John William Strutt, kolmas parun Rayleigh

John William Strutt, kolmas parun Rayleigh (ka lord Rayleigh; 12. november 1842 Langford Grove, Essex – 30. juuni 1919 Witham, Essex) oli inglise teadlane, kes andis olulise panuse nii teoreetilisse kui ka eksperimentaalfüüsikasse. 

Rayleigh töötas kogu oma akadeemilise karjääri jooksul Cambridge'i Ülikoolis. Arvukate autasude seas anti talle 1904. aastal Nobeli füüsikaauhind "gaaside tiheduse uurimise ja nende uuringute käigus argooni avastamise eest". Aastatel 1905–1908 oli ta Londoni Kuningliku Seltsi president ja 1908–1919 Cambridge'i Ülikooli kantsler.

Rayleigh esitas esimese teoreetilise selgituse valguse elastse hajumise kohta osakestelt, mille mõõtmed on palju väiksemad hajuva valguskiirguse lainepikkusest. Seda käsitlust nimetatakse Rayleigh' hajumiseks ja see annab füüsikalise selgituse selle kohta, miks on taevas sinine. Lisaks uuris Rayleigh tahkistes levivaid ristiseid pinnalaineid, mida tänapäeval nimetatakse Rayleigh' laineteks. 

Vooliste dünaamikas võttis ta kasutusele dimensioonita suuruse, Rayleigh' arvu, mis on seotud loodusliku konvektsiooniga. Panustas vooliste dünaamikasse, tutvustades kontseptsioone Rayleigh' voolamisest, Rayleigh'-Taylori ebastabiilsusest ja Rayleigh' tingimusest, mis tagavad Taylori-Couette'i voolamise stabiilsuse. Lisaks formuleeris ta aerodünaamilise tõstejõu tsirkulatsiooniteooria. Optikas pakkus Rayleigh välja nurklahutuse kriteeriumi. Tema klassikalise musta keha kiirguse jaoks Rayleigh'-Jeansi valemi tuletamisel oli oluline osa kvantmehaanika teooriate tekkimiseks (vt katastroof ultravioletses spektri osas – ingl. k. ultraviolet catastrophe). Kõigele lisaks on Rayleigh tänini akustikute ja akustikainseneride seas hinnatud akustikaõpiku "The Theory of Sound" (1877) autor.

Tunnustus 
Tema järgi on nimetatud nii Kuul kui ka Marsil olev Rayleigh' kraater. Samuti nimetati tema järgi 1. juuni 2007 Asteroid 22740 Rayleigh. Pinnalaineid tahkistes nimetatakse tema järgi Rayleigh' laineteks. Akustilise eritakistuse ühik rayl on samuti nimetatud tema auks. Rayleigh'le anti järgmised autasudː

 Smithi auhind (1864)
 Kuninglik medal (1882)
 Matteucci medal (1894)
 valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liikmeks (1897)
 Copley medal (1899)
 Nobeli füüsikaauhind (1904)
 Elliott Cressoni medal (1913)
 Rumfordi medal (1914)

Lord Rayleigh oli ka algsete 1902. aasta kroonimise autasu teenete ordeni saajate seas, mille saajate nimekiri avaldati 26. juunil 1902, ja sai 8. augustil 1902 ordeni kuningas Edward VII Buckinghami palees.

6. septembril 1902, matemaatik Niels Henrik Abeli 100. sünniaastapäeva tähistamisel, nimetati Rayleigh Oslo Ülikooli matemaatika audoktoriks (Doctor mathematicae).

William Ramsay, kes teostas koos Rayleigh'ga uuringuid, mis viisid argooni avastamiseni, kasutas tema kohta sõnu "suurim praegu elav inimene".

Vaata ka
 Rayleigh' arv
 Rayleigh' hajumine
 Rayleigh' jaotus
 Rayleigh' ketas
 Rayleigh' laine
 Rayleigh' medal (akustika instituut)
 Rayleigh' medal (füüsika instituut)
 Rayleigh'-Jeansi valem
 Rayleigh'-Ritzi meetod
 Raylegh' voolamine
 Raylegh' võrrand

Viited

Välislingid
 Lord Rayleigh Nobeli auhinna lehel

Inglise füüsikud
Nobeli füüsikaauhinna laureaadid
Sündinud 1842
Surnud 1919