joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kiraŭski rajoon

Kiraŭski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1295 km². 2015. aasta seisuga elas seal 20 012 inimest.

Rajoon moodustati 12. veebruaril 1935. aastal. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Baravica, Dobasna, Luboničy, Myškavičy, Paŭłavičy, Skryplica ja Stajki külanõukogu.

Halduskeskus on Kiraŭski linn. Teisi asulaid: Dobasna, Žyličy ja Myškavičy

Rajooni suurimad jõed on Biarezina rajooni läänepiiril ja Druć idapiiril, teised suuremad jõed on Olsa ja Dobasna jõgi. Rajooni territoorium asub Kesk-Biarezina tasandikul, keskmiselt 160-120 meetri kõrgusel. Kõrgeim punkt asub Kazuličy küla lähistel ja ulatub 196,4 meetrit üle merepinna.

2009. aasta seisuga olid elanikest 85,8% valgevenelased, 12,63% venelased ja 1,57% oli teistest rahvustest. 69,3% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 29,54% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 39,2% elanikke, vene keelt aga 56,97%.

Viited

Välislingid 

Rajooni täitevkomitee kodulehekülg (vene keeles)
Infot rajooni kohta (vene keeles)
Rajooni kaart

Mahiloŭ oblasti rajoonid
Kalvarija omavalitsus

Kalvarija omavalitsus (leedu keeles Kalvarijos savivaldybė) on 1. järgu haldusüksus endise Marijampolė maakonna aladel Leedus. 

Omavalitsuses on 4 haldusüksust, selle pindala on 441 km2 ja elanike arv oli 2014. aastal 11 635 inimest.

Omavalitsus moodustati 1999. aastal ja see koosneb järgmistest valdadest: Akmenynai, Kalvarija, Liubavase ja Sangrūda vald. 

Suurim asula on halduskeskus Kalvarija (4377 inimest). 2011. aasta seisuga olid elanikest 98,29% leedulased, 0,71% venelased, 0,19% poolakad, 0,09% ukrainlased ja 0,69% oli teistest rahvustest.

Omavalitsuse suurimaks jõeks on Šešupė; teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Kirsna. Suurimaks järveks on Orija. Omavalitsus asub Sūduva kõrgustikul, kõrgeim koht asub Aištišiai küla lähistel ja ulatub 146,1 meetrit üle merepinna.

Kalvarija omavalitsuse territooriumit läbib Via Baltica.

Välislingid

 Kalvarija omavalitsuse koduleht

Marijampolė maakonna omavalitsused
Tümiin

Tümiin (T, Thy) ehk 5-metüüluratsiil on üks neljast peamisest lämmastikalusest (teised kolm on adeniin, guaniin, tsütosiin), mis kuulub DNA koostisesse. See on pürimidiini nukleotiidalus. RNAs asendab tümiini uratsiil. Uratsiil tekib tümiini demetülatsiooni tagajärjel.

Tümiini molekulivalem on C5H6N2O2.

Albrecht Kossel ja Albert Neumann eraldasid tümiini esmakordselt vasika tüümusest 1893. aastal.

Kirjandus
 Albrecht Kossel  Albert Neumann (1893),  "Ueber das Thymin, ein Spaltungsproduct der Nucleïnsäure" (On thymine, a cleavage product of nucleic acid), Berichte der Deutschen Chemischen Gesellschaft zu Berlin, 26 : 2753-2756. lk 2754: "Wir bezeichnen diese Substanz als Thymin." (We designate this substance as "thymine" [because it was initially obtained from the thymus glands of calves].)
 Freie Universitaet Berlin: Bacterium engineered with DNA in which thymine is replaced by synthetic building block, 29. juuni  2011

Biokeemia
Kajari Klettenberg

Kajari Klettenberg (sündinud 1966) on Eesti sõjaväelane (kolonel).

Lõpetas 1984. aastal Johan Köleri nimelise Viljandi 4. Keskkooli.

Alates 1992. aastast on ta Eesti Kaitseväe tegevteenistuses. Ta on teeninud Kupejanovi Üksik-jalaväepataljoni pioneerirühma ülemana, Kaitseliidu peastaabi pioneeriteenistuse ülemana, Tartu Üksik-jalaväepataljoni ülemana ja Maaväe Staabi pioneeriteenistuse ülemana.

Aastatel 2005-2007 teenis ta Kaitseliidu Tallinna Maleva pealiku ametikohal ning oli aastatel 2007-2013 Kaitseliidu peastaabi ülem. Aastal 2012 täitis Klettenberg ajutiselt Kaitseliidu ülema kohuseid. 

Alates 2014. aastast teenis Klettenberg Eesti kaitseatašeena Ameerika Ühendriikides.

Tunnustused
2002 Kotkaristi V klassi teenetemärk

Viited

Eesti sõjaväelased
Kaitseliidu ülemad
Kaitseliidu peastaabi ülemad
Kaitseliidu Tallinna maleva pealikud
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1966
Erinewus

Erinewus (prantsuse keeles différance) on tähenduste ebapüsivus. Erinewus tähendab Jacques Derridal (1930–2004) ja dekonstruktsionismis, et tekstidel pole täpset või lõplikku tähendust ja neid saab mitmeti tõlgendada. Derrida hakkas erinewuse mõistet kasutama teoses "Grammatoloogia" (1967), kui ta kritiseeris õhtumaa filosoofias metafüüsikalisi süsteeme, milles tähendus taandatakse ühele mõistele või mõtlemisvormile. 

Erinev (différent) ja erinew (différant) tuletuvad prantsuse tegusõna différer kahest erinevast võimalusest, mille tõttu see võib üheaegselt märkida tähenduse erinemist ja tähenduse edasilükkamist. Edasilükkamine seisneb Derrida järgi binaarsele opositsioonile omases kohalolu edasilükkamises, mis on erinevuse tekkega samaaegne: "Edasilükkamine toimub viivituse, pikendamise, üleandmise, kõrvalepõikamise, hilinemise ja varuksjätmise kaudu. See tähendab, et erinewusele ei eelne kohaloleva võimalikkuse absoluutset ja jagamatut ühtsust."

Mõistet erinewus hakkas eesti keeles esimesena kasutama tõlkija Hasso Krull, aastal 1995, J. Derrida tekstis Positsioonid.

Vaata ka 
erinevus
mõistekesksus

Viited  

Filosoofia
Semiootika
Jenni Vartiainen

Jenni Mari Vartiainen (sündinud 20. märtsil 1983 Kuopios) on soome lauljatar ja laulukirjutaja. 

Ta sai tuntuks tüdrukuteansambli Gimmel liikmena (2002–2004). 

Aastal 2007 alustas ta soolokarjääri ja avaldas oma esimese sooloalbumi "Ihmisten edessä", mille parim koht Soome ametlikus edetabelis oli kuues. Järgmine album "Seili" (2010) jõudis edetabelis esimesele kohale, seda müüdi rohkem kui 145 000 tükki ja see tõusis Soome muusikaajaloos kõige rohkem müüdud 30 heliplaadi hulka. Oktoobris 2013 ilmus tema kolmas album "Terra", mis läks kohe esimesel nädalal edetabeli tippu.
 
