joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vilja Roots

Vilja Roots (kuni 1966 Vilja Okasmets; sündinud 3. augustil 1938 Are vallas Pärnumaa- 5.aprill 2020 Põltsamaa) on eesti agronoom ja koduloolane.

Ta lõpetas 1957. aastal Räpina Aiandustehnikumi ning õppis aastatel 1961–1966 Eesti Põllumajanduse Akadeemias, mille lõpetas agronoomina. 

Ta töötas aastatel 1958–1961 Saaremaal. Aastatel 1966–1973 töötas ta Saduküla sovhoosis, 1973–1982 ja 1988–1991 Lustivere kolhoosis ning 1982–1988 Sakala Tõulinnukasvatuse sovhoosis. 

1991–2000 oli ta Põltsamaa linnavalitsuse sotsiaalnõunik ja 2001–2011 Põltsamaa Muuseumi varahoidja.

Teosed
"Põltsamaa". Kaasautor Rutt Tänav. Maalehe Raamat. Tallinn 2002
"Elame veel...". 1. osa. Koostaja Vilja Roots. Põltsamaa 2007
"Elame veel...". 2. osa. Koostaja Vilja Roots. Põltsamaa 2009

Tunnustus
2013 – Põltsamaa linna aukodanik

Välislingid
Vilja Roots Põltsamaa Muuseumi kodulehel
Toomas Reinpõld. "Vilja Roots, koduloohuviline agronoom". Vooremaa, 23. veebruar 2013

Eesti agronoomid
Eesti koduloolased
Eesti Maaülikooli agronoomiateaduskonna vilistlased‎
Põltsamaa linna aukodanikud
Sündinud 1938
Euroopa linnade loend rahvaarvuti

Selles nimekirjas on linnad, mis asuvad Euroopas. Istanbuli puhul on sisse arvestatud ka Aasia poole rahvaarv, mis on kogurahvaarvust umbes 35%.

Linnad

Euroopa
Linnad
Geograafia loendid
Stutthofi koonduslaager

Stutthofi koonduslaager (saksa keeles Zivilgefangenenlager Stutthof, Sonderlager Stutthof, Arbeitserziehungslager Stutthof) oli Saksamaa koonduslaager Teise maailmasõja ajal aastail 1939–1945. 

Laager avati 2. septembril 1939. See oli esimene Saksa koonduslaager väljaspool Saksamaa piire, sest asus juba okupeeritud Danzigi vabalinna alal. Samuti oli see viimane liitlaste vabastatud koonduslaager (9. mail 1945). 

Laagris suri üle 85 000 inimese.

Laager asus Stutthofi linna (poola keeles Sztutowo) lähedal (34 km Danzigist). 

Alates 1945. aastast kuulub ala Poolale. Alates 12. märtsist 1962 tegutseb kunagise laagri alal muuseum.

Viited

Välislingid

Muuseumi koduleht. Poola keeles

Pomorze vojevoodkond
Danzigi vabalinn
Kolmas Riik
Koonduslaagrid
Reußi vanem liin

Reuß-Greizi vürstkond (saksa: Fürstentum Reuß-Greiz), pärast 1848. aastat ka Reußi vanema liini vürstkond (saksa: Fürstentum Reuß älterer Linie), oli suveräänne riik Saksamaal, mida valitsesid Reußi dünastia liikmed. Reuß-Greizi, Alam- ja Ülem-Greizi (saksa: Reuß zu Greiz, Untergreiz und Obergreiz) krahvid ülendati vürstiseisusesse aastal 1778. Selle liikmed kandsid tiitlit Reußi vanema liini vürst või Reuß-Greizi vürst. Sarnaselt palju arvukama Reußi noorema liiniga olid kõik dünastia meessoost liikmed nimega "Heinrich", Heinrich VI auks, keda perekond oli aidanud, ja olid nummerdatud sünni-, mitte valitsemise järjekorras, viimane seeria algas Heinrich I-ga (sündis aastal 1693) ja lõppes Heinrich XXIV-ga (1878–1927).

Reußi vanema liini vürstkond kattis ala 317 km² ja selle rahvaarv oli 71 000 (1905). Selle pealinn oli Greiz.

Aastal 1919, pärast esimest maailmasõda, liideti vanema liini territoorium noorema liini territooriumiga, moodustus Reußi Rahvariik, mis liidendati samal aastal uude Tüüringi osariiki. Reußi vanem liin suri välja seoses lastetu Heinrich XXIV surmaga aastal 1927, misjärel läksid selle õigused üle nooremale liinile.

Reuß-Greizi vürstid (1778–1918) 

 Heinrich XI, Reuß-Ober-Greizi krahv aastast 1723, Reuß-Unter-Greizi krahv aastast 1768, 1. vürst 1778–1800 (1722–1800)
Heinrich XIII, 2. vürst 1800–1817 (1747–1817)
Heinrich XIX, 3. vürst 1817–1836 (1790–1836)
 Heinrich XX, 4. vürst 1836–1859 (1794–1859)
Heinrich XXII, 5. vürst 1859–1902 (1846–1902)
Heinrich XXIV, 6. vürst 1902–1918 (1878–1927)

Tähtsad isikud 

 Hermine Reuß zu Greiz – endise Saksa keisri Wilhelm II naine
 Caroline Reuß zu Greiz – Saksi-Weimar-Eisenachi Wilhelm Ernsti naine
19. sajand Saksamaal
Saksamaa ajaloolised riigid
Saksa Riik
Reußi noorem liin

Reuß-Gera vürstkond (saksa: Fürstentum Reuß-Gera), pärast 1848. aastat ka Reußi noorema liini vürstkond (saksa: Fürstentum Reuß jüngerer Linie), oli suveräänne riik Saksamaal, mida valitsesid Reußi dünastia liikmed. Reuß-Gera, Reuß-Schleizi, Reuß-Lobensteini, Reuß-Köstritzi ja Reuß-Ebersdorfi krahvid said vürstideks aastal 1806 ning nad ja nende valitsevad järglased kandsid tiitlit Reuß-Gera vürst. Neile võidi viidata ka harunimesid kasutades (näiteks: Reuß-Köstrizi vürst).

Territoorium 

Noorema liini nelja eraldi haru territooriumid sulasid kokku 1824. ja 1848. aasta vahel.

1905. aastal oli Reußi noorema liini vürstkonna pindala 827km² ja rahvaarv 145 000, selle pealinn oli Gera.

Pärast Esimest maailmasõda liideti noorema liini territoorium aastal 1919 vanema liini territooriumiga, moodustus Reußi Rahvariik, mis sai 1. mail 1920 omakorda uue Tüüringi osariigi osaks.

Vürstiperekond 

Reußi dünastia kasutas perekonna meessoost liikmete nimede ja nummerdamise ebaharilikku süsteemi, läbi sajandite said nad kõik nimeks "Heinrich". Kui enamuses kuninglikes ja aadlidünastiates said numbri vaid perekonna valitsev liige, kasutas Reußi noorem liin nummerdamist kõigil meessoost liikmetel, mis algas ja lõppes laias laastus siis, kui sajandid algasid ja lõppesid. Seoses sellise nimesüsteemiga oli teatud Reußi noorema liini peadel suurem number nime järel, kui mistahes Euroopa aadlikul. Tähele tuleb panna ka, et meessoost lapsed ühes tuumikperekonnas ei kandnud järjestikuseid numbreid, kuna kõik suurema pere liikmed kasutasid ühist numbrisüsteemi. Näiteks Reuß-Schleizi vürsti Heinrich LXVII pojad kasutasid oma sündimise järjekorras nimesid Heinrich V, Heinrich VIII, Heinrich XI, Heinrich XIV ja Heinrich XVI.

