joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Steve Wozniak

Stephen Gary Wozniak (sündinud 11. augustil 1950 San Joses Californias) hüüdnimega Woz on USA infotehnoloog ja ettevõtja, üks ettevõtte Apple Inc. asutajaid.

Apple
Ameerika Ühendriikide ettevõtjad
Sündinud 1950
Streptomütsiin

Streptomütsiin (streptomycinum) on aminoglükosiidrühma antibiootikum, mida kasutati algselt tuberkuloosi ravis.

Seda ei saa manustada suu kaudu, vaid tuleb regulaarsete vahedega süstida otse lihasesse. Kõrvaltoimeteks on ototoksilisus, nefrotoksilisus, vestibulaaraparaadi kahjustus ja neuromuskulaarne blokaad.

Kasutatakse tulareemia, katku, tuberkuloosi ravis kombinatsioonis teiste ravimitega ning streptokokkidest põhjustatud endokardiidi ravis kombinatsioonis penitsilliin G-ga. Streptomütsiini efektiivsuse vähenemisega on ka selle kasutamine vähenenud.

Streptomütsiin on kantud Maailma Terviseorganisatsiooni nimekirja "List of Essential Medicines".

Nimetused ja tähised 

CAS number on 57-92-1.

ATC-kood: A07AA04; J01GA01.

Ajaloolist

19. oktoobril 1943 õnnestus Rutgersi ülikooli teadlastel Albert Schatzil ja Selman Waksmanil isoleerida kahest aktinomütseedi tüvest streptomütsiini.

Viited

Kirjandus
 Ants Kask (meditsiinidoktor, Merck Sharp & Dohme OÜ), Kuidas avastati miljoneid elusid päästnud tuberkuloosiravim?, Eesti Päevaleht, 14. august 2004
 19. oktoobril 1943 õnnestus Rutgersi ülikooli teadlastel isoleerida streptomütsiin – esimene tuberkuloosi raviks sobiv antibiootikum, 19. oktoober 2013 

Antibiootikumid
Mindia Džanelidze

Mindia Džanelidze (gruusia keeles მინდია ჯანელიძე; sündinud 26. juulil 1978 Thbilisis) on gruusia jurist, politseitöötaja ja poliitik; ta oli 4. novembrist 2014 kuni 1. maini 2015 Gruusia kaitseminister.

Ta sündis aastal 1978 Thbilisis. Ta lõpetas aastal 2000 Gruusia Riikliku Julgeoleku Akadeemia. Ta täiendas ennast aastal 2006 Washingtonis Gruusia-USA koostööprogrammis julgeoleku alal, aastal 2008 Thbilisis Gruusia-Prantsusmaa koostööprogrammis julgeoleku alal ja aastal 2012 Thbilisis Gruusia-Suurbritannia koostööprogrammis julgeoleku alal.

Aastatel 2000–2004 oli ta Gruusia välisluure operatiivteenistuse kaastöötaja, aastatel 2004–2007 oli ta Gruusia välisluure teenistuse operatiivosakonna asejuhataja, aastatel 2008–2012 oli ta Gruusia välisluure teenistuse informatsiooni direktoraadi ülem, aastatel 2012–2014 oli ta Gruusia Siseministeeriumi vastuluure osakonna direktor, jaanuarist novembrini 2014 oli ta Gruusia peaministri abi riikliku julgeoleku küsimustes. 4. novembrist 2014 kuni 1. maini 2015 oli ta Gruusia kaitseminister.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kolme lapse isa. Ta valdab gruusia, vene, inglise ja türgi keelt.

Gruusia poliitikud
Gruusia juristid
Sündinud 1978
Päevad, mis ajasid segadusse

"Päevad, mis ajasid segadusse" on 2016. aasta 8. aprillil esilinastunud eesti mängufilm. See on tragikomöödia, mille tegevus toimub 1990. aastate teises pooles. 

Filmi valmimist toetasid Eesti Filmi Instituut ja Eesti Kultuurkapital.

2016. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 62 262 inimest.

Filmi paljud võtted on tehtud Lõuna-Eestis.

Osatäitjad
Hendrik Toompere Jr Jr – Allar
Juhan Ulfsak – Juulius
Jaanika Arum – Nele
Taavi Eelmaa – Pontu
Klaudia Tiitsmaa – Maria
Juss Haasma – Mattias
Kait Kall – Pets
Kristjan Lüüs – Andres
Reimo Sagor – Toomas
Merlyn Uusküla – Jaana
Hendrik Toompere – Jaak, Allari isa
Liina Vahtrik – Maarika, Allari ema
Rasmus Kaljujärv – Kalev, Juuliuse vend
Kethi Uibomägi – Riina
Igor Maasik – Onu Bella
Merle Palmiste – Mari, Allari tädi
Margus Prangel – Aivo, Mari mees
Ott Aardam – Herko
Markus Dvinjaninov – Lauri
Liis Lindmaa – Ester
Gert Goršanov – Pontu turvamees
Ingrid Margus – Marta

Viited

Välislingid
 Filmi koduleht
 Madis Laur Uus Eesti mängufilm "Päevad, mis ajasid segadusse" räägib pöörastest 90ndatest ERR, 13. mai 2015
 Arp Müller Triin Ruumet ja Maie Rosmann-Lill. Päevad, mis ajasid segadusse Vikerraadio, 7. mai 2015

Eesti filmid
2016. aasta filmid
Thinathin Hidašeli

Thinathin Hidašeli (ka Thina Hidašeli; gruusia keeles თინათინ (თინა) ხიდაშელი; sündinud 8. juunil 1973 Thbilisis) on Gruusia jurist ja poliitik. 

Ta oli 9. maist 2015 kuni 1. augustini 2016 Gruusia kaitseminister. Ta oli Gruusia esimene naiskaitseminister.

Ta lõpetas aastal 1995 Thbilisi Riikliku Ülikooli rahvusvahelise õiguse alal. Ta sai aastal 1996 Budapestis Kesk-Euroopa Ülikoolis magistriks poliitiliste teaduste alal. Ta oli teadur inimõiguste alal kolledžis Washington College of Law ja töötas teadurina Yale'i Ülikoolis.

Isiklikku 
Tema abikaasa on Gruusia parlamendi spiiker Davith Usupašvili.

Gruusia poliitikud
Gruusia juristid
Sündinud 1973
Pavel Kolesnik

Pavel Kolesnik (vene Павел Степанович Колесник; 26. jaanuar 1916 Kiiev – 6. juuni 1977 Tallinn) oli NSV Liidu sõjaväelane (kontradmiral).

Ta osales Teises maailmasõjas.

1972. aastal läks ta haiguse tõttu erru. 1970. aastatel elas ta Tallinnas.

Nõukogude Liidu admiralid
Sündinud 1916
Surnud 1977
Riigiküla kalmistu

Riigiküla kalmistu on kalmistu Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Peeterristi külas. Kalmistu pindala on umbes 34 hektarit.

Kuni 2008. aasta novembrini haldas kalmistut Sihtasutus Vaivara Kalmistud. Kalmistut haldab . aastast Narva Aleksandri kogudus.

Kalmistule maetuid
Ivan Bašmanov (1923–1970), Eesti päritolu Nõukogude Liidu sõjaväelane
Regina Birk (1911–1999), eesti arst ja jalgrattur
Vladimir Malkovski (1951–2003), Eesti NSV parteitöötaja ja poliitik
Sergei Sovetnikov (1931–1997), Eesti poliitik ja pedagoog

Viited

Vaivara kihelkonna kalmistud
Narva-Jõesuu linn
Ida-Viru maakonna kalmistud
Rõugutaja

Rõugutaja on eesti folklooris nõid, eeskätt laste vaigistaja või ravija; pseudomütoloogiline sünnitajaid ja rinnalapsi kaitsev olend. Seda müütilist olevust mainitakse ka rahvuseeposes "Kalevipoeg" ning Matthias Johann Eiseni kirjutistes Eesti mütoloogiast.