Vartiainen on saanud 9 Emma kuju, mis on Soome tähtsaim muusikaauhind, tema plaate on ostetud kokku üle 300 000 ning tema nimi on jõudnud Soome muusikaajaloo 70 kõige populaarsema muusikaartisti hulka.

Albumid
 2007 – "Ihmisten edessä"
 2010 – "Seili"
 2013 – "Terra"

Tuntumad laulud
 Missä muruseni on
 Ihmisten edessä
 En haluu kuolla tänä yönä
 Minä sinua vaan
 Suru on kunniavieras
 Duran duran
 Minä ja hän
 Eikö kukaan voi meitä pelastaa
 Eden
 Junat ja naiset
 Susta enkelit pitävät huolta
 Selvästi päihtynyt
 Nettiin
 Mustaa kahvia
 Toinen
 Sinun vuorosi loistaa
 Tunnoton
 Lautturi
 Keinuu
 Turvasana
 Kohtalokas samba
 Malja
 Anna mulle piiskaa
 Mato
 Vedenalaista
 Mandartania
 Kerro, miltä se tuntuu
 Se oikea

Viited 

Soome muusikud
Sündinud 1983
Franz Dahlem

Franz Dahlem (14. jaanuar 1892 Rohrbach (tänapäeval Rohrbach-lès-Bitche, Lorraine, Prantsusmaa) – 17. detsember 1981 Ida-Berliin) oli saksa kommunistlik poliitik ja Saksa DV riigitegelane.

Franz Dahlem sündis tol ajal Saksamaale kuulunud Lotringis pöörmeseadja perekonnas. Reaalkooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1911–1913 kaubandust. 1913. aastal astus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1914–1918 võttis Franz Dahlem mobiliseerituna osa Esimesest maailmasõjast. 1917. aastal astus ta Saksamaa Sõltumatusse Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse, mille Keskkomiteesse ta alates 1919. aastast kuulus. Novembrirevolutsiooni ajal valiti Dahlem Kölni Tööliste ja Soldatite Nõukogusse.

1920. aasta detsembris astus Franz Dahlem Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1921–1924 oli ta Preisi Maapäeva liige. 1925. aastal sai ta kommunistliku partei organisatsiooniosakonna juhatajaks. 1927. aastal sai temast Saksamaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Liige. 1928–1933 oli Dahlem Riigipäeva liige. 1929. aastal valiti ta Saksamaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo liikmeks. 1930–1932 oli ta Revolutsioonilise Ametiühinguopositsiooni (Revolutionäre Gewerkschaftsopposition) juhataja.

Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel põgenes Franz Dahlem 1933. aastal Prantsusmaale, kus ta Pariisis juhtis Saksamaa Kommunistliku Partei välismaaorganisatsiooni. 1934. aastal osales põrandaaluses parteitöös Saksamaal, hiljem elas Prahas. 1937–1939 võttis ta osa Hispaania kodusõjast, kus ta kuulus internatsionaalsete brigaadide poliitjuhtkonda. 

1939. aastal interneeriti Franz Dahlem Prantsusmaal ja 1942. aastal anti ta Gestapole välja. 1943–1945 peeti teda kinni Mauthauseni koonduslaagris.

1945. aastal valiti Franz Dahlem Saksamaa Kommunistliku Partei sekretariaati. 1946. aastal etendas ta otsustavat osa kommunistide ja sotsiaaldemokraatide ühendamisel loodud Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei moodustamisel. Alates 1949. aasta jaanuarist oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige. 1949–1953 oli Dahlem Rahvakoja (parlamendi) liige.

1953. aastal jäi Franz Dahlem parteisiseses võimuvõitluses Walter Ulbrichtile alla ja vabastati kõigilt ametikohtadelt. 1957. aastal ta rehabiliteeriti ja võeti uuesti Keskkomitee liikmeks. 1963–1976 oli ta Rahvakoja liige. Alates 1957. aastast oli ta Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi riigisekretäri asetäitja, 1967–1974 kõrg- ja keskerihariduse ministri asetäitja. 1977. aastal avaldas ta kaheköitelise mälestusteraamatu "Am Vorabend des Zweiten Weltkrieges" ("Teise maailmasõja eelõhtul"). 1982. aastal ilmus postuumselt mälestusteraamat "Jugendjahre. Vom katholischen Arbeiterjungen zum proletarischen Revolutionär." ("Noorusaastad. Katoliiklikust töölisnoorukist proletaarseks revolutsionääriks.").

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV Rahvakoja liikmed
Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei poliitikud
Sündinud 1892
Surnud 1981
Karl Schirdewan

Karl Schirdewan (sünninimi Karl Arentz; 14. mai 1907 Stettin (tänapäeval Szczecin, Poola) – 14. juuli 1998 Potsdam) oli Saksa DV riigitegelane.

Karl Schirdewan oli vallaslaps. Ta ema Josephine Arentz loobus pojast ja andis ta kasvatada Schirdewanide perekonda. Rahvakooli lõpetamise järel õppis Schirdewan 1922–1924 Breslaus kaubandust. 1923. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Noorsooliitu ja 1925. aastal Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1926–1929 töötas ta Breslaus jooksupoisi ja bürooabilisena, 1929–1931 oli töötu. Alates 1928. aastast kuulus ta Saksamaa Kommunistliku Noorsooliidu juhtkonda, oli selle Sileesia piirkonna esimees. 1931–1932 juhatas ta Saksamaa Kommunistliku Noorsooliidu kirjastust Junge Garde. Seejärel oli mitmel juhtival ametikohal Saksamaa Kommunistlikus Noorsooliidus.

Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel jätkas Karl Schirdewan põrandaalust poliitilist tegevust. 1934. aastal ta vahistati, 10. mai 1934 karistati teda kolmeaastase vabaduskaotusega. Vabaduskaotuse ärakandmise järel peeti teda 1937–1945 kinni koonduslaagrites. 

Vangilaagrist vabanemise järel sai Karl Schirdewanist Saksamaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liige. Kommunistide ja sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel 1946. aastal sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks. Alates 1947. aastast juhtis Schirdewan töögruppi, mis uuris illegaalset parteitööd. Alates 1949. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Eestseisus läänekomisjoni juhataja asetäitja ja alates 1950. aastast Keskkomitee lääneosakonna juhataja. 1952. aastal sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Saksimaa ja Leipzigi piirkonnaorganisatsiooni juhatajaks.

1953. aasta juulis sai Kari Schirdewan Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmeks. Ta oli 1953–1958 Keskkomitee juhtivate organite ja kaadri sekretär. 1954–1957 oli ta Keskkomitee julgeolekukomisjoni liige. 1952–1958 oli ta ka Rahvakoja (parlamendi) liige.

1950. aastad olid Karl Schirdewani poliitilise karjääri tippaeg, ta tõusis parteijuhi Walter Ulbrichti järel teiseks võimumeheks riigis. Ent Schirdewan kaotas võimuvõitluse Ulbrichtiga ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei 35. pleenumil 6. veebruaril 1958 vabastati ta fraktsioonilises tegevuses süüdistatunata kõigist ametitest.

