joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vello Lattik

Vello Lattik (15. september 1935 Tartu – 30. august 2007) oli eesti kirjanik.

Ta oli alates 1994. aastast Keskerakonna liige.

Elukäik
Lõpetas 1956. aastal Tartu 1. Töölisnoorte Keskkooli, 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ja 1984. aastal Moskvas Gorki-nimelised kõrgemad kirjanduskursused. 

Oli aastatel 1961–1962 Viljandi rajooni perekonnaseisuaktide Büroo juhataja ja 1962–1967 autobaasis insener. Töötas alates 1967. aastast Gagarini-nimelises näidissovhoostehnikumis juristi, ökonomisti ja töölisena. Elas Viiratsis. 

Oli alates 1992. aastast "Rahva Hääle" toimetuse liige.

Teoseid

Romaanid
"Pastoraal mummulisest kleidist" (1978)
"Kuus head inimest" (1979)
"Suudlus lumme. Babyloni tüdrukud" (1981)
"Mihklipäeval. Mihklikuul" (1983)
"Orkester" (1989)
"Kohtumiseni unistustes!" (Viljandi 2001)

Artiklikogu
"Valitud publitsistikat" (1985)

Liikmesus
1979 Eesti NSV Kirjanike Liit

Tunnustus 
 1981 – A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia ("Kuus head inimest")
 1992 – Anton Suurkase nimeline kirjandusauhind ("Sirge Säär Sukas Roosas")

Tema kohta
Oskar Kruus. "Lattik, Vello". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 273

Välislingid 
 
Haud Viljandi vanal kalmistul

Eesti kirjanikud
Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Viljandi vanale kalmistule maetud
Sündinud 1935
Surnud 2007
Hans Leberecht

Hans Leberecht (1. detsember 1910 Peterburi – 10. november 1960 Tallinn) oli Eesti kirjanik.

Leberecht veetis lapsepõlvesuved Järvamaal Koordi külas emapoolse vanaema juures. Õppis 1935–1937 Leningradis Gorki-nimelises Kirjanduse Õhtuülikoolis. Osales Teises maailmasõjas Punaarmees. Hans Leberecht sai Eesti NSV Kirjanike Liidu liikmeks 1949. aastal. 

Aastatel 1945–1951 oli ta ajalehe Sovetskaja Estonia erikorrespondent. Ta oli aastast 1944 kuni surmani NLKP liige ja 1951–1955 Eesti NSV Ülemnõukogu III koosseisu saadik.

Looming
Kirjutamist alustas Leningradis ning tema teoste esmatrükid on enamasti venekeelsed, eestindused aga autoriseeritud. Sai tuntuks jutustusega "Valgus Koordis". Käsitlenud ka tööliste elu ja sõjasündmusi.

Teosed

Jutustused
"Valgus Koordis" (1949), kujutab kolhooside moodustamist ametliku ideoloogilise skeemi järgi
"Teel" (1951)
"Ühes majas" (1958)

Romaanid 
"Kaptenid" (1956)
"Sõdurid lähevad koju" (1957)
"Vassarite paleed" (1960)

Novellikogu
"Pronkssõrmus" (1961)

Tunnustus
 Tutvunud ajakirjanikuna kollektiviseerimisega Eesti külas, kirjutas Leberecht aastal 1948 oma olukirjelduse baasil romaani "Valgus Koordis", mis esitati kirjastuse Ilukirjandus ja Kunst romaanivõistlusele, kuid ei leidnud žürii tähelepanu. Pärast selle liikmete poliitilist hurjutamist moodustati Eesti NSV Ministrite Nõukogu korraldusel uus žürii ja see määras Leberechtile esimese auhinna.
Stalini preemia 1949
Eesti NSV teeneline kirjanik 1959

Mälestuse jäädvustamine
Aastatel 1960–1990 kandis Hans Leberechti nime praegune Ugala tänav.

Viited

Välislingid 
 

Eesti ajakirjanikud
Eesti kirjanikud
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Eesti NSV III Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV teenelised kirjanikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1910
Surnud 1960
Glasgow' rahvusvaheline lennujaam

Glasgow' rahvusvaheline lennujaam asub Šotimaal Renfrewshire'is, 13 km Glasgow'st läänes. Tegemist on Šotimaa suurima pindala ja reisijate arvuga lennujaamaga ning Suurbritannia reisijate arvult seitsmenda (2006) lennujaamaga.

Lennujaamas on üks kolmeosaline terminalihoone, milles on eraldi osad kodumaistele (Central Pier), rahvusvahelistele (West Pier) ning odavlennufirmade ja Iirimaa lendudele (East Pier).

Lennujaama lennuväljal on üks normaalmõõtmetes ja üks lühike rada. On plaanis rajada ka üks uus rada.

Suurbritannia lennujaamad
Manchester

Manchester on linn Suurbritannias Inglismaal Suur-Manchesteri linnkrahvkonnas.

Manchester on tuntud kui maailma esimene tööstuslinn. Juba keskajal oli linn puuvillatoodete valmistamise keskus. 19. sajandi alguses oli tööstusrevolutsiooni keskus, kuhu rajati puuvillamanufaktuure ja rasketööstusettevõtteid.

Manchesteri ülikool asutati 1903. aastal.

Edukaimad jalgpalliklubid on Manchester City FC, mis tuli Inglismaa meistriks hooajal 2011/2012 ja 2017/2018, ning Manchester United, mis mängib samuti Inglismaa kõrgliigas ja on riigi 19-kordne meister. (Manchester Unitedi kodustaadion Old Trafford asub Traffordi vallas Stretfordi linnas).

Linnast on pärit palju popmuusika-ansambleid, mõned tuntumad neist on:

 The Bee Gees
 The Hollies
 10cc
 Joy Division
 New Order
 The Smiths
 Oasis
 Simply Red
 The Stone Roses
 Take That
 Herman's Hermits

Manchesteri kõrgeim hoone on Beetham Tower.

Vaata ka 
Manchesteri pommiplahvatus 2017

Viited

Välislingid 

Manchesteri koduleht

 
Suurbritannia linnad
Vana-Rooma asulad
Valitse minu üle

"Valitse minu üle" on 2007. aasta USA draamafilm, mille kirjutas ja lavastas Mike Binder. Filmi pealkiri tuleneb ansambli The Who laulu "Love, Reign o'er Me" pealkirjast.

Süžee
Ülikooliaegsed toakaaslased Charlie Fineman (Adam Sandler) ja Alan Johnson (Don Cheadle) saavad pärast mitmeid aastaid juhuslikult kokku ühel Manhattani tänavanurgal. Alan on edukas hambaarst, kellel on kaunis naine, kaks toredat tütart ja elu, mille üle ta kurta ei tohiks aga siiski pole ta rahul. Charlie on aga viie aasta eest, 11. septembri terrorirünnakute käigus, kaotanud oma naise ja kolm tütart ja on nüüd elust täiesti eemale tõmmanud, kuulates peamiselt vaid muusikat ja mängides videomänge. Alan otsustab sõpra aidata, millest lõppkokkuvõttes mõlemad kasu saavad.

Osatäitjad
Don Cheadle – Alan Johnson 
Adam Sandler – Charlie Fineman 
Saffron Burrows – Donna Remar 
Jada Pinkett Smith – Janeane Johnson 
Liv Tyler – Angela Oakhurst 
Rae Allen – Adell Modell 
Robert Klein – Jonathan Timpleman 
Melinda Dillon – Ginger Timpleman 
Camille LaChe Smith – Cherie Johnson 
Ted Raimi – Peter Savarino 
Imani Hakim – Jocelyn Johnson 
Paula Newsome – Melanie 
Paul Butler – George Johnson 
Mike Binder – Bryan Sugarman 
Donald Sutherland – kohtunik Raines

Välislingid
Reign Over Me at Yahoo Movies

Ameerika Ühendriikide filmid
2007. aasta filmid
Draamafilmid
Rõngu kirik

Rõngu Mihkli kirik on kirik Tartu maakonnas Elva vallas Rõngu alevikus. Kirikus tegutseb EELK Rõngu Mihkli kogudus.

