli alagrupi viimase vooru mängus Tšiiliga, mille Oranje 2:0 võitis.

Saavutused 
PSV
Eredivisie: 2014–15
KNVB beker: 2011–12
Johan Cruyff Shield: 2012

Hollandi jalgpallurid
PSV Eindhoveni mängijad
Manchester United FC mängijad
Lyoni Olympique'i mängijad
Premier League'i mängijad
Ligue 1 mängijad
Sündinud 1994
Enics Eesti

Enics Eesti AS on Eesti elektroonikafirma, mis asub Elvas. Tehas toodab tööstuselektroonikat.

2013. aastal oli Enics Eesti käive 88 miljonit eurot. 2012. aasta majandustulemuste põhjal Postimehes koostatud Eesti saja suurima ettevõtte edetabelis oli Enics 87. kohal. 2013. aastal töötas tehases keskmiselt 740 töötajat, sellega oli firma üks Lõuna-Eesti suurimaid tööandjaid. 94% toodangust viidi välismaale.

Enics Eesti emaettevõte Enics Grupp on registreeritud Šveitsis 2004. aastal, kui juhtkond ostis osa Elcoteqist. Peakontor asub Zürichis. Umbes 10% Enicsist kuulub juhtkonnale, ülejäänu omanik on erakapitalifirma. Enicsi kontsern on Euroopas suuruselt teine tööstuselektroonikaettevõte, sellel on maailmas kaheksa tehast. 2013. aasta kogukäive oli 417 miljonit eurot, sellest andis Eesti tütarettevõte umbes viiendiku.

Enicsi Elva tehas sai alguse 1992. aastal asutatud satelliidiseadmetetootjast Finesatist. 2001. võttis tehase üle Ahltronix, 2004 ühendati see Enicsiga.

2019. aasta lõpus ja 2020. aastal oli Enics Eesti juhatuse esimees Andres Kase.

Enics Eesti kuulub Eesti Elektroonikatööstuse Liitu. Firma osales kampaanias "Talendid koju!". Enics Eesti on asutanud omanimelised stipendiumid Tartu Kultuurkapitalis, et toetada tehniliste erialade õppimist Eesti kõrgkoolides ja kutsehariduskeskustes.

Tunnustus 
2010. aastal pälvis Enics Eesti AS Eesti Kvaliteediühingult juhtimiskvaliteedi aastaauhinna suurettevõtete kategoorias.

"Kui ülejäänud Eesti maapiirkondades oleks sellised ettevõtted, siis meie edu oleks riigina täiesti garanteeritud ja kõik, mida me vajame, on neid ettevõtlike inimesi, kes on valmis asju tegema," iseloomustas firmat 2013. aastal külastanud president Toomas Hendrik Ilves.

2014. aastal tunnustas Eesti Haridus- ja Teadusministeerium Enics Eesti AS-i aasta koolitussõbralikuma ettevõtte tiitliga.

Viited

Välislingid 
 Enics Estonia Enicsi kontserni kodulehel
 Tõnis Oja "Suurettevõte, mida teavad vähesed" Postimees 3. juuli 2014
 "Vaata, milline näeb välja suurettevõte Enics" Postimees 3. juuli 2014
 Raigo Neudorf "Kuidas Enics Eesti 3 aastaga oma käivet 50% kasvatas" Äripäev 25.04.2014
 Merili Nael "Elva elektroonikatehas pürgib sajamiljonilise käibe poole" ERR 06.06.2013
 Väinu Rozental "Enics nihutab latti kõrgemale" Äripäev 18.04.2012
 Maret Beljaeva "Varude juhtimine Enics Eesti AS näitel" Magistritöö. Tartu Ülikool, 2012
 "Enics Eesti paotas ukse raudteetööstusse" Äripäev 10.01.2011
 Väinu Rozental "Enics Eesti AS sai Eesti Juhtimiskvaliteedi auhinna" EAS 8. september 2010

Eesti tööstusettevõtted
Elektroonikaettevõtted
Elva
Raudalu kivid

Raudalu kivid on Tallinnas Nõmme linnaosas Raudalu asumis põhja pool kahel pool Karuse tänavat asuv kaitsealuste rändrahnude rühm, mis koosneb neljast lähestikku asuvast kivist. 

Kõige suurem rahn on Raudalu Suur kivi, mida muistendi järgi Vanapagan kasutas, kui ta Kalevipojaga võidu kivi viskas.

