joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dubroŭna

Dubroŭna  on linn Valgevenes Viciebski oblastis, Dubroŭna rajooni keskus. Poola keeles Dubrowna, vanasti ka Dąbrowna. Asub Dnepri jõe kaldal.

Linna nimi tuleb ilmselt tammikust (valgevene keeles дуброва). 

Linnas on kaks keskkooli, laste spordikool ja muusikakool.  Dubroŭnas on kaks raamatukogu ja kultuurimaja. Antakse välja ajalehte «Дняпроўская праўда». Tööstusest on linnas kergetööstus, ehitusmaterjalide tootmine ja toiduainete tööstus.

Dubroŭna on traditsioonilise käsitööstusliku keraamika, "Dubroŭna keraamika", valmistamise keskuseks. Vaatamisväärsusteks on kaks linnamäge, klooster ja kirik aastast 1809, Ljubamirskite loss XIII sajandist. Dubroŭna vanalinna asemele on ehitatud uus administratiivne keskus.

Ajalugu 
Aega, mil linna esimest korda mainitakse, on raske määrata. Aastal 1392 räägitakse meetrikas "tühjast Dubrovenskaja maast". XV sajandi lõpus on see piirkond omandanud nime «Дубровенскі шлях». Piirkonna keskuseks oli Dubrovenskaja küla. Vene ajaloolane M. Ljubavski usub, et see Smolenskile kuulunud küla oli praeguse Dubroŭna eelkäija, ja et piirkond oli oma nime saanud asula järgi. Teada on, et toona oli neil aladel juba kindlus.

Esimene kindlam märge Dubroŭnast kui asulast pärineb aastast 1514. Asulast sai hiljem samanimelise krahvkonna keskus. Esimeseks omanikuks oli Jerzy Karol Hlebowicz. Asulat rüüstasid korduvalt venelased.

Aastal 1630 ehitati Dubroŭnasse klooster ja kirik. Aastal 1654 põletasid Moskva väed kindluse maha j küüditasid elanikud Smolenskisse. Järgmine küüditamine leidis aset aastal 1664. Aastal 1690 läks asula Sapiehade valdusesse. Vene väed rüüstasid asulat ka Põhjasõja ajal. Aastal 1732 hakati asulas regulaarselt laatasid pidama. 

Aastal 1772 läks asula esimesel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. 2 aastat hiljem sai asulast Potjomkinite suguvõsa valdus. Aastal 1781 asutati linnas kellatehas, esimene Venemaal. Aastast 1787 oli Dubroŭna Ljubamirskite valduses.

1924. aastal liideti alev Valgevene NSV-ga, aastal 1925 sai Dubroŭnast aga linn. Teises maailmasõjas hukkus linnas ja selle ümbruses üle 4000 inimese.

Dubroŭna elanikke 

Kazimierz Siemienowicz - XVII sajandi raketiteadlane
Anna Tumarkin - Šveitsi filosoof
Ossip Lourié - Prantsuse filosoof
Vassili Koren - Vene graveerija
Zvi Zeitlin - Ameerika viiulimängija
Charles Jaffe - Ameerika maletaja
Israel Dov Frumkin - Iisraeli ajakirjanik
Harry Batshaw - Kanada jurist
Vennad Poljakovid - Vene ärimehed

Välislingid 
 Dubroŭna 
 Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
 Dubroŭna YouTube'is
 Dubroŭna YouTube'is
Dubroŭna
Dubroŭna rajoon
Kārlis Reinholds Zariņš

Kārlis Reinholds Zariņš (4. detsember 1879 Ipiku vald – 29. aprill 1963 London) oli Läti diplomaat.

Veebruarist 1921 oli ta Läti saadik Soomes, aprillist 1923 ka Rootsis, Norras ja Taanis asukohaga Helsingis. 1925–1930 oli ta Läti saadik Rootsis, Norras ja Taanis asukohaga Stockholmis.
1930–1933 oli ta saadik Eestis. Detsembrist 1931 märtsini 1933 oli ta Läti välisminister. Juulist 1933 oli ta peakonsul ja saadik Suurbritannias.

Pärast Läti Vabariigi okupeerimist ja annekteerimist Nõukogude Liidu poolt oli ta Läti Vabariigi esindaja eksiilis kuni oma surmani.

Läti saadikud
Läti välisministrid
Välismaa saadikud Eestis
Sündinud 1879
Surnud 1963
Saaremaa sadam

Saaremaa sadam on reisisadam Saaremaal Ninase külas Küdema lahe ääres. Sadama omanik on AS Tallinna Sadam.

Sadama geograafilised koordinaadid on .

Sadama rajamiseks kulus umbes 100 miljonit krooni (üle 6 miljoni euro).

Esimese kümne aasta jooksul peatus sadamas 66 kruiisilaeva, mis jääb plaanitule alla. Seepärast on AS Tallinna Sadam Saaremaa sadama väärtust alla hinnanud ja plaanib tulevikus tuua sadamasse rohkem kaubalaevu.

Viited

Välislingid 
 Saaremaa sadam Tallinna Sadama kodulehel

Eesti sadamad
Saaremaa valla ehitised
Kuningmadu

Kuningmadu (Lampropeltis) on maoperekond.

Klassifikatsioon
Kuningmadude perekonda  klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Lampropeltis alterna (Brown, 1901)
 Lampropeltis californiae (Blainville, 1835)
 Lampropeltis calligaster (Harlan, 1827)
 Lampropeltis elapsoides (Holbrook, 1838)
 Lampropeltis extenuata (Brown, 1890)
 Lampropeltis getula (Linnaeus, 1766)  
 Lampropeltis holbrooki Stejneger, 1902
 Lampropeltis knoblochi (Taylor, 1940)
 Lampropeltis mexicana (Garman, 1884)
 Lampropeltis nigra (Yarrow, 1882)
 Lampropeltis pyromelana (Cope, 1866)
 Lampropeltis ruthveni Blanchard, 1920
 Lampropeltis splendida (Baird & Girard, 1853)
 Lampropeltis triangulum (Lacépède, 1789)
 Lampropeltis webbi Bryson, Dixon & Lazcano, 2005
 Lampropeltis zonata (Lockington, 1835).

Levila 
Need kägistajamaod on levinud Põhja ja Kesk-Ameerikas ning Lõuna-Ameerika põhjaosas.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s
Sissekanne uBIO-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Lampropeltis seisuga 12.01.2014.

Colubrinae
Tallinna Tervishoiu Kõrgkool

Tallinna Tervishoiu Kõrgkool (lühend TTK) on tervise ja heaolu valdkonnas koolitust pakkuv riiklik rakenduskõrgkool. Kool asub aadressil Kännu 67.

Ajalugu
Kool asutati 1940. 

Teise maailmasõja ajal, aastatel 1941–1944 tegutses kool Venemaal Tambovis. Tallinna Meditsiinikooli 1970. aastal valminud ühiselamu asus Nõmme tee 49. 1977. aasta sügiseks valmis Tallinna Meditsiinikooli koolihoone Kännu tänaval. Kõrgkoolil on struktuuriüksus Kohtla-Järvel ning õppetöö toimub ka teistes regionaalsetes üksustes (nt Pärnus, Kuressaares jm).

Nimesid
Kool on kandnud aegade jooksul mitmeid nimesid:
1940–1941 Tallinna Õdedekool
1941–1943 Tallinna Meditsiiniline Keskkool
1943–1945 Eesti Velskrite Kool
1945–1960 Tallinna Vabariiklik Meditsiiniline Keskkool
1960–1964 Tallinna Meditsiiniline Kool
Tallinna Meditsiinikool
2005. aastast Tallinna Tervishoiu Kõrgkool

Missioon
Tallinna Tervishoiu Kõrgkooli missioon on koolitada innovaatiliselt ja kriitiliselt mõtlevaid tehnoloogiliste pädevustega tervisevaldkonna töötajaid. Kõrgkooli visioon on olla pidevalt arenev, siseriiklikult ja rahvusvaheliselt võrgustunud organisatsioon.

