joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Beatrix (Madalmaade kuninganna)

Beatrix Wilhelmina Armgard van Oranje-Nassau (sündinud 31. jaanuaril 1938) oli Madalmaade kuninganna (Madalmaade Kuningriigi kuninganna) 1980–2013. Ta on kuninganna Juliana ja prints Bernhardi tütar. 

Beatrix abiellus 1966 Saksa diplomaadi Claus von Amsbergiga. 

Beatrix sai troonile pärast seda, kui tema ema Juliana troonist loobus. Juliana suri 2004. aastal 94-aastaselt. Kuningannana on Beatrix olnud konservatiivne ja väärikas, püüdes avalikku ellu mitte sekkuda. Teda hinnatakse kui professionaalset ja edukat konstitutsioonilist monarhi. 30. aprillil 2013 loobus ta ise troonist oma poja Willem-Alexanderi kasuks.

Kõigile Beatrixiga samal päeval, 31. jaanuaril 1938, sündinud lastele annetas Eesti Philips selleks puhuks valmistatud hõbepeekri, selle sai 63 last. Peekrite valmistamine ja lastevanematele saatmine läks maksma ümmarguselt 1000 krooni.

Ta külastas 14. mail 2008 Eestit.

Tunnustus 

 1996 – Karl Suure auhind
 2008 – Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk

Perekond
Beatrixil on abielust Claus von Amsbergiga kolm poega:
 prints (kuningas alates 2013) Willem-Alexander (sündinud 1967)
 prints Johan Friso (sündinud 1968)
 prints Constantijn (sündinud 1969)

Sugupuu

Viited

Välislingid 

Hollandi inimesed
Madalmaade monarhid
Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1938
Woodrow Wilson

Thomas Woodrow Wilson (28. detsember 1856 Staunton, Virginia – 3. veebruar 1924 Washington) oli Ameerika Ühendriikide 28. president aastail 1913–1921.

Usutunnistuselt oli ta liberaalne presbüterlane. 

8. jaanuaril 1918 pidas ta kongressile kõne, milles esitas neliteist teesi Euroopa ülesehitamiseks pärast esimest maailmasõda. See kõne oli Rahvasteliidu loomise üheks aluseks. Rahvasteliidu asutamise püüete eest pälvis Wilson 1919. aastal Nobeli rahuauhinna, et aga Ameerika Ühendriikide Senat jättis 1920. aastal Versailles' rahulepingu ratifitseerimata, siis jäi USA Rahvasteliidust hoopiski välja.

Tema asepresident oli Thomas R. Marshall.

Tunnustus
Thomas Woodrow Wilson valiti 1897. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.

Ameerika Ühendriikide presidendid
Nobeli rahuauhinna laureaadid
Sündinud 1856
Surnud 1924
Homöostaas

Homöostaas tähendab bioloogias organismi parameetrite hoidmist teatud piiratud vahemikus. Isegi väike muutus keemilistes või füüsikalistes raku sisekeskkonna omadustes võib organismi biokeemilisi protsesse häirida ning ekstreemjuhtudel koguni organismi tappa. Homöostaasi põhiidee sõnastas 1857. aastal prantsuse füsioloog Claude Bernard. Homöostaas on võimalik ka masinates, nt külmutuskapp hoiab sisetemperatuuri homöostaatiliselt.

Temperatuuri homöostaasi võime alusel jaotatakse organismid poikilotermseteks ehk kõigusoojasteks (need, kellel kehatemperatuuri homöostaas puudub, näiteks taimed, selgrootud loomad, kahepaiksed) ja homöotermseteks ehk püsisoojasteks (need, kellel kujuneb täiskasvanuks saades kehatemperatuuri hoidmine, nt linnud ja imetajad).

Mida tuleb hoida konstantsena organismis?
glükoosi kontsentratsioon
erinevate ioonide kontsentratsioon (nt. naatrium, kaalium, kaltsium)
süsihappegaasi kontsentratsioon
vee- ja osmoregulatsioon (vee ja lahustunud aine vahekord)
pH (happe ja leelise vahekord)

Vaata ka 
sotsiaalhomöostaas
homöorees
autokatalüüs
allostaas
enantiostaas
proteostaas
reostaas
tasakaaluolek

Bioloogia
Füsioloogia
Küberneetika

lt:Savireguliacija
Zlatoust

Zlatoust (vene Златоуст) on linn Venemaal Tšeljabinski oblastis. Asub Uuralites Ai jõe ääres 160 km Tšeljabinskist läänes.

Ajalugu 

Rajati 1754. aastal metallurgiatehase ehitusega seoses, linnaõigused sai 1865. aastal. 1815. aastal rajati sinna relvatehas.

Zlatoust on metallurgia ja masinatööstuse keskus. Seal valati 1860. aastal esimesed Venemaa terassuurtükid.

1903. aastal suruti seal veriselt maha tööliste streik.

Elanike arv on 163 919 (2020). 2005. aastal oli 191 500.

Zlatoustis sündinud kuulsaid inimesi 
Svetlana Išmuratova (1972–), laskesuusataja
Anatoli Karpov (1951–), maletaja
Ernst Paklar (1908–1950), ajaloolane
Lidija Skoblikova (1939–), kiiruisutaja
Natalja Snõtina (1971–), laskesuusataja
Boriss Šapošnikov (1882–1945), sõjaväelane
Anatoli Šmigun (1952–), suusataja ja suusatreener
Aleksei Reunkov (1984–), jooksja

Viited

Välislingid 

Zlatousti koduleht

Tšeljabinski oblasti linnad
Eesti sportlaste olümpiamedalivõidud

Eesti ja Eestist pärit sportlased on olümpiamängudelt võitnud 81 medalit (27 kuldmedalit, 23 hõbemedalit ja 31 pronksmedalit). Neist 71 suveolümpiamängudelt ja 10 taliolümpiamängudelt. Iseseisva Eesti riigi eest on võidetud 44 medalit (36 suveolümpiamängudelt ja 8 taliolümpiamängudelt)

Eestlaste olümpiamängude kuldmedalivõidud
Suveolümpiamängudelt on võidetud 21 ja taliolümpiamängudelt 5 kuldmedalit, neist Eesti riiki esindades 13 medalit (9 suveolümpiamängudelt ja 4 taliolümpiamängudelt).

Eestlaste olümpiamängude hõbemedalivõidud
Suveolümpiamängudelt on võidetud 20 ja taliolümpiamängudelt 2 hõbemedalit, neist Eesti riiki esindades 11 medalit (9 suveolümpiamängudelt ja 2 taliolümpiamängudelt).

Eestlaste olümpiamängude pronksmedalivõidud
Suveolümpiamängudelt on võidetud 26 ja taliolümpiamängudelt 3 pronksmedalit, neist Eesti riiki esindades 19 medalit (17 suveolümpiamängudelt ja 2 taliolümpiamängudelt).

Vaata ka
Eesti olümpiamängudel

Viited

Välislingid
 Olümpiamängud eok.ee
 Eestiga seotud sportlased olümpiamängudel eok.ee
 Jaak Valdre Eesti sai olümpiapronksi võrra rikkamaks. Kas kadus viimane valge laik meie spordiajaloos? 27.detsember 2019

Eesti olümpiamängudel
Kriteerium (ajakiri)

Kriteerium oli eestikeelne kultuuriajakiri, mis ilmus veebiajakirjana. See vahendas peamiselt välismaist filosoofiat ja kultuuri ning edastas välismaiseid kultuuriuudiseid. Kriteerium ilmus alates veebruarist 2006 üks artikkel nädalas. Ajakirja toimetas Peeter Helme. 

