joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sipoo vald

Sipoo (rootsi Sibbo) on vald Soomes Uusimaa maakonnas.

Vald on kakskeelne, 58% elanikest on soome emakeelega ja 40% rootsi emakeelega. 1953. aastani vald oli täiesti rootsikeelne (ükskeelne), pärast seda kakskeelne rootsi enamusega ja alates 2003. aastast kakskeelne soome enamusega.

Sipoo sõprusvald Eestis on Kuusalu vald.

Helsingi linn esitas 2006. aastal taotluse liita linnaga 5000 hektarit Sipoo lääneosast. Helsingi ei piirne Sipooga, sest kahte omavalitsust eraldab kitsas Vantaale kuuluv maa-ala. Suurem osa Sipoo elanikest oli liitmise vastu.

Soome Riiginõukogu otsustas 28. juunil 2007 häältega 8:4 liita Sipoo edelaosast 30 ruutkilomeetri suuruse ala Helsingiga 2009. aasta algusest. Otsus kaevati edasi kõrgemasse halduskohtusse, kuid 15. jaanuaril 2008 lükkas kohus kaebuse tagasi. 1. jaanuaril 2009 liideti 3000 hektarit Sipoo edelaosast Helsingiga. Liidetud alal elab üle 3000 inimese.

2011. aastani kuulus vald Ida-Uusimaa maakonda.

Sipoo kõrval asub Soome pealinn Helsingi ja Porvoo.

Külad 

Söderkulla, Broböle, Eriksnäs, Gesterby, Gumbostrand, Hangelby, Hindsby, Herrala (Hertsby), Immersby, Kalkkiranta (Kalkstrand), Kallbäck, Kärr, Linnanpelto (Borgby), Löparö, Majvik, Martinkylä (Mårtensby), Massby, Myyras (Myras), Nevas, Nikkilä (Nickby), Pigby, Savijärvi, Sipoo (Sibbo), Simsalo (Simsalö), Skräddarby, Spjutsund, Svartböle, Talma (Tallmo), Träskby, Box, Västerskog, Põhja- ja Lõuna-Paippinen (Norra ja Södra Paipis)

Kuulsused 

Sipoost on pärit:

 Zacharias Topelius, kirjanik ja ajaloolane
 Carl Enckell, Soome mitukordne välisminister
 A. I. Virtanen, biokeemik
 Jan Stenfors, muusik
 Harry Harkimo, ärimees
 André Wickström, koomik ja näitleja

Viited

Välislingid 

 Sipoo koduleht

Uusimaa maakonna vallad
Prantsuse Akadeemia

Prantsuse Akadeemia (prantsuse Académie française) on Prantsusmaa vanim teaduslik selts. See asutati 1635. aastal kardinal Richelieu algatusel prantsuse keele arendamiseks. See on Prantsusmaa Instituudi viiest akadeemiast vanim.

Liikmeskond
Prantsuse Akadeemia liikmeid (akadeemikuid) nimetatakse "surematuteks" (prantsuse keeles les immortels). Prantsuse Akadeemial on 40 eluks ajaks valitud liiget. "Surematuteks" nimetatakse neid vastavalt kardinal Richelieu ajal kinnitatud akadeemia deviisile. Napoleon III ajal sai akadeemiku eraldusmärgiks roheline frakk (habit vert). Kui mõni akadeemia liikmeist sureb, jääb tema "tool" (prantsuse keeles fauteuil) vabaks ja sinna valitakse keegi silmapaistev kultuuritegelane, kirjanik, jurist, filosoof või ka vaimulik. Valimisele järgneb teatud aja möödudes pidulik vastuvõtmine akadeemiasse ja siis peab uus liige pidama kõne oma eelkäija mälestuseks.

Pärast teist maailmasõda heideti kohtuotsuse alusel mitu "surematut" kollaboratsionismis süüdistatuna akadeemiast välja, nende seas marssal Philippe Pétain.

Vahel on akadeemiasse valitud inimesi, kes ei ole kirjanikud ega teadlased, vaid on tuntud kui poliitikud ja sõjaväelased (tavaliselt on  need akadeemikud siiski avaldanud publikatsioone, memuaare ja muud sellist).

Vaata ka
Prantsuse Akadeemia liikmete loend

Viited

Välislingid 
 Prantsuse Akadeemia (prantsuse)

Prantsusmaa teadusasutused
Teadusorganisatsioonid
Macclesfield

Macclesfield on linn Inglismaa lääneosas Cheshire'i krahvkonnas Cheshire Easti tervikomavalitsuses. Asub Liverpooli lähedal. 

Macclesfieldi rahvaarv on 50 688 (2001, koos ümbritseva linnalise alaga).

Ajalugu

Arvatakse, et Macclesfieldi nimi tuleneb fraasist "Michael's field" ('Miikaeli väli, ala'), mis viitab Miikaelile, kelle järgi on nimetatud ka linna suurim vaatamisväärsus St. Michaeli kirik. Kirik ehitati 1278. aastal laiendusena kabelile, mis oli ehitatud umbes 1220. aastal. 

Macclefieldis peeti kaht suuremat iga-aastast laata: ühte Püha Barnabase päeval 11. juunil ja teist kõigi pühakute päeval 1. novembril.

Sõpruslinn
Macclesfieldi sõpruslinn on Eckernförde Saksamaal.

Sport
Macclesfieldis tegutseb Inglismaa jalgpalli kolmanda divisioni klubi Macclesfield Town F.C. Macclesfieldis asub jalgpallistaadion Moss Rose.

Viited
Viire Valdma

Viire Valdma (sündinud 29. augustil 1960 Paldiskis) on eesti näitleja.

Aastal 1982 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri näitleja erialal.  

Aastatel 1982–1996 töötas ta Vanalinnastuudios ja alates aastast 1996 töötab Eesti Draamateatris.

Filmid
1980 "Ideaalmaastik"
1982 "Musta katuse all"
1983 "Püha Susanna ehk meistrite kool"
1983 "Nipernaadi"
1988 "Vernanda"
1989 "Varastatud kohtumine"
1990 "Regina"
2002 "Agent Sinikael"
2003 "Vanad ja kobedad saavad jalad alla"
2007 "Jan Uuspõld läheb Tartusse"
2007 "Sügisball"
2007 "Kuhu põgenevad hinged"
2018 "Võta või jäta"

Televisioon 
 1985 "Rudolf ja Irma"
 1986 "Pildikesi Paunverest"
 1990 "Kummaline missis Savage"
 2010– "Õnne 13" (Tiina)
 2011–2012 "ENSV" (seltsimees Vokk)
 2012 "Saare sosinad" (Kaire Saar)
 2012 "Kättemaksukontor" (Siiri Selge)
 2014 "Viimane võmm"
 2016 "Doktor Silva" (Silva Loorberg)

Tunnustus
1987 noore näitleja preemia ("Lõunavaheaeg", "Preili Julie")
2003 Väike Ants, Eesti Draamateatri naiskõrvalosatäitja kolleegipreemia (Eugenia, "Tango", Sally Chessington, "Rahauputus", Clemence Chouilloux, "Potilaadale!", Mickey, "Suured tüdrukud ei nuta", Riina, "Uus jõuluvana")
2007 Väike Ants, Eesti Draamateatri naiskõrvalosatäitja kolleegipreemia (konduktor, "Voldemar", Mervi, "Soome hobune")
2007 Eesti teatri aastaauhinna naiskõrvalosa nominent (konduktor, "Voldemar" ja rollid lavastuses "Rooside sõda" Leigo Järveteatris)
2007 Filmiauhinna "Hää Film 2007" naiskõrvalosa nominent ema rolli eest filmis "Kuhu põgenevad hinged"
2009 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Ta on olnud abielus Toomas Urbiga. Abielust sündisid poeg Tom-Olaf Urb. ja tütar Maria Urb.

