Słuck

Słuck (transkribeerituna Slutsk) on linn Valgevenes Minski oblastis, Słucki rajooni halduskeskus. Linn asub Sluči jõe kaldal merepinnast 156 meetri kõrgusel. Linnast hargnevad raudteed Asipovičy, Baranavičy ja Salihorski suunas.

Linnas on kultuurimaja, seal antakse välja ajalehti Інфа-Кур'ер ja Слуцкі край. Haridust annavad kaks gümnaasiumit ja üksteist keskkooli. Lisaks on linnas veel neli keskeriharidust andvat kooli.

Tööstusest on linnas kergetööstus ja toiduainetetööstus. Seal töödeldakse puitu, metalli ja lina. Üks tähtsamaid ettevõtteid on sealne suhkruvabrik, kus toodetakse aastas 8000 tonni suhkrut.

Nimi
Linna ametlik nimi on nii valgevene keele kirillitsavariandis kui ka vene keeles Слуцк. Transliteratsioon on mõlemast keelest Sluck. Nii valgevene-eesti transkriptsioonis kui ka vene-eesti transkriptsioonis on linna nimekuju Slutsk. Słuck on linna nimi valgevene keele ladinakirjalises variandis (Łacinka). Ajalooline nimi on Слуцак (Słucak, transkriptsioon: Slutsak). Venepärane Слуцк võeti kasutusele 1933. aastal valgevenelaste venestamisele suunatud valgevene keele reformi tulemusena. Valgevene klassikalises kirjakeeles (taraškievica) kasutatakse ainult ajaloolist nimekuju Słucak.

Leedu keeles on linna nimekuju Sluckas, poola keeles Słuck.

Ajalugu 

Esimesed teated Słucki linna kohta pärinevad aastast 1116. Toona kuulus see Turaŭ vürstiriiki. Aastal 1160 sai sellest iseseisva vürstiriigi pealinn.

Linn Leedu suurvürstiriigis 

XIV sajandi esimesel poolel läks linn Leedu koosseisu. Aastast 1395 hakkas asula kuuluma Olelkowiczitele, jäädes nende valdusesse aastani 1612.

Aastal 1441 sai Słuck Magdeburgi õigused. Tegemist oli esimese läänistatud linnaga, mis need õigused sai. Samal aastal külastas viitteist Leedu suurvürstiriigi kõige suuremat linna Kazimierz IV, nende linnade seas oli ka Słuck. XV sajandist on teada, et linnas asus kolmeosaline kindlus.

Aastal 1502 toimus esimene krimmitatarlaste rüüsteretk Słucki alla. Linna väesalgal õnnestus Babrujski all võita 150-mehelist tatarlaste salka. Aastal 1507 hakkas linn kuuluma Navahradaki vojevoodkonda. Aastal 1508 rüüstas linna Michał Gliński oma mässuliste salgaga, aga kindlust neil vallutada ei õnnestunud. Pärast linna mahapõletmist ja tatarlaste rüüsteretki kaotas Słuck omavalitsuse.

Aastal 1582 jagunes linn pärast Yuryi Olelkowiczi surma tema kolme poja vahel, kes kõik rajasid oma residentsi Słuckisse. Nii oli linn jagatud kolme erineva vürstiriigi ja haldusüksuse vahel. Linn ühendati taas pärast tema poegade surma aastal 1592, mil linna omanikuks sai Yury alaealine tütar Zofia. Aastal 1612 suri ka tema ja linn läks tema abikaasale, saades nii Radziwillide valduseks.

Radziwillid tõid kaasa kalvinismi leviku. Aastal 1617 avati linnas kalvinistlik kool. Bogusław Radziwiłł muutis XVII sajandi esimesel poolel Słucki kindluslinnaks. Aastal 1652 täitis ta linnaelanike palve ja Słuck sai taas Magdeburgi õigused. 