Ajalugu
Rõngu kirik on ilmselt ehitatud 14. sajandi lõpul ja on Rõngu vanim ehitis. Esmakordselt on kirikut kirjalikes allikates mainitud 1413. aastal. Kirik on pühendatud peaingel Miikaelile.

Kirik on mitmete sõdade (Põhjasõda, Liivi sõda) käigus saanud korduvalt kannatada ja taastamiste käigus kaotanud oma algse arhitektuurse ilme. 1702. aastal põletasid kasakad kiriku maha ja kirikust jäid järgi üksnes seinad. Oma praeguse uusgooti stiilis kuju sai kirik 1900–1901 toimunud Rudolf von Engelhardti projekti järgi tehtud ümberehituste käigus.

Sisustus

Altar
1901 valmis altarimaal "Kolgata" . Kiriku altarimaali all on tartukeelne kirjakoht Johannese evangeeliumist: "Täüdetu om." (Jh. 19,30.).

Kellad
Kell on valatud 1930. aastal Tartus (eelmine, 1799. aastal valatud kell asub Anna kirikus).

Orel
16. registriga oreli valmistas aastal 1874 Tartu oreliehitaja Friedrich Wilhelm Müllverstedt.

Vitraažid
Vitraažid on valmistatud aastal 1900 Riia meistrite poolt.

Rõngu kiriku vaateid

Viited

Välislingid

Rõngu kirik
 

Tartu maakonna kirikud
Elva vald
Rõngu kihelkond
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Uusgooti ehitised Eestis
Mu isamaa on minu arm

"Mu isamaa on minu arm" on Lydia Koidula luuletus. 

Selle tuntuim viisistus pärineb Gustav Ernesaksalt, varasematel laulupidudel kõlanud meeskoorilaul aga Aleksander Kunileiult. Ernesaksa viisiga esmaesitati seda laulu XII üldlaulupeol 1947. aastal.

Luuletuse algne tekst
Mo isamaa on minu arm!	

Mo isamaa on minu arm,
kel südant annud ma,
sull' laulan ma, mo ülem õnn,
mo õitsev Eestimaa!
So valu südames mul keeb,
so õnn ja rõõm mind rõõmsaks teeb,
mo isamaa!

Mo isamaa on minu arm,
ei teda jäta ma,
ja peaks sada surma ma
seepärast surema!
Kas laimab võera kadedus,
sa siiski elad südames,
mo isamaa!

Mo isamaa on minu arm
ja tahan puhkada,
so rüppe heidan unele,
mo püha Eestimaa!
So linnud und mull' laulavad,
mo põrmust lilled õitsetad,
mo isamaa!

Laulu tekst
Mu isamaa on minu arm,
kel südant annud ma.
Sull' laulan ma, mu ülem õnn,
mu õitsev Eestimaa!

Su valu südames mul keeb,
su õnn ja rõõm mind rõõmsaks teeb,
su õnn ja rõõm mind rõõmsaks teeb,
mu isamaa, mu isamaa!

Mu isamaa on minu arm,
ei teda jäta ma,
ja peaksin sada surma ma
see pärast surema!

Kas laimab võõra kadedus,
sa siiski elad südames,
sa siiski elad südames,
mu isamaa, mu isamaa!

Mu isamaa on minu arm,
ja tahan puhata,
su rüppe heidan unele,
mu püha Eestimaa!

Su linnud und mull' laulavad,
mu põrmust lilled õitsetad,
mu põrmust lilled õitsetad,
mu isamaa, mu isamaa!

Gustav Ernesaksa koorilaul
Gustav Ernesaks dateeris laulu valmimise 4. märtsi kuupäevaga 1944. See oli aeg, mil tal õnnestus Teise maailmasõja päevil Nõukogude tagalas Moskvas klaverit kasutada. Laul võeti kohe Jaroslavli kunstiansamblite koori repertuaari. Esmaesitus oli (nagu ka Kunileiu laulul omal ajal) Leningradis Ohvitseride Majas 21. juulil 1944. Juhatas Jüri Variste. Kolm kuud hiljem esitati laulu esmakordselt Eestis Tallinna Draamateatris. Noot avaldati 1944. aasta lõpus. Meeskooriseade Riikliku Akadeemilise Meeskoori esituses kõlas esmakordselt 6. märtsil 1945.

"Mu isamaa on minu arm" laulupidudel
Laulu esitati 1947. aasta XII üldlaulupeol ja see sai kohe inimestele südamelähedaseks ning tuli kordamisele. 1950. aasta laulupeo kavas laulu ei olnud. Nõukogude okupatsioonivõimu meelest "liigse natsionalistlikkuse" tõttu ei kuulunud see pidude kavasse aastaid. Kuid koorid võtsid alates 1960. aastast laulu laulupidudel ise üles ja autor juhatas vähemalt viimast salmi. Rahvas tõusis püsti ja võimud olid sunnitud olukorraga leppima. Nõukogude aastail sai laul mitteametliku hümni staatuse. Laulu on soovitud Eesti hümniks, kuid ettepanek ei ole toetust leidnud peamiselt seetõttu, et laulu ei ole hümniks kirjutatud ning seda peetakse ühislaulmiseks liiga keeruliseks.

Viited

Kirjandus 
 Paul Rummo, "Ühe laulu lugu" – Looming 1961, nr 1, lk 111–128 ja Paul Rummo raamatus "Mitme laulu lood" (uurimusi, kõnesid mälestusi), Eesti Raamat 1969, lk 25–53

Välislingid
 Gustav Ernesaks - Mu isamaa on minu arm. Toimetaja Marge-Ly Rookäär. Arhiivisalvestised.

Eesti laulud
Lydia Koidula
Vokaalteoste tekstid
Eesti luuletused
Tarvastu kirik

Tarvastu Peetri kirik asub Viljandi maakonnas Viljandi vallas Porsa (1997. aastani Sooviku) külas.

Tarvastu kirik on kultuurimälestis.

Tarvastu kirik kuulub EELK Tarvastu Peetri kogudusele.

Ajalugu

Kindlad andmed Tarvastu kiriku ehitamise aja kohta puuduvad, kuid arvatakse, et kirik ehitati 13. sajandil ja umbes samal ajal Tarvastu ordulinnusega.

Algne kirik oli praegusest umbes 10 meetrit lühem ja ilma tornita.

Põhjasõja järel jäi kirik hooletusse ning katus, lagi ja müürid lagunesid. 1771. aastal ehitati kiriku läänepoolsesse otsa 10-meetrine pikendus ja torn. Ehitati ka puulagi, mis kaunistati Viimset kohtupäeva kujutava maaliga.

6. mail 1892 läks kirik pikselöögist põlema. Kohalike abiga päästeti hoonest kroonlühtrid, pingid, orel, kantsel ja altar koos maaliga. Loodeti, et põlev torn kukub kirikust eemale, kuid juhtus vastupidi ning tulekahju järel jäid alles vaid kivist müürid.

Taastamistööd algasid 6. aprillil 1893. Ehitustööde algkapitaliks oli kindlustushüvitisena saadud 22 000 rubla. Ehitustöid juhatas Gustav Beermann, kes oli varem juhtinud ehitustöid Tartu Peetri kirikus, Narva Peetri kirikus ja Tallinna Kaarli kirikus. Kirik taastati uusgooti stiilis. Tarvastu mõisahärra parun von Mensenkampffi soovitusel tehti juurdeehitised kõrged ning kaunistati väikeste nurgatornidega. Uue kiriku ehitamisel asendati vana tornikukk kullatud ristiga.

5. detsembril 1893 toimus kiriku taaspühitsemine, mille viis läbi tolleaegne Liivimaa kindralsuperintendent Friedrich August Wilhelm Hollmann. Uus torn on 58 meetrit kõrge.

