joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Romeo Kalda

Romeo Kalda (sündinud 15. veebruaril 1974 Märjamaal) on eesti kurjategija. 

1996. aasta 27. aprillil kell 0:30 tulistas Romeo Kalda teda kinni pidada üritanud politseinikku Mart Laant, kes suri samal ööl Mustamäe haigla operatsioonilaual. Selle eest mõisteti Kaldale surmanuhtlus, mis hiljem muudeti eluaegseks vanglakaristuseks. Ta on väitnud, et nägi politseiniku tapmist unes ette ja et ta ei soovinud politseinikku tappa. 2022. aastal otsustas Viru maakohus Romeo Kalda ennetähtaegselt vanglast vabastada.

Katarina Kalda on tema õde.

Viited

Välislingid 
Noor kurjategija tappis politseikomissar Mart Laani Postimees, 25. aprill 1996
Romeo Kalda Delfi
Eluaegne vang soovib Jõhvi volikogusse kandideerida, ERR, 10. september 2013 

Eesti kurjategijad
Sündinud 1974
Éric Abidal

Éric Sylvain Abidal (sündinud 11. septembril 1979 Lyonis) on endine Prantsusmaa jalgpallur, kaitsja.

Klubikarjäär
Karjääri alguses mängis Abidal Prantsusmaa kõrgliiga klubides Monaco, Lille ja Lyon.

Abidal liitus 2007. aastal Hispaania kõrgliiga klubiga Barcelona, kus ta mängis kuni 2013. aastani.

2013. aastal taasliitus ta Monacoga ja mängis 2014–15 hooajal Olympiakósis, kus ta lõpetas ka jalgpallurikarjääri.

Koondisekarjäär
Aastatel 2004–2013 esindas Abidal Prantsusmaa jalgpallikoondist 67 korda.

Isiklikku
Abidal põdes oma mängijakarjääri jooksul kaks korda vähki.

Saavutused

Klubid
Lyon
Ligue 1: 2004–05, 2005–06, 2006–07
Trophée des Champions: 2005, 2006, 2007

Barcelona
La Liga: 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2012–13
Copa del Rey: 2008–09, 2011–12
Hispaania superkarikas: 2009, 2010, 2011
UEFA Meistrite Liiga: 2008–09, 2010–11
Euroopa superkarikas: 2009, 2011
Jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused: 2009, 2011

Rahvuskoondis
Prantsusmaa
 Hõbemedalist 
 Jalgpalli maailmameistrivõistlused: 2006

Viited

Välislingid

Prantsusmaa jalgpallurid
AS Monaco FC jalgpallurid
Lille OSC mängijad
Lyoni Olympique'i mängijad
FC Barcelona mängijad
PAE Olympiakósi jalgpallurid
Sündinud 1979
Maakri tänav

Maakri tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Maakri ja Kompassi asumis.

Hoonestus
Maakri 5 asus Teise maailmasõjani juudi sünagoog (Maakri tänava sünagoog), mis valmis 1884. aastal arhitekt Nikolai Thamm vanema projekti järgi ja hävis Teises maailmasõjas. 

Maakri 14 asus kahekorruseline puitmaja.

Maakri 16/18 asus kahekorruseline võõrastemaja, kus 1911. aastal elas luuletaja Juhan Liiv.

Maakri 19 asus 1944. aastal Naisomakaitse staap.

Maakri 19/21 krundi Rävala puiestee poolses osas asunud väärtusetud hooned lammutati 2011. aastal, Maakri 19/21 tootmishoonete kogum (endine Naha- ja jalatsivabrik "Union", hilisem Kommunaar) on ka muinsuskaitse all.. Aastail 1908–1921 asus seal ka Tallinna Jaani koguduse kool. Maakri tänava, Rävala puiestee ja Tornimäe tänava vahelisele alale kavandatakse kuni 30-korruselist kõrghoonet.

Maakri 19/1, büroohoone A ja B hoonetega

Maakri 21 hoones tegutses 1920. aastail O. Amoretti vene õppekeelega eraühisgümnaasium. 

Maakri 23 asub perekond Birki tellimusel 1910. aastal ehitatud keemilise puhastuse ja värvimise töökoja hoone , mille projekteeris arhitekt Aleksander Jaron, tegemist on ühe parima juugendarhitektuuri näitega Tallinnas, mis on ka muinsuskaitse all. 

Maakri 23a asub endine Postimehe Maja.

Maakri 25 asub u 1909 ehitatud Eduard Johansoni paberivabriku tootmishoone koos koopiana üles ehitatud väravaehitisega

Maakri 28a (algselt Maakri 28) asus kuni 1935. aastani Elfriede Lenderi Eragümnaasium, siis sai kool uue maja, mis asus Kreutzwaldi tänav 25. Seejärel asus hoones Hans Kubu eragümnaasium.

Maakri 30 krundil asub kõrghoone Skyon.

Maakri 36 on 2003. aastal elumajaks ehitatud luksuslik 20-korruseline kõrghoone.

Ajalugu 
Ametlikult sai Maakri tänav nime 1881. aastal. Tänava nimi on tulenenud Tallinnas tegutsenud värvalite Mackerite perekonnanimest, kes elasid sellel tänaval. Tänava saksakeelset nime Mackerstraße on esmamainitud juba 1849. aastal, venekeelset nime Макерская улица 1854. aastal.. Hiljem kohandunud Makerstraße'ks.

20. sajandi alguses tegutses hoones Maakri 28 Johanna Rahwingu era-tütarlasteprogümnaasium.

Maakri tänav kuulus Riigivolikogu 3. valimisringkonda, kust valiti Järvo Tandre.

Galerii

Vaata ka
 Tallinna tänavate loend
 Maakri asum

Viited

Välislingid

Muinsuskaitse nõuab Lenderi gümnaasiumihoone taastamist

Kesklinna linnaosa tänavad
Franz Hollmann

Franz Friedrich Reinhold Hollmann (22. juuli/3. august 1865 Rõuge – 16. märts 1946 Lübeck) oli Eesti ja Läti vaimulik.

Hollmann õppis aastatel 1875–1884 Tartus eragümnaasiumis. Aastatel 1884–1885 töötas ta koduõpetajana Põlulas. Aastatel 1885–1890 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Helme Maarja koguduses (Ernst Behse juures) ja Maarja-Magdaleena koguduses (Woldemar Mickwitzi juures).  Ordineeriti 3. novembril 1891 Riias õpetajaks.

Ta oli aastatel 1891–1892 Maarja-Magdaleena koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1892–1902 oli ta (introdutseeriti 12. aprillil 1892) sama koguduse õpetaja. Aastal 1892 oli ta neljaks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele). Aastatel 1902–1918 oli ta Rõuge Maarja koguduse õpetaja.

Aastatel 1918–1919 oli ta Riias ooperimuusikuks, aastatel 1919–1920 oli ta Landeswehris välipastoriks. Aastatel 1920–1939 oli ta pastoriks (introdutseeriti 24. aprillil 1921) Irši saksa koloonias (Liepkalne kihelkonnas Cēsise maakonnas; praeguse haldusjaotuse järgi Koknese piirkonnas), sai aastal 1927 Liivimaa saksa praostiks.

Jäi aastal 1939 emerituuri. Emerituuris olles elas aastatel 1939–1945 Posenis, aastatel 1945–1946 Lübeckis.

Isiklikku 
Tema isa Friedrich August Wilhelm Hollmann oli Rõuge Maarja koguduse õpetaja ja hiljem Liivimaa kindralsuperintendent, vanaisa Rudolf Gustav Hollmann oli Hargla- ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, vanaonu Karl August Hollmann oli Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja.

