joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Troopikavööde

Troopikavööde ehk troopiline kliimavööde on üks Alissovi kliimaklassifikatsiooni põhikliimavöötmetest.

Troopikavööde paikneb lähisekvatoriaalsete ja lähistroopiliste vahekliimavöötmete vahel. Troopikavöötmes valitseb aasta läbi troopiline õhumass. Sellele kliimavöötmele on iseloomulikud üsna kõrged õhutemperatuurid ja peamiselt väga väike sademete hulk. Aasta läbi valitseb kõrgrõhuala. Päike on aasta läbi väga kõrgel, sellepärast on päikesekiirguse hulk suur (isegi rohkem kui ekvatoriaalvöötmes).

Suvel on õhutemperatuurid umbes +30°...+40 °C, talvel on nad madalamad (+15°...+25 °C). Sademetehulk on väiksem kui 250 mm aastas. Võib esineda mitu sajuta aastat järjest. Valitsevad kõrbed ja poolkõrbed, inimasustus on hõre.

Sõltuvalt sademete hulgast eristatakse kahte kliimatüüpi: mandriline troopiline kliima ja mereline troopiline kliima. Ookeanide piirkondades on sademete hulk üsna suur ja kliima sarnaneb ekvatoriaalkliimaga, ainult õhutemperatuuride amplituud on suurem.
 
Troopiline kliimavööde hõlmab Põhja-Ameerika lõunaosa, Lõuna-Ameerika keskosa (peamiselt rannikualad), Aafrika põhja- ja lõunaosa ning Austraalia keskosa piirkonna, samuti merepinna mandrite vahel.

Kliimadiagramme

Vaata ka 
Kliimavööde
Troopika

Kliimavöötmed
Parasvööde

Parasvööde on Alissovi kliimaklassifikatsiooni põhikliimavööde põhja- ja lõunapoolkeral, kus aasta läbi valitseb parasvöötme õhumass. 

Sellele kliimavöötmele on iseloomulikud kõrged õhutemperatuurid suvel ja madalad õhutemperatuurid talvel, selgelt eristatavad neli aastaaega – talv, kevad, suvi ja sügis. 

Sademete hulk selles kliimavöötmes sõltub asukohast ja jääb vahemikku 250–2000 ning kohati ka enam millimeetrit aastas. Kliimavöötmele on iseloomulik õhumasside liikumine läänest itta, mistõttu mandrite lääneosad on sademeterikkamad. Euraasia idaosas puhuvad mussoonid. 

Parasvöötmes eristatakse nelja kliimatüüpi: mereline paraskliima, üleminekuline paraskliima, mandriline paraskliima ja . 
 

Paraskliimavööde hõlmab Põhja-Ameerika keskosa, Lõuna-Ameerika äärmise lõunaosa, suurema osa Euroopast, Aasia sisealad ning Tasmaania ja Uus-Meremaa Lõunasaare, samuti maailmamere alad nimetatud mandrialade vahel. Pooluste lähedasi alalise igikeltsaga alasid nimetatakse polaaraladeks.

Vaata ka
Kliimavööde
Parasvöö
Paraskliima
Parasvöötme metsad

Viited 

Kliimavöötmed
Digora

Digora on linn Venemaal Põhja-Osseetias Osseedi tasandikul Ursdoni jõe kaldal, Digora rajooni keskus, rajoonialluvusega linn.

Ajalugu 

Asula rajasid 1852. aastal kristlastest osseedid Volno-Hristianovski auulina. Hiljem oli asula nimi Novohristianovskoje ja Hristianovskoje. 1934 nimetati Digoraks osseetide endanimetuse 'digoron' järgi. 1964 sai linnaõigused.

Majandus 

Linnas on papptaara tehas, sidrunhappetehas ja toidukombinaat.

Viited 

Venemaa linnad
Põhja-Osseetia
Alagir

Alagir on linn Venemaal Põhja-Osseetias, Alagiri rajooni halduskeskus, rajoonialluvusega linn. Asub 54  km Vladikavkazist lääne pool Ardoni jõe läänekaldal.

Ajalugu 

Asula rajati 1850. aastal endise hõbeda- ja pliikaevanduse juurde, 1938 sai linnaõigused.

Viited 

Venemaa linnad
Põhja-Osseetia
Els Himma

Els Himma (sünninimi Els-Reet Uusväli; sündinud 23. jaanuaril 1940 Tallinnas) on eesti laulja.

Karjäär 
Els Himma saavutas rahvusvahelise taseme laulmises iseõppimise teel. 1960. aastail laulis ta ansamblis Kevad. 1970. ja 1980. aastail teenis elatist Tallinna varieteedes ning osales mitmes muusikafilmis, neist tuntuim on Peeter Urbla "Šlaager". Aastast 1991 on ta vabakutseline laulja. 

Tuntumad Els Himma esitatud laulud on "Millest sa elad ja hingad", "See tunne pole uus", "Kailakii-kailakoo", "Must mees", "Ootama peab" ja "Üksinduse aeg".

Ta on üles astunud paljudel džässifestivalidel Tallinnas, Leningradis, Soomes, Thbilisis jne.

Tunnustus
2020 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku 
Els Himma on olnud abielus muusik Lembit Himmaga. Neil on kaks tütart, kellest Nancy Himma-Mantsik on endine laulja ja Helen Himma elab Rootsis. Els Himma elukaaslane on olnud Mihkel Mutt.

Tema vend oli Rolf Uusväli.

Viited

Välislingid 
 

Eesti lauljad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1940
Jaana Padrik

Jaana Padrik (sündinud 23. juunil 1958 Tallinnas) on Eesti ajakirjanik, poliitik ja suhtekorraldaja. Ta on Estonia ooperisolisti Paula Padriku ning draamanäitleja ja raadiodiktori Endel Padriku tütar.

Biograafia 

Aastal 1977 lõpetas Tallinna 20. Keskkooli ning aastal 1982 Tartu Riikliku Ülikooli cum laude ajakirjanduse erialal.

Aastatel 1982–1999 töötas Eesti Raadios. Oli esimesi uuriva ja analüütilise probleemajakirjanduse loojaid Eesti Raadios. Käsitles ühiskonnaelu probleem- ja konfliktteemasid ning viljeles raadioreportaaži žanrit. Aastast 1987 tegi autorina ja toimetas Eesti Raadios saatesarju "Avalikud asjad", "Argipäev", "Kriminaaltango" jm ühiskonnaelu probleemsaateid. 1998. aastal juhtis ETV-s ühiskonnaelu aktuaalsaadet "Otseliin". 

1993–1998 töötas lepingulise kaasautorina Raadios Vaba Euroopa.

Aastal 1998 oli uuriva ajakirjanduse õppejõud Tartu Ülikoolis ja Tallinna Pedagoogikaülikoolis.

1999–2003 kuulus ta Riigikokku (IX koosseisus), olles Isamaaliidu fraktsioonis ning ka Tallinna Linnavolikokku.

Töötas 2004–2012 Õiguskantsleri Kantseleis avalike suhete nõunikuna.

Töötas 2013–2018 Siseministeeriumi haldusala päästeasutuses Häirekeskus avalike suhete juhina.

Tunnustus 
1996 parim eetriajakirjanik
1997 aasta ajakirjanik

Eesti ajakirjanikud
Eesti poliitikud
Tallinna Ülikooli õppejõud
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1958
Põhikliimavööde

Põhikliimavööde on kliimavööde, kus aasta jooksul valitsevad samad õhumassid ja õhuringluse üldine iseloom jääb kogu aasta jooksul muutumatuks. 

Maakeral eristatakse nelja põhikliimavöödet:

ekvatoriaalvööde, kus aasta jooksul valitseb ekvatoriaalne õhumass;
troopikavööde, kus aasta jooksul valitseb troopiline õhumass;
parasvööde, kus aasta jooksul valitseb parasvöötme õhumass;
polaarvöötmed: arktiline ja antarktiline kliimavööde, kus aasta jooksul valitsevad vastavalt arktiline ja antarktiline õhumass.

Vaata ka
Vahekliimavööde

Kliimavöötmed
Õhumass

Õhumass on ulatuslik ning horisontaalselt suhteliselt homogeensete füüsikaliste omadustega osa atmosfäärist. 