Põlemise ajal kannatada saanud kirikukell pandi küll uuesti üles, kuid see kukkus varsti puruks ning 9. novembril 1897 vahetati 240 aastat kogudust teeninud kell uue vastu. Marmorist altarilaua kinkis kirikule praost Michael Jürmann, kes teenis Tarvastus 1883–1923. Altarimaali maalis 1859. aastal Theodor Thieme ja selle kinkis kirikule parun Karl von Mensenkampff. 1906.aastal paigutati altariseina kohale kaks elusuuruses inglikuju, mille autoriks kohalik Tüma talu peremees Jaan Viira. 1911. aastal valmistas uue oreli eesti orelimeister August Terkmann.

Viited

Välislingid

 

Viljandi maakonna kirikud
Viljandi vald
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Tarvastu kihelkond
Peep Sarapik

Peep Sarapik (19. september 1949 – 12. detsember 1994) oli eesti helilooja ja koorijuht.

Peep Sarapik on lõpetanud Jakob Westholmi Gümnaasiumi 1969. aastal. 1981. aasta sügisel asus Sarapik koos Vello Rannaga dirigeerima Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) üliõpilaste asutatud ERKI Kammerkoori. Samuti juhatas ta Eesti Õpetajate Meeskoori (alates 1980, peadirigendina 1990–1994) ja Inseneride Meeskoori. 
Lisaks koorijuhi elukutsele töötas Sarapik Tallinna Konservatooriumis kontsertmeistrina.

Koorijuhtimise kõrvalt tegeles Sarapik heliloominguga.
Valdava osa tema loomingust moodustab koorimuusika, millest tuntuimaks võib pidada Juhan Liivi sõnadele kirjutatud laulu "Ta lendab mesipuu poole", mis on kõlanud 1999. aastast alates kõikidel üldlaulupidudel.

Juhan Liivi sõnadele on Peep Sarapik kirjutanud veel mitu koorilaulu. Tuntumad neist on "Ma lillesideme võtaks" ja "Rukkivihud rehe all". Samuti on Peep Sarapikul hulganisti vaimulikku loomingut – nii koorile kui ka instrumentidele. 

Paljud Sarapiku laulud said populaarseks laulva revolutsiooni ajal. 

Peep Sarapiku viimaseks teoseks jäi "Kellamissa" kammerkoorile ja kelladele, mille ta lõpetas vaid paar nädalat enne oma surma. Selle esiettekanne oli Kaarli kirikus mais 1995 ehk pool aastat pärast autori surma. ERKI Kammerkoori dirigeerisid sel mälestuskontserdil Tarmo Leinatamm ja Rauno Tagel. 

Peep Sarapik suri 12. detsembril 1994 kiire kuluga raskesse haigusse ning on maetud Rahumäe kalmistule.

Eesti heliloojad
Eesti koorijuhid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1949
Surnud 1994
Ta lendab mesipuu poole

"Ta lendab mesipuu poole" on Juhan Liivi luuletus, mida on viisistanud Miina Härma, Riho Päts, Juhan Simm ja Peep Sarapik. 

Peep Sarapiku viisiga oli laul esmakordselt noortelaulupeo kavas 1993. aastal, dirigeeris Arvo Saar. Üldlaulupeo kavas oli laul esmakordselt XXIII laulupeol 1999. aastal Vaike Uibopuu dirigeerimisel. Veel on laulu laulupeol juhatanud alates 2004. aastast nii üld- kui ka noorte laulupidudel) Ants Sööt (2004), Eri Klas (2007), Tiia-Ester Loitme (2009), Ants Soots (2014) ja Elo Üleoja (2017). 2019. aasta juubelipeol juhatas laulu taas Vaike Uibopuu. Spontaanselt kanti laul ette 2011. aasta noorte laulupeol a'capella (lugu ei olnud ametlikult laulupeo programmis), kuid kooride skandeerimise peale läks dirigendipulti ühendkoori juhatama Raul Talmar ning "Ta lendab mesipuu poole" kõlas ka tollel laulupeol.

Viited

Välislingid

 Ta lendab mesipuu poole, Youtube, 18. juuli 2009
 Mesipuu - XI noorte laulupidu maa ja ilm, Youtube, 7. juuli 2011
 «Ta lendab mesipuu poole» läkitatakse kosmosesse, EV 100 koduleht, 27. mai 2017 

Eesti laulud
Vokaalteoste tekstid
Eesti luuletused
Juhan Liiv
Paul Lill

Paul Adolf Lill VR I/2 (25. jaanuar 1882 Roobe, Jõgeveste vald, Valgamaa – 13. märts 1942 Vangla nr 1, Sverdlovski oblast, Vene NFSV, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane, kindralleitnant.

Elukäik 
Paul Lill lõpetas Vilno sõjakooli (1904) ja Peterburi Nikolai Kindralstaabi Akadeemia (1911). Osales Vene-Jaapani sõjas ja Esimeses maailmasõjas. 1917. aastal langes sakslaste kätte vangi ja naasis Eestisse 1918. aasta detsembris.

Vabadussõjas teenis operatiivstaabi operatiivosakonna ülemana. Alates 1920, aastast oli ta Sõjavägede Staabi ülem, 1921. aastal ülendati kindralmajoriks.

Ta oli 1925–1933 sõjaministri (alates 1929 kaitseministri) abi ja 1933–1939 sõjaminister (kuni 1937 kaitseminister), ta käsundusohvitser oli Jüri Hellat. 1934. aastal oli ta lühikest aega kaitsevägede juhataja kohusetäitja. 24. veebruaril 1938 sai kindralleitnandiks.

Kuulus korp! Sakalasse.

1939. aastal jäi ta pensionile. Talle kuulus Puiatu mõisasüda. Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas, suri vangilaagris.

Tunnustus 
 1920 Vabadusristi I liigi 2. järk
 1932 Kotkaristi I klassi teenetemärk
 1936 Soome Valge Roosi Rüütliordu suurrist

Viited

Kirjandus
 Lill, Paul. Sõjalaevade tellimine täitmisel. // Postimees, 3. november 1934. lk. 3.
 Kaitseministri abi kindralmajor P. Lill 50-aastane. // Postimees, 24. jaanuar 1932. lk. 2.
 Kindral-leitnant Paul Lill erru. Päevaleht, 9. november 1939, nr. 305, lk. 1.

Välislingid
 Valgamaa kodulooline andmebaas ISIK: Paul Lill
 Ohvitseride andmekogu

Eesti kindralleitnandid
Eesti kaitseministrid
Sõjavägede Staabi ülemad
Sõjaministeeriumi koosseis
Riigikaitse Nõukogu liikmed
Vabadusristi I liigi 2. järgu kavalerid
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Karutapja ordeni kavalerid
Vilno sõjakooli vilistlased
Eesti Punase Risti mälestusmärgi I järgu II astme kavalerid
Vabadussõja veteranid
Korporatsioon Sakala liikmed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1882
Surnud 1942
Paola (belglaste kuninganna)

Paola (sündinud 11. septembril 1937 Forte dei Marmis) oli aastatel 1993-2013 belglaste kuninganna. Ta on Albert II abikaasa. 

Tema sünninimi on Paola Margherita Maria Antonia Consiglia Ruffo di Calabria. Ta sündis Sinopoli krahvi ja Guardia Lombarda hertsogi vürst Fulco Ruffo di Calabria (1884–1946) ning tema abikaasa krahvitar Luisa Gazelli (1896–1989) tütrena. Tal oli 3 venda, kellest 1 suri noorelt, ja 3 õde. Nooruses peeti teda Euroopa üheks kaunimaks naiseks . Ta sai koduse hariduse.