Viited 

Maarja-Magdaleena koguduse vaimulikud
Läti vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1865
Surnud 1946
The Economist

The Economist on ingliskeelne nädalakiri, mis vahendab majandus- ja rahvusvahelise poliitika uudiseid. Seda kirjastab The Economist Newspaper Ltd, nädalakirja toimetus asub Londonis Westminsteris.

Väljaanne asutati James Wilsoni juhtimisel 1843. aasta septembris. Ajaloolistel põhjustel nimetab The Economist end ajaleheks, ehkki on formaadilt pigem ajakiri ning ka selle Youtube'i kanali nimi on EconomistMagazine. 2011. aastal ilmus The Economist keskmiselt 1,48-miljonilise trükiarvuga, millest enam kui pool müüdi Põhja-Ameerikas ja ingliskeelsetes riikides.

The Economist väidab, et ta "ei ole majanduskroonika". Selle asemel püüab ajakiri "osaleda karmis võistluses edasipürgiva intelligentsuse ja vääritu rumaluse vahel, mis pidurdab meie progressi." Ajakirja juhtkirjade hoiak toetab vabakaubandust, globaliseerumist, valitsuse tervise- ja hariduskulutusi ning teisi, piiratumaid valitsuse sekkumise vorme. Väljaande sihtrühm on kõrgharidusega lugejad, kelle hulka ajakirja enda väitel kuulub palju mõjukaid tegevjuhte ja poliitikakujundajaid.

Väljaanne kuulub The Economist Groupile, millest poole omanik on Financial Times (Pearson PLC tütarfirma). Ülejäänu jaguneb sõltumatute aktsionäride vahel, kelle seas on nii toimetuse liikmed kui ka Rotschildide pangandusdünastia. Peatoimetaja määrab usaldusisikute nõukogu, kelle loata ei saa teda ka vallandada. Vaatamata globaalsele rõhuasetusele elab umbes kaks kolmandikku ajakirja 75 ajakirjanikust Londonis.

Vaata ka 
 Economist Group

Viited

Välislingid
 The Economist

Suurbritannia ajakirjad
Garlieb Merkel

Garlieb Helwig Merkel (31. oktoober 1769, Lēdurga, Läti – 9. mai 1850, Riia) oli valgustusaegne baltisaksa kirjanik ja ühiskonnategelane, varane estofiil ja letofiil.

Merkel sündis Liivimaal külakirikuõpetaja peres. 17. eluaastast töötas ta koduõpetajana paremates perekondades.

1790. aastal liitus ta Riia intellektuaalide seltskonnaga. Sealsete ideede mõjul avaldas Merkel 1796. aastal raamatu "Die Letten" ("Lätlased", täispealkirjaga: "Die Letten vorzüglich in Liefland am Ende des philosophischen Jahrhunderts, Ein Beytrag zur Völker- und Menschenkunde"), mis kirjeldas talupoegade elu ja baltisaksa maaomanike jõhkrust äärmiselt süngelt ning kutsus Vene valitsust üles olukorda sekkuma ja lätlaste elutingimusi parandama. Raamat pälvis Saksamaal arvestatava populaarsuse ning tõlgiti prantsuse, taani ja vene keelde. 1800. aastal avaldati algne saksakeelne versioon kordustrükis. 20. sajandil tõlgiti see lõpuks ka läti keelde.

Merkeli raamat põhjustas Liivimaa maaomanike seas vihatormi ning Merkel oli sunnitud minema pagulusse. Ta kolis algul Weimarisse ja 1800. aastal Berliini, kus toimetas koos August von Kotzebuega nädalakirja "Der Freimutige" (1803–1806).

Aastal 1802 ilmus Merkeli proosapoeem "Wannem Ymanta – Eine lettische Sage", mis on olnud üks eesti rahvuseepose "Kalevipoeg" eeskuju ja eelkäija.

1816. aastal naasis Merkel Liivimaale. Ta avaldas raamatud "Minu kümme aastat Saksamaal" (1818) ning "Pilte ja karaktereid minu elust" (2 kd, 1839–1840). Samuti kirjutas ta brošüüri "Vabad lätlased ja eestlased" (1820), mis trükiti Leipzigis.

Isiklikku
Tema isa Daniel Merckel (1714–1782) oli aastatel 1741–1770 Lēdurga koguduse õpetaja.

Viited

Kirjandus
 Raun, Toivo U. (2003). Nineteenth- and early twentieth-century Estonian nationalism revisited. Nations and Nationalism 9.1, 129-147.
 Merkel, Garlieb. Die Vorzeit Lieﬂands: Ein Denkmahl des Pfaffen- und Rittergeistes. 2 vols., Berlin: Vossische Buchhandlung, 1807.
 Deniss Hanovs. The National Movement in Latvia in the 19th Century. The Nation as a Quasi-Religion (2003)
 Roger Bartlett. Nation, Revolution und Religion in der Gesellschaftskonzeption von Garlieb Merkel (2005)

Välislingid 
 
 

Baltisaksa kirjanikud
Estofiilid
Läti kirjanikud
Sündinud 1769
Surnud 1850
Mobilisatsioon

Mobilisatsioon ehk mobiliseerimine on relvajõudude isikkoosseisu, varustuse ja riigi majanduse sõjaks kogumine ja valmis seadmine.

Sõna mobilisatsioon kasutati sõjanduse kontekstis esimest korda Preisi armee ettevalmistuste kirjeldamiseks 1850. ja 1860. aastail. Mobilisatsiooni teooriad ja tehnikad on sestsaati pidevalt muutunud. Eriti just enne Esimest ja Teist maailmasõda arendasid mitmed riigid keerukaid plaane, et saavutada sõja korral kiire ja tõhus mobilisatsioon. Mobilisatsiooni vastand on demobilisatsioon. 

Mobilisatsioon muutus oluliseks, kui 19. sajandil kehtestati üldine sõjaväekohustus ning võeti kasutusele raudteed. Mobilisatsioon institutsionaliseeris massiarmeed, mis Prantsuse revolutsiooni ajal esmakordselt tarvitatuna muutsid kogu sõjandust. Rida tehnilisi ja ühiskondlikke muutusi aitasid kaasa sõjaväe organiseeritumale värbamisele. Nende hulka kuulusid telegraaf, mis lubas käske kiiresti edastada, raudteed, mis lasid vägesid kiirelt koondada, ning sõjaväekohustus, mis tagas sõja puhuks treenitud sõdurite reservi.

Sõjaväeline kord
Russell Westbrook

Russell Westbrook III (sündinud 12. novembril 1988 Long Beachis, Californias) on Ameerika Ühendriikide korvpallur, kes mängib 2020. aastast NBA klubis Washington Wizards.

Karjäär
Kolledži ajal mängis Westbrook Los Angelese California Ülikooli (UCLA) korvpallimeeskonnas.

Westbrook valiti 2008. aasta NBA draft'ist neljandana Oklahoma City Thunderisse, kus ta mängis kokku 11 hooaega. Mitu korda läänekonverentsi finaali jõudnud Thunderi edukaim hooaeg oli 2011/12, mil pääseti NBA finaali, kus tuli tunnistada LeBron Jamesi juhitud Miami Heati 1 : 4 paremust.

2017. aastal valiti Westbrook NBA põhihooaja kõige väärtuslikumaks mängijaks, kui ta kogus ühel hooajal NBA rekordit tähistavad 42 kolmikduublit ning tema kogu hooaja keskmised näitajad punktide (31,6), lauapallide (10,7) ja resultatiivsete söötude (10,4) arvestuses andsid samuti kokku kolmikduubli.