Selle perekonna tähelepanuväärne liige oli Auguste Reuß zu Ebersdorf (1757–1831), kellest sai Ühendkuningriigi kuninganna Victoria emapoolne vanaema.

Nimetus "noorem liin" kaotas tähtsuse aastal 1930; "vanem liin" hääbus, kui selle viimane liige, Heinrich XXIV aastal 1918 troonist loobus ja aastal 1927 vallalisena suri.

Reuß-Gera vürstid (1806–1918) 

 Heinrich I, Reuß-Schleizi isand 1666-1673, Reuß-Schleizi krahv 1673-1692 (1639-1692)
 Heinrich XI, Reuß-Schleizi krahv 1692-1726 (1669-1726)
 Heinrich I, Reuß-Schleizi krahv 1726-1744 (1695-1744)
 Heinrich XII, Reuß-Schleizi krahv 1744-1784 (1716-1784)
 Heinrich XLII, Reuß-Schleizi krahv aastast 1784, 1. vürst 1806-1818 (1752-1818)
 Heinrich LXII, 2. vürst 1818-1854 (1785-1854)
  Heinrich LXVII, 3. vürst 1854-1867 (1789-1867)
  Heinrich XIV, 4. vürst 1867-1913 (1832-1913)
  Heinrich XXVII, 5. vürst 1913-1918 (1858-1928)
 Heinrich XXIV, Reuß-Schleiz-Köstritzi krahv 1692-1748 (1681-1748), kõik elavad järglased põlvnevad temast

Monarhia kaotati aastal 1918.

Teised tähtsad isikud 

 Auguste Reuß zu Köstritz (1822–1862)
 Heinrich XXIV Reuß zu Köstritz (1855–1910), helilooja
 Eleonore Reuß zu Köstritz (1860–1917), Bulgaaria tsaaritar
 Heinrich XXXII Reuß zu Köstritz, Hollandi Wilhelmina pärija aastani 1909.
 Magdalena Reuß zu Köstritz, Hubertus von Preußeni naine

19. sajand Saksamaal
Saksamaa ajaloolised riigid
Saksa Riik
Asta Tagel

Asta Tagel (sündinud 1930) on eesti õpetaja ja käsitöömeister.

Ta on töötanud Põlva Keskkooli tütarlaste käsitöö õpetajana. Aastatel 1956–1979 oli ta Põlva Keskkooli vanempioneerijuht.

Pikka aega oli ta Põlva Käsitööklubi juhataja. Ta on korraldanud Põlvas käsitööpäevi, näituseid ja laatu.

Tunnustus
1977  Eesti NSV Haridusministeeriumi ja Haridusala, Kõrgkoolide ja Teadusasutuste Töötajate Ametiühingu Eesti Vabariikliku Komitee aukiri
1984 Rinnamärk „Haridustöö eesrindlane“
2000 Põlva linna kultuuripreemia
2005 Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind
2008 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (XIII käsitööpäevade korraldamine Põlvas)
2008 Põlva linna aasta tegija
2010 Pärandihoidja (Põlva käsitööklubi kauaaegne juht. Elutööpreemia eesti rahvuslike käsitöötraditsioonide hoidmise ja edasiarendamise eest. Tema panuseks on pikaajaline käsitöövaldkonna edendamine Põlvamaal, Põlva käsitööklubi juhtimine, kohalike käsitöölaatade- ja messide korraldamine.)
2010 Põlva maakonna kultuuri elutööpreemia
2011 Põlvamaa Vapimärk

Raamatud
Heli Raidla, Asta Tagel. Käsitööilu kestab aastasadu...: Põlva Käsitööklubi 15. Põlva: Põlva Käsitööklubi, 2008

Viited

Eesti õpetajad
Sündinud 1930
Tiiu Kiudorv

Tiiu Kiudorv (7. september 1935 Kirmsi - 26. jaanuar 2020) oli õpetaja ja rahvatantsujuht.

Aastatel 1965–2011 oli ta Põlva Keskkooli (1997. aastast Põlva Ühisgümnaasiumi) matemaatikaõpetaja ning 1978–1990 direktori asetäitja õppe- ja kasvatustöö alal. Ta on töötanud ka Põlva rajooni haridusosakonna metoodikuna.

1954. aastast on ta tegutsenud ka rahvatantsupedagoogina. Ta on paljude Põlvamaa laulu- ja tantsupidude üldjuht, Lõuna-Eesti memme-taadi rahvapidude algataja,1992-2014 rahvatantsurühma Põlva Memmed juhendaja.  Põlvamaa rahvatantsujuhtide leksikoni koostaja.

Tunnustused
1973 Eesti NSV teeneline õpetaja
1988 Johannes Käisi preemia
1991 Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal
1997 Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind
2004 Põlvamaa elutöö preemia
2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2012 Põlva linna aumärk

Viited

Välislingid
Eesti Muuseumide Veebivärav. Põlva Talurahvamuuseumi fotokogu. Tiiu Kiudorv (1970)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Jakob Hurda rahvakultuuriauhinna laureaadid Eesti Rahvaluule Arhiivi vanemteadur Mall Hiiemäe ja Põlvamaa rahvatantsujuht Tiiu Kiudorv (1997)

Eesti matemaatikaõpetajad
Eesti rahvatantsupedagoogid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti NSV teenelised õpetajad
Sündinud 1935
Surnud 2020
Faruk Çelik

Faruk Çelik (sündinud 17. jaanuaril 1976 Yusufelis) on Türgi poliitik, ta on Õigluse ja Arengu Partei liige. Ta oli 24. novembrist 2015 kuni 19. juulini 2017 Türgi toitlustuse, põllumajanduse ja loomakasvatuse minister.

Ta sündis aastal 1976 Yusufelis Artvini provintsis. Ta on lõpetanud Bursas Uludaği Ülikooli. Lisaks on ta lõpetanud Yıldızi Tehnikaülikoolis kaheaastastel ärijuhtimise kursustel.

Ta on olnud õpetaja ja ärimees. Ta on kuulunud islamistlikku erakonda Fazilet Partisi. Aastast 2001 kuulub ta Õigluse ja Arengu Parteisse. Ta valiti 1999. aasta Türgi parlamendivalimistel, 2002. aasta Türgi parlamendivalimistel, 2007. aasta Türgi parlamendivalimistel, 2011. aasta Türgi parlamendivalimistel ja 2015. aasta Türgi erakorralistel parlamendivalimistel Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks.

Ta oli 29. augustis 2007 kuni 1. maini 2009 Türgi töö- ja sotsiaalkaitseminister. Seejärel oli ta 1. maist 2009 kuni 6. juulini 2011 Türgi Riigiminister. Teist korda oli ta Türgi töö- ja sotsiaalkaitseministri ametis 6. juulist 2011 kuni 28. augustini 2015. 24. novembrist 2015 kuni 19. juulini 2017 oli ta Türgi toitlustuse, põllumajanduse ja loomakasvatuse minister.

Isiklikku 
Faruk Çelik on abielus ja nelja lapse isa.

Välislingid 
 Faruk Çeliki kodulehekülg (türgi keeles)

Türgi poliitikud
Sündinud 1976
Viktor Tsõpluhhin

Viktor Tsõpluhhin (vene Цыплухин Виктор Алексеевич; 1906 – ?) oli vene lavastaja.

Viktor Tsõpluhhin oli Vsevolod Meierholdi õpilane. 1930. aastatel oli ta Punaarmee teatri peanäitejuht.

1948. aastast oli ta Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri peanäitejuht ja lavastaja.

