joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
ZIS-110

ZIS-110 oli aastatel 1945–1959 Nõukogude Liidus Moskvas Stalini-nimelises autotehases ZIS toodetud limusiin.

ZIS-110 oli parteiladviku esindussedaan, mis oli mõeldud asendama 1930. aastatel toodetud mudelit ZIS-101. Tavakodanikele autot ZIS-110 ei müüdud. Esimesed autod läksid erakätesse alles 1970. ja 1980. aastatel.

ZIS-110 prototüübiks oli 1938 toodetud Packard Super Eight mudel 180, mille kinkis USA president Franklin Roosevelt Jossif Stalinile 1942. Kuid ZIS-110 ei ole Packardi täpne koopia. Enamik varuosadest on valmistatud mitte toll-, vaid meetermõõdustikus ja tehases on valmistatud uued kerestantsid, mistõttu Packardi detailid ZIS-ile varuosadeks üldjuhul ei kõlba. Kuid väliselt on need autod omavahel siiski nii sarnased, et nende eristamiseks peab nende konstruktsiooni peensusteni tundma.

ZIS-110 väljatöötamise eest anti autokonstruktoritele A. Ostrovtsevile, B. Fittermanile, L. Gussevile ja A. Zigeljule 1946. aasta juunis Stalini preemia.

Eeskätt toodeti sedaankerega mudeleid, kuid valmistati ka takso-, kiirabi- ja kabriolettvariandid.. Riigijuhtide tarvis valmistati ka soomustatud kerega mudeleid. Enamik sedaane oli värvitud mustaks. Moskva taksopark kasutas ZIS-110 taksodena aastail 1947–1958. Kuid seda mudelit kasutati ka marsruuttaksodena marsruutidel Moskva–Vladimir, Moskva–Rjazan ja isegi Moskva–Simferopol.

Stalinile endale toodeti spetsiaalne soomustatud limusiinivariant ZIS-115, mis kaalus 4.2 tonni, selle aknaklaasid kaalusid ligi 300 kilogrammi. Kuna Stalin oli paranoiline ja kartis atentaati, sõitis ta alati tagaistmel kahe relvastatud ihukaitsja vahel, kunagi ei sõitnud ta ühes limusiinis kaks päeva järjest ja pidevalt muutis marsruuti oma Kuntsevo datšast Kremlisse.

ZIL-110 järeltulija oli ZIL-111, aga seda toodeti aastail 1959–1967 kõigest 112 eksemplari.

Tehnilised andmed 

ZIS-110 toodeti 1945–1959, kokku 2080–2090 eksemplari.

Auto oli 600 cm pikk, 196 cm lai ja 173 cm kõrge.. Omal ajal oli see üks maailma kõige suurematest sõiduautodest.

ZIS-110 teljevahe oli 376 cm, tühimass 2575 kg. Mootori töömaht oli 6005 cm³, võimsus 137 hj ja kütusekulu 0,23–0,28 l/km.. Auto oli tagaveoline ja 3-käigulise manuaalkäigukastiga..

Auto juhtpaneelil olid spidomeeter, kütuse tasemenäidik, termomeeter, ampermeeter, mootoriõli rõhunäidik, vasaku ja parema suunatule märgutuled (mõlemad punased), kaugtulede märgutuled (sinine või lilla) ja süüte märgutuli (roheline). Spidomeetri noolel oli kolmevärviline altvalgustus, mille värv sõltus kiirusest: kiirusel kuni 60 km/h oli valgustus roheline, kiirusel 60–120 km/h kollane ja suuremal kiirusel punane.

Auto eripäraks olid hüdraulilised aknatõstukid. Autos oli raadio ja katseid tehti konditsioneeri väljatöötamise alal.

Viited 

Autod
GAZ-69

GAZ-69 (vene keeles ГАЗ-69) on külma sõja ajal Nõukogude Liidus ja litsentsi alusel Rumeenias valmistatud neljarattaveoline maastur.

Aastail 1953–1955 tootis masinat GAZ ja aastatel 1954–1972 UAZ (ametlikult UAZ-69, kuid rahva suus kutsuti ka neid GAZ-69-ks).

Kirjeldus 
GAZ-69 baasvariandil on ainult kaks ust ja katus ning külgede ülemine osa on enamasti presendist. Versioonil GAZ-69A on neli ust. Seda tootis ka Rumeenia autotootja ARO algul (1957–1959) IMS-57-na ja hiljem moderniseeritult Muscel M-59-na (1959–1963) ning Muscel M-461-na (1964–1975). UAZ-69 edasiarendusteks on kerge veok UAZ-450 ja uuem maastur UAZ-469.

Kasutamine sõjaväes 

GAZ-69 oli omal ajal põhiline maastur Nõukogude Armees ja asendas selles rollis GAZ-67-i ja Willys Jeepi. GAZ-69-a vahetas omakorda välja UAZ-469.

Seda kasutati baasmasinana AT-1 Snapper rakette kandva tankitõrjekompleksi 2P26 loomisel ja neljarattaveolise amfiibsõiduki GAZ-46 MAV loomisel, mis põhineb Teise maailmasõja aegse USA amfiibsõiduki Ford GPA ehitusel.

Viited

Välislingid 

GAZ
Militaarsõidukid
Varbla Püha Urbanuse kogudus

EELK Varbla Püha Urbanuse kogudus on luterlik kogudus Varblas, mille koduks on Varbla kirik. Varem on kasutanud ka Kulli palvemaja (asub Saulepi külas Varbla ja Tõstamaa vahel).

Kogudus kuulub Lääne praostkonda.

Koguduse hooldajaõpetaja on Lembit Tammsalu, organist Ivi Kask, juhatuse esimees Lea Lehis.

Jumalateenistused toimuvad kuu esimesel ja kolmandal pühapäeval algusega kell 13.30 Varbla kirikus.

Koguduse õpetajate nimekiri

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Lääne praostkond
Lääneranna vald
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Riho Laurisaar

Riho Laurisaar (sündinud 20. juulil 1976) on eesti ajakirjanik.

Ta on teinud kaastööd Eesti Päevalehele (Tallinn) ja ERR-i Vikerraadiole. Ta on teinud Tamperes eestikeelseid saateid China Radio Internationali asutatud raadiokanalile Radio86.

Hiljem on Laurisaar teinud vabakutselise ajakirjanikuna kaastööd Soome raadiojaamale Radio Classic. Ta on tegev Tuglase seltsis. 2015. aastast töötab ta Tampere linnavalitsuse koordinaatorina sisserändajate lõimumise ja tööhõivega seotud küsimustes.

Laurisaar on õppinud Tartu Ülikoolis ajakirjandust ja teoloogiat. Ida-Soome ülikoolis sooritatud magistritöös uuris ta kiriku ja võimu vahelist koostööd Putini Venemaal.

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1976
Koeru Maarja-Magdaleena kogudus

EELK Koeru Maarja-Magdaleena kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus. Kogudus kuulub Järva praostkonda. 

Kogudus kasutab Koeru kirikut. 

Koguduse hooldajaõpetaja on praost Teet Hanschmidt, diakon Jaanus Tammiste, organist Anne Pindre. Juhatuse esimees on Eltsa Lõoke.

Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 12.00 Koeru kirikus.

Koeru õpetajate loend
Loend on mittetäielik:
1711–1742 Johann Abraham Winkler
1743–1768 Hermann Levin Schmidt
1768–1769 David Christoph Schnabel
1769–1801 Christoph Friedrich Mickwitz noorem
1801–1846 Dietrich Georg Mickwitz
1846–1891 Heinrich Ferdinand Hoffmann
1893–1920 Adolf Georg Haller
1921–1931 Hermann Johannes Ederberg
1931–1941 August Pähn
1942–1950 Aleksander Eller
1950–1967 Valter Mattisson
1967–1989 Juhan Jõgi
1990–1993 Arne Hiob
1999–2011 Allan Praats
2011–2013 Lea Heinaste
2013 diakon Jaanus Tammiste

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Järva praostkond
Järva vald
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused‎
Ivar Hans Poëll

Ivar Hans Poëll (ka Ivar Hans Pöhl; 8. august 1913 Tallinn – 17. november 1984 Saltsjöbaden) oli rannarootsi päritolu Eesti ja rootsi vaimulik ning teoloog.