Ka järgmisel kahel hooajal sai Westbrook keskmiselt kokku kolmikduubli: 2017/18. hooajal 25,4 punkti, 10,1 lauapalli ja 10,3 tulemuslikku söötu ning 2018/19. hooajal 22,9 punkti, 11,1 lauapalli ja 10,7 korvisöötu mängus.

Westbrook on karjääri jooksul teinud 157 kolmikduublit, millest on enamat suutnud vaid Oscar Robertson (181).

2019. aasta suvel vahetati Westbrook Chris Pauli vastu Houston Rocketsisse, kus ta tõi hooajal 2019/20 keskmiselt 27,2 punkti, 7,9 lauapalli ja 7 resultatiivset söötu mängus.

2020. aasta detsembris vahetati Westbrook John Walli vastu praegusesse koduklubisse Washington Wizardsisse.

Saavutused
 NBA põhihooaja kõige väärtuslikum mängija (2017)
 9 korda valitud NBA tähtede mängule (2011–2013, 2015–2020)
 2-kordne NBA tähtede mängu kõige väärtuslikum mängija (2015, 2016)
 2 korda valitud NBA sümboolsesse 1. viisikusse (2016, 2017)
 5 korda valitud NBA sümboolsesse 2. viisikusse (2011–2013, 2015, 2018)
 2 korda valitud NBA sümboolsesse 3. viisikusse (2019, 2020)
 2-kordne NBA hooaja skoorikuningas (2015, 2017)
 2-kordne NBA hooaja söödumeister (2018, 2019)
 NBA uustulnukate esiviisik (2009)

Rahvuskoondis
Westbrook tuli USA korvpallikoondisega 2010. aastal maailmameistriks ja 2012. aastal olümpiavõitjaks.

Viited

Välislingid
 Russell Westbrook – NBA.com
 Russell Westbrook – Basketball-Reference.com

Ameerika Ühendriikide korvpallurid
Oklahoma City Thunderi mängijad
Sündinud 1988
Paraolümpiamängud

Paraolümpiamängud on maailma suurim spordivõistlus füüsiliste või vaimsete puuetega inimestele. 

Paraolümpiamänge koordineerib Rahvusvaheline Paraolümpiakomitee. 

Esimesed paraolümpiamängud toimusid 1960. aastal Roomas.

Alates 1988. aastast toimuvad paraolümpiamängud vahetult pärast olümpiamänge samas linnas.

Eesti paraolümpiamängudel

Eesti on paraolümpiamängudel osalenud alates 1992. aastast.

Vaata ka 
 Eriolümpiamängud

Spordivõistlused
Kurna vald

Kurna vald (saksa keeles Gemeinde Cournal) oli vald Jüri kihelkonnas Harjumaal. Vallamaja asus Vaela külas.

1929. aastal otsustas vallavolikogu alates 1909. aastast ametis olnud endise vallavanema Mart Rosenfeldi elusuuruses näopildi valla kantseleisse üles panna.

1939. aasta vallareformiga arvati vald uue Tõdva valla koosseisu.

Viited

Eesti vallad aastatel 1866–1939
Jüri kihelkond
Harju maakonna endised vallad
Untsakad

Untsakad on 1992. aastal loodud Eesti rahvamuusikaansambel.

Algul esines ansambel nimega Rahvastepall, 1993. aastal võeti uueks nimeks Untsakad.

Oma missiooniks on ansambel nimetanud rahvaluule kogumist.

Koosseis
 Jaanus Jantson – akustiline kitarr, laul
 Ilmar Kald – viiul, laul
 Jaanus Põlder – mandoliin, laul
 Margus Põldsepp – lõõtspillid, laul
 Marek Rätsep – basskitarr, laul
 Tauno Uibo – helirežissöör

Diskograafia
 Karmi elu sunnil (1994)
 Nuur ma olli, ull ma olli... (1995)
 Päälinna laiv Von Krahlis (1996)
 Nižni Novgorod (1997)
 Metsa läksid sa (1998)
 Tütarlaps merimeeste kõrtsist (2000)
 Untsakad 10 (2002)
 Metsa läksid sa 2 (2006)
 Meie küla pidu (2011)

Viited

Välislingid
 Ametlik koduleht
 Untsakad Facebookis

Eesti rahvamuusikaansamblid
Forgotten Sunrise

Forgotten Sunrise on 1992. aastal loodud Eesti industrial metal'i bänd.Algselt death metal'it viljeleva bändi asutajaliikmed olid laulja Anders Melts ja basskitarrist Jan Talts. 1993. aastal sõlmiti leping plaadifirmaga Rising Realm Records ning järgmisel aastal andis bänd välja debüütplaadi Forever Sleeping Greystones. 1996. aastal võttis Forgotten Sunrise muusikategemisel kasutusele arvutid ning hakati mängima varasemast oluliselt erinevat muusikat — deathbeat'i.

Koosseis
 Anders Melts – laul, bass, löökpillid, programmeerimine (alates 1992)
 Kadri Sammel – klahvpillid, laul, bass, programmeerimine (alates 2014)

Endised bändiliikmed
 Gerty Villo – klahvpillid, laul (2006-2014)
 Ragnar Kivi – löökpillid, süntesaator (2010-2014)

 Jan Talts – basskitarr (1992–1999)
 Tarvo Valm – trummid (1992–1995)
 Margus Gustavson (Kusti) – kitarr (1992–1995)
 Margus Aro (George) – klahvpillid (1993–1995)
 Keijo Koppel – kitarr (1997–1999)
 Meelis Looveer – programmeerimine (1996–2001)
 Riivo Torstenberg – basskitarr (2001–2004)
 Tiiu Kiik (Tiux) – laul, klahvpillid (1997–2005)
 Ott Evestus – löökpillid (2003–2005)
 Renno Süvaoja – kitarr (1996–2006)
 Ginger-Lizzy - elektroonika (2005–2006)
 Andrei Voinov – basskitarr (1999–2001 ja 2004–2007)
 Pavel Torpan – kitarr, laul (2007-2013)

Diskograafia
 Behind The Abysmal Sky (1993) demo
 Forever Sleeping Greystones (1994) 
 Forgotten Sunrise (1999)
 a.Nimal f.Lesh - Looma Liha (2001)
 Ple:se Disco-Nnect Me (2003)
 Ru:mipu:dus (2004)
 Never(k)now (2005)
 Willand (2007)
 Different Knots of Ropelove (2008)
 Behind The Abysmal Sky/Forever Sleeping Greystones (Re-release) (2009)
 The Moments When God Was Wrong (2009)
 Time Flies - Rare And Unreleased (2012)
 Cretinism (2013)

Viited

Välislingid
 Ametlik koduleht
 Forgotten Sunrise @ Rada7.ee
 Forgotten Sunrise @ EstonianMetal.com
 

Eesti ansamblid
 Industrial metal'i ansamblid
Aardla tänav

Aardla tänav (varem Ardla tänav ja Pargi tänav) on tänav Tartus, mille pikkus on 3,2 km.

Aardla tänava risttänavaiks on Tähe tänav, Võru tänav, Raudtee tänav, Ringtee, Riia tänav.

Hooned 

Tartu tänavad
Variku (Tartu)
Ränilinn
Leivaste

Leivaste oli küla Tartumaal Nõo kihelkonnas, Elva linna lõunapiiril. 1970. aastal oli külas 183 elanikku.

Leivaste esmamainimine pärineb 1582. aastast (Liewasth). 1976. aastal liideti Leivaste Metsakuru ja Kasekülaga ning tekkis Käärdi alevik.