Ta tutvus Albertiga, kes sel ajal oli Belgia prints, 1958 Roomas paavsti Johannes XXII ametisse astumise puhul korraldatud pidustustel. Nad abiellusid 2. juulil 1959. Neil on kolm last:
 Philippe (sündinud 1960)
 Astrid (sündinud 1962)
 Laurent (sündinud 1963)

Kuninganna Paola räägib prantsuse, itaalia, saksa ja inglise keelt. Teda on kritiseeritud selle eest, et ta ei räägi hollandi keelt, mida räägib emakeelena 60% belglastest. 

Vastavalt Belgia põhiseadusele ei ole kuningannal mitte mingisuguseid kohustusi. Paola osaleb oma maa ühiskondlikus elus ja saadab oma abikaasat mitmesugustel üritustel, täites niiviisi esindusülesandeid.

Erilist tähelepanu pöörab Paola vaeste laste abistamisele. 1992 organiseeriti Kuninganna Paola sihtasutuse nimeline fond. See on suunatud niisuguste organisatsioonide toetamisele, kes töötavad noortega, selleks et aidata neil kohaneda ühiskonnaga, saada haridus, leida tööd ja võidelda narkootikumidega. Paola on organisatsiooni Child Focus aupresident – see on ülemaailmne organisatsioon, mis tegeleb kadunud laste otsimisega.

Tunnustused
2008 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Välislingid 
 Kuninganna Paola ametlik koduleht

Belgia kuninglik perekond
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1937
Vaiko Eplik

Vaiko Eplik (sündinud 1. augustil 1981 Raplas) on eesti laulja ja helilooja.

Ta on tegev olnud bändides Claire's Birthday, Ruffus, Koer ning Vaiko Eplik ja Eliit.

Elulugu 
2003. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Riias esindas Vaiko Eplik Eestit lauluga "Eighties Coming Back" koos ansambliga Ruffus, kuigi Eurolaulu võitis ta ansambliga Claire's Birthday.

Aastal 2004 mängis Vaiko Eplik Vanemuise teatris rokkooperis "Jesus Christ Superstar" Juudast ning 2009. aastal kehastas samas teatris etendunud "Evitas" Che Guevarat.

2010. aasta Eesti Muusikaauhindade jagamisel võitis parima meesartisti auhinna. Sama aasta popmuusika aastaauhindade konkursil anti talle aasta esitaja nimetus.

2013. aastal esilinastus kinodes animafilm "Suur maalritöö", mille helindas Vaiko Eplik. Tema kirjutatud muusikat esitavad filmis ning CD plaadil Mari Pokinen, Priit Võigemast ja Rapla laulustuudio lauljad. Sama aasta lõpul ilmus kaks esimest singlit Epliku järgmiselt, 2014. aasta stuudioalbumilt "Nõgesed": "Murelik brünett" ning "Mõtetes mõrudais".

Vaid mõni kuu peale albumi "Nõgesed" ilmumist avaldas Eplik singli "Juulia", mis pärineb 2014. aasta juulis välja antud stuudioalbumilt "Nelgid".

2020. aasta 6.juulil valiti Eplik Eesti autorite ühingu juhatuse esimeheks.

Albumid
 Claire's Birthday – "Venus" (2000)
 Claire's Birthday – "City Loves" (2001)
 Claire's Birthday – "Future Is Now" (2003)
 Koer – "Pure" (2004)
 Vaiko Eplik ja Eliit – "1" (Mortimer Snerd OÜ, 2006)
 "Jan Uuspõld läheb Tartusse" (Mortimer Snerd, 2007)
 Vaiko Eplik ja Eliit – "2: Aastaajad" (Mortimer Snerd, 2007)
 Vaiko Eplik ja Eliit – "3: Kosmoseodüsseia" (Mortimer Snerd, 2008)
 Vaiko Eplik – "Neljas" (Mortimer Snerd, 2009)
 Lenna Kuurmaa – "Lenna" (helilooja, produtsent) (Mortimer Snerd, 2010)
 Eplik & Randalu – "Kooskõla" (Mortimer Snerd, 2010)
 Vaiko Eplik – "V ehk tants klavessiini ümber" (Mortimer Snerd, 2011)
 "Sinilind ehk Eliit Eesti Raadios" (Mortimer Snerd, 2011)
 Vaiko Eplik – "6: Varielu" (Mortimer Snerd, 2012)
 Vaiko Eplik – "Varielu Remixed" (Mortimer Snerd, 2013)
 Animafilmi "Suur maalritöö" muusika (2013)
 Vaiko Eplik – "7: Nõgesed" (Mortimer Snerd, 2014)
 Joyguns – "1997" (Mortimer Snerd, 2014)
 Vaiko Eplik – "8: Nelgid" (Mortimer Snerd, 2014)
 Vaiko Eplik – "9: Kirevase" (Mortimer Snerd, 2016)
 Vaiko Eplik – "10: Uus karjäär uues linnas" (Mortimer Snerd, 2018)
 Vaiko Eplik – "11: Sireleis" (Mortimer Snerd, 2019)
 Vaiko Eplik – "Tilda Ja Tolmuingel" (Mortimer Snerd, 2020)

Tunnustus
 2015 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2019 – stipendium "Ela ja sära"

Viited

Välislingid

 Vaiko Eplik ja Eliit MySpace'is
 
 Kerttu Kaldoja. President Ilves sõidab Vaiko Eplikuga Poola mainekat auhinda vastu võtma EPL, 23. jaanuar 2009
 Priit Kuusk.  Vaiko Eplik ja ansambel Eliit esinevad täna Varssavis ERR, 24. jaanuar 2009

Eesti esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Eesti heliloojad
Eesti lauljad
Eesti Muusikaauhinnad
Eesti Popmuusika Aastaauhinnad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1981
Claire's Birthday

Claire's Birthday on Eesti ansambel, mis loodi 1998. aastal. 

Bändi algkoosseisus olid Vaiko Eplik, Margus Tohver, Siim Mäesalu ja Cät. Ansambel on tegutsenud vahelduva eduga tänaseni. 

Aastal 2003 esines nime Ruffuseks vahetanud bänd Eurovisiooni lauluvõistlusel looga "Eighties Coming Back".

Albumid 

 "Venus", 2000
 "City Loves", 2001
 "Future Is Now!", 2003

Välislingid

Eesti ansamblid
Eesti esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Nancy Himma

Nancy Himma (varem ka Nancy Rink ja Nancy Himma-Mantsik; esinejanimega Nancy; sündinud 23. mail 1965) on eesti diskolaulja.

Karjäär 
Muusikute suguvõsast pärit Nancy jõudis estraadile varieteelauljatarist ema Els Himma jälgedes. Aastal 1994 esines Nancy Mainori tantsutrupiga Viking Line laeval, kus ta siis oma kavaga silma jäi ja ühiste tuttavate kaudu liikus ta edasi sooloartistina. Rohkem esinemisi oli Nancyl 1995-2000. aastatel, ent lauljana tegutseb ta siiani.

Diskograafia 
Esimene singel oli "Mul luba loota" ja teisena sai loodud laul "Aeg peatub". Sellele järgnenud edukas singel "Hellalt hoida mind" on eestikeelne versioon Taylor Dayne'i laulust "Tell It To My Heart". Nancy ainus CD-album "Nancy" ilmus aastal 1996.

Ühiskondlik tegevus 
2002. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Tallinna linna 5. ringkonnas Rahvaliidu nimekirjas.

Eraelu 
2004–2009 oli Nancy Himma abielus ettevõtja Aivar Mantsikuga.

Viited

Välislingid

Eesti lauljad
Sündinud 1965
Willem III

Willem III (täisnimega Willem Alexander Paul Frederik Lodewijk; 19. veebruar 1817 – 23. november 1890) oli Madalmaade kuningas ja Luksemburgi suurhertsog aastatel 1849–1890. Ta sai võimule pärast oma isa, kuningas Willem II surma 17. märtsil 1849. 