"Kriteeriumi väljaandjate eesmärgiks ongi vahendada Eestisse selliseid Euroopa kirjanduse ja mõtteloo suundi, mis pole tõlkijate eelistuste või valitsevate vaimsete hoiakute tõttu meil seni suure tähelepanu osaliseks saanud ning mis tegelevad vertikaalse, üleva ja ülendava otsimisega. Kas ka leidmisega, jäägu juba iga lugeja otsustada ..." (Peeter Helme)

2009. aasta aprilli seisuga oli avaldatud Toomas Abilise, Björn Clemensi, Iwan Durreri, Hanna Hauru, Claus Heimese, Peeter Helme, Kristel Kaljundi, Igor Kotjuhi, Anne Lange, Paavo Matsini, Jonah F. Mitchelli, Mika Puumalaise, Raivo Joosep Raave, Tanel Randeri, Aarne Rubeni, Martin Schwarzi, Johannes Schülleri, Anton Hansen Tammsaare, Indrek Vaino, Maarja Vaino ja Toomas Verrevi tekste. Intervjueeritud on Boriss Baljasnõid, Jan Kausi ja Andres Langemetsa.

Vaata ka
Eesti kultuuriajakirjade loend

Välislingid 
 Kriteeriumi koduleht (ei tööta)
 Arhiveeritud ajakirjanumbreid 
 Avatud on kultuurikiri Kriteerium, Terve Mõistuse Sündikaat, 23. veebruar 2006.
 Antenn: Uus mõtteloo ja kirjanduse vahendaja, Eesti Ekspress, Areen. 1. märts 2006.
 Peeter Helme tutvustab kultuuri, Eesti Päevaleht, 12. august 2006
Eesti endised ajakirjad
Eesti kultuuriajakirjad
Kirjandusajakirjad
Eesti veebisaidid
Konstantin Märska

Konstantin Märska (28. mai 1896 Kuressaare – 30. august 1951 Tallinn) oli Eesti filmioperaator, Eesti filmikunsti rajajaid.

Märska hakkas juba 15-aastaselt Kuressaares tööle kinomehaaniku abilisena. Ta oli koos vend Theodor Märskaga tummfilmikompanii Estonia-Film üks asutajatest. Aastaid töötas ta filmistuudios Eesti Kultuurfilm (asutatud 1931. aastal), kus tema käe all valmis hulgaliselt kroonika- ja sündmusfilme.  

1930. aastal valmis Märska ja Boris Jaanikose koostöös film "Kuldämblik". See oli esimene Eestis valminud nn plaadihelifilm, st heli oli salvestatud eraldi plaadile.  

Konstantin Märska on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.

Filmograafia

Operaatorina
"Mineviku varjud" (1924)
"Dollarid" (1929)
"Vigased pruudid" (1929)
"Jüri Rumm" (1929)
"Kuldämblik" (1930)
"Pühad Petseris" (1936)
"Vaated Osmussaarelt" (1937)
"Nobedate näppude linn" (1937)
"Isoviha" (1939) Soome
"Simo Hurtta" (1940) Soome
"Eesti põlevkivi" (1948)
"Hülgepüük" (1949)
"Nõukogude Eesti kalurid" (1950)
"Rünnak soodele" (1951)

Viited

Välislingid 

Lauri Kärk "Filmimehe elu Eesti Vabariigis: Konstantin Märska 100" – postimees.ee, Kultuur, 31. mai 1996 
Arthur Ruusmaa "Märska, Konstantin – filmioperaator" – virumaa.ee, 19. mai 2002
"Fotonäitused. Konstantin Märska "115". Eesti Filmiarhiiv

Eesti filmioperaatorid
Eesti film 1918-1940
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1896
Surnud 1951
1374

1374. aasta

Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand

Aastakümned: 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad - 1370. aastad - 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad

Aastad: 1369 1370 1371 1372 1373 - 1374 - 1375 1376 1377 1378 1379

Sündmused maailmas 

 ...

Sündmused Eestis 

 ...

Sündinud 
 ...

Surnud 
 ...

1374

1374
Samuel Huntington

Samuel Phillips Huntington (18. aprill 1927 – 24. detsember 2008) oli USA politoloog, Harvardi ülikooli professor.

Huntingtoni tuntuimad tööd pärinevad rahvusvaheliste suhete alalt, nn tsivilisatsioonide kokkupõrke teemal. 1993. aastal avaldas ta ajakirjas Foreign Affairs äärmiselt mõjuka ja sageli tsiteeritud artikli "The Clash of Civilizations?", mis kontrasteerus teise mõjuka politoloogilise käsitlusega – Francis Fukuyama "ajaloo lõpu" kontseptsiooniga. Hiljem laiendas Huntington oma artikli raamatuks, mis ilmus 1996.

Huntingtoni käsitluse pearõhk on kultuurierinevuste tähtsustamisel konfliktide allikana.

Teosed
 "Tsivilisatsioonide kokkupõrge ja maailmakorra ümberkujundamine". Tartu: Fontes, 1999. ISBN 9985-9194-4-0
 "Kultuur on tähtis" (koos Lawrence E. Harrisoniga). Pegasus 2002, ISBN 9985933745

Välislingid
 Lawrence E.Harrison, Samuel P. Huntington "Kultuur on tähtis. Kuidas väärtushinnangud kujundavad inimarengut" Eesti Ekspress, 28. november 2002
 Alo Raun.  Suri maailma kaheksaks jaganud teadlane Postimees, 28. detsember 2008
 Andres Herkel. Järelehüüe Huntingtonile, 28. detsember 2008
 Heiki Suurkask. Tsivilisatsioonide kokkupõrke isa Samuel Huntington on surnud EPL, 29. detsember 2008
 Priit Simson. Kas Huntington oli prohvet? EPL, 30. detsember 2008

Ameerika Ühendriikide politoloogid
Sündinud 1927
Surnud 2008
Mihkel Soon

Mihkel Soon (sündinud 16. detsembril 1980) on Eesti pillimeister. Õppinud ökoloogiat, uurinud putukaliike vanades metsades  ja kaitsnud Tartu Ülikoolis Asko Lõhmuse juhendatavana bakalaureusekraadi.

Töö pärimuskultuuri vallas
Mihkel Soon on ansamblite Tsõdsõpujaleelo ja Sinimaniseele liige. Ta on tunnustatud väikekannelde meister.

Tunnustus 

 2019 stipendium "Ela ja sära"

Pere
Soon kasvas üles Võhu külas Virumaal. Ta on bioloog Enn Soone poeg. 2006. aasta suvest on ta abielus Katrin Soonega (sündinud Valk). Ta on nelja lapse isa. Villu Soon on Mihkel Soone vend.

Viited

Välislingid
Kandlemeister Mihkel Soon
Elolinõ: Puutöö ETV 2006

Eesti ökoloogid
Eesti muusikud
Sündinud 1980
Lauri Õunapuu

Lauri Õunapuu (sündinud 1. detsembril 1976) on eesti pärimusmuusik. 

Ta on ansamblite Metsatöll (alates 1999), Ülemakstud Rentslihärrad, Harju Mehed ja Sinimaniseele (alates 2002) liige ning Arhailise Meestelaulu Seltsi asutajaliige. On kuulunud ansamblitesse Messier ja Tsõdsõpujaleelo.

Õunapuu on Vikerraadio saatesarja "Huvitaja" saatelõigu "Päritud laul" saatejuht.

Isiklikku 
Ta on abielus pärimusmuusiku Meelika Hainsooga. Neil on poeg Laas ja tütar Lee.

Raamatud 
 2013 – "Külalaulik 1. Rahvalaule sajanditaguseilt Eesti külatänavailt", ISBN 9790540022105
 2019 – "Papa laulik. Rahvalikke laule eelmise sajandi algusest", SP Kirjastus, ISBN 9790801713087

Tunnustus
 2016 Eesti Folkloorinõukogu auhind
 2020 Etnokulp (pärimusmuusika keskuse erikulp)
 2021 stipendium "Ela ja sära"

Viited

Välislingid
 
Lauri Metsatöllu kodulehel
Eesti Folkloorinõukogu auhinna laureaat

Eesti rahvamuusikud
Metsatöll
Sündinud 1976
Arica

Arica on linn Tšiili põhjaosas Vaikse ookeani rannikul Arica y Parinacota piirkonnas 18 km kaugusel Peruu piirist.

Linnast 20 km kaugusel asub Chacalluta lennuväli.