Kirjandus 
Jüri Aarma. "Viire Valdma: Olen õnnelik mitut moodi". Maaleht, 5. veebruar 2009
Kaarel Kressa. "Viire Valdma – rahulikult pöörane". Eesti Päevaleht, 11. aprill 2009
Piret Kooli. "Viire Valdma: iga suhe väärib mäletamist". Laupäevaleht LP, 17. august 2013

Välislingid
Viire Valdma Draamateatri kodulehel
Viire Valdma IMDb

Eesti Draamateatri näitlejad
Vanalinnastuudio näitlejad
Eesti filminäitlejad
Tapa Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1960
De Montforti Ülikool

De Montforti Ülikool on ülikool Leicesteris Suurbritannias.

Ülikoolistaatus saadi 1992. aastal.

Ülikoolil on neli teaduskonda.

Välislingid
De Montforti Ülikooli koduleht

Suurbritannia ülikoolid
Nathalie Sarraute

Nathalie Sarraute [nata'li sa'rot] (18. juuli 1900 Ivanovo, Tsaari-Venemaa – 19. oktoober 1999 Pariis, Prantsusmaa) oli vene-juudi päritolu prantsuse jurist ja kirjanik, "uueks romaaniks" nimetatud kirjandussuuna üks peamisi esindajaid.

Aastal 1925 abiellus ta Raymond Sarraute'iga. 1932. aastal kirjutas ta oma esimese raamatu "Tropismes", mis avaldati 1939. aastal. 

Teise maailmasõja puhkemise tõttu ei saavutanud tema raamatud alguses tuntust. 1941. aastal vabastati ta natside võimuletulekuga juristi positsioonilt. 

Tema looming on tugevasti mõjutatud Marcel Proustist.

Eesti keeles on temalt aastal 1973 ilmunud Loomingu Raamatukogus (nr 18/19) Ott Ojamaa tõlkes ja saatesõnaga romaan "Kas te kuulete neid?" (Vous les entendez?, 1972) ja 1987. aastal (LR nr 25/26) kogumikus "Valik I. Esseid maailmakirjandusest" lk 39–50 Häidi Kolle tõlkes essee "Kahtluse ajastu".

Kirjandus 
 Ott Ojamaa, "Neoromanistid jubileerivad" (Nathalie Sarraute – 70; Alain Robbe-Grillet – 50) – Looming 1972, nr 8, lk 1404–06

Prantsuse kirjanikud
Sündinud 1900
Surnud 1999
Arvutusliku Tehisintellekti Keskus

Arvutusliku Tehisintellekti Keskus on De Montforti Ülikooli juures asuv allüksus, mis uurib tegelikku maailma probleeme tehisintellekti aspektist vaadatuna.

2007. aasta seisuga oli keskuse juhataja professor Robert John.

Välislingid
Arvutusliku Tehisintellekti Keskuse kodulehekülg 

Robootika
Carl Sagan

Carl Edward Sagan (9. november 1934 Brooklyn – 20. detsember 1996 Seattle) oli USA astronoom, astrobioloog, kirjanik, publitsist ja loodusteaduste populariseerija.

Ta õppis Chicago ülikoolis füüsikat ning sai aastal 1960 doktorikraadi astronoomias ja astrofüüsikas. Ta töötas mitmes ülikoolis ja teadusasutuses ning oli NASA konsultant.

Sagani olulisemad teadusavastused puudutasid peamiselt Päikesesüsteemi planeetide ja nende kaaslaste ehitust ja atmosfääri, kuid rohkem tuntud on tema arutlused ja tööd maavälise elu ja selle otsingute teemadel.

Sagan oli skeptitsismi, humanismi ja teadusliku meetodi eestkõneleja ning pseudoteaduse vastane. Ta nimetas end sageli ateistiks ning pani oma noorimale pojale eesnime Democritus samanimelise vanakreeka filosoofi järgi, kes eitas üldtunnustatud jumalate olemasolu ja keda peetakse ateistliku mõtlemise rajajaks.

Ta andis kuni surmani Cornelli ülikoolis kriitilise mõtlemise kursust. Külma sõja ajal hoiatas ta inimkonda ähvardava globaalse tuumakatastroofi eest. Sagani sulest ilmus üle 600 artikli, ta oli enam kui 20 raamatu autor või kaasautor ning oli teadust populariseeriva telesaatesarja "Cosmos: A Personal Voyage" saatejuht ja autor. Tema romaani "Kontakt" põhjal on vändatud samanimeline mängufilm.

Tunnustus
1978 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks
1978 – Pulitzeri auhind ("The Dragons of Eden")
1993 – Carl Sagani auhind
1995 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks

Pere
Sagan oli kolm korda abielus. Aastal 1957 abiellus ta bioloog Lynn Margulisega, kellega tal oli kaks last: Dorion ja Jeremy. 1968. aastal abiellus ta näitleja Linda Salzmaniga, kellega tal oli poeg Nick. Aastal 1981 abiellus ta kirjanik Ann Druyaniga, kellega tal oli tütar Alexandra Rachel ja poeg Samuel Democritus.

Teosed eesti keeles 
"Kontakt". Inglise keelest tõlkinud Kristjan Kannike. Varrak, Tallinn, 2006
"Deemonitest vaevatud maailm: teadus kui küünal pimeduses". Inglise keelest tõlkinud Mart Kangur; järelsõna: Marek Strandberg. Valgus, Tallinn 2006

Vaata ka
Carl Sagani auhind

Välislingid 

 
Carl Sagan Ulmekirjanduse BAASis
The Carl Sagan Portal (inglise keeles)
Tiit Kändler, "Tulnukad elavad inimeste peades" (raamatu "Deemonitest vaevatud maailm" arvustus) – Eesti Päevaleht, 4. august 2006 
Carl Sagani 13-osaline teadussaatesari "Cosmos: A Personal Voyage" (eestikeelsete subtiitritega) – YouTube

Ameerika Ühendriikide astronoomid
Ameerika Ühendriikide kosmoloogid
Ameerika Ühendriikide teaduskirjanikud
Sündinud 1934
Surnud 1996
Helo Meigas

Helo Meigas (sündinud 4. novembril 1965 Tartus) on eesti majandustegelane.

Elu- ja töökäik 
Aastal 1988 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna inglise keele ja kirjanduse erialala, 1992 läbis Eesti Diplomaatide Kooli rahvusvaheliste suhete erialal. 1995. aastal omandas ta USAs Tuftsi ülikoolis humanitaarteaduste magistrikraadi. 

1988–1989 oli ta Eesti kaubandus-tööstuskoja referent. 

1989–1992 oli ASi Cross Development F.S.P. tõlkebüroo juhataja.

1995–1998 oli Tallinna Väärtpaberibörsi tegevdirektor ja juhatuse esimees.

Septembrist 2004 on ta Hansapanga investeeringute juhtimise divisjoni direktor.

Tunnustused
aasta vabatahtlik 2008

Eesti majandustegelased
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1965
Marika Valk

Marika Valk (sünninimi Marika Runge; sündinud 3. augustil 1954 Tallinnas) on eesti kunstiajaloolane.  

Ta lõpetas aastal 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal. 

Aastatel 1991–2008 oli ta Eesti Kunstimuuseumi peadirektor. Aastatel 2009–2011 oli ta UNESCO Eesti Rahvusliku Komisjoni peasekretär. 25. mail 2010 määras Eesti president Toomas Hendrik Ilves Marika Valgu sihtasutuse Eesti Koostöö Kogu nõukogu liikmeks.

Alates aprillist 2018 on ta Lihula muuseumi juhataja. 

Valk oli üks kümnest kultuuritegelasest, kes kirjutas alla peaminister Andrus Ansipile saadetud avalikule kirjale, milles tauniti Sakala keskuse lammutamise plaane. Ansip nõustus, et keskust on parem mitte lammutada, kuid 5. märtsil 2007 lammutati see ometi.

Tunnustus
2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2007 Kristjan Raua preemia (Kumu Kunstimuuseumi hoone rajamise tee võidukas läbimine)

Isiklikku
Tema ema oli rahandusspetsialist, tarbijakaitsja ja poliitik Aino Runge (1926–2014), tema õde on maalikunstnik ja disainer Sirje Runge.