Rahvausund 
Rõugutajat peeti nurganaiste ja sündinud laste hoidjaks-kaitsjaks. Rahvasuus kutsuti teda ka: Rõõgutaja, Reegutaja, Rüngutaja, Rongotus.

Vanemal ajal hüüti Virus ja Järvas Rõugutajat appi lapse sündimise ajaks. Virulaste teadete järgi viisid juba pulma ajal naised Rõugutajale ohvriande, et nad lapseõnnistuse osaliseks saaksid. Lapse sündimise järel ohverdati jälle, sest muidu kardeti, et laps võib surra. Arvati, nagu oleks Rõugutaja võimuses seisnud lapsele pikemaid ehk lühemaid elupäevi määrata. Pärast lapse sündimist tõstis ämmamoor lapse kolm korda üles, ise üteldes: "Tule, Rõugutaja, tõsta lasta!"

Rahvajuttudes esineb ka Rõugutaja naine, nõiana, kes uppunud tütre ellu äratab ja võõrastütre libahundiks moondab.

Kalevipoeg 
Rõugutajat on mainitud rahvuseepose teises loos ("Vana Kalevi haigus ja surm. Kalevipoja lapsepõlv").

Linda mattis Kalevi. Mõni aeg hiljem tundis ta, et ta peab heitma nurgavoodisse. Käskis külanaistel sauna kütta ja orjadel voodi valmis seada. Vaatamata kõikidele ettevõtmistele ja abinõudele tundis nurganaine end vaevaliselt ning abi saamiseks pöördus mitu korda kõrgemale poole:
Ohkas aga Uku poole,
Palveid Rõugutaja poole:
"Tuulejumal, astu tuppa,
Vigalista vihtlemaie,
Hädalista arstimaie,
Tusalista toetamaie!
Tule vaesta vaatamaie,
Pojaema päästemaie!"

Uku ja Rõugutaja tulid kambrisse ja aitasid abivajajat.

Viited

Kirjandus 
 Eisen, M, J. "Eesti mütoloogia". Tallinn: Mats, 1995, nr 2, lk 128–129.

Välislingid 

Eesti rahvausund
Kalevipoeg
Eesti mütoloogia
Ivan Bašmanov

Ivan Bašmanov (26. märts 1923 Virumaa – 6. juuli 1970 Narva) oli Eesti päritolu Nõukogude Liidu sõjaväelane (kapten).

Ta sündis  külas Virumaal. Aastal 1937 lõpetas ta Zagrivjes 6-klassilise kooli.

Ta osales Teises maailmasõjas Eesti Laskurkorpuse koosseisus (oli 7. Eesti Laskurdiviisi 354. Laskurpolgus patareiülema asetäitjana) Velikije Luki operatsioonis. Hiljem teenis ta 5. löögiarmees, osaledes Stalingradi lahingus, Donbassi vabastamises, Visla-Oderi operatsioonis.

1946 pälvis ta Nõukogude Liidu kangelase nime.

Ta on maetud Ida-Virumaal asuvasse Riigiküla kalmistule.

Nõukogude Liidu sõjaväelased
Nõukogude Liidu kangelased
Riigiküla kalmistule maetud
Sündinud 1923
Surnud 1970
Inimesehaldjad

Igal inimesel on oma haldjas ja arvati, et haldjas tuleb inimesele kohe pärast sündimist.

Uskumus 
Vanapagan teab haldja tulekut ja katsub last sellepärast oma lapse vastu ära vahetada, enne kui haldjas suudaks keelata.  Et Vanapagan ei saaks last enne haldja tulekut ära vahetada, tuleb last kolm päeva pärast sündimist alati valvata, ilma et öösel tuld kustutaks.
Arvatakse, et haldjas suguvõsas pärandusena edasi rändab. Sureb keegi, läheb surnu isiku haldjas suguvõsa sündiva lapse omaks. Enamasti saab vanaisa ehk selle isa pojapoja haldjaks. Sellepärast antakse väga sagedasti vanaisa nimi poja esimesele pojale, ka vanaema nimi tütretütrele.

Olemus 
Mõni inimesehaldjas on iseäranis elav, vägev ja tegev. Niipea, kui inimene magama heidab, lahkub haldjas inimesest, kaugele rändama minnes. Enamasti võtab vaim niisugusel lahkumisel enesele kärbse, parmu, liblika ehk muu väikese tiivulise kuju. Sagedasti omandab haldjas inimesest eemal viibides suurema looma kuju (vahel isegi ilvese või karu kuju).
Mõnikord rändab haldjas nähtaval viisil inimese kõrval, aga varjuna, mitte ainult päikese paistmise ajal, vaid ka pilvisel ilmal ja öösel. Niisugust varju näol ilmuvat haldjat kutsutakse varjumeheks. Varjumees on muidu täiesti inimese sarnane, kuid tal puudub keha. Ka ei räägi ta, kui temaga kõneldakse.
Inimesehaldjas kõneleb oma kaitsealusega tihti unes, talle mõnisuguseid juhatusi ja õpetusi andes. Rahaaugugi juhatab haldjas unes kätte.

Rändamine 
Teele minnes rändab haldjas inimesega kaasas ja saadab teda igal pool. Mõnikord jõuab haldjas  ju enne inimest koju ja kuulutab kuidagi viisi kilstamisega ehk häälitsemisega inimese tagasitulekut. Juhtub inimesele teekäigul ehk kodunt eemal viibides mingisugune õnnetus, tuleb haldjas seda tavaliselt omastele mingisuguste märkidena ilmutama.

Kasutatud kirjandus: 
 Eisen,M, J „Eesti mütoloogia”. Tallinn: Mats, 1995, nr 2, lk 45-47
Eesti mütoloogia
Haldjad
Veehaldjad

Veehaldjas (ka vetevaim) on veekogu kaitsevaim. Eesti rahvausundi järgi oli igal veekogul - merel, jõel, järvel, allikal, kaevul - oma haldjas. Vetevaim on tegelane rahvuseeposes "Kalevipoeg".

Loodusvaimudele lähedased mereemad, meretaadid, järvevanad, vete-emad ja nende tütred (tuntud Lõuna-Eestis ja saartel), vesineitsid, merineitsid, mereneiud jt olid tavaliselt heatahtlikud, kuid mõnikord karistasid veekogu reostajat. 

Mõnel pool seostati veehaldjat uppunu hingega, ka tondi või kolliga, Lõuna-Eestis kuradiga. Selline veehaldjas oli pahatahtlik ja uputas inimesi, näiteks näkk.  Lapsevanemad hirmutasid lapsi näkiga, et nad veekogu äärest eemale hoiaksid. Harilikult oli veehaldjas nähtav inimesena, enamasti naisena, aga ka linnu, looma või isegi esemena. Rannikukalurid tõid veehaldjatele kalaõnne saamiseks toidu- ja joogiohvreid.

Matthias Johann Eiseni järgi 
Nime vesihaldijas tarvitakse kõige enam Viru-, Harju- ja Järvamaal. Läänemaal kuuldakse harukorral „halkja“ nime; üleüldiselt esineb Läänemaal ja muis maakondades näkk vee valitsejana. Ühte moodi tigedat loomu avaldavad mõlemad — näkk ja vesihaldijas. Sellevastu näikse merehaldijas vahel koguni inimest hoiatavat ehk vähemalt mitte alati kurja tegevat. Kaitseks vesihaldija vastu pandi vee äärde haldija kuju ehk haldija nukk — jalapikkune inimese kuju . Niisugune haldija kuju oli haldijale hernehirmutiseks. Vesihaldijas ei julenud niisuguses kohas iialgi inimesi kiusata. „Vesineitsid“, „mere-ema tütred“, „meretaadi tütred“, „mereneitsid“, „mereneiud“, „vete-ema tütred“, „vee-ema tütred“ on kõik sama nime ja olevuse teisendid. Kõik need „tütred“ ja „neitsid“ näikse healoomulised olevat. Vesineitsiteks tuleb neidki tütarlapsi arvata, kes vahel merelehmadega välja tulevad karja. Enamasti lähevad merelehmad rannas söömise järele jälle vette tagasi, kuid vahel ajab mõni nägija nad oma karja sekka ja nad jäävadki sinna. Nad poegivad ja neist saadakse tubli piimalehma tõug.