1958–1965 oli Karl Schirdewan Riikliku Arhiividevalitsuse juhataja Potsdamis. 1965. aastal jäi ta pensionile. 1976. aastal kustutati tema parteiline karistus. 20. jaanuaril 1990 rehabiliteeris Demokraatliku Sotsialismi Partei vahekomisjon Karl Schirdewani ja ta sai partei vanematekogu liikmeks.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Sündinud 1907
Surnud 1998
Nõva kirik

Nõva Püha Olevi kirik on Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Nõva külas asuv puust luteri kirik; ühtlasi Mandri-Eesti vanim puukirik. Kirik ehitati arvatavasti 18. sajandil.

Kirikut kasutab Nõva Püha Olevi kogudus. Koguduse õpetaja on Peeter Krall, koguduse juhatuse esimees on Silja Silver ja organistina teenib Danguole Tamberg. Korralised jumalateenistused toimuvad Nõva kirikus iga kuu 2. ja 4. pühapäeval ning kõigil suurtel kirikupühadel algusega kell 11.00.  Suvekuudel juunist augustini toimuvad jumalateenistused kõigil pühapäevadel. 

Kirikus asub arvukalt kultuurimälestiseks tunnistatud asju, näiteks kaks tornikella.

Viited

Välislingid
Kirikust EELKi kodulehel

Läänemaa kirikud
Lääne-Nigula vald
Eesti puukirikud
Karksi-Nuia Püha Aleksei kirik

Karksi-Nuia Püha Aleksei kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Karksi kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Karksi-Nuia linnas Mulgi vallas Viljandi maakonnas.

Ajalugu
Kirik ehitati 1868. aastal arhitekt Apollon Edelsoni projekti järgi. Pärnumaale on samasuguse projekti järgi ehitatud veel Kalli, Uduvere ja Vändra õigeusu kirik.

Kirikuhoone ehitus maksis 12 000 rubla, ehitaja oli Riia kaupmees Lomonossov ja see valmis 1876. aastal. Kiriku pühitses pärast hoone vastuvõtmist 1876. aastal Riia ja Miitavi piiskop Filaret (Filaretov) Moskva ja kogu Venemaa metropoliidi Aleksei auks.

Kirjeldus
Kirik on ristkülikukujulise põhiplaaniga. Lääneküljes paikneb eenduv kellatorn, mis allosas on ruudukujulise läbilõikega, ülaosas aga hulknurkne. Ümarkaarte ja ümmarguste aknaavadega torni katab plekk-kiiver. Väike telk-kiivriga tornike paikneb ka pikihoone altaripoolses otsas.
 
Kirik on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Karksi-Nuia Püha Aleksei kirikut kasutab EAÕK Karksi-Nuia Püha Aleksei kogudus.

Kalmistud
Ainja kalmistu
Arumäe kalmistu

Vaata ka
Karksi-Nuia Püha Aleksei kogudus

Kasutatud kirjandus
"Mitut usku Eesti IV. Valik usundiloolisi uurimusi: õigeusu eri". Toimetaja Liina Eek. Tartu Ülikooli kirjastus. Tartu, 2015; lk 13-28
Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 338-341

Viited

Välislingid

Karksi kihelkond
Karksi-Nuia
Pärnumaa õigeusu kirikud
Viljandi maakonna õigeusu kirikud
Viljandi maakonna kultuurimälestised
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
EAÕK Tartu piiskopkond
Võru FC Helios

Võru FC Helios on 2010. aastal loodud Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Võrus ja mängib Eesti meistrivõistlustel II liigas. 

Eesti meistrivõistlustel debüteeris Võru FC Helios 2014. aastal ja mängis esimesed kolm hooaega IV liigas. 2016. aasta lõpul ühines Võru FC Heliosega Võru JK, kelle II liiga koha Helios endale sai. 2017. aastal sai Võru FC Helios II liiga ida-põhjapiirkonnas kolmanda koha ja tõusis Esiliiga B-sse, kus mängis  kolmel hooajal aastatel 2018–2020. 2022. aastal mängib Võru FC Helios II liiga ida-põhjapiirkonnas.

Mängijad

Praegune koosseis
''Seisuga 7. aprill 2022.

Statistika ja loendid

Liigahooajad

Viited

Välislingid
 Koduleht

Eesti jalgpalliklubid
Võru sport
Pärnu JK Poseidon

Pärnu JK Poseidon on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Pärnus ja Pärnumaal.   

2021. aasta alguse seisuga treenib klubis 250 noorjalgpallurit. Treeningud toimuvad Pärnu linnas, Sindi linnas, Kilingi-Nõmme linnas, Uulus, Häädemeestel, Ares, Audrus ja Surjus. Treeningud toimuvad vastavalt vanusele 1–4 korda nädalas. Klubi esindusmeeskonna peatreener on Ivar Lepik ja noortesuuna juht on Hendrik Toots. Noortetreenerina töötavad Martin Kuldmägi, Joonas Einfeldt, Janar Larin, Ivar Lepik ja Martin Kaskla. Klubi tegevjuht on Martin Kuldmägi ja finantsjuht Joonas Mengel.  

2016. aasta Eesti noorte meistrivõistlustel osales klubil 10 noortevõistkonda U9 vanusest U16 vanuseni. 2017. aasta Eesti noorte meistrivõistlustel osales klubil 7 noorte võistkonda, esmakordselt ka duubelmeeskond, kes alustas IV liigas. Klubi esindusmeeskond võitis III liiga lääne tsooni ja duubelvõistkond sai IV liiga lõuna tsoonis teise koha. Mõlemad tulemused tagasid tõusu vastavalt II ja III liigasse. 2018. aastal mängis seega Poseidoni esindusmeeskond II liigas ja duubelmeeskond III liigas. Noorte meistrivõistlustel osalesid rekordilised 12 võistkonda. 2019.aastal jätkas esindusmeeskond II liigas ja duubelmeeskond III liigas. Noorte meistrivõistlustel osales 10 noorte võistkonda. Aastal 2020 jäi meeste esindusmeeskond II liigas viimaseks, duubelmeeskond mängis IV liigas. Noorte meistrivõistlustel osales 11 noorte võistkonda, seal hulgas ka U12 tüdrukute võistkond. 

Aastal 2021 mängib JK Poseidoni esindusmeeskond III liiga lääne tsoonis ja duubelmeeskond IV liiga põhja tsoonis. Noorte meistrivõistlustel mängib 8 noorte võistkonda (U9–U16), seal hulgas ka U12 tüdrukute võistkond.

Statistika ja loendid

Esindusmeeskonna varasemad liigahooajad

Mängijate rekordid

|-
|

Enim mänge
JK Poseidoni top 11 mängude arv (15.11.2020 seisuga)

Enim väravaid
JK Poseidoni top 10 väravalööjad (15.11.2020 seisuga)

|}

Viited

Eesti jalgpalliklubid
Pärnu spordiklubid
Loodi mõis

Loodi mõis (saksa keeles Kersel) oli rüütlimõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.

Mõis asutati 16. sajandi keskel. 

Mõisa puidust barokne peahoone ehitati 18. sajandi keskel.