Ivar Poëll lõpetas aastal 1932 Tallinna poeglaste kommertsgümnaasiumi. Õppis aastatel 1934–1937 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Viljandi Pauluse koguduses. Ordineeriti õpetajaks 19. detsembril 1937 Tallinna Toomkirikus piiskop Hugo Bernhard Rahamäe poolt.

Oli aastal 1937 Tallinna Rootsi meremisjoni õpetaja. 1937–1938 oli ta Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse abiõpetaja. 1938–1939 oli ta Viljandi Pauluse koguduse abiõpetaja ja asetäitja õpetaja. Aastal 1939 oli ta lühikest aega Noarootsi Püha Katariina koguduse asetäitja õpetaja. Aastatel 1939–1941 oli ta Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse õpetaja. Lahkus aastal 1941 Saksamaale, kus oli 1941–1942 Berliini Rootsi koguduse õpetaja. Aastal 1942 tuli tagasi Eestisse, oli 1942–1944 oli ta Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse õpetaja. Lahkus 1944 Rootsi, oli 1944–1984 eesti koguduste külalisõpetaja Rootsis, olles aastatel 1955–1958 Rootsi praostkonna abipraosti kt. ja E.E.L.K. Konsistooriumi assessor aastatel 1983–1984. Oli veel Saltsjöbadeni rootsi koguduse õpetaja.

Ivar Poëll täiendas end süstemaatilise usuteaduse alal Lundi Ülikoolis ja Zürichi Ülikoolis. Ta sooritas theol. lic. eksami Lundi Ülikoolis eetika ja religioonifilosoofia alal 1957 ning dr. theol. eksami Helsingi Ülikoolis aastal 1963. Ta oli Turu rootsikeelse ülikooli Åbo Akademi dotsendiks aastatel 1965–1983.

Isiklikku 
Tema vend oli eestirootsi vaimulik Hjalmar Pöhl.

Teoseid 
 Ivar H. Pöhl, Das Problem des Naturrechts bei Emil Brunner. Studien zur Dogmengeschichte und systematischen Theologie, Bd. 17 (Zürich, Stuttgart: Zwingli Verlag, 1963)
 Ivar H. Poëll, Människan - Guds avbild: en studie över imago Dei-begreppet hos Emil Brunner. Acta Academiae Aboensis. 29:5 (Åbo, 1965)
 Ivar H. Poëll, Arbetarprästerna: ett socialetiskt experiment (Stockholm: Verbum, 1968) 
 Ivar H. Poëll, Subsidiaritetsprincipen. Acta Academiae Aboensis. Ser. A, Humaniora, 44:1 (Åbo, 1973)

Viited 

Noarootsi Püha Katariina koguduse vaimulikud
Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse vaimulikud
Viljandi Pauluse koguduse vaimulikud
Eesti teoloogid
Rootsi luteriusu vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Vironia liikmed
Rannarootslased
Sündinud 1913
Surnud 1984
Thomas Wilhelm Greiffenhagen

Thomas Wilhelm Greiffenhagen (7. november vkj / 19. november 1821 Arhangelsk – 16. detsember vkj / 28. detsember 1890 Tallinn) oli baltisaksa poliitik, aastatel 1883–1885 Tallinna linnapea.

Päritolu
Thomas Wilhelm Greiffenhagen oli pärit Ida-Preisimaalt Venemaale ümber asunud perekonnast. Tema vanaisa Johann Gottlieb Greiffenhagen asus 1780. aastate paiku elama Peterburi, kus ta töötas oskustöölisena (king- ja sadulsepana), Peterburis abiellus ta Soomest pärit Anna Margaretha Kienderiga. Neil oli mitu poeglast, kellest Heinrich Samuel Greiffenhagen (1793–1829), sai andekas muusik ning ta abiellus Põhja-Saksamaalt Haberslebenist pärit pastori tütrega. Pärast Thomas Wilhelmi isa Heinrich Samueli surma kolis ema tagasi Saksamaale, kuid Thomas Wilhelm ja vend Moritz (–1878) said pärast kohaliku kooli lõpetamist jätkata edasiõppimist Tartu Ülikoolis.

Õpinguaastad
Lisaks Tartu ülikoolile täiendas Thomas Wilhelm end veel ka Heidelbergi ja Berliini ülikoolis ning sai 1854. aastal Tartu ülikooli õigusteaduste kandidaadi ja 1856. aastal ka magistrikraadi.

Töö Tallinna raes ja Revalsche Zeitungis 
1856. aastal asus ta tööle Tallinna raes, kus töötas aastail 1866–1874 raekohtu sekretäri ja vahemikus 1874–1887 sündiku ametikohal. Aastatel 1878–1874 oli ta ka linnavolikogu liige.

Linnapeana 
1883. aastal valiti ta Tallinna linnapeaks. Kaks aastat hiljem tagandastaEestimaa kuberneri vürst Mihhail Šahhovskoi-Glebov-Strešnev Greiffenhageni linnapeaametist, kuna Greiffenhagen keeldus linna asjaajamises vene keele kasutamisest. Samuti anti Griffenhangen kohtu alla valitsuse määruse mittetäitmise eest ning ehkki Eestimaa ülemmaakohus mõistis ta 1888. aasta mais mõistis õigeks, kaebas prokurör otsuse edasi Vene senatisse, kus ta süüdi tunnistati.

Revalsche Zeitung 

Greiffenhagen oli samuti 1860. aastal üks Tallinna saksakeelse ajalehe Revalsche Zeitung asutajaid ja aastail 1864–1867 selle peatoimetaja.

Isiklikku
Thomas Wilhelm Greiffenhagen abiellus 1857. aastal Eugenie Katharina Bergiga (–1859) ning neil oli üks poeg:
Heinrich Samuel Greiffenhagen (1857–1908)

Pärast Eugenie Katharina surma 1859. aastal abiellus Thomas Wilhelm 1861. aastal tema noorema õe Adele Karoline Bergiga, neil oli 7 last:
Wilhelm Adolf Greiffenhagen (1862–1916), meditsiinidoktor Greiffenhageni haiglas
Elisebeth Greiffenhagen (1864–1938)
Helene Greiffenhagen (1868–1945)
Otto Greiffenhagen (1871–1938)
Adele (1874–1880)
Marie (1877–1880)
Ernst (1880–1880)

Viited

Kirjandus 
 Tiit Rosenberg, 1877. aasta linnaomavalitsuse reform ja Tallinna baltisaksa linnapead 1878–1918, lk 61–63.

Välislingid
 Portree. Wilhelm Greiffenhagen (1821–1890), Soolapaberifotod Eesti Ajaloomuuseumi fotokogus

Baltisaksa poliitikud
Tallinna rae liikmed
Tallinna linnapead
Eesti tuletõrjujad
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1829
Surnud 1890
Põhja Konn

Põhja Konn on 2009. aastal loodud eesti progeroki ansambel.

Koosseis 
 Valter Soosalu - klahvpillid, vokaal
 Jürgen Kütner - kitarrid
 Siim Avango - basskitarr
 Ott Adamson - löökriistad
Kristen Kütner - kitarrid

Välislingid 
http://www.muusika.ee/ansamblid/pohja-konn.html

Eesti rock-ansamblid
Lohetapja

Lohetapja (ATU 300) on rahvusvaheliselt tuntud imemuinasjutu tüüp.

Sisukokkuvõte

Kuningas peab lohele või muule üleloomulikule olevusele oma tütre söögiks saatma, et lohe linna või riiki ei ründaks. Kuningas lubab võtta oma tütre päästja omale väimeheks. Tuleb keegi mees, tapab võluvahendi abiga lohe ja lõikab tal keele suust. Valekangelane läheb lohe peaga kuninga juurde ja nõuab kuningatütart omale abikaasaks. Tõde teadva kuningatütre abiga ja lohe keelt näidates seab õige lohetapja õigluse jalule.