Meteoroloogilisel kaardil käsitletakse õhumassi iseseisva üksusena, mille liikumist on võimalik päev-päevalt jälgida. Õhumassi omadused määravad kohaliku ilma iseärasused, näiteks õhutemperatuuri ja sademetehulga. Õhumassi pindala võib ulatuda miljonitesse ruutkilomeetritesse. Vertikaalselt võib õhumass ulatuda maksimaalselt troposfääri ülemise piirini, kuid ulatub enamasti vähem kui pooleni troposfääri vertikaalsest ulatusest. Õhumassi piiri teistsuguste omadustega õhumassiga nimetatakse frondiks.

Õhumasside omadused sõltuvad peamiselt tekkepiirkonnast. Madalatel laiuskraadidel tekivad sooja ning kõrgetel laiuskraadidel jahedama õhuga õhumassid. Ookeanide kohal tekkinud õhumassid kannavad enam niiskust ning tekitavad seega suuremal hulgal sademeid. Mandrite kohal tekkinud õhumassid on kuivemad. Pikk teekond mere kohal võib aga algselt kontinentaalse õhumassi muuta mereliseks ning vastupidi. 

Eestis on valitsevaks läänekaartetuuled, mistõttu kujundavad meie ilma peamiselt Põhja-Atlandil tekkinud tsüklonid ehk niisked ja jahedad õhumassid. Ida poolt tulevad õhumassid toovad Eestisse suvel palava ja kuiva ning talvel krõbeda pakasega ilma.

Klassifitseerimine 
Õhumasse eristatakse termodünaamilise ja geograafilise klassifikatsiooni alusel.

Termodünaamiline 
 labiilne ehk ebastabiilne – tavaliselt niiske õhumass, mis on antitsükloni servaalal või mõne frondi läheduses, suvel maismaal, sügisel ja talvel avatud veekogude kohal. Väliseks tunnuseks konvektsioonipilved, hoogsajud, äike ja pagi
 stabiilne – tavaliselt külma aluspinna kohal, näiteks soe või väga kuiv õhk külma vee kohal. Väliseks tunnuseks kihtpilved ja udu.
 indiferentne ehk ükskõikne – kohaliku päritoluga, sel võib olla nii labiilse kui stabiilse õhumassi tunnuseid.

Geograafiline 
Sageli eristatakse nelja tüüpi õhumasse:
Ekvatoriaalne õhumass
Troopiline õhumass
Parasvöötme õhumass
Polaarne (arktiline õhumass ja antarktiline õhumass).
Lisanduvalt jaotatakse pea kõiki geograafilise jagunemisega õhumasse merelisteks ja mandrilisteks. 

Õhumasside liikumise käigus uue aluspinna kohale need muutuvad ehk transformeeruvad, võttes osaliselt üle uusi omadusi.

Viited

Meteoroloogia
Ardon

Ardon on linn Venemaal Põhja-Osseetias, Ardoni rajooni halduskeskus, rajoonialluvusega linn. Asub 39  km Vladikavkazist loode pool Ardoni jõe kaldal.

Ajalugu 

Asula rajati 1824. aastal, 1964 sai linnaõigused.

Linna läbib raudtee.

Viited 

Venemaa linnad
Põhja-Osseetia
Frederic Manning

Frederic Manning (22. juuli 1882 Sydney – 22. veebruar 1935 London) oli Austraalia kirjanik.

Biograafia 
Ta sündis Patrick Manningi, kes oli neli korda Sydney linnapea, peres neljanda pojana. Frederici ema nimi oli Honora. 

Aastatel 1898–1900 reisi Manning mööda Euroopat, külastades põhjalikumalt Itaaliat ja Inglismaad. Aastal 1903 siirdus ta tagasimineku mõtteta Inglismaale Bourne'i linna Lincolnshire'is, kus sai tööd koguduse vaimulikuna.

Aastal 1907 avaldati ajakirjas Outlook Manningi teos "The Vigil of Brunhild". Paar aastat hiljem ilmus "Scenes and Portraits".

Aastal 1914 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast, kus ta võitles kergejalaväe Shrophire'i 7. pataljonis. Ta osales 1916. aastal Somme'i lahingus. Sõja-aastail tekkisid tal alkoholiprobleemid.

Pärast sõda kirjutas ta üksnes ajakirjandusele ja reisis palju, et leida tervisele soodsamat kliimat.

Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Fortuuna niuetes" ("The middle parts of fortune", tõlkinud Aulis-Leif Erikson, Tallinn: Odamees, 2006).

Austraalia kirjanikud
Sündinud 1882
Surnud 1935
Bazardüzü

Bazardüzü ehk  on 4485 meetri mägi Kaukaasias Suur-Kaukasuse ahelikus Venemaa ja Aserbaidžaani piiril. See on Aserbaidžaani ja Dagestani kõrgeim tipp ja Venemaa peaaegu lõunapoolseim punkt.

Bazardüzü geograafilised koordinaadid on .

Bazardüzü tipust laskub 8 väikest liustikku. Neist pikim on kilomeetripikkune ja kannab nime .

Mägi koosneb savikiltadest ja prfüriitidest.

Aseri keeles tähendab "bazardüzü" turuplatsi, täpsemalt käänakut turu (basaari) poole. Nimelt korraldati keskajal  orus, mis asub Bazardüzü mäest idas, igal aastal laatu, kuhu kaupmehed ja ostjad sõitsid kokku mitmelt maalt. Teel turule paistis selgesti silma teistest kõrgem mägi, Bazardüzü, mille juurest piki Kaukasuse ahelikku sõites tuligi turuplatsile ära keerata.

Kohalikud lesgiinid nimetavad mäge , mis tähendab hirmu mäge. Kohalikes elanikes tekitab mõningast hirmu see, et mägi on peaaegu alati pilves.

Esimesena ronis mäe otsa A. Aleksandrov 1847. aasta talvel, tehes seda kirdeharjalt Kuruši kurult. Lõunaharjalt tegi seda esimest korda E. Rahhimov 1993 ja edelas asuvast tsirkusorust J. Assadov samuti 1993. aastal.

Aserbaidžaani mäed
Venemaa mäed
Riikide kõrgeimad tipud
Aasia mäed
Neljatuhandelised
Nevelsk

Nevelsk on linn Venemaal Sahhalini oblastis, Nevelski rajooni keskus. Asub Sahhalini saare lõunaosas Tatari väina kaldal.

1905-1945 kuulus Jaapanile. 1946. aastani oli linna nimi Honto. Linn on nime saanud admiral Gennadi Nevelski järgi.

Linn on kalanduskeskus.

2. augustil 2007 toimunud maavärinas said paljud linna hooned kannatada. Lammutamisele läks 85 maja ning peavarjuta jäi umbes 3000 inimest.

Viited

Välislingid 
Fotod linnast pärast maavärinat

Venemaa linnad
Sahhalini oblast
Troopiline õhumass

Troopiline õhumass on õhumass, mis kujuneb troopika piirkonnas. Päike käib peaaegu kogu aeg kõrgelt ja maapind saab palju soojust. Kuna ilm on pea kogu aeg pilvitu, siis soojendab Päike maapinda palju. Selletõttu on troopiline õhumass väga soe. Õhuniiskus sõltub sellest, kas õhumass kujuneb mandri või ookeani kohal. Troopiline mandriline õhumass on väga kuiv, aga troopiline mereline õhumass on niiske.

Klimatoloogia
Kompanii tänav

Kompanii tänav (saksa keeles Kompagniestraße, aastatel 1949–1989 Hariduse tänav) asub Tartus, ühendab Raekoja platsi ja Munga tänavat ning on umbes 220 meetrit pikk.

Tänav ristub Küütri tänavaga (vasakult) ja Gildi tänavaga.

Kompanii tänav 3 maja seinale on kinnitatud piiskop Platoni mälestustahvel.

Kompanii tänaval asub sissepääs Tartu Kunstimuuseumisse. Sellest veidi edasi paiknes linnaraamatukogu keldris kunstigalerii Rael Artel Gallery: Non-Profit Project Space, mis avati 2006. aasta märtsis.

