joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Leonardo Padura

Leonardo de la Caridad Padura Fuentes (sündinud 9. oktoobril 1955 Havannas Kuubas) on Kuuba kirjanik, ajakirjanik ja stsenarist. Ta sai rahvusvaheliselt tuntuks oma 2009. aastal ilmunud romaaniga "El hombre que amaba los perros". Ühtlasi on ta tuntud oma kriminaalromaanide kaudu, mille peategelane on detektiiv Mario Conde.

Elukäik 
Leonardo Padura sündis Havannas Mantilla linnaosas, kus ta elab siiani. Ülikoolieelse hariduse sai ta kodukoha lähedal asuvas La Víbora naabruskonnas, kust on pärit ka tema naine, stsenarist Lucía López Coll. Nimetatud paigad leiavad kujutamist hiljem ka Padura loomingus.

Ta on õppinud Ladina-Ameerika kirjandust Havanna ülikoolis ja lõpetas selle bakalaureusekraadiga 1980. aastal. Alates samast aastast on alustas Padura oma ajakirjanduskarjääri kirjutades ajaloo- ja kultuuriartikleid muuhulgas kultuuriajakirjale El caimán barbundo ja ajakirjale Juventud rebelde. Hiljem töötas ta  La Gaceta de Cuba peatoimetajana.

Looming 
1983-1984 kirjutas ta oma esimese romaani "Fiebre de caballos", mille avaldamisega 1980. aastal  algas tema viljakam kirjanduskarjäär.  Suurema tuntuse pälvis ta aga alles oma kriminaalromaanide sarja kaudu, mille peategelane on detektiiv Mario Conde: "Pasado perfecto" (1991), "Vientos de Cuaresma" (1994), "Máscaras" (1997), "Paisaje de otoño" (1998), "Adiós, Hemingway" (2001), "La neblina del ayer" (2005), "La cola de la serpiente" (2011), "Herejes"(2013), "La transparencia del tiempo" (2018). Tema tetraloogia  "Cuatro estaciones" hulka kuuluvatest romaanidest "Pasado perfecto" ja "Vientos de Cuaresma" on eesti keeles Toledo kirjastuses ilmunud Maarja Paesalu tõlkes "Laitmatu minevik" (2019) ja "Havanna tuuled" (2021). Kirjanik sai rahvusvaheliselt tuntuks peale ajaloolise romaani "El hombre que amaba a los perros" (2009) avaldamist, mis süveneb Kuuba ajalukku ja Leon Trotski mõrvari Ramón Mercaderi ellu.

Padura narratiivi keskmeks on eelkõige mõrvalugu, teisisõnu võib tema teoseid käsitleda kui "musti romaane" (novelas negras), milles ta peegeldab Kuuba ühiskonna tegelikkust ühiskonnakriitilise pilguga. Seetõttu on ta saanud üheks mõjukamaks hispaaniakeelse kriminaalkirjanduse uuendajaks. Samal moel on Padura kirjutanud stsenaariumeid dokumentaalfilmidele nagu "Yo soy del son a la salsa" (1996) ja süžeefilmidele nagu "Regreso a Itaca" (2014), mis põhineb tema enda teosel "La novela de mi vida" (2002). Lisaks on tema tetraloogia "Cuatro estaciones" kohandatud 2016. aastal Netflixi lühiseriaaliks.

Märkimisväärne on tema pühendumus esseede kirjutamisele, pöörates erilist tähelepanu Alejo Carpentieri või José María Heredia loomingule, aga ka hispaaniakeelsetele kriminaalromaanidele või niinimetatud "mustadele romaanidele". 

Ta kirjutab ka lühijutte ja toimetab oma intervjuusid ning reportaaže.

Padura on oma loometöö eest pälvinud palju auhindasid, millest olulisemad on Kuuba riiklik kirjandusauhind (2012, Premio Nacional de Literatura de Cuba) ja Astuuria printsessi auhind (2015, Premio Princesa de Asturias de las Letras).

Viited 

Kuuba kirjanikud
Ajakirjanikud
Stsenaristid
Sündinud 1955
Under der linden

"Under der linden" on 13. sajandi algul kirjutatud keskülemsaksakeelne laul, mille autor on minnesinger Walther von der Vogelweide. Selle teemaks on tüdruku armukogemus vabas looduses oletatavasti kõrgemast soost armastajaga. 

Laulul on neli salmi ja kõik neli on olemas vaid kahes käsikirjas: Weingarteni laulukäsikirjas ja Manesse käsikirjas. Kummaski pole tekstiga koos kirja pandud laulu meloodiat, aga selle viisiks arvatakse olevat varasem anonüümse autori vanaprantsuskeelne laul "En mai au douz tens novels", mille viis sobib luuletuse meetrumiga.

Tõlked 
"Under der linden" on Rein Sepa tõlkes (algussõnadega "Pärnapuu kõrval teisel pool nõmme") ilmunud "Keskaja ja vararenessansi kirjanduse antoloogias".

Olev Sau seade laulust neljale häälele on ilmunud käsikirjalises kogumikus "Laulud keskajast", seal on tõlkijaks märgitud E. Sepp.

Viited

Välislingid 
 "Under der linden" Manesse käsikirjas fo 130v (algusread esimese veeru kaks viimast rida)
 Under der linden. - LiederNet (laulu originaaltekst)
 Tekst ja viis andmebaasis Choral Public Domain Library
 Video: "Under der linden an der heide" Augsburg Early Music Ensemble esituses

Luuletused
Saksa kirjandus
Muusikateosed
Ángeles Mastretta

Ángeles Mastretta (sündinud  9. oktoobril 1949 Puebla linnas, Mehhikos) on Mehhiko kirjanik ja ajakirjanik. Ta on oma loomingus tähelepanu pööranud mehhiklastest naiste sotsiaalsele olukorrale seistes nende õiguste eest. Kirjanik on eelkõige tuntud oma romaanide "Mal de amores" (1996) ja "Árrancame la vida" (1985) kaudu.

Elukäik 
Kirjanik sündis Puebla linnas Mehhikos, kus ta lõpetas kõik ülikoolieelsed õpingud. Ta elas Pueblas 1971. aastani, kuni ta kolis peale oma isa Carlos Mastretta surma Méxicosse. 

Mastretta õppis Mehhiko Riiklikus Autonoomses Ülikoolis poliitika- ja sotsiaalteaduste teaduskonnas. Ta alustas oma ajakirjanduskarjääri õhtulehes "Ovaciones". 1975. aastal andis Centro Mexicano de Escritores Mastrettale stipendiumi, mis andis talle võimaluse töötada kirjanikega nagu Juan Rulfo ja Salvador Elizondo. Aastatel 1975–1977 oli kirjanik Difusión Cultural de la ENEP-Acatláni ja 1978–1982 Chopo muuseumi direktor. 1988. aastal osales Mastretta koos Germán Dehesaga intervjuudele ja jutuajamistele pühendunud telesaates "La almohada". Ta on samuti toimetuskolleegiumi liige ajakirjas NEXOS, mille direktor oli 1983. aastast kuni 1995. aastani tema kirjanikust abikaasa Héctor Aguilar Camín. Lisaks on kirjanik aeg-ajalt teinud koostööd välismaiste ajalehtedega nagu "Die Welt" ja "El Páis".

Looming 
Mastretta loomingu keskmes on 1970.–1980. aastatel Mehhikos valitsenud feminism ja kirjanikku nimetatakse tihti feministiks. Oma loomingus rõhutab ta naise emantsipatsiooni; tema vabadust, võimekust ise oma saatust kujundada ning olla vaba igasugusest rõhumisest ja traditsioonist.