"Lohetapja" esineb ka ristiusu pühaku püha Jüriga seotud legendina. Germaani lohetapja Siegfriedi (Sigurdi) lugu sarnaneb samuti seda tüüpi muinasjutuga.

Eesti pärimuses

Eesti pärimuses on jutu kangelane tihtipeale poiss, kes võib olla näiteks saunamehe poeg, soldat või kuningapoeg, saab imelise jõuga koerad. Ta lahkub kodust ja saabub linna, mis on üleni leinavärvides, või satub teel kokku musta tõllaga. Selgub, et igal aastal tuleb üleloomulikule koletisele või meremaole viia üks tütarlaps. Seekord on liisuga langenud selleks kuningatütar. Kangelane võitleb mere ääres üks või kolm korda mao (võib olla mitmepealine) või muu üleloomuliku olendiga, koerad aitavad teda. Pärast vastase võitmist saab kangelane kuningatütrelt tema sõrmuse (või pool sõrmust, teine pool jääb kuningatütrele) või siis lõikab maolt keeled suust. Seejärel lahkub kangelane ja lubab aasta või kolme aasta pärast tagasi tulla. Kuningatütre kutsar sunnib kuningatütart tunnistama, et kutsar võitis üleloomuliku vastase ja vabastas kuningatütre. Kui kutsarile lubatakse kuningatütar naiseks, palub kuningatütar pulmad lükata edasi aasta või kolme aasta võrra. Pulmadeks jõuab kohale tõeline kangelane. Mõnes variandis kangelast ei usuta ning ta vangistatakse, mille järel koerad ta vabastavad. Kangelane tõestab, et ta võitis üleloomuliku vastase maokeelte, (pooliku) sõrmuse või kuningatütre taskurätiku abil, millega kangelase haav seoti. Kuningatütrega abiellub kangelane, kutsar hukatakse karistuseks.

Kirjanduslikud töötlused

Sellel muinasjututüübil põhineb muu hulgas Friedrich Reinhold Kreutzwaldi kirjutatud muinasjutt "Põhja konn". Teine tüübiga seotud Kreutzwaldi "Eesti rahva ennemuistsete lugude" muinasjutt on "Õnne rublatükk", mis on mõjutanud paljusid variante, mida võib leida üleskirjutustena Eesti Rahvaluule Arhiivi kogudest.

Viited

Välislingid
 "Lohetapja" näitetekst Eesti Rahvaluule Arhiivist. H III 9, 272/80 (2) < Torma Avinurme – J. Rosenthal (1889). Eesti Kirjandusmuuseumi kodulehekülg.
 Risto Järv. Vale-Jüri kiusatus: Valekangelasest "Lohetapja" (AT 300) põhjal. Kogumikus: Lohetapja. Toimetajad Mall Hiiemäe, Janika Oras, Kadri Tamm. Tartu, Eesti Kirjandusmuuseum 1998. (Pro Folkloristica VI.)
 "Lohetapja" kirjeldus Antti Aarne tüübiloendis.
 Jacob ja Wilhelm Grimmi muinasjutt "Die zwölf Brüder" ("Kaksteist venda"), mis sisaldab episoodina ATU 300 tüüpi.

Muinasjutud

en:Dragon#Comparative mythology
Vihurimäe

"Vihurimäe" (inglise keeles "Wuthering Heights") on Emily Brontë ainus romaan, mis ilmus 1847. aastal pseudonüümi Ellis Bell all. 

Brontë kirjutas teost 1845. aasta oktoobrist 1846. aasta juunini. Raamat kirjastati koos tema õe Anne Brontë teose "Agnes Greyga" Londonis 1847. aasta detsembris. Romaani avaldamisele järgnenud aastal suri ta 30-aastasena. Pärast Emily surma toimetas tema õde Charlotte Brontë käsikirja, parandades peamiselt kirjavahemärkide kasutust ja teener Josephi Yorkshire'i murrakut, ning teos ilmus uuesti 1850. aastal.

Sisu 
Romaani peategelane on leidlaps Heathcliff, kes hakkab armastama oma kasuõde Catherine'i. Catherine suhtub temasse sõbralikult, aga keeldub temaga abiellumast, sest Heathcliff on madalast soost ja hariduseta. Kui Catherine teatab soovist abielluda teisega, siis Heathcliff lahkub Vihurimäelt ning naaseb alles aastate pärast, et maksta kätte kõigile, kellega ta koos kasvas, samuti Catherine'i mehele ja tolle perekonnale.

Heathcliffis kehastunud halastamatu kurjus ja tunnete taltsutamatus, mis haarab lõpuks pea kõiki tegelasi, oli midagi ennekuulmatut ja täiesti uut. Lool pole moraali, mis mahendaks šokki. Õiglast karistust ei järgne, Heathcliff ei pea oma tegude eest vastutust kandma, ta triumfeerib kuni hauani välja.

Arvustused 
Ilmumise järel kutsus "Vihurimäe" esile protestitormi. Victoria-aegsel kombelisel Inglismaal ei olnud kohta raamatule, mis kirjeldab naisi sellise hävitava kire võimuses. Vaenulikumad arvustused imestasid, kuidas autor suutis sellise loo kirja panna ilma hulluks minemata või ennast ära tapmata, soodsamad arvustused nimetasid seda veidraks raamatuks, millest uhkab metsikut jõudu. Alles hiljem oldi valmis järgima Emily Brontë armutut pilku inimtundmuste sügavikesse ja raamat kuulutati naturalismi esimeseks meistriteoseks.

Ekraniseeringud ja kohandused 
"Vihurimäe" esimene ekraniseering valmis Inglismaal 1920, kuid praeguseks on see arvatavasti hävinud. Teine film valmis USA-s 1939 Laurence Olivier' ja Merle Oberoniga peaosades. See film nimetati Oscari kandidaadiks parima filmi kategoorias (võitis "Tuulest viidud") ning sellest ajast on seda romaani filmistatud paljudes maades, sealhulgas Indias ja Filipiinidel korduvalt. Enamjaolt käsitlevad filmid üksnes esimese põlvkonna saatust ja jätavad välja teise põlvkonna, Heathcliffi ja Catherine'i lapsed.

Lisaks filmidele on "Vihurimäe" põhjal valminud oopereid, muusikale ja näidendeid, arvutimäng ja koomiks, sellele on kirjutatud järgesid ja vahelugusid, samuti paroodiaid. 1978. aastal kirjutas tollal 18-aastane Kate Bush laulu "Wuthering Heights", mis oli tema esimene singel ja millega ta sai maailmakuulsaks. Ta oli läbi aegade esimene naine, kes oli ise kirjutanud laulu, millega tõusis Briti singlite edetabeli tippu. 21. sajandil ei ole märgata "Vihurimäe" tähtsuse vähenemist.

Kirjandus 
 Virginia Woolf, "Jane Eyre" ja "Vihurimäe". Tõlkinud Jaak Rähesoo – Looming 1992, nr 8, lk 1094–97 ja Virginia Woolfi valimikus "Esseed", Hortus Litterarum, Tallinn 1997, lk 108–115

Välislingid 
 

Inglise romaanid
1847
Eugen von Mickwitz

Eugen(ius) von Mickwitz (7. märts 1837 Pilistvere – 15. august 1925 Tartu) oli Eesti vaimulik.

Õppis 1848–1856 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1856–1860. 1862–1864 töötas ta koduõpetajana Tapiku mõisas Põltsamaa kihelkonnas. Oli prooviaastal Põltsamaa Niguliste koguduses Carl Peter Maurachi juures. Ordineeriti Volmaris 26. augustil 1864 õpetajaks.