Samal tänaval on veel Tartu Oskar Lutsu nimeline Linnaraamatukogu (Kompanii tänav 3/5) ja Tartu Keskkonnahariduse Keskus (Kompanii tänav 10).

Raekoja pl 16/ Kompanii 2 kunagise Sinimandria keskuse ruumes avati 2007. aasta aprillis ööklubi "Kellele ei meeldiks Johnny Depp?", mille omanikud olid Jarek Kasar, Rein Pakk, Anti Rungi ja Joel Ostrat. 2008. aasta juunist hakkas samas kohas eelnimetatud klubi asemel tööle Aasia toitude restoran Gläm (omanikud Raigo Põder ja Joel Ostrat). 2015. aasta kevadest tegutseb samas Vene restoran Vassilissa.

Majas Kompanii 2 ja Raekoja platsi nurgal asus 1940–1990 Tartu kultuurihoone. 2015. aasta 31. juulil avati maja seinal fotosein kultuurihoone kunagiste töötajate ja seal tegutsenud kultuuritegelaste piltidega.

Kompanii tänav 5 tegutses Tartu Krediidikassa ja Tartu Krediidikassa keldris, 14.–15. jaanuaril 1919 enne Tartu vabastamist pandi toime Tartu Krediidikassa massimõrv.

Tartu Politseiprefektuuri valduses olnud hooned Kompanii tänav 6 ja 8 tagastati 1997. aastal õigusjärgsetele omanikele. Kompanii tänav 10 kuulus Siseministeeriumile ning selles hoones töötasid Eesti politsei Tartu-Valga prefektuur ja Politseiameti Tartu Politseiprefektuuri kriminaalpolitsei juurdlejad. Nende hoonete ees asub väike park, mis kandis varem nime Politsei plats ja mis 2015. aastal nimetati ümber Peeter Põllu platsiks seal asuva Eesti esimese haridusministri kuju järgi.

Mitmed Kompanii tänava hooned on arhitektuurimälestised.

Vaata ka 
 Raekoja plats 16

Viited

Välislingid 

Tartu tänavad
Kesklinn (Tartu)
Majakivi

Majakivi on Eesti suuruselt kolmas rändrahn ruumala järgi (584 m³). Rahn asub Juminda poolsaarel Kuusalu vallas Harju maakonnas Hara külas.

Ümbermõõt 40,9 m, kõrgus 7 m.

Vaata ka 
Eesti hiidrahnude loend
Majakivi-Pikanõmme õpperada

Välislingid 
 
Google Maps

Kuusalu valla rändrahnud
Harju maakond
Lahemaa rahvuspark
Kaitstavad looduse üksikobjektid
Skellefteå

Skellefteå (lõunasaami keeles Skillehte, Syöldete, Umeå saami keeles Syöldate) on linn Västerbotteni läänis, Skellefteå valla keskus.

Viited

Rootsi linnad
Västerbotteni lään
Pegau

Pegau on linn Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis.

Aastal 1813 ööbisid linnas keiser Napoleon I ja keiser Aleksander I.

Linnaosad 
Wiederau
Großstorkwitz
Weideroda
Carsdorf
Zauschwitz
Maschwitz

Välislingid
Linna koduleht

Saksimaa linnad
Saksimaa vallad
Leipzigi kreis
Eugenia Basilewsky

Eugenia Basilewsky (sündinud Eugenia von Wirén; 13. detsember 1917 Sevastopol, praegune Ukraina – 1. veebruar 2006 Solna, Rootsi) oli eestirootsi päritolu tuntud Rootsi joogaõpetaja.

Ta isa Robert von Wirén oli eestirootslane, ema venelanna, kes suri varakult. Kui Eugenia oli 10-aastane, tõi isa ta Eestisse Tallinna, kus ta lõpetas Luise tänaval asunud saksa õppekeelega Tallinna V gümnaasiumi. Ta esimene abikaasa oli Vladimir von Pezold. Sõja algul siirdus perekond Saksamaale, kus Eugenia DP-laagris tuberkuloosi haigestus. Sanatooriumis juhuslikult kätte sattunud joogaraamat haaras ta meeled ja mõtted. Eugenia tervenes tuberkuloosist täielikult, sooritades joogas ette nähtud hingamis-, krokodilli- ja tiigriharjutusi.

1942 sündis poeg Alexander, kellega 1951. aastal Eugenia Rootsi siirdus. 1953 abiellus ta Ivan Basilewskyga (ka Basilevski) (1898–1989), iseseisvuse ajal Eestis elanud metsainspektori ja andeka välisvene luuletajaga, kes muu hulgas võitles Sinimägedes Punaarmee vastu.  

Eugenia õppis ära sanskriti keele, õpetades seda ka muuhulgas ülikoolis, andis palju joogakursusi Rootsis ja naaberriikides, asutas Yoga Light Centeri ja oli aastaid Rootsi joogaõpetajate liidu esimees. Peale selle aitas ta kaasa sellele, et jooga lisati Rootsi koolide vabatahtlike õppeainete kavva. Ta õppis suurte meistrite käe all, eriti indialase Yesudiani juures Luganos Šveitsis. Ta valdas täiuslikult oma keha.

Teosed 
Ta sai rahvusvaheliselt tuntuks pärast Rootsi mainekas kirjastuses Bonnier avaldatud raamatu ”Slappna av med yoga” (1976) ilmumist soome keeles pealkirja "Terveyttä joogasta" (Helsingi: Otava, 1979). Seejärel anti välja ka hispaaniakeelne tõlge "Salud con yoga" (Bilbao: Mansajero, 1981). Rootsikeelse joogaraamatu kaanepildil poseerib autor ise ja näitab ka teose arvukatel fotodel, kuidas harjutusi sooritada. Ta õpilastest on paljud asunud tööle terapeutidena alternatiivmeditsiinis.

Tsitaat 
Tsitaat tema artiklist Rootsi ajakirjas Sökaren (nr 3, 1976): "Jooga on kasulik kehale ja hingele. Tuleb muuta teadvust millegi kõrgema ja parema suunas. Alguses on vaja mõjutada alateadvust, eemaldada kõik negatiivne ja seejärel lisada pidevalt positiivseid mõtteid ja sisendusi."

Kirjandus 
 Uno Schultz, "Legendaarse joogaõpetaja mälestuseks" – Avanemine, nr 1, 2007.

Rootsi inimesed
Sündinud 1917
Surnud 2006
Sully Prudhomme

Sully Prudhomme [sül'i prüd'om] (õieti René-François-Armand Prudhomme; 16. märts 1839 – 6. september 1907) oli prantsuse luuletaja ja esseist, esimese Nobeli kirjandusauhinna laureaat (1901).

Prantsuse kirjanikud
Prantsuse Akadeemia liikmed
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1839
Surnud 1907
EKP KK esimene sekretär

Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär või lühemalt EKP KK esimene sekretär oli EKP KK (varem EK(b)P KK) sekretariaadi juht. Ta valiti EKP Keskkomitee pleenumil. 

See oli Eestimaa Kommunistliku Partei kõige kõrgem ametikoht ja kuni 1990. aastani sisuliselt Eesti NSV kõige kõrgem ametikoht. EKP KK esimese sekretäri kabinet oli Tallinnas Lenini puiesteel asunud EKP KK hoone (praegune Välisministeeriumi hoone aadressil Islandi väljak 1) 9. korrusel.

EKP KK I sekretärile allusid EKP KK osakonnad. Aastal 1940 oli EK(b)P Keskkomitee I sekretär Karl Säre, kellele allus organiseerimise-instrueerimise osakond, erisektor, finantsmajandussektor ning tööstuse ja kaubanduse osakond. 1948. aastal allusid EK(b)P KK I sekretärile Nikolai Karotammele partei-, ametiühingu- ja komsomoliorganite osakond ja erisektor.

