Abruka

Abruka (saksa keeles Abro) on saar Liivi lahes Saaremaa lõunaranniku lähedal Saaremaa vallas Roomassaarest 4 kilomeetrit lõunas.

See on pindalalt kolmas saar Liivi lahes Kihnu ja Ruhnu järel ning 11. saar Eestis.

2011. aasta seisuga elas saarel 16 inimest.

Nimi
Abrukat on esmakordselt mainitud 1552 (Abrow). 1654 on saart nimetatud Abroh.

Abruka nimi arvatakse olevat kujunenud 4 kilomeetri kaugusel asuvast Roomassaare nimest. Tänaseks Saaremaaga kokku kasvanud Roomassaare oli kunagi saar, mis oli kaetud pillirooga, seega 'roo maa saar'. Rohr, ka roh tähendab alamsaksa keeles 'roogu', eesliide ab aga 'ära; eemale'. Abroh (ka Abrohr) on seega 'roost eemal', 'roo maa saarest kaugemal'.

Loodus

Abruka on põhja-lõunasuunalise kujuga. Saart ümbritseb 16 väikesaart, millest suurimad on läänest Vahase, idast Kasselaid ja lõunast Linnusitamaa.

Pindala
Abruka pindala moodustab koos Vahase, Kasselaiu ja Linnusitamaa väikesaartega 10,1 km². Maa-ameti 2015 täpsustatud andmetel oli Abrukaga liitunud ka üks 27 m² suurune väikesaar.

Maismaaosad
Abrukal on Elmereika, Kadaka nina, Koplina säär, Limbi nina, Männareika, Pitkanina, Pootsareika, Põlde lõugas, Pöörna säär, Riste nina ja Vaherahu nukk.

Mullastik
Saare mullastikus on valdavad gleistunud mullad. Enim levinud on gleistunud rähkmullad ja leostunud gleimullad.

Taimestik

Abrukal kasvab liigirikas Eestis haruldane kesk-euroopa tüüpi lehtmets. Salumetsa peamised puuliigid on harilik tamm, harilik pärn, harilik saar ja harilik vaher.

Abrukalt on leitud 13 kaitstavat taimeliiki. Abrukal asuvad uimastava varesputke ainsad kasvukohad Eestis.

Loomastik
Haruldastest lindudest pesitsevad saarel merikotkas ja niidurüdi.

1878 rajati Abrukale hirveaed ja Kuramaalt toodi saarele 13 punahirve. 1927 toodi Saksamaalt saarele uued punahirved.

Looduskaitse
Saart hõlmab 412,2 hektarilise pindalaga Abruka looduskaitseala, mis kasvas välja 3. detsembril 1937 asutatud Abruka salumetsa kaitsealast. Saare rannaalad kuuluvad Abruka hoiualasse. Abrukal asub kaks looduskaitsealust rändrahnu.

Ajalugu

Esimesed teated Abruka kohta pärinevad keskajast, mil toona Saare-Lääne piiskopkonda kuulunud saarel hakati suviti kasvatama hobuseid. Hiljem rajati sinna ka väike karjamõis, mida majandati Sõrves elavate talupoegade abil, kes toodi kevadel saarele ja viidi sügisel koos hobustega saarelt ära. Loomade ja inimeste transpordiks kasutati suuri paate. Talurahva asustuse levimist saarele ei peetud soovitavaks, sest selle läbi oleks kannatanud siinse hobusekasvatusega tegeleva karjamõisa heina- ja marjamaa. Saarel oli karjastele elamiseks paar onni.

Abrukale tekkis alaline asustus 18. sajandil. 1738 on saarel märgitud Abråko Pawli Henric. 18. sajandi viimasel veerandil rajati Abrukale piirivalvekordon. Esimene teadaolev Abruka püsielanik oli piirivalvur (tonger) Carl Friedrich Krause, kes 1802 abiellus Kuressaares. 1811 sai Abruka metsavahiks Priidu Kristjansen.

1858 jagati Abruka kroonumõisast 20 mõisatöölise perele maad.

19. sajandi lõpus elas saarel 150 elanikku, mis on oluliselt vähem kui teistel Liivi lahe saartel. Abruka kuulus Sõrve poolsaarel olevasse Anseküla kihelkonda Saaremaal Liivimaa kubermangus. 1816. aastal, kui Liivimaa talurahvaseaduste alusel moodustati Abruka mõisavald, keskusega Salmel Sõrves, mitte Abrukal. Abruka küla kuulus 1919. aastast Kaarma-Suure valda. Samal ajal Sõrve poolsaarel olev vald nimetati 1936. aastal Salme vallaks. 1939. aastal sai Kaarma-Suure vallast Kuressaare vald.

Teise maailmasõja aja ehitas Nõukogude merevägi Abrukale III (hiljem I)-100 mm Abruka rannapatarei  ja hiljem Saarte Merekaitsepiirkonna kaitsesüsteemi kuulunud 130 mm  rannakaitsepatarei nr 3 Pootsareika piirkonda (). Patarei relvastus oli kolm (hiljem üks) 130 mm suurtükki B-13, mille laskekaugus oli 130 kaabeltaud. Patarei koosseisus oli 125 meest, sealhulgas viis ohvitseri.

1949–1962 tegutses Abrukal kalurikolhoos Murdlaine.

1950. aastast kuulus Abruka Kuressaare külanõukogusse, mis 1952. aastal nimetati Kingissepa kõlanõukoguks. Pärast külanõukogude kaotamist 1990. aastate alguses sai Abruka Kuressaare valla osaks. 1999. aastal Kuressaare ja Kaarma vald ühendati.

Asustus

Abruka saart ja ümbritsevaid asustamata laide hõlmab Abruka küla. Kui 1922 elas Abrukal 150 inimest, siis 1989. aastal oli külas elanikke 33 ja 2004. aastal 30. Seisuga 13. jaanuar 2009 oli saarel 16 püsielanikku ja sama tulemus saadi 2011. aasta rahvaloendusel. Kõige rohkem ongi saarel elanud korraga umbes 150 inimest.

Kultuur
Abruka raamatukogu asub sadamahoones. Abruka muuseum asub endise mõisapargi servas, saare vanimas hoones.

Abrukal tegutses 1881–1972, 1980–1986 ja 1990–1997 algkool.

Pärast Esimest maailmasõda tegutses Abrukal meierei ja juustuvabrik.

1928 rajati Abruka raamatukogu.

Abrukalt on pärit kirjanikud Jüri ja Ülo Tuulik. Abruka olustikku on oma romaanides kujutanud Albert Uustulnd. Salme Tuulik on loonud loo "Abruka valss".

Abrukal asub parvlaeva "Estonia" hukkunute mälestusmärk.

Transport

Abrukal asub Roomassaare sadama lähedal navigeerimiseks vajalik siht, mille moodustavad Abruka tuletorn ja Abruka alumine tulepaak.

Saare põhjatipus asub Abruka sadam, mis on ka saare ja Roomassaare sadama vahel püsisõitva reisiparvlaeva Abro kodusadam. 2010. aastal valmisid uus sadamahoone ja kaks uut kaid.

Vaata ka
Abruka kalmistu

Viited

Kirjandus
Kalle Kesküla. "Abruka esimene elanik oli tonger". Oma Saar nr 44, 6. märts 2010. Lk 10
Mare Lott, Tiiu Viirand. "Abruka ajast aega." Abruka Muuseumi Selts. 2011

Välislingid

Abruka 360° aeropanoraam / aerofoto
Abruka Muuseumi Selts

 
Saaremaa valla saared
Liivi lahe saared