joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Valgejõgi

Valgejõgi on Lahemaa suurim ja pikim jõgi. Pikkus 89,5 km, valgla 452 km².

Ta saab alguse Pandivere kõrgustikult Porkuni järvest, voolab läbi Kõrvemaa põhjaosa ning suubub Loksal Hara lahte.

Suudmest 19 km kaugusel asub jõel Nõmmeveski juga ja pais. 1924. aastal sinna rajatud Nõmmeveski hüdroelektrijaam hävis tulekahjus 1964. aastal ning on praegu varemeis. Samuti on varem hüdroelektrijaam töötanud Kotkal (9 km suudmest).

Nõukogude ajal toimus jõe oluline reostus Tapa linna, seal paiknenud sõjaväeosade ning nende harjutusväljakute poolt.

Jõe lõhilaste potentsiaalsed kudupaigad kaardistati nelja mehe (Marek Vahula, Virko Sirkel, Hannes Sirkel, Sass Sirkel) poolt augustis 1995. Ametlik ettepanek jõe avamiseks Kotka paisul kalatrepi abil, tehti nende poolt sügisel 1995. Tulvavete ja looduse jõul purunes pais 9. augustil 2016 ja jõgi avanes kaladele hoopiski looduse jõul.

Valgejõe järgi on nimetatud Loobu kihistu Valgejõe kihistik.

Elustik 
Suurtaimedest on tuvastatud 55 taksonit, sh 6 makrovetikat ja 9 sammalt. Soontaimedest on levinumad väikeseviljane jõgitakjas ja voldine parthein.

Suurselgrootutest on registreeritud 166 taksonit. Arvukamad on jõe kirpvähk, harilik ojapäevik ja
kihulased. Kiililistest leidus rohe-vesihobu.

Kalasid esineb 22 liiki. Enamikule liikidest on rändetõkkeks Nõmmeveski juga, mida ületavad vaid lõhe, meriforell ja suuremad jõeforellid. Kogu jõe ulatuses on levinud ojasilm, haug, lepamaim, luukarits. Trulling ja luts elavad Vahakulmust suudmeni (72 km), harjus ja võldas Tapalt suudmeni (66 km). Eri jõeosades võib kohata veel särge, ahvenat, linaskit, hinki. Jõesilmule on rändetõkkeks Kotka paisuvare (9 km suudmest).

Valgejõe org 
Osa Valgejõe orust on arvele võetud ürglooduse objektina.

Orus asub Nõmmeveski paljand.

Viited

Välislingid 

Harju maakonna jõed
Lääne-Viru maakonna jõed
Harju alamvesikond
Madrid

Madrid (varasem eestikeelne nimekuju Madriid) on Hispaania pealinn, Madridi autonoomse piirkonna ja Madridi provintsi keskus.

Linna pindala halduspiires on 605,77 km².

Rahvastik
Elanike arv oli 2009. aastal 3 255 950. Aastal 2005 oli elanikke samadel andmetel ümardatult 3 155 400.  

Madridi linnastus elas 2009. aastal 6,5 miljonit inimest.

Haridus
Linnas on 6 avalik-õiguslikku ülikooli.

Vaatamisväärsused 
Prado muuseum
Reina Sofia muuseum
Retiro park

Sport
Linnas tegutseb spordiklubi Madridi Real. 

Madridis tegutseb kolm kõrgliiga jalgpalliklubi: Madridi Real, Madridi Atlético ja Rayo Vallecano.

Viited

Välislingid 

 Madridi linna ametlik koduleht (hispaania ja inglise keeles)

 
Pealinnad
Egalitarism

Egalitarism on filosoofiline, ühiskondlik-poliitiline teooria, mis üritab leida vastuseid võrdsuse ja võrdsustamisega seotud küsimustele inimühiskonnas. Egalitarismi vastand on elitarism.

Egalitaarne on prantsuse keeles égalitaire, mis tähendab võrdsustav, võrdsusele suunatud. 