Vaata ka 
 najaadid
 näkk
 veealused
 veejumalad

Viited

Kirjandus 
 Eesti mütoloogia, Matthias Johann Eisen. 2019. Kirjastus Pegasus.
 Eesti usund, Uku Masing. 1995. Kirjastus Ilmamaa.

Välislink 
 Vetevaim. Oskar Kallis, 1908, Eesti Rahva Muuseum

Eesti rahvausund
Mütoloogia
Folkloor
Haldjad
Slovakkia muusika

Slovakkia muusika on Slovakkiast pärinev või slovakkide loodud või esitatud muusika.

Slovakkia muusikat on ajaloo jooksul mõjutanud nii naabermaade kui ka kaugemad kultuurid, kuid on säilinud jälgi ka eelajaloolistest muusikainstrumentidest. Slovakkial on rikkalik rahvamuusikatraditsioon, samuti on palju teada keskaegsest liturgilisest muusikast. Alates 18. sajandist on slovakkia muusikaelu kõige rohkem mõjutanud Austria-Ungari. 19. sajandil hakkasid slovaki heliloojad, näiteks Ján Levoslav Bella, kirjutama slovakipärast romantilist muusikat. Kommunistliku režiimi langusel 20. sajandi lõpukümnenditel hakkas Slovakkias arenema lääne mõjudega popmuusika.

Tänapäevase Slovakkia territooriumil on läbi ajaloo elanud mitmesuguseid rahvaid, seega ei kirjeldata siin artiklis vaid slovakkide muusikat. Nitra piirkonnast on leitud luust valmistatud puhkpille, mis pärinevad varasest pronksiajast (u 3000 eKr). Sarnaseid, kuid edasiarendustega pille valmistati kuni keskajani. Veel vanemate pillide hulgas on paleoliitikumist pärinevad trummid. Leitud on ka rauast ja pronksist kelli 3.-4. sajandist pKr. Hiljemalt 15. sajandiks olid levinud puhkpill fujara, slovaki torupill ja parmupill. Alates 15. sajandist eristavad uurijad slovaki muusikas rahvamuusikat, kirikumuusikat ning linnade ja õukondade instrumentaalmuusikat. Vanim jäädvustatud muusikavorm on vanaslaavikeelsed liturgilised laulud 9. sajandist. Umbes samal ajal olid piirkonnas levinud ka ladinakeelsed laulud, eriti pärast Slovakkia territooriumi liitmist Ungari kuningriigiga 13. sajandil. 15. kuni 17. sajandini kasutati ja arendati linnades polüfooniat. 1526. aastal, kui Slovakkia sai osaks Habsburgide impeeriumist, sai Bratislavast kroonimislinn, mis andis tõuke kunstmuusika arengule.

Klassikalise muusika heliloojad: Ján Levoslav Bella (4. september 1843 – 25. mai 1936), Eugen Suchoň (25. september 1908 – 5. august 1993), Ján Cikker (29. juuli 1911 – 21. detsember 1989), Peter Machajdík (sündinud 1. juunil 1961), Vladimír Godár.

Vaata ka
"Nad Tatrou sa blýska", riigihümn
Slovakkia Eurovisiooni lauluvõistlusel
Mart Luik

Mart Luik (sündinud 7. novembril 1970 Tallinnas) on eesti ajakirjanik, meediategelane ja poliitik, alates 2022. aastast Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige. 

Ta lõpetas 1989. aastal Tallinna 2. Keskkooli ning 2010. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja suhtekorralduse erialal. Alates 2016 õpib ta Cumbria ülikoolis magistriõppes meedia juhtimist.

Töökäik

 Oli tarbijalehe Kulutaja asutaja ja peatoimetaja (1992–1995)
 Eesti Päevaleht, majandustoimetuse juhataja, peatoimetaja asetäitja (1995–1996)
 Sõnumileht, peatoimetaja (1996–1998)
 TV3 Eesti uudiste peatoimetaja ja hiljem tegevjuht (1998–2001). Koos meeskonnaga juurutas teleuudistesaate formaadi "Seitsmesed uudised”.
 Darial TV (DTV VIASAT) Venemaa, peadirektor (2001–2005). Praegu on selle kanali nimeks Tše! TV
 VIASAT Broadcasting Ühendkuningriik, arendusjuht (2005–2006); 
 TV3, Sloveenias, tegevjuht (2006–2008), 
 Ajakirjade Kirjastus, juhatuse esimees (2008–2013); 
 Postimees, juhatuse esimees ja vastutav väljaandja (2013–2015), 2014 jaanuaris-veebruaris ka Postimehe peatoimetaja,
 RC meelelahutuse OÜ (Rock Café), omanik ja tegevjuht (2015–2016); 
 Ühistu Eesti Lihatööstus, tegevjuht (2016–2017)
 2018. aastal pani tööle Isamaa portaali Eesti Uudised, oli portaali toimetaja ja saate „Luik grillib“ juht (2018–2019)
 2019–2021 oli Eesti Vabariigi  välisministri nõunik. 
 2012–2017 Eesti Rahvusringhäälingu nõukogu liige.  

2017 ja 2022 kandideeris Luik ERR-i juhatuse esimeheks, kuid ei osutunud valituks. 

2015–2017 oli ta Tallinna Sadama nõukogu liige. 

Juhtinud tele- ja raadiosaateid, s.h saadet "Risttuli" ja "Keskpäevatund". Avaldanud hulgaliselt artikleid. 

24. maist 2021 kuni 31. maini 2022 Tallinna ettevõtlusdirektor. 

17. mail 2022 valis ERR-i nõukogu Mart Luige ERR-i  juhatuse liikmeks, tema ametiaeg algab 1. juunil.

Poliitiline tegevus
Kandideeris 2017. aastal IRL-i Haabersti esinumbrina Tallinna linnavolikokku ja osutus valituks. Sama aasta novembris valiti Tallinna linnavolikogu aseesimeheks. IRL-i Tallinna piirkonna säravaim uustulnuk 2017. 

On olnud Erakond Isamaa juhatuse liige ja Tallinna linnavolikogu Isamaa fraktsiooni juht. 

Kaks aastat järjest on olnud enim küsimusi esitav Tallinna linnavolikogu liige. 

Emori andmetel oli ta 2019. aastal Tallinna volikogu aseesimehena tallinlaste hulgas tuntum kui tollane linnavolikogu esimees Tiit Terik.

Ühiskondlik tegevus 
Mart Luik on 1998. aastast Sihtasutuse Tallinna Poistekoor nõukogu liige.

Eesti Vabariigi reservohvitser nooremleitnandi auastmes.

Kaitseliidu Tallinna Maleva Põhjakompanii liige.

Muu 
Mart Luik on abielus ja nelja lapse isa.

Tegeleb pikamaajooksuga ja on läbinud 35 maratoni.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Eesti saatejuhid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tartu Ülikooli sotsiaal- ja haridusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1969
Şamaxı astrofüüsikaobservatoorium

Şamaxı Naşīr ad-Dīn Ţūsī nimeline astrofüüsikaobservatoorium (aserbaidžaani keeles Nəsirəddin Tusi adına Şamaxı Astrofizika Rəsədxanası) on observatoorium Aserbaidžaanis umbes 144 km kaugusel Bakuust loodes ja 22 km Şamaxıst põhja pool.

Observatoorium asub Kaukasuse kaguosas Pirqulu mäe kirdenõlval 1435 meetri kõrgusel merepinnast. Observatooriumi geograafilised koordinaadid on .

Şamaxı astrofüüsikaobservatooriumi haldab Aserbaidžaani Teaduste Akadeemia füüsika instituut.

Selgeid päevi on aastas 150–180. Kõige paremad vaatluskuud on detsember, jaanuar, juuli ja august.