25.08.1940 – 03.09.1941 Karl Säre
28.09.1944 – 04.04.1950 Nikolai Karotamm
04.04.1950 – 26.07.1978 Johannes Käbin
26.07.1978 – 16.06.1988 Karl Vaino
16.06.1988 – 25.03.1990 Vaino Väljas
25.03.1990 – 15.10.1992 Enn-Arno Sillari

EKP KK esimese sekretäri asetäitjad 
 Aleksander Aru
 Aleksander Hendrikson
 Pavel Krjukov
 Gavriil Latõšev
 Vladimir Lipp 
 Stefan Mohort
 Hermann Pappel
 Jakov Parind
 Jevgeni Radulov
 Ilja  Rjabov
 Konstantin Selivanov

Viited

EKP Keskkomitee
Uueturu tänav

Uueturu tänav asub Tartu kesklinnas Vabaduse puiestee ja Ülikooli tänava vahel. Uueturu tänav algab Turuhoone juurest, ületab Küüni tänava ja lõpeb Ülikooli, Vanemuise ja Uueturu tänava ristmikul. Tänava pikkus on umbes 250 meetrit. 

Tänavale jäävad turuhoone, Tartu uus kaubamaja ja Keskpark.

20. sajandi alguses ja varem on tänav kandnud Neumarktstraße ja Novorõnotšnaja ulitsa nime, 1920. aastatest Uueturu tänava nime. Osa nõukogude ajast oli Uueturu tänav Vanemuise tänava osa.

Vaata ka 
Uueturu (asum)

Viited

Välislingid 

Tartu tänavad
Kesklinn (Tartu)
Suur Rannavärav

Suur Rannavärav oli 14. sajandil rajatud Tallinna linnamüüri kaitserajatis linna põhjaküljel Pikal tänaval, mis lammutati 1779. aastal.

Suurt Rannaväravat on esimest korda selle nimega mainitud 1359. aastal. Siis kandis värav saksakeelset nime "Strantporte, vor den groten Strantporten". 

Tänaseni säilinud Suure Rannavärava eesväravat koos suurtükitorniga Paks Margareeta on peetud analoogselt Viru värava eesväravaga linnaväravateks. Keskaegsed Suure Rannavärava linnaväravad aga olid nelinurksed ning varustatud langvõrede ja tugevdatud puitustega, mida täiendasid põhiväravate ees asunud kaitseesmärgil loodud eesväravad.

Esimene Suure Rannavärava ehitis rajati kohta, kus kohtusid linnamüür ja Pikk tänav. Väravast mereni oli siis vaid 100 m. Esimene värav pole säilinud, ta asus säilinud Suure Rannavärava eesväravatest umbes 15 m Toompea poole. Uuringud on näidanud, et värav sarnanes teiste väravatega, näiteks Viru, Karja, Nunna- ja Väikese Rannaväravaga. Esimene Suur Rannavärav oli 4-korruseline ja 14,4 m kõrge.

Välislingid
Kinnisturegister, kinnistu nr. 1, Pikk tänav 70

Tallinna linnamüüri väravad
Eusébio

Eusébio da Silva Ferreira (25. jaanuar 1942 – 5. jaanuar 2014) oli Mosambiigi päritolu Portugali jalgpallur, ründaja, tegev 1957–1979. Teda peetakse üheks aegade parimaks mängijaks.

Ta aitas Portugali koondisel jõuda 1966. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel kolmandale kohale. 1966. aasta MM-il oli ta tippväravakütt ja nimetati 1965. aastal Euroopa parimaks jalgpalluriks. 

Ta mängis Lissaboni Benficas 16 aastat ning oli nende tippväravalööja 317 väravaga 301 mängus. Kogu profikarjääri jooksul kogunes tema kontole 733 väravat 745 matšis. 

Lissabonis Benfica kodustaadioni Estádio da Luzi värava ees on talle püstitatud mälestusmärk.

Saavutused

Isiklikud
 FIFA 100

Isiklikku
Eusebio oli 174 sentimeetrit pikk. Ta oli abielus Floraga, neil on kaks last ja kaks lapselast.

Välislingid 

Portugali jalgpallurid
Lissaboni Benfica jalgpallurid
Primeira Liga mängijad
FIFA 100
Sündinud 1942
Surnud 2014
Estella Taylor

Estella Taylor (Estella Olga Elizabeth Taylor) (sündinud 21. detsembril 2004) on Timothy Taylori ja Helen Marina Windsori teine tütar. 

Oma ema kaudu on ta George V lapse-lapse-lapselaps.

2011. aasta seisuga on ta Briti troonipärimisjärjekorras 36. kohal.

Briti kuninglik perekond
Sündinud 2004

en:Estella Taylor
Nikolai Helk

Nikolai Helk (kuni 1922 Nikolai Tšistjakov) (25. jaanuar 1886 Laiuse Kirikuküla – 14. mai 1941 Tallinn (teistel andmetel 14. oktoober 1941) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor) ja jurist.

Päritolu ja haridus
Nikolai Helk sündis Tartumaal (praegu Jõgevamaa) Laiuse kihelkonnas Laiuse vallas (praegu Jõgeva vald) Kirikukülas (praegu Laiusevälja) kohaliku Laiuse Jumalaema Sündimise õigeusu koguduse köstri Nikolai Tšistjakovi peres. 1897–1908 õppis Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris. Seejärel õppis õigusteadust Varssavi ülikoolis, mille lõpetas 1913. 1916. aasta 3. mail astus Aleksandri sõjakooli, mille lõpetas sama aasta 1. oktoobril lipnikuna.

Teenistus
Varssavi Ülikooli lõpetamise järel asus ta teenistusse kohtuametniku kandidaadina Varssavi kohtupalatisse. 1914. aastast alates töötas Moskva kohtupalatis. Pärast sõjakooli lõpetamist 1916. aastal oli aasta aega Vene sõjaväes, 62. polgu ja seejärel 183. tagavara-jalaväepolgu nooremohvitser ja polgukohtu asjaajaja. Pärast punaste võimuletulekut töötas varustuse ja toitluse alal 1921. aastani, mil tuli Eestisse. 20. aprillist 1921 töötas 4. jaoskonna sõjaväekohtu uurijana ning nimetati 1. novembril Sõjaringkonnakohtu alaliseks liikmeks. Sama aasta 18. detsembril muutis enda perekonnanime Helk'iks (varem oli tal venepärane perekonnanimi Tšistjakov). Oli järgnenud aastatel kommunistide protsesside eesistuja. Karistas 1. detsembri 1924. aasta mässu korraldajaid. 1924 leitnant, 1925 kapten, 1928 major, 1933 kolonelleitnant. 

28. veebruarist 1935 sai Sõjaringkonnakohtu (alates 1938 Sõjaväe Kõrgem Kohus) esimeheks, mõistis kohut vapside üle 1935.–1936. aastal, sai 1. märtsil 1937 kindralmajoriks. 

Eesti okupeerimisel vallandati ta 15. september 1940 ametist ja arreteeriti kaks päeva hiljem. Balti Sõjaväeringkonna sõjatribunal mõistis ta 7. aprillil 1941 § 58-4 ja § 58-13 alusel surma. Esitas kassatsioonikaebuse, mis 12. mail 1941 lükati tagasi. Ta lasti maha 1941. aasta 14. mail Tallinnas, teistel andmetel hukati ta alles 14. oktoobril 1941. Tema matmispaik on teadmata.

Isiklikku
1914. aastal abiellus Tatjana Daniloviga, neil oli kaks poega – Jüri (sündinud 1918) ja Nikolai (sündinud 1924). 
Helk oli Konstantin Pätsi venna Nikolai naisevend. Võimalik, et tänu sellele tõusis ka kiirelt auastmeredelil. 

Teda kirjeldatakse kui äärmiselt kohusetundlikku, täpset, asjatundlikku ja järjekindlat. Ta oli küll edev ja auahne, kuid suutis säilitada külma rahu ja selget pilku tööülesannete täitmisel. Temas oli väga tugevasti juurdunud juristieetika.