Tunnustused
1954 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
1954 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Välislingid
Eesti filmi andmebaas. Ringvaade "Nõukogude Eesti" nr 29, 3/3. Eesti NSV Riiklik Vene Draamateater (1948)

Nõukogude Liidu lavastajad
Eesti lavastajad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1906
Surmaaeg puudub
Grand Rapids

Grand Rapids on linn USAs Michigani osariigis. Asub Grand Riveri ääres umbes 50 km Michigani järve kaldast lääne pool.

USA 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli linna elanike arv 188 040 ja see on Detroiti järel osariigi teine linn.

Grand Rapids asutati 1826 kaubapunktina ottavate küla juurde ja sai linnaõigused 1850.

19. sajandi teisel poolel sai linnast puidutööstuse keskus ja 20. sajandil mööblitootmise keskus, mistõttu seda tuntakse hüüdnimega Furniture City.

Grand Rapids oli USA presidendi Gerald Fordi kodulinn. Ta on sinna maetud koos oma naise Betty Fordiga.

Michigani linnad
Bogdan Aurescu

Bogdan Lucian Aurescu (sündinud 9. septembril 1973 Bukarestis) on Rumeenia diplomaat ja poliitik. Ta oli aastatel 2009–2014 Rumeenia välisministeeriumi riigisekretär, novembrist 2014 kuni novembrini 2015 oli ta Rumeenia välisminister. Alates 4. novembrist 2019 on ta teist korda Rumeenia välisminister.

Ta on lõpetanud aastal 1996 Bukaresti Ülikooli õigusteaduskonna.

Aastatel 2004–2009 töötas ta Haagis Rahvusvahelises Kohtus Musta mere Rumeenia-Ukraina piirivaidluste alal Rumeenia esindajana (koordineerides Rumeenia delegatsiooni tööd). Aastatel 2009–2014 Rumeenia välisministeeriumi riigisekretär (Eesti mõistes kantsler), olles samaaegselt Bukaresti Ülikooli professor. 24. novembrist 2014 kuni 17. novembrini 2015 oli ta Rumeenia välisminister.

Alates 4. novembrist 2019 on ta teist korda Rumeenia välisminister.

Viited 

Rumeenia välisministrid
Rumeenia diplomaadid
Sündinud 1973
Oskar Sädek

Oskar Sädek (aastani 1936 Oskar Funk; 12. august 1906 Türi – 1942 Leningradi lähistel) oli eesti maalikunstnik.

Elulugu
Oskar Sädek sündis Türil tisleri perekonnas. 1914. aastal kolis perekond Tallinna, kus ta lõpetas 6-klassilise õhtualgkooli. Kunstihariduse sai ta Ants Laikmaa ateljeekoolis aastatel 1927–1931. 

Ta kuulus koos teiste Laikmaa ateljeekooli õpilaste Priidu Aaviku, Erna Brinkmanni, Enn Roosi, Voldemar Elleri ja Aarne Miikmaaga omaette sõpruskonda. Õpiti ja töötati koos, suviti käidi Taeblas Laikmaa juures maalimas ja abiks majaehitusel.

Oskar Sädek oli aastast 1934 Eesti Kunstnikkude Liidu liige ning aastast 1938 Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu liige.

Oskar Sädek hukkus teises maailmasõjas Saksa sõjaväkke mobiliseerituna 1942. aastal Leningradi rindel.

Looming
Oskar Sädeki loomingus oli tähtsal kohal Eesti ajaloo ja eriti Vabadussõja temaatika. Ta sai 1935. aastal Vabadussõja-aineliste kunstitööde võistlusel maali "Viiking" eest auhinna. Aastatel 1931–1941 esines ta igal aastal näitustel mõne kodumaise motiivi, Vabadussõja- või tööteemalise teosega. Sädek töötas nii pastell- kui ka õlimaalitehnikas; "Rõuge veski" on tema õlimaalidest parimaid.

Viited

Allikas 
 EKABL

Eesti maalikunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1906
Surnud 1942
Viktor Fedortšenko

Viktor Fedortšenko (sündinud 20. jaanuaril 1954 Kiievis) on Eesti balletitantsija.

Ta lõpetas aastal 1972 Kiievi koreograafiakooli.

Ta oli aastatel 1972–1983 Kiievi ooperi- ja balletiteatri ja aastatel 1983–1992 Estonia balletisolist, hiljem Eesti Rahvusballeti repetiitor. Ta on töötanud ka Tallinna Balletikooli balleti õpetajana.

Isiklikku
Ta on aastast 1983 abielus Elita Erkinaga.

Tunnustused
1988 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Kirjandus
Pille Palm. Viktor Fedortšenko: lühiülevaade balletiartisti loometeest. Tallinn, 1988

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. RAT "Estonia" balletisolist Viktor Fedortšenko balletis "Prometheus" (1984)
Eesti Muuseumide Veebivärav. Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum. Kaie Kõrb ja Viktor Fedortšenko Balti jaamas

Eesti balletitantsijad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1954
Nahkurite Torn

Nahkurite Torn (rumeenia keeles: Turnul Tăbăcarilor) on üks Sighisoara tsitadelli üheksast tornist Murese maakonnas Rumeenias. See ehitati 13.-14. sajandi paiku linna kagunurka. Sellel on ruudukujuline planeering ning väike ühte suunda kaldu olev katus. Torni eesmärk oli kaitsta Tunnitorni õueala. 

Torni kuju ja asukoht väljaspool müüre viitavad asjaolule, et tegu on väga vana, kui mitte lausa linna esimese torniga. Olles täielikult puutumata, kaasa arvatud 1676, aasta surest tulekahjust, on tornil väga arhailine väljanägemine.

Sighișoara
Rumeenia ehitised
Kirik Künkal (Sighișoara)

Kirik künkal (rumeenia keeles Biserica din Deal) on tähtis sakraalarhitektuuri monument Rumeenias Mureși maakonnas Sighișoara tsitadellis. See on suuruselt kolmas kirik Transilvaanias. 

429 meetri kõrgusel paiknev kirik domineerib oma suurusega kogu linna üle ning on nähtav väga kaugelt. Paljud uurijad usuvad, et enamik kiriku arhitektuurilisi detaile, nagu Tunnitorn ja kabeli kergelt nihkes olek, viitavad eri staadiumitele kiriku sajandeid väldanud ehitusloos.

Ehitus  

Erinevalt Lääne-Euroopa hilistest gooti monumentidest iseloomustab seda kirikut väline lihtsus, kuna enamik Transilvaania sakste kirikuid olid kindlustatud ega saanud endale lubada väliskülgedel rikkalikke kaunistusi. Transilvaanias toimus vanade romaani kirikute transformatsioon gooti kirikuteks 14. ja 15. sajandi vahel mitmete saksa arhitektuurikoolkondade mõju all.

Üsna pea pärast 15. sajandi algust levitasid paljud Saksamaalt pärit müürsepad uut tüüpi kirikusaale, millega muudeti vanu hooneid üsna põhjalikult. Selle kiriku ehitustööd algasid aastal 1429 ning lõppesid aastal 1488, kuid järgnevate aastate jooksul toimus palju arendusi. Sajandite jooksul on kiriku juures toimunud vaid käputäis suuremaid ehitusi. 1704. aasta ungarlaste rünnaku järel parandati lahingutes tõsiselt viga saanud katust. 1838. aastal toimunud maavärina ajal varises sisemuses kokku mitu seina, mis hiljem üles ehitati. 1934. aasta restaureerimistööde käigus avastati vanad lubjaga kaetud freskod, mis pärinevad aastast 1776.