Vaata ka
Loodi mõisa kalmistu

Viited

Välislingid

Viljandimaa mõisad
Viljandi vald
Paistu kihelkond
Soome-ugri köök

Soome-ugri köök ühendab ungarlaste, soomlaste, eestlaste, liivlaste, vadjalaste, vepslaste, isurite, ingerlaste, saamide, karjalaste, mordvalaste (ersade ja moksade), maride, udmurtide, komide, hantide, manside toitumise ja teiste soome-ugri hõimurahvaste toiduvalmistamise traditsioonid. 

Hõimurahvaste toidukultuur, söömistavad ja kööginipid on tihedalt seotud kohaliku eluoluga, sissejuurdunud eluviisi ja aastaaegade vahelduva rütmiga. Soome-ugri köögi üheks põhiliseks erisuste allikaks on erinev geograafiline asend. Asukohast tulenevad erinevad klimaatilised tingimused ja vegetatsiooniperioodi pikkus. Päikselisi päevi jagub sürjakomidele, saamidele ja teistele põhjarahvastele oluliselt napimalt kui näiteks ungarlastele. Samuti on elupaiga merelisus ja/või mandrilisus toidusedelile määrava mõjuga. Rannarahvaste kööki on võimatu ette kujutada ilma kalata.
 
Teiseks oluliseks koidukultuuri erinevuste kujunemise põhjuseks on erinevate soome-ugri rahvaste kontaktid naaberrahvastega. Näiteks on eesti ja udmurdi köögi ühiseks mõjutajaks vene köök. Udmurtidele on teiseks oluliseks mõjutajaks tatarlased, eestlatel aga hoopis sakslased, rootslased ja balti naabrid. Hõimurahvaste köökidest tuntuima, Ungari köögi kujunemisse on andnud oma panuse türklased, austerlased, armeenlased, itaallased, juudid, sakslased, serblased. Sedalaadi kultuurimõjud on alati vastastikused. Harvad ei ole sealjuures sellised näited, kus väiksem kultuur on andnud mingi olulise osa suuremasse. Siinkohal võiks esile tõsta liivlaste traditsioonilist pirukat sklandrausist. Tegemist on rukkijahust valmistatud, porgandi-kartuliga täidetud ja köömnetega maitsestatud lahtiste pirukakatega, millele Euroopa Komisjon andis 2013. aastal nn geograafise tähise. Selle rahvusvahelise tunnustuse taotlejaks oli mõistagi Läti riik, kus liivlased elavad.

Seentest peavad lugu kõik soomeugrilased, eriti rohkelt on mitmesuguseid seeneroogi neil rahvastel, kes elavad suurte metsade läheduses ja kelle toidulaud liha vähesuse tõttu kipub kasinaks jääma. Ingerisoomlaste köök on väga looduslähedane ja seened toiduainena on olnud alati tähtsal kohal. Muuhulgas on korjatud ka selliseid seeneliike ja neist süüa valmistatud, mida Soomes kasutatud ei ole. Seeni kasutatakse värskelt vormiroogadeks ja kastmeteks; säilitamiseks neid aga ka soolatakse, hapendatakse, marineeritakse ja kuivatatakse. Kuivatatud seentest saab maitsvat suppi aasta läbi.

Rahvusköögid
Polli mõis

Polli mõis (saksa keeles Pollenhof) oli rüütlimõis Karksi kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Mulgi valda.

Ajalugu 
Mõis rajati 1720. aastal Karksi mõisast eraldatud alast. Kuni 18. sajandi alguseni kuulus Polli mõis kõrvalmõisana Pärnu kreisis, Karksi kihelkonnas asunud Karksi mõisa koosseisu. 1724–1731 moodustati Karksi mõisa edela- ja läänepoolsetest aladest
iseseisev 17 7/8 adramaa suurune Polli mõis. 1744. aastal kingis Venemaa keisrinna Jelizaveta Petrovna mõisa oma kantslerile krahv Aleksei Petrovitš Bestužev-Rjuminile, kes 1747. aastal müüs mõisa Liivimaa maanõunik von Taubele ning Taubede kätte jääb mõis enam kui 30 aastaks.

1780. aastal omandas Polli mõisa Liivimaalt pärit krahv Otto Magnus von Dunten, kes pärandas mõisa oma pojale Carl Wilhelm von Duntenile, kes 19.
sajandi algul ühendas sellega uuesti ka Karksi mõisa.

1826. aastal omandas mõisa 65 400 hõberubla eest Riidaja Stryk, maanõunik George Constantin von Stryk (1797–1886), kes 1863. aastal pärandas mõisa oma nooremale pojale Edgar von Strykile (1848–1894), kelle surma järel sai mõisnikuks tema vennapoeg Friedrich Wilhelm von Stryk (1870–1934).

Mõisahooned 
Mõisa kahekorruselise varaklassitsistlikku peahoone ehitasid 1770. aastatel mõisa enda valdusse saanud Duntenid. 1886. aastal peahoonet rekonstrueeriti.

Viited

Välislingid

Viljandimaa mõisad
Mulgi vald
Karksi kihelkond
Strykide mõisad
Iigaste mõis

Iigaste mõis (saksa keeles Igast) oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal. 

Mõisat on esimest korda mainitud 1581. 

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Eugen Schultz. 

Mõisa peahoone ei ole säilinud.

Viited

Kirjandus
Praust, Valdo. Tartumaa mõisad. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 98-99.

Välislingid

Tartumaa mõisad
Sangaste kihelkond
Poka mõis

Poka mõis (saksa keeles Heidohof, varem Buckenhof ja Nachtel) oli rüütlimõis (fideikomiss) Võnnu kihelkonnas Tartumaal.

Ajalugu
1550 pantis Hans Beckmann mõisa Tartu raehärrale Paul Bockile (Bucker). Tema järgi sai mõis ka oma eestikeelse nime.

Mõisa omanikud olid kuni 1919. aasta mõisate võõrandamiseni Essenid.

Viited

Kirjandus
Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 65.

Välislingid

Liivimaa fideikomissmõisad
Tartumaa mõisad
Võnnu kihelkond
Essenite mõisad
Keeni mõis

Keeni mõis (saksa keeles Könhof) oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal.

Ajalugu
Mõisat on esimest korda mainitud 1551. Aastani 1790 oli Keeni mõis Vaalu mõisa kõrvalmõis.

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Edward Magnus Reinhold von Lilienfeld.

Mõisa peahoones tegutses 1938–1988 Keeni kool.

Viited

Kirjandus
Praust, Valdo. Tartumaa mõisad. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 130–133.

Välislingid

Tartumaa mõisad
Sangaste kihelkond
Meeri mõis

Meeri mõis, varem Mõisaküla mõis (saksa keeles Meyershof, varem Moiseküll) oli rüütlimõis Nõo kihelkonnas Tartumaal.

Ajalugu
Mõisat on mainitud 16. sajandil ja tollal kuulus see Tartu toomkapiitlile. 

1837. omandas mõisa vene luuletaja Vassili Žukovski, kes müüs selle seoses abiellumise ja Saksamaale kolimisega Karl Johann von Seidlitzile. Meeri mõisa omanik Oskar Alexander Karl Maria von Seidlitz küüditati Esimese maailmasõja ajal Irkutskisse, kus ta ka suri.