Pärast tema surma 23. novembril 1890 tõusis Madalmaade troonile tema noor tütar Wilhelmina. Luksemburgi troon läks üle tema onupojale Adolphe'ile, sest seal kehtiv Saali õigus ei lubanud naisel troonile asuda.

Luksemburgi paljukeelsuse tõttu on ta tuntud ka Wëllem III (letseburgi keeles), Guillaume III (prantsuse keeles) ja Wilhelm III (saksa keeles) nime all.

Perekond

Kuningas Willem III esimene abikaasa oli Württembergi printsess Sophie ja neil oli kolm last:
 prints Willem (1840–1879)
 prints Maurits (1843–1850)
 prints Alexander (1851–1884)

Teine abikaasa oli Waldecki ja Pyrmonti printsess Emma ja neil oli üks laps:

 printsess (kuninganna 1890-1948) Wilhelmina (1880–1962)

Hollandi inimesed
Madalmaade monarhid
Sündinud 1817
Surnud 1890
Luksemburgi monarhid
Wiltshire

Wiltshire on krahvkond Lõuna-Inglismaal.

Krahvkonnas asub Stonehenge.

Wiltshire jaguneb 2 omavalitsusüksuseks: Wiltshire'i ja Swindoni tervikomavalitsus.

Varasem haldusjaotus:
1. Salisbury
2. West Wiltshire
3. Kennet
4. North Wiltshire
5. Swindon

Välislingid 

http://www.wiltshire.gov.uk/

Inglismaa krahvkonnad
Inglismaa tervikomavalitsused
Arun

Arun on ringkond (district) Lõuna-Inglismaal Lääne-Sussexi krahvkonnas La Manche'i ääres. Ringkond on nime saanud Aruni jõe järgi.

Aruni ringkond jaguneb järgmisteks valdadeks (civil parish):

 Aldingbourne
 Aldwick
 Angmering
 Arundel
 Barnham
 Bersted
 Bognor Regis
 Burpham
 Clapham
 Climping
 East Preston
 Eastergate
 Felpham
 Ferring
 Findon
 Ford
 Houghton
 Kingston
 Littlehampton
 Lyminster
 Madehurst
 Middleton-on-Sea
 Pagham
 Patching
 Poling
 Rustington
 Slindon
 South Stoke
 Walberton
 Warningcamp
 Yapton

Välislingid 

http://www.arun.gov.uk/

Lääne-Sussex

de:Arun
fr:Aruna
Kent

Kent on krahvkond Kagu-Inglismaal.

Kent jaguneb 12 ringkonnaks ja 1 tervikomavalitsuseks: 

Sevenoaks
Dartford
Gravesham
Tonbridge and Malling
Medway (tervikomavalitsus)
Maidstone
Tunbridge Wells
Swale
Ashford
Canterbury
Shepway
Thanet
Dover

Välislingid 
 Koduleht

Inglismaa krahvkonnad
Amnesty International

Amnesty International (inglise 'rahvusvaheline amnestia'; lühend AI) on inimõiguste kaitseks 1961. aastal loodud organisatsioon (survegrupp). Peakorter asub Londonis.

AI eesmärk on inimõiguste rikkumiste lõpetamine ja inimõiguste ülddeklaratsioonist kinnipidamine juhtides tähelepanu selle rikkumistele.

AI on korraldanud kampaaniaid surmanuhtluse ja piinamise vastu.

2007. aastal osales organisatsiooni tegevuses 2,2 miljonit inimest rohkem kui 150 riigis.

Välislingid 
http://www.amnesty.org/

Rahvusvahelised organisatsioonid
Nobeli rahuauhinna laureaadid
Bulgaaria peaminister

Bulgaaria peaminister on Bulgaaria valitsusjuht, alates 1879. aastast täidesaatva võimu kõrgeim esindaja. 

Bulgaaria peaminister on alates 7. novembrist 2014 Bojko Borisov. Enne teda oli alates 6. augustist 2014 ametis peaministri kohusetäitja Georgi Bliznaški. Esimene peaminister oli Todor Burmov.

Peaministrid Bulgaaria Vürstiriigis 
Todor Burmov, 1879
Kliment Turnovski, 1879–1880
Dragan Cankov, 1880
Petko Karavelov, 1880–1881
Johan Casimir Ehrnrooth, 1881
Leonid Sobolev, 1882–1883
Dragan Cankov, 1883–1884
Petko Karavelov, 1884–1886
Kliment Turnovski, 1886
Petko Karavelov, 1886
Vasil Radoslavov, 1886–1887
Konstantin Stoilov, 1887
Stefan Stambolov, 1887–1894
Konstantin Stoilov, 1894–1899
Dimităr Grekov, 1899
Todor Ivančov, 1899–1901
Račo Petrov, 1901
Petko Karavelov, 1901–1902
Stojan Danev, 1902–1903
Račo Petrov, 1903–1906
Dimităr Petkov, 1906–1907 (mõrvati ametipostil)
Dimităr Stančov, 1907 (peaministri kohusetäitja)
Petar Gudev, 1907–1908
Aleksandăr Malinov, 1908

Peaministrid Bulgaaria Kuningriigis 

Aleksandăr Malinov, 1908–1911
Ivan Gešov, 1911–1913
Stojan Danev, 1913
Vasil Radoslavov, 1913–1918
Aleksandăr Malinov, 1918
Teodor Teodorov, 1918–1919
Aleksandăr Stambolijski, 1919–1923 (kukutati võimult riigipöördega)
Aleksandăr Cankov, 1923–1926
Andrej Ljapčev, 1926–1931
Aleksandăr Malinov, 1931
Nikola Mušanov, 1931–1934 (kukutati võimult riigipöördega)
Kimon Georgiev, 1934–1935
Petăr Zlatev, 1935
Andrej Tošev, 1935
Georgi Kjoseivanov, 1935–1940
Bogdan Filov, 1940–1943
Petur Gabrovski, 1943 (peaministri kohusetäitja)
Dobri Božilov, 1943–1944
Ivan Bagrjanov, 1944
Konstantin Muraviev, 1944 (kukutati võimult riigipöördega)
Kimon Georgiev, 1944–1946

Peaministrid Bulgaaria Rahvavabariigis 

Georgi Dimitrov, 1946–1949
Vasil Kolarov, 1949–1950
Vălko Červenkov, 1950–1956
Anton Jugov, 1956–1962
Todor Živkov, 1962–1971
Stanko Todorov, 1971–1981
Griša Filipov, 1981–1986
Georgi Atanasov, 1986–1990
Andrej Lukanov, 1990

Peaministrid Bulgaaria Vabariigis 

Dimitar Popov, 1990–1991
Filip Dimitrov, 1991–1992
Lyuben Berov, 1992–1994
Reneta Indzhova, 1994–1995
Zhan Videnov, 1995–1997
Stefan Sofiyanski, 1997 (peaministri kohusetäitja)
Ivan Kostov, 1997–2001
Simeon II, 2001–2005
Sergej Stanišev, 2005–2009
Bojko Borisov, 2009–2013
Marin Rajkov, 2013 (peaministri kohusetäitja)
Plamen Orešarski, 2013–2014
Georgi Bliznaški, 2014 (peaministri kohusetäitja)
Bojko Borisov, 2014–2021
Stefan Yanev, 2021 (peaministri kohusetäitja)
Kiril Petkov, 2021–2022
Galab Donev, 2022–

Bulgaaria ajalugu
Põhja konn

Põhja konn on Friedrich Reinhold Kreutzwaldi 1866. aastal kogumikus "Eesti rahva ennemuistsed jutud" ilmunud muinasjutu "Põhja konn" üleloomulikust olendist tegelane, konnataoline koletis.

"Põhja konna" aluseks on Eestiski populaarne rahvusvaheline muinasjututüüp "Lohetapja", kuid August Annisti arvates soovis Kreutzwald lohe omadused eestipärasemale olevusele üle kanda, mõeldes selleks välja põhja konna.