Sisemus 
Kiriku sisemuses asub Transilvaania ainus krüpt, mida on aarete leidmise lootuses korduvalt rüüstamas käidud. Samuti leiab sealt kõrgeid kirikupinke 14 istme ja dekoratsioonidega kaetud seljatoega. Vaatamisväärsuste hulka kuuluvad ka sissepääsu juures asuvad 60 sarkofaagi.

Kirik on sisemiselt täielikult maalingutega kaetud. Tänapäevani säilinud fragmente nendest maalingutest peetakse Transilvaania väärtuslikemateks. Seinamaalide ajalugu ulatub 14.–16. sajandisse ning sealt võib leida mitmeid gooti- ja renessansiajastu meistriteoseid, nagu "Kristuse kannatused" ja "Peaingel Miikael hinge kaalumas".

Sighișoara
Rumeenia kirikud
Oksakoorik

Oksakoorik (Vuilleminia) on koorikseente perekond koorikuliste sugukonnas.

Perekond on nimetatud prantsuse mükoloogi Jean Paul Vuillemini järgi.

2008. aastal hinnangu järgi kuulub sellesse perekonda 10 liiki, millel on kokku üsna suur levila.

Kandseened
Sighișoara Veneetsia maja

Veneetsia maja (rumeenia keeles: Casa Venețiană) on hoone Rumeenias Sighișoaras, mis sai oma nime akende kujunduse järgi, mis jäljendavad Veneetsia stiili. Hoone valmis 16. sajandil. Legend räägib, et Sighișoara linnapea armus Veneetsia neidu, kelle ta tõi Sighișoarasse. Nad olid õnnelikud, kuid naine tundis oma kodulinna järele suurt igatsust. See ajendas linnapead laskma hoone Veneetsia stiilis ümber ehitada.

Rumeenia ehitised
Leeprahaigete Kirik

Sighișoara Leeprahaigete kirik (rumeenia keeles Biserica Leproșilor) on väga tähtis mälestis Rumeenias Mureși maakonnas Sighișoaras Tarnava jõe kaldal. See asub linna loodeosas vana Siechhofi naabruskonnas. 

Kirik on vähendatud proportsioonidega, usutakse, et see ehitati XV sajandil. Aastal 1507 hakati kiriku kõrval pidama leeprahaigete varjupaika. Kuna nendel inimestel polnud lubatud kirikusse siseneda, ehitati hoone sissepääsu lähedale kantsel, kust preester jutlustas kirikuaias olevatele inimestele. 

Viimased olulised muudatused tehti 19. sajandi lõpul raudtee ehitamise käigus. Kuna raudtee ehitati vaid mõne meetri kaugusele kirikuhoonest, tuli seda ümbritsenud kivimüür maha lammutada.

Kiriku altarit kaunistab L. Schulleri 1882. aastal maalitud naturalistlik maal "Jeesus ja lapsed".

Rumeenia kirikud
Sighișoara
Ilmar Kuusemets

Ilmar Kuusemets (12. jaanuar 1919 Lipa küla, Raikküla vald, Harjumaa – 30. aprill 2014) oli eesti ooperilaulja (bariton).  

Ta õppis laulmist aastatel 1944–1945 Tallinna Muusikakoolis ja 1945–1947 Estonia teatri ooperistuudios. Seejärel võttis eralaulutunde Tenno Vironi, Karl Otsa, Aaro Pärna ja Aleksander Arderi käest.

Aastatel 1944–1984 laulis ta Estonia teatri ooperikooris, 1962–1984 oli samaaegselt koori inspektor. Ta on laulnud solistina ka ooperites ja operettides.

Tunnustus
1978 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Eesti lauljad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1919
Surnud 2014
Konstantin Osvet

Konstantin Osvet (pseudonüümid K. Vibulane, Salmi-Jaak, Leeno Tuvvike jt; 20. mai 1889 Haljala kihelkond – 3. aprill 1946 Leningradi vangla) oli eesti ajakirjanik ja karikaturist.

Konstantin Osvet sündis Kärmu külas Vanamõisas kooliõpetaja pojana, õppis Rakvere alg- ja linnakoolis, hiljem koduõppel. Ühe talve oli ta kooliõpetaja asetäitja, lühiajaliselt töötas Narva ja Tallinna ärides.

Kaastööd ajalehtedele ja ajakirjadele hakkas ta tegema juba 1905. aastal. Tema esimesed tööd – satiirilised värsid ja karikatuurid – ilmusid pseudonüümiga K. Vibulane. Alates 1914. aastast töötas kutselise ajakirjanikuna Meie Tallinna Ajalehe toimetuses. I maailmasõja ajal (1915–1918) töötas Peterburis Lessneri miinivabrikus kontoriametnikuna, samal ajal oli ta ka Vana Meie Matsi vastutav toimetaja. 1918–1921 töötas ta Omskis mitmes asutuses raamatupidajana ja pearaamatupidajana.

1921. aastal tuli tagasi Eestisse ning 1921–1935 töötas Kaja toimetuses. Uus Eesti asutamise järel töötas 1935–1939 selle toimetuses. 1940. aastal töötas Tallinna Posti toimetuses ja 1940–1941 Rahva Hääle toimetuses.

Konstantin Osvet arreteeriti 13. novembril 1944 Tallinnas Sitsi 10-1. 8. septembril 1945 karistas tribunal teda §58-3 järgi 8 aasta vabaduskaotusega. Ta suri 3. aprillil 1946 Leningradi vanglas.

Karikatuure avaldatud
 Kolerakülvaja (1907)
 Kolgata (1907)
 Märts (1907)
 Rooskaja (1907)
 Lendleht (Nr 18) – Pilkenali (1907)
 Uue Virulase lisa (1907)
 Meie Mats (1907-1908)
 Ulak (1908-1909)
 Perekonnaleht (1909)
 Kilk (1912-1914)
 Vana Meie Mats (1916)
 Tapper (1917)
 Tuuslar (1928)

Tunnustus
1940. aastal määras Eesti Vabariigi president Konstantin Osvetile Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Eesti karikaturistid
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1889
Surnud 1946
Viiva Väinmaa

Viiva Väinmaa (25. september 1928 Tallinn – 20. august 2014 Tallinn) oli eesti pianist.

1954. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi Anna Klasi klaveriklassis.

Aastatel 1954–1958 oli ta Tallinna Muusikakooli kontsertmeister, 1956. aastast samas kontsertmeistriklassi õpetaja. 1958. aastast oli ta ka Eesti Televisiooni ja Raadio Segakoori kontsertmeister.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku
Tema poeg on pianist Lauri Väinmaa.

Tunnustus
 1985 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Eesti pianistid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 2014
Veetehnika

Veetehnika (veevarustus- ja kanalisatsioon) hõlmab veehaarete, vee edastamise, jaotamise ja vee töötlemise ning reovee, ka sademevee, ärajuhtimise ja puhastamise arendamist. Veevarustuse- ja kanalisatsiooniinsenerid (VK insenerid) on tegevad pea kõikide hoonete kavandamisel ja ehitamisel ning linnade ja asulate vee- ja reoveepuhastite, samuti välisvõrkude projekteerimisel ja rajamisel.

Vesi
Heino Paltser

Heino Paltser (2. juuli 1933 – 16. juuli 1972) oli eesti alpinist.

Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud kuuetuhandelise mäe tippu (1960). 1970. aastal juhtis ta eestlaste esmatõusu NSV Liidu kõrgeima mäe tippu.

Alpinism
1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. 30. juulil esmavallutas ta koos kaaslastega Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrguse seni veel vallutamata mäetipu. Tipp nimetati Estonia mäetipuks.