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Ernst Karl Maria von Seidlitz.

Viited

Kirjandus
Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 58-60.
Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 297 .

Välislingid

Tartumaa mõisad
Nõo kihelkond
Kaarepere mõis

Kaarepere mõis (saksa keeles Kersel, varem Waltershof) oli rüütlimõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal.

Ajalugu
Mõis rajati 16. sajandi keskel ja esialgu kuulus ta Kaweritele. 

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Arved Nikolai von Oettingen.

Mõisaansambel
Mõisa peahoone on tänapäevaks lammutatud.

Viited

Kirjandus
Valdo Praust. "Tartumaa mõisad". Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 109
Leonhard von Stryk. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 4-5 
Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 350

Välislingid

Palamuse kihelkonna mõisad
Oettingenide mõisad
Visusti mõis

Visusti mõis (saksa keeles Wissust) oli rüütlimõis Äksi kihelkonnas Tartumaal. Praeguse haldusjärele asub ta Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas

Mõisat on mainitud 15. sajandi II poolest ja tollal kuulus ta Engedesitele. 

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Richard Nikolai von Oettingen.

Mõisa peahoone hävis 1933 tulekahjus.

Viited

Välislingid

Tartumaa mõisad
Jõgeva vald
Äksi kihelkond
Tollide mõisad
Juta Kruusimägi

Juta Kruusimägi (5. jaanuar 1930 Tallinn – 4. juuli 2019 Paide) oli eesti arhitekt ja arhitektuuriloolane.

Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1948–1954 Tallinna Polütehnilises Instituudis, mille lõpetas arhitektina. Ta kaitses 1970. aastal Kaunase Polütehnilises Instituudis väitekirja Eesti NSV maa-asulate keskusehoonestusest ning sai kandidaadikraadi.

Aastatel 1954–1961 töötas ta projekteerimisinstituut Tööstusprojektis, 1962–1976 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudis ning 1976–1988 Tallinna Polütehnilises Instituudis õppejõuna (aastast 1980 dotsent). Ta oli Eesti Arhitektide Liidu liige 1957. aastast.

Töid
 Tankla Järvel (Tallinn), 1961 (lammutati 1990. aastatel)
 Võru Gaasianalüsaatorite Tehase hoonestik, 1964 (kaasautor Maimu Kaarnaväli)
 Tankla Ogres (Läti), 1966 (kordusprojekt)

Kirjutisi
 "Maakaupluste, sööklate ja klubide ekspluatatsiooni omadustest" // Ehitus ja Arhitektuur 4/1966
 "Архитектура Советской Эстонии". – Stroiizdat. Moskva 1972 (kaasautor Leonid Volkov)
 Arhitektuuri ajalugu. – Tallinna Polütehniline Instituut. Tallinn 1983; 2. trükk 1988

Kirjandus
 "Juta Kruusimägi". // Ehitusinsenerid TPI-st. Valgus. Tallinn 1986. Lk 198
 Piret Lindpere. "Kruusimägi, Juta". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 213
 Oleg Kotšenovski. "Kruusimägi, Juta". // Eesti teaduse biograafiline leksikon. II kd, Kj–M. Tallinn 2005. Lk 125

Välislingid

Eesti arhitektid
Tallinna Kristiine Gümnaasiumi vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1930
Surnud 2019
Armin Pilv

Armin Pilv (sündinud 25. juuli 1999 Võrus) on Eesti jalgrattur, kes tegeleb alates 2011. aastast jalgrattaspordiga. 

Aastatel 2012–2015 kuulus Armin Pilv jalgrattaklubisse Freedown. Alates 2016. aastast kuulub Armin Pilv Haanja Rattaklubisse.

Saavutused

Maastikurattakross (XCO)
 Eesti MV maastikurattakrossis M18 3.koht (2017)
 Eesti MV maastikurattakrossis U23 3.koht (2018)
 Eesti talikrossi MV M18 8.koht (2017)
 Võrumaa MV M16 2.koht (2015)
 Võrumaa MV M18 1.koht (2016)
 Võrumaa MV M18 2.koht (2017)
 Võrumaa MV U23 1.koht (2018)
 Team Rattapood karikavõistluste üldarvestuse M18 2.koht (2016)
 Team Rattapood karikavõistluse Eliit klassi 3.koht (2018)
 HRK krossisari M18 1.koht (2016)
 HRK krossisari M18 2.koht (2017)
 HRK krossisari U23 1.koht (2018)
 HRK krossisari M 1.koht (2018)

Rattamaratonid
 Eesti meistrivõistlused rattamaratonis M18 4. koht (2016)
 Tartu Rattamaraton – 96. koht üldarvestus (2016), M17-klassi 1. koht (2016)
 Eesti karikavõistlused, maraton
66. koht üldarvestuses (2016)
1. koht M18 kokkuvõttes (2016)
44. koht üldarvestuses (2017)
2. koht M18 kokkuvõttes (2017)
 Tartu Rattamaraton, poolmaraton
8. koht kokkuvõttes (2015)
4. koht M16 kokkuvõttes (2015)

Downhill
 Eesti meistrivõistluste M18 3. koht (2013)
 Läti karikavõistluste M16 2. koht (2013)
 Eesti meistrivõistluste M18 1. koht (2014)
 Läti karikavõistluste M16 1. koht (2014)
 Eesti meistrivõistluste M18 1. koht (2015)
 Balti karikavõistluste M16 3. koht (2015)
 Eesti meistrivõistluste M18 1. koht (2016)
 Läti meistrivõistluste M18 2. koht (2016)
 Läti karikasarja M18 2. koht (2016)
 IXS Euroopa downhill #1 U19 31. koht (2017)
 IXS Euroopa downhill #3 U19 45. koht (2017)

Eesti jalgratturid
Sündinud 1999
Vastse-Kambja mõis

Vastse-Kambja mõis, ka Väike-Kambja mõis (saksa keeles Neu-Kamby, ka Klein-Kamby) oli rüütlimõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Kambja valda.

Ajalugu
Vastse-Kambja mõis asutati 17. sajandil Suure-Kambja mõisast eraldatud alast. 

Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Gernhardtid.

Mõisa peahoones tegutseb tänapäeval Kambja vallavalitsus.

Pilte

Viited

Kirjandus
Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 100.
Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 19 .
Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 168 .

Välislingid

Vastse-Kambja mõisast Eesti mõisaportaalis

Tartumaa mõisad
Kambja vald
Kambja kihelkond
Kenny Kivikas

Kenny Kivikas (sündinud 24. märtsil 1991) on eesti orienteeruja ja kergejõustiklane.

Haridus
2010. aastal lõpetas Tartu Tamme Gümnaasiumi.
2013. aastal lõpetas Tartu Ülikooli kehalise kasvatuse ja spordi eriala. 2015. aastal kaitses Tartu Ülikooli Pärnu Kolledžis ärijuhtimise magistri kraadi teenuste disaini ja juhtimise erialal magistritööga "Rahvaspordiürituste atraktiivsust kujundavad tegurid Eestis" (juhendaja Eneli Kindsiko).