Elanike arv on 186 000 (2005).

Ajalugu 

Arheoloogia on näidanud, et Arica on olnud asustatud vähemalt 10 tuhat aastat.

Linna asutas 1541 Hispaania kapten Lucas Martinez de Begazo. 1570 oli linna täielik nimi La Muy Illustre y Real Ciudad San Marcos de Arica.

Aricas on sadam. Juba 1545. aastast alates on Arica kaudu Hispaaniasse hõbedat veetud. Esialgu pärines hõbe tänapäeva Boliivia alal olevast Potosist. Potosis asus maailma läbi aegade suurim hõbedakaevandus. Seetõttu oli Arica Hispaania jaoks väga oluline sadam.

Samal põhjusel oli Arica tähtis Hispaania riigi vaenlaste jaoks. Aricat rüüstasid mereröövlid Francis Drake, Thomas Cavendish, Richard Hawkins, Joris van Spilbergen, John Watling, Simon de Cordes, Leandro de Valencia, Bartholomew Sharp, William Dampier ja John Clipperton.

Pärast Ladina-Ameerika vabadusvõitlust läks Arica Peruu koosseisu. 1836–1839 ja 1841–1842 oli ta Boliivia poolt okupeeritud. Pärast Salpeetrisõda läks Arica Tšiilile.

1855 rajati Arica–Tacna raudtee. See 53 km pikkune raudtee oli üks esimesi Ladina-Ameerikas ja see töötab tänapäevani.

13. augustil 1868 toimus linna lähedal maavärin magnituudiga 8 kuni 9.  Selle ohvrite arv ei ole selge. On väidetud, et neid olevat olnud 25–70 tuhat, samuti on väidetud, et see ei saa olla võimalik, sest sel ajal elas Aricas üldse vähem kui 3000 inimest. Maavärinas tekkinud tsunami jõudis Hawaile, Jaapanisse ja Uus-Meremaale.

Kliima 

Aricas on troopiline kliima.

Vihma seal ei saja, täpsemalt on keskmine aastane sademete hulk 0,76 mm. Sellegipoolest pole õhuniiskus väga väike. Keskmiselt on see kõige madalam veebruaris (71,5%), kõige kõrgem juunist augustini (76,5%). Aastas paistab päike keskmiselt 1766 tundi, sellest kõige rohkem aprillis (219 tundi) ja märtsis (198 tundi), kõige vähem septembris (45 tundi) ja augustis (81 tundi).

Kõige kõrgemad õhutemperatuurid Aricas on mõõdetud märtsis (35 °C) ning jaanuaris ja veebruaris (33 °C). Kõige madalam on oktoobri maksimumtemperatuur (+24 °C). Öökülma ei ole Aricas kunagi mõõdetud. Talvel (lõunapoolkeral juunist augustini) on täheldatud temperatuuri langust +6 °C-ni. Kõige kõrgem miinimumtemperatuur on registreeritud veebruaris (+15 °C).

Viited 

Tšiili linnad
Michaela Dorfmeister

Michaela Dorfmeister (sündinud 25. märtsil 1973 Viinis) on Austria endine mäesuusataja. Üks kõigi aegade edukamaid mäesuusatajaid. Kahekordne olümpiavõitja (2006) ja kahekordne maailmameister (2001 ja 2003).

Dorfmeister oli spetsialiseerunud põhiliselt kiirust nõudvatele aladele, millel ta ka oma kõik tippvõistluste medalid võitis. Esimese kuldmedali sai ta maailmameistrivõistlustel 2001. aastal Sankt Antonios, kus ta võitis kiirlaskumise. Ülisuurslaalomis tuli ta maailmameistriks kaks aastat hiljem Sankt Moritzis. Olümpiakullad sai Dorfmeister Torinos 2006. aasta olümpiamängudelt, kus ta tuli olümpiavõitjaks kiirlaskumises ja ülisuurslaalomis.

Michaela Dorfmeisteri karjäär maailmakarikavõistlustel algas hooajal 1991/1992 ja lõppes 2005/2006. Viieteist hooaja jooksul võitis Dorfmeister korra, hooajal 2001/2002, üldkarika, millele lisaks võitis ta mitu üksikalade karikat. Maailma karikavõistluste etapivõite kogunes tal 25 (10 ülisuurslaalomis, 8 suurslaalomis ja 7 kiirlaskumises).

Dorfmeister on võitnud MK-etapi vanima naismäesuusatajana. 3. märtsil 2006 sai ta Hafjelli ülisuurslaalomis esikoha, kui ta oli 32 aasta ja 343 päeva vanune.

Michaela Dorfmeister lõpetas tippsportlase karjääri 18. märtsil 2006.

Saavutused

Olümpiamängudel 

 1998 Nagano 
  hõbemedal ülisuurslaalomis
 2006 Torino 
  olümpiavõitja kiirlaskumises
  olümpiavõitja ülisuurslaalomis

Maailmameistrivõistlustel 

 1999 Vail
  hõbemedal kiirlaskumises
  pronksmedal ülisuurslaalomis
 2001 Sankt Anton
 maailmameister kiirlaskumises
 2003 Sankt Moritz 
  maailmameister ülisuurslaalomis

Maailma karikavõistlustel

Maailma karikas 

 Üldkarikas
 1. koht: 2002
 2. koht: 2000 
 3. koht: 2006 

 Suurslaalomi karikas
 1. koht: 2000
 2. koht: 2002
 3. koht: 2001 

 Ülisuurslaalomi karikas 
 1. koht: 2005, 2006
 2. koht: 1999 
 3. koht: 2002, 2004

 Kiirlaskumise karikas
 1. koht: 2003, 2006
 2. koht: 2002
 3. koht: 1999, 2005

Maailma karikavõistluste etapivõidud

Välislingid 
Koduleht
 
Michaela Dorfmeister SKI-db kodulehel 

Austria mäesuusatajad
Sündinud 1973
Hiidmanner

Hiidmanner on geoloogilises minevikus eksisteerinud mitmest tänapäevasest mandrist koosnenud manner.

Hiidmandrid olid näiteks Gondwana, Rodinia, Pangaea ja Lauraasia.

Viimaste hiidmandrite Pangaea ja Lauraasia lagunemise järel on tekkinud kõik tänapäeva ookeanid peale Vaikse ookeani, mis on jäänuk Pangaead ümbritsenud hiidookeanist Panthalassast.

Mandrid lagunevad nii, et alguses tekib mandrile riftivöönd, geoloogiliselt aktiivne ala, kus toimub palju maavärinaid ja kus võivad esineda vulkaanid. Riftivööndi kohalt hakatakse mandrit lahku käristama: kumbki pool liigub eri suunas. Riftivööndi kohale tekivad algul suured, sügavad ja kitsad järved, hiljem pikad ja kitsad lahed.

See protsess toimub tänapäeval Aafrikas, kus Ida-Aafrika hakkab ülejäänud Aafrikast eralduma (Ida-Aafrika riftivöönd). Sellesse kohta on juba tekkinud hulk järvi (neist suurimad on Tanganjika järv ja Njassa järv) ning Punane meri on juba Araabia poolsaare Aafrikast eraldanud.

Tänapäeval saab hiidmandrina käsitleda Euraasiat, mis koosneb hulgast eri päritolu laamadest. Nende vahel kunagi eksisteerinud veekogud, näiteks Tethyse ookean, on kadunud, maismaaosad on üksteisega kokku põrganud ja põrkekohta on tekkinud kõrged mäestikud: Püreneed, Alpid, Kaukasus ja Himaalaja. Ka Austraalia liigub põhja poole, Euraasia suunas.

Vaata ka
Mikrokontinent

Geotektoonika
Paleogeograafia
Vasakliit

Vasakliit (soome keeles Vasemmistoliitto, lühend Vas.) on Soome uusvasakpoolne partei, teine vasakpoolne erakond Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei kõrval. Vasakliit on Põhjala Vasak-Rohelise Alliansi ja Uue Euroopa Vasakfoorumi asutajaliige. Partei toetus Soome parlamendivalimistel on tavaliselt olnud 10% ringis. Parteil on Eduskunnas 16 kohta.