Õppesuunad
Rakenduskõrghariduse õppekavad:
õde (tervishoid)
ämmaemand
optometrist
hambatehnik
farmatseut
tegevusterapeut
tervisedendus

Kutseõppe õppekavad:
hooldustöötaja
lapsehoidja 
erakorralise meditsiini tehnik
abivahendispetsialist
sterilisatsioonitehnik
tegevusjuhendaja
hambaraviassistent.

Magistriõppes on võimalik läbida terviseedenduse õppekava, kus tuleb valida spetsialiseerumise ühel õenduse neljast erialast: kliiniline õendus, terviseõendus, intensiivõendus, vaimse tervise õendus.

Vaata ka
Tartu Tervishoiu Kõrgkool

Viited

Välislingid
Koduleht

Eesti kõrgkoolid
Tallinna koolid
Jäälind (perekond)

Jäälind (Alcedo) on siniraaliste seltsi jäälindlaste sugukonda kuuluv linudude perekond.

Klassifikatsioon
Jäälindude perekonda klassifitseeritakse järgmised liigid:
 Alcedo atthis – jäälind
 Alcedo coerulescens – lasuur-jäälind
 Alcedo euryzona – tõmmu-jäälind
 Alcedo hercules – suur-jäälind 
 Alcedo meninting – türkiis-jäälind
 Alcedo quadribrachys – ametüst-jäälind
 Alcedo semitorquata – koobalt-jäälind

Välislingid
Sissekanne ADW-s
Sissekanne CoL-is
Sissekanne Faunae Europaeas
Sissekanne ITIS-is
Sissekanne andmebaasis NCBI Taxonomy
Sissekanne saidil Wikispecies
Sissekanne WoRMS-is

Siniraalised
VeniVidiVici Õpilasvahetus

VeniVidiVici (VVV) on programm, mis korraldab Eesti-sisest õpilasvahetust 7.-12. klassi õpilastele. 

VeniVidiVici on loodud 2011. aastal nelja Otepää Gümnaasiumi õpilase (Teele Jakobson, Gerle Trifanov, Kerli Suviste ja Iti Uusküla) poolt Eesti Energia koolinoorte ettevõtlikkusideede konkursi ja arenguprogrammi ENTRUM raames.

VeniVidiVici võidetud auhinnad 
VeniVidiVici on pärjatud:
 Eesti Energia ettevõtlikkuse arenguprogrammi ENTRUM 2.hooaja võitjaks
 Konkursi "Olen ettevõtlik" parimaks Valgamaa algatuseks
 Konkursi "Olen ettevõtlik" parimaks sotsiaalse ettevõtluse projektiks
 Haridusideede konkursi "OHHOO!" võitjaks
 Valgamaa parimaks omaalgatuseks 2012. aastal
 Parimaks lõimumist toetavate ühistegevuste läbiviijaks 2013. aastal

Välislingid 
 Koduleht
 Lõuna-Eesti parim noorteprojekt on Otepää tüdrukute loodud õpilasvahetusprogramm
 "Unistused ellu" VeniVidiVici
 Õpilased vahetavad nädalaks kooli
 Õpilasvahetus laiendab haaret
 Õpilased vahetuvad kodumaal
 Milena katsetab eestikeelset kooli
 Parim noorteprojekt on Otepää tüdrukute loodud VeniVidiVici
 VeniVidiVici ETV "Terevisioonis"
 Algatati VeniVidiVici programm
 VeniVidiVici Õpilasvahetus Facebookis

Noorsootöö
Suraž (Valgevene)

Suraž (poola keeles Suraż) on alev, endine linn Valgevenes Viciebski oblastis Viciebski rajoonis, Suraži külanõukogu halduskeskus. Alev asub paigas, kus Kasplja jõgi Lääne-Dvinasse voolab. 
 
Alevis asuvad keskkool ja muusikakool,  kultuurimaja ja  raamatukogu. Tööstusest on Suražis esindatud toiduainetetööstus. Vaatamisväärsusteks on XVI sajandil püstitatud kindluse ase, heebrea kalmistu ja mälestusmärgid: Teises maailmasõjas hukkunud kaaslinlastele ning kooli õuel maha lastud õpilastele.

Ajalugu
Suraž ilmub ajalooareenile XVI sajandil kui kindlustatud punkt Leedu suurvürstiriigis. Aastal 1560 valmis Suraži kindlus, selle juures asus juba toona linn. Linnaõigused sai Suraž siiski aastal 1570. Linna rüüstasid korduvalt Moskva väed.

Aastast 1772 esimese Poola jagamise tagajärjel Venemaa koosseisus. Suražis olid valdavalt puidust majad, aastal 1870 oli linnas vaid kaks kivimaja, kahekümnenda sajandi alguseks oli neid üksteist.  Aastast 1924 Valgevene NSV osa. Ametlikult sai asulast alev aastal 1938.

Viited

Välislingid 
 Suraž YouTube'is
Valgevene alevid
Viciebski rajoon
Aet Hirvesoo-Hautamäki

Aet Hirvesoo-Hautamäki (sündinud 6. jaanuaril 1964 Tallinnas) on eesti ja Soome viiuldaja ja pedagoog.

Ta lõpetas aastal 1982 Tallinna Muusikakeskkooli viiuli erialal (Harri Rikandi klassis) ja aastal 1988 Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Tõnu Reimanni klassis).

Ta õpetas lühikest aega Tallinna Lastemuusikakoolis. Aastast 1994 elab ta Soomes ja ta on töötanud õpetajana Espoo muusikakoolis. Ta on esinenud soolokavadega Tallinnas ja Soome linnades ning teinud koostööd Eesti ja Soome organistidega (Kadri Ploompuu ja Matti Vainio ja teistega).

Isiklikku 
Tema ema on arhitekt Eva Hirvesoo, isa oli muusikateadlane Avo Hirvesoo (1935–2014), vanaisa oli organist, helilooja ja koorijuht Valdur Hirvesoo (1910–1941).

Kirjandus 

Eesti viiuldajad
Eesti muusikapedagoogid
Sündinud 1975
Jersika

Jersika (saksa keeles Gerzika, Gercike, Gerceke, Zargrad; vene keeles Царьград, Ерсика, Герцике; teised nimetused: Gercike, Gerdeke, Gerseke, Gertzeke, Locus Castri in Gerzeke, monte Gerzieche, Gersika, Gerzeke, Gerzike) on asula Lätis, Jersika vallas Līvāni piirkonnas, Daugava paremal kaldal.

Jersikat läbib maantee A6 ja 1861. aastal avatud Riia-Daugavpilsi raudtee ning asulas asub ka Jersika raudteepeatus.

Ajalugu
Jersika oli Latgale ja Jersika vürstiriigi ajalooline keskus.

Jesikast 2,4 km kaugusel on ajalooline Jersika linnamägi.

Vaata ka
Latgale

Läti külad
Latgale
Līvāni piirkond
Giidi- ja kodulookonkurss

Giidi- ja kodulookonkursid on Marek Vahula algatatud üritused, mis toimuvad reeglina aprilli viimasel laupäeval ehk vahetult enne giidihooaja algust igal pool Eestimaal, sagedusega üks konkurss aastas.  

Idee pärineb 2006. aasta maist ning esimene konkurss toimus 26. aprillil 2008 Viru rabas. Esimesed seitse konkurssi korraldas Marek Vahula. Aasta 2017 kevadest korraldab konkursse Eesti Giidide Liit. 