Ajalugu

Observatooriumi ehitamist alustati 1958. aastal ja see avati ametlikult 13. jaanuaril 1960. Üks selle rajamise algatajaid oli keemik ja tollane Aserbaidžaani NSV Teaduste Akadeemia president Yusif Məmmədəliyev.

Nõukogude Liidu ajal mõõdeti observatooriumis muu hulgas komeedilt 6P/d'Arrest saabuva valguse polarisatsiooni.

Aastal 1991 sai observatoorium keskaegse pärsia õpetlase Naşīr ad-Dīn Ţūsī nime. Asutuse juurde rajati töötajate jaoks Pirqulu asula.

Aastal 2008 tehti observatooriumis põhjalik remont. Uuenduskuuri läbisid nii kuus teleskoope majutavat hoonet kui ka haldushoone, näitusesaalid, muuseum ja konverentsikeskus.

Teleskoobid

Suurim teleskoop on Saksamaal toodetud kahemeetrise peegliga teleskoop. See võeti kasutusele 1966. aastal ja see oli Lõuna-Kaukaasia esimene suur teleskoop. 
Lisaks on kasutusel väiksemad teleskoobid:
 horisontaalne päikeseteleskoop, mida kasutatakse Päikese atmosfääri spektraaluuringuteks; peapeegli läbimõõt 50 cm 
 teleskoop AFR-2 Päikese kromosfääri ja fotosfääri uurimiseks
 reflektor AZT-8 peegli läbimõõduga 70 cm
 Carl Zeissi reflektor peegli läbimõõduga 60 cm
 Maksutovi meniskteleskoop
 90-sentimeetrine Schmidti teleskoop AZT-15

Vaatlused ja uuringud

Observatoorium on eelkõige spetsialiseerunud tähefüüsikale, päikesesüsteemi taevakehade uurimisele ja päikesefüüsikale. Uurimisvaldkondade hulgas on ka kosmoseilm, astronoomia ajalugu, teoreetiline astrofüüsika, kosmoloogia, helioseismoloogia, raadioastronoomia, taevamehaanika, galaktikad ja inimese loodud satelliitide liikumine. Hiljuti on kasutusele võetud muu hulgas échelle-spektrograaf.

Tähtpäevade määramine

Şamaxı observatoorium on rahva seas tuntud pühade ja tähtpäevade täpse aja määrajana. Üks aserbaidžaanlaste olulisemaid pühi on novruz bayramı, kevadine pööripäev. Kevade alguse täpse hetke teatab meediale Şamaxı observatoorium.

Observatooriumi töötajad

Şamaxı observatooriumis töötab umbes 150 inimest, neist umbes 55 on teadlased.

Observatooriumi esimene direktor oli Hacıbəy Sultanov. Alates 1997. aastast juhib observatooriumi Əyyub Quliyev.

Tuntud teadlastest on Şamaxıs töötanud teiste seas astrofüüsik Nadir İbrahimov.

Viited

Välislingid
 Koduleht (aserbaidžaani keeles) (inglise keeles)
 Azerbaijan’s Window on the Universe

Observatooriumid
Aserbaidžaani observatooriumid
David Donner

David Donner (võru Donneri David; 23. detsember 1810 – 24. detsember 1883) oli koolmeister ja kultuuritegelane. 

Ta oli 1833 avatud Põlva kihelkonnakooli esimene koolmeister. Ta töötas kihelkonnakoolis 1833-1863. 1857 asutas ta Põlvas esimese tütarlastekooli.

Kirjandus
Milvi Hirvlaane, "Põlva Ühisgümnaasium ajast aega", 2005.
Asta Pintsaar, "David Donneri sünnist möödub 200 aastat", "Koit", 16.12.2010.

Eesti koolijuhid
Eesti kultuuritegelased
Sündinud 1810
Surnud 1883
Otto Hiiop

Otto Hiiop (ka Ott Hiiop, Ott Hiiob, Talve Otto; võru keeles Hiiobi Otto; 29. detsember 1865 (ukj) Patküla vald, Viljandimaa – 1950) oli Võrumaal Urvaste kihelkonnas tegutsenud külapillimees (viiulimängija). 

Ta käis koolis Vaabina vallas, kus hiljem pidas väikest talu.

Tema repertuaari (100 lugu) märkis 1936. aastal üles Herbert Tampere. 1937. aastal märkis tema repertuaari (14 lugu) üles August Pulst.

1937. aastal osales ta ka Riigi Ringhäälingu helisalvestamisel.

Viited

Kirjandus
August Pulst. Mälestusi muusika alalt, ETM fond nr M 231:1, säilitusühik nr 23.
Varblane, Marju. Urvaste viiuldajad Otto Hiiop ja Kristjan Joakit ning nende repertuaar". Seminaritöö. Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia, 2007.

Eesti viiuldajad
Eesti rahvamuusikud
Sündinud 1865
Surnud 1950
Andrej Kabiakoŭ

Andrej Kabiakoŭ (valgevene keeles Андрэй Уладзіміравіч Кабякоў; sündinud 21. novembril 1960 Moskvas) on Valgevene poliitik ja diplomaat, 27. detsembrist 2014 kuni 18. augustini 2018 Valgevene peaminister.

Andrej Kabiakoŭ sündis Moskvas, kuid kolmeaastasena asus elama Valgevenesse. Aastal 1983 lõpetas ta Moskva Lennundusinstituudi ja 1991. aastal Valgevene Rahvamajandusinstituudi. Seejärel töötas ta mitmes tööstusettevõttes.

Ta ei kuulu ühtegi parteisse.

Novembrist 2011 oli ta Valgevene suursaadik Venemaal, seejärel 27. augustist 2012 kuni peaministriks saamiseni president Alaksandr Łukašenka administratsiooni ülem.

Valgevene peaministrid
Valgevene diplomaadid
Sündinud 1960
Mooste baptistikoguduse palvela

Mooste baptistikoguduse palvela on Põlva maakonnas Põlva vallas Kaaru külas asuv baptistide palvemaja.

Palvemaja ehitati 1930 .  

Palvemajas on mitu kultuurimälestisena arvele võetud objekti:
kaks 20. sajandi I poolest pärinevat veinikannu (registrinumbrid 5128 ja 5125).
20. sajandi I poolest pärinev uushõbedast ja graveeringutega leivik (registrinumber 5127).
20. sajandi I poolest pärinev karikas (registrinumber 5126).

Viited

Välislingid
Mooste Baptistikoguduse koduleht

Eesti pühakojad
Põlva vald
Baptism Eestis
Karl Kirt

Karl Kirt (sündinud 5. märtsil 1993 Tõrvas) on Eesti haridusjuht, raadiosaatejuht ja munitsipaalpoliitik. 2020. aastal oli ta lühikest aega Valga asevallavanem. 

Ta lõpetas 2012. aastal Tõrva Gümnaasiumi ning 2016. aastal Tallinna Ülikooli riigiteaduste erialal.

2015. aastast on ta Tõrva Raadio nõukogu esimees. 2016. aasta juulis juhtis ta kaassaatejuhina Raadio 2 saadet "Suveraadio" .

2021. aasta augustist on ta Tarvastu Gümnaasiumi ja Tarvastu Muusika- ja Kunstikooli direktor.

Poliitiline karjäär 
Kirt astus 2011. aastal Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liikmeks. 2013. aastal kandideeris ta kohalike omavalitsuste volikogude valimistel Tõrvas valimisliidu Tõrvakad nimekirjas ja kogus 34 häält, millega ei osutunud valituks. Novembrist 2013 kuni oktoobrini 2017 kuulus Kirt Tõrva Linnavolikogu haridus- ja noorsootöökomisjoni.

Aastatel 2014–2015 oli ta Noorte Sotsiaaldemokraatide president . Kirt on olnud kaitseminister Sven Mikseri ja põllumajandusminister Ivari Padari nõunik. Ta on üks Tõrva Noortevolikogu loomise algatajatest.

2017. aastal valiti Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas kandideerinud Kirt Tõrva vallavolikokku (ta sai 45 häält). 

27. märtsist 2020 kuni 13. septembrini 2020 oli Kirt Valga asevallavanem .