Ajalugu 

Partei asutati 1990. aasta 28. ja 29. aprillil Helsingis Soome Rahva Demokraatliku Liidu (SRDL), Soome Naiste Demokraatliku Liidu (SNDL) ja pankrotistunud Soome Kommunistliku Partei (SKP) baasil. Esimesed kaks neist olid sisuliselt SKP katusorganisatsioonid.

Vasakliit kuulus aastatel 1995–2003 kahte sotsiaaldemokraat Paavo Lippose juhitud valitsusse, kus neil oli 3 ministriportfelli, ja 2011–2014 Jyrki Kataise valitsusse. Alates 2019. aasta juunist on vasakliit kuulunud Vasakliit sotsiaaldemokraatide Antti Rinne ja Sanna Marini juhitud valitsustesse.

Vasakliidu liidrid 
Claes Andersson (1990–1998) 
Suvi-Anne Siimes (1998–2006)
Martti Korhonen (2006–2009)
Paavo Arhinmäki (2009–2016)
Li Andersson (2016–)

Vasakliit kohtade arv Eduskunnas alates 1991. aastast
Aasta
1991. 19
1995. 22
1999. 20
2003. 19
2007. 17
2011. 14
2015. 12
2019. 16
</pre>
Soome parlamendis on 200 kohta.

Välislingid 
Vasakliidu koduleht

Soome parteid
Sotsialistlikud parteid
Michael Gruber

Michael Gruber (sündinud 5. detsembril 1979 Schwarzachis) on Austria endine kahevõistleja; olümpiavõitja (2006) ja maailmameister (2003).

Saavutused

Olümpiamängudel 
 2002  Salt Lake Citys 
  pronksmedal meeskonnavõistluses
 2006  Torinos 
 olümpiavõitja meeskonnavõitluses

Juunioride maailmameistrivõistlustel 
 1997  Canmore'is 
 pronksmedal meeskonnavõitluses

Maailmameistrivõistlustel 
 2003  Val di Fiemmes 
 maailmameister meeskonnavõitluses
 2005  Oberstorfis 
 pronksmedal meeskonnavõitluses

Maailma karikavõistlustel 

Michael Gruber osales 126 maailma karika etapil ja jõudis poodiumile kahel korral, millest ühe korral oli ta kolmas ja ühe korra teine.

Välislingid 
 Michael Gruber FIS-i koduleheküljel

Austria kahevõistlejad
Sündinud 1979
Menaadid

Menaadid ehk bakhandid olid veinijumala Dionysose (lisanimega Backhose) saatjad, kelle hulgas oli nii nümfe kui harilikke naisi.

Nad kandsid tõrvikuid ja türsoseid ning eefeudest põimitud loore. Vahel olid eefeud põimitud nende juustesse. Nad riietusid metsloomanahkadesse. Menaadid laulsid Dionysost ja veini ülistavaid laule, tantsisid ja jõid veini. Koos Dionysosega rändasid nad üle mägede ja läbi metsade. Nad kasutasid ka muusikariistu: tamburiine ja teisi kergeid löökpille, samuti flööte. Sageli sattusid nad alkoholi kuritarvitamise tõttu ekstaasi ega andnud siis oma käitumisest endale aru. Purjuspäi ei kartnud nad ühtki metslooma ja ründasid hulgakesi isegi lõvisid, teistest rääkimata. Nad sõid tapetud loomade toorest liha.

Dionysosel ei olnud templeid. Tema kummardamise rituaalid toimusid vabas looduses. Need muutusid sageli orgiateks, mille juurde kuulus enda mürgitamine ja vigastamine ning seksuaalsuhted Dionysose meessaatjate saatürite, sileenide ja Paaniga.

Menaadid rebisid tükkideks Pentheuse ja Orpheuse. Sealjuures oli Pentheuse tapmise ajal menaadide seas tema ema Agaue.

Menaadid kunstis 

Euripides kirjutas tragöödia "Bakhandid".

Kunstis kujutatakse menaade harilikult viinamarjaväätide ja isegi viinamarjakobaratega juustes. Antiiksetel krateeridel, mida kasutati veini ja vee segamiseks, olid menaadid üks kõige levinumaid teemasid. Menaade on ka Pompeji seinamaalingutel.

Menaade on kujutanud William-Adolphe Bouguereau, Annibale Caracci, Albrecht Dürer, Tizian ja Etty William.

Tsitaadid 

Oh, magus on meil mägedes
tantsida ja laulda,
hullupööra tormata.
On magus maha viskuda,
kui loom on metsast püütud, tapetud.
Oh, magus veri, maitsev toores liha!

Euripidese "Bakhandid"

Vanakreeka mütoloogia tegelaskujud
Vancouver

Vancouver on linn Kanadas Briti Columbia provintsis. Asub Kanada läänerannikul Georgia väina kaldal, mis jääb Vancouveri saare ja mandri vahele. 

Nii linn kui saar on saanud nime Briti ohvitseri ja maadeavastaja George Vancouveri järgi, kes uuris Vancouveri piirkonda aastatel 1792–1794.

Vancouveris toimusid 2010. aasta taliolümpiamängud.

Linnas asuvad Briti Columbia Ülikool (UBC), antropoloogiamuuseum ja Vancouveri Kunstigalerii.

Vancouveri jäähokiklubi Vancouver Canucks mängib NHL-is.

Rahvastik
2006. aasta rahvaloenduse järgi elas Vancouveris 578 041 inimest. 2010. aasta oletatav rahvaarv oli 642 843.
Vancouver on elanike arvult Kanada kaheksas linn (linnastu on suuruselt kolmas), mis on tuntud kõrge elukvaliteedi poolest. Economist Intelligence Uniti maailma linnade elukvaliteedi uuringutes on Vancouver saavutanud korduvalt esikoha.

Majandus
Vancouver on Kanada üks tööstuskeskuseid.

Vaata ka
Canada Place
General Motors Place
Vancouveri Eesti Selts

Viited

Välislingid 
Vancouveri koduleht
Severomorsk

Severomorsk (vene Североморск) on linn Venemaal Murmanski oblastis. Asub Barentsi mere Koola lahe kaldal, 25 km Murmanskist põhjas.

19. sajandil tekkis praeguse linna kohale Vajenga küla, mis 1951. aastal sai linnaõigused ja ühtlasi muudeti nimi Severomorskiks.

Severomorskis asub Venemaa põhjalaevastiku baas ja seetõttu on Severomorsk kinnine linn.

Linna haldusalasse kuuluvad ka asulad Rosljakovo, Safonovo, Safonovo-1, Severomorsk-3 ja Štšukozero.

Severomorskis asuvad laevaremonditehased.

Viited

Välislingid 

Linna koduleht
Mitteametlik koduleht

Murmanski oblasti linnad
Sadamalinnad
Indrek Raadik

Indrek Raadik (esinejanimega Summer; sündinud 13. märtsil 1975) on ansambli Tuberkuloited laulja.

Välislingid
Summer on ajalugu. Elagu Indrek Raadik! www.Publik.ee 03. veebruar 2009
PLEIER. Indrek Raadik. CD "Kas mäletad veel?".

Eesti lauljad
Sündinud 1975
Franciacorta

Franciacorta [frantšak'orta] on Itaalia veinipiirkond Lombardias Brescia provintsis Iseo järvest lõunas.

Alates 1995. aastast omistatakse Franciacorta nime vaid traditsioonilisel meetodil valmistatud DOCG kvaliteediklassi vahuveinidele. Sama piirkonna kvaliteetseid lauaveine toodetakse Terre di Franciacorta nime all.

Piirkonna veinidel oli varem vaid kohalik reputatsioon, kuid 1960ndatel  tuli spumantetootja Berlucchi  välja esimeste Franciacorta vahuveinidega, mis tõid rahvusvahelise tuntuse. Valgeid Franciacorta veine toodetakse traditsioonilisel šampanjameetodil viinamarjasortidest Chardonnay, Pinot Blanc, Pinot Noir ja Pinot Gris. Lisaks valgetele esineb ka roosasid Franciacorta vahuveine.