11. augustil 1965. aastal juhtis ta eesti alpinistide esmatõusu Lenini mäetipule (7134 m). Koos temaga tõusid tippu Albert Sulg, Felix Jürna ja Peeter Varep. See oli ühtlasi Balti liiduvabariikide mägironijate esimene tipputõus sellele mäele.

1970. aastal võttis ta osa III Eesti Pamiiri ekspeditsioonist, mille käigus 12 eesti alpinisti tõusid Ilmar Priimetsa juhtimisel Korženevskaja tippu (7105 m). Tippu jõudnute hulgas oli ka Heino Paltser. Pärast seda juhtis ta eesti alpinistide esmatõusu Nõukogude Liidu kõrgeima mäe – Kommunismi mäetipu (7495 m) tippu. Tema juhtimisel jõudsid tippu 8 eesti alpinisti. Tipputõus Kommunismile oli esimene Baltikumis. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks.

Kõrgtõusud
1960 – Estonia mäetipp (6211 m)
1965 – Lenini mäetipp (7134 m)
1970 – Korženevskaja (7105 m)
1970 – Kommunismi mäetipp (7495 m)

Hukkumine 
Heino Paltser hukkus 16. juulil 1972 Svobodnaja Koreja mäel Tian Shanis 5B-kaljumarsruudil juhusliku kivi tabatud löögist.

Viited

Eesti alpinistid
 Sündinud 1933
Surnud 1972
Aleksander Randviir

Aleksander Randviir (1935. aastani Aleksander Rutoff; 1. märts 1895 Vana‑Sõtke, Vaivara vald, Virumaa – 10. juuli 1953 Tallinn) oli eesti näitleja.

Aastatel 1922–1924 ja 1932–1934 oli ta Draamastuudio Teatri näitleja. 1925–1927 oli Vaivara Külvaja seltsi näitejuht. Aastatel 1928–1932 mängis Tallinna Töölisteatris. 1934–1943 oli ta Vanemuise teatri näitleja. Aastatel 1943–1949 töötas Estonia teatris, 1949–1953 Tallinna Riiklikus Draamateatris.

Ta on mänginud filmides Mineviku varjud, Öösel, Elu tsitadellis ja Valgus Koordis.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
1952 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
Tema poeg oli maletaja Jüri Randviir, tütar balletitantsija Tiiu Randviir.

Näitekirjanik Kristjan Rajasaare oli tema onu.

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Viktor Kingissepa nimelise Tallinna Riikliku Draamateatri näitleja Randviir, Aleksander Augusti poeg (1952)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Näitleja Aleksander Randviir Salami osatäitjana Ašah Tokajevi komöödias Peigmehed (1952)

Eesti näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1895
Surnud 1953
TS Laevad

TS Laevad OÜ on Eesti reeder, mille osakapital on kaks miljonit eurot. Osaühing on äriregistrisse kantud 19. juunil 2014. TS Laevad on riigile kuuluva aktsiaseltsi Tallinna Sadam tütarettevõte.

1. oktoobrist 2016 korraldab TS Laevad parvlaevaliiklust mandrilt Saaremaale ja Hiiumaale.

Laevastik 
 Regula (1971, ostetud 2016)
 Leiger (2016)
 Tõll (2017)
 Piret (2017)
 Tiiu (2017)

Viited

Välislingid 
 Tallinna Sadam: TS Laevad
 TS Laevad: Türgi tehase jaoks oli Leigeri ja Tiiu ehitus liiga keeruline. err.ee, 11. november 2016
 Kadri Paas. TS Laevade juht Leigeri vigadest: Türgi tehase jaoks on meie projekt üle ootuste keeruline. ärileht.ee, 11. november 2016
 AIS: TÕLL,  IMO: 9762651,  MMSI: 276821000

 
Eesti reederid
Eike Joasoo

Eike Joasoo (sündinud Eike Johannson; aastatel 1948–1952 Eike Käsper; 1952. aastast Eike Ülevain; 28. märts 1930 – 22. jaanuar 1971) oli eesti baleriin.

Õppis tantsu Robert Roodi erastuudios, 17-aastaselt tuli Estonia balletiõpperühma. 1950. aastal esines esimest korda peaosas (Tanja, Igor Morozovi balletis "Doktor Aibolit"). Aastatel 1950–1967 oli ta Estonia balletisolist.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustus
1957 Eesti NSV teeneline kunstnik
orden "Austuse märk"

Isiklikku
Tema abikaasa oli balletitantsija Erich Ülevain.

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Stseen I. Morozovi balletist "Dr. Aibolit" RAT Estonias, Vanja - Inge Pöder ja Tanja - Eike Joasoo (1952)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Joasoo, Eike - RAT Estonia baleriin, Eesti kunsti ja kirjanduse dekaadist osavõtja (1956)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV teeneline kunstnik, RAT "Estonia" balletisolist Eike Joasoo (Ülevain) (1967)

Estonia teatri balletitantsijad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1930
Surnud 1971
Achraf Baznani

Achraf Baznani (araabia keeles أشرف بزناني; sündinud 1979 Marrakechis) on Maroko kunstnik, lavastaja ja fotograaf.

Biograafia 
Baznani hakkas fotograafiaga tegelema kogemata. Ta oli veel teismeline, kui sai sünnipäevaks kompaktkaamera Kodak Ektra 250. Baznani on iseõppija ega ole käinud isegi fotograafikursustel. Ta on loonud mitmeid lühi- ja dokumentaalfilme. Nende hulgas on "Walk" 2006. aastal ja "The Forgotten" 2007. aastal. "The Immigrant", mis tuli välja aastal 2007 ning mis võitis mitu riiklikku ja rahvusvahelist auhinda.  

Baznani on tuntud kui esimene kunstnik araabia maailmas, kes lasi välja fotoraamatu sürreaalsete kujundite kohta. Kaks raamatut, "Through My Lens" ja "Inside My Dreams" on sürrealistliku stiiliga. Baznani kasutab end oma fotode, kasutades igapäevaelu esemeid, stseenid ja huvitavaid olukordi. 

Alates juba lapsepõlvest Achraf Baznani oli kinnisideeks miniatuursed filmid ja maagia. Ja kui ta alustas fotograafikarjääri, otsustas ta, et ta ei tee "normaalseid" fotosid, vaid hakkas keskenduma hoone fotode manipuleerimisele. Kasutades oma isiklikke mõtteid, erinevad stseene, unistusi ja asju, millest ta usub ja hoolib, Achrafs on see, mis annab oma piltidele isikupära ja loob sürrealistlik, unistava ja iroonilise maailma. 

Tema "Inside My Dreams" seeriaga Achrafs tahab, et inimesed mõtleks väljaspool. See kajastub tema sürrealistlikes piltides. "Vaatajad leiavad peegli, mis peegeldab nende enda pilti ja elu olukorrast, et nad suudaks leppida ja suudaks tegeleda erinevate probleemidega millega seisavad silmitsi."

Tema töid leidub ajakirjades üle maailma, nagu PicsArt, National Geographic, Huffington Post, Mambo, Photo+, Amateur Photographer, Fotografe Melhor, Digital Photo magazine.

2014. aastal lõpetas ta "Project 52", mis oli tema isiklik missioon, kus tegi iga nädal pilti terve aasta.