Uputuse ajal üritasid Moskva väed Aleksei Trubetskoi juhtimisel korduvalt linna vallutada, ent ebaõnnestunult. Nad rüüstasid siiski Słucki eeslinnad. Ebastabiilsus tõi kaasa ka rahutused, linnaelanikud tõusid sealsete võimude vastu üles aastail 1684, 1685, 1695 ja 1699. Aastal 1672 toodi linna üle seni Jelgavas asunud trükikoda, aastal 1705 viidi see üle Königsbergi. Ka rajati linna XVII sajandil esimene apteek Valgevene territooriumil.

Aastal 1683 oli Słuckis 16 käsitööliste tsunfti. XVIII sajandi alguses oli linnas mitu kangaid ja tekke valmistavat manufaktuuri, neist tuntuim valmistas kuntušše. Manufaktuuri toodang oli sedavõrd tuntud, et kvaliteetsemaid kuntušše hüüti vaatamata nende valmistamiskohale Słucki kuntuššideks. Aastaks 1777 oli tsunftide arv kasvanud kaheksateistkümneni.

Aastal 1767 kogunes Vene valitsuse toel Słucki konföderatsioon, mis võitles õigeusklike ja protestantidest šlahtitšite võrdsete õiguste eest võrreldes valdavalt katoliikliku Poola Šlahtaga. Selle aktsiooni tulemusel moodustasid katoliiklased omakorda (samuti Venemaa toetusel) Radomi konföderatsiooni, astudes vastu reformipüüdlustele, mis destabiliseeris Rzeczpospolita poliitikat veelgi.

Linn Venemaa koosseisus 

Aastal 1793 läks Słuck teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Linn hakkas kuuluma Minski kubermangu. XIX sajandi alguses astus linna toonane omanik Dominik Hieronim Radziwiłł Napoleon I sõjaväkke. Selle tagajärjel konfiskeerisid Vene võimud tema valdused, aga aastal 1814 suutsid tema pärijad siiski välja võidelda õiguse oma selleks ajaks langenud isa pärandusele. Słucki päris tema toona viieaastane tütar Stefania Radziwiłł.

Pärast Stefania surma aastal 1832 päris tema vara tema abikaasa. Wittgensteinide valdusesse jäi linn aastani 1842, mil riik selle 342 821 hõberubla eest ära ostis.

Aastal 1896 hakati ehitama raudteed Asipovičysse, aga tee ehitus jäi pooleli. Kuni aastani 1904 toimus ühendus selle linnaga autobusside abil, tegemist oli ühe esimese bussiliiniga Valgevene territooriumil. Pärast seda, mil raudtee aastal 1904 valmis, ehitati Słuckist edasi Lachavičysse kitsarööpmeline raudtee.

Linn pärast esimest maailmasõda 

Linn läks ametlikult Valgevene NSV koosseisus aastal 1919. Aastal 1920 toimus linnas ülestõus seal võimul olnud bolševike vastu. Selles osalejad soovisid taasluua Valgevene Rahvavabariiki. Halvasti relvastatud ülestõusu surus Punaarmee detsembriks julmalt maha. 

Aastal 1924 sai linnast samanimelise rajooni keskus. Aastast 1938 oli oblastilise alluvusega linn. Teise maailmasõja tapeti linna ümbruse surmalaagrites ligi 25 000 inimest. Linn hävis sõjas praktiliselt täielikult, mistõttu linna hooned on valdavalt ehitatud pärast sõda. Aastal 1962 valmis linna Salihorskiga ühendav raudtee.

Aastal 1967 tapeti Słuckis joomingu käigus Alaksandar Nikałajeŭski nimeline mees. Kohus mõistis tema tapjatele kaheksa aastat vangitsust. Linna elanike meelest liiga leebe kohtuotsus tõi kaasa massilised rahvarahutused, mille käigus rünnati kohtuhoonet ja süüdati see põlema. Üks kohtuhoone kaitsjatest suri, tulekahjus hukkus ka üks kohtunik. Seitse sõdurit sai raskeid kehavigastusi. Kokku vahistati 69 rahutustes osalenut, neist kahele mõisteti surmanuhtlus. Kui Valgevene ülemkohus Alaksandar Nikałajeŭski tapjate kohtuasja üle vaatas, siis leidis see hulgaliselt kergendavaid asjaolusid, mistõttu ühe süüaluse vanglakaristust vähendati kaheksalt viiele aastale.