Välislingid
Franciacorta ametlik kodulehekülg itaalia keeles

 Veinipiirkonnad
Montréal

Montréal (eesti keeles mööndav ka ingliskeelne kirjapilt Montreal) on Québeci provintsi suurim linn Kanadas. Suurlinn asub riigi kaguosas, Saint Lawrence'i ja Ottawa jõe ääres Montréali saarel (Hochelaga saarestikus).

Ajalugu 
Tänapäeva linna kohal elasid põlisameeriklased: algonkinid, huroonid ja irokeesid. Linna asutasid prantsuse kolonistid 1642. aastal. Linn kuulus 1760. aastani Uus-Prantsusmaale, mil see läks brittide valdusse. 1765. aastal hävitas tulekahju veerandi linnast. Montréal oli briti Kanada provintsi pealinn aastail 1844–1849. 

Elanike arv on 1 871 800 (2005). Montréali linnastus elab üle 3,6 miljoni inimese. Montréal on valdavalt prantsuskeelne linn. 68% elanikest on frankofoonid (prantsuse keel esimene keel), 18,4% on allofoonid (räägivad võrdselt prantsuse ja inglise keelt) ja 13,6% anglofoonid (esimeseks keeleks on inglise keel).

1967. aastal toimus Montréalis maailmanäitus EXPO 67. Montréalis toimusid ka 1976. aasta suveolümpiamängud.

Haldusjaotus

Montréal jaguneb 19 linnaosaks (prantsuse keeles arrondissement).

Linnaosad
Ahuntsic-Cartierville
Anjou
Côte-des-Neiges–Notre-Dame-de-Grâce
Lachine
LaSalle
Le Plateau-Mont-Royal
Le Sud-Ouest
L'Île-Bizard–Sainte-Geneviève
Mercier–Hochelaga-Maisonneuve
Montréal-Nord
Outremont
Pierrefonds-Roxboro
Rivière-des-Prairies–Pointe-aux-Trembles
Rosemont–La Petite-Patrie
Saint-Laurent
Saint-Léonard
Verdun
Ville-Marie
Villeray–Saint-Michel–Parc-Extension

Sõpruslinnad

  Alžiir, Alžeeria – 1999
  Amsterdam, Holland
  Brüssel, Belgia
  Bukarest, Rumeenia
  Busan, Lõuna-Korea – 2000
  Hiroshima, Jaapan – 1998

  Hanoi, Vietnam – 1997
  Lima, Peruu
  Lucknow, India – 2000
  Lyon, Prantsusmaa – 1979
  Manila, Filipiinid – 2005
  Milano, Itaalia – 1996

  Pariis, Prantsusmaa – 2006
  Port-au-Prince, Haiti – 1995
  Rooma, Itaalia
  San Salvador, El Salvador – 2001
  Shanghai, Hiina – 1985
  Jerevan, Armeenia – 1998

Ilme

Vaata ka
Kanada prantsuse keel
Montréali saar
Laval

Viited

Québeci provintsi linnad
Toronto

Toronto on Kanada suurim linn ja Ontario provintsi pealinn, mis asub Ontario järve kaldal. See piirneb edelas Mississaugaga.

Ajalugu
Toronto asutas 1793. aastal kuberner John Graves Simcoe. Linn sai nime Yorki ja Albany hertsogi prints Frederiki järgi. Toona oli see Ülem-Kanada provintsi pealinn. 1834. aastal sai linn praeguse nime.

Nimi Toronto tuleb mohoogi keele sõnast tkaronto, mis tähendab „kohta, kus puud kasvavad vees“.

Rahvastik
Toronto on Kanada suurim ja Põhja-Ameerika suuruselt neljas linn, mille elanike arv oli 2021. aasta rahvaloenduse järgi 2 794 356 (2016. aastal oli elanikke 2 731 571).

2006. aasta seisuga oli Torontos kõige rohkem elanikke pärit Euroopast (52,6%). Suurema osa sellest moodustasid briti, iiri, itaalia ja prantsuse päritoluga inimesed. Teised suuremad grupid olid lõuna-aasialased (12%), hiinlased (11,4%), mustanahalised (8,4%), filipiinlased (4,1%) ja ladinaameeriklased (2,6%).

Majandus
Toronto mängib Kanada ja maailmamajanduses olulist rolli. 2008. aastal liigitas Forbes Toronto kümne majanduslikult mõjuvõimsama linna hulka.

Torontos asub Toronto väärtpaberibörs, mis on üks maailma suurimaid.

Transport
Ontario valitsus haldab Toronto linnastualal ulatuslikku rongi- ja bussisüsteemi, mille nimi on Toronto Transit Commission (TTC). 2016. aasta seisuga kasutab seda igal nädalapäeval umbes 1 252 000 inimest.

Õhutransport
Torontos asub Kanada suurim lennujaam Toronto Pearsoni rahvusvaheline lennujaam.

Ehitised
Torontos asub Toronto teletorn CN Tower (553,3 m), mis oli aastail 1976–2007 maailma kõrgeim toestamata ehitis.

Haridus
Toronto Ülikool on Kanada suurim ülikool. Torontos on ka Yorki Ülikool, Ryersoni Ülikool ja OCAD Ülikool.

Sport 

Suurimad Torontos tegutsevad spordiklubid on NHL-is mängiv jäähokiklubi Toronto Maple Leafs, NBA-s mängiv korvpalliklubi Toronto Raptors, MLB-s mängiv pesapalliklubi Toronto Blue Jays, CFL-is mängiv Kanada jalgpalli klubi Toronto Argonauts ja MLS-is mängiv jalgpalliklubi Toronto FC. Nii Maple Leafsi kui ka Raptorsi koduväljak asub Scotiabank Arenal, Argonautsi ja Toronto FC kodustaadion on BMO Field ning Blue Jaysi kodustaadion Rogers Centre.

Torontos asub 1943. aastal asutatud Jäähoki Kuulsuste Hall koos selle juurde kuuluva muuseumiga.

Sõpruslinnad 
 Hồ Chí Minh, Vietnam (alates 2006. aastast)
 Kiiev, Ukraina (1992)
 Quito, Ecuador (2006)
 Rio de Janeiro, Brasiilia (2015)
 Sagamihara, Jaapan (1991)
 Varssavi, Poola (1990)

Eestlus
Toronto Eesti Täienduskoolid
Toronto Vana-Andrese kirik
Toronto Kolmainu kogudus
Toronto Jakobi kogudus
Toronto Eesti Selts
Toronto Eesti Maja
Tartu College

Vaata ka
Mount Pleasanti kalmistu

Viited

Kirjandus
 Olev Remsu, "Toronto, New York, Los Angeles", Go Group 2008

Välislingid 

 Toronto koduleht (inglise keeles)

Ontario provintsi linnad
Ümera jõel

"Ümera jõel" (esmatrükk 1934) on Mait Metsanurga ajalooline romaan, mille tegevus toimub 13. sajandi alguse Eestis.

Raamat koosneb 2 osast.

Romaani sisuks on Lõuna-Eestis asuva väljamõeldud Mägiste kihelkonna vanema Vello korraldatud sõjakäik Läti aladele (Võnnu piiramine) ja Ümera lahing. Ajaloolistest isikutest on romaani kõrvaltegelaseks Lembitu, juttu on ka liivlaste vanem Kaupost. 

Romaani eest sai Mait Metsanurk 1935. aastal Riigivanema I auhinna (1500 krooni).

Vaata ka
Ümera lahing

Välislingid 
Mait Metsanurga "Ümera jõel" 

Eesti romaanid
1934. aasta kirjandusteosed
Teosed Eesti esiajaloost
Kotlas

Kotlas on linn Venemaal Arhangelski oblastis. Asub Dvina jõe ääres, Võtšegda suudmes.