Ta on abielus kunstniku ja poliitiku Heinz Valguga.

Viited

Välislingid
Ants Juske, "Marika Valk 18 aastat ja kolm muuseumi hiljem finišis", Eesti Päevaleht 11. oktoober 2008
Priit Luts, "Valk: süsteemi loomine oli Kumu ehitamisest tähtsam" ERR, 26. detsember 2008
Tiiu Suvi, "Hõbevalgem aeg", Eesti Naine 13. veebruar 2009

Eesti kunstiajaloolased
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1954
Frederik (Taani kroonprints)

Taani kroonprints Frederik (Frederik André Henrik Christian; sündinud 26. mail 1968 Kopenhaagenis) on Taani kuninganna Margrethe II ja tema abikaasa, prints Henriku vanem poeg ning Taani troonipärija. Kuningaks saamise korral oleks tema tiitel Taani kuningas Frederik X.

Sünd 
1968. aastal sai ta nime oma vanaisa, Frederik IX järgi; Taani kombe kohaselt saavad kõik kuningad nimeks Frederik või Christian. Tema ristivanemad olid Taani prints Georg, parun de Watteville-Berckheim, krahv Etienne de Laborde de Monpezat, Kreeka kuninganna Anne-Marie, Luksemburgi suurhertsoginna Joséphine-Charlotte ja Brigitta Juel Hillingsø.

Haridus ja sõjaväeline teenistus 
Kroonprints õppis Krebs' Skole algkoolis aastatel 1974–1981, 1974–1976 oli ta koduõppel, sealt edasi aga käis koos teistega koolis. 1982–1983 oli prints vahetusõpilaseks École des Roches'is Prantsusmaal. 1986 lõpetas kroonprints Øregaardi Gymnasiumi. 

1992–1993 õppis prints Frederik Henrikseni nime all Harvardi ülikoolis politoloogiat. Järgmisel aastal viibis ta kolm kuud Taani riigi ÜRO missioonil New Yorgis. Ta sai politoloogias magistrikraadi Aarhusi ülikoolist 1995 ning 1998–1999 töötas kroonprints Pariisi Taani saatkonnas sekretärina. 

Prints on läbi teinud ulatuslikud militaarkursused ning sõjaväeteenistuse. 2001–2002 läbis ta täiendkoolituse Taani Kuninglikus Kaitsekolledžis ning on jätkuvalt aktiivteenistuses. Aprillis 2004 sai printsist komandör mereväes, kolonelleitnant (Oberstløjtnant) armees ning kolonelleitnant õhuväes.

Perekond 

Riiginõukogu istungil 8. oktoobril 2003 andis kuninganna Margrethe II oma nõusoleku kroonprintsi ja Mary Elizabeth Donaldsoni, Austraaliast pärit turunduskonsultandi abielule. Laulatus toimus 14. mail 2004 Kopenhaagenis. 

25. aprillil 2005 teatas õukond, et paar ootab oma esimest last ning 15. oktoobril 2005 sündis neil poeg, kes sai vana traditsiooni järgides ristimisel nimeks Christian. 

26. oktoobril 2006 teatas õukond teise lapse ootusest. 21. aprillil 2007 sündis tütar, esimene Taani printsess alates 1946. aastast. Tüdruk ristiti 1. juulil 2007 ning tema nimeks sai Isabella Henrietta Ingrid Margethe. Enne nime teatavaks tegemist oli Taani press andnud talle hüüdnime Lillepigen, mis tähendab hellitavalt väike tüdruk.

8. jaanuaril 2011 sündisid peres kaksikud, tütar Josephine Sophia Ivalo Mathilda ja poeg Vincent Frederik Minik.

Tunnustus
1995 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Välislingid 

 Taani kroonprintsi ja kroonprintsessi ametlik koduleht

 Taani kuninglik perekond
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
 Sündinud 1968
B-rühma vitamiinid

B-rühma vitamiinid ehk B-vitamiinid on erineva struktuuriga orgaaniliste bioaktiivsete vesilahustuvate vitamiinide rühm. B-rühma vitamiinid on ka mikrotoitained, mis on mikrokogustes igapäevaselt vajalikud inimeste normaalseks ainevahetuseks ja rakkude kasvu tagamisel.  

Varem arvati, et tegu on ühe vitamiiniga, ning seda nimetati B-vitamiiniks. Hiljem avastati, et tegu on erinevate orgaaniliste biomolekulidega, mis esinevad tihti samades toitainetes.

B-rühma vitamiinide loetelu 
B1-vitamiin (tiamiin)
B2-vitamiin (riboflaviin)
B3-vitamiin (PP-vitamiin, nikotiinhape, niatsiin)
B4-vitamiin (koliin)
B5-vitamiin (pantoteenhape)
B6-vitamiin (püridoksiin)
B7-vitamiin (biotiin)
B9-vitamiin (foolhape)
B12-vitamiin (kobalamiin)
B15-vitamiin (pangaamhape)

Vitamiinivaegus 

B-rühma vitamiinide täielik puudumine (ka bioaktiivsuse minetanuna) toidus või kestev vaegust võib organismile kahjulik ning koguni ohtlik olla, põhjustades hüpovitaminoose ja/või avitaminoose.

Vaata ka 
Vitamiinid
RDA B-rühma vitamiinide osas

Viited

Allikad 
M. Zilmer, E. Karelson, T. Vihalemm, A. Rehema, K. Zilmer. Inimorganismi biomolekulid ja nende meditsiiniliselt olulisemad ülesanded Inimorganismi metabolism, selle häired ja haigused, Biokeemia Instituut, Tartu Ülikool 2010, ISBN 978-9985-2-1540-1
Urmet Kook

Urmet Kook (sündinud 6. augustil 1976) on eesti ajakirjanik.

Ta on lõpetanud 1994. aastal Lihula Gümnaasiumi ja 2000. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse eriala.

Töötas Eesti Päevalehe peatoimetaja asetäitja ja arvamustoimetuse juhatajana.

1. oktoobril 2007 asus ta tööle Eesti Rahvusringhäälingu uudistejuhina.

Alates 1. oktoobrist 2017 töötab ta Eesti Rahvusringhäälingu veebiuudiste ja portaalide juhina.

Novembris 2015 valiti ta esimese Balti riigi esindajana Euroopa Ringhäälingute Liidu uudistekomitee (EBU News Committee) liikmeks kaheks aastaks. 

Novembris 2017 valiti ta tagasi uudistekomitee liikmeks (https://www.ebu.ch/groups/committees/news) ning ta oli üks EBU uudisvahetuse uute reeglite väljatöötajatest.

Augustist 2018 kuulub ta Pressinõukogusse (http://www.eall.ee/pressinoukogu/liikmed.html).

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Sündinud 1976
Ketonuuria

Ketonuuria on ketokehade (atsetoatsetaat, atsetoon ja 3-hüdroksübutüraat) normaalsest suurem sisaldus uriinis.

Ketonuuria veterinaarmeditsiinis
Tervel koeral ja kassil ei esine normaalselt uriinis ketokehi .
Sagedasemad ketonuuria põhjused koertel ja kassidel on lipolüüs, nälg ja diabeetiline ketoatsidoos. Ketonuuriat võivad põhjustada ka mõned ravimid (aspiriin, n-atsetüültsüsteiin).

Igapäevases veterinaarpraksises kasutatakse ketonuuria diagnoosimiseks uriini ribateste. Ribatestide puuduseks on, et nad reageerivad uriinist peamiselt atsetoatsetaadile ja nõrgemalt atsetoonile, kuid ei raegeeri 3-hüdroksübutüraadile.

Vaata ka
Ketoatsidoos
Ketoos

Kasutatud kirjandus

Meditsiin
Rohuneeme rändrahn

Rohuneeme rändrahn ehk Maisiniidi kivi on rändrahn Harju maakonnas Viimsi vallas Viimsi poolsaare põhjaosas. 