Viited

Nõo kihelkond
Tartu maakonna endised külad
Poks 2012. aasta suveolümpiamängudel

30. suveolümpiamängude võistlused poksis toimusid 28. juulist 12. augustini Londonis Suurbritannias. Võistluspaigaks oli näitusekeskus ExCeL London. 

Võisteldi kümnes kaalukategoorias. Esimest korda võistlesid ka naised. Neil oli kolm kaalukategooriat. Võistlejaid oli 286 (neist 250 meest ja 36 naist).

Novembris 2011 väideti BBC saates "Newsnight", et Aserbaidžaan maksis Rahvusvahelisele Poksiliidule (AIBA) 2 kuldmedali eest Londoni olümpiamängudel 9 miljonit dollarit. AIBA eitas seda, kuid alustas uurimist, nagu ka ROK.

Välislingid 
https://archive.is/20120525162218/www.london2012.com/boxing

2012. aasta suveolümpiamängud
Poks olümpiamängudel
1947. aasta Kuldgloobuse auhinnad

1947. aasta Kuldgloobuse auhinnad olid viiendad Kuldgloobuse auhinnad. Need jagati välja 1948. aasta 10. märtsis Hollywood Roosevelt Hotellis Los Angeleses Californias.

Võitjad
 Parim film: "Džentelmenlik kokkulepe" ("Gentleman's Agreement")
 Parim naispeaosa: Rosalind Russell – "Mourning Becomes Electra"
 Parim meespeaosa: Ronald Colman – "A Double Life"
 Parim lavastaja: Elia Kazan – "Džentelmenlik kokkulepe" 
 Parim naiskõrvalosatäitja: Celeste Holm – "Džentelmenlik kokkulepe" 
 Parim meeskõrvalosatäitja: Edmund Gwenn – "34. tänava ime" ("Miracle on 34th Street") 
 Parim stsenaarium: George Seton – "34. tänava ime"
 Parim muusika: Max Steiner – "Elu koos isaga" ("Life With Father")
 Parim kaameratöö: Jack Cardiff – "Black Narcissus"
 Most Promising Newcomer - Male: Richard Widmark – "Surmaga silmitsi" ("Kiss of Death")
 Most Promising Newcomer - Female: Lois Maxwell – "That Hagen Girl"
 Special Award - Best Juvenile Actor: Dean Stockwell – "Džentelmenlik kokkulepe"
 Special Achievement Award: Walt Disney – "Bambi"

Välislingid 
 The 5st Annual Golden Globe Awards. HFPA

Kuldgloobus
Kuldgloobuse auhinnad
1948. aasta Kuldgloobuse auhinnad

1948. aasta Kuldgloobuse auhinnad olid kuuendad Kuldgloobuse auhinnad. Need jagati välja 1949. aasta 16. märtsis Hollywood Roosevelt Hotellis Los Angeleses Californias.

Võitjad
 Parim film: "Johnny Belinda" ja "Sierra Madre aare"
 Parim naispeaosa: Jane Wyman – "Johnny Belinda" 
 Parim meespeaosa: Laurence Olivier – "Hamlet"
 Parim lavastaja: John Huston – "Sierra Madre aare" (The Treasure of the Sierra Madre)
 Parim naiskõrvalosatäitja: Ellen Corby – I Remember Mama 
 Parim meeskõrvalosatäitja: Walter Huston – "Sierra Madre aare"
 Parim stsenaarium: Richard Schweizer - The Search
 Parim muusika: Brian Easdale - The Red Shoes 
 Parim kaameratöö: Gabriel Figueroa – La perla
 Promoting International Understanding: Fred Zinnemann – The Search
 Special Award - Best Juvenile Actor: Ivan Jandl – The Red Shoes

Viited

Välislingid 
 The 6st Annual Golden Globe Awards. HFPA

Kuldgloobus
Kuldgloobuse auhinnad
1949. aasta Kuldgloobuse auhinnad

1949. aasta Kuldgloobuse auhinnad olid seitsmendad Kuldgloobuse auhinnad. Need jagati välja 1950. aasta 23. veebruaris Hollywood Roosevelt Hotellis Los Angeleses Californias.

Võitjad
 Parim film: "Kõik kuninga mehed" (All the King's Men)
 Parim naispeaosa: Olivia de Havilland – "Pärijanna" (The Heiress)
 Parim meespeaosa: Broderick Crawford – "Kõik kuninga mehed"
 Parim lavastaja: Robert Rossen – "Kõik kuninga mehed"
 Parim naiskõrvalosatäitja: Mercedes McCambridge – "Kõik kuninga mehed" 
 Parim meeskõrvalosatäitja: James Whitmore – Battleground
 Parim stsenaarium: Robert Pirosh - Battleground
 Parim võõrkeelne film:  "Jalgrattavargad" (Ladri di biciclette; Bicycle Thieves), Itaalia
 Parim muusika: Johnny Green - The Inspector General 
 Parim kaameratöö (must-valge film): Franz F. Planer – Champion
 Parim kaameratöö (värviline film): Walt Disney – "Ichabodi ja hr Konna seiklused" (The Adventures of Ichabod and Mr. Toad)
 Promoting International Understanding: Vincent Sherman – The Hasty Heart
 New Star of the Year - Actress: Mercedes McCambridge – "Kõik kuninga mehed"
 New Star of the year - Actor: Richard Todd – The Hasty Heart

Viited

Välislingid 
 The 7st Annual Golden Globe Awards. HFPA

Kuldgloobus
Kuldgloobuse auhinnad
Marika Padrik

Marika Padrik (sünninimi Marika Pahk; sündinud 25. juulil 1964 Tartus) on eesti eripedagoog ja logopeed.

Tema peamised uurimisteemad on arenguline keelepuue, selle diagnostika ja teraapia, keelepuue kakskeelsetel lastel, eesti laste kõne areng, selle hindamine ja hindamisvahendite väljatöötamine.

Haridustee 
Marika Padrik lõpetas 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eripedagoogika osakonna viieaastase bakalaureuseõppe (summa cum laude), 1997. aastal lõpetas ta sealsamas teadusmagistriõppe (cum laude) ning 2010. aastal kaitses doktorikraadi teemal "Word-formation Skill in Estonian Children With Specific Language Impairment" ("Sõnatuletusoskuste kujundamine alakõnega lastel", juhendaja Aaro Toomela).

Töökäik 
Marika Padrik töötas aastatel 1985–1989 Tartu I Eriinternaatkooli kasvataja ja õpetajana. Ta oli logopeed 1996–1999 Tartu Lasteaias Pääsupesa, 2001–2013 Tartu Hariduse Tugiteenuste Keskuses, 2008–2010 asutuses OÜ Babysport. 

Aastatel 1993–2017 oli ta Tartu Ülikooli logopeedia ja õpiraskuste teooria lektor, aastatel 2014–2016 haridusteaduste instituudis eripedagoogika osakonna juhataja. Alates 2018. aastast on Marika Padrik logopeedia dotsent.

Tegevus erialaliitudes 
Marika Padrik kuulub Eesti Eripedagoogide Liitu ja Eesti Logopeedide Ühingsse, kus on alates 2019. aastast kutsekomisjoni liige.  Tema osalusel on valminud Eesti logopeedide kutsestandardid, koolieelse lasteasutuse riiklik õppekava ja selle rakendusjuhised. Ta on olnud ekspert tulemusauditite, HEV õppevara ja hindamisvahendite alal.