Oli 1864–1865 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. 1865–1877 oli Nõo Püha Laurentsiuse koguduse (introdutseeriti ametisse 18. juulil 1865) õpetaja. 1877–1909 oli Pilistvere Andrease koguduse õpetaja. Oli aastal 1891 seitsmeks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele). Jäi 1910. aasta alguses emerituuri, elades 1910–1913 Stuttgardis ja alates 1913 Tartus.

Isiklikku
Tema isa Eugenius von Mickwitz oli Pilistvere Andrease koguduse õpetaja aastatel 1835–1877. Vend Christoph Friedrich Mickwitz oli pastor Tobolskis (1871–1876), Kaarma (1876–1878) ja Vigala Maarja koguduses (1879–1899). Noorem vend Johannes Ernst Mickwitz oli 1879–1881 Tartu Maarja koguduse adjunktpastor, 1881–1893 oli Risti koguduse õpetaja, 1893–1918 oli Viljandi Jaani koguduse õpetaja. Tema poeg Friedrich von Mickwitz oli Alatskivi ja Kodavere Mihkli koguduse (1910–1918), Kolga-Jaani Johannese koguduse (1919) ja Äksi Andrease koguduse (1919–1928) õpetaja.

Viited 

Pilistvere Andrease koguduse vaimulikud
Eesti represseeritud isikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Estonia liikmed
Sündinud 1837
Surnud 1925
Friedrich von Mickwitz

Friedrich von Mickwitz (16. juuni 1878 Pilistvere – 5. oktoober 1962 Eberswalde) oli Eesti vaimulik.

Õppis 1890–1895 Tartus Kollmanni Eragümnaasiumis. Aastatel 1897–1902 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Helme Maarja koguduses Georg Koigi ja Häädemeeste Miikaeli koguduses Franz Adolf Rechtlichi juures. Ordineeriti 17. juunil 1905 Viljandis õpetajaametisse.

Oli 1905–1909 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. Oli 1910–1918 Alatskivi- ja Kodavere Mihkli koguduse õpetaja. Aastal 1919 oli ta Kolga-Jaani Johannese koguduse õpetaja ning 1919–1928 Äksi Andrease koguduse õpetaja.

Lahkus aastal 1928 Saksamaale. Oli 1928–1930 abipastor Tannenwaldes Königsbergi lähedal (praegu Tškalovsk Kaliningradi oblastis), 1930–1935 pastor Allenburgis Wehlau kreisis (praegu Družba), 1935–1937 pastor Norkittenis Insterburgi kreisis (praegu Mežduretšje Tšernjahhovski rajoonis). Aastal 1937 jäi emerituuri, elades Biesenthalis (Brandenburgi liidumaal). Suri Eberswaldes (Brandenburgi liidumaal).

Isiklikku 
Tema vanaisa Eugen Mickwitz oli aastatel 1835–1877 Pilistvere Andrease koguduse õpetaja, isa Eugen Mickwitz oli aastatel 1877–1910 Pilistvere Andrease koguduse õpetaja, onu Christoph Friedrich Mickwitz oli pastor Tobolskis (1871–1876), Kaarma (1876–1878) ja Vigala Maarja koguduses (1879–1899).

Viited 

Kolga-Jaani Johannese koguduse vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1878
Surnud 1962
Tartu Ülikooli Kliinikumi Lastefond

SA Tartu Ülikooli Kliinikumi Lastefond on üks suurimatest ja vanimatest lastehaiglate juures tegutsevatest heategevusfondidest Eestis. Seitsmeteistkümne tegevusaasta jooksul on laste ravitingimuste parandamiseks kogutud ligikaudu kolm miljonit eurot annetusi.

Annetuste maht

 Annetuste maht 2008. aastal oli 2 053 753 EEK (126 925 EUR) (sh 6% intressid ja 94% annetused);
 2009. aastal 1 681 238 EEK (103 903 EUR) (sh 10% intressid ja 90% annetused);
 2010. aastal 2 435 270 EEK (150 503 EUR) (sh 7% intressid ja 14% projektid ja 79% annetused).

70% annetuste mahust saadakse eraisikutelt, 30% ettevõtetelt. Neli palgalist töötajat (kokku 3,0 töökohta), seitse vabatahtlikku nõukogu liiget, ca 30 vabatahtlikku.

Tegevus 
Tegeleb vajaliku aparatuuri soetamisega Tartu Ülikooli Kliinikumi Lastekliinikusse ja Kliinikumi teiste allüksuste lasteosakondadesse. Lisaks toetab eriliste haigusjuhtumite ravi üle Eesti, välislektorite visiite Eestisse ja õdede ja arstide väliskoolitust.

Aitab heategijatel jõuda oma toodete ja teenustega abivajajateni.

Peamised tegevussuunad eelolevaks majandusaastaks Lastefondi eesmärkide tulemuslikumaks täitmiseks:
 Kasvatada püsiannetajaskonda.
 Toetada sügava ja raske puudega laste ja nende perede toimetulekut.
 Teavitada abivajajaid senisest veelgi aktiivsemalt abistamise võimalustest ning annetajaid annetamise võimalustest.

Latefond lähtub oma töös põhikirjast ja vabaühenduste eetikakoodeksist.

Eesmärgid 
 Lastele antava arstiabi kvaliteedi edendamine Tartu Ülikooli Kliinikumi Lastekliinikus ja teistes lastele arstiabi osutavates Kliinikumi struktuuriüksustes.
 Lastele suunatud arstiabi korraldusega seotud probleemide teadvustamine ja avalikustamine.
 Elanikkonna teadlikkuse ja harituse edendamine eesmärgiga vältida lastel esinevate haiguste teket ja arengut, tõhustada haiguste varajast avastamist ja parandada ravitulemusi.
 Lastel esinevate haigustega seotud sotsiaalsete probleemide lahendamisele kaasaaitamine.
 Lastele, noorukitele ja pereliikmetele tervislike eluviiside propageerimine ja õpetamine.

Lastefondi missioon on äratada kaaskodanikes hoolivust ja tähelepanu kõige õrnemate ja nõrgemate suhtes.

Asutajad 
Lastefond loodi 2000. aastal 26 eraisiku poolt: Priit Alamäe, Teet Jagomägi, Aino Järvesoo, Arno Justus, Mart Einasto, Jaan Kallas, Antti Kask, Malle Keis, Jaan Kelder, Jüri Kirss, Juhan Kolk, Aare Märtson, Robert Närska, Aune Past, Jaanus Pikani, Andres Piirsoo, Parvel Pruunsild, Uudo Reino, Piret Roos, Urmas Siigur, Olari Taal, Tiina Talvik, Raul Talvik, Jaano Uibo, Karin Varik, Merli Siff.

Nõukogu 
Esimees Küllike Saar

Antti Kask (Cramo Estonia AS)

Jaan Kallas (Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet)

Andres Koern

Parvel Pruunsild (BIGBANK AS)

Merli Siff

Priit Alamäe (Nortal AS)

Vaata ka
 Eesti Punane Rist

Viited

Välislingid 
Koduleht
Blogi
Pildigallerii
Lastefondi põhikiri
Lastefondi vabatahtlikkonna põhikiri
Lastefondi struktuur

Eesti mittetulundusühingud
Fondid
Tartu Ülikooli Kliinikum
Eesti tervishoiuorganisatsioonid
Aili Kogerman

Aili Kogerman (sünninimi Aili Kolk; sündinud 3. veebruaril 1933 Võrus) on eesti keemik.

Aili Kogerman lõpetas 1956. aastal TPI keemiainsenerina; aastal 1966 kaitses Moskva tekstiiliinstituudis tehnikakandidaadi kraadi.

Ta on töötanud muu hulgas keemiainsenerina Kohtla-Järve Põlevkivitööstuses ning teadurina Keemia Instituudis. Ta on pikaajaline ajakirja Oil Shale tegevtoimetaja.

Ta on tegelenud keemia populariseerimisega ning kirjutanud raamatuid ja artikleid olme- ja toiduainetekeemia teemal.