Konkurss selgitab välja parima giidi ehk professionaali ja amatööri ehk koduloorääkija. Konkurss koosneb kahest osast: kirjalik eeltöö ja lõppvooru etteaste. Eeltöö on vabas vormis kirjalik eeltöö ning lõppvooru pääsevad parimad eeltööde punktide põhjal, mis võetakse lõppvooru kaasa. Lõppvoorus antakse parimatele üks tund aega end näidata. Eelvooru ja lõppvooru punktid liidetakse kokku ja selguvad parimad rääkijad ja tutvustajad. Žüriis on kümme liiget, eri "maailmade" esindajad. Eeltöid ja lõppvooru etteastet hinnatakse kümne hindamiskriteeriumi järgi. Kriteeriumid on välja töötatud MTÜ Järvamaa Giidid poolt. 

Konkursside eesmärk on populariseerida mõnda uut turismipiirkonda  või objekti. Tuua midagi uut giidide ellu. Teha giide ja koduloorääkijaid paremaks. Leida uusi lähenemisviise mõnele objektile või turismipiirkonnale. Esimesed märgid näitavad, et konkursid võivad levida meilt mujalegi maailma. Laias maailmas populariseerib konkursse Marek Vahula. Seni on toimunud seitse konkurssi: "Viru Raba Rääkijad" (kevad 2008); "Sagadi Mõisarääkijad" (kevad 2009); "Käsmurääkija" (kevad 2010); "Paide Pajataja" (sügis 2010); "Türi Kõneleja" (kevad 2011); "Pajatusi paekivist" (kevad 2012) ; "Vanalinna Tundjad" (Tallinn, aprill, 2015).

Eesti üritused
Eesti turism
Eesti giidid
Nikolai Nekrassov (poliitik)

Nikolai Vissarionovitš Nekrassov (Николай Виссарионович Некрасов; 20. oktoober/1. november 1879 Peterburi – 7. mai 1940 Moskva) oli Vene insener ja poliitik.

1902. aastal lõpetas Peterburi teedeinseneride instituudi, 1903–1905 stažeeris Saksamaal. 1906. aastast alates oli Tomski tehnoloogiainstituudi professor.

1905. aastast alates osales Venemaa poliitikaelus. 1909–1915 oli Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei Keskkomitee liige, hiljem üks Venemaa Radikaaldemokraatliku Partei juhte.

1907. aastal sai Riigiduuma liikmeks.

1917. aasta veebruarirevolutsiooni ajal valiti Riigiduuma Ajutise Komitee liikmeks, seejärel oli Ajutises Valitsuses kõigepealt teedeminister, siis rahandusminister. 1917. aasta septembris määrati Soome kindralkuberneriks.

Oktoobrirevolutsiooni järel naasis Venemaale. 1918. aasta alguses muutis nime ja sõitis Ufasse, 1919. aastal edasi Kaasani. 1921. aastal tuvastati, et ta on endine Ajutise Valitsuse minister, vahistati ja saadeti Moskvasse, kus ta pärast Kremlis Leniniga kohtumist vabaks lasti.

1930. aastal mõisteti kontrrevolutsioonilises tegevuses süüdistatuna kümneks aastaks vangi. Kinnipidamisel viibides töötas Valge mere – Läänemere kanali projekteerimisel ja osales selle ehitamisel. Kanali valmimisel lasti 1933. aastal ennetähtaegselt vabaks. Seejärel töötas Moskva–Volga kanali ehitamisel, saades selle eest 1937. aastal Tööpunalipu ordeni.

1939. aastal võeti taas vahi alla. 1940. aasta 14. aprillil mõistis NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegium ta surma süüdistatuna sabotaažis Moskva–Volga kanali ehitamisel ning kontrrevolutsioonilise terroristliku grupeeringu organiseerimises eesmärgiga tappa ÜK(b)P ja Nõukogude valitsuse juhid. Ta lasti maha 7. mail 1940. NSV Liidu Prokuratuur rehabiliteeris ta 12. märtsil 1991.

Venemaa insenerid
Venemaa poliitikud
Sündinud 1879
Surnud 1940
Uno Roosvalt

Uno Roosvalt (sündinud 22. august 1941 Tallinnas) on eesti maalikunstnik.

Elukäik
Uno Roosvalt õppis L. Koidula nimelises Pärnu II keskkoolis. 1962 lõpetas Tartu Kunstikooli kunstipedagoogilise osakonna. 1963–1969 õppis Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis Lepo Mikko, Johannes Võerahansu ja Ilmar Kimmi käe all maali erialal.  

Eesti Kunstiakadeemia dotsent 1970–2011. 1985–1995 EKA maalikateedri juhataja.  

Alates 1975. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige. 1974–1976 Üleliidulise Kunstnike Liidu stipendiaat.

Looming
Näitustel alustas esinemist 1968. aastast. Läbi nelja aastakümne on Uno Roosvalti loomingu läbivaks meelismotiiviks olnud loodus, täpsemalt rannamaastikud. Viimased kümme aastat on Roosvalti suurimaks kiindumuseks tema enda sõnul põhjamaade kaljud ja mäed ning nende mitmekesine graafiline faktuur. Uno Roosvalti tuntakse ka kui kristlikku kunstnikku, tema maale on eksponeeritud suurematel ja väiksematel kiriklikel üritustel, ta on ka Märjamaa kiriku altarimaali autor .

Isiklikku
Uno Roosvalt on kirikuõpetaja, praost ja assessor Albert Roosvalti poeg. Abielus kunstnik Mari Roosvaltiga.

Tunnustus
 1972 Moskva Noortenäituse diplom 
 1984 NSVL Rahvamajandusnäituse pronksmedal
 1993 Vinni Sovhoostehnikumi maalipreemia 
 1993 ja 1994 Pühajärve preemia
 2000 Maalijate Liidu preemia 
 2011 Konrad Mäe preemia
 2017 Erik Haameri nimeline kunstiauhind
 2019 Kristjan Raua preemia (isikunäitused „Hekk“ Draakoni galeriis ning „Lähedalt ja kaugelt“ Kuressaare Raegaleriis)

Viited

Välislingid
 Uno Roosvalt Maalikunstnike Liidu lehel
 Uno Roosvalti looming Eesti Kunstimuuseumi Digitaalkogus

Eesti maalikunstnikud
Sündinud 1941
Erast Hiatsintov

Erast Hiatsintov (vene keeles Эраст Георгиевич Гиацинтов; 10. november 1859 Moskva – 7. aprill 1910 Tallinn) oli esimene mittesakslasest Tallinna linnapea.

Ta õppis Moskvas Polivanovi eragümnaasiumis, seejärel lõpetas ta Moskva Ülikooli õigusteaduse kandidaadi kraadiga.

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Moskva kohtupalatis. Seejärel töötas ta Łomżas, aastal 1885 määrati ta titulaarnõunikuks ja ta asus tööle Łomża kubermangu kantselei juhatajana. Aastal 1889 tuli ta Eestisse, temast sai Rakvere maakonna talurahvaküsimuste komissar. Aastal 1893 viidi ta üle Tallinna, Eestimaa kubermanguvalitsusse nõuniku ametikohale.

Ernst Hiatsintov suri 7. aprillil 1910 Tallinnas ja ta maeti 10. aprillil 1910 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.

Viited

Kirjandus 
 Josef Kats. Tallinna linnapea Hiatsintov. BRI&Ko. Tallinn 2011.

Tallinna linnapead
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Sündinud 1859
Surnud 1910
Kaie Holm

Kaie Holm (sündinud 7. novembril 1967 Kuressaares) on eesti raamatukogundustegelane.