Tunnustus
Kotkaristi III klassi teenetemärk, 1935
Kotkaristi II klassi teenetemärk, 1939)

Viited

Välislingid
Nikolai Helgi foto ja biograafilised andmed lehel generals.dk
Ohvitseride andmekogu

Eesti kindralmajorid
Eesti juristid
Sõjaväe Kõrgema Kohtu liikmed
Sõjaministeeriumi koosseis
Eesti represseeritud isikud
Karutapja ordeni kavalerid
Kotkaristi II klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Sündinud 1886
Surnud 1941
Amasoonia

Amasoonia ehk Amazonase madalik on madalik Lõuna-Ameerika põhjaosas; kõige suurem madalik maailmas (pindala üle 6,9 miljonit km²). Madalik paikneb Andidest kuni Atlandi ookeani rannikuni, piirneb Guajaana mägismaaga põhjas ja Brasiilia mägismaaga lõunas.

Madalikul asuvad Amazonase jõgikond ja troopilised vihmametsad moodustavad keevalise elustikuga kohati eluohtliku koosluse.

Liigirikkus 
Amasoonias on kirjeldatud 427 imetajaliiki, kellest 173 on endeemsed. Suurima imetajate rühma moodustavad käsitiivalised, keda on kirjeldatud 158 liiki. Närilisi on 110 liiki, kellest suurim on rohkem kui meetri pikkuseks kasvav kapibaara. Piirkonnas leidub vähemalt 15 perekonda ja 81 liiki kuuluvaid primaate, kellest üks sugukond (Pitheciidae), kolm perekonda (20% maailmas leiduvaist) ja 69 liiki on endeemsed. Madusid on kirjeldatud 196 liiki, neist 82 on endeemsed, ja sisalikke 138 liiki, kellest 111 on endeemsed. 406 konnast on tervelt 348 (85%) endeemsed. Linnuliike on umbes 1300, kellest viiendik, ehk 260 liiki, on endeemsed. Amasoonias leidub maailma liigirikkaim mageveekalastik. Liike on kirjeldatud umbes 3000 (30% maailma mageveeliikide koguarvust), kuid neid võib oletuslikult kokku leiduda isegi kuni 9000. Puuliike, mida Amasoonias on ühel hektaril loendatud kuni 300, võib terves piirkonnas oletuslikult kasvada kuni 30 000.

Viited

Välislingid
 "Amasoonia vihmametsast tulid välja mõistatuslikud muistsed linnad" ERR Novaator, 1. juuni 2022

Lõuna-Ameerika madalikud
Aleksander Einseln

Aleksander Einseln (25. oktoober 1931 – 16. märts 2017) oli Eesti kindral ja poliitik, varem Ameerika Ühendriikide maaväe kolonel. Ta oli Eesti Kaitseväe juhataja 4. maist 1993 kuni 4. detsembrini 1995.

Elulugu
Ta sündis Eestis, kuid põgenes siit Nõukogude okupatsiooni eest koos emaga septembris 1944 Saksamaale.

Siirdus 1949. aastal USA-sse ja sai peagi Ameerika Ühendriikide kodakondsuse. Astus 1951. aastal Ameerika Ühendriikide sõjaväkke ja osales Korea ja Vietnami sõjas. Ameerika Ühendriikide sõjaväes teenis aastani 1985 (USPACOM) ja läks pensionile koloneli auastmes.

1993. aastal naasis Einseln Eestisse. Eestis asus ta elama Tallinnas Tõnismäele.

Einseln ülendati kindralmajoriks 17. juunil 1993. 22. juunist 1995 – kindralleitnant. 3. detsembrist 1995 – kindral. Ajaloolase Mati Õuna sõnul oli Einselni rahuaegne kosmiline tõus täiskindraliks hämmastav. Laidoner ülendati Vabadussõja lõpus vaid kindralleitnandiks, täiskindraliks sai ta alles veebruaris 1939.  
 
Ta oli sunnitud kaitseväe juhataja ametikohalt lahkuma erimeelsuste tõttu kaitseministriga.

Häältega 55 poolt, 22 vastu ja 3 erapooletut otsustas Riigikogu 19.12.1995 vabastada kindral Aleksander Einselni kaitseväe juhataja ametikohalt. 19. detsembri 1995 Kaitseväe juhataja ametist vabastamise otsus avaldati Riigi Teatajas, Einselni vabastamine jõustus päev pärast otsuse ilmumist 20. detsembril 1995.

Ta oli alates 22. detsembrist 1995 arvatud kaitseväe reservi Vabariigi Presidendi käskkirjaga nr 61. 

Einseln on osalenud poliitikas: ta kandideeris Riigikokku 1999. aastal Sinise Erakonna ja 2007. aastal Eesti Kristlike Demokraatide nimekirjas.

Einseln korraldas Tallinna Õpetajate majas kaitseväe ohvitserkonnale vastuvõtte.

Kindral Einselni mälestustseremoonia toimus Tallinna Jaani kirikus ja Kaitseväe kalmistul. Ta maeti Arlingtoni sõjaväekalmistule Virginia osariigis Ameerika Ühendriikides.

Auastmed

Tunnustus
 1996 – Kotkaristi II klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
 Suri endine kaitseväe juhataja kindral Aleksander Einseln

GEN Aleksander Einseln, Memorial ID 177415779
Intervjuud Aleksander Einselniga Nõmme raadios

Eesti kaitseväe juhatajad
Eesti kindralid
Eestlased Ameerika Ühendriikides‎
Ameerika Ühendriikide sõjaväelased
Erakond Eesti Kristlikud Demokraadid poliitikud
Kotkaristi II klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1931
Surnud 2017
Eesti kindralid
P-51 Mustang

P-51 Mustang oli Ameerika Ühendriikides firmas North American Aviation loodud ühe kolbmootoriga ühekohaline monoplaan hävituslennuk. Kokku ehitati 15 875 P-51 lennukit. Mustangi loetakse teise maailmasõja üheks täiuslikumaks propeller-hävituslennukiks. Hävitaja oli kasutusel aastatel 1942–1957.

P-51 kasutuselevõtt lahendas edukalt Saksamaad pommitavate liitlasvägede pommituslennukite kaitsmise probleemi. Mustangist kiiremad hävituslennukid ilmusid alles päris sõja lõpus.

Ajalugu
Suurbritannia õhujõudude (RAF) hankekomisjon USA-s soovis, et North American Aviationi lennukitehas hakkaks Suurbritannia jaoks ehitama hävituslennukeid P-40 Kittyhawk, mis polnud juba sel ajal just kõige paremad lennukid. Tehase peakonstruktor lubas ehitada hoopis kiiremini uue ja parema lennuki kui P-40, mille litsentsi alusel konveierile saamine võtnuks rohkemgi aega. 
RAF oli ettepanekuga nõus ja tellis kohe 320 lennukit. Uus lennuk projekteeriti ja sai valmis vähem kui poole aastaga. Lepingu sõlmimisest valmis lennukini kulus 102 päeva. 

Uuel lennukil, tüübinimega NA-73X oli jõuallikaks veel Allisoni mootor Allison V-1710. Britid suurendasid lennukite tellimuse arvu 620-ni. Lennuk sai nimeks Mustang, mille esmalend toimus 26. oktoobril 1940.

Uuel lennukil oli esmakordselt kasutusel laminaarne  tiivaprofiil. Kerealusesse jahutussüsteemi tunnel koos sellesse paigutatud mootori radiaatoriga moodustas omalaadse jahutusdüüsi, mis tekitas radiaatori õhutakistust kompenseeriva reaktiivtõuke. Kokkuvõttes oli Mustang märgatavalt kiirem kui P-40.

Inglismaal Mustangile paigaldatud Merlini mootoriga proovilende teinud Rolls-Royce'i katselendur Ron Harker soovitas kõik tellitavad lennukid varustada Merlini mootoritega, sest P-51 lennuomadused olid Merlini mootoriga palju paremad. USA-s hakkas Merlini mootoreid litsentsi alusel valmistama firma Packard (Packard V-1650-7).

Esimeste Suurbritanniale üle antud lennukite P-51 üheks puuduseks oli piiratud vaateväli kabiinist, sest ruleerimisel segas piloodi vaatevälja ettepoole lennuki kõrge ninaosa, mis oli järsu nurga all ülespoole suunatud. Vaatevälja segava karkassiga kabiin oli ajale jalgu jäänud, mistõttu britid sobitasid mitmele lennukile klaaspindade keskmise avaneva osa asemele Robert Malcolmi kujundatud tilgakujulise kupli, millel puudus segav raamistik. Sellest eeskujust lähtudes tehti USA tehastes järgmistele Mustangidele iseloomulik uus raamistikuvaba tilgakujuline lükandkuppel.