Nõukogude ajal oli rahn sõjaväeosa piiratud territooriumi lähistel vaba juurdepääsuga metsaterritooriumil ja on seetõttu loodushuviliste seas vähe tuntud.  

Mõõtmetelt on tegemist hiidrahnuga. Ruumala (397 m3) järgi on Rohuneeme rändrahn viies või kuues (Suuroja järgi) hiidrahn Eestis. Rahnu ümbermõõt on 30 või 31,4 meetrit ja kõrgus 7,4 meetrit. Pikkus on 12,1 ja laius 9,7 meetrit.

Välislingid 
 

Eesti rändrahnud
Kaitstavad looduse üksikobjektid
Viimsi valla geograafia
Kamjanske

Kamjanske (ukraina Кам'янське) on linn Ukrainas Dnipropetrovski oblastis. Asub Dnepri jõe ääres.

1936. aastani oli linna nimi ukraina keeles Kamjanske, vene keeles Kamenskoje; aastail 1936–2016 ukraina keeles Dniprodzeržõnsk (kuni 2009. aastani kehtinud ukraina-eesti transkriptsiooni järgi Dniprodzeržinsk), vene Dneprodzeržinsk.

Linnas on sündinud Leonid Brežnev.

Linnas asub Dniprodzeržõnski HEJ. Metallurgiatööstuse keskus.

Ukraina linnad
Dnipropetrovski oblast
Heli Lääts

Heli Lääts (kodanikunimi alates 1958. aastast Heli Saul; 24. juuni 1932 Kuressaare – 16. veebruar 2018) oli eesti laulja (metsosopran).

Elukäik 

Heli Lääts lõpetas 1955. aastal Tallinna Muusikakooli. Samal aastal debüteeris ta estraadilaval. Aastal 1960 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi laulu erialal, õppides Tiit Kuusiku klassis. Ta sai esimese eesti lauljana estraadi- ja kammerlaulja kvalifikatsiooni.

Regulaarsed esinemised estraadilauljana algasid 1956. aastal Emil Laansoo ansambli ja Eesti Raadio estraadiorkestriga. Koos teiste eesti estraadikunstnikega ja ansambliga Metronoom osales ta 1957. aastal Ülemaailmsel noorsoo- ja üliõpilasfestivalil Moskvas, kust ta tuli koju laureaadina. 1958. aastal tuli ta esimese eesti lauljatarina üleliidulise estraadiartistide konkursi laureaadiks. Aastatel 1957–1961 laulis Lääts Eesti Raadio naistrios. Aastatel 1957–1987 oli ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia solist, 1966–1974 sealsamas estraadistuudio lauluõpetaja. 

Heli Lääts on üles astunud estraadi- ja kammerlauljana, osalenud estraadietendustes ja laulnud lastelaule. Tema hääl oli kaunitämbriline ja repertuaar sisukas.Ta on salvestanud oma laule heliplaatidele ja Eesti Raadiole.

Ta oli alates 2002. aastast Keskerakonna liige. Maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus 
 1970 – Eesti NSV teeneline kunstnik
 1976 – Eesti NSV rahvakunstnik
 2004 – Valgetähe V klassi teenetemärk
 2004 – Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind

Isiklikku
Peeter Saul oli tema abikaasa.  Neil on kaks poega, Kaarel ja Indrek Saul. Keemik Koit Lääts oli tema vend.

Vaata ka
 Eesti kullafond (Heli Lääts)
 "Heli jälgedes" (Kõrsikute album)
 "Hõbelaev" (dokumentaalfilm)

Viited

Kirjandus 
 Enda Naaber, "Vikerkaare saladus. Raamat Heli Läätsest". Autori kirjastus, Kuressaare 1995, 166 lk.
 Hille Karm, "Heli Lääts. Armastusega". SE&JS, Tallinn, 2017, 382, [2] lk.

Välislingid
 
 Maris Meiessaar, "Heli Lääts – naine kui skulptuur", EPL Laupäev, 21. juuni 2008
Olavi Pihlamägi: Heli Lääts on ja jääb, ja mitte keegi pole temast üle, Õhtuleht, 16. veebruar 2018
Heidy Tamme: Suurepärase pärandiga Heli Lääts väärib taevast sära, Õhtuleht, 16. veebruar 2018
Voldemar Kuslap: Helit iseloomustab eriline armsus, mis tegi ta üldrahvalikult lugupeetavaks, ERR, 16. veebruar 2018

Eesti lauljad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eesti NSV rahvakunstnikud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1932
Surnud 2018
Herman Sergo

Herman Sergo (1. oktoober 1911 Jausa, Käina vald – 28. september 1989 Tallinn) oli eesti kirjanik.

Sergo töötas muu hulgas madruse ja tüürimehena ning 1941. aastal lõpetas Tallinna Merekooli kaugsõidukaptenina. Aastatel 1942–1945 oli ta Punaarmees ning aastani 1965 sadamateenistuses Leningradis ja Tallinnas.

Looming
Ta kirjutas palju mereainelisi ning sageli ka omaeluloolisi jutte ja romaane.

Teosed

Romaanid
 "Meri kutsub" (1960)
 "Pinnavirvendus ja põhjalained" (1962)
 "Kajakalaid" (1963)
 "Põgenike laev" (1966), randlaste põgenemisest 1944
 "Vihavald" (1970)
 "Kodusadam" (1982)
 "Näkimadalad" I–III (1984), Reigi rootslastest 18. sajandil
 "Randröövel" (1988) (Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergi ainetel)
 "Rukkirahu" (1988)

Jutukogud
 "Lootsitoa jutud" (1965)
 "Kauge tule kuma" (1975)
 "Kui ma alles noor veel olin" (1980)

Mälestusteraamat
 "Viis aastat võõra nime all" (1992)

Tunnustus 
 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia (1985, "Näkimadalad")

Isiklikku 
Tema onu oli kaugesõidukapten Gustav Sergo.

Välislingid 

 Linda Kaljundi. Eesti lugu: Herman Sergo „Näkimadalad”, Eesti Päevaleht, 19. detsember 2008
 

Eesti kirjanikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1911
Surnud 1989
Nikolai (Taani prints)

Taani prints Nikolai (sündinud 28. augustil 1999) on Taani printsi Joachimi ja Frederiksborgi krahvinna Alexandra vanem poeg. Ta on ka kuninganna Margrethe II kõige vanem lapselaps. 

Ta sündis 28. augustil 1999 Kopenhaagenis ning ristiti 6. novembril 1999 Fredensborgi palees. Tema ristivanemad on Taani kroonprints Frederik, Wessexi krahv, Peter Steentrup, Nicola Baird ja Camilla Flint. 

Printsi vanemad lahutasid oma abielu 2005. aastal ning nad jagavad nii Nikolai kui ka tema noorema venna Felixi hooldusõigust. 

2007. aasta juuni seisuga on prints Nikolai Taani troonipärimisjärjekorras viiendal kohal.

Välislingid 

Prints Nikolai ametlik koduleht

Sündinud 1999
Taani kuninglik perekond
Felix (Taani prints)

Taani prints Felix (sündinud 22. juulil 2002) on Taani printsi Joachimi ja Frederiksborgi krahvinna Alexandra noorem poeg. 

Ta sündis 22. juulil 2002 Kopenhaagenis ning ristiti 4. oktoobril 2002. Tema ristivanemad on krahv Christian Ahlefeldt-Laurvig, Oscar Davidsen Siesby, Damian Sibley, Martina Bent ja Annick Boel. 

Pärast oma vanemate lahutust 2005. aastal jagavad tema ema ja isa Felixi ning tema vanema venna Nikolai hooldusõigust. 

2007. aasta juuni seisuga on prints Felix Taani troonipärimisjärjekorras viiendal kohal.

Välislingid 
Prints Felixi ametlik koduleht

 Sündinud 2002
 Taani kuninglik perekond
Ly Seppel

Ly Seppel (õieti Ly Ehin; sündinud 30. aprillil 1943 Haapsalus) on eesti luuletaja ja tõlkija. 