Kirjaniku romaanid "Mal de amores" (1996) ja "Arráncame la vida" (1985) on kujunenud viimastel aastakümnetel Ladina-Ameerika kirjanduse klassikuteks. "Arráncame la vida" ilmumine tõi kaasa pöördepunkti tema kirjanduskarjääris ja ta pälvis ühtlasi selle eest Mazatláni kirjanduspreemia. Teose on tõlkinud kaks Hispaania kirjastust ja lisaks on see tõlgitud nii itaalia, inglise, saksa, prantsuse kui ka hollandi keelde. Romaani põhjal on valmis 2008. aastal samanimeline film.

1997. aastal tunnustati kirjaniku teose "Mal de amores" (1996) eest Rómulo Gallegose kirjandushinnaga, mis on üks prestiižikamaid Ladina-Ameerika kirjandusauhindu. Tunnustus on märkimisväärne, sest see oli esimene kord selle kirjandusauhinna ajaloos, kui see anti naisele. "Mal de amores" on ilmunud ka eesti keeles Toledo kirjastuses nimega "Armuvalu" (2018, tõlkinud Maria Kall).

Viited 

Mehhiko kirjanikud
Sündinud 1949
Forsberg

Forsberg on rootsi perekonnanimi.

Nime kandjaid
Anton Forsberg (sündinud 1992), Rootsi jäähokimängija
Emil Forsberg (sündinud 1991), Rootsi jalgpallur
Filip Forsberg (sündinud 1994), Rootsi jäähokimängija
Magdalena Forsberg (sündinud 1967), Rootsi endine murdmaa- ja laskesuusataja
Rootsi perekonnanimed
Lilla kübarnarmik

Lilla kübarnarmik (Hydnellum fuligineoviolaceum) on pilvikulaadsete seltsi sugukonda mütsnarmikulised kuuluv seente liik.

See on kantud I kaitsekategooriasse (a 2012).

Seene endine nimi oli lilla põdramokk (Sarcodon fuligineoviolaceum).

Välislingid
 Lilla kübarnarmik andmebaasis eElurikkus

Mütsnarmikulised
Eduardo Sánchez González

Eduardo Sánchez González (sündinud 25. jaanuaril 1995 Havannas) on kuuba-eesti arvutiteadlane ja keeletehnoloog.

Haridus- ja töökäik 
Lõpetas 2017. aastal Havanna Ülikoolis arvutiteaduse bakalaureuseõppe ja 2021. aastal Maastrichti Ülikoolis magistriõppe tehisintellekti erialal. 2022. aastal astus doktorantuuri University College Londonis.

2021. aastal asus keeletehnoloogina tööle Eesti Keele Instituudi keeletehnoloogia kompetentsikeskuses. Aastate jooksul on töötanud ka õppeassistendi, vabakutselise veebiarendajana ning viibinud erinevates ettevõtetes praktikal. 

Veebruaris 2022 esines Tallinnas ettekandega "Neural machine translation for low-resource languages: Challenges and recent advances" Eesti Keele Instituudi ja ajakirja Keel ja Kirjandus korraldatud konverentsil "Väikekeelte võimalused kirjanduses, kultuuris ja ühiskonnas".

Tunnustus 
2021. aasta keeletegu – avaliku sektori valdkondlik masintõlketehnoloogia (meeskonnaliikmena).

Isiklikku
Ta emakeel on hispaania keel, suurest huvist keelte vastu räägib hästi ka inglise, saksa, prantsuse, jaapani, ladina ja katalaani keelt ning on õppinud või täiendamas teadmisi hollandi, esperanto, itaalia ja eesti keelest.

Näitlemine on juba väiksest saati olnud tema suur kirg. Noore poisina tegi ta kaasa 2005. aastal ilmunud Kuuba komöödia-draamafilmis "Viva Cuba".

Viited

Välislingid
Claudia Piñeiro

Claudia Piñeiro (sündinud 10. aprillil 1960 Burzacos Buenos Aireses) on Argentina kirjanik, ajakirjanik, televisiooni stsenarist ja dramaturg. Eelkõige Piñeiro tuntud oma kriminaalkirjanduse kaudu. Kirjanik on Borgese ja Cortázari kõrval üks enim tõlgitud tänapäeva Argentina kirjanikke. Piñeira üks tuntumaid raamatuid on "Las Viudas de los jueves", mille eest ta pälvis 2005. aastal Claríni romaani kirjanduspreemia.

Elukäik ja looming 
Piñeira sündis Argentinas väikse kogukonnaga Burzaco linnas, kus ta veetis ka oma lapsepõlve.

1978. aastaks olid lõppenud kirjaniku keskkooliõpingud. Ta soovis alustada õpinguid Buenos Airese ülikoolis sotsioloogia erialal, kuid ta ei saanud seda teha riigis valitseva sõjalise diktatuuri tõttu. Hiljem alustas Piñeira õpinguid Buenos Airese ülikoolis majandusteaduskonnas, et õppida raamatupidamist. 1983. aastal lõpetas ta raamatupidaja eriala märkimisväärsete tulemustega ning ühtlasi asub peale lõpetamist sellel erialal tööle kuni 1992. aastani. Samaaegselt osaleb ta kirjanduse ja õigekirja kursustel. Järgnevalt otsustab võtta osa "La sonrisa vertical" konkursil, mis eeldas romaani kirjutamist. Selleks võttis kirjanik tööst puhata ja pühenduda romaani kirjutamisele. Nii sündis tema esimene romaan "El secreto de las rubias", mis küll ei võitnud konkurssi, kuid oli üks paremaid tulemusi. Romaani ei avaldatud kunagi.

Järgnevalt otsustas Piñeira alustada kirjanduskarjääri ja 2000. aastala valdas ta lastejutu "Serafín". 2005. aastal avaldas kirjanik romaani "La viuda de los jueves", millest sai üks enimmüüdumaks kirjandusteoseks Argentinas ja mille eest ta võitis Claríni romaani kirjanduspreemia. Romaan on ilmunud eesti keeles Postimehe kirjastuses 2021. aastal nimega "Neljapäevased lesed" (tõlkinud Eva-Stina Randoja). Romaanis kujutatakse kõrgklassi linnastumist. Lisaks avaldab ta samal aastal romaani "Tuya de Claduia Piñeiro". 

2011. aastal ilmus tema romaan "Betibú", milles on kesksel kohal kuriteo uurimine ja Argentina tegelikkuse kirjeldamine. Teosest on ilmunud eestikeelne versioon "Betty Boop" Maria Kalli tõlkes (Toledo Kirjastus, 2016).

Lisaks õppis kirjanik dramaturgiat ja stsenaristikat Argentina filmikunstikoolis. Sellest ajast alates on ta pühendunud telesaadete ja teatrietenduste stsenaariumite kirjutamisele. 

Ta on kirjutanud näidendeid nagu "Cuanto vale una heladera" (2004, "Un mismo arból verde" (2006), "Antología de teatro de humor de Zapata Morite" (2008) ja "Tres viejas plumas"(2009).

Samuti on Piñeira võidelnud soolise diskrimineerimise vastu ja abordi legaliseerimise eest.

Viited
Eduardo Mendoza

Eduardo Mendoza Garriga (sündinud 11. jaanuaril 1943 Barcelonas) on katalaani romaanikirjanik, näitekirjanik, tõlkija ja advokaat, kes kirjutab põhiliselt hispaania keeles, mõnikord ka katalaani keeles. Tema romaane "La verdad sobre el caso Savolta" (1975) ja "La ciudad de los prodigios" (1986) peetakse Hispaania olulistemaks üleminekuaja kirjandusteosteks.

Elukäik 
Ta on lõpetanud Barcelona autonoomses ülikoolis õigusteaduskonna 1965. aastal. Mendoza elas 1973-1982. aastatel New Yorgis, kus ta töötas ÜRO-s tõlkijana. Sel ajal ilmus tema kirjandusdebüüt "La verdad sobre el caso Savolta" (1975), mis on jõudnud ka kinoekraanile. Teoses kujutatakse 20. sajandi Barcelonat. 