Kunstiraamatud 
 2014 – Through my lens, kunstiraamat, ISBN 1-50279338-5
 2014 – Inside my dreams, kunstiraamat, ISBN 978-1-50285658-6
 2016 – I AM, kunstiraamat, ISBN 978-1-51232161-6
2018 - History of Surrealism, ISBN 978-2-414-21510-2

Auhinnad 
 2016 – Kunst Heute Award, Deutschland 
 2016 – International Prize Colosseo, Roma, Italy
 2016 – Golden Orchid Grand Prize, USA
 2016 – 1st Place Winner – Golden Ribbon in Notindoor photography magazine contest, USA

Näitused 
 2015 – Colour brust, PH21 Gallery, Budapest, Ungarn
 2015 – Park Art Fair International, Triberg, Deutschland
 2015 – Gallery Globe, Adisson, Texas, USA
 2015 – Digital Private Exhibition Louvre Museum, Paris, Frankreich 
 2016 – International Surrealism Now, Coimbra, Portugal 
 2016 – Park Art Fair International 2016, Triberg, Deutschland
 2016 – Männer, Gräfelfing, Deutschland 
 2016 – Inside my Dreams, Solo Exhibition, Rabat, Marokko 
 2016 – Salon de la photographie africaine, Abidjan, Ivory Coast

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Maroko inimesed
Fotograafid
Sündinud 1979
Kunstnikud
Gen Nakatani

Gen Nakatani (jaapani keeles 中谷 元; sündinud 17. oktoobril 1957 Kōchis) on Jaapani poliitik, ta on Liberaaldemokraatliku Partei liige. Ta oli 24. detsembrist 2014 kuni 3. augustini 2016 Jaapani kaitseminister.

Ta on lõpetanud Jaapani Riigikaitse Akadeemia. Seejärel teenis ta neli aastat riigi omakaitsejõududes (sisuliselt armees). Poliitilise karjääri sidus ta Liberaaldemokraatliku Parteiga. Ta on aastast 1990 Jaapani parlamendi alamkoja liige. Aastatel 2001–2002 oli ta Jaapani kaitseagentuuri (Jaapani kaitseministeeriumi eelkäija) direktor. 24. detsembrist 2014 kuni 3. augustini 2016 oli ta Jaapani kaitseminister.

Jaapani kaitseministrid
Sündinud 1957
Vassili Medvedev

Vassili Medvedev (vene keeles Василий Михайлович Медведев; sündinud 18. detsembril 1957 Groznõis) on vene balletitantsija, ballettmeister ja tantsupedagoog.

Aastatel 1981–1989 oli ta Vanemuise teatri balletisolist ja ballettmeister.

Elulugu
Medvedev lõpetas 1976. aastal Leningradi koreograafiakooli ja 1989. aastal ballettmeistri erialal Leningradi konservatooriumi.

Ta tantsis aastatel 1976–1979 Leningradi konservatooriumi ooperistuudio balletitrupis ja aastatel 1979–1981 Leningradi Väikeses Ooperi- ja Balletiteatris.

Tunnustus 
1988 Eesti NSV teeneline kunstnik

Välislingid
Biography. Vasily Medvedev

Nõukogude Liidu balletitantsijad
Venemaa balletitantsijad
Eesti balletitantsijad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1957
Vilma Valkonen

Vilma Valkonen (sünninimi Vilma Lepassalu; sündinud 1928) on eesti endine koolijuht ja parteitöötaja.

Töötas Tallinna 4. Keskkooli vanempioneerijuhina. Aastatel 1946–1947 oli ta ELKNÜ Tallinna Linnakomitee sekretär koolide ja pioneeritöö alal, 1949–1951 ELKNÜ Tallinna Linnakomitee sekretär, 1953–1958 ELKNÜ Tallinna Linna Mererajooni Komitee sekretär. 

Aastatel 1965–1969 oli ta Pärnu 6. 8-klassilise kooli direktor. Hiljem oli ta EKP Tallinna Linnakomitee Marksismi-Leninismi Ülikooli direktor.

Tunnustused
1978 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Isiklikku
Tema poeg on helilooja Andres Valkonen.

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Valkonen, Vilma, EKP Tallinna Linnakomitee Marksismi-Leninismi Õhtuülikooli direktor, Tallinna Lenini rajooniorganisatsiooni XXII konverentsil (1974)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Vilma Valkonen, EKP KK Marksismi-Leninismi Õhtuülikooli direktor presiidiumis sõna võtmas (1980)

Eesti koolijuhid
Eesti NSV teenelised kultuuritegelased
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Sündinud 1928
Nick Lane

Nicholas James Lane (sündinud 7. juunil 1967) on Suurbritannia evolutsionist-biokeemik, teaduskirjanik ja teaduse populariseerija.

Nick Lane on London's Global University (UCL, University College London) õppejõud. Tema loenguid on võimalik veebis jälgida. Nick Lane'i raamatud loovad seoseid teadusalade vahel, on võitnud auhindu ja on tõlgitud enam kui 20 keelde.

Tunnustus 
2006 – Kuningliku seltsi teadusraamatu auhinna nominent ("Power, Sex, Suicide")
2010 – Kuningliku seltsi teadusraamatu auhinna laureaat ("Life Ascending")
2016 – Londoni Kuningliku Seltsi Michael Faraday auhind (panuse eest teaduskommunikatsiooni valdkonnas)

Teosed
2002 – Oxygen: The Molecule that made the World. OUP, Oxford
2005 – Power, Sex, Suicide: Mitochondria and the Meaning of Life. OUP, Oxford
2009 – Life Ascending: The Ten Great Inventions of Evolution. WW Norton/Profile
2015 – The Vital Question. Why is life the way it is? WW Norton/Profile

Tsitaat

Viited

Välislingid
Nick Lane: ametlik kodulehekülg
Nick Lane. thriftbooks.com

Suurbritannia teaduskirjanikud
Biokeemikud
Sündinud 1967
Turu toomkirik

Turu toomkirik (soome keeles Turun tuomiokirkko, rootsi keeles Åbo domkyrkka) on kirik Turu kesklinnas, Soome Evangeelse Luterliku Kiriku ja Turu peapiiskopkonna peakirik.

Algne kirik ehitati sellesse kohta puust 13. sajandi lõpul ning nimetati Soome ja Turu peapiiskopkonna peakirikuks 1300. aastal. Mahukad laiendustööd toimusid 14. ja 15. sajandil, kui peamise ehitusmaterjalina kasutati juba kivi. Katedraal sai tugevasti kahjustada 1827. aasta Turu tulekahjus, kuid taastati pärast seda.

Soome kirikud
Turu
Koidu Räägel

Koidu Räägel (1912 – 21. november 1979) oli eesti kultuuritegelane.

Aastatel 1954–1973 oli ta Raasiku Rahvamaja juhataja.

Ta on maetud Raasiku uuele kalmistule.

Tunnustused
1955, 1958 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri
1962 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Raasiku rahvamaja juhataja Eesti NSV teeneline kultuuritegelane Koidu Räägel (1962)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Raasiku rahvamaja juhataja Koidu Räägel (1963)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV naiste kongressi delegaat, Raasiku rahvamaja juhataja Koidu Räägel

Eesti kultuuritegelased
Eesti NSV teenelised kultuuritegelased
Raasiku uuele kalmistule maetud
Sündinud 1912
Surnud 1979
Harri Kelder

Harri Kelder (2. märts 1928 Vatku küla, Aaspere vald, Virumaa – 14. november 2013) oli eesti koolijuht.

1942. aastal lõpetas ta Võivere 6-klassilise kooli, seejärel õppis Rakvere I Gümnaasiumis, 1945. aastal läks üle Rakvere Õpetajate Seminari. 1947. aastal astus Tallinna Õpetajate Instituudi ajaloo osakonna viiendale kursusele, et omandada kõrgharidust. 1949. aastal lõpetas instituudi ja sai seitsmeklassilise kooli ajaloo ja keskkooli 5.–7. klassi ajalooõpetaja kvalifikatsiooni. 1955. aastal lõpetas ta töö kõrvalt Tallinna Pedagoogilise Instituudi ajaloo osakonna. Aastatel 1962–1965 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi aspirant.