Hariduskäik
1975–1986 Kingissepa 8-klassiline Kool ja Kingissepa 2. Keskkool
1989–1994 Tallinna Ülikool (raamatukogundus ja bibliograafia)
2003–... Tartu Ülikooli Avatud Ülikool (magistriõpe, kultuurikorraldus)

Töökäik
1993–1994 Eesti Patendiraamatukogu (raamatukoguhoidja)
1994–1995 Kärla raamatukogu (juhataja)
1995–1998 Saare maakonna keskraamatukogu (direktor)
1998–... Tallinna Keskraamatukogu (direktor)

Kirjutisi
 "Olukorrast rahvaraamatukogudes". Sirp 25.11.2011;
 "Brīvprātīgo nodarbināšana Tallinas Centrālajā Bibliotēkā". Rigas Centrālās bibliotēkas gadagrāmata 2010. Rīga 2011. Lk 77–80.
 "Ka raamatukogu loob riigis meie-tunnet". Raamatukogu 2/ 2014. Lk 26–28;

Tunnustused
2006 Valgetähe V klassi teenetemärk 
2012 Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu aastapreemia
2017 Tallinna teenetemärk

Välislingid
Kaie Holm Eesti raamatukogunduse biograafilises andmebaasis
Juhtkond Tallinna Keskraamatukogu kodulehel
Kaie Holm teenetemärkide kavaleride loetelus

Eesti raamatukogundustegelased
Tallinna Keskraamatukogu töötajad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1967
Eriti Kurva Muusika Ansambel (album)

"Eriti Kurva Muusika Ansambel" on samanimelise Eesti ansambli esimene helikandja, mis ilmus 1994. aastal kassetil. Kasseti andis välja ansambel ise.

Kasseti vahelehel olevad laulude pealkirjad ning ansambli ja albumi nimed ("Especially Sad Music Orchestra", "ESMO") on kirjas ka ingliskeelsena. Kasseti vahelehelt leiab ka pikema ingliskeelse teksti, millest ansambel tänab FUTURE DESIGNS'i ja kedagi Williamit. William olevat sündinud Oklahomas ning oli võidelnud oma joomisprobleemiga alates päevast, mil ta trammiõnnetuses oma nimetissõrme kaotas. Williamile ei meeldivat nimed Sam või Reginald ning teda on peetud pleedi kui moeavalduse taas esile kerkmise peamiseks süüdlaseks. Vahelehe tekst lõppeb lausetega: "Ta ei disaininud ansambli kostüüme. Kevad on saabunud. Kevad on saabunud".

Mõningate allikate järgi oli selle Eriti Kurva Muusika Ansambli esimese helikandja nimi hoopis "Narride sõda", kuid seda ei kinnita kasseti ümbris, kus vastav nimi puudub. 1996. aastal osales ansambel rahvusvahelisel teatrifestivalil Baltoscandal, kus anti kaks etendust: neist esimene toimus 24. juunil kell 21:30 Rakvere kultuurimajas ja kandis nime "Narride sõda". On tõenäoline, et siit tulenebki eksitus: tegemist oli ansambli kontsertkava nimega ning kava programm hõlmas tõenäoliselt lugusid, mis sellel ansambli omanimelisel kassetil välja olid antud.

Enamus kasseti lauludest on eestikeelsed, kuid kahes palas on kasutatud ka võõrkeelseid tekste klassikutelt: "Du Holde Kunst" saksakeelsete sõnade autor on Friedrich Schiller ja loo "Le Corbeau Et Le Renard" prantsuskeelsete sõnade autor on Jean de La Fontaine.

Lugude nimekiri
A1. "Ei Mäleta Enam Su Nägu" ("Don't Remember Your Face Anymore")
A2. "Kommionu" ("Candyman")
A3. "Du Holde Kunst" ("Du Holde Kunst")
A4. "Kellamees" ("Bell-Ringer")
A5. "Kurat Seda Teab" ("Who The Hell Knows?")
A6. "Sünnipäev" ("Birthday")
A7. "Valged Saalid" ("White Halls")
B1. "Hommik Vaikses Veerandtunnis" ("Morning In A Quiet Quarter Hour")
B2. "Lõbulaul" ("Joysong")
B3. "Ringimängulaul" ("Round Dance Song")
B4. "Naabri Muta" ("Neighbor's Doggy")
B5. "Le Corbeau Et Le Renard" ("Le Corbeau Et Le Renard")
B6. "Karussell Kivisel Rannal" ("Merry-Go-Round On A Rocky Beach")
B7. "Ilus Elu" ("Lovely Life")

Lugude nimekiri on kirjas nii, nagu see on kasseti vahelehel - koos mõningate kirjavigadega.

Esitajad
 Sven Kuntu (vokaal, akustiline kitarr)
 Mait Reimann (saksofon, viiul)
 Meelis Hainsoo (viiul)
 Kristiina Sillak (vioola)
 Tauno Valdna (flööt)
 Lea Peterson (kontrabass)
 Siim Soop (kontrabass)

Viited 

 Eesti albumid
 1994. aasta albumid
Harry Kõrvits

Harry Kõrvits (sündinud 21. märtsil 1953) on eesti näitleja, muusik ja reklaamiärimees.

Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 22. Keskkooli  ja 1975. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise erialal.

Aastatel 1975 ja 1977–1992 töötas Nukuteatri näitlejana. Hiljem on tegutsenud äri ja reklaami valdkonnas, 2005. aastast produktsioonifirma Pumpkin Production juhataja.

Pilli mänginud ja laulnud ansamblites Apelsin ja Radar, 1978. aastast mängib ta trumme ansamblis Rock Hotel.

Rollid
 1975 – filmis "Indrek" – nimiosa 
 1982–1987 – Eesti Televisiooni huumorisarjas "Kitsas king" – onu Uuno 
 1982–1995 – Eesti Televisiooni lavastuslikus lastesaatesarjas "Kõige suurem sõber" – Leopold 
 2013–2019 – Kanal 2 komöödiasarjas "Naabriplika" – vallavanem

Isiklikku
Harry Kõrvitsa isa oli helilooja ja muusikateadlane Harri Kõrvits. 

Tal on kolm muusikust venda: Tõnis Kõrvits, Toomas Kõrvits ja Tiit Kõrvits. 

Harry Kõrvits on Henry ja Robert Kõrvitsa isa.

Tunnustus
 1988 Eesti NSV teeneline kunstnik
 2020 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
 Piret Kooli. Harry Kõrvits: iseseisvus on meid kibestanud, naljastki ei saada enam aru. Laupäevaleht LP, 17. jaanuar 2015
 Mart Niineste. Harry Kõrvits rollist ja rokist. Eesti Päevaleht, 19. märts 2011 
 Harry Kõrvits. Vaba hoovivärav. Õpetajate Leht, 21. aprill 2013 

 
Eesti näitlejad
Eesti muusikud
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1953
Jüri Morozov

Jüri Morozov (sündinud 10. septembril 1958 Otepääl) on Eesti poliitik.

Ta lõpetas aastal 1973 Otepää Keskkoolis põhikooli (kaheksa klassi). Aastal 1977 lõpetas ta Kehtna Näidissovhoostehnikumi hüdromelioratsiooni erialal. Aastal 1996 lõpetas ta Eesti Põllumajandusülikooli põllumajanduse ökonoomika ja juhtimise erialal. Aastal 2008 kaitses ta Tallinna Ülikoolis riigiteaduste erialal magistritööga "Kohaliku võimu ja kodanikeühiskonna suhete analüüs" sotsiaalteaduste magistri väitekirja.

Ta töötas aastatel 1978–1991 Lembitu kolhoosis (praeguse haldusjaotuse järgi Saare vallas Jõgeva maakonnas) agronoomi, vanemagronoomi ja peaagronoomina. Aastatel 1991–1997 töötas ta Eesti Politseis nooreminspektori, inspektori ja vaneminspektorina. Aastatel 1997–2013 oli ta Saare vallavanem.

Ta on 31. jaanuarist 2001 Eesti Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.