Hiljem avaldas ta 1982. aastal "El labriento de las aceitunas", "Campo de la verdad" kui ka "Los soldados de plomo", millest José Sacristán on teinud samanimelise filmi.

Mendoza naasis Hispaaniasse 1983. aastal ja jätkas tööd tõlkijana Barcelonas, aga ka teistes Euroopa linnades nagu Viin ja Genf.

1986. aastal avaldas Mendoza "La ciudad de los prodigios", millest tegi Mario Camus ühtlasi filmiadaptsiooni.

1986. aastal tõlkis Mendoza koostöös Miguel Narrosega William Shakespeare'i "Suveöö unenäo" ("El sueño de una noche de verano").

1989. aastal avaldas kirjanik "La isla inaudita" ja järgneval aastal esilinastus tema esimene teatriteos "Restaraució".

1991. aastal avaldas Mendoza "Sin noticias de Gurb", mis avaldati osade kaupa ajakirjas El País. 2017. aastal ilmus teos ka eesti keeles pealkirjaga "Gurbilt teateid ei ole" (Toledo kirjastus, tõlkinud Maarja Paesalu). Teose tegevus toimub 1992. aastal Barcelona olümpiamängude eel. Samal aastal kirjutas ta koostöös teiste kirjanikega kollektiivse detektiiviromaani "El engima Icaria".

1993. aastal pälvis ta "El año del Diluvio" eest Elle kirjanduspreemia. Kolm aastat hiljem avaldas Mendoza "Una comedia ligera", mis valiti Prantsusmaal 1998. aastal parimaks välismaiseks kirjandusteoseks. 

2002. aastal avaldas kirjanik "El último trayecto de Horacio Dos". Kaks aastat hiljem esilinastus näidend "Greus qüestions". 2006. aastal avaldas ta teise näidendi "Glória" ja romaani "Mauricio o las elleciones primarias". 

Sellele järgnevad aastad olid viljakad. Ilmusid teosed "¿Quién se acuerda de Armando Palacio Valdés?" (2007), "El asombroso viaje de Pomponio Flato" (2008) ja "Tres vidas de santos" (2009). 

2016. aastal võitis kirjanik Cervantese kirjandusauhinna. Viimaste aastate jooksul on Mendoza avaldanud "Qué está pasando en Cataluña" (2017); lisaks triloogia "El rey recibe" (2018), "Baroja y yo: por qué nos quisimos tanto" (2019) ja "El negociado del yin y el yan" (2019).

Viited
Kerri Kotta

Kerri Kotta (sündinud 29. oktoobril 1969 Tallinnas) on eesti muusikateoreetik ja helilooja. 

Ta lõpetas 1988. aastal Tallinna Muusikakeskkooli muusikateooria (õpetaja René Eespere) ja 1993 Tallinna Konservatooriumi kompositsiooni erialal (prof Jaan Räätsa klass). 

1997 sai Kotta Eesti Muusikaakadeemias magistri- ja 2004 doktorikraadi („Dmitri Šostakovitši tonaalstruktuurist”). Ta on täiendanud end kompositsiooni- ja muusikaanalüüsikursustel Schwazis, Stuttgardis ja Krakówis.

Kotta on õpetanud muusikateoreetilisi aineid 1994–2008 Tallinna Ülikoolis ning aastast 1998 ühtlasi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (aastast 2004 muusikaliste üldainete lektoraadi juhataja, aastast 2005 dotsent, aastast 2015 muusikateooria professor), ta on juhendanud 5 magistrandi ja 6 doktorandi väitekirju. 

Ta on kuulunud aastast 2007 Eduard Tubina „Kogutud teoste” toimetuskolleegiumi ning on aastast 2015 väljaande peatoimetaja. Esinenud rahvusvahelistel teaduskonverentsidel ja kirjutanud arvukalt teadusartikleid. 
Muusikateadlasena on tema peamiseks uurimisteemaks muusikalise vormi, helikõrgusstruktuuri ja rütmi omavahelised suhted. Eesti heliloojatest on ta enam uurinud Erkki-Sven Tüüri loomingut. Kerri Kotta on avaldanud ka muusikaarvustusi ja publitsistikat ajakirjades Teater. Muusika. Kino ja Muusika ning kultuurilehes Sirp.

Loonud peamiselt instrumentaalmuusikat, tema helitöid on ette kantud näiteks Eesti muusika päevadel ja festivalil NYYD, samuti Poola ja Austria festivalidel. 

Kotta on Eesti Heliloojate Liidu (2000), Eesti Muusikateaduse Seltsi (1999) ja Eesti Teatriliidu liige (2015), Eesti Arnold Schönbergi Ühingu esimees (2012) ning Rahvusvahelise Eduard Tubina Ühingu juhatuse liige (2013, aastast 2014 ühtlasi ühingu tegevdirektor ja 2015. aastast esimees).

Isiklikku
Tema isa Ilmar ja vend Jonne Kotta on merebioloogid, ema matemaatik. Tema vanaema oli Heljo Mänd ja vanaonu oli Felix Kotta. Abikaasa on graafiline disainer Maite-Margit Kotta (sündinud 19. detsembril 1966).

Eesti muusikateadlased
Eesti heliloojad
Sündinud 1969
Apollonia (Illüüria)

Apollonia (vanakreeka, koinee Ἀπολλωνία, ἡ; ; albaania Apollonia või Apolonia) oli Vana-Kreeka kaubanduskoloonia, millest kujunes iseseisev polis ja hiljem Rooma impeeriumi linn Lõuna-Illüürias klassikalisel antiikajal. See asus Aoös/Vjosë jõe paremal kaldal, umbes 10 km kaugusel Aadria mere idarannikust. Selle varemed asuvad Albaanias Fieri maakonnas Pojani küla lähedal.

Apollonia asutasid umbes 600 eKr Vana-Kreeka kolonistid Korinthosest ja võib-olla ka Korkyrast kauplemiskohane kohalike illüürlaste kutsel suuremaltjaolt mahajäetud rannikualal. See oli võib-olla kõige olulisem paljudest klassikalistest Apollonia-nimelistest linnasest. Korinthose koloniaalpoliitika näib olevat olnud suhteliselt liberaalne ja keskendunud rohkem ressursside kaevandamisele, et toetada kasvavat Korinthose elanikkonda, mitte kohaliku illüüria elanikkonna ekspluateerimisele või väljasaatmisele. Apollonia saavutas järk-järgult poliitilise iseseisvuse Korinthosest ning muutus oligarhilise süsteemiga poliseks. Aristotelese sõnul valitses Apollonia oligarhias kohaliku illüüria elanikkonna üle väike kreeka eliitklass, mis suuresti põlvnes algsetest kolonistidest.

Apollonia õitses Rooma ajastul. 2. sajandist eKr sai sellest Rooma armee oluline sõjaline peatuspaik. See oli koduks mainekale filosoofiakoolkonnale, kogus kuulsust kultuurikeskusena ja vabariikliku perioodi lõpuks sai sellest oluline kreeka keele õppimise keskus. Apollonia maine meelitas impeeriumi eri osadest palju tudengeid, sealhulgas Augustuse, esimse Rooma keisri. Linna tähtsus hakkas hääbuma 3. sajandil pKr, kui sadam maavärina tagajärjel muda täis valgus. Linn jäeti maha 4. sajandil pKr.

Viited

Allikad 

Ajaloolised linnad
Liisi Piits

Liisi Piits (sündinud 13. augustil 1976) on eesti keeleteadlane. Tema uurimisvaldkondadeks on kõnesüntees, tänapäeva eesti keele fonoloogiline varieerumine ja kollokatsioonid eesti keeles. Ta on töötanud 2005. aastast Eesti Keele Instituudis, 2018. aastast vanemteadurina. Ta on EKI kõneuurimise ja kõnetehnoloogia osakonna juhataja.