Lennutehnilised andmed

 
Pikkus: 9,8 m
Tiivaulatus: 11,3 m
Kõrgus: 4,2 m
Mootor: 1 Packard V-1650-7, 12-silindriline vedelikjahutusega V-mootor, 1650 hj
Suurim kiirus: 703 km/h (7600 m kõrgusel)
Reisikiirus: 523 km/h (3050 m kõrgusel)
Lennulagi: 12 500 m
Tühikaal: 3450 kg
Lennukaal: 5260 kg
Relvastus: 6 kuulipildujat 50-Browning MG53-2 ja kuni 900 kg pomme 

Hävituslennukid
Ameerika Ühendriikide lennukid
Ülo Jõgi

Ülo Jõgi (12. märts 1921 Tallinn – 14. mai 2007 Tallinn) oli eesti sõjaväelane ja luuraja, üks Erna salga liikmetest.

Elukäik 
Ülo Jõgi lõpetas aastal 1940 Jakob Westholmi gümnaasiumi ja astus Tallinna Tehnikaülikooli. 1940. aasta märtsis põgenes ta kolme kaaslasega suuskadel üle jää Soome, et osaleda Talvesõjas. Sökö saarel omandas raadiotelegrafisti oskused ja kutse. 1940 võitles Norra armees Saksamaa okupatsiooni vastu. Juulis 1941 saadeti ta koos Erna salgaga langevarjuritena Eestisse, kus nad saatsid luurajatena teateid Soome. 

Saksa okupatsiooni ajal töötas Ülo Jõgi õpingute kõrvalt Tallinna raekojas. Ta põgenes märtsis 1943 koos abikaasaga mobilisatsiooni eest Soome, kus astus vabatahtlikuna Soome sõjaväkke. 

Juulis 1944 naasis radistina Eestisse. Peagi alanud uue Nõukogude okupatsiooni tõttu tagasisõiduvõimalust enam polnud. Ta arreteeriti 11. detsembril 1944 süüdistatuna spioneerimises Inglismaa kasuks ja kaks aastat hiljem määrati sunnitööle Siberisse. Vangistuskohtadena tuli olla Uhtas ja Intas. Abiellus Aili Jürgensoniga. 

1971. aastal pöördus Ülo Jõgi tagasi Eestisse. Kuna perel ei lubatud elada Tallinnas, rajasid nad kodu Keilasse ning olid aastaid laskespordi eestvedajad. Nende poeg Ilmar Jõgi on Eesti Põlevkivi juhatuse esimees.

Pärast Eesti taasiseseisvumist osales Erna seltsi töös. Oli Erna seltsi aupresident.

Teosed
 1990 "Erna" grupi sünd ja selle tegevus 1941. aastal // Akadeemia nr.9 1990
 1995 Kas nad olid bandiidid? : [eestlastest vabatahtlikud Soome sõjaväes Talvesõja ja sellele järgneval ajal], Stockholm : Välis-Eesti & EMP
 1996 Ernan tarina : Suomen tiedustelujoukko Virossa Toisen maailmansodan vuosina, ISBN 951-9440-50-X
 1996 "Erna" legendid ja tegelikkus : [eestlastest vabatahtlikud Soome sõjaväes], ISBN 9985-9067-4-8
 2003 Erna organisatsiooni sünd ja selle tegevus 1941. aastal // Kaitse Kodu, nr 4 2003
 2006 "Erna" legendid ja tegelikkus, 2. trükk

Tunnustus
1997 – Kotkaristi III klassi teenetemärk
1997 – Keila kultuuripreemia (sõjaajaloolise raamatu ""Erna" legendid ja tegelikkus" eest ning aastatepikkuse töö eest noorte lasketreenerina Keilas)
2006 – valiti Eesti Laskurliidu auliikmeks

Viited

Välislingid

Suri Erna salga liige Ülo Jõgi @ 15. mai 2007 Postimees
Mart Laar: Ülo Jõgi: Erna võitles Eesti eest! @ 23. august 2007 Maaleht

Eesti Teises maailmasõjas
Eesti sõjaväelased
Eesti luurajad
Soomepoisid
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1921
Surnud 2007
Tribal Wars

"Tribal Wars" on Saksamaa ettevõtte InnoGames GmbH loodud veebipõhine rolli- ja strateegiamäng. Mäng koosneb mitmest ruudustikul põhinevast maailmast, millest igaühel on erinevad mänguseaded. Ühe kasutajakontoga on võimalik mängida kõikides mängumaailmades.

Tegevus
Mängu tegevus leiab aset keskajas. Iga mängija saab alguses endale küla, kus saab maju ehitada ja maavarade (puit, savi, raud) kogumisel vajaminevaid rajatisi paremaks arendada. Mängus on võimalik luua endale hõim ning pidada nendega sõdu või sõlmida liite ja vaherahu.

Maailmad
Seisuga 22.12.2007 on 15 mängumaailma. Nendest 13 esimest on tavamaailmad, millest viimases kasutatakse "Tribal Warsi" versiooni 4.0. See sisaldab kõikide eelmiste maailmade võimalusi ja täiendavalt boonuskülasid, mis lisaks arenemisele annavad lisaboonuseid. Mahajäetud külasid asendavad barbarikülad, mis arenevad ja laienevad ise. Paladin saab nüüd sõdades võideldes relvi ja muud varustust leida.

Boonuskülade boonused:

10% suurem puidu-, savi- VÕI rauatoodang;

10% kiirem kasarmu, talli või töökoja sõdurite treenimine;

10% rohkem elanikke;

3% suurem puidu-, savi- JA rauatoodang.

Tasuline versioon
Kuigi mänguraha eest saab osta teatud mugandavaid lisasid osta, ei anna need mängijale otsest eelist, sest erinevalt paljudest samalaadsetest mängudest ei ole tasuta versioon tugevalt piiratud.

Välislingid
Ametlik veebikülg
Tribal Wars Plus

2003. aasta videomängud
Kerstin Tomson

Kerstin Tomson (sündinud 2. märtsil 1972 Saaremaal Valjalas) on eesti vioolamängija.

Ta on lõpetanud 1987. aastal Valjala 8-klassilise Kooli ja 1988. aastal Kingissepa Lastemuusikakoolis Laine Sepa käe all viiuli eriala. Aastatel 1987–1988 õppis ta Kingissepa 1. Keskkoolis, kuid jätkas seejärel õpinguid Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis Mari Aasa, Andrus Järvi ja Andres Laane juhendamisel. Aastatel 1992–1997 õppis ta Eesti Muusikaakadeemias Arvo Haasma klassis. 2008. aastal kaitses ta Tallinna Ülikoolis magistrikraadi muusikaõpetaja erialal (juhendaja Tiina Selke). 

Kerstin Tomson on töötanud alates 1995. aastast vioolamängijana Rahvusooper Estonia orkestris ja alates 2008. aastast vioolaõpetajana Tallinna Muusikakoolis. Alates 1997. aastast teeb kaasa Ooper-Kvartetis ja on ka selle asutajaliige. Ta on mänginud ka Muusa keelpillikvartetis ja teinud arranžeeringuid keelpillikvartetile. 

Eesti vioolamängijad
Sündinud 1972
Mehhiko kiltmaa

Mehhiko kiltmaa on kiltmaa Põhja-Ameerika lõunaosas, mis hõlmab suurt osa Mehhikost. Kiltmaa piirneb Ida-Sierra Madre, Lääne-Sierra Madre ja Lõuna-Sierra Madrega. Kiltmaa pindala on umbes 1200 tuhat km2.

Mehhiko kiltmaa on vulkaanilise tekkega, selle kesknime kõrgus on 1000–2400 meetrit üle merepinna. Kiltmaa lõunaosas kerkivad võimsad aktiivsed ja kustunud vulkaanid: Orizaba (5747 m, Mehhiko kiltmaa ja Mehhiko kõrgeim tipp), Popocatépetl (5452 m), Citlaltépetl (5696 m), Colima (4625 m), Iztaccíhuatl ja muud. Tegevvulkaan Paricutín tekkis veebruaris 1943. Piirkond on seismiliselt aktiivne.