Teoseid
 "999 nõuannet", Valgus 1982; 1989

Artikleid
 Igaühel on võimalus oma aastatesse elu lisada, epl.ee, 3. veebruar 2006
 E-ained toidus – keemiline paradoks, Tarbija24!, 25. juuni 2010

Tunnustus
 1999 Koosmeele auhind
 2000 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk

Isiklikku 
Ta on Helbe Nuti õde ja Eesti põlevkivikeemia rajaja Paul Kogermani minia.

Viited

Kirjandus
 "Kes on kes Eesti 2000", ISBN 9985607899

Eesti keemiainsenerid
Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1933
Komae

Komae on linn Jaapanis Tōkyō prefektuuris. Asub Tama jõe vasakul kaldal.

See on Tōkyō prefektuuri väikseim linn nii pindalalt kui ka rahvaarvult. Linn (shi) aastast 1970.

1996. aastast alates on Komae linnapea Jaapani Kommunistlikku Parteisse kuuluv Yutaka Yano.

Viited

Välislingid 

Komae koduleht

Jaapani linnad
Tōkyō prefektuur
Ele ja Kaja Kõlar

Ele ja Kaja Kõlar oli 1970. ja 1980. aastatel tegutsenud duett, mille moodustasid õed Ele Kõlar ja Kaja Kõlar.

Duett esitas ja salvestas laule peamiselt ansambliga Radar. Radari soojendusesinejatena ja taustalauljatena käisid õed Kõlarid kontserdiringreisidel Nõukogude Liidu liiduvabariikides ja isegi välismaal: Kuubas ja Aafrika riikides. Kaja Kõlar laulis ka ansamblis Laine ja Ele Kõlar Tallinna Filharmoonia omaaegses ansamblis Vana Toomas.

Dueti tuntumate laulude seas on "Mina ise", "Tulen saarelt", "Soovide maa – see on muusika" jmt. Mitmed laulud kirjutas Kaja Kõlar ise (nt "Mina ise"); Ele Kõlar on kirjutanud üksikuid laulutekste. "Tulen saarelt" sai muusikaliselt uue kuue 2006. aastal, kui selle kaverdas räppansambel A-Rühm.

Duett laulis osa filmimuusikast Helle Karise 1985. aastal valminud mängufilmile "Karoliine hõbelõng" ("Kiigelaul", "Unemaa"). 

Duett oli populaarne esineja ka Tallinna varieteede lavadel. Mait Agu seatud folkloorisugemetega varieteeprogrammis populaarseks saanud rahvalikke lugusid ("Eidekene ketrab" jm) on oma arhiivi jaoks salvestanud ka Eesti Televisioon.

Dueti lõpp oli traagiline – õdedest noorem, Kaja Kõlar, suri 1994. aastal nahavähki. Ele Kõlar on mitmes hilisemas intervjuus meenutanud Kaja tahet ja jaksu siiski esineda, hoolimata üha halvenevast tervisest. Kaja Kõlar jõudis enne surma koostada lastelaulikuid, kirjutada lastemuusikat ja juhendada lasteansambleid. 

Kui Kaja Kõlar oligi oma eluajal vaid muusik (laulukirjutaja, arranžeerija, esitaja), siis Ele Kõlar tegi ansambliaegadel päevatööd hoopis tikkijana. Osaliselt tänu sellele kavandasid-õmblesid õed sageli oma lavakostüümid ise. Pärast Kaja Kõlari surma jäi Ele Kõlar lavalt kõrvale ning suundus ärisse kosmeetikatootja Schwarzkopf müügiesindajana. 

Kõlar, Ele ja Kaja
Kolga-Jaani Johannese kogudus

EELK Kolga-Jaani Johannese kogudus on luterlik kogudus Kolga-Jaani kihelkonnas, Kolga-Jaanis, mis kasutab Kolga-Jaani kirikut.

Kogudus kuulub Viljandi praostkonda.

Koguduse õpetaja on Peeter Parts, organist Aire Parts, juhatuse esimees Hovard Nurme.

Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 14.00 Kolga-Jaani kirikus.

Välislingid
 Kodulehekülg

Kolga-Jaani kihelkond
EELK Viljandi praostkond
Viljandi vald
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Kose Püha Nikolause kogudus

EELK Kose Püha Nikolause kogudus on luterlik kogudus Kosel.  

Jumalateenistus toimub Kose kirikus igal pühapäeval kell 11.00. Kose kogudus koordineerib ka aastal 2005 Pikva külla rajatud Pikva Miikaeli kabeli kasutamist.

Kogudus kuulub Ida-Harju praostkonda.

Koguduse õpetaja on Kerstin Kask, diakon Rein Keskpaik. Koguduse organistid on Vaike Juursalu ja Kahro Kivilo ning juhatuse esimees Andres Õis.

Õpetajad 
Vt. Kose Püha Nikolause koguduse vaimulikud

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Ida-Harju praostkond
Kose vald
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Kullamaa Püha Johannese kogudus

EELK Kullamaa Püha Johannese kogudus on luterlik kogudus Kullamaal, mis kasutab Kullamaa kirikut. 

Kogudus kuulub Lääne praostkonda. 

Koguduse õpetaja on alates 2020 [[Kari Tynkkynen], organist alates 2014 Ivi Küla, esimees on Ants Lipu. Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Kullamaa kirikus.

Kullamaa koguduse õpetajate loend
Loend on mittetäielik:

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Lääne praostkond
Lääne-Nigula vald
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Kirbla Püha Nikolause kogudus

EELK Kirbla Püha Nikolause kogudus on luterlik kogudus Kirblas, mis kasutab Kirbla kirikut.

Kogudus kuulub Lääne praostkonda.

Koguduse hooldajaõpetaja on Illimar Toomet, juhatuse esimees on Anu-Lii Jürman.

Jumalateenistused on kuu esimesel ja kolmandal pühapäeval algusega kell 15.00 Kirbla kirikus.

Õpetajad 
Vt. Kirbla Püha Nikolause koguduse vaimulikud

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Lääne praostkond
Lääneranna vald
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Kunda kogudus

EELK Kunda kogudus on luterlik kogudus Kundas.

Kogudus kuulub Viru praostkonda. 

Koguduse hooldajaõpetaja on Avo Kiir, diakon Ahti Bachblum. Juhatuse esimees on Heldur Lahne.

Jumalateenistused on üks kord kuus pühapäeval algusega kell 16.00 Kunda kirikus.

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Viru praostkond
Kunda
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Kursi Maarja-Eliisabeti kogudus

EELK Kursi Maarja-Eliisabeti kogudus on luterlik kogudus Kursil.

Kogudus kuulub Tartu praostkonda. 

Koguduse hooldajaõpetaja on Esa Pekka Luukkala.

Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 18.00 Kursi kirikus.

Koguduse õpetajad
1685–1689 Melchior Gebauer 
1689–1701 Johan Nicolaus Goldhahn
1701–1703 Johan Hartmann Creidius
1701–1705 Boethius Wernberg, vikaar
1725–1735 Nikolaus Justus Ludwig, Põltsamaa koguduse õpetaja
1735–1739 Joh. Georg Leukfeld, Põltsamaa koguduse õpetaja
1739–1750 Heinrich Johann Fass
1750–1754 Johan Gottlieb Albrecht 
1755–1786 Georg Eberhard Seefels
1786–1810 Johan Gottfried Waldtmann
1811–1843 Adam Johan Schubbe
1845–1859 Christian Friedrich Janter
1860–1887 Carl August Reinhold Toepffer
1888–1928 Gustav Punga
1929–1941 Jaan Muru 
1941–1943 Karl Koppel 
1943–1946 August Kobla
1946–1947 August Kobla, Tapa koguduse õpetaja
1947–1947 Harri Haamer, Tartu Pauluse koguduse õpetaja
1947–1950 Arved Paul
1950–1954 Kuno Pajula
1954–1965 Elmar Promen
1965–1967 Herbert Kuurme, Põltsamaa koguduse õpetaja
1967–1976 Harri Rein 
1976–1979 Herbert Kuurme, Põltsamaa koguduse õpetaja
1979–1981 Kalle Mesila 
1982–1982 Kalle Mesila, Tartu Peetri koguduse õpetaja 
1982–1986 Elmur Rahamägi 
1986–1993 Vello Salum, Pilistvere koguduse õpetaja
1993–2014 Sulev Sova 
2014–2018 Kristjan Luhamets, Tartu Pauluse koguduse õpetaja 
2018. aastast Esa Pekka Luukkala, Äksi koguduse õpetaja

Välislingid
 Kodulehekülg

EELK Tartu praostkond
Põltsamaa vald
Kursi kihelkond
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudused
Ronk

Ronk ehk kaaren (Corvus corax) on linnuliik vareslaste sugukonnast varese perekonnast. Ronk on suurim värvuline.