Haridus 

Liisi Piits õppis 1995–2000 Tallinna Pedagoogikaülikoolis, mille lõpetas bakalaureusekraadiga. 2004. aastal kaitses ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistrikraadi eesti keele erialal (teema “Sõnade "mees", "naine" ja "inimene" esinemisümbrusest ja stiilivärvingust”). 2015. aastal kaitses Piits Urmas Sutropi juhendamisel Tartu Ülikoolis doktorikraadi tööga "Sagedamate inimest tähistavate sõnade kollokatsioonid eesti keeles".

2015. aastast on ta Emakeele Seltsi liige.

Liisi Piits on koostanud eesti keele õpikuid ja töövihikuid põhikoolile.

Viited

Välislingid
 

Eesti keeleteadlased
Tallinna Ülikooli vilistlased
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1976
Vaives dzirnavas

Vaives dzirnavas (ka Vaives Dzirnavas, tõlkes Vaive veski) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas.

Vaives dzirnavas asub valla keskosas Vaive ja Raunise jõgede kallastel. Külas on Vaives dzirnavase bussipeatus. 

Küla jääb Gauja rahvusparki. Looduskaitse all on seal asuvad Vaive orukalda paljandid ja Rauna orukalda paljandid.

Aastail 2009–2021 jäi Vaives dzirnavas Priekuļi piirkonda. Aastal 2007 oli külas 4 elanikku.

Viited

Cēsise piirkonna külad
Cēsise vana lennuväli

Cēsise vana lennuväli või Priekuļi lennuväli on sertifitseerimata lennuväli Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas Cēsisest 3,5 kilomeetrit kirde pool. 

Lennuvälja haldab SIA "Vidzemes Aeroklubs". Vanal lennuväljal korraldatakse purilende ja langevarjuhüppeid.

Lennuväli rajati aastal 1919. Nõukogude võimu ajal oli seal algselt sõjaväelennuväli, hiljem oli see kasutusel ALMAVÜ plaanerite lennuväljana.

Viited

Läti lennuväljad
Cēsise piirkond
Svjatohirsk

Svjatohirsk (ukraina keeles Святогі́рськ) on linn Ukraina Donetski oblasti Kramatorski rajoonis.

Ajalugu 
Vene väed okupeerisid linna 2022. aasta juunis. 12. septembril 2022 sisenesid linna Ukraina väed.

Viited 

Donetski oblasti linnad
Mihkel Pärn

Mihkel Pärn (Mihkel Pern; sündinud 1868. aastal) oli Tartu linna tööstur, Pritsimeeste ja Peetri kiriku auliige, ühiskonnategelane.

Sündis Annikwere küla sepa pojana, maetud Peetri kiriku kalmistul.

https://et.wikipedia.org/wiki/Tartu_linnavolinike_loend_(1927) - Tartu majaomanikkude seltsi, väikekaupmeeste seltsi, sellide ja meistrite keskseltsi ja kaubandus-tööstuse seltsi ühine nimekiri. Karlova linnaosa , Väike-Tähe/Tähe elamute(vana aadress Tähe tn.33) ehitaja(mõisalt maa väljaostmisel ja elamud valmisid 1902.a.) ja kaupmees, omanimeline erakauplus. https://dea.digar.ee/?a=d&d=postimeesew19280930.2.15&e=-------et-25--1--txt-txIN%7ctxTI%7ctxAU%7ctxTA-------------  ( Postimees (1886-1944), nr. 266, 30 september 1928 ja Riigi Teataja, nr. 6, 24 jaanuar 1927 )ja lisaks elamu Tervishoiu tn.7 
Tähe tänava elamus on tema poolt teha lastud maalingud osaliselt säilinud https://tartu.postimees.ee/881396/karlovlane-naudib-elu-laemaalingute-all .Elamud erastati Liivamägi ja Miljan poolt, Tartu Linnvalitsuse otsusel.  

Tartu Linnapanga, majaomanike panga abidirektor https://dea.digar.ee/cgi-bin/dea?a=d&d=postimeesew19370630.2.57&e=-------et-25--1--txt-txIN%7ctxTI%7ctxAU%7ctxTA------------- 
(Postimees (1886-1944), nr. 172, 30 juuni 1937)
Poeg - https://www.geni.com/people/Evald-Adalbert-P%C3%A4rn-Pern/6000000029063558693 ,Evald Pärn, EV Kaitsepolitsei(poliitiline politsei) politseiametnik, mahalaskmine Kirov 1942.a.
Tütar - https://www.geni.com/people/Julie-Rosalie-M%C3%B6ldre/6000000032171209641 ,Julie Rosalie Möldre (Pern) -Maetud Pärnamäe 12.kv.(1970)
Mihkel Pärn´a (väimees) tütre mees, Hugo-Johannes Möldre, oli EV Politsevalitsuse ülem 1924-1925 ja avaliku elu osaline vandeadvokaat, EV Riigikogu asjaajaja kuni veebruar 1940) ,surnud Göteborg,EV sõjaväe major(omistas hr.Kint), hilisem ERNA salga väljaõppe teostaja.https://et.wikipedia.org/wiki/Hugo-Johannes_M%C3%B6ldre, Soomepoisina Soomes kaptenina.
Tütre tütar Ellen-Vivian Orgmets,(https://et.wikipedia.org/wiki/Ellen-Vivian_Orgmets),  https://www.geni.com/people/Ellen-Vivian-Orgmets/6000000007722285607, keeletoimetaja, maetud Pärnamäe 12 kv.
Tütre poeg Fred Möldre, maetud Göteborg.
Arnfels

Arnfels (sloveeni: Arnež) on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.

Viited 

Steiermargi liidumaa vallad
Hostilianus

Gaius Valens Hostilianus Messius Quintus (230-251 pKr) oli Rooma keiser aastal 251.

Elulugu  
Hostilianus sündis 230.-ndatel aastatel Sirmiumis. Tema isa oli tulevane keiser Decius ning ema Herennia Cupressenia Etruscilla. Ta oli keiser Herennius Etruscuse noorem vend. 

249. aastal sai keisriks Decius, kes kuulutas Caesar-iks (troonipärija, nooremkeiser) Herenniuse ning Hostilianus jäi Rooma.  Roomas jäi Hostilianus tagaplaanile ning pidi leppima Herenniuse, vanema venna ja troonipärija, tähtsama positsiooniga Rooma riigis. Peale Herenniuse nooremkeisriks kuulutamist sai Hostilianus endale princeps iuventutis-e (noorte prints) tiitli. 251. aastal kuulutati Herennius Deciuse kaaskeisriks (vanemkeisriks ehk Augustuseks) ning Hostilianus nooremkeisriks.  Decius ning Herennius asusid 250. aastal sõjakäigule kuningas Cniva gootide vastu. Hostilianus jäi oma kogematuse tõttu Rooma ning Herennia Etruscilla määrati tema regendiks.  Võideldi paar väiksemat lahingut Kreekas: Nikopolise ja Philippopolise lahingud. Mõlemad armeed kohtusid lõpuks Abrituse lahingus, kus roomlaste väed lüüa said ning Decius ja Herennius hukkusid.  Peale lahingut kuulutas Danube armee keisriks Trebonianus Galluse, kes siiski Hostilianuse adopteeris.

Surm 
251. aastal lõi välja Cyprianuse katk, mis tappis ka noore Hostilianuse. Ta oli esimene keiser viimase 40 aasta jooksul, kes suri loomulikku surma, kokku oli selliseid keisreid vaid 13.