2021. aasta kohalikel valimistel kandideeris ta Tõrva vallas valimisliidu Ühtne Kogukond nimekirjas esinumbrina osutudes valituks,  kogudes 114 häält.

Tunnustus
 2011 – Tõrva Gümnaasiumi aasta õpilane
 2016 – aasta vabatahtlik
2021 – Tõrva valla noortevolikogu auhinna laureaat

Viited 

Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Eesti ühiskonnategelased
Sündinud 1993
Zineb El Rhazoui

Zineb El Rhazoui (araabia keeles زينب الغزوي; sündinud 19. jaanuaril 1982 Casablancas Marokos) on Prantsusmaa ajakirjanik, Pariisis ilmuva satiiriajakirja Charlie Hebdo kolumnist. Ta jäi ellu 2015. aasta jaanuaris ajakirja toimetuses toimunud massimõrvas, kuna viibis sel päeval Casablancas.

El Rhazoui on ajakirja religiooniekspert ning kirglik islami kriitik. Massimõrva järel on temast kujunenud silmapaistev sekulariseerimise ja inimõiguste aktivist, kes on esinenud paljudes maailma riikides islami ja sõnavabaduse teemadel.

Viited

Prantsusmaa ajakirjanikud
Sündinud 1982
Aleksander (Hopjorski)

Aleksander (kodanikunimega Aleksander Hopjorski, ; sündinud 23. augustil 1964 Võrus) on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku munk ja vaimulik (piiskop).

Ta lõpetas aastal 1981 Võru 2. Keskkooli. Aastatel 1982–1983 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas. Aastatel 1983–1985 teenis ta Nõukogude Armees. 

Pühitseti diakoniks 7. detsembril 1998 ja preestriks 10. detsembril 2000. Teenis seejärel preestrina Luhamaa Pühavaimu koguduses ja Meeksi Ristija Johannese koguduses. Aastatel 2002–2006 õppis ta Püha Platoni Seminaris Tallinnas.

12. juunil 2008 valiti ta Tallinnas toimunud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku täiskogul Pärnu ja Saare piiskopkonna piiskopiks.

Pühitseti piiskopiks 12. jaanuaril 2009.

Viited

Välislingid 
 http://www.eoc.ee/vaimulik/hopjorski-aleksander/

Eesti õigeusu piiskopid
Sündinud 1964
Michał Butkiewicz

Michał Butkiewicz (29. september 1886 Grajewo – 4. oktoober 1974 Varssavi) oli Poola insener ja poliitik.

1932. aasta septembrist kuni 1935. aasta oktoobrini oli ta Poola sideminister.

1934. aastal autasustati teda Kotkaristi I klassi teenetemärgiga.

Viited

Poola poliitikud
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1886
Surnud 1974
Ludvigs Ēķis

Ludvigs Ēķis (11. september 1892 – 7. juuli 1943) oli Läti poliitik ja diplomaat.

18. maist 1934 kuni 16. juunini 1938 oli ta Läti rahandusminister. Lisaks oli ta 1936. aasta 18. aprillist kuni 13. juulini Läti välisministri kohusetäitja.

1935. aastal autasustati teda Kotkaristi I klassi teenetemärgiga.

Viited

Läti poliitikud
Läti diplomaadid
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1892
Surnud 1943
Oleh Blohhin

Oleh Blohhin (ukraina keeles Олег Блохін; sündinud 5. novembril 1952 Kiievis) on Ukraina jalgpallitreener, poliitik ja endine jalgpallur (ründaja).

Jalgpallurikarjäär

Ta mängis aastatel 1972–1988 Nõukogude Liidu jalgpallikoondises 112 mängu ja lõi 42 väravat. Nõukogude Liidu koondises löödud väravate rekord jäigi tema nimele.

Aastatel 1969–1988 mängis ta Kiievi Dinamos 432 mängu ja lõi 211 väravat. Dinamoga tuli ta kaheksa korda NSV Liidu meistriks, võitis 1975. ja 1986. aastal UEFA karikavõitjate karika ning 1975. aastal Euroopa superkarika.

Ta oli esimene Nõukogude Liidu jalgpallur, kes välismaa klubiga lepingu sõlmis. Aastatel 1988–1989 mängis ta Austria klubis Steyri Vorwärts ja 1989–1990 Küprose klubis Limassoli Aris.

Aastal 1975 valiti ta Euroopa aasta jalgpalluriks.

Treenerikarjäär

Pärast sportlaskarjääri lõpetamist asus Blohhin tööle treenerina. Aastatel 2003–2007 ja 2011–2012 oli ta Ukraina jalgpallikoondise peatreener.

Ta on olnud järgmiste klubide peatreener:

 1990–1993 PAE Olympiakós
 1993–1994 PAOK
 1994–1997 Ionikós Níkaias
 1997–1998 PAOK
 1998–1999 Ateena AEK
 1999–2002 Ionikós Níkaias
 2007–2008 FK Moskva
 2012–2014 Kiievi Dinamo

Poliitikukarjäär

Aastal 1998 valiti Blohhin Ukraina Ülemraada liikmeks. Ta valiti tagasi ka 2002. aastal. Alates oktoobrist 2002 on ta Ukraina Ühendatud Sotsiaaldemokraatliku Partei liige.

Isiklikku

Oleh Blohhini isa oli venelane ja ema ukrainlane.

Oleh Blohhin oli abielus iluvõimleja Irõna Derjuginaga, kellega tal on tütar. Teise abikaasa Angelaga on tal kaks tütart.

Viited

Välislingid

 
 Oleg Blokhin

Ukraina jalgpallurid
Ukraina treenerid
Ukraina poliitikud
Kiievi Dinamo mängijad
Sündinud 1952
Natan Elštein

Natan Elštein (7. märts 1929 Chișinău – 26. oktoober 2005 Tallinn) oli Eesti arst, gastroenteroloog, deontoloog, meditsiiniteaduste doktor, Eesti NSV riikliku preemia laureaat (1980).

Ta lõpetas aastal 1951 Tšernivtsi Meditsiiniinstituudi. 

Natan Elštein suri 26. oktoobril 2005 Tallinnas ja ta maeti 30. oktoobril 2005 Rahumäe kalmistule (juudi ossa).

Tunnustused
1975 Eesti NSV teeneline arst
1998 Tallinna teenetemärk (kauaaegse tervishoiualase töö ja tervise propageerimise eest Tallinnas)
2002 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk

Viited

Eesti arstid
Eesti juudid
Eesti NSV teenelised arstid
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Tallinna uuele juudi kalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 2005
Lastekaitsepäev

Rahvusvaheline lastekaitsepäev (International Day for Protection of Children) on 1. juunil tähistatav tähtpäev, millega juhitakse tähelepanu laste kaitsmise tähtsusele.

Tähtsus 
Lastekaitsepäeva tähistamise eesmärk on juhtida tähelepanu laste heaolule ja õigustele ning lastekaitsele.

Sel päeval toimuvad üleriigiliselt mitmesugused tasuta lasteüritused. 

Lastekaitse Liit kutsub lastekaitsepäeval üles mõtlema mitte ainult laste tuleviku üle, vaid keskenduma ka nende oleviku muredele.

Ajalugu 
Eestis tähistatakse lastekaitsepäeva alates 1990. aastatest Eesti Lastekaitse Liidu eestvedamisel. Alates 2021. aastast on lastekaitsepäev esmakordselt riiklik tähtpäev ja lipupäev.

Lastekaitsepäeva tähistamise algus ulatub 1857. aastasse, mil Chelsea pastor dr Charles Leonard pühendas spetsiaalse jumalateenistuse lastele ja lastest. Oli juunikuu teine pühapäev ja päeva esialgseks nimeks Roosipäev, edasi Lillepäev ja siis Laste Päev.