Ta sai 31. oktoobril 2013 Kajar Lemberi asemel (kes asus Tartu abilinnapeaks) XII Riigikogu asendusliikmeks.

Isiklikku 
Ta on abielus ning kahe tütre ja ühe poja isa.

Tunnustus 
 2005 Poola Vabariigi Kuldne teeneterist
 2008 Jõgevamaa Kuldrist

Viited

Välislingid 
 Riigikogu liige : Jüri Morozov

XII Riigikogu liikmed
Sündinud 1958
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Bürokratism

Bürokratism ehk bürokraatlik valitsuskultuur (mesogrupp) märgib ühiskonnakorda, milles riigi bürokraatlik aparaat on koondanud võimutäiuse enda kätte (maksutulud, teadmised, seadusloome ja karistuspoliitika) ning allutab kõigi teiste isikute ja gruppide elukorralduse oma huvidele. Bürokratism on kahedimensioonilises ühiskonnakorralduse mudelis üks neljast sotsiaalsest korrast. Bürokraatia saavutab oma ülemvõimu, apelleerides hädas või puuduses olevate inimeste abistamise vajadusele.

Bürokratism tekib, kui ametnikud riigi haldussüsteemi ära kasutades koondavad võimu enda kätte ja hakkavad kas otse või kaudselt kogukonna või ühiskonna esindusorganit ära kasutades kehtestama seadusi enda huvidest lähtudes. Seetõttu on bürokratismi tunnuseks õigusaktide arvu kiire kasv ning karistuspoliitika, mis on suunatud ametnike poolt kehtestatud õiguskorra rikkujate karistamisele, kuid mis jätab tegelike kuritegude ohvrid ilma nii kaitsest kui ka kompensatsioonist. Teiseks tunnuseks on maksukoormuse kasv, mis on tingitud ühelt poolt riigieelarvest töötasu saavate ametnike arvu kasvust ja teiselt poolt sunnist, maksta ühea suuremas koguses raha nendele, kes ise oma elu ja toimetulekuga hakkama ei saa. Kõik see on võimalik, kui tootmises minnakse üle plaanimajandusele ning raha asendatakse tšekkidega, millega kindlustatakse, et iga inimene saab soetada enesele vajaliku koguse eluks tarvilikke kaupu.

Bürokratistliku maailmavaate pooldaja tunnuseks on arusaam, et inimeste toimetuleku ja heaolu eest vastutab riik, s.t selle bürokraatlik aparaat.

Vaata ka 

 Bürokraatia
 Individualism
 Elitarism
 Kooperativism
 Personalism
 Sotsiaalne kord

Viited

Ühiskond
Veronika Einberg

Veronika Einberg (sündinud 11. mail 1966) on eesti tõlkija.

1991. aastal lõpetas Einberg Tartu ülikooli vene filoloogia erialal. 

Ta on eesti keelde tõlkinud üle poolesaja teose, peamiselt vene keelest, vähemal määral inglise keelest.

Tõlked

Boriss Akunin 
Achilleuse surm : Tänapäev, 2004. 
Altõnn-tolobass : Tänapäev, 2007. 
F. M. : Tänapäev, 2010. 
Klassiväline lektüür : Tänapäev, 2009. 
Kroonimine : Tänapäev, 2005. 
Maailm on lava : Tänapäev, 2011. 
Must linn : Tänapäev, 2013. 
Nefriitpalvehelmed : Tänapäev, 2008. 
Pistrik ja Pääsuke : Tänapäev, 2011. 
Planeet Vesi : Tänapäev, 2015. 
Spiooniromaan : Tänapäev, 2012. 
Surma kallike : Tänapäev, 2005. 
Teemantvanker : Tänapäev, 2006. 
Türgi gambiit : Tänapäev, 2003. 

Svjatlana Aleksijevitš
Pruugitud aeg : (punainimese lõpp) : Tänapäev, 2014.

Darja Dontsova
Inetu pardipoja hobi : Ersen, 2005. 
Lendas üle kalkunipesa : Ersen, 2003. 
Maniküür laibale : Ersen, 2004. 
Minu mehe naine : Ersen, 2003. 
Mittesalajased toimikud : Ersen, 2005. 
Märtsikassi tuluõhtu : Ersen, 2005. 
Pikaküüneline daam : Ersen, 2005. 
Pilet lendavale vaibale : Ersen, 2008. 
Pokkeripartii haiga : Ersen, 2005.
Rahakas kärnkonn : Ersen, 2004. 
Siirupine madu : Ersen, 2005. 
Sulnis kaabakas / Ersen, 2005. 
Õhtusöök inimsööja juures : Ersen, 2006. 

Andrei Ivanov
Bizarre : Varrak, 2014. 
Hanumani teekond Lollandile : Varrak, 2012. 
Harbini ööliblikad : Varrak, 2013. 
Kuutõbise pihtimus : Varrak, 2015. 

Mihhail Jelizarov

Raamatuhoidja : Varrak, 2012. 

Nadežda Katajeva-Valk
Seal, kus ma sündisin : Dialoog, 2016. 

Juri Lotman. 
Suurilma lõunasöögid : pealinnaelu panoraamid 19. sajandi Peterburist  : Tänapäev, 2015

Aleksandra Marinina 
Laske timukal tegutseda : Ersen, 2006. 
Meeste mängud : Ersen, 2007. 
Patuillusioon : Ersen, 2006. 
Surma helge pale : Ersen, 2007. 

Aleksei Pehhov 
Džanga varjudega : Varrak, 2012. 
Varjude tuisk : Varrak, 2013. 
Varjus hiilija : Varrak, 2010. 

Dina Rubina 
Päikeselisel tänavapoolel : Tänapäev, 2008. 
Cordoba valge tuvi : Tänapäev, 2017 

Pavel Sanajev
Matke mind põrandaliistu taha : Tänapäev, 2014. 

Marina Stepnova 
Itaalia õppetunnid : Tänapäev, 2015. 
Lazari naised : Tänapäev, 2012. 

Mihhail Šiškin 
Kiri sinule : Varrak, 2013. 

Ljudmila Ulitskaja 
Medeia ja tema lapsed  : Tänapäev, 2009. 

Jevgeni Vodolazkin 
Lavr : romaan müstilisest ravitsejast : Kunst, 2014.

Tunnustus

 2013 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (ilukirjanduslik tõlge võõrkeelest eesti keelde: Boriss Akunini “Must linn”, Andrei Ivanovi “Harbini ööliblikad” ja Mihhail Šiškini “Kiri sinule” vene keelest)

Isiklikku
Tema vend oli egüptoloog Sergei Stadnikov.

Eesti tõlkijad
Sündinud 1966
Kuklane

Kuklane (Formica) on peamisi sipelgate perekondi. Perekond kuulub sugukonda sipelglased.

Perekonnas on kirjeldatud ligi 300 liiki.

Eesti liigid
Formica aquilonia – laanekuklane
Formica cinerea – hallkuklane ehk sametkuklane
Formica cunicularia – tuhmjas kuklane
Formica exsecta – kusikuklane ehk niidukuklane
Formica forsslundi
Formica fusca – raudkuklane
Formica lugubris – karukuklane
Formica nemoralis
Formica nigricans – veerekuklane
Formica picea rabakuklane
Formica polyctena – palukuklane
Formica pratensis – liivakuklane ehk salukuklane
Formica pressilabris – põhjakuklane
Formica rufa – arukuklane ehk metsakuklane
Formica rufibarbis – liivikukuklane
Formica sanguinea – röövkuklane
Formica truncorum – kännukuklane
Formica uralensis – mustpea-kuklane
 

Sipelglased
Kibe paprika

Kibe paprika ehk kirbik ehk kajenni paprika (Capsicum frutescens) on maavitsaliste sugukonna paprika perekonda kuuluv taimeliik. Vili on koonusjas (munajas) paljuseemneline ebamari, mida ekslikult nimetatakse kaunaks.