Ly Seppel lõpetas 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina ning õppis Bakuus ja Moskvas turgi keeli. 1974. aastast on ta kutseline kirjanik Raplas. Viimasel ajal tegelenud ka psühholoogiaga.

Looming
Kirjutanud luulet ja lasteproosat. Tõlkinud türgi, aserbaidžaani, usbeki, kasahhi, turkmeeni, tatari, vene ja soome luulet. Koos abikaasaga tõlkis vene keelest valimiku "Tuhandest ühest ööst" (1984).

Tema luulet ilmus kassetipõlvkonna kolmandas kassetis.

Teosed

Luulekogud
"Igal hommikul avan peo" (1965)
"Ma kardan ja armastan" (1973)
"Varjuring ümber tule" (1974)
"Ajasära" (2003)
"Mälujuur = The Root of Memory" (2009), inglise keelde tõlkinud Ilmar Lehtpere

Lasteraamatud
"Kaarini ja Eeva raamat" (1981)
"Unenäoraamat" (1984)

Koostaja
 Lassi Nummi, "Taeva ja maa märgid. Valitud luulet." Koostanud ja toimetanud Ly Seppel. Soome keelest tõlkinud Tiiu Kokla, Jaan Kross, Kalle Kurg, Ellen Niit, Ly Seppel ja Debora Vaarandi. Eessõna Kalle Kurg ("Lassi Nummi luule: polüfooniline hetk. Mulje ja kujutlus"), järelsõna ("Haljad inglid") Andres Ehin. Tallinn, Huma 2002.

Tunnustus 
 1972 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia (R. Rza valikkogu "Ammendamatus" eestindus)
 1975 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Varjuring ümber tule")
 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk
2003 Salme Ekbaumi ja Minni Nurme koduluulepreemia (ajakirjas Looming (aprillis 2003) ilmunud koduluulepõimik ja värsikogu "Ajasära")
2004 Juhan Liivi luuleauhind ("Eelkevadises metsas")
 2007 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (ilukirjanduslik tõlge võõrkeelest eesti keelde: Orhan Pamuki "Lumi")
 2016 Elise Rosalie Auna nimeline Võtikvere raamatuküla kirjanduspreemia

Isiklikku
Ly Seppel oli 3. oktoobrist 1975 abielus Andres Ehiniga. Neil on tütred Piret, Kristiina ja Eliisa.

Viited 

Eesti kirjanikud
Eesti tõlkijad
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1943
Memphis (sigaretid)

Memphis on sigaretimargi nimi, mida Eestis turustab Tobaccoland Eesti AS, Austria Tabak Groupi üks osa, mis omakorda kuulub läbi Austrias registreeritud emaettevõtte Austria Tabak GmbH alates 18. aprill 2007 maailma suuruselt kolmanda tubakafirma, JTI omandusse.

Eesti turul on müügil sigaretimargid Memphis Sky-Blue (varem Blue Lights) ja Memphis Strato-Blue (Blue Ultra).

Maailmaturul müügil olevad margid koos turuletulemise aastatega on järgmised:

 1969 – Memphis Classic
 1985 – Memphis Lights (nüüd Memphis White)
 1987 – Memphis Lights 100 (nüüd Memphis White 100)
 1989 – Memphis Red
 1992 – Memphis Red 100
 1994 – Memphis Green
 1996 – Memphis Medium
 1996 – Memphis Blue
 1997 – Memphis Blue Lights (nüüd Memphis Sky-Blue)
 1998 – Memphis Blue Lights 100 (nüüd Memphis Sky-Blue 100)
 1999 – Memphis Blue Ultra (nüüd Memphis Strato-Blue)
 2000 – Memphis Platinum
 2002 – Memphis Platinum Lights (nüüd Memphis Titanium)
 2005 – Memphis 1896
 2006 – Memphis Gold

Tubakatooted
Philipp Stramm

Philipp Stramm (21. aprill 1814 Kohila – 20. august 1871 Peterburi) oli eesti rahvavalgustaja.

Õppis 1841–1846 Tartu Ülikoolis filoloogiat ning töötas eraõpetajana Tallinnas ja Peterburis ning aastatel 1853–1854 õpetajana Valgas Cimze seminaris.

Peterburis elas ta umbes 1870. aastast alates.

Looming
Tema dialoogid "Eestlaste priidus (ehk wabbadus)" ja "Üks kenna neljatahhulinne jutt" (mõlemad 1860) selgitavad vabaduse mõistet ning käsitlevad talurahva huvidest lähtuvalt ühiskonna, kultuuri- ja haridusküsimusi.

Dialoogid on avaldatud Aarne Vinkeli uurimuse "Eesti rahvaraamat" lisadena (Eesti Raamat, Tallinn 1966, lk 306–326).

Kirjandus 
 Karl Taev, "Philipp Strammi dialoogid" – Looming 1957, nr 1, lk 119–127
 Aarne Vinkel, "Sada aastat tsensori arhiivis" – Sirp ja Vasar 9. september 1960, nr 37 
 Eesti kirjanduse ajalugu, II köide, Eesti Raamat, Tallinn 1966, lk 163–165 (autor Maie Kalda)
 Rudolf Põldmäe, "Philipp Strammi elust ja surmaloost" – Keel ja Kirjandus 1977, nr 9, lk 538–542
 Oskar Kruus, "Philipp Stramm mõrvati 17 kopika eest" – O. Kruusi raamatus "Kakskümmend üks pulma ja üksteist surma", Faatum, Tallinn 2003, lk 129–130 

Kirjanikud
Cimze seminari õpetajad
Sündinud 1814
Surnud 1871
Eesti inimesed
Juhan Sütiste

Juhan Sütiste (sünninimi Johannes Schütz; kuni 1936 Juhan Schütz; 28. detsember 1899 Tähtvere vald – 10. veebruar 1945 Tallinn) oli eesti luuletaja.

Juhan Sütiste oli pärit vaesest perekonnast. Algkooli lõpetamise järel õppis 1913–1919 Tartus kellassepa ametit. Gümnaasiumihariduse omandas ta õhtukoolis.  

Õppis aastatel 1923–1931 Tartu Ülikoolis filosoofia- ja õigusteaduskonnas, kuid stuudium jäi lõpetamata. Oli kirglik jalgpallur Eesti akadeemilise spordiklubi meeskonnas ja võitis Eesti meistrivõistlustel odaviskes mitu medalit, 1928. aastal tuli Eesti meistriks. Võitis odaviskes ka Roomas peetud üliõpilaste olümpiaadi. Oli Tartus vabakutseline kirjanik ning aastatel 1938–1941 Tallinnas Eesti Draamateatri dramaturg. 

Saksa okupatsiooni ajal 1941–1942 oli vangis Patarei vanglas.

Isiklikku
Tema onupoeg oli viiuldaja Hugo Schütz, ka onupoja poeg Juhan Schütz oli viiuldaja.

Looming
Luuletaja hakkas ennast väljendama 1921. aastal, osales koguteostes "Sang" ja "Bumerang" (mõlemad 1925) ning kirjanduse elulähedust nõudvas liikumises (1929–1930 ajalehe Kirjanduslik Orbiit toimetaja).
Teemadest eelistas ühiskondlikku ebavõrdsust, loodus- ja reisimuljeid, sõjaolustikku. Kirjutas ka saksavastase vabadusvõitluse teemalisi näidendeid ja viljeles ka teatrikriitikat.

Teosed

Näidendid

"Ristikoerad" (1945)

Luulekogud
"Rahutus" (1928)
"Peipsist mereni" (1930)
"Maha rahu" (1932)
"Kaks leeri" (1933)
"Südasuvi" (1934)
"Päikese ootel" (1935)
"Sadamad ja saared" (1936)
"Ringkäik" (1937)
"Valgus ja varjud" (1939)

Poeemide tsükkel
"Kahe sõja vahel" (1937–1941)

Teatrikriitika
"Iga hetk on loov" (1974)

Mälestuse jäädvustamine
Juhan Sütiste järgi on nimetatud tänav Tallinnas Mustamäel – Juhan Sütiste tee (tihti ka J. Sütiste tee või Sütiste tee)

Viited

Välislingid 
 
 

Eesti luuletajad
Eesti odaviskajad
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1899
Surnud 1945
Lepatriinupunane

"Lepatriinupunane" on Leida Kibuvitsa novellivalimik, mille koostas Linda Uustalu ja mis ilmus "Eesti novellivara" sarjas 1987 koos koostaja järelsõnaga. 