1. veebruarist 1948 kuni 1. septembrini 1949 töötas ta Tallinna 27. Koolis ajaloo õpetajana. 1949. aastast töötas Tallinna 1. Keskkoolis ajaloo ja NSV Liidu konstitutsiooni õpetajana. 7. detsembril 1951 määrati ta Tallinna 1. Keskkooli direktori kohusetäitjaks, 1. septembrist 1952 kooli direktoriks. 1. septembrist 1953 edutati ta Eesti NSV Haridusministeeriumi kaadriosakonna juhatajaks. 8. septembrist 1965 kuni 1. juulini 1971 töötas ta Tallinna 24. Keskkooli direktorina. 1971 juulist 1988 aprillini töötas ta Tallinna 32. Keskkooli direktorina. Pärast pensionile jäämist oli ta aastatel 1988–1996 osalise koormusega Kultuuri- ja Haridusministeeriumi koolituspoliitika osakonna ekspert.

Ühiskondliku Pedagoogika Uurimise Instituudi juures tegi ta uurimistööd Eesti NSV koolivõrgu arengust ja üleminekust kohustuslikule kaheksaklassilisele haridusele aastatel 1959–1965. Uurimus ilmus Endel Laulu toimetatud kogumikus "Hariduse ja kooli ajaloost Eestis".

Harri Kelder on maetud Rahumäe kalmistule.

2016. aasta märtsis avati Mustamäel talle mälestuspink.

Tunnustus
1969 Eesti NSV teeneline õpetaja
1976 Oktoobrirevolutsiooni orden

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Kelder, Harri – Tallinna linnanõukogu saadikukandidaat, Tallinna 24. keskkooli direktor (1969)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Tallinna 32. Keskkooli direktor Harri Kelder (1971)

Eesti pedagoogid
Eesti koolijuhid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi direktorid
Eesti NSV teenelised õpetajad
Oktoobrirevolutsiooni ordeni kavalerid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 2013
Schwarzburg-Rudolstadt

Schwarzburg-Rudolstadt oli väike riik Saksamaal, tänapäeva Tüüringis, pealinnaga Rudolstadtis.

Ajalugu 

Schwarzburg-Rudolstadt loodi aastal 1599 Schwarzburgi dünastia maade ümberasustamise käigus. 11. sajandist alates oli krahvipere elukohaks olnud Schwarzburgi loss, kuigi pärast 1340. aastat oli enamiku riigina eksisteerimise ajast pealinnaks suurem linn Rudolstadt. Aastal 1583 suri Schwarzburgi krahv Günther XLI, Günther XL Rikka vanim poeg ja ühendatud Schwarzburgi maade valitseja järglasteta. Tema troonijärglased olid ta nooremad vennad, kusjuures Albrecht VII sai territooriumi Rudolstadti ümber. Pärast seda, kui nende vend, Schwarzburg-Frankenhauseni krahv Wilhelm I aastal 1597 suri, rajasid elusolevad vennad Albrecht VII ja Johann Günther I 1599. aasta Stadtilmi lepinguga kaks krahvkonda: Schwarzburg-Rudolstadti ja Schwarzburg-Sondershauseni.

Albrechti järglased valitsesid suveräänsete Saksa-Rooma riigi krahvidena. Krahv Albert Anton (1662–1710) ülendati keiser Leopold I poolt vürstiseisusesse, kuid alles tema poeg Ludwig Friedrich I (1710–1718) oli see, kes esimesena vürstitiitlit kandis, kusjuures Schwarzburg-Rudolstadt sai vürstkonnaks aastal 1711. See pidas vastu mediatisatsioonile, pärast keisririigi kaotamist ühines aastal 1807 Reini Liiduga ja aastal 1815 Saksa Liiduga.

23. novembril 1918, novembrirevolutsiooni käigus ja kõigi Saksa monarhiate langemisel oli vürst Günther Victor viimane, kes kukutati. Endisest vürstkonnast sai aastal 1919 vabariik, mis liideti järgmisel aastal uue Tüüringi liidumaaga. Aastal 1905 oli Schwarzburg-Rudolstadti pindala 940 km² ja rahvaarv 97 000.

Schwarzburg-Rudolstadti valitsejad

Schwarzburg-Rudolstadti krahvid 

 1574–1605: krahv Albrecht VII (1537–1605), Schwarzburgi krahvi Günther XL poeg, Schwarzburg-Rudolstadti krahvkonna (riigi) asutaja
 1605–1630: krahv Karl Günther (1576–1630), järgnes noorem vend Ludwig Günther I
 1612–1634 krahv Albrecht Günther (1582-1634)
 1630–1646: krahv Ludwig Günther I (1581–1646)
 1646–1662: regent Emilie von Oldenburg (1614–70)
 1662–1710: krahv Albert Anton (1641–1710)

Schwarzburg-Rudolstadti vürstid 

 1710–1718: vürst Ludwig Friedrich I (1667–1718)
 1718–1744: vürst Friedrich Anton (1692–1744)
 1744–1767: vürst Johann Friedrich (1721–67)
 1767–1790: vürst Ludwig Günther II (1708–90)
 1790–1793: vürst Friedrich Karl (1736–93)
 1793–1807: vürst Ludwig Friedrich II (1767–1807)
 1807–1814: regent Karoline von Hessen-Homburg (1771–1854)
 1814–1867: vürst Friedrich Günther (1793–1867)
 1867–1869: vürst Albert (1798–1869)
 1869–1890: vürst Georg Albert (1838–90)
 1890–1918: vürst Günther Victor (1852–1925), pärast vürst Karl Güntheri surma aastal 1909 ka Schwarzburg-Sondershauseni vürst.

Vaata ka 

 Schwarzburgi dünastia

Saksa-Rooma riigi valdused
Reini Liit
Saksa Liit
Põhja-Saksa Liit
Saksa keisririik
Saksa Riik
Kanadan Sanomat

Kanadan Sanomat on Kanadas ilmuv soomekeelne nädalaleht.

Kanadan Sanomat loodi kahe ajalehe liitumise tulemusel:
 Vapaa Sana – ilmus aastatel 1931–2012 Torontos;
 Canadan Sanomat – ilmus aastatel 2001–2012 Thunder Bays.

Välislingid
 Kanadan Sanomat(soome keeles)
Richard Mölder

Richard Mölder (30. jaanuar 1922 Koimla, Lümanda vald, Saaremaa – 6. juuli 1975 Tallinn) oli eesti trompetist ja dirigent.

Haridus
1952. aastal lõpetas ta Moskva Gnessinite-nimelise Riikliku Muusikapedagoogika Instituudi trompeti eriala Mihhail Tabakovi klassi.

Töö
Teise Maailmasõja aastatel mängis ta Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite Džässorkestris. Aastatel 1944–1947 ja 1954–1975 mängis trompetit Eesti NSV Riikliku Filharmoonia džässorkestris (1957. aastast Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadiorkester, 1971. aastast orkester Vana Toomas). Aastatel 1954–1961 tegutses sama orkestri juures ka dirigendina.

Tunnustused
1970 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Viited

Eesti trompetistid
Eesti dirigendid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1922
Surnud 1975
Eugen Saanpere

Eugen Saanpere (sündinud Eugen Saanbär; 29. august 1917 Türi – 3. juuni 2001 Tallinn) oli eesti fagotimängija.