Esmakordselt mainitud 1379. aastal. 1899. aastal sai raudteeühenduse, linnaõigused anti 1917. aastal. 1930ndatel hakati linna asumisele saatma kulakuid. Peagi tekkisid sinna suured sunnitöölaagrid. 

Kotlases asub suur paberitehas ja laevaremonditehas.

Viited

Välislingid 

 Kotlase kaart
 Kotlase infoleht (inglise keeles)

Arhangelski oblasti linnad
Melikertes

Melikertes ehk Palaimon oli vanakreeka mütoloogias Athamase ja Ino poeg. Tal oli vend Learchos.

Kui Ino õde Semele sai Zeusiga poja Dionysose ja enne selle sündi suri, kasvatasid Athamas ja Ino Dionysose üles.

Karistuseks oma mehe sohilapse kasvatamise eest nuhtles Hera Athamast hullusega, nii et ta tappis Learchose. Ino hakkas kartma Melikertese elu pärast ja, poeg kätel, jooksis merre.

Zeusi tänulikkuse märgiks nad päästeti ja muudeti merejumalateks. Mõlemad said uue nime: Leukothea ('valge jumalanna') ja Palaimon. 

Melikertese keha kandis delfiin Isthmosesse Korinthoses. Selle leidis Sisyphos, keda mõni allikas tema onuks nimetab. Sisyphos hakkas nereiidide käsul Melikertese auks pidama Isthmose mänge.

Pausanias kirjeldab Isthmosesse Poseidoni pühamusse rajatud Palaimoni templit. Seal olid Poseidoni, Leukothea ja Palaimoni enese kujud. Seal oli ka koht, mida kutsuti pühadest pühamaks ja mille maa-alusesse ossa Palaimon olevat maetud. Räägiti, et see, kes ses templis valet vannub, ei pääse hirmsast saatusest. Samuti oli seal altar, millel ohverdati kükloopidele.

On vähe kahtlust selles, et Melikertese kultus on välismaist, tõenäoliselt Foiniikia päritolu. (Ka Melikertese emaisa Kadmos oli foiniiklane.) Selle kultuse tõid Kreekasse nähtavasti foiniikia meresõitjad, kelle mõju Egeuse ja kogu Vahemere kallastel oli suur. Kreekas oli foiniikia mõju kõige suurem just Melikertese kodumaal Boiootias ja Korinthoses. Teda on samastatud foiniikia jumala Melqartiga. Foiniikia jumalatele ohverdati sageli lapsi ja sellele on nähtud vihjet Melikertese varajases surmas.

Nimele 'Palaimon' ei ole head selgitust leitud. On väidetud, et see sõna tähendab 'võitleja' või 'maadleja' ja on Heraklese epiteet, kellega Melqartit on sageli samastatud, ent Palaimonil ja Heraklesel puudub omavaheline seos. Nime alguses on nähtud foiniikia sõna 'Baal', mis tähendab jumalat, täpsemalt 'Baal-haman' ('põlev jumal'), ent tule- ja merejumal ei sobi samuti omavahel kokku.

Roomlased samastasid Palaimoni Portunuse, sadamajumalaga.

Vanakreeka mütoloogia tegelaskujud
John Tuzo Wilson

John Tuzo Wilson (24. oktoober 1908 Ottawa – 15. aprill 1993 Toronto) oli Kanada geoloog, üks laamtektoonika teooria loojaist.

Lõpetas geofüüsikuna Toronto Ülikooli 1930. aastal. Doktorikraadi sai ta geoloogias Princetoni ülikoolist 1936. aastal. Enne Teist maailmasõda töötas Kanada geoloogiateenistuses. Võttis osa sõjast, olles selle lõppedes tõusnud koloneliks. Aastatel 1946–1974 oli Toronto Ülikooli geofüüsika professor.

1960. aastate algul sai Wilson tuntuks ühe põhilise laamtektoonika propageerijana. Lõi 1965. aastal ajakirjas Nature avaldatud artiklis uue termini "transformne murrang", mis veenis suurt osa geoloogidest laamtektoonika paikapidavuses. Tema loodud on ka ookeanibasseinide avanemise-sulgumise tsükkel, mida tuntakse Wilsoni tsüklina.

Tunnustus
1968 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks
1971 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks

Mälestuse jäädvustamine
John Wilsoni auks on nimetatud mäeahelik Antarktisel.

Viited

Wilson, John Tuzo
Wilson, John Tuzo
Wilson, John Tuzo
Wilson, John Tuzo
Győr

Győr (saksa keeles Raab) on komitaadi õigustega linn Ungari loodeosas, Győr-Moson-Soproni komitaadi keskus.

Ajalugu 

Győri kohal asus 5. sajandist eKr keltide Arrabona linn. Aastal 10 vallutasid asula roomlased. Ungarlased ehitasid oma kindluse 900. aasta paiku. 1271. aastal sai Győr linnaõigused. 1541. aastal põletati linn maha, et mitte jätta seda pealetungivate türklaste kätte, kuid ehitati peagi uuesti üles. Aastatel 1594–1598 oli Győr türklaste valduses. 19. sajandil muutus linn tähtsaks tekstiili- ja masinatööstuse keskuseks.

Majandus 

Győris asub Audi autotehas.

Sport 

Linnas tegutseb kõrgliiga jalgpalliklubi Győri ETO FC.

Viited

Vaata ka 
Győri raudteejaam
Győri raekoda

Välislingid 
 Győri ametlik koduleht
 Fotosid Győrist

Ungari linnad
Llanfair­pwllgwyn­gyllgo­gery­chwyrn­drobwll­llanty­silio­gogo­goch

Llanfair­pwllgwyn­gyllgo­gery­chwyrn­drobwll­llanty­silio­gogo­goch on küla Anglesey saarel Walesis Suurbritannias.

Algselt oli küla nimi Llanfairpwllgwyngyll. Uus nimi pandi külale 1860. aastatel eesmärgiga saada sinna Suurbritannia pikima nimega raudteejaam. See on ka üks maailma pikimatest kohanimedest.

Tõlkes tähendab küla nimi Maria kirik valge sarapuu lohus kiire veekeerise ja punase koopa juures asuva püha Tysilio kiriku juures.

Hiljem on üritanud mõned külad veel pikemat nime võtta, kuid neid nimesid ei ole ametlikult tunnustatud.

Välislingid 

Küla koduleht

Walesi asulad
Suurbritannia külad
Indrek Männiste

Indrek Männiste (sündinud 4. veebruaril 1975) on eesti filosoof.

Ta lõpetas Tartu Ülikooli bakalaureusekraadiga 2002. aastal. 2004. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritöö "Akraasiaprobleem kaasaegses analüütilises filosoofias: Donald Davidsoni argumentatsioon ja kriitika", juhendaja Tiiu Hallap, oponent Marek Järvik. Doktorantuuri läbis ta Aucklandi Ülikoolis Uus-Meremaal, kus ta 2011. aastal kaitses doktoritöö "Henry Miller and the Philosophy of The Inhuman Artist". 2011. aastast on ta järeldoktorantuuris Tartu Ülikooli Jüri Talveti juhendamisel ning uurib tehnika ontoloogilist staatust David Herbert Lawrence'i teostes.

Välislingid

Eesti filosoofid
Sündinud 1975
Kõrb

Kõrb on ala, kus aastane sademete hulk jääb alla 200 mm.

Keskmine temperatuur ei ole kõrbe definitsiooni seisukohast oluline, kõrbed esinevad nii troopilises kui ka arktilises ja antarktilises kliimavöötmes (külmakõrbed). Kõrbed võivad olla liivased, kivised, jäised jne. Laialdasem kõrbete esinemine on omane külmema kliimaga perioodidele ehk külmhooneperioodidele Maa ajaloos, sest külmem kliima tähendab väiksemat aurumist. Samuti on kõrbed omased perioodidele, mil moodustusid hiidmandrid, mille sisemus asus kaugel niiskusallikast ehk ookeanist. Et Maa kliima on viimaste miljonite aastate jooksul olnud suhteliselt külm, on ka kõrbed tänapäeval laialt levinud ökosüsteemiks. Kõrbete elustik on suhteliselt vaene ning inimasustus reeglina hõre. Bioproduktsioon on madal. Maailma suurima pindalaga kõrb on Antarktis ning suurima pindalaga kuumakõrb Sahara.