Levila
Ronk on levinud suures osas Holarktisest, ulatudes Islandist, Iirimaast ja Portugalist läänes kuni Kamtšatka poolsaare ja Vaikse ookeani rannikuni idas. Ronk on levinud ka Gröönimaa rannikul ja Põhja-Ameerikas. Lõunas ulatub levila Araabia poolsaare põhjaosani, Iraagi, Iraani ja Põhja-Indiani. Kesk- ja Lääne-Euroopas ning Põhja-Ameerika idaosas on ronk mitmetes piirkondades inimese tagakiusamise tõttu hävinud.

Arvukus Eestis 
Ronk on Eestis üldlevinud väikesearvuline haudelind. Ta on paigalind. Ronga pesitsusaegset arvukust hinnatakse 4000 – 6000 paarile, talvist arvukust 15 000 – 25 000 isendile.

Välimus 
Üldpikkus 54–67 cm, tiibade siruulatus 115–130 cm, kehakaal 1000–1370 g. Isaslinnud on veidi suuremad ja raskemad. Vanalinnu kogu sulestik on must rohelise või sinivioletse metalliläikega.

Vanus 
Vanimad rõngastatud vabaduses elanud linnud olid 16 ja 20 aastased. Vangistuses on vanimad rongad elanud 24 aastat ja 8 kuud, 26 ja 28 aastat. Londoni Toweris elas üks ronk 44-aastaseks.

Elupaik 
Elupaigana eelistab ronk lagedaid kultuurmaastikke, kuid elutseb ka mägialadel, rannikul ja laidudel. Vähesel määral on neid linna elama tulnud.

Pesitsemine 

Mõlemad vanalinnud ehitavad pesa puu, Eestis valdavalt männi otsa, mujal ka kaljude peale või kunstlikule alusele, näiteks kõrgepingemastile. Kurnas on 4–6 muna, mis on rohekashallid ja tumepruunide laikudega. Muna kaal on keskmiselt 27,4 g. Haudumine vältab 19–21 päeva. Pojad lahkuvad pesast umbes ühe kuu vanustena.

Toitumine 
Ronk on kõigesööja, ta toitub raibetest, närilistest, linnumunadest ja -poegadest, suurematest putukatest ja teistest selgrootutest, taimedest.

Ronk kultuuris 

Juudi pärimuse järgi õpetas ronk Aadamale, kuidas oma poega Aabelit matta. Seda lugu mainitakse ka Koraanis.

Ronka austatakse Põhja-Ameerika Vaikse ookeani looderanniku indiaanlaste ja Kirde-Aasia põlisrahvaste seas jumalana. Tlingitid ja haidad ning Alaska inuitid peavad ronka loojajumalaks. Mitmete Põhja-Ameerika Loodeosa rahvaste seas on ronk trikster.

Korjakid, tšuktšid ja itelmeenid austasid rongakujulist jumalust Kuthi.

Muinaspõhja mütoloogias istus kaks ronka Huginn ja Muninn Odini õlgadel ja kuulsid kõike. Viikingid kasutasid ronga kujutisega lippu hrafnsmerki.

Pärast ristiusustamist peetakse ronka Euroopas üldiselt halvaendeliseks linnuks musta sulestiku ja raipesöömise tõttu. Saksamaal peeti ronkasid äraneetute hingedeks.

Tiibeti budismis peetakse ronka Mahākāla kehastuseks.

Eesti rahvuseeposes "Kalevipoeg" on kaaren rääkiv lind, kes annab Kalevipojale nõu, kuidas jõuda maailma otsa.

Ronk on Bhutani rahvuslind.

Viited

Välislingid
 

Liigikirjeldus

Vareslased
Eesti värvulised
Rahvuslinnud
Mihkel Soovik

Mihkel Soovik (28. jaanuar 1916 Alam-Linda, Gruusia – 15. detsember 1995 Allen, Indiana, Ameerika Ühendriigid) oli Eesti teoloog ja vaimulik.

Lõpetas Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1936–1940 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. 1939 valmis auhinnatöö süstemaatilises teoloogias. Oli prooviaastal Tori koguduses. Ordineeriti 23. augustil 1942 luterliku kiriku õpetajaks.

Oli 1942–1944 Sindi koguduse õpetaja, töötas m.h Sindi Linna Algkooli õpetajana. Põgenes abikaasa ja tütrega nõukogude okupatsiooni eest Läände. 1950 võeti ta Ameerika Ühendriikides kollokviumi alusel Missouri Sinodi kirikuõpetajaks, teenimispaigaks Seabrook, New Jersey. Sooviku eestvõtmisel said 1949.-1950. alguse eestikeelsed jumalateenistused Philadelphias.  Alates 1964 pidas kord kuus eestlastele teenistusi ka Detroitis. 

Soovik kaitses 1959 süstemaatilises teoloogias doktorikraadi ning oli Concordia Senior College'i (Fort Wayne, Indiana) ja Concordia College'i (Ann Arbor, Michigan) professor. Õppejõutööst jäi vanaduspuhkusele 1984, jätkates koguduste hooldamist aastani 1993.

Teoseid 
 Sören Kierkegaardi kirikuarvustuse dogmaatilisi aluseid [auhinnatöö] (Tartu: [s.n.], 1939)
 Primacy of Knowledge in the Ethical Teaching of the Platonic Socrates as Compared with the Gospels [s.n.], 1959

Viited 

Sindi koguduse vaimulikud
Eesti teoloogid
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1916
Surnud 1995
IS-7

IS-7 (vene keeles ИС-7; Иосиф Сталин-7 ehk Jossif Stalin-7) oli pärast teist maailmasõda Nõukogude liidus Kirovi tehase konstruktoribüroos konstrueeritud rasketank. Projekt valmis 1948. aastal. Valmistati katsepartii tanke, mille täpne arv ei ole teada. Prototüüpidest kaugemale aga ei jõutud ning tanki arendamine peatati T-10 arendamise kasuks.

Kirjeldus 

Tanki pearelv oli 130 mm merekahur S-70, mille jaoks oli torni tagaosas kaasas 25–28 mürsku. Üks mürsk kaalus 33 kilogrammi ja kahuri laadimisega tegeles kaks laadurit. Lisaks oli kaks 14,5 mm kuulipildujat ja kuus 7,62 mm kuulipildujat, suurekaliibriliste jaoks oli kaasas 1000 padrunit ning tavaliste kuulipildujate jaoks oli 6000 padrunit. Külgmised kuulipildujad olid kaugjuhitavad. Kahuri kõrval ja kohal paiknes kaks 7,62 mm kuulipildujat ja üks 14,5 mm kuulipilduja. Teine raskekuulipilduja paiknes torni peal varda otsas ja oli mõeldud õhutõrjeks. Kaks kuulipildujat paiknes külgedel ja oli suunatud ette, kaks paiknes torni tagaosas ja olid suunatud taha. 

IS-7 kaalus 68 tonni. Selle jõuallikaks oli laevadiisel M50T, mille võimsus oli 1050 hobujõudu ja andis tanki tippkiiruseks 59 km/h. Tanki veermik oli spetsiaalselt sellele mudelile konstrueeritud ja oli seitsme tugirattaga. Vaatamata sellele kippus tank pehmesse pinnasesse kinni jääma ja sillad ei kandnud nii rasket masinat. Tõenäoliselt selle pärast ei läinudki IS-7 seeriatootmisesse.