Kreutzwald kujutab põhja konna hiiglasliku olevusena, kellel oli härja keha, konna jalad ja mao saba. Põhja konna keha oli kaetud kivist ja rauast tugevamate soomustega, tema silmad hiilanud heledamini kui küünlad. Põhja konn püüdnud kõike enda teel hävitada ning ajanud ta suust välja tuld ja suitsu. Nagu sünnib teisteski lohetapmislugudes, hävitas põhja konna noormees kavalust appi võttes.

Põhja konn teistes kirjandusteostes

Andrus Kiviräha romaanis "Mees, kes teadis ussisõnu" on Põhja Konn vähemalt teose peategelase jaoks positiivne olend, kes kunagi suutis hävitada kõiki vaenulikult meelestatud võõramaalasi, kuid raamatu tegevusajal magab ta kuskil salajases koopas igavest und. Kiviräha raamatu Põhja Konn on igavene ja hävimatu, samas aga une tõttu ka täiesti tegevusvõimetu.

Viited

Välislingid 
 Tekst Vikitekstides

Eesti mütoloogia
Kirjandusteoste tegelased
Eesti muinasjutud
Friedrich Reinhold Kreutzwald
Ralf Parve

Ralf Parve (1938. aastani Ralf Perman(n); 25. juuni 1919 Rakvere – 29. aprill 2011) oli eesti ajakirjanik, kirjanik ja kirjandustegelane.

Lõpetas 1938 Tallinnas gümnaasiumi, oli Teises maailmasõjas Punaarmees ning töötas 1938–1940 ja 1944–1951 ajakirjanikuna: Spordiajakirja Uudislehes 1938-1940 ja Päevalehe toimetuses 1940. aastal. Pseudonüümid Nähvits, Mart Raju, Rahula Pärn, Sassa Melder. 

Ralf Parve oli Eesti NSV Pioneeriorganisatsiooni ajakirja Pioneer tegevtoimetaja 1940–1941, Teises maailmasõjas Punaarmee Eesti laskurkorpuses 1941–1944, ajalehe Punaväelase toimetuse liige 1944–1946, ELKNÜ KK ja pioneeriorganisatsiooni häälekandja Säde toimetaja 1946–1949, ajakirja Pioneer toimetaja 1947–1948, Loomingu vastutav sekretär 1950–1951.

SMERŠi ja KGB agendinimi Peiker, aastatel  1960–1970 NSV Liidu-Soome ühingu Eesti osakonna esimees.

Ralf Parve oli NLKP liige aastatel 1947–1989. Eesti Nõukogude Kirjanike Liidu ja Eesti Kirjanike Liidu liige oli ta 1945. aastast. Eesti Nõukogude Kirjanike Liidu juhatuse liige aastail 1958–1976, 1986–1989,  Eesti NSV Kirjanike Liidu presiidiumi liige 1966–1976, Eesti NSV Kirjanike Liidu juhatuse sekretär aastail 1971–1976.

Looming
Kirjutanud 1940. ja 1950. aastatel ajastukohast tendentsluulet, hiljem isikupärasemat kodanikulüürikat ("Tuulenooled", "Kõik kulgeb iseenda kaudu"). Avaldanud rohkesti luule- ja proosaraamatuid lastele, mälestusliku taustaga publitsistikakogumikke, kirjandusloolisi uurimusi, ajakajalisi satiirilisi teatritekste, vesteid ja tõlkeid. Koos abikaasa Lilli Prometiga kirjutanud 4 reisiraamatut.

2010. aastal ilmus kirjanikul meenutusteraamat "Minu aeg" (Eesti Keele Sihtasutus)

Luulekogud
"Sõduri südamest" (1945)
"Vabadussamba vari" (1953)
"Avatud värav" (1958)
"Lüüriline stenogramm" (1964)
"Õnnevalu" (1979)
"Tuulenooled" (1969), valikkogu
"Kõik kulgeb iseenda kaudu" (1989), valikkogu

Lasteraamatud
"Tuul puhub lippudes" (1956)
"Karsumm" (1958)
"Lastevärsse" (1966)
"On inimesi erinimelisi" (1984)

Publitsistikakogud
"Mõttematkad" (1963)
"Kiindumused" (1972)

Vestekogumik
"Sassa Melderi kõned" (1970)

Näidendid
"Seitsmemagajapäeval" (1964)
"Pimedus tähendab ööd" (1971)

Kirjandusloolised uurimused
"August Alle" (1960)
"August Alle ja teised" (1983)

Tunnustus 
Eesti NSV teeneline kirjanik 1959
Eesti NSV kirjanduse aastapreemia 1971 ("Pimedus tähendab ööd")
Tööpunalipu orden
Punatähe orden
2 Austuse märki

Isiklikku
Tal oli Lilli Prometiga poeg Ralf R. Parve.

Artiklid 
Mida rääkis Ralf Parve. Blogi Tuleb, 3. oktoober 2008
Raamatuesitlus Ralf Parve juures. Blogi Tuleb, 11. jaanuar 2011
Raamatuesitlus Ralf Parve juures. Nõmme Sõnumid, 12. jaanuar 2011 
Suri kirjanik Ralf Parve. EPL, 2. mai 2011

Viited

Välislingid 

Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti kirjanikud
Eesti ajakirjanikud
Eesti näitekirjanikud
Eesti luuletajad
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Eesti NSV teenelised kirjanikud
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1920
Surnud 2011
Jakob Pärn

Jakob Pärn (30. oktoober 1843 Lahvardi talu, Torma – 6. oktoober 1916 Elva) oli eesti kirjanik ja pedagoog, eestlaste rahvusliku liikumise tegelane.

Jakob Pärn sai oma alghariduse Carl Robert Jakobsoni isa Adam Jakobsoni käest ja oli hiljem Jakobsoni ideede pooldaja, kes lootis samuti Vene keisrivõimu abiga baltisakslaste positsioone nõrgendada ja eestlaste omi tugevdada.

Jakob Pärn õppis Torma kihelkonnakoolis, 1862–1863 Tartus Oheimi elementaarkoolis, 1863–1865 Tartu kreiskoolis ning 1865–1869 Tartu Elementaarkooliõpetajate Seminaris. Ta töötas 1869–1871 õpetajana Põltsamaal, 1871–1872 oli ta Lihula elemantaarkooli juhataja. 1883–1908 Otepää kihelkonnakooli juhataja.

1908–1916 oli ta Lätis Valmiera Õpetajate Seminaris usuõpetuse ja eesti keele õpetaja.

Jakob Pärn oli abielus ja tal oli 11 last.

Jakob Pärn suri 6. oktoobril 1916 Elvas. Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.

Looming
Pärn kirjutas algul käsiraamatuid ja õpetlikke lastejutte, kuid tuntuks sai jutustusega "Oma tuba, oma luba", mille tõlkis 1882. aastal Carl Gustaf Swani esimese eestikeelse proosateosena soome keelde.

Teoseid

Jutustused
"Oma tuba, oma luba" (1879), õhutab talude päriseksostmist.
"Must kuub" (1883)
"Jumala abiga omast jõust" (1884)

Mälestuse jäädvustamine 
26. oktoobrist 1932 kannab tema nime tänav Tallinna Kesklinna linnaosas Torupilli asumis.

Välislingid 
 
 Jaan Undusk. Eesti lugu: Jakob Pärn: „Oma tuba, oma luba. Must kuub” Eesti Päevaleht, 9. jaanuar 2009

Eesti kirjanikud
Eesti õpetajad
Eesti Kirjameeste Seltsi liikmed
Sündinud 1843
Surnud 1916
Tshinvali

Tshinvali on linn Gruusias, Lõuna-Osseetia pealinn Šida Kharthli alal. 

Tshinvali asub sadakond kilomeetrit Thbilisist loodes.

Tshinvalit on esmamainitud 1398. aastal. Venemaa Keisririigi võimu all oli alates 1801. aastast. Linnaõigused sai Tshinvali 1922. aastal.