Esmakordselt kuulutati lastekaitsepäev välja ülemaailmsel laste heaolu konverentsil 1925. aastal. Järjekindlalt hakati seda kindlal päeval tähistama 1954. aastast. Lastekaitsepäeva tähistatakse 1. juunil alates 1950. aastast, selle kehtestas Rahvusvaheline Demokraatlik Naisliit oma kongressil Moskvas 22. novembril 1949. Paljudes riikides (nt Albaanias, Cabo Verdes, Ecuadoris, Mongoolias, Poolas) peetakse lastekaitsepäeva 1. juunil; samas soovitab ÜRO tähistada 20. novembril rahvusvahelist lastepäeva.

Viited

Välislingid
 Täna on lastekaitsepäev. Kuhu minna? Õhtuleht.ee, 1. juuni 2013
 Lastekaitsepäeva puhul toimub pealinnas palju põnevat Tallinn.ee 29. mai 2012

Lastekaitse
Tähtpäevad
Tõnis Saadoja

Tõnis Saadoja (sündinud 5. detsembril 1980) on eesti maalikunstnik.

Ta lõpetas aastal 2004 Eesti Kunstiakadeemia maali erialal bakalaureuseõppes ja aastal 2006 Ida-Londoni Ülikooli vabade kunstide erialal magistrikraadiga.

Tunnustus
 2006 – Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (eduka näitusetegevuse eest 2006. aastal)
2008 – Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (personaalse mälu ja elukeskkonna vahelisi seoseid uuriv kontseptualistlik maalinäitus "Kodulinn Tallinn")
2011 – Köleri auhinna publikupreemia
2012 – Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (nüüdisaegselt monumentaalse laemaali loomise eest Teatris NO99)
 2013 – Kristjan Raua preemia (võõrandatud realismi kaanonis maalitud monumentaalmaal NO99 teatrisse)
 2015 – Konrad Mäe preemia

Eesti maalikunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1981
Banduura

Banduura (ukraina keeles банду́ра) on näppekeelpill, ukraina rahvapill.

Selles on ühendatud tsitri ja lauto omadused. Algselt oli pillil 6–12 keelt. 18. sajandiks oli pill arenenud kujule, kus pilli kaelale (astmetraatidega või ilma) olid pingutatud neli kuni kuus keelt ja kõlakasti kohale kuni 16 diatooniliselt häälestatud keelt. 20. sajandil suurendati keelte arvu 31-ni ja n-ö kontsertpillidel isegi 68-ni.

Kõige varasem teade, kus on banduurat mainitud, pärineb 1441. aastast, kui Poola kuninga õukonnas olevat olnud ukraina päritolu banduuramängija Taraszko. Kesk- ja varauusaegsetes Poola dokumentides on mainitud teisigi ukraina päritolu banduuramängijaid (näiteks kuningas Zygmunt I õukonnas). Ukraina keelde arvatakse nimetus "bandura" olevat tulnud poola keele kaudu kas ladina keelest või kreeka keelest (pandora või pandura). Mõned uurijad arvavad selle tulevat otse kreeka keelest. Kuni 1940. aastateni nimetati seda pilli ka kobzaks. Seda nimetust kasutati Poola kroonikas juba 1313. aastal.

Tänapäeva Ukraina territooriumil on teada lautosarnaseid pille juba 591. aastast – kroonikates on mainitud rändavaid sõdalasi, kellel olid kaasas kithara'''ks nimetatavad pillid. Kiievi Püha Sofia katedraali 11. sajandist pärinevatel freskodel kujutatakse lautosarnaseid pille. Arvatakse, et sel ajal nimetati taolisi pille üldise slaavi keelpilli nimetusega husli''. Sellised pillid olid keskajal levinud Ida-Euroopa õukondades, kuni nende populaarsus vähenes Lääne-Euroopa pillide ja stiilide tulekuga, kuid nad jäid endiselt kasutusse ukraina kasakatel. Nad arendasid pilli märgatavalt edasi, et see sobiks nende laulurepertuaari saatmiseks. Hiljem mängisid seda peamiselt pimedad rändmuusikud.

Tsitri ja lauto omadusi ühendava pilli leiutamine omistatatakse mõnikord Francesco Landinile.

Näppekeelpillid
Rahvapillid
Ukraina muusika
Jelizaveta Roos-Bazilevskaja

Jelizaveta Roos-Bazilevskaja (neiupõlvenimi Elisabeth Roos; 13. mai 1902 Moskva – 31. mai 1951 Wöllmarshausen, Saksamaa) oli eesti päritolu vene luuletaja, tõlkija, kirjanduskriitik.

Ta sündis aastal 1902 Moskvas eesti-saksa-rootsi segaperekonnas. Aastatel 1912–1919 õppis ta Harkivis tütarlaste gümnaasiumis. Seejärel perekond opteerus Eestisse, kus ta asus tööle õpetajana. Aastal 1922 oli ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas vabakuulajaks. Aastal 1924 lõpetas ta eksternina Tallinna 1. Reaalkooli. Aastatel 1924–1930 õppis Tartu Ülikoolis filosoofiateaduskonnas, kus ta spetsialiseerus vene ja slaavi filoloogiale; aastal 1930 kaitses ta tööga "Творчество Анны Ахматовой" (Anna Ahmatova looming) mag. phil. kraadi.

1920. aastatel oli ta Tartu Vene Üliõpilaste Seltsi juhatuse liige.

Isiklikku
Ta abikaasa oli 1930. aastast sõjaväelane ja Eesti vene kogukonna tegelane Ivan Bazilevski (1898–1989). Tema õde Meta Roos (1904–1989) oli luuletaja, kes lõpetas klaveri erialal 1927. aastal Tallinna Konservatooriumi.

Viited

Kirjandus
 Дикой Борис. Общество русских студентов при Дерптском университете // Руль, № 3029, 11 ноября 1930
 Елизавета Роос-Базилевская // Радуга, 1989, № 11. С. 36-37
 Дальние берега. Антология поэзии русского зарубежья. Сост, автор вступ. ст. В. В. Кудрявцев. ― Смоленск, Русич, 2006. С. 608. ISBN 5-8138-0702-0

Välislingid
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti luuletajad
Vene luuletajad
Eesti tõlkijad
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1902
Surnud 1951
Juta Kurman

Juta Kurman (neiuna Juta Tomberg; 7. november 1912 Aluste – 22. mai 2015 Ithaca, New Yorgi osariik, USA) oli eesti laulja, õpetaja ja kultuuritegelane USA-s.

Ta lõpetas aastal 1934 Tallinna Pedagoogiumi, aastal 1936 Tallinna Töölisteatri teatrikooli ja aastal 1940 lauluerialal Tallinna Konservatooriumi (Aleksander Arderi klassis).

Ta tegutses mõnda aega Eesti Ringhäälingu solistina ja Töölisteatri näitlejana (osales Franz Schuberti "Kolme neitsi majas").

Aastal 1944 põgenes ta perega suure põgenemise ajal Saksamaale, kust siirdus aastal 1947 USA-sse, kus jätkas lauluõpinguid New Yorgi Muusikakolledžis (College of Music), ta lõpetas selle aastal 1952. Seejärel andis ta kontserte ning esines raadios ja televisioonis. Ta pühendas ennast eestlastest muusikute andmebaasi kogumisele ja täiustamisele, aga ka nende tegevuse valgustamisele (peamiselt ajalehes Vaba Eesti Sõna); samuti kontsertide korraldamisele (Eesti Helikunsti Keskuse raames).

Tunnustus 
 1982 USA Eesti Kultuurifondi auhind
 2013 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku 
Ta oli kaks korda abielus. 1938. aastal abiellus ta arst Aleksander Poomaniga, kes suri samal aastal difteeriasse. 1940. aastal abiellus ta insener Hugo Kurmaniga (1902–1986), neil oli kaks poega: Jaan Kurman (1940–1995) oli antropoloog, arheoloog ja sõjaväelane, Jüri Kurman (1942–1994) oli kirjandusteadlane ja tõlkija. Tal oli kolm lapselast: Henry, Celeste ja Violet.

Viited

Välislingid 
 http://isik.tlulib.ee/index.php?id=799
 Ago Pärtelpoeg. Juta Kurmanile tõi pika ea tülidest ja meelemürkidest hoidumine, Õhtuleht, 6. juuni 2015

Eesti lauljad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Korporatsioon Fidentia liikmed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Eesti üle 100-aastased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1912
Surnud 2015
Merike Kaste

Merike Kaste on Eesti pedagoog ja koolijuht.