Vaata ka 
 IS (tank)

Viited

Kirjandus
Christopher Chant  World Encyclopedia of the Tank. Second edition. Inglismaa: Sutton Publishing 2002.  ISBN 0750931477 Inglise k.
Mati Õun Tankid, mis ei vallutanud Euroopat. Tallinn: Sentinel 2005. ISBN 9985960904

Välislingid 

ИС-7 ОПЫТНЫЙ ТЯЖЕЛЫЙ ТАНК (vene keeles)
ИС-7 (vene keeles)

Nõukogude Liidu tankid
Rasketankid
Selektiivsed serotoniini tagasihaarde inhibiitorid

Selektiivsed serotoniini tagasihaarde inhibiitorid ehk SSRI-d (lühend inglise keelest Selective Serotonin Reuptake Inhibitor) on  antidepressandid. Erinevalt tritsüklilistest antidepressantidest on SSRI-l tunduvalt vähem kõrvaltoimeid. Rühma tuntuimad esindajad on tsitalopraam, fluoksetiin, paroksetiin, sertraliin.

SSRI-d on näidustatud enam kerge ja keskmise raskusega depressiooni ravis. Kasutatakse ka ärevushäirete korral.

Psühhofarmakoloogia
Antidepressandid
Liina Jaanus

Liina Jaanus (sünninimi Laiapea; 30. juuni 1937 Rapla – 21. juuni 2010) oli eesti arhitekt.

Ta lõpetas aastal 1968 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.

Ta töötas muu hulgas arhitektuuribüroos Loobprojekt.

Vaata ka
Mändjala kämping

Viited

Välislingid
 Laulu- ja tantsupeojärgne kultuurivaikus sai murtud, Raplamaa, 10. juuli 2009
Foto

Eesti arhitektid
Sündinud 1937
Surnud 2010
Johann Heinrich Brasche

Johann Heinrich Brasche (17. märts 1843 Paide – 11. mai 1906 Tallinn) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas aastal 1861 Tallinna kubermangugümnaasiumi. Õppis aastatel 1863–1868 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. 

Oli prooviaastal Väike-Maarja koguduses Carl Theodor Knüpfferi ja Tallinna Toompea Kaarli koguduses Johann Gottlieb Konrad Bergwitzi juures. Ordineeriti 10. mail 1870 Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduses õpetajaks. Oli 1870–1872 Saarde Katariina koguduse õpetaja. 

1873–1906 teenis ta Tallinna Toompea Kaarli kogudust ja tegeles palju Kaarli kiriku probleemidega. Kui ta Tallinna tuli, polnud kirikul altarimaali, samuti olid ehitamata tornid. Aastaks 1882 olid need mured lahendatud.

Oli Eestimaa pastorite raamatukogu bibliotekaar Toompeal. Asutas väikelaste hooldekodu ja oli selle kaasjuhataja. Kirjutas vaeste hoolekandest Tallinnas (ilmus trükis 1875). Oli Ristirahva Pühapäeva Lehe kaastööline. Brasche suri aastal 1906 ja maeti Tallinna Vana-Kaarli kalmistule.

Isiklikku
Tema vennapoeg Johannes Brasche oli Harju-Madise koguduse õpetaja.

Ta oli kaks korda abielus. 19. jaanuaril 1871 abiellus ta Koeru koguduse õpetaja praost Heinrich Ferdinand Hoffmanni tütre Anna Wilhelminega, kellega nad said neli last. Poeg Christfried oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja ning poeg Ernst oli arst, purjetaja ja maletaja. Ent 25. juunil 1875 abikaasa suri ootamatult (2 nädalat pärast sünnitust). 

30. märtsil 1877 laulatati Brasche Koerus esimese abikaasa õe Selma Emiliega, kellega tal sündis veel kolm last. Poeg Arvid oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja.

Viited

Välislingid
https://eelk.ee/elulood/brasche_joh.html
https://eelk.ee/elulood/brasche_joh1.html

Haud Tallinna Vana-Kaarli kalmistul

Tallinna Toompea Kaarli koguduse vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Vana-Kaarli kalmistule maetud
Sündinud 1843
Surnud 1906
Diatomeeanalüüs

Diatomeeanalüüs ehk ränivetikate anaüüs on settekivimite vanuse ja nende tekkimise uurimise meetod ränivetikate alusel. 

Diatomeeanalüüs põhineb ränivetikate taksonite ja ökoloogiliste rühmade kindlakstegemisel. Analüüs võimaldab teha järeldusi veekogu laadi ja veekogu arengusuuna kohta minevikus.

Diatomeeanalüüsi meetodit kasutatakse laialdaselt paleolimnoloogias. Enamasti tehakse kõrvu diatomeeanalüüsiga ka sette õietolmu- ja keemiline analüüs.

Vaata ka 
Õietolmuanalüüs

Kasutatud kirjandus 
EE 2. kd. 1987.

Stratigraafia
Paleontoloogia
Limnoloogia
493

493. aasta

Sündmused maailmas 
Vana-Rooma konsulitkes olid Eusebius ja Albinus.
Idagoodid lõid oma kuningriigi Itaalias ja naaberaladel.

Sündinud 
 ...

Surnud 
 Odoaker, germaani väepealik ja Itaalia kuningas
Ardennid

Ardennid (prantsuse Ardennes, Ardenne; hollandi Ardennen) on mäestik Lõuna-Belgias, Luksemburgis ja Prantsusmaal. Ta on Reini Kiltkivimäestiku jätkuks.

Ardennid on andnud nime Ardennesi departemangule.

Kõrgustikud
Belgia geograafia
Luksemburgi geograafia
Prantsusmaa mäestikud
Anti Toplaan

Anti Toplaan (sündinud 25. juulil 1968 Tallinnas) on eesti luterlik vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1988 liftielektromehaanikuna Tallinna 19. Tehnikakooli, õppis aastatel 1989–1997 EELK Usuteaduse Instituudis, praegu õpib Tartu Ülikooli magistrantuuris religiooniantropoloogia alal. Ta ordineeriti 7. novembril 1991 diakoniks ja 16. detsembril 1992 aseõpetajaks, õpetaja õigused sai 1. aprillil 1997.

Aastatel 1991–1993 oli ta Püha ja Mustjala koguduse õpetaja, aastast 1993 on ta Püha ja Kuressaare koguduse õpetaja, aastatel 1999–2007 oli ta assessor ja Kuressaare linnavolikogu liige.

2007. aastal õnnistas ta Kuressaares sadamaaida, 2010. aastal Roomassaares laeva Saaremaa. 2013. aastast on ta Kuressaare linnavolikogu liige ja linnakodanike komisjoni esimees.

Isiklikku
Anti Toplaan on abielus, tal on neli tütart ja kolm poega.

Välislingid
Heli Salong. Teel riigikokku. EKD kandidaat. Meie Maa, 27. veebruar 2007

Kuressaare Laurentiuse koguduse vaimulikud
Mustjala Anna koguduse vaimulikud
Sündinud 1968
Jussi Linajärv

Linajärv (ka Jussi Linajärv) on semidüstroofne järv Harju maakonnas Kuusalu vallas. Järv asub Aegviidust 12,5 km põhjakirde pool. Järv paikneb nn Pruunakõrves, lääne pool Aegviidu-Paukjärve oosistiku osast, mis kannab siin Järvamäe nime.

Linajärve pindala on 5,5 ha, suurim sügavus 9,7 m, keskmine sügavus 3,8 m. Kõrged ida- ja läänekaldad on kõrged ja põlenud männikuga kaetud, põhja- ja lõunakaldad on soostunud. Põhjakaldal on paljudes kohtades liivane, sügaval on järv mudane.

Vesi on tuhmkollane ja suure läbipaistvusega (4,5 m). Taimestik ja plankton on väga liigivaesed. Kaladest elutsevad järves ahven, haug ja hõbekoger. Pesitseb sõtkas.