Mehhiko geograafia
Põhja-Ameerika lavamaad ja kiltmaad
T. S. Eliot

Thomas Stearns Eliot (26. september 1888 Saint Louis, Missouri, USA – 4. jaanuar 1965 London, Suurbritannia) oli inglise kirjanik, keda peetakse üheks 20. sajandi tähtsamaks luuletajaks. Kuid ta kirjutas ka esseesid, näidendeid ja kirjanduskriitikat ning tegutses kirjastajana. 

1914. aastal kolis 25-aastane Eliot oma sünniriigist Ameerika Ühendriikidest Inglismaale, kus ta sai 1927. aastal 39-aastaselt Suurbritannia kodakondsuse.

Elioti esimene tuntust kogunud luuletus oli "J. Alfred Prufrocki armulaul" ("The Love Song of J. Alfred Prufrock" 1915), mida peeti modernistliku stiili meistriteoseks. Tema tähtteosteks peetakse ka poeemi "Ahermaa" ("The Waste Land" 1922) ning luuletusi "Õõnsad mehed" ("The Hollow Men" 1925), "Tuhkapäev" ("Ash Wednesday" 1930) ja "Neli kvartetti" ("Four Quartets" 1943). 

1948. aastal pälvis ta Nobeli kirjandusauhinna "suure panuse eest tänapäeva luulesse".

Tema luulekogu "Old Possum's Book of Practical Cats" oli Andrew Lloyd Webberi muusikali "Kassid" libreto aluseks.

Tema näidendite seas on teistest menukamaks kujunenud "Murder in the Cathedral" (1935) ja "The Cocktail Party" (1949).

Tunnustus

Akadeemilised auhinnad
 Phi Beta Kappa liige (1935)
 Nobeli kirjandusauhind "suure panuse eest tänapäeva luulesse" (1948)
 Hamburgi Goethe auhind (1955)
 13 ülikooli (sh Oxfordi, Cambridge'i, Sorbonne'i ja Harvardi ülikooli) audoktor
 Ameerika Filosoofiaseltsi välisliige (1960)

Kunstiauhinnad
 Tony auhind parima näidendi eest – Broadway lavastus "The Cocktail Party" (1950)
 2 Tony auhinda tema luuletuste eest muusikalis "Kassid" (1983)

Muud tunnustusavaldused
 Tema järgi on nimetatud Inglismaa Kenti ülikooli Elioti kolledž
 Teda on kujutatud mitmel USA mälestuspostmargil
 Täht Saint Louise kuulsuste alleel

Teosed

Eesti keeles 
"Valitud esseesid", Hortus Litterarum 1997, tõlkinud Jaak Rähesoo.
"Traditsioon ja individuaalne talent"
"Hamlet"
"Christopher Marlowe"
"Metafüüsilised luuletajad"
"William Blake"
"Neli Elizabethi-aegset näitekirjanikku"
"Shakespeare ja Seneca stoitsism"
"Pascali "mõtted""
"Kaasaegne haridus ja klassikaline stuudium"
"Byron"
"Yeats"
"Poe'st Valéryni"
"Euroopa kultuuri ühtsus"
"Luule ühiskondlik funktsioon"
"Luule kolm häält"
"Mis on klassik?"
"Kriitika piirid"
"Goethe kui tark"
"Kriitiku kriitikat"
Jaak Rähesoo "T. S. Eliot kriitikuna"
"Ahermaa ja teisi luuletusi", Hortus Litterarum 1999, tõlkinud Paul-Eerik Rummo

Vaata ka
T. S. Elioti luuleauhind

Viited

Välislingid

 T. S Eliot Encyclopædia Britannicas.
 Ants Oras, T. S. Elioti neoklassiline luuleteooria, Looming nr 2/1932
 T. S. Eliot – Sõnad, kui kõne on läbi, jõuavad vaikusesse "Ööülikool", 2008

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Inglise kirjanikud
Ameerika Ühendriikide luuletajad
Kirjanduskriitikud
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Auleegioni ohvitserid
Sündinud 1888
Surnud 1965
Miguel Ángel Asturias

Miguel Ángel Asturias Rosales (19. oktoober 1899 – 9. juuni 1974) oli Guatemala kirjanik ja diplomaat (Guatemala suursaadik Pariisis). 1967. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.

Asturias sündis kohtuniku perekonnas. Ilukirjandust hakkas kirjutama 1920. aastate lõpul Pariisis.

Tema esimene raamat "Guatemaal legendid" ilmus 1930. aastal. Tema esimene romaan, "Härra president", valmis 1933. aastal, kuid trükki jõudis see aastal 1946. Romaan "Maisiinimesed" 1949 ning aasta hiljem valmis esimene osa Asturiase peateosest, triloogia esimene raamat "Marutuul". Sellele järgnesid "Roheline paavst" (1954) ja "Maetute silmad" (1960). Hiljem ilmusid romaanid "Keegi mulatinaine" (1963) ja "Kevaduim" (1965).

Lisaks romaanidele on ta kirjutanud luulet. Tema esimene suurem luuleraamat ilmus 1949. aastal.

Asturiase jutustus "Nädalalõpp Guatemaalas" (1959) on ilmunud sarjas "Loomingu Raamatukogu".

Teda on tunnustatud Lenini rahupreemiaga.

Viited

Guatemala inimesed
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1899
Surnud 1974
Kirjanikud
Diplomaadid
Kreeka kuninglik perekond

Kreeka kuninglik perekond põlvneb otseselt Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburgi dünastiast, mis valitses Kreekat aastatel 1863-1924 ja 1935-1973. Kreeka esimene kuningapaar oli kuningas Geórgios I ja kuninganna Olga Konstantinovna.

1967. aastal põgenes Kreeka kuningas Konstantinos II maalt ja 1973. aastal kuulutati välja vabariik. Konstantinose abikaasa kuninganna Anne-Marie on Frederik IX noorim tütar. Kõik perekonna liikmed omavad tiitlit Kreeka ja Taani prints(ess).

Kuningapere liikmed 
kuningas Konstantínos II ja kuninganna Anne-Marie
Printsess Alexia
Kroonprints Pávlos ja kroonprintsess Marie-Chantal
Printsess Maria Olympia
Prints Konstantínos Alexios
Prints Achilleas Andreas
Prints Odysseas Kimon
Prints Aristidis Stavros
Prints Nikólaos ja printsess Tatiana
Printsess Theodóra
Prints Philippos
Henri Bergson

Henri-Louis Bergson (18. oktoober 1859 – 4. jaanuar 1941) oli prantsuse filosoof.

Bergson oli 20. sajandi alguskümnenditel üks tuntumaid ja mõjukamaid filosoofe.

1927. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna ja 1930. aastal Auleegioni ordeni.

Teosed eesti keeles

Raamatud 
 "Loov evolutsioon" (L'Évolution créatrice). Tõlkinud Margus Ott, Heete Sahkai; eessõna: Margus Ott. Sari "Avatud Eesti Raamat", Ilmamaa, Tartu 2005, 360 lk; ISBN 9985771389
 "Essee teadvuse vahetutest andmetest" (Essai sur les données immédiates de la conscience). Tõlkinud ja järelsõna: Margus Ott. Sari "Avatud Eesti Raamat", Ilmamaa, Tartu 2006, 190 lk; ISBN 9985771885
 "Aine ja mälu. Essee keha ja vaimu vahekorrast" (Matière et mémoire). Tõlkinud Margus Ott. Sari "Avatud Eesti Raamat", Ilmamaa, Tartu 2007, 256 lk; ISBN 9789985771891
 "Naer: essee koomika tähendusest" (Le rire: essai sur la signification du comique). Tõlkinud ja järelsõna: Margus Ott. Sari "Avatud Eesti Raamat", Ilmamaa, Tartu 2009, 152 lk; ISBN 9789985773055