Ta lõpetas aastal 1982 Kanepi Keskkooli ja aastal 1987 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal. 1992. aastal kaitses Kaste Tartu Ülikooli psühholoogia kateedris diplomitööd "Noorukite väärtusorientatsioon" (juhendaja Aino Lunge). 2002. aasta kaitses ta Tartu Ülikool haridusteaduskonna pedagoogika osakonnas magistritööd "Metoodika õpetaja enesehindamiseks ja arenguvestluse läbiviimiseks" (juhendaja Ene-Mall Vernik-Tuubel). Kaste juhendamisel kaitsesid 2007. aastal TÜ pedagoogika osakonnas bakalaureusetööd Anne Kukk ("Koolikiusamine") ja Piret Viil ("Õpilasi aktiviseerivate meetodite kasutamine tunnis: aktiivõppemeetodid").

Ta töötas aastatel 1987–1996 Kanepi Gümnaasiumis ajalooõpetajana, aastatel 1996–2006 töötas ta samas koolis direktori asetäitjana õppe- ja kasvatustöö alal, aastate 2006–2013 oli ta Kanepi Gümnaasiumi direktor. Aastast 2014 on ta Tartu Kristjan Jaak Petersoni Gümnaasiumi direktor.

Tunnustused
2000 Johannes Käisi preemia

Viited

Välislingid
 Merike Kaste penikoormasaabastega sügisesse Postimees, 3. juuni 2014
 Alo Lõhmus Jutud kooli sulgemisest viivad lapsi ja õpetajaid Maaleht, 16. august 2012

Eesti pedagoogid
Eesti koolijuhid
Tartu inimesed
Keila küla

Keila on endine küla Harju maakonnas Keila kihelkonnas.

Keila territooriumil asus küla juba muinasajal. Asustuse jälgi on leitud peamiselt Keila jõe äärselt alalt, mida tänapäeval läbib raudteetamm. Arheoloogilistel proovikaevamistel on sealt leitud potikilde ja söestunud luid, mille järgi on oletatud, et küla eksisteeris seal 10.–15. sajandil.

1241. aastal mainiti Keila küla (Keikæl) esmakordselt Taani hindamisraamatus, kus küla suuruseks oli märgitud kümme adramaad.

15.–16. sajandil moodustus Keila kiriku juurde jõe läänekaldale kodanike, bürgermeistri ja gildiga alev. Küla asus aga jõe idakaldal ja moodustas tol ajal alevi kõrval iseseisva asula.

Küla kohale, Keila sovhoosi, rajati XX sajandi keskel taas asula. Küla koosnes kahest osast (Alajaama ja  Ülejõe teed). Seal asus ka autobaas. Külas elas 1970. aastal 230 inimest.  Asula maad liideti aastal 1976. aastal osalt Keila linnaga, Alajaama tee aga Tutermaa külaga.

Viited

Keila kihelkond
Harju maakonna endised külad
Voldemārs Salnais

Voldemārs Salnais (20. mai 1886 – 4. august 1948 Stockholm) oli Läti poliitik ja diplomaat.

1933. aastal autasustati teda Kotkaristi I klassi teenetemärgiga.

Viited

Läti poliitikud
Läti saadikud
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1886
Surnud 1948
Ummaleelo

Ummaleelo  eesti ansambel, mis esitas setu rahvalaule tänapäevaste muusikariistadega. Ansambel asutati 1996 ansambli Ummamuudu ja laulukoori Leelonaase ühise projektina.

Ansambel andis 1997 välja albumi "Ummaleelo".

Eesti ansamblid
Setu kultuur
Ummamuudu

Ummamuudu on eesti rahvamuusika- ja popansambel, mille repertuaaris oli muu hulgas rahvalaulutöötlusi eesti- ja võrukeelsete sõnadega.

Ansambel asutati 1989. aasta aprillis. Seda peetakse esimeseks eesti ansambliks, mis hakkas esitama võrukeelset popmuusikat.

Koos setu laulukooriga Leelonaase pani Ummamuudu aluse ansamblile Ummaleelo.

Ansambli üks tuntumaid lugusid on "Kõnõtraat", mille esitamine Eesti Televisiooni saates "7 vaprat" tõi ansamblile üleriigilise tuntuse. Laul oli ka 1994. aasta Raadio 2 Aastahitt.

1997. aasta seisuga kuulusid ansamblisse Toomas Leis, Meelis Leis, Timo Vendt, Antti Perli, Sulev Salm, Jaanus Salm ja Meelis Luuk.

Albumid
1993 "Ummamuudu"
1994 "Jälg"
1995 "Meie elu"
1995 "Jõul"
1996 "Kõne Võrust"
2004 "Üts ummamuudu liin"

Viited

Eesti ansamblid
Võru kultuur
Zsuzsa Koncz

Zsuzsa Koncz (sündinud 7. märtsil 1946 Pélys) on ungari laulja.

Ta sai tuntuks 1962. aastal esinemisega telesaates "Ki mit tud?". Ta on esinenud teiste seas koos János Bródyga ja ansambliga Illés.

Saksakeelsetes riikides esinedes on ta kasutanud ka nimesid Shusha Koncz ja Jana Koncz.

Tunnustused
 1977 Liszti auhind
 2001 Auleegioni orden
 2008 Kossuthi auhind

Diskograafia
 Volt egyszer egy lány (1969)
 Szerelem (1970)
 Jana Koncz (1970)
 Kis Virág (1971)
 Élünk és meghalunk (1972)
 Zsuzsa Koncz (1972)
 Jelbeszéd (1973)
 Gyerekjátékok (1974)
 Kertész leszek (1975)
 Ne vágj ki minden fát! (1975)
 …Elmondom hát mindenkinek (1976)
 Koncz Zsuzsa X. (1977)
 Aranyalbum (1967–1973) (1978)
 Valahol (1979)
 Ich komm und geh mit meinen Liedern (1980)
 Menetrend (1981)
 Die lauten Jahre sind vorbei (1982)
 Konczert (1984)
 Shusha Koncz Morgenlicht (1984)
 Újhold (1985)
 Fordul a világ (1988)
 Koncz Zsuzsa archív (1988)
 Verslemez III. (1989)
 Illúzió nélkül (1991)
 Jubileumi koncert (1992)
 Ne veszítsd el a fejed (1993)
 Unplugged I-II. (1995)
 Válogatott kislemezek (1996)
 Miénk itt a tér (1996)
 Ég és föld között (1997)
 Csodálatos világ (duets, 1998)
 Miért hagytuk, hogy így legyen? (1999)
 Ki nevet a végén (2002)
 Wie sag ich's Dir (2003)
 Egyszerű ez (poems, 2006)
 Die großen Erfolge (2007)
 37 (2010)
 Tündérország (2013)

Välislingid
 Koduleht

Ungari lauljad
Sündinud 1946
Helmuts Balderis

Helmuts Balderis-Sildedzis (sündinud 31. juulil 1952 Riias) on endine läti jäähokimängija (parem ääreründaja) ja treener.

Lapsena harrastas ta iluuisutamist. Jäähokimängijana alustas Balderis Riia Dinamos. Aastatel 1977–1980 mängis ta Moskva AKSK-s. 

Ta mängis aastatel 1976–1983 Nõukogude Liidu jäähokikoondises 147 mängu ja tegi 74 väravat. Ta võitis maailmameistrivõistlustel kuldmedali aastatel 1978, 1979 ja 1983, hõbemedali 1976 ja pronksmedali 1977. Aastal 1977 valiti ta maailmameistrivõistluste parimaks ründajaks. 1980. aasta Lake Placidi olümpiamängudelt sai ta hõbemedali.