Välislingid

Eesti rändrahnud
Tallinna geograafia
Valeri Heletei

Valeri Heletei (ukraina keeles Валерій Вікторович Гелетей Valeri Viktorovõtš Heletei; sündinud 28. augustil 1967 Verhni Koropetsis) on Ukraina sõjaväelane, oli alates 2014. aasta 3. juulist kuni 12. oktoobrini Ukraina kaitseminister ning juhtis pärast seda presidendi ihukaitset. 

2007. aastast juhtis ta presidendi ihukaitsega tegelevat Ukraina Riigikaitse Osakonda (Управління державної охорони України) ning jätkas selle juhtimist 2014. aastal pärast lühikest ametiaega kaitseministrina. Astus ametist tagasi ja president Zelenskõi vabastas ta ametist 29. mail 2019.

President Petro Porošenko pressiteenistus teatas Valeri Geletei esitamisest kaitseministri kandidaadiks 2014. aasta 2. juulil. Ministrikandidaadi esitlemisel Ülemraadale märkis president, et Geletei mitte üksnes ei ole õppinud, kuidas sõdida, vaid on ka ise sõjas osalenud ning saab aru sellest, mis asi on hübriidsõda ja teab, kuidas seda võita. Ülemraada kinnitas kindralpolkovnik (2008) Valeri Geletei Ukraina kaitseministriks 2014. aasta 3. juulil. Vastse kaitseministri kinnitusele, et Ukraina võidab ja võiduparaad viiakse läbi Ukraina linnas Sevastopolis, vastasid saadikud aplausiga.

Isiklikku 
Heletei on abielus, perekonnas on kaks poega.

Viited

Välislingid
Lühiandmed Ukraina Riigikaitse Peavalitsuse ametlikul kodulehel (ukraina keeles)
Шуфрич и Гелетей вместо спарринга обменялись рукопожатиями… (vene keeles)
В БЮТ говорят, что Балога и Гелетей позарились на землю аэропорта "Узин" (vene keeles)
Балога женил сына на дочке своего соратника (vene keeles)
Гелетей: Планы Зеленского перенести АП в другое место – не лучший вариант - Zn.ua, 23.04.2019

Ukraina sõjaväelased
Ukraina kaitseministrid
Sündinud 1967
Lembit Anton

Lembit Anton (22. aprill 1922 Laanemõisa küla, Rakvere vald – 30. juuni 2014) oli eesti näitleja ja kirjanik.

Ta lõpetas aastal 1942 Jäneda Kõrgema Põllunduskooli, aastal 1947 Tallinna Polütehnilise Instituudi tsiviilehituse alal, aastal 1949 Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi ja aastal 1953 GITIS-e eesti stuudio. Aastatel 1946–1949 õppis ka Tallinna Teatrikoolis ja aastatel 1960–1962 täiendas end GITIS-es kõrgematel režissööride kursustel.

Ta oli aastatel 1949–1950 Lõuna-Eesti Teatri näitleja, aastatel 1953–1960 Draamateatri näitleja, aastatel 1963–1966 Moskva Estraaditeatri näitleja ja aastatel 1966–1973 teatri Vanemuine näitleja. Aastatel 1962–1963 oli ta Rakvere Teatri lavastaja. Aastatel 1973–1982 oli ta Eesti Televisioonis haldustööl, aastast 1984 mängis ta külalisena Vanalinnastuudios. 

Ta on mänginud ka filmides, aastal („Vallatud kurvid” (1959), "Vihmas ja päikeses" (1960) ja "Stereo" (1978/1991).

Ta on avaldanud mälestusteraamatuid („Eluteatri näitelaval” I–III, 2012, 2013 ja 2014).

Lembit Anton suri 30. juunil 2014 ja ta maeti Metsakalmistule.