2008. aasta Lõuna-Osseetia sõjas sai linn tugevalt kannatada.

2015. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tshinvali elanikest osseete 95,35%, grusiine 1,76%, venelasi 1,57% ja armeenlasi 1,11%.

Viited

Gruusia linnad
Lõuna-Osseetia
Dynamint

Dynamint oli Eesti tüdrukuteansambel. 

Ansambel alustas triona, kuid varsti jäädi tegutsema duona, kus laulsid Mari-Liis Aasmäe ja Taisi Pettai. Algkoosseisu kuulus ka Evelin Liivamägi. Dynaminti saksakeelne veebileht lõpetas eksisteerimise koos ansambliga, seda saab nüüd vaadata arhiivist.

Ajalugu
2003. aasta lõpus alustati produtsent Priit Seäski juhtimisel projekti "Halley Superstaar". Projekti võitjatest moodustati ansambel Dynamint. Kolme tüdruku esimene salvestatud lugu oli "Klubi Paradiis", mis avaldati TopTeni albumil "Kevadhitt 2004". 2004. aasta suvel esines ansambel Tivoli Tuuril. Albumil "Sügishitt 2004" avaldati Dynaminti teine lugu "Jätke võtmed väljapoole". 5. oktoobril 2004 tuli välja Dynaminti esimene album "Dynamint".

Jaanuaris 2005 teatas bändi liige Evelin Liivamägi, et lahkub bändist kooli tõttu. Bänd jätkas duona.

2005. aasta juulis tuli välja tüdrukuteduo teine album pealkirjaga "7". 
Vladimir Adaritšev ja Andrei Pokutni, t.A.T.u. produtsendid kirjutasid duole mõned uued laulud.

Märtsis 2006 läks duo esimest korda Eestist välja – esineti Berliinis klubis Qdorf Club.

1. juunil 2006 tuli välja nende kolmas album "Hoia ja keela". 2007. aastal tuli välja kogumik "Best of".

Albumid
"Dynamint" (2004)
"7" (2005)
"Hoia ja keela" (2006)
"Best of" (2007)

Eesti ansamblid
Ambrolauri

Ambrolauri on linn Gruusias, Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi piirkonna keskus.

Gruusia linnad
Zugdidi

Zugdidi on linn Gruusias, Samegrelo–Zemo Svanethi piirkonna keskus.

Gruusia linnad
Samegrelo–Zemo Svanethi
Ahhaltsihhe

Ahhaltsihhe on linn Gruusias, Samtshe-Džavahhethi piirkonna keskus.

2014. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ahhaltsihhe elanikest grusiine 71,7%, armeenlasi 26,7% ja venelasi 0,4%.

Viited

Gruusia linnad
Ozurgethi

Ozurgethi on linn Gruusias, Guria piirkonna keskus. 1934-1989 oli linna nimi Filipp Maharadze järgi Maharadze.

Gruusia linnad
Bolnisi

Bolnisi on linn Gruusias Khvemo Kharthli piirkonnas, Bolnisi rajooni keskus.

Viited 

Gruusia linnad
Džava

Džava on alev Gruusias, nii Lõuna-Osseetiasse kui ka Šida Kharthli piirkonda kuuluva Džava rajooni keskus.

Gruusia alevid
Lõuna-Osseetia
Samtredia

Samtredia on linn Gruusias Imerethi piirkonnas, Samtredia rajooni keskus.

Gruusia linnad
Tšiathura

Tšiathura on linn Gruusias Imerethi piirkonnas.

Tšiathura sõpruslinnad on Keila, Sigulda ja Nikopol.

Viited

Gruusia linnad
Andrés Avelino Cáceres

Andrés Avelino Cáceres Dorregaray (4. veebruar 1833 – 10. oktoober 1923) oli Peruu president aastatel 1886–1890 ja 1894–1895.

Sündinud 1833
Surnud 1923
Peruu presidendid
Tskaltubo

Tskaltubo (წყალტუბო Tshaltubo) on linn Gruusias Imerethi piirkonnas.

Gruusia linnad
Tkibuli

Tkibuli on linn Gruusias Imerethi piirkonnas.

Viited

Gruusia linnad
Abaša

Abaša on linn Gruusias Samegrelo–Zemo Svanethi piirkonnas, Abaša rajooni keskus.

Viited

Gruusia linnad
Samegrelo–Zemo Svanethi
Alphonse Bertillon

Alphonse Bertillon (23. aprill 1853 Pariis – 13. veebruar 1914 Pariis) oli prantsuse kriminalist ja antropoloog. 

Ta töötas välja inimeste identifitseerimise antropomeetrilise süsteemi – bertiljonaaži.

Välislingid

Prantsusmaa inimesed
Auleegioni rüütlid
Sündinud 1853
Surnud 1914
Antropoloogid
Senaki

Senaki on linn Gruusias Samegrelo–Zemo Svanethi piirkonnas, Senaki rajooni keskus.

1933–1976 oli linna nimi Mihha Tshakaja samanimelise revolutsionääri järgi.

1998. aastal toimus linnas Eduard Ševardnadze vastane sõjaväelaste mäss.

2008. aasta Lõuna-Osseetia sõja ajal pommitasid linna ja selle ääres asuvaid Gruusia armee kasarmuid Venemaa lennukid. Tabamuse sai ka Senaki raudteejaam.

Senaki on Rakvere sõpruslinn.

Gruusia linnad
Samegrelo–Zemo Svanethi
Tsalendžihha

Tsalendžihha on linn Gruusias Samegrelo–Zemo Svanethi piirkonnas, Tsalendžihha rajooni keskus.

Gruusia linnad
Samegrelo–Zemo Svanethi
Ardi Liives

Ardi Liives (kuni 1939 Liinev; 31. august 1929 Tallinn – 9. detsember 1992 Tallinn) oli eesti kirjanik.

Lõpetas 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna, töötas aastatel 1953–1962 Õhtulehe toimetuses.

Looming
Kirjutanud umbes 30 näidendit, novelle, kuuldemänge, operetilibretosid ja romaane.

Teosed

Näidendid
"Robert Suur" (1957)
"Uusaasta öö" (1958)
"Sinine rakett" (1959; ümbertöötatult "Mürgi perenaine" (1967))
"Siinpool horisonti" (1962)
"Viini postmark" (1964)
"Trepp" (1964)
"Monolisk" (1969)
"Infarkt" (1971)
"Suudlus enne koitu" (1977)
"Lehti ühelt puult" (valik draamasid: "Uusaasta öö", "Trepp", "Mürgi perenaine", "Infarkt", "Suudlus enne koitu"). Eesti Raamat, Tallinn 1979
 "Lehti teiselt puult" (valik komöödiaid: "Robert Suur", "Viini postmark", "Kallimast kallim", "Monolisk", "Maskeraad Ungrus"). Eesti Raamat, Tallinn 1979
 "Madalrõhkkond" (valik näidendeid: "Siinpool horisonti", "Millest vaikis prohvet", "Madalrõhkkond", "Need kauged ajad", "Alati septembris", "Avalik kiri", "Missioon"). Eesti Raamat, Tallinn 1989

Romaanid
"Retro" (1981)
"Vastuarmastus" I-II (1982–1986)
"Passioon" (1986)
"Aken vastu päikest" (1988)

Tunnustus 
 1980 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Lehti ühelt puult. Valik draamasid" ja "Lehti teiselt puult. Valik komöödiaid")

Isiklikku 
Ta oli helilooja Eero Liivese poeg.