Linajärv kuulub Jussi järvestiku koosseisu ja paikneb Põhja-Kõrvemaa looduskaitsealal.

Järves kasvab järv-lahnarohi.

Viited

Välislingid 

Kuusalu valla järved
Karsten Brüggemann

Karsten Brüggemann (sündinud 1. detsembril 1965) on Tallinna Ülikooli ajalooprofessor.

Brüggemann õppis aastatel 1986–1999 Hamburgi ülikoolis ajalugu. Ta spetsialiseerus Venemaa ja Baltikumi ajaloole ning tema doktoritöö käsitles Eesti Vabariigi loomist 1918. aastal Venemaa kodusõja ja lagunemise kontekstis.

Seejärel oli Brüggemann õppejõud Hamburgi ülikoolis, aastatel 2002–2008 lektor ja dotsent Tartu Ülikoolis ning ka mitmes Saksa ülikoolis. 2008. aastast on ta Tallinna Ülikooli eesti ja üldajaloo professor.

1994. aastast kuulub Brüggemann Balti Ajaloo Komisjoni koosseisu ning 2003. aastast on ka selle juhatuse liige. Lisaks kuulub ta mitme Saksa ja Ida-Euroopa suhteid uuriva komisjoni koosseisu ning on ajakirja Zeitschrift für Ostmitteleuropa-Forschung (varem Zeitschrift für Ostforschung) toimetuse kolleegiumi liige. 2006. aastast on ta koos Mati Lauriga ajakirja Forschungen zur baltischen Geschichte väljaandja.

Välislingid

Brüggemann Tallinna Ülikooli lehel

Eesti ajaloolased
Saksamaa ajaloolased
Tartu Ülikooli õppejõud
Tallinna Ülikooli professorid
Sündinud 1965
Eduard Kägi

Eduard Kägi (23. märts 1899 Mahu küla Viru-Nigula kihelkond – 4. aprill 1997) oli eesti meremees, matemaatik, meteoroloog, merenduspedagoog ja vaimulik.

Hariduse sai Eduard Kägi külakoolis, kihelkonnakoolis ja kõrgemas algkoolis. Tal oli ka igatsus keskkooli minna, kuid kehvade majandusolude tõttu astus ta Narva merekooli, hiljem Peterburi merekooli. Peterburi merekadettide koolis õiendas ta kapteni eksamid. Tagasi kodumaal olles lõpetas ta Tartu õhtugümnaasiumi ja asus õppima Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonda, kus ta õppis matemaatikat, füüsikat ja astronoomiat. Ülikooli lõpetas ta aastal 1927. Seejärel siirdus ta Tallinna Merekooli õpetajaks. 

Ta töötas aastaid Tallinna Merekoolis õpetajana ja kolm aastat oli selle direktor. Ta kirjutas ka kaks õpikut. Veendunud ulatusliku hariduse väärtuses merejuhtkonna väljaõpetamiseks, astus ta Hamburgi Ülikooli, õppides seal meteoroloogiat, okeanograafiat ja füüsikat. Hamburgis kaitses ta 25. juulil 1939 dr. rer. nat. doktoriväitekirja teemal "Õhurõhu ja tuulte mõju veeseisule Eesti rannikul". 

Rootsis töötas dr. Kägi Göteborgi aeroloogiajaama juhatajana ja hiljem Göteborgi merekooli korralise õppejõuna kuni erruminekuni aastal 1968. Koolivaheaegadel sõitis ta Rootsi laevade juhtkonnas ookeanidel ja ümbermaailmareisidel.

Lapsepõlves unistas ta kirikuõpetajaks saamisest. Küpse mehena hakkas ta usuteadust õppima. Ta õppis usuteadust aastatel 1966–1969 Lundi Ülikoolis ja Göteborgi Svenska Religions-Vetenskapliga Institutis. Prooviaastal oli ta E.E.L.K. Stockholmi koguduses. Õpetajaks ordineeriti ta 22. märtsil 1970.

Oli aastatel 1970–1985 Põhja-Saksamaa koguduse õpetaja, 1970–1987 Niedersachseni koguduse õpetaja. Aastatel 1974–1987 oli ta Saksamaa praostkonna abipraost. Aastatel 1982–1987 oli ta Lõuna-Baieri- ja Baden-Württembergi koguduse hooldajaõpetaja. 1987. aastal läks ta kirikutöölt emerituuri.

Viited

Kirjandus 
Meteoroloogia ja okeanograaafia: merekoolidele / Eduard Kägi. Tallinn: Tallinna Merekool, 1933.
Astronoomia merekoolidele / Eduard Kägi. Tallinn: Tallinna Merekool, 1934.
Eluraamat: [mälestused] / Eduard Kägi. Kållered: [s.n., 1992] (Rootsi).

Eesti meremehed
Eesti matemaatikud
Eesti luterlike koguduste vaimulikud
Eestlased Rootsis
Sündinud 1899
Surnud 1997
Adolf Kaarme

Adolf Kaarme (ka Adolf Helmut Kaarme; 9. september 1914 Tallinn – 23. juuli 1986 Rådmansö) oli eesti vaimulik.

Lõpetas aastal 1933 Gustav Adolfi Gümnaasiumi. Alustas aastal 1936 õpinguid Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, kuid seoses usuteaduskonna likvideerimisega aastal 1940 jäi tal stuudium pooleli. Ent aastal 1941 avanes usuteaduskonna viimase kursuse tudengitel võimalus ülikool lõpetada ja Adolf Kaarme seda võimalust kasutas, lõpetades ülikooli aastal 1942. Prooviaastal oli ta Kullamaa Püha Johannese koguduses õpetaja Henn Unti juures. Õpetajaks ordineeris ta piiskop Johan Kõpp 13. detsembril 1942.

Kuna Adolf Kaarme avaldas soovi Saaremaa koguduste teenimiseks, siis detsembris 1942 määrati ta Valjala Martini koguduse vikaarõpetajaks, Valjala Martini koguduse hingekarjane oli ta aastatel 1942–1944. Saaremaal olles hooldas ta ka Püha Jakobi kogudust (aastatel 1942–1943).

Põgenes aastal 1944 Rootsi. Peatselt sai ta Stockholmi Katarina koguduse kantseleis töökoha, mille kõrvalt ta pidas vajaduse korral jumalateenitusi ja ametitalitusi kaasmaalastele. Pärast kolmeaastast Rootsis viibimist pakkus talle Rootsi kirikus tööd tolleaegne Luleå piiskop Bengt Jonzon, ilmselt Sven Danelli soovitusel. Adolf Kaarme teenis siis Rootsi kogudusi abiõpetajana Nederkalixis, Jörnis, Vilhelminas, Stödes, Gotlandil, Roslagenis ja Rådmansöl ning koguduseõpetajana Frötuna-Rådmansö koguduses. Rootsi kirikust emeriteerus ta aastal 1979. Ent siis hakkas ta teenima eesti kogudusi, algul vikaarõpetajana, kuid alates 1982–1986 oli ta Eskilstuna koguduse õpetaja ja Västeråsi pihtkonna õpetaja. Samuti oli ta aastatel 1982–1986 Norrköpingi koguduse hooldajaõpetaja ja 1984–1986 Rootsi praostkonna abipraost.

Tunnustused 
Põhjatähe orden (kuninga otsusega)
Patriotiska Sällskapeti kuldmedal
Svenska Pastoratsförbundeti kuldmedal

Viited 

Norrköpingi koguduse vaimulikud
Püha Jakobi koguduse vaimulikud
Valjala Martini koguduse vaimulikud
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1914
Surnud 1986
Pikatiivalised

Pikatiivalised ehk piiritajalised (Apodiformes) on lindude klassi kuuluv selts.

Sugukonnad
Sellesse seltsi kuuluvad sugukonnad
Apodidae – piiritajalased
(Sellesse sugukonda kuulub perekond piiritaja (Apus).)
Trochilidae – koolibrilased 
Hemiprocnidae – puispiiritajalased