Tagajärjed 
Peale Hostilianuse surma, sai Gallus koos oma poja Volusianusega ainuvalitsejaks.  Hostilianus oli ilmselt adopteeritud selleks, et järgmist kodusõda ära hoida ning, Gallus saaks end eelmiste keisritega siduda.  Hostilianus ei saavutanud oma lühikese valitsemisajaga midagi.
Gamlitz

Gamlitz (sloveeni: Gomilnica) on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas. Esimeses teadaolevas dokumendis, mis seda mainib (pärineb 1145. aastast), on asula nimeks Gomilnitz, viidates kas slaavi gomilca'le mis tähistab väikest küngast, või gom'ile (küngaste rühm või ahelik); tõepoolest asub Gamlitz küngaste vahel. Kohaliku linnuse traditsioon pärineb 1111. aastast.

Viited 

Steiermargi liidumaa vallad
Hydnangiaceae

Hydnangiaceae on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv sugukond seeni.

Perekondi
Laccaria – rupik

Välislingid
 Hydnangiaceae andmebaasis eElurikkus.

Hydnangiaceae
Jack Hughes

Jack Hughes (sündinud 14. mai 2001 Orlando, Florida) on Ameerika Ühendriikide jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis New Jersey Devilsi. Ootuspäraselt oli ta 2019. aasta NHL-i drafti number üks.

Välislingid 
 Jack Hughes hockeydb.com lehel

Ameerika Ühendriikide jäähokimängijad
New Jersey Devilsi mängijad
Sündinud 2001
Erik Johnson

Erik Johnson (sündinud 21. märts 1988 Bloomington, Minnesota) on Ameerika Ühendriikide jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Colorado Avalanches. 2006. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i draft '​is esimese valikuna.

Välislingid 
 Erik Johnson hockeydb.com lehel

Ameerika Ühendriikide jäähokimängijad
Colorado Avalanche'i mängijad
Sündinud 1988
Philippus II

Marcus Julius Severus Philippus, tuntud ka kui Philippus noorem (237-249 pKr), oli Rooma keisri Philippus I-se kaaskeiser aastatel 247-249.

Elulugu 
Philippus II sündis aastal 237. Tema isa oli Philippus I ja ema Maria Otacillia Severa. 

244. aastal, peale Philippus I troonile tõusmist, kuulutati Philippus II Caesar-iks, ta oli siis vaid 7-aastane. 247. aastal sai ta konsuliks ja lõpuks oma isa kaaskeisriks. 

249. aastal kuulutasid Illüüria leegionid keisriks Deciuse, Philippus I marssis talle armeega vastu. Kohtuti Verona lahingus, kus Philippus I hukkus.  Ajaloolased on arvanud, et lahingus hukkus ka Philippus II, kuid tänapäeval usutakse rohkem, et oma isa surmast kuuldes oli ta Roomas. Seal olevat pretoriaani valvurid ta tapnud, Philippus oli surres 12-aastane.

Tagajärjed 
Peale Philippus I ja II hukku sai keisriks Decius ning määras nooremkeisriteks oma pojad Herenniuse ja Hostilianuse.
Jevgeni Golikov

Jevgeni Golikov (vene keeles Евгений Алексеевич Голиков; sündinud 20. oktoobril 1946 Moskvas) on Eesti poliitik ja sotsioloog.

Ta elab aastast 1958 Eestis.

Teoseid
Голиков, Е. 2021. Рэм Блюм в поисках путей к свободе: книга о моем учителе. Tallinn: Jevgeni Golikov.

Viited 

Eesti poliitikud
Eesti sotsioloogid
Sündinud 1946
Belgorod (K-329)

Belgorod K-329 on Venemaa eriotstarbeline tuumaallveelaev, mis võeti sõjalaevastiku teenistusse 2022. aasta 8. juulil.

Viited

Allveelaevad
Venemaa sõjalaevad
Vatrāne

Vatrāne on küla (mazciems) Lätis Ogre piirkonna Ķeipene vallas.

Küla asub valla keskosas. Vatrāne jääb valla keskusest Ķeipenest 4, piirkonna keskusest Ogrest 38 ja Riiast 69 kilomeetri kaugusele.

Asula on tekkinud endise Vatrāne mõisa keskuse juurde. Aastal 1937 rajati külla Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteele Vatrāne raudteepeatus, mis suleti aastal 2009.

Viited

Ogre piirkonna külad
Herennius Etruscus

Herennius Etruscus (227-251 pKr) oli Rooma keisri Deciuse kaaskeiser aastal 251.

Elulugu 
Herennius Etruscus sündis 227. aastal Pannoonias. Tema isa oli tulevane Rooma keiser Decius ja ema Herennia Cupressenia Etruscilla. Tal oli veel noorem vend Hostilianus, kes oli ka lühikest aega Rooma keiser. 

Kui Decius 249. aastal keisriks sai, kuulutati Herennius tema troonipärijaks. Nende valitsusajal oli keisririigil pidevaid probleeme barbarite rünnakutuega. 251. aasta mais kuulutati Herennius Deciuse kaaskeisriks.  

250. aastal alustasid goodid Cniva juhtimisel rünnakut Rooma vastu. Herennius läks neile avangardiga vastu, Decius tuli peaarmeega järgi. Võideldi paar lahingut. Nikopolise lahingus saavutasid võidu roomlased, Beroe lahingus goodid.  Decius ja Herennius otsustasid siis Möösias armee reorganiseerida ning valmistuda järgmiseks rünnakuks gootide vastu. 

251. aasta juunis kohtusid mõlemad armeed Abrituse lahingus. Herennius suri võitluse alguses vibunoole tabamusse. Oma poja surmast kuuldes pidas Decius sõduritele kõne, öeldes: ,, Ärge leinake. Ühe sõduri surm pole suur kaotus vabariigile." Decius asus rünnakule ning goodid taganesid soisele pinnale. Rooma sõdurid takerdusid muda sisse, goodid piirasid roomlased ümber ja hävitasid nad. Lahingus suri ka Decius.

Tagajärjed 
Peale lahingut pidi ohvitser Trebonianus Gallus gootidega häbistava rahulepingu sõlmima. Ta kuulutati 251. aasta juunis keisriks. Hostilianus, kes oli Rooma jäänud, adopteeriti Galluse poolt, kuid suri samal aastal katku.  

Rooma Senat andis Herenniusele ja Deciusele peale surma jumala staatuse.
Purtse–Hiie tee

Purtse-Hiie (13119) tee asub Ida-Virumaal, Lüganuse vallas, Purtse külas. Tee algab Tallinn-Narva maanteelt (E20), Purtse poe kõrvalt, viib läbi männiku, Purtse keskuse (Purtse mõis) ja lõpeb mäe jalamis, kust edasi viib Liimala külla üle Purtse jõe.
S-60

S-60 (vene keeles С-60) on Nõukogude päritolu kahur.

Kasutajaid

Viited 

Nõukogude Liidu relvad
Baltava raudteepeatus

Baltava raudteepeatus on endine raudteepeatus Lätis Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel. Peatuse hoone jäi Ogre piirkonda ja Mazozoli valda.

Peatus asus Riia jaamast 88 km kaugusel.

Peatus avati 10. detsembril 1937 Sinna rajati ka reisijate tarbeks puidust ootepaviljon. Aastal 2009 suleti sealne peatus seoses raudtee sulgemisega. Aastal 2018 olid peatuse taristust säilinud perroon ja pink.

Viited

Välislingid

 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)
 Peatus vanal kaardil

Ogre piirkond
Läti endised raudteejaamad
Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudtee
Madona-Lubāna raudtee

Madona–Lubāna raudtee on endine raudteeliin, mis oli  algselt kavandatud Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudtee osaks. Raudtee pikkus oli 35 kilomeetrit.