Kirjandus 
 "Keele ja Kirjanduse" ringküsitlus kirjanikele. Ardi Liives – Keel ja Kirjandus 1961, nr 11, lk 689–690
 Ardi Liives, "Kuidas sünnib näidend" – eesti kirjanike koguteoses "Teose sünd", Eesti Raamat, Tallinn 1976, lk 167–174
 Mari Peet, "Dramatismist ja dünaamikast Ardi Liivese näidendites" – Looming 1977, nr 4, lk 684–688
 Mihkel Mutt, "Ardi Liives ja olmerealistlik näidend" – Keel ja Kirjandus 1979, nr 8, lk 453–458 ja M. Muti raamatus "Kõik on üks ja seesama", Eesti Raamat, Tallinn 1986, lk 211–221
 Ardi Liives, "Pilk möödanikku" – Keel ja Kirjandus 1989, nr 8, lk 488–495
 Eesti kirjanduse ajalugu, V köide, 2. raamat, Eesti Raamat 1991, lk 205–215 (ülevaate autor Mari Peet) ja bibliograafia lk 219
 Vaapo Vaher, "Ardi Liives. Imelaps, kellest ei saanud geeniust" (esseistlik monograafia). Eesti Keele Sihtasutus, Tallinn 2007, 464 lk

Välislingid 
 

Eesti kirjanikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 1992
Khobulethi

Khobulethi on linn Gruusias Adžaarias, Khobulethi rajooni keskus.

Gruusia linnad
Ahhalkhalakhi

Ahhalkhalakhi on linn Gruusias Samtshe-Džavahhethi piirkonnas, Ahhalkhalakhi rajooni keskus.

93,8% linna elanikest on armeenlased (2014).

Gruusia linnad
Ninotsminda

Ninotsminda on linn Gruusias Samtshe-Džavahhethi piirkonnas, Ninotsminda rajooni keskus.

2014. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ninotsminda elanikest armeenlasi 94,3% ja grusiine 5,3%.

Viited 

Gruusia linnad

fi:Ninotsminda
Marneuli

Marneuli on linn Gruusias Khvemo Kharthli piirkonnas, Marneuli rajooni keskus.

Gruusia linnad
Dmanisi

Dmanisi on linn Gruusias Khvemo Kharthli piirkonnas, Dmanisi rajooni keskus.

Gruusia linnad
Gardabani

Gardabani on linn Gruusias Khvemo Kharthli piirkonnas, Gardabani rajooni keskus.

Gruusia linnad
Salme küla

Salme on 1884. aastal Kuusalu kihelkonnast pärit eestlaste poolt asutatud küla Gruusias Abhaasias. Küla nimetati Salmeks aastal 1885.

Ümberasujad rajasid 19. sajandi lõpus külla väikese lauavabriku. Nad puhastasid maa metsast, kuivatasid soised alad ning rajasid ploomiaedu, ehitasid puuviljade kuivati, viljelesid köögiviljade, sh. lillkapsa, kasvatust. Oma toodangut turustasid nad Gagras, Adleris, Sotšis ja teistes Abhaasia rannikuasulates.
Soode olemasolu tõttu asunduse piirkonnas kannatasid elanikud aastas kuude kaupa malaariapuhangute käes, paljud surid haigusesse.

1918. aastaks elas külas umbes 400 elanikku ja see võttis enda alla ligikaudu 1200 tiinu ehk tänapäevastes mõõtühikutes 1300 hektarit. Külas oli kooli- (Salme küla keskkool) ja rahvamaja ning Sulevi külaga ühine külavalitsuse hoone.

1959. aastal elas Salme külas 1268 elanikku, peamiselt venelased ja eestlased. 1989. aastaks elas külas 1659 elanikku, valdavalt eestlased, armeenlased, grusiinid ja venelased.

Enamik sealseid eestlasi pöördus 14. augustil 1992 puhkenud grusiinide ja abhaaside vahelise kodusõja tõttu samal aastal Eestisse tagasi. Abhaasia initsiatiivil on küla ametlik nimi kõrvalasuva Phsou jõe järgi muudetud Phsouks. Kohalikud kutsuvad küla harjumusest siiski Salmeks. Ka Gruusia seaduste järgi kannab küla endiselt Salme nime.

Viited

Välislingid
Eesti asunduskülade kirjeldus tegevuse kohta; 05.10.1917; Saaga ERA.3372.1.7:2

Väliseesti külad
Gruusia külad
Abhaasia
Hašuri

Hašuri on linn Gruusias Šida Kharthli piirkonnas, Hašuri rajooni keskus.

Gruusia linnad
Zestaphoni

Zestaphoni on linn Gruusias Imerethi piirkonnas, Zestaphoni rajooni keskus.

Gruusia linnad
Tkvartšeli

Tkvartšeli on linn Gruusias Abhaasias.

Gruusia linnad
Abhaasia linnad
Kaspi

Kaspi on linn Gruusias Šida Kharthli piirkonnas, Kaspi rajooni keskus.

Pilte 

Gruusia linnad
Sagaredžo

Sagaredžo on linn Gruusias Kahhethi piirkonnas, Sagaredžo rajooni keskus.

Ninotsminda katedraal asub linna lähedal.

Viited 

Gruusia linnad
Honi

Honi on linn Gruusias Imerethi piirkonnas, Honi rajooni keskus.

Gruusia linnad
Bakuriani

Bakuriani on alev Gruusias Samtshe-Džavahhethi piirkonna Bordžomi rajoonis.

Gruusia alevid
Maarda Utuste

Marta Sophia Lepp (aastast 1913 Marta Kirschbaum, aastast 1927 Maarda Utuste; 12. november 1883 Vardi (praegu Varbola), Varbola vald (Nissi kihelkond), Harjumaa – 11. november 1940 Tartu) oli eesti kirjanik ja publitsist (kasutas varjunime Sophia Vardi). Ta oli koos abikaasa Kustas Utustega (aastani 1927 Gustav Kirschbaum) taarausu juhte ja peaideolooge.

Elulugu
Marta Sophia Lepp õppis Tallinnas kõrgemas tütarlastekoolis ja Peterburis pedagoogikakursustel. 

Ta osales 1905. aastal ja hiljem revolutsioonilises tegevuses, võttis 1905. aasta revolutsiooni ajal 16. oktoobril osa Tallinna Uuel turul toimunud tööliste koosolekust ja sai haavata, vangistati ja saadeti Siberi Tobolski kubermangu asumisele. Põgenes sealt 1906. aastal Peterburi, tegutses seal põrandaaluses organisatsioonis, hiljem Kroonlinnas, Tartus ja Pärnus, siis jälle Peterburis ja Soomes. 

1907. aastal sügisel astus ta Peterburis kõrgematele kommertskursustele, arreteeriti ja oli Peterburis Špalernaja vanglas ja Riia keskvanglas. Vabastati 1910. aasta alguses tagatise vastu, viibis kolm kuud vabana Tallinnas, vangistati siis uuesti ja saadeti tagasi Tobolski kubermangu, Tara linna, kust põgenes 1910. aastal sügisel uuesti Peterburi ja sealt Soome.

Töötas 1919–1928 eesti keele ja ajaloo õpetajana Tallinnas (sealhulgas aastatel 1919–1920 ka Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumis) ja mujal, toimetas aastast 1930 taarausuliste ajakirja Hiis.

Looming
Kirjutanud lühijutte, milles kajastub naisõigusluse teema; draamateoseid, romaani ja ooperilibreto. Lisaks avaldanud ka kolmeköitelise mälestusteraamatu.

Teosed

Jutukogud
"Esimesed tuuled" (1914)
"Seisates" (1919)

Draamateosed
"Dekoratsioon" (1922)
"Sirelid" (1923), lühinäidendite tsükkel

Romaan
"Haabvere" (1926)

Libreto
"Kalmuneid" (1929), Aare Lemba ooper

Mälestused
"Mälestused" (1922–1927)

Isiklikku
Tema abikaasa oli Kustas Utuste (aastani 1927 Gustav Vladimir Kirschbaum).

Viited

Eesti kirjanikud
Tallinna Kristiine Gümnaasiumi õpetajad
Eestistatud nimega inimesed
Taarausulised
Sündinud 1883
Surnud 1940