Raamatud 
 Legend valge mütsiga mehest - (2005), 216 lk, Kujundanud Hugo Hiibus, ISBN 9789949133130
 Punane katk - Selles sõjas mina ei sure - (2007), 296 lk - ISBN 9789949152285
 Punane katk - Maakorraldajad - (2010) Canopus, 269 lk, Toimetanud Tõnu Lember, Kaanekujundus Riina Soom, ISBN 9789949904105
 Punane katk - Kuhu küll kõik külad jäid? 1 osa - (2011) Canopus, 251 lk, Toimetanud Tõnu Lember, Kaanekujundus Riina Soom, ISBN 9789949910410
 Punane katk - Kuhu küll kõik külad jäid? 2 osa - (2011) Canopus, 384 lk, Toimetanud Tõnu Lember, Kaanekujundus Riina Soom, ISBN 9789949910496
 Punane katk - Eluteatri näitelaval (1. osa) (2012) Canopus, 355 lk, Toimetanud Tõnu Lember, Kaanekujundus Riina Soom, ISBN 9789949927326
 Punane katk - Eluteatri näitelaval (2. osa) (2013) Canopus, 228 lk, Toimetanud Tõnu Lember, Kaanekujundus Riina Soom, ISBN 9789949934249
 Punane katk - Eluteatri näitelaval (3. osa) (2014) Canopus, 264 lk, Toimetanud Tõnu Lember, Kaanekujundus Riina Soom, ISBN 9789949948512

Lavastusi 
 1962 Dmitri Ugrjumov "Tema, tema armastatu ja kohver".

Rolle 
 Lumivalgeke ja seitse pöialpoissi [Helisalvestis] (1956) : kuuldemäng - pöialpoiss

Kinorollid 
 1957 - Pöördel Tallinnfilm - klubijuhataja 
 1959 - Vallatud kurvid Tallinnfilm - Olev Sepp
 1960 - Vihmas ja päikeses Tallinnfilm - Artur
 1961 - Ohtlikud kurvid Tallinnfilm - episood
 1965 - Külmale maale Eesti Televisioon - Kaarel Kohi
 1971 - Tagasipöördumine ellu Mosfilm CCCP ja DEFA SDV - leegionär
 1971 - Don Juan Tallinnas Tallinnfilm - valvur
 1974 - Kallis poiss (Дорогой мальчик) Mosfilm - episood
 1978 - Stereo Tallinnfilm - ökonomist Arnold Kivi
 1990 - Revident Salvestus Vanalinnastuudios

Rollide loetelu vene keeles: https://www.kino-teatr.ru/kino/acter/m/sov/255652/works/

Viited

Välislingid 
Lembit Anton maeti Tallinna Metsakalmistule

Eesti näitlejad
Eesti lavastajad
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1922
Surnud 2014
Olev Lugus

Olev Lugus (12. märts 1935 Sangaste – 27. juuni 2014) oli eesti majandusteadlane.

Ta lõpetas aastal 1949 Restu 7-klassilise kooli, aastal 1952 Valga Arve- ja Plaanindustehnikumi (tööstusettevõtete plaanija erialal). Aastal 1962 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli tööstusökonoomika erialal. Aastal 1971 kaitses ta väitekirjaga "Puidu kompleksse kasutamise põhisuunad ja majanduslik efektiivsus Eesti NSV-s" majandusteaduse kandidaadi kraadi.

Aastatel 1952–1953 töötas ta Pärnu oblasti Plaanikomisjoni tööstussektoris ökonomistina. Aastatel 1953–1962 töötas ta Puidutöötlemiskombinaadis "Viisnurk" vaneminseneri, tsehhi- ja osakonna juhatajana. Aastatel 1962–1998 töötas ta Eesti Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudis nooremteadurina, vanemteadurina, tööstusökonoomika sektori juhatajana, teadusdirektorina ning aastatel 1989–1998 direktorina. Aastatel 1998–2000 oli ta Eesti Tööandjate ja Tööstuse Keskliidu majandusnõunik.

Ta on uurinud Eesti metsakompleksi arengut, on analüüsinud metsaressursside kasutamist ja arenguperspektiivi. Ta on analüüsinud Eesti majanduse arengut, olnud tegev Eesti majanduse arengu perspektiivide uurimise ja majandusmehhanismi reformimise alal. Ta oli tegev IME projekti väljatöötamise ühe juhina majanduse instituudis ja valitsuskomisjonis. Ta on pidanud loenguid nii Eestis kui ka välisriikides Eesti majanduse arengust ja sõlmprobleemidest.

Olev Lugus suri 27. juunil 2014 ja ta maeti 3. juulil 2014 Rahumäe kalmistule.