Kaasaegses maailmas võib võrdsuse printsiibi avaldumist näha ühiskonnas kehtivas õiguskorras. Kõik täiskasvanud inimesed vastutavad oma tegude eest võrdsel määral, on seaduse ees võrdsed. Egalitaarsus avaldub ka üldistes inimõigustes. Samuti on inimeste võrdsuse teema oluline religioonides. Kristlus osutab kõikide inimeste võrdsusele jumala ees. Tinglikult osutab võrdsusele ka teaduslik maailmapilt. Loodusteadused kannavad endas põhimõtet: loodusseadused on universaalsed, kehtivad alati, kõigi suhtes ühtemoodi. Me kõik allume samamoodi füüsika, keemia, bioloogia seaduspärasustele. Samuti võib egalitaarsuse avaldumist näha vikipeedias eneses – igaühel on võrdne õigus osaleda selles protsessis, kui ta järgib kehtestatud reegleid.

Vaata ka
Demokraatia
Elitarism
Prantsuse revolutsioon
Süüdimatus
Vabadus, võrdsus, vendlus
Võrdsus

Filosoofia
Mittetulundusühing

Mittetulundusühing ehk MTÜ (inglise keeles non-profit association) on isikute vabatahtlik ühendus, mille eesmärk või põhitegevus ei tohi olla tulu teenimine. Raha on lubatud kasutada ainult ühingu eesmärkide saavutamiseks ning kasumit ei tohi liikmete vahel jaotada.

Mittetulundusühing on eraõiguslik juriidiline isik. Mittetulundusühingut ei tohi kujundada ümber teist liiki juriidiliseks isikuks.

Mittetulundusühingud on näiteks korteriühistud, eri- või huvialased liidud (nt Eesti Kaupmeeste Liit, Eesti Rattaspordi Liit), spordiklubid, seltsid (nt Eesti Üliõpilaste Selts). Mittetulundusühingute hulka kuulub ka erakond, kuid see täidab demokraatlikus riigis olulist avalik-õigusliku rolli ning sellele kehtivad osaliselt teistsugused põhimõtted kui eraõigusliku mittetulundusühingu suhtes.

Asutamine 
Mittetulundusühingu võivad asutada vähemalt kaks isikut. Asutajad võivad olla nii füüsilised kui ka juriidilised isikud.

Asutamiseks tuleb sõlmida asutamisleping, kus tuleb ära märkida:

 nimi ja aadress;
 tegutsemise eesmärk;
 asutajate kohustused;
 juhatuse liikmete andmed.

Lisaks tuleb asutamisel kinnitada mittetulundusühingu põhikiri, mis peab sisaldama olulisi kokkuleppeid ühingu toimimise ja juhtimise kohta.

Mittetulundusühingu nimi ei tohi olla eksitav mittetulundusühingu eesmärgi suhtes ja see peab sisaldama eestikeelset täiendit, mis viitab, et tegemist on isikute ühendusega. Näiteks võib täiendiks olla ühing, selts, klubi, liit, erakond, korteriühistu.

Liikmed 
Mittetulundusühingu liige võib olla iga füüsiline või juriidiline isik, kes vastab mittetulundusühingu põhikirja tingimustele.

Ainus erand on erakond, kuhu tohivad kuuluda ainult Eesti kodanikud ning Euroopa Liidu kodanikud, kes elavad püsivalt Eestis.

Juhtimine 
Mittetulundusühingul peab olema kaks organit: üldkoosolek ja juhatus. Juhtimise kord tuleb kehtestada põhikirjaga.

Kõrgeim organ on üldkoosolek, kus võivad osaleda kõik mittetulundusühingu liikmed, kui ei ole ette nähtud teisiti. Juhatus määratakse üldkoosoleku otsusega ning juhatuse eesmärk on ühingut juhtida ja esindada.

Lõpetamine 
Mittetulundusühing lõpetatakse:

 kui liikmete arv langeb alla kahe või muu seaduses või põhikirjas sätestatud suuruse;
 üldkoosoleku otsusega, mis peab olema vastu võetud 2/3 häälteenamusega;
 sundlõpetamisega.

Mittetulundusühingute ja sihtasutuste register 
Mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri haldab Tartu Maakohtu registriosakond ning Registrite ja Infosüsteemide Keskus. Register on avalik ning igaühel on võimalus tutvuda ühingu avaliku toimikuga. 2021. aasta seisuga on Eestis kokku 42 122 majanduslikult aktiivset mittetulundusühingut.