Aastal 1992 muudeti seni linnas olnud sõjaväebaas Valgevene relvajõududele kuuluvaks transpordivägede õppekeskuseks.

Pilte

Tuntud elanikke 

 Słucki Zofia – õigeusu pühak
 Uładzimier Ceśler – Valgevene kunstnik ja disainer
 Fabijan Šantyr – Valgevene kirjanik
 Lidyja Jarmošyna – Valgevene riigitegelane
 Semjon Olelkowicz – Kiievi vürst
 Uładzimir Basałyha – Valgevene graafik
 Aleh Biełavusaŭ – Valgevene animafilmirežissöör
 Anatoli Davidoviç – Aserbaidžaani sõjaväelane
 Semjon Kosberg – Nõukogude insener
 Eduard-Anton Krassovski – Vene poliitik ja günekoloog
 Nastassia Mirončyk-Ivanova – Valgevene kaugushüppaja
 Pavieł Miśko – Valgevene skulptor
 Vitold Tseraski – Vene astronoom
 Michaił Jakimovič – Valgevene käsipallur
 Jan Gabriel Cumft – Poola meedik
 Stanislovas Dagilis – Leedu luuletaja
 Zorian Dołęga-Chodakowski – Poola arheoloog
 Edmundas Emilijonas Frykas – Leedu arhitekt
 Witold Jodko-Narkiewicz – Poola diplomaat
 Arystarch Kaszkurewicz – Brasiilia kunstnik
 Antoni Pietkiewicz – Poola kirjanik
 Jonas Yčas – Leedu pedagoog ja vaimulik
 Boris Ignatovitš – Nõukogude fotokunstnik
 Maksim Tsarenko – Ukraina ajakirjanik
 Mikałaj Statkievič – Valgevene poliitik
 Artur Nepokoitšitski – Vene kindral
 Juryj Šaŭcoŭ – Valgevene käsipallur
 Isaac Dov Berkowitz – Iisraeli kirjanik
 Eliyahu Feinstein – juudi rabi
 Yaakov Yosef Herman – USA juutluse uuendaja
 Shneur Kotler – USA rabi
 Boruch Ber Leibowitz – üks linna juudi kogukonna liidreid
 Isser Zalman Meltzer – juudi rabi
 Edward Sperling – USA kirjanik
 Jazep Dyła – Valgevene kirjanik
 Alaksandar Słupski – Valgevene ajaloolane
 Sciapan Barkoŭski – Valgevene kirjandusteadlane ja etnograaf
 Michaił Basałyha – Valgevene graafik
 Leanid Barabanaŭ – Valgevene meditsiiniteadlane
 Jurka Haŭruk – Valgevene luuletaja
 Anatol Kartaševič – Valgevene insener
 Rascisłaŭ Płatonaŭ – Valgevene ajakirjanik
 Jan Piatroŭski – Valgevene tõlkija, poliitik ja usutegelane
 Bronisław Herman-Iżycki – Poola vaimulik
 Michał Jastrzębski – Poola vaimulik
 Zalman Vendrov – juudi kirjanik
 Aleksandr Jefimov – Nõukogude kirjanik
 Pjotr Košel – Vene kirjanik
 Georgi Krištal – Vene näitleja
 David Glikman – Vene följetonist
 Siarhiej Rubanaŭ – Valgevene pedagoog
 Viktar Hruzinski – Valgevene füüsik
 Genrih Kulakovski – Vene arst
 Igor Ševtšuk – Vene lennukikonstruktor
 Juri Žukov – Vene sõjaväelane
 Shaul Yisraeli – juudi rabi

Välislingid

Słucki linna veebileht (mitteametlik veebileht vene keeles)
Słuck 
Słuck Valgevene fotoentsüklopeedias (vene keeles)
Linna juutide kogukonna leht (inglise keeles)

Valgevene linnad