Klassifikatsioon
Kibe paprika on liigitatud Cronquisti ja APG III süsteemis maavitsalaadsete seltsi maavitsaliste sugukonda.

Sordid
Kibe paprika levinuimad kultivarid on 
Capsicum frutescens var 'Kambuzi'
Capsicum frutescens var 'Malagueta'
Capsicum frutescens var 'Piri piri'
Capsicum frutescens var 'Tabasco'
Capsicum frutescens var 'Tjabe Rawit'
Capsicum frutescens var 'Siling labuyo'.

Nimetus
Kajenni paprika on nime saanud Prantsuse Guajaanale kuuluva linna Cayenne'i järgi.

Viited

Välislingid 
Sissekanne GRIN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Capsicum frutescens seisuga 15.01.2014.

Maavitsalised
Eesti kultuurtaimed
Köögiviljad
Ravimtaimed
Axel Brun

Axel Brun (sünninimi Axel-Helmuth Brun) (sündinud 5. veebruaril 1930 Paslepa vallas (praeguses Noarootsi vallas) on eestirootslasest maadleja ja maadluskohtunik.

Isiklikud andmed
Axel Brun lõpetas Pürksi algkooli ning aastal 1944 siirdus sarnaselt paljude eestirootslastega Rootsi. Töötanud ka Stockholmis lukksepana.

Karjäär spordis

Maadlejana
 Tuli 1952. aastal Kreeka-Rooma ja vabamaadluses Stockholmi meistriks.

Kohtunikuna
Axel Brun tegutses aastast 1952 Stockholmi klubi Djurgårdens IF juhtorganites. Bruni olulisust sealsetes maadlusringkondades näitab seegi, et klubi koduleheküljel leiduv klubi ajaloo lühiülevaade toob viie nime seas lisaks OM medalivõitjale, teisele Eestis sündinud mehele Edvin Vesterby'le, ära ka Axel Bruni nime. Lisaks on klubi andnud talle 50-aastaseks saamise puhul teenetemärgi "Hõbedane hobuseraud" (Silverhästskon), mis on määratud ka kahele Rootsi kuningale.
Rahvusvahelise Maadlusliidu kõrgema kategooria maadluskohtunik (1965). Kohtunikuna võttis osa 1976., 1980., 1984. ja 1988. aasta olümpiamängudest. Lisaks osalenud 14 korda maailmameistrivõistlustel ning 21 korda täiskasvanute ja noorte Euroopa meistrivõistlustel.

Autasud kohtunikuna
 Aastal 1975 määras Rootsi Maadluskohtunike Liit Axel Brunile autasu "Suur maadluskohtuniku märk" (Stora brottningsdomarmärket). Talle antud märk oli üldse esimene ning kannab seega järjekorranumbrit 1 (sel aastal anti välja kokku kaks märki).
 Aastal 2011 auhinnati teda kui neljakordset olümpiamängude maadluskohtunikku maadlusvõistlustest Fyrstadsbrottning välja kasvanud auhinnaga (Fyrstadsmedalj).

Viited

Eesti maadlejad
Rootsi maadlejad
Rannarootslased
Sündinud 1930
Valdu Reekna

Valdu Reekna (a-ni 1937 Valter Kreekman(n); 5. detsember 1911 – 15. august 1983 Tallinn) oli eesti raamatukogundustegelane.

Hariduskäik
1932 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasium

Töökäik
1954–1957 Tallinna Keskraamatukogu direktor
1959–1961 Kultuuriala Töötajate Ametiühingu Vabariiklik Komitee (esimees)

Viited

Välislingid
Eesti raamatukogunduse biograafiline andmebaas
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti raamatukogundustegelased
Tallinna Keskraamatukogu töötajad
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1911
Surnud 1983
Rahumäe kalmistule maetud
Kleisti mõis

Kleisti mõis (läti keeles Kleistu muiža ) oli poolmõis Lätis Riia linnas Kleisti asumis; selle peahoone aadress oli Kleistu ielā 37. Omaaegse haldusjaotuse järgi asus mõis Riia kreisi Piņķi kihelkonnas. Saksa keeles Kleistenhof või Kleissenhof, vanasti ka Schultzenhof, Lambertshof, Lila Bergs Hoff.

Kleisti mõisa on esimest korda mainitud aastal 1638, mil Gotthard Kettler andis selle Mathias Brahderile. Hilisemad omanikud olid Bergid, von Schultzenid ja Thielaud, aastast 1750 Andreaed või Andreaid, nende järel Vegesackid. Nende külalisena elas aastal 1768 mõisas Johann Christoph Brotze. Vegesackidele kuulus mõis 1880. aastateni, seejärel kuulus see Schultzedele. 

Erinevalt teistest mõisatest, mis asusid Riia linna territooriumil Daugava jõe lõunapoolsel kaldal, ei olnud Kleisti suvemõis vaene, kuigi maad olid mõisal viletsad. Kleisti mõisas kasvatati karja, oli ka lindla. Pärast Läti iseseisvumist kuulus mõis piimatootja Otto Īvānsile, aga 1930. aastatel pidi ta tootmisest loobuma.

Kleisti mõisa hoonetest on säilinud XVIII sajandi teisel poolel ehitatud klassitsistlikus stiilis härrastemaja ja mõisavalitseja maja.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Sissekanne Läti mõisate saidil (läti keeles)

Kurzeme rajoon
Riia mõisad
Daugavgrīva kihelkond
Iļģuciems

Iļģuciems () on asum Lätis, Riia linna Kurzeme rajooni osa pindalaga 2,442 km². Asub Dzirciemsist põhjas,  Imantast idas ja Spilvest lõunas. 24 893 elanikku (2010).

Ajalugu
Iļģuciemsi aladel asusid aastast 1226 Püha Mäe konvendi maad, need eraldas kloostrile Wilhelm Modenast. Neil maadel asus võõrastemaja, mida teati kui Heiligen Geist Hof, alamsaksa keeles hiligen geest hove. Hiljem muutus see nimetus lätipärasemaks Hiligzeemiks, seejärel Ilgezeemiks ja lõpuks sai piirkond tänapäevase nime.

17. sajandist kuulusid need maad Baltā mõisale, lisaks ehitati sinna veel Nordecki mõisa peahoone. Aastast 1786 arvati need maad Riia linna koosseisu. 

18. sajandil rajati asumi maadele mitmeid vabrikuid ja Iļģuciems hakkas kujunema tööstuspiirkonnaks. Esimene neist oli Loderi manufaktuur, mis rajati juba aastal 1794. Järgnesid Schmidti masinatehas aastal 1845 ja aktsiaselts "Tekstiil". Hiljem lisandus veel Iļģuciemsi klaasivabrik ja mitmed teised ettevõtted.  Aastal 1892 sai alguse Iļģuciemsi turg. Teine Riias Daugavat ületav sild raudteesilla järel ühendas asumi ülejäänud linnaga. 

20. sajandi alguses hakkas asumisse käima tramm. Aastal 1926 valmis sealse tsemendivabriku teenindamiseks mõeldud raudtee, millel avati Iļģuciemsi raudteejaam, nõukogude ajal ehitati selle ümbrusesse veel teisigi tööstusettevõtteid. Juba XX sajandi kolmekümnendatel aastatel ehitasid ettevõtjad Iļģuciemsi aladele tüüpprojekti põhjal valminud tööliselamuid, aga 20. sajandi viiekümnendatel aastatel hakkasid sinna kerkima paneelelamud. Asumi tähtsaimaks pargiks on Nordecki mõisa park.

Iļģuciemsis on elanud Raimonds Pauls.