Sporditulemused
Aastatel 2006–2009 võitis orienteerumisjooksu Euroopa noorte meistrivõistlustel kulla, hõbeda ja 2 pronksi teatevõistlusel Eesti meeskonna koosseisus.

Aastatel 2009–2017 on ta võitnud orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel 4 kulda, 5 hõbedat ja 6 pronksi.

Aastatel 2013–2017 osalenud orienteerumise maailmameistrivõistlustel, parimad tulemused 4. koht teatejooksus, 16. koht tavarajal ja 19. koht sprindis 2017. aastal ning 9. koht segateatesprindis 2016. aastal. 

2016. aasta orienteerumise Euroopa meistrivõistlustel sai ta sprindidistantsil 18. koha ja segateatesprindis koos Annika Rihma, Raido Mitti ja Evely Kaasikuga 8. koha.

2013. ja 2017. aastal tuli OK Ilves võistkonnas Jüriööjooksu võitjaks.

Aastatel 2010–2016 võitnud Eesti meistrivõistlustel ekidenis 5 kulda, ühe hõbeda ja ühe pronksi Tartu Ülikooli Akadeemilise Spordiklubi meeskonnas. Lisaks võitnud Tartu Ülikooli Akadeemilise Spordiklubi meeskonnas Eesti kergejõustiku meistrivõistlustel 4x1500 meetri teatejooksus kulla 2013. aastal ja hõbeda 2016. aastal.

2018. aastal võitis ta Soome klubi Koovee meeskonnas Jukola teatejooksu.

Ta oli Guinnessi rekordina kinnitatud 2018 suvel Eesti Vabariik 100 sündmuste raames korraldatud 100 x 10 km teatejooksu võistkonna liige.

Isiklikku
Tema ema ja ühtlasi treener on orienteeruja Elo Saue. Tema vanaisa on Arvo Kivikas.

Tunnustus
2006 Tartu parim noorsportlane

Viited

Välislingid
Spordielamused. Kenny Kivikas
World of O. Athlete profile: Kenny Kivikas

Eesti orienteerujad
Eesti kergejõustiklased
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased‎
Sündinud 1991
Vesneri mõis

Vesneri mõis (saksa keeles Wesslershof) oli rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jäävad mõisakompleksi jäänused Tartu maakonna Tartu valla  territooriumile.

Ajalugu
Mõisat on esimest korda mainitud 16. sajandi keskel, kui selle omanik oli Marccus Vesler. Tema järgi sai mõis ka oma nime.

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Ernst Oskar Heinrich von Stryk.

Viited

Kirjandus
Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 106.
Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877. Lk 49-51 .
Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 441-442 .

Välislingid
Vesneri mõisast Eesti mõisaportaalis

Tartumaa mõisad
Tartu vald
Tartu-Maarja kihelkond
Strykide mõisad
Vastse-Laitsna mõis

Vastse-Laitsna mõis ehk Jaunlaicene mõis (saksa keeles Neu-Laitzen) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Apekalnsi kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisakompleks Alūksne piirkonnas Jaunlaicene vallas Jaunlaicenes.

Aastal 1732 oli see riigimõis, millele pandi kohustuseks Apekalnsi kiriku majanduskulude katmine.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 28 ja 7/8 adramaad, sellele allus 1007 mees- ja 1395 naishinge.

Aastal 1920 kuulus Jaunlaicene mõisale ja selle Kalnsi ja Evalda karjamõisadele 3076,35 hektarit maad.

Mõisaansambel
Sealset mõisakompleksi asuti rajama XVII sajandil. Aastal 1789 valmis sealne härrastemaja, mis on tänapäeval säilinud vaid osaliselt, kuna suurem osa sellest lammutati XX sajandi kolmekümnendatel aastatel ja selle ehitamiseks kasutatud kivid müüdi maha. Selle säilinud osa on muinsuskaitse all. Aastal 1860 valmis mõisa omanike Wolffide rahulasse püstitatud muinsuskaitse alune kabel, mida restaureeriti aastal 1992. Kohaliku kaitse all on Jaunlaicene mõisa hoonetekompleksist veel park, tall, ait, kaks majapidamishoonet ja mõisavalitseja maja. Riikliku kaitse all on mõisale kuulunud jahiloss, mis jääb tänapäeval Hopa valda.

Mõisakompleksi juurde rajati ka tiikidega park, kus kasvab 25 liiki puid.

Pildid

Vaata ka
Vana-Laitsna mõis
Väike-Laitsna mõis

Viited

Välislingid

Alūksne piirkonna mõisad
Apekalnsi kihelkond
Tarvastu mõis

Tarvastu mõis (saksa keeles Tarwast) oli rüütlimõis Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jäävad mõisa jäänused Viljandi maakonda Viljandi valda.

Mõisat on esimest korda mainitud 1414.

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Karl August von Mensenkampff.

Mõisa peahoone pole säilinud.

Paljud mõisahooned on arvatud kultuurimälestisteks.

Vaata ka 
 Tarvastu mõisa kalmistu

Viited

Välislingid

Tarvastu mõisast Eesti mõisaportaalis

Viljandimaa mõisad
Viljandi vald
Tarvastu kihelkond
Juuru Eduard Vilde Kool

Juuru Eduard Vilde Kool on põhikool Juurus.

Kuni 2014. aasta septembrini oli kool gümnaasium ja kandis nime Eduard Vilde nimeline Juuru Gümnaasium.

Kool asub aadressil Tallinna maantee 18.

Välislingid
Koduleht

Rapla maakonna koolid
Rapla vald
Maare Kümnik

Maare Kümnik (15. märts 1936 – 13. november 2015) oli eesti bibliograaf. 

Ta sündis Tartus kirikuõpetaja Alfred Toominga peres esimese lapsena.  

Pere kolimise tõttu õppis ta eri algkoolides, keskkooli lõpetas 1954. aastal Viljandis. 1959. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli raamatukogunduse ja bibliograafia erialal. 

Lõpetamise järel töötas ta Sirgalas ja Kallastel. 1961. aastast töötas Tartu Ülikooli raamatukogus kõigepealt bibliograafi, seejärel toimetaja ning viimati sektori- ja osakonnajuhatajana. 

Lisaks tavapärasele väljaannete bibliografeerimisele, toimetamisele ja teatmeteenindusele kulus suur osa ajast raamatukogu kirjastuskolleegiumile, nõukogudele ja komisjonidele. Lisaks bibliograafiaõppuste läbiviimine üliõpilastele, raamatukogu ja kolleege tutvustavad artiklid perioodikas, ettekanded konverentsidel. Oma täpsuse, korrektsuse ja asjatundlikkuse tõttu tuli tal sageli nõustada bibliograafiate ja näituste koostajaid, nii õppejõude, üliõpilasi kui ka kolleege.

Enamik Tartu Ülikooli bibliograafia aastaraamatutest ilmus Maare Kümniku toimetamisel. Tema juhtimisel valmis Tartu Ülikooli biobibliograafilise kartoteegi süsteem ja sadadesse kastidesse ulatuv kartoteek. 