Eesti kirjandus
Novellikogud
Evald Tammlaan

Evald Tammlaan (kasutas pesudonüümi Jänkimees; 15. veebruar 1904 Vihula vald – 17. märts 1945 Stutthof Saksa Riik) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik.

Elulugu
Evald Tammlaan sündis 1904. aastal Vihula mõisas veskirentniku peres. Aastail 1920–1926 õppis ta Rakvere gümnaasiumis ning töötas 1929. aastast ajakirjanikuna (1929–1931 töötas Virulase toimetuses, 1934–1940 Kaja ja Uue Eesti juures), reisis kaubalaevadega, millest avaldas ajalehtedes reisivesteid. 

1940–1941 oli NSV Liidus Moskvas algul pressiatašee, seejärel alatise esindaja asetäitja. Saksa okupatsioonivõimud vangistasid ta 1941. aastal ning Tammlaan suri Stutthofi koonduslaagris.

Looming
Tema rohke publitsistika sisaldab poliitilisi artikleid, vesteid ja reisikirju. Lisaks on ta kirjutanud ka näidendeid.

Teoseid
Publitsistikavalimikud:
"Jänkimehe kroonika" (1961)
"Jänkimehe kirjad" (1966)

Näidendid:
"Valge lagendik" (1937)
"Raudne kodu" (1938)

Välislingid 
 

Eesti kirjanikud
Eesti ajakirjanikud
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1904
Surnud 1945
Üldlaulupidu

Üldlaulupidu on üleriigiline laulupidu, kus osalevad erinevad kooriliigid ja puhkpilliorkestrid.

Tallinna lauluväljakul iga viie aasta tagant peetavat pidustust korraldab Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutus. Järgmine üldlaulupidu toimub 2025. aastal.

Ajalugu 
I üldlaulupidu toimus 1869. aastal Tartus. Selle korraldusega olid seotud J. V. Jannsen ning tema poolt asutatud Vanemuise Selts. Praeguseks on selle Laulu- ja Mänguseltsi endisest majast saanud laulupeomuuseum. Esimesed seitse pidu toimusid Tsaari-Venemaa koosseisus ning kuni VI üldlaulupeoni olid peod seotud mõne keiserliku tähtpäevaga. Peo korraldamise olid enda peale võtnud eesti laulu- ja mänguseltsid. I, II, IV ja V üldlaulupidu toimusid Tartus ning pärast V laulupidu on kõik üldlaulupeod toimunud Tallinnas.

Ilmasõdade vahelisel ajal toimus 4 üldlaulupidu. 1923. aasta laulupeoga pandi alus iga viie aasta tagant toimuvate üldlaulupidude tavale. 1928. aastast toimuvad laulupeod praeguses asukohas Tallinna lauluväljakul. VIII–XI üldlaulupeo korraldas Eesti Lauljate Liit.

1943. aasta üldlaulupidu, mida maailmasõjast hoolimata korraldati, jäi siiski toimumata. Nõukogude okupatsiooni tingimustes peeti 10 pidu. 1950. aastal kaotati laulupidude nummerdus ning laulupeo toimumisaeg viidi vastavusse okupatsioonivõimu aastapäevadega. Erandiks oli 1969. aasta juubelilaulupidu.

Vaata ka
Läti üldlaulu- ja tantsupidu

Viited

Välislingid 

Laulupeod
Theodoros II

Theodoros II (sünninimi Nikólaos Choreftákis (Νικόλαος Χορευτάκης); sündinud 25. novembril 1954) on õigeusu kiriku Aleksandria patriarh alates 24. oktoobrist 2004. 

Ta õppis teoloogiat Thessaloníkis ning tegutses seejärel Kreetal. Alates 1985. aastast oli ta Aleksandria Patrarhiaadi esindaja Vene Õigeusu Kiriku juures. 

Aastal 1997 määrati ta Kameruni metropoliidiks ja 2002 Zimbabwe metropoliidiks.

Patriarhid
Sündinud 1954
Ferruccio Lamborghini

Ferruccio Lamborghini (28. aprill 1916 Renazzo – 20. veebruar 1993 Perugia) oli Itaalia tööstur, Lamborghini traktori- ja autotehase asutaja.

Ferruccio Lamborghini sündis Renazzos Ferrara provintsis talunike pojana. Juba noores eas huvitasid teda mehaanika ja tehnika. Teise maailmasõja ajal õppis ta Bolognas tehnikat.  

Sõja lõppedes asus Lamborghini kokku ostma sõjamasinaid ning ehitas neid ümber traktoriteks, mis sõjajärgses Itaalias olid väga nõutud. Ettevõtmist saatis edu ning ärimees ostis töökoja Centos, kus hakati aastal 1948 tootma Lamborghini traktoreid. Aastal 1959 hakati tootma ka õhukonditsioneere ja kütteseadmeid. Firma plaanis hakata tootma ka helikoptereid, kuid riik ei andnud nende tootmiseks luba. 

Ferruccio Lamborghini oli entusiastlik autohuviline, kellele kuulus muu hulgas mitu Ferrarit. Kui ühel ta autol tekkisid siduriprobleemid, läks Lamborghini otse Ferrari omaniku Enzo Ferrari jutule, kurtes talle oma auto probleeme. Ferrari soovitas tal seepeale edaspidi traktoritega sõita, kuna too ei teadvat autodest midagi. Lamborghini otsustas seepeale hakata ka ise sportautosid tootma. Ta rajas oma töökoja Ferrari tehase lähedale ning palkas kaks endist Ferrari inseneri: Gianpaolo Dallara ja Bob Wallace'i. Firma esimene auto oli Lamborghini 350 GT.

Et Ferruccio Lamborghini oli ka suur härjavõitluse austaja, on peaaegu kõikide Lamborghini mudelite nimed seotud härjavõitlusega. Ka ettevõtte logo kujutab võitlushärga.

Aastal 1972 investeeris Lamborghini suuri summasid oma traktoritehase laiendamisse, et täita suurt riiklikku tellimust Lõuna-Ameerikast. Paraku tellimus tühistati ja firma sattus finantsraskustesse. Lamborghini müüs samal aastal oma autotehase osakud ja taandus ärist. Ferruccio Lamborghini elas oma elu lõpuaastatel veinimõisas, mille ta oli juba varem soetanud.

Lamborghini suri 76-aastasena Perugias.

Tema poeg Tonino Lamborghini on tuntud rõiva- ja aksessuaaridisainer.

Töösturid
Itaalia inimesed
Sündinud 1916
Surnud 1993
Alexia (Kreeka ja Taani printsess)

Kreeka ja Taani printsess Alexia (sündinud 10. juulil 1965) on Kreeka kuninga Konstantínos II ja kuninganna Anne-Marie vanim laps. Ta sündis Kérkyra saarel Mon Repos's. 

9. juulil 1999 abiellus printsess arhitekti ja purjetaja Carlos Morales Quintanaga Londonis Püha Sophia katedraalis. Alexial ja Carlosel on kolm last:

 Arietta Morales y de Grecia (sündinud 24. veebruaril 2002 Barcelonas);
 Ana-Maria Morales y de Grecia (sündinud 15. mail 2003 Barcelonas);
 Carlos Morales y de Grecia (sündinud 30. juulil 2005 Barcelonas);
 Amelia Morales y de Grecia (sündinud 26. oktoober 2007 Barcelonas).

Perekond elab Puerto Caleros Lanzarotel Kanaari saartel. Paar ootab novembris oma neljandat last.