Välislingid

Iļģuciemsi koduleht (läti keeles)
Asum portaalis Cita riga (läti keeles)

Riia asumid
Kurzeme rajoon
Gerli Nõmm

Gerli Nõmm on eesti režissöör ja stsenarist. 

Nõmm töötab kultuuriuudiste toimetaja-saatejuhina Eesti Televisioonis alates 2012. aastast. Ta on lõpetanud Balti Filmi- ja Meediakooli audiovisuaalse meedia erialal ning teinud lühifilme ja telesaateid nii režissööri kui ka operaatorina.

Viited

Välislingid
Sissekanne Eesti Filmi Andmebaasis

Eesti stsenaristid
Sünniaeg puudub
Baltā mõis

Baltā mõis (läti keeles Baltā muiža, ka Mellera muiža või Dāla muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Iļģuciemsi asumis. Mõisa peahoone asus Baltā iela ümbruskonnas. Saksa keeles Weissenhof, vanasti ka Haltermanns Höfchen.

Baltā mõisa maad eraldati Krēmeri mõisast XVII sajandil. Aastast 1767 oli selle omanikuks Hermann Dahl. XVII sajandil püstitasid Dahlid mõisa barokse peahoone, aga peagi ostis mõisa Hermann Friedrich Möller. XIX sajandil oli mõisa agronoomiks lätlane Aleksandrs Rēze, kelle juures armastasid koguned noorlätlased nagu Krišjānis Valdemārs ja Bernhards Dīriķis. XIX sajandi lõpus omandasid mõisa Buxhoevedenid. XX sajandi kahekümnendatel aastatel omandasid mõisa vennad Universid. 

Mõisa juures oli ka väike park, kus asus suguvõsa kalmistu Osolkalns. Ühest pargis asunud alleest on kujunenud tänapäevane Baltā iela.

Pärast Läti iseseisvumist rajati mõisa maadele elamupiirkonnad Balto I ja Balto II. Mõisa hooned hävisid aastal 1944 (selle omanikud Universid põletasid need Nõukogude vägede lähenemisel maha), tänapäeval asuvad mõisakompleksi kohal paneelelamud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Sissekanne Läti mõisate saidil (läti keeles)

Kurzeme rajoon
Riia mõisad
Nordecki mõis

Nordecki mõis (läti keeles Nordeķu muiža, ka Grāves muiža, Fridriha muiža, Fogela muiža või Reima muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Iļģuciemsi asumis. Mõisa peahoone asub aadressil Buļļu ielā 16. Saksa keeles Nordeckshof.

Nordecki mõis rajati XVI sajandil, esimest korda mainitakse seda aastal 1576, mil seda rüüstasid rootsi päritolu piraadid. Varaseim nimetus oli Grāves muiža. Hilisemad omanikud on olnud Witted. XVII sajandil sai mõisa omanikuks  Riia bürgermeister Witte von Nordeck, Nordeckide kätte jäi mõis aastani 1769. Aastal 1783 omandasid mõisa taas Graved, kes ostsid selle von Grottedelt. Seejärel olid mõisa omanikeks Vogelid, aastast 1852 Dubeltid ja aastast 1857 Blumenbachid. Aastast 1866 kuni aastani 1940 kuulus mõis Reimide perele.

Mõisa puidust peahoone ehitati XVII ja XIX sajandi vahetusel.  Säilinud on veel kaks mõisakompleksi kuulunud hoonet, mis on ehitatud hilisemal ajal. Üks neist on aastal 1910 püstitatud uus elumaja, mis oli kasutusel ka katlamajana, teine pargis asuv kivist paviljon.

Mõisal on läbi aegade olnud mitmeid kõrvalhooneid. Mõisakompleks sai alguse XVII sajandil.  Aastal 1797 rajati mõisa juurde paberivabrik, mis tegutses aastani 1808. Aastal 1852 oli mõisakompleksis 17 hoonet, mõisale kuulus ka kaks kõrtsi. Aastal 1879 ehitati mõisa juurde heebrea palvemaja, aastal 1909 veetorn. Aastal 1968 kavandati Buļļu ielā laiendamist, sellega seoses lammutati suurem osa mõisale kuulunud hoonetest, mis olid selleks ajaks halvas seisukorras.

Mõisa juures oli ka väike, 3,6 hektari suurune inglise park, mis on Iļģuciemsi tähtsaim haljasala. Pargis kasvavad suured tammed, läänepärnad, Serbia kuused, vahtrad, Siberi seedermännid ja mägimännid.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Sissekanne Läti mõisate saidil (läti keeles)

Kurzeme rajoon
Riia mõisad
Tarmo Pihlap (1993)

"Tarmo Pihlap" on 1993. aastal ilmunud Tarmo Pihlapi helikassett.

Selle andis välja Arlim.

Helikassett (34:29) Stereo.

Laulud
 "Vana vokk"  / Billy Hill, sõnad Otto Roots
 "Õhtulaul" / Friedrich Webel, sõnad Otto Roots
 "Hällilaul" / Traditsionaalne, sõnad E. Kumar 
 "Penni serenaad"  / Melle Weersma, sõnad Erich Remmelgas
 "Sõduri truudus"  / muusika Robert Norrby, sõnad Erik Axel Karlfeldt,  Sergius Lipp
 "Kevadet ootama jään" / Muusika ja sõnad Tarmo Pihlap
 "Kaugel, kaugel, kus on minu kodu"  / Traditsionaalne, sõnad H. Suurkask
 "Läänemere lained"  / Simon Krannig
 "Ema süda" / Robert Theodor Hansen, sõnad Lydia Koidula
 "Vaikne kena kohakene" / Ferdinand Mühlhausen, sõnad Martin Körber
 "Vana frakk"  / Domenico Modugno, sõnad Otto Roots

Välislingid
Albumi info Eesti Rahvusbibliograafia veebilehel

Tarmo Pihlapi albumid
1993. aasta albumid
Dzirciems

Dzirciems on asum Lätis, Riia linna Kurzeme rajooni osa pindalaga 2,44 km².  Asub Iļģuciemsist lõunas, Imantast idas ning Ķīpsalast läänes. 12 856 elanikku (2010). 

Dzirciemsi asumi madalamad osad ulatuvad Daugava ääres vaevu üle merepinna. Samas asub asumis Riia kõige kõrgem punkt – 28 meetri kõrgune Dzegužkalns samanimelises pargis.

Dzirciemsi vanim maaomanik oli Riia Püha Jüri hospidal. Aastaks 1692 oli asumisse kerkinud 102 maja. XVII sajandil asustasid seda ala põhiliselt lätlased.  Dzirciemsi aladele rajati aastal 1667 kool, kus aastal 1689 õppisid ainult läti lapsed.

XVIII sajandi lõpus asus sinna elama Preisi konsul ja kaupmees Helmund, kellele kuuluv firma Helmund & Sohn rajas asumisse esimese vabriku. Jānis Šteinhauers rajas asumisse hollandi tuuliku ja paberivabriku, mis oli esimene paberivabrik Riia linnas. Aktiivsemalt hakati asumisse tööstusettevõtteid rajama siiski XIX sajandi teisel poolel. Tekkisid turbiine, aniliinvärvi, parketti ja lakki tootvad ettevõtted. Aastal 1863 valmis õlleteheas "Iļģuciems", mis oli esimene õlletehas Lätimaal. Aastal 1870 valmis teine õlletehas "Tanheizers", aga aastal 1930 kolmas – "Aldaris".  Aastal 1945 liideti need õlletehased ühte.

Dzirciemsi aladel asusid ka  Dresdeni mõis ja Gerstenmeieri mõis.

Aastal 1893  kavandas Georg Kuphaldt Dzegužkalnsi ümber pargi, mis valmis lõplikult aastaks 1911. Parki ehivad lava ja kohvik-paviljonid.