Auhinnad 
 2014 – parima töö preemia didaktilis-rakenduslike tööde valdkonnas riiklikul kasvatusteaduslike tööde konkursil töö "5-6-aastaste laste kõnetest" eest 
 2017 – I preemia kasvatusteaduslike tööde riiklikul konkursil didaktilis-rakenduslike/õpikute kategoorias kõrgkooliõpiku "Kommunikatsioonipuuded lastel ja täiskasvanutel: märkamine, hindamine ja teraapia" eest 
 2020 – II preemia haridusteaduslike tööde riiklikul konkursil eesti keeles publitseeritud teadustööde/artiklite kategoorias: Hallap, M., Padrik, M. "Simultaanse kakskeelsusega 3-4-aastaste laste grammatilised oskused eesti keeles" eest

Teosed
Marika Padrik on kirjutanud üle 100 erialase artikli. 

2016. aastal ilmus Marika Padriku ja Merit Hallapi toimetamisel ja kaasautorlusel 560-leheküljeline logopeediaalane kõrgkooliõpik "Kommunikatsioonipuuded lastel ja täiskasvanutel: märkamine, hindamine ja teraapia" (Tartu Ülikooli Kirjastus). Ta on ka raamatu "Lapse kõne arendamine" autor (kaasautor Merit Hallap). 

Kolleegidega koostöös on ta koostanud standardiseeritud kõnetestid 5-6-aastastele lastele (2013) ja 3-4-aastastele lastele (2019).

Viited

Välislingid
Marika Padrik Eesti Teadusinfosüsteemis
Marika Padrik Google Scholari lehel
Marika Padrik ResearchGate'i lehel

Eesti logopeedid
Eesti pedagoogikateadlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1964
Aleksandr Popov

Aleksandr Stepanovitš Popov (16. märts 1859 – 13. jaanuar 1906) oli vene füüsik, elektriinsener, professor, üks raadio leiutajaid.

Elulugu
Aleksandr Popov sündis Uuralis Turjinskie Rudnikis. Perekonnas oli kuus last, nende hulgas ka tuntud kunstnik Avgusta Kapustina. Isa oli kohaliku kiriku preester. Elati väga vaeselt.

10-aastaselt Aleksandr saadeti Dalmatjevi vaimulikku kooli, kus ta vanem vend Rafail õpetas ladina keelt. Popov õppis seal aastast 1868–1870. Aastast 1871 Popov jätkas õpinguid kolmandas klassis Jekaterinburgi vaimulikus koolis. 1873. aastal lõpetas Popov õpingud Jekaterinburgis väga hea tulemusega. Popov õppis veel Permi vaimulikus koolis 1873–1877. Seejärel õppis Peterburi ülikoolis füüsika-matemaatika erialal. Ülikooliaastad olid Popovi jaoks erakordselt keerulised, kuna raha ei jätkunud ja ta pidi tööl käima. Just sel ajal Popov sai aru, mis ala talle huvi pakub: kaasaegsa füüsika probleemid.

Pärast edukat ülikooli lõpetamist (1882), Popovile pakuti jätkata õpinguid ja saada kraad, mis võimaldaks tal töötada professorina. 1882. aastal kaitses Popov oma elektriteemalise lõputöö. Kroonlinnas sai ta matemaatika, füüsika ja elektrotehnika professoriks. Hiljem, aastal 1901, töötas professorina Aleksandr III elektrotehnilises ülikoolis. Popov oli väga austatud füüsikute hulgas.

Popov suri 31. detsembril 1905 (13. jaanuaril 1906) Peterburis.

Popovi teadustöö

Popovi sadama raadiovastuvõtujaam oli vastuvõtmiseks lindile. Selliste jaamadega olid varustatud paljud laevad ja sadamad. 7. septembril 1899 õnnestus pidada raadiosidet laevadega, mis olid 14 kilomeetri kaugusel kaldast.
1895. aasta algul konstrueeris Aleksandr Popov Peterburis elektromagnetlainete koheerertüüpi vastuvõtja, mida kasutas algul äikesemärkijana, seejärel morsesignaalide vastuvõtjana. Täiustanud ja lisanud antenni Popov esitas oma leiutise 25. aprillil (7. mail uue kalendri järgi) 1895. aastal Vene füüsikute-keemikute koosolekul. Loengu teema oli “Metallpulbri mõju elektrilise võnkumisele”. Popov ühendas oma aparaadi vendade Rišaride kirjutusmasinaga ja nii tekkis masin, mis registreeris elektromagnetilist võnkumist atmosfääris. Popov korraldas 24. märtsil 1896 Venemaa esimese raadiosaate, suutes edastada 250 m kaugusele radiogrammi „Heinrich Hertz“.

Tänav

Paavli tänav Tallinnas on kandnud aastail 1950–1990 Aleksandr Popovi nime.

Viited

Venemaa füüsikud
Sündinud 1859
Surnud 1906
Haljand Uuemõis

Haljand Uuemõis (13. oktoober 1928 Tallinn – 16. jaanuar 2012 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane ja usutegelane.

Uuemõis lõpetas aastal 1947 kuldmedaliga Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1952 Tallinna Polütehnilise Instituudi. Ta kaitses aastal 1968 tehnikakandidaadi väitekirja ja aastal 1986 tehnikadoktori väitekirja (materjalide kulumise ja hõõrdumise teemal).

Aastatel 1952–1962 töötas ta Tallinna Mõõduriistade Tehases tsehhijuhataja, tehnika osakonna juhataja ja peainsenerina. Aastatel 1962–1991 töötas ta juhtivatel ametikohtadel Silikaatbetooni Teadusliku Uurimise ja Projekteerimise Instituudis. Aastast 1991 oli ta AS SMA ja AS Vironet nõukogu liige.

Ta oli kauaaegne Oleviste koguduse vanematekoguliige ja diakon. Ta osales 1970. ja 1980. aastatel Effataa ärkamisliikumises ning hiljem Alfa ja Beeta kursuste töös.

Isiklikku
Ta oli abielus ja tütre isa. Tema isa Heinrich Uuemõis oli eesti insener ja tehnikaõpetaja, vend Rein Uuemõis on eesti insener ja baptisti vaimulik.

Viited

Eesti tehnikateadlased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 2012
Kuressaare Põhikool

Kuressaare Põhikool oli üldhariduskool Saare maakonnas Kuressaares. Kool tegutses aastatel 1960–2011.

Kuressaare Põhikool on Kingissepa 8-klassilise Kooli õigusjärglane, mis alustas õppetööd 1. septembril 1960. 1992. aastal nimetati Kuressaare 9-klassiline Kool ümber Kuressaare Põhikooliks.

Koolimajad

Pikk tänav 31 (1960–1978) 
Kingissepa 8-klassilise Kooli jaoks taastati Teises maailmasõjas kannatada saanud kunagine Saaremaa Ühisgümnaasiumi hoone aadressil Pikk tänav 31. 1978. aastal kolis sellesse koolimajja vene õppekeelega V. Gumanenko nimeline Kingissepa 3. Keskkool (tänapäeval Kuressaare Vanalinna Kool).

Garnisoni tänav 16 (1978–2011) 
Ruumikitsikuse, aga ka ühiskondlike olude sunnil kolis Kingissepa 8-klassiline Kool 1978. aastal märksa suuremasse koolihoonesse aadressil Garnisoni tänav 16.

Aadressil Garnisoni tänav 16 on ajalooliselt asunud isegi kolm koolimaja. Vanim neist (mantelkorstnaga koolihoone Garnisoni ja Rootsi tänavate ristmikul) lammutati 1965. aastal). Teises, 18. sajandil rajatud kelpkatusega hoones (tänapäeval aadressil Garnisoni tänav 16a) asus aastatel 1805–1914 poeglaste elementaarkool, mille juhataja oli 19. sajandi viimasel veerandil Johannes Reutz. „Reutzi koolis” õppisid teiste seas näiteks Johannes Aavik ja Oskar Kallas. 20. sajandi esimesel aastakümnel oli kooli juhataja tuntud muusikategelane Karl Linnamägi. 1939. aastal ehitati selle väikese vana koolimaja kõrvale linnaarhitekt Eugen Haameri projekti järgi uus, funktsionalistlikus stiilis algkoolihoone. Ehitusinsener oli Armin Talk. Avamise puhul kinkis Eugen Haameri vend maalikunstnik Eerik Haamer koolile oma teose "Saaremaa", mis asub praegu Saaremaa Muuseumis.