Peatused Madona–Lubāna raudteeliinil

  Madona
  Prauliena
  Visagals
  Meirāni
  Jaunlubāna
  Lubāna

Ajalugu
Laiarööpmeline raudtee Madona ja Lubāna vahel valmis aastal 1935 ja avati liikluseks 16. novembril. Raudtee ehitati sinna Lubāna metsadest puitmaterjali väljaveoks, ühtlasi pidi see aitama kohalikel suhkrupeedi kasvatajatel oma kaupa turustada. Algselt loeti seda Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudtee osaks ja see pidi jätkuma Kārsavani, ka oli kavas valminud lõigust Ērgļisse viiva raudteelõigu rajamine. Projektile tegid aga lõpu Läti annekteerimine ja teine maailmasõda. Sõja ajal raudtee suleti, ent liiklus sellel taastati juba aastal 1945.

Nõukogude perioodil oli liinil vaid kohalik tähtsus. Reisiliikluseks suleti see tee aastal 1963. Kaubaliiklus jätkus seal kuni aastani 1990. Aastal 2002 anti suletud liin kohaliku omavalitsuse valdusesse. Läbirääkimised liini lõplikuks sulgemiseks algasid aastal 2004, aastal 2007 raudtee demonteeriti.

Viited

Läti raudteed
Riia-Ērgļi raudtee

Riia–Ērgļi raudtee (ametlikult Rīga Preču–Ērgļi raudtee) on raudteeliin, mis oli  algselt kavandatud Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudtee osaks. Raudtee pikkus oli 98 kilomeetrit.

Tänapäeval on kasutusele jäänud lõik Riiast Saurieši raudteejaamani.

Peatused Riia–Ērgļi raudteeliinil

  Rīga Preču (Riia kaubajaam)
  Acone (endine peatus)
  Saurieši
  Cekule (endine peatus)
  Jauncekule (endine peatus)
  Ķivuļi (endine peatus)
  Bajāri (endine peatus)
  Kangari (endine peatus)
  Remīne (endine peatus)
  Augšciems (endine peatus)
  Kārde (endine peatus)
  Sidgunda (endine peatus)
  Suntaži (endine peatus)
  Kastrāne (endine peatus)
  Vatrāne (endine peatus)
  Ķeipene (endine peatus)
  Plātere (endine peatus)
  Taurupe (endine peatus)
  Līčupe (endine peatus)
  Baltava (endine peatus)
  Roplaiņi (endine peatus)
  Ērgļi (endine peatus)

Ajalugu
Esimene lõik raudteest valmis aastal 1935 ja viis Suntaži raudteejaamani.  See avati liikluseks 26. novembril. Aastal 1937 valmis tee Ērgļini,  Ērgļi raudteejaam kujunes ka liini lõppjaamaks. Algselt loeti seda Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudtee osaks ja see pidi jätkuma Kārsavani, Ērgļis Madonasse viiva raudteelõigu trass oli ka välja valitud. Projektile tegid aga lõpu Läti annekteerimine ja teine maailmasõda.

Aastal 1939 alustas trassil liiklust piimarong, mis vedas Riia turule keskmiselt 6,5 tonni piima. Peamiselt pärines see piim Sidgundast ja Bajārist. Aastal 1936 suundus Suntažisse esimene turistidele mõeldud rong, aastal 1937 viis rong Ērgļisse uut aastat vastu võtma 226 inimest.

Teise maailmasõja järel liiklus seiskus. Rongiliiklus Kangarini taastati jaanuaris 1947, Suntažini aga jaanuaris 1949. Jaanuaris 1951 taastati liiklus Ķeipene, hiljem samal aastal aga Taurupe raudteejaamani. Liiklus Ērgļini taastati aastal 1953.

Nõukogude perioodil oli liinil vaid kohalik tähtsus. Aastal 1980 kavatseti Cekule ja Kangari vaheline lõik võtta kasutusele elektrirongide katsetrassina, ent kohalike elanike vastuseisu tõttu jäi see teostamata.

Ajaks, mil Läti taasiseseisvus, oli raudteetrass amortiseerunud. Kohati oli  rongide sõidukiiruseks vaid 25 km/h. Aastal 1982 kulus rongidel tee läbimiseks kaks tundi, aastal 1992 aga kolm tundi. Sellele vaatamata kasutas aastal 2005 liini 88 660 reisijat. Liini uuendamiseks raha ei eraldatud, kuna see oli transiitvedude osas tähtsusetu. Aastal 2007 korraldas üks rattapood kampaania korras võistluse jalgratta ja reisirongi vahel; jalgratas edestas rongi 45 minuti ja 22 sekundiga.

Aastal 2007 võeti ette ümberkorraldustööd, mille käigus kavandati enamus jaamadest peatusteks teha. 3. oktoobril 2007 juhtus aga Cekule juures rongiõnnetus, kui reisirong põrkas kokku kaubaautoga. See tõi kaasa rongiliikluse seiskumise. Liiklus enam ei taastunud ja aastal 2009 liin likvideeriti. Algasid ka tööd raudteerööbaste ülesvõtmiseks. Säilus vaid lõik Saurieši raudteejaamani, ka jäid rööpad üles võtmata Ķeipene raudteejaama juures.

Viited

Läti raudteed
Matthew Tkachuk

Matthew Tkachuk (sündinud 11. detsembril 1997 Scottsdale'is, Arizonas) on USA jäähokimängija, kes mängib vasaku või parema ääreründajana NHL-i klubis Florida Panthers. Ta on klubi meeskonna asekapten.

Aastatel 2013–2015 mängis ta United States Hockey League'is U.S. National Development Team'​is. Hooajal 2015/16 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis London Knights. OHL-is mängis ta ühes ründeliinis koos Mitch Marneri ja Christian Dvorakiga. Põhihooajal oli Tkachuk resultatiivsuselt viies mängija (30+77). Samal hooajal tuli ta Knightsiga OHL-i meistriks. Väljalangemismängudes oli Tkachuk suurim väravakütt (20 väravat) ja Marneri järel resultatiivsuselt teine mängija (40 punkti).

2016. aastal valis Ottawa Senators ta NHL-i draftis kuuenda valikuna. Flamesiga sõlmis ta 2016. aasta juulis kolmeaastase lepingu. Flamesi põhimeeskonnas mängis Tkachuk alates hooajast 2016/17. Debüüthooajal lõi ta liigas 13 väravat ja andis 35 väravasöötu. Tema resultatiivseim hooaeg Flameses oli kuues ja viimane 2021/22, mil ta lõi 42 väravat ja andis 62 väravasöötu. 2020. aastal valiti Tkachuk NHL-i tähtede mängule. Hooajal 2021/22 valiti ta NHL Second All-Star Teami.

2022. aasta juulis otsustas Tkachuk Flamesiga uut pikaajalist lepingut enam mitte sõlmida ja samal kuul kaubeldi ta Florida Panthersi.

2015. aastal tuli Tkachuk USA kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks. Aasta hiljem võitis ta USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali.

Tema isa Keith Tkachuk mängis NHL-is üle 1000 mängu. Matthew' noorem vend Brady Tkachuk mängib samuti NHL-is.

Viited

Välislingid 
 Matthew Tkachuk NHL.com lehel
 Matthew Tkachuk hockeydb.com lehel

Ameerika Ühendriikide jäähokimängijad
Calgary Flamesi mängijad
Florida Panthersi mängijad
Sündinud 1997
Richard Powers

Richard Powers (sündinud 18. juunil 1957) on Ameerika Ühendriikide kirjanik.

Teosed eesti keeles
Powers, Richard 2021. Ilmapuu. (Tõlkinud Triin Tael.) Tallinn: Varrak. [Originaal: The Overstory, 2018.]

Powers, Richard 2022. Hämming. Tallinn: Varrak. [Originaal: Bewilderment, 2021.]