Ta õppis fagotti aastatel 1937–1940 Tallinna Konservatooriumis Andrei Meri ja Leino Ernitsa klassis, 1940–1941 Läti konservatooriumis ning 1945–1948 Tallinna Muusikakoolis Sergei Prohhorovi klassis. 1953. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi Sergei Prohhorovi fagotiklassi.

Aastatel 1937–1940 mängis ta fagotti Tallinna Töölismuusika Ühingu puhkpilliorkestris, 1940–1941 Balti sõjaväeringkonna puhkpilliorkestris, 1942–1944 Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite sümfooniaorkestris ja puhkpillikvintetis. Aastatel 1944–1978 oli ta ERSO fagotist, seejuures 1956–1978 fagotirühma kontsertmeister. Lisaks mängis ta aastatel 1952–1976 fagotti Jaan Tamme nimelises puhkpillikvintetis, 1961–1976 Tallinna Kammerorkestris ning perioodil 1956–1966 vaheaegadega ka Estonia teatri orkestris. 1953–1963 oli ta ka fagotiõppejõud Tallinna Pedagoogilises Instituudis.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustused
1974 – Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti Raadio ja Televisiooni sümfooniaorkestri fagotisolist Eugen Saanpere (1967)

Eesti fagotistid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1917
Surnud 2001
Leonid Ševtsov

Leonid Ševtsov (sündinud 6. jaanuaril 1938 Bakuus) on Eesti näitleja.

Alates 1960. aastast on ta Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri (2005. aastast Vene Teatri) näitleja.

Ta oli 1987. aastal stuudioteatri Viadukti juures üks asutajaid.

Ta on mänginud filmis "Lurich".

Tunnustus
1971, 1976, 1977, 1982 Eesti NSV Teatriühingu preemia
1973 Eesti NSV teeneline kunstnik
1978 Eesti NSV rahvakunstnik
1989 Eesti Teatriliidu preemia
Eesti Näitlejate Liidu auliige

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri näitleja Leonid Ševtsov Guska osas M. Kulitši näidendis "Nii hukkus Guska" (1982)

Eesti näitlejad
Vene Teatri näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eesti NSV rahvakunstnikud
Sündinud 1938
Toomas Velmet

Toomas Velmet (sündinud 22. juulil 1942) on eesti tšellist, muusikapedagoog ja muusikaajakirjanik.

Haridus
1967. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi August Karjuse tšelloklassis. Aastatel 1968–1971 täiendas end Moskva Konservatooriumis professor Mihhail Homitseri juhendamisel.

Töö

Töö muusikuna
1963–1969 oli ta Eesti Raadio Sümfooniaorkestri tšellist, 1971–1991 mängis ansamblis Tallinna Trio.

Akadeemiline tegevus
1971–1974 oli ta Tallinna Muusikakooli tšelloõpetaja, 1974–1975 Tallinna Muusikakeskkooli tšelloõpetaja. 1978. aastal asus ta tööle Tallinna Riikliku Konservatooriumi tšello õppejõuna, 1985. aastast dotsent, 1992. aastast professor. Aastatel 1987–1990 oli ta konservatooriumi interpretatsiooni teaduskonna dekaan, 1991–1995 keelpillide kateedri juhataja.

Töö Eesti Raadios
Aastatel 1975–1981 oli ta Eesti Raadio muusikasaadete peatoimetaja, 1996–1998 helisalvestuse osakonna juhataja. Aastatel 1998–2001 oli ta Pärnu Linnaorkestri direktor. Pärast aktiivse interpreeditöö lõppu on ta tegutsenud muusikakriitikuna.

Töö Eduard Tubina ühingus
Aastatel 2006–2014 oli ta Rahvusvahelise Eduard Tubina Ühingu tegevdirektor. Ta on Eesti Rahvuskultuuri Fondi nõukogu liige. 2004. aastast on ta Eesti Kontserdi loomenõukogu esimees, 2015. aastast Eesti Pillifondi nõukogu liige.

Tunnustus
 1979 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
Tema isa oli helilooja, koorijuht ja muusikapedagoog Aado Velmet. Tema abikaasa oli raadioajakirjanik Mary Velmet (1953–2017). Enne Mary Velmetit oli tal veel üks abikaasa Malle Velmet. Toomas Velmetil on kaks poega (Aro, Tarmo), üks tütar (Riina) ja viis lapselast (Karl, Ott, Anni, Villem ja Mihkel).

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. II vabariiklikul interpreetide konkursil teise koha saavutanud tšellist Toomas Velmet (1969)
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Tšellist Toomas Velmet esinemas (1975)
ERR arhiiv. Päevatee suvekülaline: Toomas Velmet (2012)

Eesti tšellistid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professorid
Eesti muusikakriitikud
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1942
Fjodor Pankov

Fjodor Pankov oli vene laulja.

Ta oli Punalipulise Balti Mere Laevastiku ansambli solist.

Tunnustused
1965 Eesti NSV teeneline kunstnik

Viited

Välislingid
Моряк не подведет. Музыка: В. Дмитриев. Слова: Н. Глейзаров. Исполняет: Ансамбль песни и пляски Балтийского флота, солист Ф. Панков
Ансамбль Балтийского флота. "Мариша" (словацкая нар. песня) на русском и словацком языках, солист: Ф. Панков

Venemaa lauljad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sünniaeg puudub
Surmaaeg puudub
Schwarzburg-Sondershausen

Schwarzburg-Sondershausen oli väike vürstkond Saksamaal, tänapäeva Tüüringis, pealinnaga Sondershausenis.

Ajalugu 

Schwarzburg-Sondershausen oli krahvkond aastani 1697. Sel aastal sai sellest vürstkond, mis kestis kuni Saksa monarhiate langemiseni Novembrirevolutsioonis aastal 1918. Seejärel sai sellest vabariik.

Aastal 1920 ühines see teiste piirkonna väikeriikidega, et moodustada Tüüringi osariik. Schwarzburg-Sondershauseni pindala oli 862km² ja rahvaarv 85 000 (1905).

Schwarzburg-Sondershauseni valitsejad, 1552–1918

Schwarzburg-Sondershauseni krahvid 

 1552–1586 Johann Günther I
 1586–1631 Günther XLII, koos Anton Heinrich, Johann Günther II ja Christian Günther I
 1631–1638 Günther XLII, koos Anton Heinrich ja Christian Günther I
 1638–1642 Günther XLII, koos Christian Günther I
 1642–1643 Günther XLII, koos Anton Günther I
 1643–1666 Anton Günther I
 1666–1697 Christian Wilhelm, koos Anton Günther II

Aastal 1697 ülendati vürstkonnaks

Schwarzburg-Sondershauseni vürstid 

 1697–1716: Anton Günther II
 1697 – 10. mai 1721: Christian Wilhelm
 10. mai 1721 – 28. november 1740: Günther XLIII
 28. november 1740 – 6. november 1758: Heinrich XXXV
 6. november 1758 – 14. oktoober 1794: Christian Günther III
 14. oktoober 1794 – 19. august 1835: Günther Friedrich Carl I
 19. august 1835 – 17. juuli 1880: Günther Friedrich Carl II
 17. juuli 1880 – 28. märts 1909: Karl Günther

Ühendati Schwarzburg-Rudolstadti vürsti Güntheri alla

 28. märts 1909 – november 1918: Günther Victor

Vaata ka 

 Schwarzburgi dünastia

Saksa-Rooma riigi valdused
Reini Liit
Saksa Liit
Põhja-Saksa Liit
Saksa keisririik
Saksa Riik