Artiklid 
 "Sissejuhatus metafüüsikasse". Tõlkinud Margus Ott – Akadeemia 2007, nr 8, lk 1743–1778
 "Teadvus ja elu". Tõlkinud Margus Ott – Akadeemia 2009, nr 2, lk 346–364

Viited

Kirjandus 

 Alfred Koort, "Henri Bergson moralistina" – Looming 1934, nr 8, lk 922–930; 2. trükk A. Koorti raamatus "Kaasaegset filosoofiat" I, Tartu 1938; 3. trükk A. Koorti raamatus "Inimese meetod", Tartu 1996, lk 166–178
 Alfred Koort, "Henri Bergsoni loova evolutsiooni filosoofia" – Akadeemia 1938, nr 3, lk 153–164; 2. trükk – "Kaasaegset filosoofiat" I; 3. trükk – "Inimese meetod", lk 149–165
 Will Durant, "Lood filosoofia ajaloost IV-V". Tõlkinud Aira Kaal ja Leo Anvelt, EKS, Tartu 1938 (V osa "Irratsionalismi uuestisünd: Nietzsche, Bergson ja kaasaegsed filosoofid"); 2. trükk: Will Durant, "Lood filosoofia ajaloost" (ühes köites), Olion, Tallinn 1998, lk 361–376
 Gilles Deleuze, "Bergson, 1859–1941". Tõlkinud Margus Ott – Akadeemia 2007, nr 8, lk 1779–1792
 Gilles Deleuze, "Bergsonism" (Le bergsonisme). Tõlkinud Margus Ott. Sari "Avatud Eesti Raamat", Ilmamaa, Tartu 2008, 120 lk; ISBN 9789985772560
 "20. sajandi mõttevoolud", Tartu Ülikooli Kirjastus, Tallinn-Tartu 2009, lk 85–105 ("Henri-Louis Bergson", autor Margus Ott); ISBN 9789949191628

Välislingid 

 Eik Hermann, "Liiga lihtne Bergson" (raamatu "Loov evolutsioon" arvustus) Postimees, 10. märts 2006
 Tõnu Viik, "Evolutsioon on loov" (raamatu "Loov evolutsioon" arvustus) Eesti Ekspress, 12. aprill 2006 
 Tõnu Õnnepalu, "Elu hoog ja aru paine" (raamatu "Loov evolutsioon" arvustus) Sirp, 19. mai 2006
 Tanel Pern, Raamatu "Loov evolutsioon" arvustus portaalis www.raamat.ee 
 Triinu Pakk-Allmann, "Aeg antud elada, aeg antud mõõta, aeg antud tunda" (raamatu "Essee teadvuse vahetutest andmetest" arvustus) Eesti Päevaleht, 3. november 2006
 Kaia Sisask, "Kestev Bergson" – intervjuu tõlkija Margus Otiga Sirp, 10. november 2006 

Prantsuse filosoofid
Prantsuse Akadeemia liikmed
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1859
Surnud 1941
Sinclair Lewis

Harry Sinclair Lewis (7. veebruar 1885 – 10. jaanuar 1951) oli ameerika kirjanik. 1930. aastal sai ta esimese ameeriklasena Nobeli kirjandusauhinna.

Teosed eesti keeles 
 "Sam Dodsworth: romaan". Maa Hääle lisa, Tallinn 1935 [?], 152 lk
 "Babbitt" (romaan). Inglise keelest tõlkinud J. Seilendal (= Johannes Seilenthal); eessõna: Heinrich Mutschmann. Sari "Nobeli laureaadid", Loodus, Tartu 1935, 448 lk; 2. trükk: Canopus, Tallinn 2006, 410 lk; ISBN 9789985965771
 "Mantrap (Põgenemine loodusesse). Ameerika Ühendriikide elukeerisest ja suvitaja seiklustest Mantrapi jõel / Sinclair Lewis'i romaan". Maa Hääle jutulisa, Tallinn 1936 [?], 92 lk
 "Peatänav: Carol Kennicotti lugu" (Main Street; romaan). Inglise keelest tõlkinud J. Seilendal (= Johannes Seilenthal; eessõna: Heinrich Mutschmann. Sari "Nobeli laureaadid", Loodus, Tartu 1937, 496 lk; 2. trükk: toimetanud ja järelsõna autor Tõnu Lember, Canopus, Tallinn 2005, 552 lk; ISBN 998595954X
 "Waba õhk: romaan" (Free air). Vaba Maa, Tallinn 1937, 80 lk
 "Doktor Arrowsmith" (romaan). Tõlkinud J. Seilendal (= Johannes Seilenthal); eessõna: Heinrich Mutschmann, Loodus, Tartu / Tallinn 1938, 518 lk; Pulitzeri preemia 1926; 2 trükk: "Arrowsmith", sari "Suuri sõnameistreid", järelsõna autor Tamara Motõljova, Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1958, 562 lk; 3. trükk: toimetanud Tõnu Lember, Canopus, Tallinn 2005, 512 lk; ISBN 9985959515
 "Pajude allee" (jutustus). Inglise keelest tõlkinud Hans Luik. Tallinn, Loomingu Raamatukogu 1960, nr 51, 36 lk
 "Voorimees" (novell), tõlkinud Lia Rajandi – raamatus "Broadway öö. Valimik ameerika novelle", ERK, Tallinn 1962, lk 19–26
 "Kuninganna kiri" (valik novelle; tõlgitud raamatust Selected short stories of Sinclair Lewis), tõlkinud Hans Luik ja Urmas Rattus, sari "Nobeli laureaat", Kuldsulg, Tallinn 2001, 254 lk; ISBN 9985936310
 Katkend autobiograafiast, tõlkinud Andres Ehin – Nädaline 26. jaanuar 2008, lk 4, rubriigis Lühinäiteid nobelistide loomingust Andres Ehini tõlkes

Kirjandus ja välislingid 
 Ants Oras, "Sinclair Lewis Nobeli laureaadiks" – Looming, 1930, nr 9, lk 1050–51; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis; ilmunud ka Ants Orase kriitikaraamatus "Barbaaria", Ilmamaa, Tartu 2009, lk 148–149
 Ants Oras, "Vastukaju Sinclair Lewise auhindamisele" – Looming 1931, nr 1, lk 110; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis
 Romaani "Babbitt" arvustused: August Jakobson (Eesti Raamat 1936/1) ja H. Paukson (= Harald Parrest, Looming 1935/9, lk 1045-47)
 Valentin Pomm, "Sinclair Lewis'i uus romaan "Kuninglik veri"" – Looming 1949, nr 1, lk 123–126; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis
 "20. sajandi väliskirjandus" (kõrgkooliõpik), Valgus, Tallinn 1971, lk 561–566

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1885
Surnud 1951
Oslo Gardermoeni lennujaam

Oslo Gardermoeni lennujaam (IATA: OSL, ICAO: ENGM, norra keeles Oslo lufthavn, Gardermoen) on Norra peamine rahvusvaheline lennujaam ning lennufirmade SAS ja Norwegian Air Shuttle baasjaam. Lennujaam asub 48 km Oslo kesklinnast põhja pool Nannestadi ja Ullensakeri valla piiril. Lennujaamal on kaks 60 meetri laiust rada.

Liinil Tallinn-Gardermoen lendas aastatel 1998–2001 ja 2003–2015 Estonian Air ning alates 2006. aastast lendab Norwegian Air Shuttle, 2015. aastast Nordic Aviation Group ja Scandinavian Airlines.

Ajalugu
Lennujaam avati 1980. aastal.

Lennufirmad ja sihtkohad

Liiklus
Oslo lennujaamal on valgala, kus elab 2,5 miljonit inimest, mille alla kuulub suurem osa Ida-Norrast ja 0,3 miljonit inimest Rootsist. 2009. aastal teenindas lennujaam 18 087 722 inimest, 77 761 tonni veoseid ja 211 048 lennukiliigutust. Euroopa Majanduspiirkonnas oli Oslo lennujaam 2008. aastal 17. kohal üldise lennuliikluse ja 16. kohal riigisisese liikluse tiheduse poolest. Oslo lennujaam on Põhjamaades lennuliikluse tiheduse järgi suuruselt teine lennujaam Kopenhaageni lennujaama järel. 

Norra lennujaamad
Oslo