 Sündinud 1965
 Kreeka kuninglik perekond
Partido Independentista Puertorriqueño

Partido Independentista Puertorriqueño (Puerto Rico Iseseisvuslaste Partei; inglise keeles Puerto Rican Independence Party, PIP) on Puerto Rico partei, mille platvorm on üles ehitatud Puerto Rico iseseisvumise taotlemisele Ameerika Ühendriikidest. Iseseisvuslaste Partei on üks kolmest Puerto Rico suuremast parteist.

Partei on asutatud 1946. aastal.

Partei juht (president) on Rubén Berríos (sündinud 1939).

Puerto Rico
Parteid
Evald Abram Jalak

Evald Abram Jalak (kuni 1935 Jalakas, kuni 1936 Jallak; vkj 11./ 24. veebruar 1903 Kursi (teistel andmetel Kosu-Kaidaste ), Kolga vald – 13. aprill 1974 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja kirjanik. Pseudonüümid Eesav Edvard Puuslik, Eevalt Viskel, Peeter Torkram.

Avaldas 1925–1940 peamiselt Päevalehes, hiljem  ajakirjas Pikker ning ajalehtedes följetone, reportaaže jm kirjutisi.

Teoseid

Kogumik (följetonid, vested)
"Eesav Edvard Puuslik ja teised" (1965)

Isiklikku
Tema abielust Heline-Rosalie (Helmi) Rosenbergiga (1903–1975) sündis 1932 tütar Tiiu-Ann Jalakas (abielus Tiiu-Ann Salasoo).

Viited

Kirjandus 
 Meelik Kahu, "Paarkümmend aastat koos Eesav Puuslikuga" – Keel ja Kirjandus 1983, nr 12, lk 676–679

Välislingid 
 

Eesti ajakirjanikud
Eesti kirjanikud
Eesti humoristid
Korporatsioon Fraternitas Liviensise liikmed
Kuusalu kalmistule maetud
Sündinud 1903
Surnud 1974
Valter Juhkum

Valter Leopold Juhkum (20. aprill 1899 Tallinn – 27. juuni 1934 Leningrad) oli eesti proletaarne kirjanik.

Osales Venemaa kodusõjas ning töötas hiljem Leningradis.

Teosed

Jutustused
"Musta Jaani karjapoiss" (1931)
"Kaheksakümmend kolm" (1933)

Noorsoojutt
"Saadikud" (1933)

Näidend
"Peetro tuli tagasi" (1934), kolhoosiaineline

Romaan
"Meretõus" (1936), postuumselt

Välislingid
Foto
Valter Juhkum TEA e-entsüklopeedia

Eesti kirjanikud
Sündinud 1899
Surnud 1934
Harri Jõgisalu

Harri Jõgisalu (20. maini 1936 Konstaabel; 24. august 1922 Korju, Paadrema vald – 18. september 2014) oli eesti lastekirjanik ja pedagoog.

Elulugu 
1936. aastal lõpetas Jõgisalu Paadrema algkooli, 1940. aastal Tallinna Poeglaste Kommertsgümnaasiumi. 

Kahel korral lühikest aega Saksa sõjaväes teeninud, sattus ta Teise maailmasõja kaotajate seas 1944. aastal Venemaale vangi. Vanglast vabanenud, omandas tulevane kirjanik Herzeni-nimelises Leningradi Pedagoogilises Instituudis aastal 1955 bioloogia- ja keemiaõpetaja diplomi. 

Töötas aastatel 1947–1978 Märjamaa keskkoolis õpetaja ja õppealajuhatajana. Aastast 1984 oli ta Eesti NSV Kirjanike Liidu konsultant. Harri Jõgisalu oli Kihnu valla aukodanik.

Looming
Harri Jõgisalu on kirjutanud filosoofilise põhjaga lühijutte loomadest, lindudest ja lastest ning etnograafilisi lühipalu. Loomingulisse pärandisse kuulub üle 25 raamatu.

Teoseid

Jutud
"Käopoja tänu" (1967)
"Sass ja Jass" (1968)
"Kärp" (1981)
"Metsapaharet" (1993)
"Vesiratta Madis" (2006)

Etnograafilised lühipalad
"Suutäis soolast" (1974)
"Nõiutud allikas" (1974)
"Maaleib" (1985)

Mälestusraamatud
"Valel poolel. Mälestuspilte Parahhino sõjavangilaagrist." Tallinn, Faatum 1998
""Grand Marinast" Kadriorgu." (Lisatud Pätsi, Saksa ja Stalini aeg.) Tallinn, Faatum 2007

Tunnustus 
 1962 Eesti NSV teeneline õpetaja 
 1982 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Kärp")
 1986 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Maaleib")
 2001 Valgetähe V klassi teenetemärk
 2013 Eesti looduskaitsemärk
 2013 Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind

Viited

Eesti pedagoogid
Eesti lastekirjanikud
Eesti NSV teenelised õpetajad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1922
Surnud 2014
Helvi Jürisson

Helvi Jürisson (1953–1962 õieti Helvi Volkonskaja, alates 1962. aastast Helvi Soans; sündinud 5. oktoobril 1928 Tallinnas) on eesti kirjanik ja tõlkija.

Lõpetanud 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, töötas 1955–1958 arstina Tallinnas.

Looming
Kirjutanud mediteerivat lembe- ja looduslüürikat ning lastele südamlikke värsse ja lühiproosat. Tõlkinud bulgaaria, prantsuse, vene ja valgevene luulet.

Teosed

Luulekogud
"Mägedes sünnivad pilved" (1961)
"Puu silmapiiril" (1966) 
"Aga kukulind see kukkus..." (1966) 
"Rohelised leed" (1971)
"Inimhäälele" (1977)
"Ilmapuu varjus. Luulet 1954–1982" (1983), valikkogu
"...ja pikkamisi roheldub maailm. Luuletusi 1982–1987" (1989); ISBN 5450006047
"Sinine kivi" (1998); ISBN 9985300653
"Selle ilma kõlakojas. Luuletusi 1998–2012" (2013); ISBN 9789985328071

Lasteraamatud
"Päike võttis kiirtekannu" (1963)
"Nukuraamat" (1967)
"Rähn rätsepaks" (1967)
"Sputnikute nääriöö" (1967)
"Tedretähestik" (1970)
"Kas sa tunned seda teed" (1971)
"Ahvi trahvimine" (1976)
"Igaühel oma pesa" 1978)
"Putukajutud" (1984)
"Loomalaulud" (1987)
"Peegliplika" (1989); ISBN 5450003676
"Mägra maja" (2007); ISBN 9789985716366
"Kõrv peos" (2010); ISBN 9789985710692
 "Mida tähed räägivad?" (2018), ISBN 978-9949-549-80-1

Tunnustus
 2001 – Keila kultuuripreemia – elutöö eest luuletaja, lastekirjaniku ja tõlkijana
 2001 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk
 2008 – Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind

Isiklikku
Tal on abielust Andrei Volkonskiga poeg Peeter Volkonski (sündinud 1954) ning abielust Olev Soansiga tütar Kerttu Soans (sündinud 1961).

Viited

Kirjandus 
 Linda Ruud, "Ilmapuu varjus" (valikkogu "Ilmapuu varjus" arvustus) – Keel ja Kirjandus 1984, nr 4, lk 243–244
 Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 156–157, artikli autor Silvia Nagelmaa

Välislingid 

 Helvi Jürissoni 80. sünnipäevale pühendatud saade "Luuleruum", Vikerraadio, 29. oktoober 2008
 Helvi Jürisson saates "Kukul külas", 23. november 2008
 Arno Oja, "Sümfoonia aegade kõlakojast" (raamatu "Selle ilma kõlakojas" arvustus) – Sirp 1. november 2013, lk 28–29
 

Eesti tõlkijad
Eesti kirjanikud
Eesti arstid
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1928
Aira Kaal

Aira Kaal (kuni 9. aprillini 1938 Alma-Vilhelmine Kaal, alates aastast 1939 Aira Hone, pseudonüüm Reet Uielu; 7. november 1911 Uuemõisa vald, Saaremaa – 7. aprill 1988) oli eesti kirjanik.