Aastal 1985 loobus ta tippspordist ja suundus Jaapanisse treeneriks. Kui 1989. aastal Nõukogude Liidu mängijatel lubati NHL-i minna, sai Balderisest Minnesota North Starsi mängija. Ta oli 36-aastasena kõigi aegade vanim NHL-i draft'is valitud mängija. Pärast aastast lepingut lõpetas ta oma mängijakarjääri uuesti, kuid tuli taas jääle pärast Läti iseseisvuse taastamist ja mängis Läti koondises. Hiljem oli ta koondise peatreener.

Aastal 1998 valiti Helmuts Balderis Rahvusvahelise Jäähokiliidu kuulsuste halli liikmeks.

Välislingid
 Helmuts Balderis lehel Legendsofhockey.net
 The Internet Hockey Database

Läti jäähokimängijad
Nõukogude Liidu jäähokimängijad
Riia Dinamo mängijad
HK Moskva CSKA mängijad
Sündinud 1952
Aurora Semper

Aurora Felicitas Veronika Semper (aastani 1920 Adamson; 13. juuli 1899 Tartu – 29. juuni 1982 Tallinn) oli eesti muusikakriitik ja -pedagoog.

Ta õppis aastatel 1919–1920 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis klaverit (Adele Brosse klassis), lisaks mõnda aega Leenart Neumani juhendamisel laulmist.

Aastal 1920 siirdus ta koos abikaasaga Saksamaale, kus jätkas aastatel 1920–1924 eraviisiliselt klaveriõpinguid Egon Petri juhendamisel ja Artur Schnabeli meistrikursustel ning kuulas aastatel 1922–1923 Berliini Ülikoolis loenguid muusikaajaloost ja -teooriast. Asunud aastal 1925 Pariisi, õppis ta seal Lazar Levy juhendamisel ja Alfred Cortot' interpretatsioonikursustel.

Naasnud aastal 1928 Eestisse, töötas ta aastani 1938 Tartus eraviisilise muusikaõpetajana. Aastatel 1938–1940 oli ta Postimehe muusikaarvustaja.

Pärast teist maailmasõda sai temast Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikaajaloo õppejõud. 1950. aastate teisel poolel hakkas jälle ilmuma tema muusikaarvustusi.

Isiklikku 
Tema isa oli riidekaupmees Jaan Adamson (1860-1930), vend oli kunstnik Adamson-Eric, õe Renate mees oli skulptor Ernst Jõesaar.

Ta oli aastast 1920 abielus kirjanik Johannes Semperiga, nende tütar Lilian Semper oli pianist ja muusikapedagoog.

Viited

Välislingid
Foto
Foto
Foto

Eesti muusikakriitikud
Eesti muusikapedagoogid
Sündinud 1899
Surnud 1982
Kuumalaine

Kuumalaine on elus- ja eluta looduse suhtes harjumuspärasest pikema ajavahemiku jooksul toimiv harjumuspärasest välisõhu temperatuurist märkimisväärselt kõrgem temperatuur, mille mõjud eluslooduse kestmajäämisele võivad olla letaalsed. Kuumalainete tagajärjel on maailmas hukkunud väga palju elusolendeid.

Kuumalained võivad tekitada põuda, soodustada metsatulekahjusid ja elektrikatkestusi.

Globaalne soojenemine toob kaasa kuumalainete intensiivsuse ja sageduse kasvu.

Euroopa 2003. aasta kuumalaine puhul hinnati hukkunute arvuks umbes 72 000 inimest ja 2010. aasta Venemaa kuumalaine (mis kutsus esile ulatuslikud maastikupõlengud) puhul hinnati hukkunute arvuks üle 55 000 inimese.

Maailm

2015

2019 
2019. aasta suvel tõusis õhutemperatuur Indias ja Pakistanis kuni poolesaja kraadini Celsiuse järgi.

Kuumalained 1901–2010

2021

Venemaa
Moskva õhutemperatuur (34,8 °C) ületas 2021. aasta 23. juunil 1901. aastal registreeritud rekordtemperatuuri, milleks oli 34,7 °C.

Kanada

2021. aasta juuni lõpul mõõdeti Lyttonis Briti Columbias Kanadas rekordiline õhutemperatuur 46,6 °C.

Eesti
Eesti oludes on kuumalaine kriteeriumid järgmised:
ohtlik – ööpäeva maksimumtemperatuur 30 °C ja üle selle kahe ööpäeva vältel (haaratud 30% territooriumist);
eriti ohtlik – ööpäeva maksimumtemperatuuri püsimine 30 °C ja üle selle juures kolme ja enama ööpäeva vältel (haaratud 30% territooriumist).

Erakordselt ohtliku kuumalainega kaasnevad keskkonnakahjustused on inimeste hukkumine ja sideliinide katkemine.

Vaata ka
 2022. aasta Euroopa kuumalained
 Ühendkuningriigi 2022. aasta kuumalaine
 Külmalaine

Viited

Välislingid

 Esimene kuumalaine, Riigi Ilmateenistus, 8. juuni 2011
 Ettevaatust – kuumalaine!, Virumaa Teataja, 9. juuni 2011
 Alys Davies. Heatwave: Warnings of 'heat apocalypse' in France. BBC News, 18. juuli 2022

Meteoroloogia
Loodusnähtused
Giorgi Dvali

Giorgi Dvali (ka Gia Dvali; gruusia keeles გიორგი დვალი; sündinud 30. mail 1964 Thbilisis) on gruusia füüsik.

Ta õppis Thbilisi riiklikus ülikoolis kõrge energia füüsikat ja kosmoloogiat ning kaitses doktorikraadi 1992. aastal. Seejärel töötas ta Triestes Rahvusvahelises Teoreetilise Füüsika Keskuses ja Genfis CERN-is.

Giorgi Dvali töötab alates 1998. aastast New Yorgis ning on New Yorgi Ülikooli kosmoloogia ja osakestefüüsika keskuse ja Müncheni ülikooli füüsikaprofessor. Ta kuulub Max Plancki füüsikainstituudi direktorite nõukokku.

Tema peamised uurimisvaldkonnad on suured lisadimensioonid (LED), kvantgravitatsioon ja varajane universum.

Aastal 1998 pakkus ta koos Nima Arkani-Hamedi ja Sávvas Dimópoulosega välja ADD-mudeli, mis püüab seletada, miks on gravitatsioon teistest fundamentaalsetest vastastikmõjudest nii palju nõrgem. Selle järgi on standardmudelis kirjeldatud vastastikmõjude väljad piiratud neljamõõtmelise ruumiga, gravitatsiooniväli ulatub aga lisadimensioonidesse. Lisadimensioonid on kokkusurutud, kuid võrreldes Plancki skaalaga suhteliselt suured (suurusjärgus 1/10 mm). Mudeli paikapidavust oleks võimalik Suures Hadronite Põrgutis kontrollida.

Viited

Välislingid
 Georgi Dvali

Gruusia teadlased
Füüsikud
Sündinud 1964
Marmaris

Marmaris on linn Türgi kaguosas Muğla provintsis.

Marmaris asub Vahemere ääres Türgi Riviera rannikul. See on oluline sadamalinn ja turismikeskus.

Aastal 2012 elas Marmarises 34 047 inimest.

Välislingid
 Koduleht

Türgi linnad
Sadamalinnad
Tiit Sillaots

Tiit Sillaots (12. detsember 1947 – 29. mai 2015) oli eesti looduskaitsetegelane. 

Õppis Lihula Keskkoolis. 1971. aastal lõpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse erialal.

Töötanud Eesti Maaparandusprojektis projekteerijana, aastatel 1977–1985 Eesti NSV Metsainstituudi Majandusliku Uurimise Laboratooriumis, 1985. aastast Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeeriumi Looduskaitse Valitsuses, 1994. aastast Eesti Keskkonnaministeeriumi looduskaitse osakonna spetsialistina ja 2000. aastast keskkonnaministeeriumi looduskaitse osakonna nõunikuna.

Tunnustus
2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk
2015 Eerik Kumari looduskaitsepreemia

Viited

Välislingid
Kumari preemia saamisest
Keskkonnaministeerium. Järelhüüe Tiit Sillaotsale

Eesti looduskaitsjad
 Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1947
Surnud 2015