Aastatel 1944–1961 asus hoones Saaremaa Keskkool. Õppetöö toimus kahes või isegi kolmes vahetuses, sest sel perioodil tegutsesid selles hoones peaaegu kõik linna koolid (gümnaasiumihoone aadressil Pikk tänav 31 oli sõjas kannatada saanud). Pärast Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa Keskkooli (tänapäeval Kuressaare Hariduse Kool) hoone valmimist aadressil Hariduse tänav 13 jäi koolihoonesse aadressil Garnisoni tänav 16 ainult 4-klassiline Kingissepa Linna Algkool ja Kingissepa Töölisnoorte Õhtukool.

1965. aastal tehti Eugen Haameri kavandatud hoonele aadressil Garnisoni tänav 16 juurdeehitus. Sellega lisandus olemasolevale üheksale suurele klassiruumile veel kuus suurt klassiruumi ja koolihoonet sai kasutada 8-klassilise kooli õppetööks. 

Kui Kuressaare Põhikool 2011. aastal suleti, koliti aadressil Garnisoni tänav 16 asuvasse koolihoonesse Kuressaare Kunstikool ja Kuressaare Täiskasvanute Gümnaasium, mis tegutsevad samas tänapäevani.

Vilistlasi 
Tuntumate vilistlaste hulgas on õpetajad Karin Rooda-Ütsi ja Marje Pesti, arhitekt Lilian Hansar, maadleja Ants Nisu, metsamajanduse spetsialist, maavalitsuse ametnik Leonid Filippov, juristid Kalle Liiv ja Jüri Pihl, kultuuritöötaja Tiiu Villsaar, majandusmehed Vello Merilo ja Heini Meius, diplomaat Väino Reinart jt.

Viited

Välislingid
Janne Nurmik, Kuressaare põhikool kutsub poolsajandi juubelipeole, 22. mai 2010

Eesti endised koolid
Saare maakonna koolid
Kuressaare koolid
Tuvid (film)

"Tuvid" on Eesti 2012. aasta dokumentaalfilm, mille on lavastanud Kadriann Kibus. Film võeti üles kolme aasta jooksul Tallinnas Lasnamäel. Filmi valmimist rahastasid Eesti Filmi Sihtasutus, Kultuurkapital ja Euroopa Liidu Media programm. 

Eesti dokumentaalfilmid
2012. aasta filmid
Mihail Mikk

Mihail Mikk (14. mai 1896 Kaarma-Suure vald – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti sõjaväelane (kapten) ja õpetaja.

23. veebruaril 1920 ülendati ta leitnandiks, sama aasta 31. augustil arvati reservi. Alates 1. jaanuarist 1925 määrati ta reservist teenistusse Kaitseliidu Saaremaa malevasse.

Alates 10. novembrist 1931 oli ta Kaitseliidu Kuressaare malevkonna pealik, enne seda I malevkonna pealik.

1933. aastal anti talle Kotkaristi V klassi teenetemärk.

1935. aastal ülendati ta kapteniks.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Kaitseliidu Saaremaa maleva liikmed
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1896
Surmaaeg puudub
August Weizenbergi tänav

Weizenbergi tänav asub Tallinnas Kadriorus ja sai nime skulptor August Weizenbergi järgi.

Hoonestus
Aastatel 1911–1914 ehitati Weizenbergi tänava äärde rida juugendstiilis puitüürimaju (Weizenbergi 10, 12, 14). 

Weizenbergi 8 on Kadriorgu 1930. aastate II poolel ehitatud funktsionalismimõjulisi või ka esindustraditsionalistlikke kivimaju. 

Aadressil Weizenbergi 32a asus Eesti Vabariigi ajal Vahipataljoni kasarm.

Aadressil Weizenbergi tänav 37 asub Kadrioru loss. 

Aadressil Weizenbergi tänav 39 asub Kadrioru administratiivhoone ja Vabariigi Presidendi Kantselei

Galerii

Ajalugu 
August Weizenbergi tänav Tallinnas on kandnud ajalooliselt nimetusi - Salongi tn, Salooni tn; saksa keeles Salonstraße, Weizenbergstraße; vene keeles Салонная ул., Аугуста Вейценберга, ул.

Nimetati August Weizenbergi tänavaks 17. jaanuaril 1923. aastal  Tallinna Linnavolikogu otsusega.

Viited

Välislingid

Kesklinna linnaosa tänavad
Kadriorg
Säästev kalandus

Säästev kalandus (inglise sustainable fishery) on kalavarude ökoloogiliselt, sotsiaalselt ja majanduslikult otstarbekas kasutamine.

Säästva kalanduse käigus kalavarud säilivad ja isegi suurenevad. Säästva kalanduse käigus kaitstakse veeökosüsteemide struktuuri ja toimimist pikaajalises perspektiivis.

Peamine probleem säästva kalanduse juures on see, et kalavarude üleekspluateerimine (ülepüük) viib püütava kalakoguse vähenemiseni. Niimoodi võib kalastik kaotada mitmekesisuse ja vastupanuvõime keskkonnamuutustele. Kui ülepüük jätkub, hakkab ökosüsteem järjest läbima kollapsi ja taastumise tsükleid, kusjuures iga järjestikune tsükkel on eelmisest vähem produktiivne. Samuti tekivad muutused selles, missugune organism millest toitub. Seda kõike püüab säästev kalandus vältida.

Säästev kalandus ühendab teoreetilised teadmised, näiteks asurkonnadünaamika, praktiliste oskuste ja võtetega, näiteks individuaalsete kalapüügikvootide määramisega ja röövpüügi vastu võitlemisega. Säästev kalandus peab lisaks püüdma läbi suruda sobivaid seadusi, kehtestada kaitsealasid, taastada hävinud kalavarusid ning teavitada ja harida üldsust.

Säästev kalandus on oluliseks muutunud alles viimastel aastakümnetel, kui kalastikku on mõjutanud eeskätt inimene, kas siis otseselt või kaudselt. Varem ei olnud inimesi nii palju ja nad ei mõjutanud keskkonda nii suurel määral.

Vaata ka
 Veeloomade asustamine

Viited

Välislingid 
Rahvusvaheline kohuseteadliku kalanduse koodeks aastast 1995

Kalandus
Jätkusuutlik areng
Valter Proosa

Valter Proosa (8. jaanuar 1895 Tartu – 26. märts 1944 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (major).

Langes nõukogude õhurünnakus.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu
Võrumaa Teataja, 3 märts 1942, LK 1

Kuperjanovi jalaväepataljoni koosseis
Eesti soomusronglased
2. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
6. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1895
Surnud 1944
Mihail Väli

Mihail Väli (23. august 1895 Loona vald, Saaremaa – 17. juuli 1942 Sverdlovsk, hukati) oli Eesti sõjaväelane (major).

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Eesti soomusronglased
Vabadussõja veteranid
Kaitseliidu Valgamaa maleva liikmed
Kaitseliidu Saaremaa maleva liikmed
Viru-Järva Sõjaväeringkonna Staap
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1895
Surnud 1942
Eduard Kesk

Eduard Kesk (kuni 1935. aastani Eduard Keske; 10. september 1894 Oudova ringkond, Peterburi kubermang – 17. aprill 1941 Tallinn, Eesti NSV) oli Eesti sõjaväelane (major). 