Ta lõpetas 1930. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja 1940. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna.

Aastatel 1940–1941 töötas ajakirjanikuna Tartu Kommunisti juures jm, aastatel 1941–1945 oli NSV Liidu tagalas. Aastatel 1945–1950 töötas ta Tartu Riiklikus Ülikoolis marksismi-leninismi kateedri vanemõppejõuna. Alates 1950. aastast oli vabakutseline kirjanik. Ta on avaldanud luulet ja reisikirju.

Aira Kaali oli aastatel 1940–1951 NLKP liige, heideti siis parteist välja, kuid sai 1955. aastal uuesti NLKP liikmeks. Alates 1944. aastast oli ta Eesti Kirjanike Liidu liige.

Aastal 1980 kirjutas ta alla 40 kirjale.

Teosed

Essee
"Mehe ja naise psühholoogiast" (1936)

Vesteline romaan
"Mamma ja mina" (1939, pseudonüüm "Reet Uielu")

Luulekogud
"Ma ei anna relva käest" (1945)
"Võidurakett" (1948)
"Vaba kodumaa" (1950)
"Meretuuled" (1958)
"Valitud luuletused" (1961)
"Üks tigu ilma majata" (1968)
"Pihlakad mere ääres" (1971)
"Hetked merega" (1976)
"Saaks kord seda imet veel vaadata" (1981), valikkogu

Reisiraamatud
"Muljeid ja mõtteid India sõidult" (1958)
"Pilk tänapäeva Hiinasse" (1961)
"Esimest korda Armeenias" (1964)

Lühiproosaraamatud
"Kodunurga laastud" I–III (1966, 1970, 1978)
"Seitse tõtt ja seitse valet" (1986)

Tunnustus 
 1987 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Seitse tõtt ja seitse valet")
 1971 – Eesti NSV teeneline kirjanik

Isiklikku
Tema isa oli poliitik Aleksander Kaal. Tema vennapojad on Mati Kaal ja poliitik Vambo Kaal, vennatütar on kunstiajaloolane Ülle Kruus.

Aira Kaal oli abielus keeleteadlase, Tartu Ülikooli õppejõu Arthur Robert Hone'iga.

Kirjandus
 Saarlaste kirjarahvast. Helgi Allik (koostaja). Kuressaare, 2003. Lk 22–23

Viited

Välislingid 

 Maaleht: Aira Kaal kirjutas oma elust romaani
 

Eesti kirjanikud
Eesti NSV teenelised kirjanikud
Tartu Ülikooli NLKP ajaloo kateedri õppejõud
Tartu Ülikooli  filosoofiateaduskonna vilistlased
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Sündinud 1911
Surnud 1988
Nestor Mahno

Nestor Mahno (ukraina keeles Нестор Іванович Махно, vene keeles Нестор Иванович Махно; vkj 26. oktoober/ukj 7. november 1888 Huljaipole – 25. juuli 1934 Pariis) oli Ukraina anarhokommunist, Ukraina revolutsiooni juht.

Osalemise eest terroriaktis mõisteti 1910. aastal surma, karistus asendati tähtajatu asumisele saatmisega, vabanes 1917. aastal Butõrka vanglast Veebruarirevolutsiooni tulemusel antud amnestiaga.

1917. aastal valiti Ukrainas Huljaipole nõukogu esimeheks (vene keeles Гуляйпольского Совета).

Pärast Vene SFNV esindaja Brest-Litovski rahulepingu läbirääkimiste läbikukkumist okupeerisid Saksamaa Keisririigi väed Ukraina ning aprillis 1918 alustas Mahno koos staabiülema Feodossi Štšusiga partisanisõda Saksa vägede vastu. Novembris 1918 andsid vastupanuliikumise liikmed talle austava nimetuse "Batko" (Батько).

1919. aasta veebruaris liitus Mahno oma väeosaga Punaarmeega võitluses Ukraina Keskraada ja Petljura vägede vastu ning hiljem Anton Denikini vägede vastu. Sõjategevuse ajal liitus ta kolm korda Ukrainasse tunginud Punaarmeega ning kolm korda lõi neist poliitilistel põhjustel lahku. Mahno oli nn roheliste esindaja Venemaa kodusõja ja sellele järgnenud sõjategevuse ajal endise Venemaa keisririigi aladel.

28. augustil 1921 ületas Nestor Mahno koos 78 kaaslasega Dnestri jõel Rumeenia piiri ja andis ennast Rumeenia võimude kätte.

Emigratsioonis elas Nestor Mahno Rumeenias, Poolas, Saksamaal ja alates 1925. aastast Prantsusmaal, kus ta ka suri ning maeti Père-Lachaise'i kalmistule Pariisis.

Viited

Kirjandus 
 Sergei Semanov. Mahno: tegelik elulugu. (venekeelse originaali pealkiri Махно: подлинная история). Vene keelest tõlkinud Peeter Villmann. Olion, Tallinn 2002, 222 lk; ISBN 9985663004

Anarhistid
Ukraina inimesed
Vene kodusõda
Sündinud 1888
Surnud 1934
William Somerset Maugham

William Somerset Maugham (25. jaanuar 1874 – 16. detsember 1965) oli üks oma aja populaarsemaid inglise kirjanikke, keda on tõlgitud palju ka eesti keelde. Ta kirjutas eelkõige näidendeid, romaane ja lühijutte.

Looming

Romaanid 
 "Liza Lambethist" ("Liza of Lambeth") (1897, eesti keeles 2004)
 "Proua Craddock" ("Mrs Craddock") (1902, eesti keeles 2003)
 "Maag" (The Magician) (1908, eesti keeles 2003) 
 "Inimorjusest" ("Of Human Bondage") (1915, eesti keeles 2002)
 "Kuu ja kuuepenniline" ("The Moon and Sixpence") (1919, eesti keeles 2003)
 "Värisev leht" ("The Trembling of a Leaf") (1921, eesti keeles 1959 ja 2003)
 "Hiina sirmi taga" ("On A Chinese Screen") (1922, eesti keeles 2005)
 "Kirev loor" ("The Painted Veil") (1925, eesti keeles 1991)
 "Ashenden" ("Ashenden: Or the British Agent") (1928, eesti keeles 2004)
 "Härrasmees võõrastetoas" ("The Gentleman In The Parlour: A Record of a Journey From Rangoon to Haiphong") (1930, eesti keeles 2006)
 "Kitsas nurgake" ("The Narrow Corner") (1932, eesti keeles 2001)
 "Üleval villas" ("Up at the Villa") (1941, eesti keeles 2002)
 "Vahe tera" ("The Razor's Edge") (1944, eesti keeles 1956 ja 2004)
 "Catalina" ("Catalina") (1948, eesti keeles 2004)
 "Don Fernando" ("Don Fernando") (1935, eesti keeles 2006)
 "Teater" ("Theatre") (1937, eesti keeles 2001)
 "Rangelt isiklik" ("Strictly Personal") (1942, eesti keeles 2010)
 "Siis ja praegu" ("Then and Now") (1946, eesti keeles 2005)
 "Kokkuvõtteks" ("Points of View") (1958, eesti keeles 2005)

Vaata ka 
 Somerset Maughami auhind

Välislingid

Inglise kirjanikud
Näitekirjanikud
Sündinud 1874
Surnud 1965
Inimorjusest

"Inimorjusest" (originaalpealkiri "Of Human Bondage") on inglise kirjaniku William Somerset Maughami romaan.
Teos ilmus esmakordselt 1915. aastal.

Sisu 
Teos on autobiograafiline romaan. Raamat jälgib füüsilise puudega poisi elu. Poisi ema jääb haigeks ja sureb ning poiss peab seetõttu vikaarist onu hoole alla jääma.

Eestikeelne tõlge 
Raamatu tõlkis 2002. aastal eesti keelde Inta Soms. ISBN 9985-78-836-2 

Inglise romaanid
1915. aasta kirjandusteosed