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1957
Mihkel Zilmer (helilooja)

Mihkel Zilmer (sündinud 17. jaanuaril 1986 Tartus) on eesti helilooja.

Kirjutanud muusikat peamiselt filmidele, tuntuimad neist Tõde ja õigus (Eesti 2019), Kalev (Eesti 2022), Forever Rich (Netflix 2021), Erna on sõjas (Taani-Belgia-Eesti 2020).
Vallaline kaunitar

"Vallaline kaunitar" on Eesti tõsieluseriaal. Seda näitab kanal TV3 ja see jõudis eetrisse oktoobrist 2022.

Saate peaosaline on meelelahutaja Brigitte Susanne Hunt. Saates otsib vallaline kaunitar Brigitte 11 osaleja seast oma eluarmastust. Osalejate eesmärk on saada Brigittelt punane roos, mis kindlustab edasimineku järgmisesse saatesse, et võita vallalise kaunitari süda. 

Saate saatejuht on Elina Born ning peaprodutsent Kaupo Karelson.

TV3 telesaated
Dimorphos

(65803) Didymos I Dimorphos on asteroid Didymose kaaslane. 

Dimorphose diameeter on umbes 170 meetrit ning see tiirleb Didymose ümber ringjal orbiidil. Dimorphose pöörlemine on sünkroonis Didymose ümber tiirlemisega ning seetõttu on Dimorphos Didymose poole alati sama küljega. Dimorphos avastati 20. novembril 2003 Ondřejovi Observatooriumis ning avastuse kinnitas Arecibo observatoorium. Rahvusvaheline Astronoomiaunioon (IAU) nimetas kaaslase Dimorphoseks juunis 2020 ning see on üks väiksemaid taevakehasid, millele IAU on nime andnud.

26. septembril 2022 rammis Dimorphost NASA kosmoseaparaat DART, mis lühendas Dimorphose orbitaalperioodi 32 ± 2 minuti võrra. Dimorphos teeb pärast kokkupõrget tiiru ümber Didymose 11 tunni ja 23 minutiga. 2026. aastal jõuab Dimorphose juurde ESA kosmoseaparaat Hera, mis asub uurima DARTiga toimunud kokkupõrke mõjusid.

Viited

Päikesesüsteemi kuud
Mari Kendla

Mari Kendla (sünninimi Mäger; sündinud 26. detsembril 1970) on eesti keeleteadlane. Ta on leksikograaf, leksikoloog ja dialektoloog.

Haridus ja töökäik
Lõpetanud Tallinna 54. Keskkooli ja Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna. Aastal 1999 kaitsnud Tartu Ülikoolis magistrikraadi ning aastal 2014 Tallinn Ülikoolis doktorikraadi (juhendaja Jüri Viikberg).

Töötanud 1993. aastast Eesti Keele Instituudis, 2008. aastast vanemleksikograafina, "Eesti murrete sõnaraamatu" toimetaja alates 13. vihikust (2002).

1994. aastast Emakeele Seltsi tegevliige.

Publikatsioone
 Kendla, Mari (1999). Lääne-Eesti kalanimetused. (Magistritöö). Tallinn: Eesti Keele Instituut.
 Kendla, Mari (2014). Über die Entstehung und Klassifizierung estnischer Fischbezeichnungen. Linguistica Uralica, L, 29−43.
 Kendla, Mari (2014). Eesti kalanimetused: kujunemine, levik ja nimetamise alused. (Doktoritöö). Tallinn: Tallinna Ülikool, Eesti Keele ja Kultuuri Instituut.
 Kendla, Mari; Viikberg, Jüri (2015). Protoeurooplaste keelepärandist. Emakeele Seltsi aastaraamat, 61 (1), 135−154.
 Kendla, Mari (2020). Emakeele Seltsis sündinud sõnaraamat. Emakeele Seltsi aastaraamat, 65 (1), 277−287.

Viited

Eesti keeleteadlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1970
November 2022

November 2022, eelvaade ja kroonika

2022. aasta november algas teisipäeval ja lõppeb 30 ööpäeva pärast kolmapäeval.

1. november
 Taanis toimusid parlamendivalimised. 
 Iisraelis toimusid parlamendivalimised. 
...

2. november
...

5. november
 Venemaal toimus Kostroma ööklubi tulekahju, milles hukkus vähemalt 15 inimest.

8. november
2022. aasta Ameerika Ühendriikide valimised

15. november
 Maailma rahvaarv ületas hinnangute järgi 8 miljardi inimese piiri.

20. november
Kataris algavad 2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused.

Viited

 11
Eric Lindros

Eric Bryan Lindros (sündinud 28. veebruar 1973 London, Ontario) on endine Kanada jäähokimängija. Aastal 1989 valis Quebec Nordiques ta NHL-draft '​is esimesena. Ta mängis oma karjääri jooksul neljas erinevas NHL-i klubis: Philadelphia Flyersis, New York Rangersis, Toronto Maple Leafsis ja Dallas Starsis.

Välislingid 
 Eric Lindros eliteprospects.com lehel
 Eric Lindros hockeydb.com lehel

Kanada jäähokimängijad
Sündinud 1973
Kureļi mõis

Kureļi mõis (saksa keeles Kurel või Kyrre) oli mõnda aega eksisteerinud mõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi paikneb Lätis Valka piirkonnas Härgmäe vallas. Hiljem kujunes see Pedele mõisa karjamõisaks.

Ajalugu

Mõis kasvas välja Härgmäe ordulinnuse linnuseläänist. 1625. aasta 10. septembril annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf kogu linnuselääni kindralmajor Wilhelm (Robbert) de la Barrele, kes 500 taalri eest Kureļi aastal 1654 oma kasupojale Georg Zeddelmannile pantis. Aastal 1682 kuulus see Heinrich Wilhelm von Zeddelmannile.

Hilisematel aegadel asus seal Pedele mõisa karjamõis.

Mõisa suurus
Kui mõis rajati, allus sellele kaks talukohta.

Vaata ka
Härgmäe ordulinnus

Viited

Valka piirkonna mõisad
Härgmäe kihelkond
65. ekspeditsioon

65. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise Kosmosejaama (ISS) 65. alaline meeskond.

Ekspeditsioon algas 17. aprillil 2021 kui jaamast lahkus Sojuz MS-17. Jaama komandöriks oli esialgu Shannon Walker, kellest sai jaama kolmas naiskomandör ja lühima teenistusajaga jaama komandör, olles ametis 11 päeva. 2. mail lahkus jaamast SpaceX Crew-1 ning jaama järgmiseks komandöriks sai JAXA astronaut Akihiko Hoshide. 4. oktoobril sai jaama komandöriks Thomas Pesquet, kellest sai neljas eurooplasest jaama komandör ning esimene prantslane, kes on jaama komandör olnud.

Ekspeditsiooni ajal külastasid jaama kosmonaut Anton Škaplerov, filmirežissöör Klim Šipenko ja näitlejanna Julia Peresild, kes filmisid jaamas filmi "Challenge" jaoks.

Ekspeditsioon lõppes 17. oktoobril 2021.

Meeskond

Viited

Rahvusvahelise kosmosejaama ekspeditsioonid
Burley Griffini järv

Burley Griffin on paisjärv Austraalia pealinnas Canberras. Järv tekkis aastal 1963, kui kesklinna ja Parlamentaarse kolmnurga vahelt läbi voolanud Molonglo jõgi üles paisutati. Järv kannab Canberra linnaplaneeringut juhtinud Ameerika Ühendriikide arhitekti Walter Burley Griffini järgi.