Toimetatud töid: "Tartu ülikooli toimetiste sisuregistrid 1893–1944", "Professor Juhan Aul". Kirjanduse nimestik 1919–1989, "Viktor Kalnin: bibliograafia 1957–2000".

1998. aastal ilmus Kümniku ja Kaja Noodla koostatud artiklikogumik "Meie õppisime raamatukogundust Tartu ülikoolis", kus eri lendude esindajad oma õpinguaastaid meenutavad. Pensionieaski osales ta Eesti raamatukogunduse biograafilise andmebaasi koostamisel.

Tunnustus
 1997 Tartu Ülikooli väike medal 
 1997 Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu (ERÜ) aastapreemia
 1999 Tartu Ülikooli Raamatukogu aastapreemia
 2003 Tartu Ülikooli Raamatukogu teenetemärk
 2004 Tartu Ülikooli väike medal
 2008 ERÜ auliige

Ta kuulus Õpetatud Eesti Seltsi alates selle taasasutamisest 1988. aastal.

Eesti bibliograafid
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Sündinud 1936
Surnud 2015
Ulvi mõis

Ulvi mõis (saksa keeles Oehrten,  Oerten) oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. 

Mõisat mainiti esimest korda 1498. 1551 sai mõisa omanikuks Heinrich Wulff. Wulffide perekonna järgi sai mõis ka nime. 

1627. aastal läks Ulvi mõis Reinhold Thuwele (Taube) tütre Elisabet Wrangelli, Elistvere mõisa omaniku Hermann Wrangelli lese valdusse. 1641. aastal oli omanik tema tütre Elisabeth Magdalena von Wrangelli mees Jürgen von Uexkülli.

1695. aasta pärandijagamislepinguga sai Ulvi mõisa omanikuks Jürgen von Uexkülli pojapoeg Jacob Johann von Uexküll-Meyendorff. 1723. aastal müüdi mõis Otto Wilhelm Harpele, kes müüs selle 1739. aastal parun Hans Reinhold von Meyendorffile. 1762. aastal sai Ulvi mõisa omanikuks Johann Wilhelm von Bielsky. 1764. aastal ostis mõisa Alexander Clapier de Colongue, kelle perekonna valduses oli mõis kuni 1809. aastani.

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Alexander Rudolf Otto Heinrich von Winkler.

Mõisa peahoones asus Rägavere valla Rägavere vallavalitsus. 

Peale Rägavere valla liitumist Vinni vallaga asuvad Ulvi mõisahoones klubi, raamatukogu ja noortetuba.

Viited

Välislingid

Ulvi mõis (Viru-Nigula khk), Kinnistute register

Virumaa mõisad
Viru-Nigula kihelkond
Rõuge mõis

Rõuge mõis (saksa keeles Rauge) oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal. 

Mõisat mainiti esimest korda 16. sajandil. 

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Friedrich Otto Eduard von Samson-Himmelstjerna.

Mõisa peahoone on tänapäevaks hävinud.

Vaata ka
Rõuge mõisa park
Rõuge mõisa järv

Viited

Välislingid

Võrumaa mõisad
Rõuge kihelkond
Sooru raamatukogu

Sooru raamatukogu on Valga valla rahvaraamatukogu. Aastast 2018 tegutseb Valga Keskraamatukogu haruraamatukoguna.

Raamatukogu aadress on Kesk 7, Sooru küla, 68304 Valga vald, Valga maakond.

Ajalugu 
1926. aastal asutati Sooru vallas raamatukogu, mille juhatajaks sai Eduard Uibo, hiljem olid juhatajateks kooliõpetajad. Raamatukogu asus Sooru algkooli hoones. 1938. aastal oli juhatajaks Johannes Lillmaa.

1938. aasta detsembris toimusid koolimajas mitmed raamatunädala üritused: üleriigilise aktuse kuulamine raadio kaudu, kohalik aktus õpilastele, kirjanduslik õhtu, raamatunäitus ja selgitavad kõned. 1939. aasta raamatunädala tõmbenumbriks oli kirjanduslik kohus Friedrich Märtmanni üle, kes ei lugenud raamatuid ega tunnistanud üldse kirjasõna. Eriti hoogsaks kujunes kirjanduslik vaidlusõhtu teemal „Kas maksab raamat lugeda?”, kus koolijuhataja Johannes Lillmaa esines referaadiga „Kuidas sünnib kirjanduslik looming”. Nädala puhul tehti Sooru kooli- ja avalikule raamatukogule annetusi nii rahas kui ka kirjanduse näol. Heldemaks annetajaks osutus raamatukaupmees A. Suur, kellel oli talu Soorus ja kes kinkis 15 köidet.

Sooru mõisahoone, kus asus 6-klassiline algkool ja raamatukogu, hävis 1944. aasta augustis sõjatules. 1946. aastast paiknes raamatukogu Sooru rahvamajas, ühises toas sidega. 1975. aasta 6. jaanuaril loodi Sooru raamatukogu juurde raamatusõprade ühing, mille esimeheks sai Hans Truumaa, kes töötas kolhoosis põllundusbrigadiri ja osakonnajuhatajana. Ta oli suur raamatusõber (koduraamatukogus üle 600 raamatu) ning tegutses raamatulevitajana. 1976. aasta veebruaris toimus remont. 1983. aastal sai raamatukogu pisikese kõrvalruumi, kuhu paigutati ajalehed, ajakirjad jms.

1990. aastast läksid piirkonna raamatukogud Tõlliste külanõukogu/valla alluvusse. 1993. aastal kolis raamatukogu endisse kolhoosi kontorihoonesse, mis oli varem olnud mõisa abihoone. Ruumid olid avarad ja tunduvalt lugejasõbralikumad, miinuseks ahjuküttega. 1997. aastal koliti tagasi Sooru rahvamaja ruumidesse, kuna senine hoone läks eraomandisse. 2004. aastal sai raamatukogu arvuti ja internetiühenduse. 2008. aastal sai raamatukogu tarkvaraprogrammi RIKS, elektroonilisele laenutusele mindi üle 2009. aastal.

Juhatajad/laenutajad 
 Eduard Uibo 1926–?
 Johannes Lillmaa 1938–?
 M. Ilves 1946–1947
 Maret Paluste 1948
 Vilma Kiivit (Peterson) 1949–1950
 Aili Toomet 1967–1968
 Silvia Leheste 1968–1969
 Milli Leht 1970–1986
 Saima Aldošina 1973 (asendaja)
 Ülle Ahk 1986–1997
 Elina Tamm alates 1997

Vaata ka 
 Laatre raamatukogu
 Tagula raamatukogu
 Tsirguliina raamatukogu

Kirjandus 
 Valgamaa rahvaraamatukogud 1920–2010. Valga, 2010
 Valga Keskraamatukogu arhiiv. Valga rajooni/maakonna raamatukogude aastaaruanded 1956–2014

Välislingid 
 Tõlliste vald – hallatavad asutused

Valga maakonna raamatukogud
Valga vald
Linna koolikolleegium

(Linna) koolikolleegium (saksa Stadt-Schulkollegium, vene Городская училищная коллегия) oli endisaegne asutus, mille ülesanne oli muu hulgas hoolitseda linnade poolt ülalpeetavate koolide majandusliku heaolu eest ja valida nendesse koolidesse õpetajaid.