Daugava haru Zundi äärsed maad kuulusid XIX sajandi lõpus rikkale puiduga kaubitsevale Georg Wilhelm Schröderile. Aastal 1902 ehitas ta sinna tolle aja kohta moodsad elumajad.  Põhiosa hoonetest on aga kerkinud Nõukogude võimu ajal Dzirciemsi tänava ümber. Selle tänava järgi on asum ka oma nime saanud.

Dzirciemsis asub Riia Stradiņši Ülikooli aastal 1987 rajatud hoonetekompleks.

Välislingid 

Dzirciemsi koduleht (läti keeles) 

Riia asumid
Kurzeme rajoon
Tanel Rander

Tanel Rander (pseudonüüm chaneldior; sündinud 1. detsember 1980) on eesti kunstnik.

Töötanud juristi ja advokaadina, alates 2009. aastast vabakutseline kunstnik. Tema loominguline tegevus jaguneb eksperimentaalseteks, keele ja psühholoogia tasandil toimivateks performatiivseteks praktikateks ning kriitiliseks, Ida-Euroopa diskursuse ja dekoloniaalsusega seotud uurimuseks. 2018. aastal avas ta Valgas projektiruumi Brīvības galerija.

Teosed
 Raamat "Kontrolli alt väljas", (pseudonüümi chaneldior all), 2008
 Raamat "Tammeöö", (pseudonüümi c: all, koostöös Erkki Luuk'iga), 2012
 Tekstid "Odessa või São Paulo?", "Teekond põllule" ja "Jõgi ja jõerahvas" kogumikule "Mitte-Tartu", Topofon, 2012
Kaastööd kogumikule "Olematute raamatute antoloogia" (koostaja Kiwa), Paranoia kirjastus 2014 
Kaastöö "Basic Forms" kogumikule "Entry Points. Stories of the Leaning House", seoses näitusega "Arheoloogiafestival – kihistusi pildist ja ruumist", kuraator Maria Arusoo, Tartu Kunstmuuseum, 2014 
Kaastöö kogumikule "Revisiting Footnotes", LCCA (Läti Kaasaegse Kunsti Keskus), Riia, 2015
Kaastöö "Time for a Dream" näituse "Identity. Behind the Curtain of Uncertainty" kataloogi, kuraator Solvita Krese, Ukraina Rahvuslik Kunstimuuseum, Kiiev, 2016 
Raamat "Arhiivid ja allumatus: visuaalkultuuri muutuvad taktikad Ida-Euroopas", toimetajad Margaret Tali ja Tanel Rander, Eesti Kunstiakadeemia Kirjastus, 2016
Kaastöö "Hoia oma austrit!" näituse "Metafoorid kodule" kataloogi, kuraator Joanna Hoffmann, Tartu Kunstimuuseum, 2018

Näitused
 "Geneesia", East Creative Space, Tallinn, 2010
 "Uriaadi lõpp", (koostöös Erkki Luuk`iga), Y Galerii, Tartu, 2010
 "Kesktalvine hnott", (koostöös Erkki Luuk`iga), Tallinna Linnagalerii, 2010
 "Decolonize This", Y Galerii, Tartu, 2012
 "No Borders - No Difference?", Tartu Kunstimaja monumentaalgalerii, 2013
 "The Frontline East", LCCA (Läti Kaasaegse Kunsti Keskus), Riia, 2015
 "Kolmas tee", Tallinna Linnagalerii, 2016

Artiklid 

 Mis võiks toimuda galeriis, millel puudub lagi?
 Kus me asume, kui mõtleme neoliberalismist?
 Revisionistid ajaloo prügikasti ümber
 Tõejärgse ajastu tõejärgne kunst
 Tants kahe masinavärgi vahel
 Ilma kehata varjud
 Nostalgia võim
 Ida-Euroopa unelm ja hallutsinatsioon
 Kuradi reha
 Nii et suur kunst, väike poliitika?
 Võõrandumise psühhogeograafia

Viited

Välislingid
http://chnldr.blogspot.com
http://www.cca.ee/kunstnikud/tanel-rander
https://www.muurileht.ee/kiirkohting-tanel-rander/
http://echogonewrong.com/the-guillotine-effect-an-interview-with-tanel-rander/
Tanel Rander ETIS-es

Eesti advokaadid
Eesti kunstnikud
Eesti kriitikud
Eesti kirjanikud
Sündinud 1980
Kuraatorid
Amy Tan

Amy Tan (hiina keeles 譚恩美; sündinud 19. veebruaril 1952 Oaklandis) on hiina päritolu USA kirjanik.

Ta on sündinud California osariigis Oaklandis hiina emigrantide lapsena, tema isa oli elektriinsener ja baptistivaimulik. Ta oli 14-aastane, kui ta isa ja vanem vend väikese vahega surid. Siis ema pani tema ja ta noorema venna Montreux'sse (asub Vaud' kantonis Šveitsis), kus ta lõpetas keskkooli. Seejärel pöördus ta tagasi USA-sse ning sai San Jose Riikliku Ülikoolist bakalaureuse- ja magistrikraadi inglise kirjanduse ja lingvistika alal. Hiljem sooritas ta doktorieksamid lingvistika alal California Ülikoolis (Berkeleys ja Santa Cruzis).

Tema teoste läbivaks teemaks on emade ja tütarde suhted. Tema teostest on eesti keelde tõlgitud "Õnnerõõmu Klubi" (Tallinn, Varrak, 1996, tõlkija Pille Runtal, originaal ilmus aastal 1987) ja "Köögijumala naine" (Tallinn Tänapäev 2013 (sarjas "Punane raamat"), tõlkija Jana Linnart, originaal ilmus aastal 1991). Ta kirjutab inglise keeles.

Isiklikku 
Ta tutvus tulevase abikaasa Louis DeMatteiga aastal 1974 pimekohtingul; tema abikaasa on jurist.

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1952
Gerstenmeieri mõis

Gerstenmeieri mõis (läti keeles Gerstenmeiera muiža, vanasti ka Gerstenmeijera muiža) oli suvemõis Lätis Riia linnas Dzirciemsi asumis aadressiga Eiženijas ielā 20–22. 

Suvemõisal oli kaks peahoonet. Eiženijas iela 8 kandis asunud teine hoone on aga hävinud. Säilinud on ilmselt XIX sajandil ehitatud klassitsistlik hoone. Ehkki peahoone aadressiks on Eiženijas iela, asub lähedal, aadressil Ķiršu ielā 4, samuti mõisale kuulunud klassitsistlik puuhoone.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Sissekanne Läti mõisate saidil (läti keeles)

Kurzeme rajoon
Riia mõisad
Dresdeni mõis

Dresdeni mõis (läti keeles Drēzdena muiža või Drēzena muižiņa) oli suvemõis Lätis Riia linnas Dzirciemsi asumis peahoone aadressiga Daugavgrīvas ielā 37/39. Saksa keeles Dresdenhaus või Langes nams. 

Dresdeni suvemõisa rajas XVIII sajandi teisel poolel Cēsisest Riiga kolinud Carl Gustav Dresden (Johann Christoph Brotze andmetel ehitas selle Meno Holst ja Dresden ostis vastvalminud hoone ära). Lisaks baroksele peahoonele oli krundil veel mitmeid kõrvalhooneid, kuid need ei ole säilinud. Üks säilinud majandushoone lammutati XX sajandi kaheksakümnendatel aastatel. Aastail 1870 ja 1912 rekonstrueeriti mõisa ning muudeti veidi selle välimust, eemaldati barokseid detaile ja lisati veranda. XX sajandi kaheksakümnendatel aastatel võeti mõisa rekonstrueerimine taas ette, sihiks oli taastada hoone algne, XVIII sajandil antud välimus.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Sissekanne Läti mõisate saidil (läti keeles)

Kurzeme rajoon
Riia mõisad