Griffin kujundas järve paljude geomeetriliste motiividega, nii et tema kujunduse teljed joondusid piirkonna looduslike vaatamisväärsustega. Valitsus muutis aga tema esialgseid plaane ja töödega enne tema lahkumist Austraaliast 1920. aastal sisuliselt ei alustatud. Griffini ettepanekute elluviimist lükkasid veelgi edasi suur depressioon ja teine maailmasõda ning planeerimine jätkus alles viiekümnendatel. Pärast poliitilisi vaidlusi ja muude väljapakutud variantide kaalumist alustati 1960. aastal peaminister Robert Menziesi toetusel väljakaevamistöödega. Pärast sildade ja paisude valmimist suleti paisud 1963. aasta septembris, põua tõttu saavutati järve planeeritud veetase aga alles 1964. aasta aprillis. Järv avati ametlikult 17. oktoobril 1964.

Järv asub linna ligikaudses geograafilises keskmes ning on Griffini esialgsete kavandite kohaselt pealinna keskpunkt. Järve kaldale on ehitatud arvukalt olulisi asutusi, nagu rahvusgalerii, rahvusmuuseum, rahvusraamatukogu, Austraalia Rahvusülikool ja ülemkohus; ka parlamendihoone asub seal lähedal. Peamiselt pargialadest koosnev ümbrus on linlaste seas populaarne aja veetmise koht, seda eriti soojematel kuudel. Kuigi järves ujumas eriti ei käida, kasutatakse seda paljude muude tegevuste jaoks, nagu sõudmine, kalapüük ja purjetamine.

Järve on pikliku kujuga, pikkus on 11 kilomeetrit ja laius kõige laiemas kohas 1,2 kilomeetrit. Selle keskmine sügavus on 4 meetrit, sügavaim koht Scriveneri paisu lähedal umbes 18 meetrit. Voolu reguleerib 33 meetri kõrgune Scriveneri pais, mis on ette nähtud ka kord 5000 aasta jooksul esinevate üleujutustega toimetulemiseks. Põua ajal saab veetaset säilitada, lastes ülesvoolu Molonglo jõe lisajõel asuvat Googongi paisu alla.

Viited

Välislingid 
 Lake Burley Griffin Heritage Assessment with "Lake Burley Griffin and Adjacent Lands Draft Heritage Management Plan"

Austraalia järved
Veehoidlad
Canberra
Vaimse tervise esmaabi

Vaimse tervise esmaabi on abi, mida osutatakse inimesele, kellel on tekkimas vaimse tervise probleem, kelle olemasolev vaimse tervise probleem süveneb või kellel on vaimse tervise kriis. Vaimse tervise esmaabi ei asenda professionaalset abi, kuid võimaldab oluliselt suurendada inimeste ringi, kes suudavad aidata, teha esimesed sammud paranemise teel ja seejuures vahel ka elu päästa.

Sarnaselt füüsilise tervise esmaabiga on vaimse tervise esmaabi andmine jõukohane igaühele, kes on end esmaabi põhimõtetega kurssi viinud ja läbinud vaimse tervise esmaabi koolituse.

Eestis koolitavad vaimse tervise esmaabi andjaid Peaasi.ee meeskond ja Eesti Psühhosotsiaalse Rehabilitatsiooni meeskond.

Välislingid 
Vaimse tervise esmaabi kodulehekülg: https://esmaabi.peaasi.ee/

Viited
Rembate vald

Rembate vald (läti keeles Rembates pagasts) on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Lielvārde ja Ķegumsi linnadega ning Birzgale, Ogresgalsi, Lielvārde, Tome, Suntaži, Laubere ja Lēdmane vallaga.

Valla pindala on 80,9 km². Aastal 2021 oli elanikke 1026. 2011. aasta seisuga elas vallas 1184 inimest. Nende seas oli 979 lätlast, 107 venelast, 16 valgevenelast, 41 ukrainlast, 14 poolakat ja 4 leedulast. Valla keskuseks on Rembate küla. Vallamaja asub aadressil Lielvārdes iela 3.

Valla suurim jõgi on selle lõunapiiril voolav Daugava, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Ogre jõgi.

Maareformi ajal jäid valda Rembate mõis, millele kuulus 5253 hektarit maad, ja Ķegumsi mõis, millele kuulus 640 hektarit maad. Aastal 1924 liideti osa Rembate vallast Lielvārde vallaga. Aastal 1935 oli Riia kreisi kuuluva Rembate valla pindala 82,9 km² ja seal oli 1682 elanikku. 

Aastal 1945 moodustati vallas Ķegumsi ja Rembate külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Aastal 1954 liideti Rembate külanõukoguga likvideeritav Ķegumsi külanõukogu. Aastal 1963 liideti Ogre sovhoosi maad Lēdmane külanõukoguga. Aastal 1977 liideti Rembate külanõukoguga osa Suntaži ja Ogresgalsi külanõukogude alasid. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks.  Aastal 2002 liideti vald Ķegumsi piirkonnaga. Aastal 2021 ühendati piirkond Ogre piirkonnaga.

Kultuurimälestistest on kohaliku kaitse all Vecdzilnase muinaskalmed ja Kuradikivi nime kandev hiiepaik.

Looduskaitse all on Kalnrēžase ja Tarbiņase dolomiitliivakivi paljandid, Sietiņi hiidrahn, Jaunstakari jalakas, Jaunstakari mänd, Seitsmetüveline pärn, Silmači tamm, Zemzari tamm ja Rubeņi tamm, lisaks veel kakskümmend kaks nimetut põlispuud. Valda läbib Ogre oru looduspark.

Vallas on kuus küla. Valla keskus Rembate on staatusega lielciems ja aastal 2022 oli seal 435 elanikku. Glāžšķūnis on staatusega vidējciems ja aastal 2022 oli seal 45 elanikku. Staatusega mazciems on neli küla: Duklāvi, Graužupes 76 elanikuga aastal 2022, Ozolkalni 44 elanikuga aastal 2022 ja Rēžas. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited 

Läti vallad
Ogre piirkond
Rembate

Rembate on küla Lätis Ogre piirkonnas, Rembate valla halduskeskus. Asula asub valla lõunaosas,  merepinnast 50 meetri kõrgusel. Küla jääb piirkonna keskusest Ogrest 17 ning Riiast 52 kilomeetri kaugusele.

Külas on rahvamaja, postkontor ja raamatukogu.

Rembate kujunes nõukogude perioodil endise Rembate mõisa (Ringmundshof) keskuse juurde kui kolhoosi Uzvara keskasula. vallakooli ja vallamaja juurde. 

Aastal 2022 oli külas 435 elanikku

Viited

Ogre piirkond
Läti külad
Tome

Tome on küla Lätis Ogre piirkonnas, Tome valla halduskeskus. Asula asub valla kirdeosas,  merepinnast 28 meetri kõrgusel paigas, kus Līčupe jõgi Daugavasse suubub.
Külas on rahvamaja. Nüüdseks suletud kooli hoones asuvad muuseum ja raamatukogu.

Piirkond on vana liivi asuala. Vanemad talunimed on külas liivi päritolu. Asula enda nimetuse kohta räägib khalik legend, et tõbi tapnud kõik sealsed elanikud, ellu jäi vaid üks Tomsi nimeline mees.

XVII sajandil rajasid rootslased Daugava kaldale kantsi, millel olid vallikraavid ja bastionid. Tol perioodil läks kaubatee Leedust Riiga läbi Vecumnieki ja Tome. Tomes asus toona suur sadam, sinna ehitati ka kirik. Tomesse rajati ka vabrik, kus toodeti salpeetrit. Külas asusid paberivabrik ja lubjaahi, seal toodeti tõrva. Pulverķi talu kohal asus püssirohuvabrik.

Aastal 1907 valmis Hermann Hilbigi projekti kohaselt Tomesse uus kirikuhoone, mis aga hävis aastal 1916. Uus kirik ehitati Tomesse aastail 1999—2003.

Aastal 2022 oli külas 149 elanikku.

Viited

Ogre piirkond
Läti külad