Kõrbed võivad moodustuda mitmel põhjusel.

Kõrbed on levinud troopikas umbes kolmekümnendal laiuskraadil nii põhja- kui ka lõunapoolkeral. Selle põhjuseks on atmosfääri tsirkulatsiooni iseärasused, mis põhjustavad madalrõhkkonna ja valdavalt niiske kliima ekvaatori lähistel ning püsiva kõrgrõhkkonna ning kuiva kliima troopikas. Selle kohta on täpsemalt kirjas artiklis Hadley rakk. Selline kõrb on Sahara.
Kõrbed on levinud ka keskmistel laiustel ja seda peamiselt asetsemise tõttu kaugel niiskusallikaist ehk meredest, näiteks Gobi.

Samuti võivad tekkida kõrbed mäestike tuulealustele külgedele, näiteks Surmaorg.

Kõrbed esinevad ka polaarpiirkondades, kus on vähe aurumist ning kuhu ka niiskusel on raske pääseda. Näiteks Antarktikas ümber mandri puhuvate läänetuulte tõttu.
Kõrbed võivad tekkida ka püsiva temperatuuriinversiooni korral, mille võivad põhjustada näiteks külmad hoovused, mis jahutavad alumist õhukihti. Tulemuseks on see, et niiskus ei saa tõusvate õhuvooludega kõrgemale tõusta ega pilvi moodustada. Selline on olukord Lõuna-Ameerika läänerannikul, kus paikneb maailma kõige kuivem kõrb Atacama.

Vaata ka

Kõrbete loend
Kõrbevöönd
Hammaada
Erg
Loodna valla lipp

Loodna valla lipp oli Eesti haldusüksuse Loodna valla lipp.

Lipp oli kasutusel 3. novembrist 1995 kuni 20. oktoobrini 2002, mil Loodna vald ühines Märjamaa valla ja alevvallaga ühtseks Märjamaa vallaks.

Lipu kirjeldus 
Loodna valla lipp oli ristkülikukujuline vapilipp, mille normaalmõõtmed olid 100x150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 6:9.

Kollasel kangal kaks neljaharulist ristikulehte, hobuseraud ja pärnalehelõikeline alaosa – kõik rohelised.

Neljaharulised ristikulehed on põllumajanduse võrdkuju, nad meenutavad ka kristliku maailma universaalseimat sümbolit – risti, mis siin koosneb ühinenud südametest – sõbraliku koostöö tähenduses. Hobuseraud sümboliseerib edasiliikumist nii majanduses kui ka vaimuvallas. Hobuseraud on samuti juba vanast ajast turvalisuse ja õnne talisman. Pärnalehelõige meenutab, et vallas asub loodusharuldus, Sipa pärn – omaliigiliste seas Eesti suurim. Kollane tähendab viljapõldusid ja muid inimkätega loodud rikkusi. Roheline sümboliseerib valla mitmekesist loodust: soid-rabasid, niitusid, metsi ning neist inimestesse hoovavat ürgset rahu ja hingejõudu.

Vaata ka 
Loodna valla vapp
Märjamaa valla lipp
Märjamaa valla vapp
Märjamaa alevi lipp
Märjamaa alevi vapp

Rapla maakonna lipud
Märjamaa alevi lipp

Märjamaa alevi lipp oli Eesti haldusüksuse Märjamaa alevvalla lipp.

Lipp oli kasutusel 22. maist 1995 kuni 20. oktoobrini 2002, mil ühineti koos Loodna valla ja Märjamaa vallaga ühtseks Märjamaa vallaks.

Lipu kirjeldus 

Valgel ristkülikukujulisel lipul oli kolm punast lainelist horisontaallaidu, mille laius, kaugus lipu servast ja omavahel oli 1/7 lipu laiusest. Lipu normaalsuurus oli 105x165 cm, laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ühikut.

Lipu kasutamine 
Lipp heisati:
Alaliselt alevivalitsuse haldushoonel. 
Ettevõtete, asutuste ja organisatsioonide hoonetel ja elamutel ­ Eesti Vabariigis kehtiva seadusandlusega määratud riiklikel pühadel ning tähtpäevadel, rahvuspühadel ja teistel pidupäevadel. 
Eesti Vabariigi Valitsuse korraldusel.
Volikogu otsusega. 
Valitsuse korraldusega. 
Hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti. 
Koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi või selle omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, alevi, valla või muu lipuga, asus alevi lipp lippude poolt vaadatuna vasakul teise riigi või Eesti riigilipust.

Alevi lippu võis heisata ka tseremooniatel ja teistel avalikel pidulikel üritustel, mida korraldavad Eesti riiklikud ja ühiskondlikud organid, ettevõtted, asutused ja organisatsioonid, samuti perekondlikel pidulikel üritustel.

Alevi lipu heiskamise võis teha kohustuslikuks üksnes volikogu otsuse või valitsuse korraldusega alevile kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel. Teistele omanikele olid need otsused või korraldused üksnes soovitusliku iseloomuga.

Alevi lipu valmistamine ja kasutamine toimus ainult valitsuse loal.

Vaata ka 
Märjamaa alevi vapp
Märjamaa valla lipp
Loodna valla lipp

Rapla maakonna lipud
Lipp
Alfred Wegener

Alfred Lothar Wegener (1. november 1880 Berliin – november 1930 Gröönimaa) oli mitmekülgne saksa loodusteadlane. Ta tegeles meteoroloogia, geofüüsika, astronoomia ja geoloogiaga. Wegeneri tuntuim saavutus on mandrite triivi hüpoteesi püstitamine.

Wegener kaitses  1905. aastal Berliini Ülikoolis doktorikraadi astronoomia alal, kuid huvitus hiljem peamiselt paleoklimatoloogiast. Ta töötas põhiliselt Saksamaa ülikoolides meteoroloogia ja geofüüsika professorina. 1918. aastal töötas ta lühikest aega ka Tartu ülikoolis. 1927. aastal külastas Wegener Eestit, uurides Kaali kraatrit, ja pidas Tallinnas ettekande mandrite liikumise teooria kohta. Wegener võttis osa mitmest ekspeditsioonist Gröönimaale, kus ta 1930. aastal ka hukkus.

Wegener on tuntud peamiselt mandrite triivi (Verschiebung der Kontinente) hüpoteesi püstitajana. Wegeneri, nagu ka paljusid teisi enne teda, paelus Atlandi ookeani vastasrannikute hämmastav sarnasus, mis viis ta mõttele, et mandrid on kunagi moodustunud ühtse hiidmandri, mis on hiljem väiksemateks mandriteks lagunenud. Sellele hiidmandrile pani ta  nimetas Pangaea. Wegener esitas oma ideed aastal 1912 suusõnaliselt ning 1915. aastal oma kõige tähtsamas töös "Die Entstehung der Kontinente und Ozeane" ("Mandrite ja ookeanide teke") ka kirjalikult. Ta üritas leida geoloogilist materjali oma hüpoteesi tõestuseks. Selleks olid peamiselt sarnased fossiilid Atlandi ookeani vastaskaldalt, kuid sellest ei piisanud geoloogilise üldsuse veenmiseks. Mandrite triiv tundus ebausutavana, sest ei tuntud sellist jõudu, mis suudaks mandreid liikuma panna. Mandrite triivi hüpotees jäi mitmeks aastakümneks unustusse, et elustuda taas 1960. aastail osana laamtektoonikast, mis on tänapäeval geoloogias üldtunnustatud teooria.

Geoloogid
Tartu Ülikooli professorid
Saksamaa teadlased
Sündinud 1880
Surnud 1930
Kuldvillak

Kuldvillak oli vanakreeka mütoloogias kullast jääranahk.