Hukati nõukogude okupatsioonivõimude poolt.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

7. Jalaväerügemendi koosseis
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1894
Surnud 1941
Hendrik Lugeveer

Hendrik Lugeveer (kuni 1936. aastani Heinrich Lugenberg; 16. märts 1897 – 7. detsember 1969 Sennestadt, Saksamaa) oli Eesti sõjaväelane (major).

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

2. Suurtükiväegrupi koosseis
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Saksamaal
Sündinud 1897
Surnud 1969
Julius Raev

Julius Raev (kuni 1938. aastani Julius Steinberg; 18. märts 1897 Jäärja vald, Pärnumaa – surma aeg ja koht teadmata) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1939).

Ta töötas posti-telegraafikontori ülema abina Lihulas. Varem oli teeninud Kaitseliidu Tallinna ja Sakalamaa malevas. 

Arreteeriti NKVD poolt 3. oktoobril 1940 Läänemaal Lihula vallas. Oli Komi ANSV Vorkuta vangilaagris.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Kaitseliidu Sakala maleva liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1897
Surmaaeg puudub
August Pikkoja

August Pikkoja (kuni 1935. aastani August Pikov; 5. juuli 1903 Narva – veebruar 1966 Ohio) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Kaitseliidu Narva maleva liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1903
Surnud 1966
Albert Lukas

Albert Lukas VR II/3 (20. veebruar 1899 Käo, Viljandimaa – 25. aprill 1980 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kaptenmajor).

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Miiniristleja Vambola meeskonnaliikmed
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eestlased Rootsis
Sündinud 1899
Surnud 1980
Jonne Kotta

Jonne Kotta (sündinud 7. juunil 1972) on eestlasest merebioloog. 

Jonne Kotta kaitses doktorikraadi aastal 2000 Tartu Ülikoolis. Ta on töötanud Prantsusmaal Pariisi Loodusmuuseumis, Taanis Taani Keskkonnauuringute Instituudis, Soomes Turu Ülikoolis ja Rootsis Stockholmi Ülikoolis. Praegu töötab ta vanemteadurina Tartu Ülikooli Eesti Mereinstituudis. Lisaks mitmekesistele rahvuslikele ja Euroopa Liidu koostöövormidele on Kottal praegu koos Austraalia okeanograafidega käsil kolmeaastane projekt. Austraalias uurib ta rannikumere põhjataimestikku, seda, millised asjaolud määravad looduses koosluste produktsiooni, ja kliimamuutuste mõju hoovustele. Kotta sealse teadustöö põhiküsimuseks on see, kas rannikumere elustik võimendab või puhverdab kliimast tulenevaid muutusi või pole sel olulist rolli ehk teisisõnu selle mõju on vaid lokaalne.

Pärast ülikooli uuris Kotta alguses võõrliike ja filtreerijaid loomi, näiteks seda, milline on filtreerijate loomade veepuhastamisvõime. Sel ajal, kui ta merebioloogiasse tuli, Eestis merebioloogilisi eksperimente sisuliselt ei tehtud või kui tehti, siis vaid laboritingimustes. Kotta hakkas arendama eksperimentaaltööde valdkonda ning haris end Soome, Rootsi, Taani ja Prantsusmaa ülikoolide juures.

Lisaks tegeleb ta veel kaugseire ja merebioloogia meetodite ühitamisega, et satelliitide kaudu kirjeldada mereelustiku levikumustreid, liigilist mitmekesisust ja keskkonna seisundit.

Ta on uurinud ka naftareostust ning töötanud Eesti rannikumere jaoks välja tundlikkuse ja taastumispotentsiaali kaardid.

Isiklikku

Tema isa on merebioloog Ilmar Kotta ning vend helilooja ja muusikateadlane Kerri Kotta.

Välislingid

"Püramiidi tipus", ETV, 5. veebruar 2012

Eesti merebioloogid
Sündinud 1972
Leida Levald

Leida Levald (24. august 1914 – 20. jaanuar 2012) oli eesti näitleja ja telelavastaja.

1946 lõpetas ta Eesti Riikliku Draamateatri draamastuudio (sama lennu lõpetasid näiteks Heino Mandri, Ferdinand Veike, Valter Luts ja Astrid Lepa).

Ta oli aastatel 1948–1951 Tallinna Balletikooli direktor.

Eesti näitlejad
Eesti telelavastajad
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1914
Surnud 2012
Botafogo de Futebol e Regatas

Botafogo de Futebol e Regatas on Brasiilia jalgpalliklubi, mis tegutseb Rio de Janeiros Botafogo asumis. See mängib Brasiilia kõrgliigas Série A ja Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlustel Campeonato Carioca.

Klubi asutati 1894. aastal algselt sõudmisklubina Club de Regatas Botafogo.

Klubi sai hüüdnime O Glorioso ('hiilgav') tänu edule 20. sajandi alguses. Botafogo on tulnud Brasiilia meistriks kahel korral, aastatel 1968 ja 1995. Aastatel 1977–1978 püsis klubi kaotuseta 52 mängu järjest, sealhulgas 42 mängu järjest Brasiilia liigas. 1909. aastal alistas klubi Sport Club Mangueira 24:0, mis on senini kõige suurem võit Brasiilias. Rio de Janeiro osariigi meistriks on tulnud Botafogo 21 korral. Suurim rahvusvaheline tiitel on 1993. aastal võidetud Copa CONMEBOL.

Klubi suurim linnarivaalid on Clube de Regatas do Flamengo, Fluminense ja Vasco da Gama.

2007. aastast on klubi kodustaadion Estádio Olímpico Nilton Santos, mis mahutab 46 831 pealtvaatajat.

Klubi on mänginud maailmas üle sajas linnas viie mandril. 2000. aastal klubi ajakirja FIFA World Magazine lugejate poolt 20. sajandi 12 parima klubi hulka.

Klubi mänguvorm on mustas ja valges värvitoonis.

Praegune meeskond
Seisuga 25. mai 2022

Saavutused 

Rahvusvahelised
Copa CONMEBOL (1): 1993

Üleriigilised
Campeonato Brasileiro Série A (2): 1968, 1995
Campeonato Brasileiro Série B (2): 2015, 2021

Piirkondlikud
Campeonato Carioca (21): 1907, 1910, 1912, 1930, 1932, 1933, 1934, 1935, 1948, 1957, 1961, 1962, 1967, 1968, 1989, 1990, 1997, 2006, 2010, 2013, 2018
Torneio Rio – São Paulo (4): 1962, 1964, 1966, 1998
Taça Guanabara (8): 1967, 1968, 1997, 2006, 2009, 2010, 2013, 2015
Taça Rio (9): 1975, 1976, 1989, 1997, 2007, 2008, 2010, 2012, 2013

Statistika 
 Enim mänge klubi meeskonnas – Nílton Santos (723 mängu aastatel 1948–1964)
 Enim väravaid klubi meeskonnas – Quarentinha (306 väravat aastatel 1954–1965)

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht

Botafogo
Rio de Janeiro
Fluminense Football Club

Fluminense Football Club on Brasiilia jalgpalliklubi, mille kodulinn on Rio de Janeiro. See mängib Brasiilia kõrgliigas Campeonato Brasileiro Série A ja Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlustel Campeonato Carioca.

Klubi asutasid 21. juulil 1902 Rio de Janeiro aristokraatide pojad Brasiilia sporditegelase Oscar Coxi juhtimisel.