Tunnustused 
 1981 orden Austuse märk
 1987 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
 1994 Eesti teaduspreemia

Viited 

Eesti majandusteadlased
Eesti NSV teenelised kultuuritegelased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1935
Surnud 2014
Masty rajoon

Masty rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1341 km². 2009. aasta seisuga elas seal 33 833 inimest.

Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Aziorki, Charcica, Dubna, Hudzievičy, Kuryłavičy, Łunna, Mikieleŭščyna, Pacavičy, Pieski ja Zarudaŭje külanõukogu. Halduskeskus on Masty linn.

Rajooni suurimaks jõeks on Nemunas, teine suurem jõgi on Nemunase lisajõgi Ščara. Läbi rajooni voolavad ka Rośi jõgi, Lebiada ja Zelvianka. Rajoon asub Neemeni madalikul, valdavad kõrgused 120 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Vialikaja Rahoźnica küla lähistel (167 meetrit). Rajoonis asub Bahna-Schieda madalsoo (pindala 113 km²). 

2009. aasta seisuga olid elanikest 74,74% valgevenelased, 5,14% venelased,  18,69% poolakad ja 1,43% oli teistest rahvustest. 80,85% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 17,34% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 52,6% elanikke, vene keelt aga 36,67%.

Viited

Välislingid 

Rajooni täitevkomitee kodulehekülg (vene keeles)
Rajooni kaart

Hrodna oblasti rajoonid
Ščučyn

Ščučyn (transkribeerituna Štsutšõn) on linn Valgevenes Hrodna oblastis, Ščučyni rajooni halduskeskus. Leedu keeles Ščiutinas, poola keeles Szczuczyn. Asub Nemunase kaldal. Asulast hargnevad raudteed Hrodnasse, Lidasse ja Vaŭkavyski suunas.

Linna piirides on kolm keskkooli, kaks kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Antakse välja rajoonilehte «Дзянніца» Vaatamisväärsusteks on vanalinn, aastal 1863 valminud õigeusu kirik ning XVIII sajandil ehitatud katoliku kirik. Ščučyni linnas asub ka XVIII sajandil rajatud Scipio del Campiote häärber.

Tööstusettevõtetest on Ščučynis  toiduainetetööstus. Toodetakse ka varuosi traktoritele ning põllumajandustarvikutele.

Ajalugu 
Ščučynit on esmakordselt mainitud aastal 1436, mil sinna rajati puidust katoliku kirik. Hiljem oli ta piirkondlik keskus Vilniuse vojevoodkonda kuuluvas Lida maakonnas. Asula kuulus Kuczukkidele, Kiszkadele, Radziwillidele, XVII sajandi algusest aga Limantastele. XVI sajandi alguses sai asulast alev.

"Uputuse" ajal rüüstasid alevit kahel korral vene väed. Ka Põhjasõja ajal laastasid Ščučynit sõdurid, seekord küll Rootsi omad.

XVIII sajandi alguses said alevi omanikeks Scipio del Campiod. Aastal 1726 rajati kloostri juurde kolleegium, millest hiljem kasvas välja kool. Aastal 1763 sai Ščučyni alev kuningas August III käest linnaõigused.

Aastal 1795 läks Ščučyn pärast kolmandat Poola jagamist Vene impeeriumi koosseisu. Algul kuulus linn Hrodna kubermangu, hiljem aga Vilno kubermangu. Linna rajati viinaköök, lisaks rajati sinna puidutööstusettevõte, kus toodeti parketti, vineeri, spooni.

Aastast 1921 oli Ščučyn Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Sealjuures kaotas asula linnaõigused.
II maailmasõja ajal mõrvasid natsid Ščučynis 2180 juuti. Ščučynist sai taas linn aastal 1962.

Nõukogude ajal asus linna lähistel suur õhujõudude baas. Aastal 1941 paiknesid seal hävitajad I-16, hiljem aga mitut erinevad tüüpi lennukid nagu Il-28, MiG-15, MiG-19, MiG-21, MiG-23, MiG-25, An-14.

Pilte

Tuntud elanikke 
Mikałaj Nikałajeŭ – valgevene ajaloolane
Anufry Pietraškievič – valgevene poeet
Fieliks Stackievič – valgevene kultuuritegelane
Dzmitryj Ahicki – valgevene teoloog

Viited

Välislingid 

 Ščučyn
 Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
 Ščučyn
 Linn YouTube'is
 Linn YouTube'is

Ščučyn
Ščučyni rajoon