Boiootias asuva Orchomenose valitseja Athamas jättis oma naise Nephele maha Boiootia pealinna Teeba printsessi Ino pärast ja ajas naise minema, kuid lapsed, kaksikud Phrixose ja Helle jättis enda kasvatada.

Ino sai Athamasega kaks poega. Oma kasulapsi Ino vihkas. Ta kõrvetas ära kogu seemnevilja, nii et seeme ei idanenud. Kui rahvas läks oraaklilt nõu küsima, mida ikalduse vastu teha, sundis Ino oraaklit vastama, et Phrixos tuleb jumalatele ohverdada. Rahva sunnil pidi Athamas seda soovi täitma.

Kuuldus sellest jõudis ka Nepheleni, kes palus abi jumalatelt. Hermes andis talle jäära, kelle nahk oli puhtast kullast. Kui Phrixos oli toodud ohvrialtari juurde, laskis Nephele jäära lahti. See tormas altari juurde, haaras ohvriks määratud poisi ja tema õe ning kandis lapsed läbi õhu minema.

Jäär lendas kirdesse üle Egeuse mere. Kohal, kus Euroopat eraldab Aasiast kõigest kitsas väin, kukkus Helle jäära seljast merre ja uppus. Seda väina hakkasid kreeklased kutsuma Hellespontoseks ehk Helle mereks. Tänapäeval nimetatakse seda väina Dardanellideks.

Jäär lendas edasi piki Külalislahkusetu mere (tänapäeval Musta mere) lõunarannikut, kuni jõudis Kolchisesse (tänapäeval Lääne-Gruusias asuv Samegrelo ja Imerethi piirkond). Seal jäär maandus.

Phrixos jäi Kolchisesse elama ja sealne kuningas Aietes andis talle oma tütre Chalkiope naiseks. Tänutäheks ohverdas Phrixos oma jäära Zeusile ning kinkis selle naha, kuldvillaku, Aietesele. Aietes riputas selle Arese hiide, kus seda valvas lohe. Phrixose saatuse kohta pärast abiellumist puuduvad andmed. Jäärast sai Jäära tähtkuju.

Iolkose kuningas Pelias käskis varsti pärast seda oma vennapojal Iasonil kuldvillaku Kreekasse tagasi tuua, lubades talle selle eest oma trooni. Selleks pani Iason kokku laeva "Argo" meeskonna, keda argonautideks kutsutakse. Aietese tütre Medeia abiga sai Iason kuldvillaku kätte, viis selle Iolkosesse, sai kuningaks ja abiellus Medeiaga. Kuldvillaku edasine saatus on teadmata.

Kuldvillaku-nimelised autasud 

1429. või 1430. aastal asutati Burgundias Kuldvillaku ordu, kuhu kuulusid eeskätt katoliiklikud kõrgaadlikud.

1975. aastal asutas USA senaator William Proxmire kuldvillaku auhinna, mida antakse aasta kõige suuremale raha raiskajale avalikus sektoris. Seda anti välja 1988. aastani. 2000. aastast annab seda välja .

Vanakreeka mütoloogia
Andreas Widhölzl

Andreas Widhölzl (sündinud 14. oktoobril 1976) on Austria suusahüppaja. Olümpiavõitja (2006) ja kahekordne maailmameister (2005).

Saavutused

Olümpiamängudel 

Nagano 1998
pronksmedal normaalmäe suusahüpetes
pronksmedal meeskonnavõistluses suure mäe suusahüpetes
Torino 2006
olümpiavõitja meeskonnavõistluses suure mäe suusahüpetes

Maailmameistrivõistlustel 

Harrachov 1993
hõbemedal normaalmäe suusahüpetes
Ramsau 1999
pronksmedal meeskonnavõistluses suure mäe suusahüpetes
Vikersund 2000
hõbemedal lennumäe suusahüpetes
Planica 2004 
pronksmedal meeskonnavõitluses lennumäe suusahüpetes 
Oberstdorf 2005
maailmameister meeskonnavõistluses suure mäe suusahüpetes
maailmameister meeskonnavõistluses normaalmäe suusahüpetes
Kulm 2006
hõbemedal lennumäe suusahüpetes

Isiklikku 

Andreas Widhölzl on 180 cm pikk ja kaalub 64 kg.

Välislingid 

Kodulehekülg

Austria suusahüppajad
Sündinud 1976
Makris

Makris oli vanakreeka mütoloogias Aristaiose ja Autonoe tütar. Ta kasvas üles Boiootias, kus tema emaisa Kadmos oli kuningas. Pärast abiellumist kolis ta Euboiale. Tema mehest ja lastest pole midagi teada.

Makrise ema õde Semele sai Zeusiga poja Dionysose ja suri enne selle sündi. Pärast Dionysose sündi tõi Zeus poisi Makrisele imetada. Hera sai asjast teada, aga kuna Makrisel endal suurt valikut ei olnud, siis ei karistanud Hera teda rängalt, vaid käskis ta pagendada.

Edaspidi kasvatasid Dionysost Makrise tädi Ino ja tädimees Athamas, keda Hera selle eest hoopis hullemini karistas.

Vanakreeka mütoloogia tegelaskujud
Allikas

Allikas ehk läte on koht, kus põhjavesi voolab maapinnale või veekogu põhja.

Veekogu põhja avanevad allikad on mõnel juhul veekogu peamised veega toitjad.

Allikad võivad voolata maapinnale rahulikult või surveliselt. Survelist allikavett nimetatakse arteesia veeks. 

Põhjavees on tihti lahustunud palju mineraale, mis on dissotsieerunud ioonideks. Kui vesi väljub maapinnale, siis ta temperatuur tõuseb ja rõhk väheneb ning sellega seoses halveneb temas gaaside lahustuvus. Seetõttu eraldub pinnale jõudnud põhjaveest näiteks süsinikdioksiidi, mistõttu väheneb vee happesus. (See on seotud sellega, et süsinikdioksiid moodustab veega reageerides süsihappe, mis vees dissotsieerudes vabastab sinna hüdrooniumioone.) See viib omakorda näiteks kaltsiumkarbonaadi sadestumiseni, mis moodustab karbonaatse vee korral levinud allikatega seotud sette allikalubja. 

Suure ioonisisaldusega põhjavett võidakse kasutada ravi- või joogiveena.

Tekkimine
Allikad tekivad sinna, kus põhjaveehorisont lõikub maapinnaga.

Klassifikatsioonid 
Allikaid võib klassifitseerida vastavalt vee temperatuurile. Eristatakse külmaveelisi (< 20o), soojaveelisi (20–42o) ja kuumaveelisi (> 42o) allikaid.

Enamasti on allikate vesi väga külm, kuid vulkaanilistes piirkondades võib olla geotermilise soojuse poolt kuumutatud, moodustades kuumaveeallikaid.

Maapinnale väljumise järgi jaotatakse allikad tõusuallikateks ehk limnokreenideks, langeallikateks ehk reokreenideks ja allikalisteks aladeks ehk helokreenideks.

Eesti allikad
Enamik Eesti allikaid avaneb Pandivere kõrgustiku jalamil, näiteks Endla looduskaitsealal. Selle põhjuseks on Pandivere kõrgustiku geoloogilise ehituse omapära. Sealne aluspõhi koosneb lõhelistest lubjakividest, mistõttu imbub sademetena maha langenud vesi kergesti maa sisse (infiltratsioon) ning vooluveekogusid maapinnale peaaegu ei teki (Pandivere kõrgustikul on väga hõre jõgedevõrgustik). Aluspõhja imbunud sademetevesi jõuab aga uuesti maapinnani kõrgustiku jalamil, kuhu seetõttu moodustub rohkelt allikaid.

Vaata ka

Eesti allikate loend
Fumarool
Geiser
Hiieallikas
Kuumaveeallikas
Allikaelustik
Silmaallikas

Viited

Kirjandus 
 Kristel Vilbaste, "Eesti allikad". Kasutatud tekstinäiteid Eesti Rahvaluule Arhiivist. Sari Roheline Eesti, Varrak, Tallinn 2013, 352 lk; ISBN 9789985327562