Fluminense on Rio de Janeiro osariigi üks edukamaid klubisid. Brasiilia meistriks on see tulnud neljal korral (viimati 2012. aastal) ja osariigi meistriks 32 korral, jäädes viimases arvestuses alla ainult Flamengole. 2008. aastal jõudis Fluminense Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistluste Copa Libertadores finaali, mille finaalis kaotati Ecuadori klubile Quito.

Fluminense suurimaks linnarivaaliks on Flamengo ning nende vahelised mängud on tuntud nime Fla–Flu all. Teised rivaalid on Botafogo ja Vasco da Gama.

Klubi kodustaadion on Maracanã, mis mahutab 78 838 pealtvaatajat.

Kuigi klubi asutati algselt ainult jalgpalliklubina, on sellel veel 16 muude spordialade osakonda. Klubi tunnusvärvid on punane, roheline ja valge.

Praegune meeskond
Seisuga 21. juuni 2022

Saavutused 

Rahvusvahelised
Copa Rio Internacional: (1) 1952

Üleriigilised
Campeonato Brasileiro Série A: (4) 1970, 1984, 2010, 2012
Copa do Brasil: (1) 2007
Campeonato Brasileiro Série C: (1) 1999

Piirkondlikud
Torneio Rio – São Paulo: (2) 1957, 1960
Taça Ioduran: (1) 1919
Primeira Liga: (1) 2016

Osariigilised
Campeonato Carioca: (32) 1906, 1907 (jagas tiitlit koos Botafogoga), 1908, 1909, 1911, 1917, 1918, 1919, 1924, 1936, 1937, 1938, 1940, 1941, 1946, 1951, 1959, 1964, 1969, 1971, 1973, 1975, 1976, 1980, 1983, 1984, 1985, 1995, 2002, 2005, 2012, 2022

Statistika 
 Enim väravaid klubi meeskonnas – Waldo (319 väravat aastatel 1954–1961)
 Enim mänge klubi meeskonnas – Carlos José Castilho (699 mängu aastatel 1946–1964)

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht

Fluminense
Rio de Janeiro
Costa Favolosa

Costa Favolosa on Carnival Corporation & plc tütarfirmale Costa Crociere S.p.A. kuuluv Concordia-klassi ristluslaev, mis on ehitatud Fincantieri laevatehases Margheras (Veneetsia linnaosa) Itaalias 2011. aastal. Itaalia lipu all sõitva laeva kodusadam on Genova.

Ajalugu 
Laevakompanii Costa Crociere tellis laeva 2007. aasta oktoobris. Kiil pandi laevale tehasenumbriga 6188 Fincantieri laevatehases 3. novembril 2009. Vettelaskmistseremoonia toimus 6. augustil 2010. 30. juunil 2011 sai laev valmis ja anti omanikele üle.
Laev ristiti 2. juulil 2011 Triestes (Itaalia) ja ristiemaks sai itaalia näitlejatar ja supermodell Margareth Madè. Ristluslaev asus oma esmareisile 1. juulil 2000. 
Ristluslaeva sõsarlaevad on  Costa Serena, Carnival Splendour, Costa Pacifica,  Costa Fascinosa ja õnnetuslaev Costa Concordia, mis sõitis karile reedel, 13. kuupäeval.

2012. aastal kasutatakse laeva kruiisideks Veneetsiast.

Vaata ka 
Kruiisilaevade loend

Viited

Välislingid 
Costa Favolosa Costa Crociere kodulehel (inglise keeles)

Reisilaevad
Carlo Barberini

Mitte segamini ajada tema vanaisaga, Carlo Barberini (1562–1630).

Carlo Barberini (1. juuni 1630 – 2. oktoober 1704) oli Itaalia kardinal ja Barberini perekonna liige. Kardinal Maffeo Barberini (Urbanus VIII) oli tema vanaonu ja Taddeo Barberini (Palestrina prints) oli tema isa.

Biograafia

Carlo Barberini sündis 1. juunil 1630. aastal Roomas. Ta oli Taddeo Barberini ja Anna Colonna (Filippo I Colonna tütar) poeg. Tal oli kaks venda: vanem vend Lucrezia Barberini ja noorem vend Maffeo Barberini. Tema onud olid Francesco Barberini (seenior) ja Antonio Barberini – vennad Taddeo kardinalid. Ta ise oli oma venna, Maffeo, poja Francesco Barberini (juunior) onu.

Barberini ja ta noorem vend mängisid olulist rolli Barberini perekonna lepitamisel paavstiga (Innocentius X ajal) pärast Castro sõdu. Maffeo abiellus paavst Innocentius X sugulasega ja paavst määras Carlo kardinaliks 1653. aastal.

Barberini osales 7 konklaavil. Ta oli San Caesareo de Appia kiriku kardinaldiakon (18. august 1653) ja lõpuks Santa maria in Cosmedini kardinaldiakon (2. detsember 1675). Hiljem sai ta Santa Maria della Pace kardinalpreestriks (27. september 1683) ja 30. aprillil 1685 San Lorenzo in Lucina kardinalpreestriks. 1667. aastal nimetati ta Rooma Peetri kiriku ülempreestriks.

Carlo Barberini esines paavsti kuurias kui Savoia hertsogkonna (1671. aastast) ja Poola Kuningriigi (1681. aastast) kardinal-protektor.

Ta suri 2. oktoobril 1704 ja maeti Aracoeli Püha Maria basiilikasse.

Viited

Itaalia vaimulikud
Kardinalid
Sündinud 1630
Surnud 1704
Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkond

Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkond (kuni 1937. aastani Pärnu-Viljandi Kaitseringkond) asus Pärnu- ja Viljandimaal. Ringkonna staap asus Viljandis, esimene ülem oli kolonel Aleksander Pulk.

Ülemad
kolonel Aleksander Pulk
kolonel Artur Saueselg −31.01.1939 (pärast seda Narva Sõjaväeringkonna ülem)
kolonel Emil Kursk 31.01.1939–12.10.1939 (enne seda Narva Sõjaväeringkonna ülem)
kolonel Johannes-Aleksander Raud 8.11.1939–26.01.1940 (enne seda Sõjakooli ülem, pärast seda 4. diviisi staabiülem)

Riigivanema otsusega 1940. aastast, alates 1. veebruarist jaotati Eesti Vabariigi maaala neljaks diviisi rajooniks ja viimased omakorda sõjaväeringkondadeks järgmiselt: 
1. diviisi rajoon: Narva Sõjaväeringkond, kuhu kuulus idapoolne osa Virumaast, ja Viru-Järva Sõjaväeringkond, kuhu kuulusid läänepoolne osa Virumaast ja Järvamaa. 
2. diviisi rajoon: Tartu Sõjaväeringkond, kuhu kuulus Tartumaa, ja Võru-Petseri Sõjaväeringkond, kuhu kuulusid Võru- ja Petserimaa.
3. diviisi rajoon: Harju Sõjaväeringkond, kuhu kuulus Harjumaa, ja Lääne-Saare Sõjaväeringkond, kuhu kuulusid Lääne- ja Saaremaa.
4. diviisi rajoon: Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkond Pärnu- ja Viljandimaaga ja Valga Sõjaväeringkond Valgamaaga.

Sõjaväeringkonna väed
Sakala Partisanide Pataljon
5. Suurtükiväegrupp
6. Üksik Jalaväepataljon (Pärnus)
9. Üksik Jalaväepataljon

Vaata ka
Eesti sõjaväe ja Sõjaministeeriumi organisatsioon (1939)

Viited

Eesti sõjaväeringkonnad
Pärnu maakonna ajalugu
Viljandi maakonna ajalugu