Eestis moodustati koolikolleegiumid 18. sajandil Tallinnas, Tartus, Pärnus. Kõigis Eesti linnades tegutsesid koolikolleegiumid alates 1823. aastast. 

Eestis kaotati koolikolleegiumid 1918.

Viited

Välislingid
Linna koolikolleegium, Eesti Ajalooarhiivi fondiloend

Haridus
Brüsseli toomkirik

Brüsseli toomkirik ehk Püha Miikaeli ja Püha Gudula katedraal on roomakatoliku kirik Belgia pealinnas Brüsselis. Toomkirik sai katedraali staatuse 1962. aastal.

Pühale Miikaelile pühendatud kabel oli samal kohal arvatavasti juba 9. sajandil. Praeguse kiriku esimesed järgud pärinevad 11. sajandist, tornid lisati sellele 13. sajandil. Gooti stiilis toomkirik valmis 1519. aastal.

Kirik on pühendatud Miikaelile ja Gudulale, kes on Brüsseli linna kaitsepühakud.

Belgia kirikud
Brüssel
Aleksander Möldroo

Aleksander Möldroo (7. jaanuarini 1944 Aleksander Mölder; 6. august 1902 Narva – 16. september 1991 Tallinn) oli eesti graafik ja teatrikunstnik.

Elulugu 
Aleksander Möldroo sündis Narvas ja omandas alghariduse Narva linavabriku algkoolis ja 1912–1919 kommertskoolis. Kunstiõpinguid alustas 1920. aastal Tallinna Kunsttööstuskoolis, kus õppis dekoratsioonmaali. Kunsttööstuskoolis õppis Möldroo kaks aastat, seejärel täiendas end aastatel 1922–1923 kunstikoolis Pallas Konrad Mäe ja Ado Vabbe ateljeedes. Sellele järgnes õppereis Pariisi.

Möldroo töötas nii Eesti (Endla 1926–1928; 1928–1930 Draamastuudio Teater; Ugala 1936–1946) kui ka välismaa (Kaunase Riigiteater 1924–1925; Belgradi Riigiteater 1930–1931) teatrites. 1946–1952 oli ametis Tallinna Kultuurhariduslike Asutiste Komitee peakunstnikuna.

5. detsembril 1934 mõisteti 1,5 aastaks vangi. 1934–35 oli vangis.

Aastatel 1952–1957 oli ta Venemaal Taišeti lähedal sunnitöölaagris.

Looming 
Möldroo lavakavandid, teostatud temperas või monotüüpias, mõjuvad terviklike kunstiteostena. Varasemad, eriti Hommikuteatrile tehtud kujundused, on ekspressionistlikud, hiljem saab valdavaks realistlikum, väljendusrikast detaili toonitav käsitlus.

Graafikatehnikatest viljeles ta enim linoollõiget, puugravüüri ja monotüüpiat. Loonud ka õlimaale (maastiku- ja linnavaateid) ja akvarelle. Teinud sisekujundustöid, muuhulgas kavandas 1933–1934 Kadrioru lossi kardinad.

Möldroo varasemad teosed, eriti linoollõiked, näitavad selgeid ekspressionismi mõjutusi. Neist tõuseb esile sari teatritegelaste portreid, millest on säilinud "A. Bachmann" (1922), "Aleksander Teetsov" (1928) ja "Priit Põldroos" (1929). Möldroo monotüüpiate temaatika pärineb tihti reisidelt, näiteks "Vana Belgrad" (1931), "Mostar" (1932), "Jaroslavl".

Viited

Välislingid 
 Aleksander Möldroo looming EKM Digikogus

Eesti graafikud
Eesti teatrikunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1902
Surnud 1991
Meryem Uzerli

Meryem Sahra Uzerli (sündinud 12. augustil 1983 Kasselis) saksa-türgi päritolu Türgi näitlejanna. Ta on tuntud türgi seriaalist Sajandi armastus, kus ta mängis Suleiman I lemmiknaist Hürremit.

Ta sündis aastal 1983 Kasselis saksa-türgi segaperekonnas, tema ema on sakslanna ja isa türklane. Ta õppis aastatel 2000–2003 näitlemist Hamburgis.

Türgi näitlejad
Sündinud 1983
Janek Joost

Janek Joost (sündinud 19. juunil 1977 Pärnus) on eesti näitleja.

Ta on õppinud Pärnu 2. Keskkoolis ja Pärnu Raeküla Koolis. Ta lõpetas Pärnus õhtukooli (praeguse Pärnu Täiskasvanute Gümnaasiumi). Õhtukoolis õppimise ajal töötas ta Päikeseraadios ja käis Aare Laanemetsa teatristuudios. Aastal 2000 lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli. Aastal 2007 kaitses ta väitekirjaga "Hääle olulisus rolli luues" magistrikraadi.

Aastatel 2000–2005 töötas ta näitlejana Vanemuise teatris, seejärel on ta tegutsenud vabakutselise näitlejana ja mänginud peamiselt Tartu Uues Teatris.

Isiklikku 
Tema elukaaslane on olnud näitleja Kersti Heinloo, neil on kaks poega.

Piltide lisamist ootavad
Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1977
Folke Alnevik

Folke Alnevik (31. detsember 1919 Arbrå – 17. august 2020 Gävle) oli rootsi kergejõustiklane, jooksja.

Alnevik tuli 1948. aasta suveolümpiamängudel Londonis pronksmedalile 4×400 meetri teatejooksus.

Rootsi jooksjad
Sündinud 1919
Surnud 2020
Jörgen Liik

Jörgen Liik (sündinud 12. märtsil 1990 Kuressaares) on eesti näitleja.

Jörgen Liik õppis aastatel 1997–2003 Orissaare Gümnaasiumis ja 2003–2009 Saaremaa Ühisgümnaasiumis. 2014. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli. 

Aastatel 2014–2018 oli ta Teater NO99 näitleja. Sügisest 2019 on ta Von Krahli Teatri näitleja.

Jörgen Liik on mänginud filmides "Polaarpoiss", "November", "Keti lõpp", "Mehetapja/Süütu/Vari" ja "Portugal".

Tunnustus
 2013 Voldemar Panso nimeline auhind
 2016 Eesti Teatriliidu teatrikunsti eriauhind (lavastusprojekti "Ühtne Eesti" meeskonna liige)
 2017 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (aasta filminäitleja filmidega “November”, “Mehetapja / Süütu / Vari” ja “Keti lõpp” tõusmise eest Eesti kinolinale)
2021 Eesti Teatriliidu meeskõrvalosatäitja auhind (Wanamun lavastuses „Pigem ei“ ja osatäitja lavastuses „Sa oled täna ilusam kui homme“ (mõlemad Von Krahli Teater ja Ekspeditsioon))

Isiklikku
Tema abikaasa on Rea Lest-Liik.

Viited

Välislingid
Jörgen Liik Teater NO99 kodulehel

Jörgen Liik Eesti filmi andmebaasis

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1990