Vaata ka 
Avalik sektor
Erakond
Kolmas sektor
Kodanikuühiskonna Sihtkapital
Organisatsioon
Selts
Seltsing
Sihtasutus

Viited

Organisatsioonid
 
Ühinguõigus
Kaagvere

Kaagvere on küla Tartu maakonnas Kastre vallas Emajõe alamjooksul, 14,5 km Tartust.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäksa valda.

2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas Kaagveres 274 elanikku.

Esmateade mõisa kohta pärineb aastast 1544 (Fyfhusen, hiljem Kawershof). Viimasest tulenebki Kaagvere praegune nimi, mis pärineb 16. sajandist, mil mõisa omanik oli Kawer. Eesti Vabariigi ajal kuulus mõis Tartu linnale.   

1930.–1940. aastail mõisahoones asunud lastekodus töötas kasvatajana kunstnik Agu Peerna (1904–1950). Lastekodu oli Kaagveres ka pärast sõda kuni 1957. aastani (algul teeäärses postijaama majas, pärast mõisahoone taastamist 1956. aastal mõisahoones). Pärast lastekodu sulgemist töötas hoonetes Kaagvere kutsekool nr 1 ja hiljem Kaagvere Erikool.  

Külas asub tütarlaste eriinternaatkool Kaagvere Erikool.

On olemas kauplus, paadisadam ja Kaagvere jalgpallistaadion .

Kaagvere 1. puurauk on Halliku kihistu stratotüübiks.

Viited

Kastre vald
Tartu maakonna külad
Nagano

Nagano (jaapani 長野; haldusüksusena 長野市 (Nagano-shi : 'Nagano linn')) on linn Jaapanis, Honshū saarel, Chikuma ja Sai jõe suudmel. Nagano on ka Nagano prefektuuri keskus.

Elanikke oli 383 500 (2005). Pindala on 834 km². 

Naganos toimusid 1998. aasta taliolümpiamängud, senistest kõige lõunapoolsemad.

Linnas on 1949. aastal asutatud ülikool.

Viited

Välislingid 

 Nagano koduleht
Rapla vald (2002)

Rapla vald oli haldusüksus Raplamaal. Valla keskus oli Rapla linn.

Algne Rapla vald moodustati Rapla talurahvaasjade komissari otsusega 3. märtsil 1891. aastal.

11. juulist 2002 oli Rapla linn Rapla valla koosseisus.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Rapla vallas 9051 inimest. Neist 8667 (95,8%) olid eestlased.

Rapla vallavanem oli Iivi Pere.

2017. aastal ühines Rapla vald uue Rapla vallaga

Asustus 
Rapla vallas on 38 küla, kolm alevikku ja üks linn.

Linn 
Rapla

Alevikud 
Alu - Hagudi - Kuusiku

Külad 
Alu-Metsküla - Aranküla - Hagudi - Iira - Juula - Kalevi - Kelba -  Kodila - Kodila-Metsküla - Koigi - Kuku - Kuusiku-Nõmme - Kõrgu -  Lipstu - Mahlamäe - Mõisaaseme - Mällu - Nõmme - Oela -  Ohulepa - Oola - Palamulla - Purila - Raka - Ridaküla - Röa -  Seli - Seli-Nurme - Sikeldi - Sulupere - Tapupere - Tuti - Tõrma - Uusküla - Valtu - Väljataguse - Äherdi - Ülejõe

Viited 

Eesti endised vallad
Noot

Noot (ladina nota – 'tähis, märk') on muusika noodikirjas heli väikseima tähendust omava elemendi ülesmärkimiseks kasutatav märk.

Ingliskeelses traditsioonis võib sõna 'noot' tähistada ka heli ennast.

Traditsioonilises muusika noodikirjas fikseerib noot helikõrguse ja helivältuse. Selleks kirjutatakse noot noodijoonestikule. Noodid kirjutatakse noodijoontele ja noodijoonte vahedesse. Noodijoonestikust väljapoole jäävate nootide märkimiseks kasutatakse abijooni, mis kirjutatakse üksteise suhtes võrdsele kaugusele noodijoonestiku kohale või alla.

Noot tähistab kindlaksmääratud kõrgusega helisid ainult siis, kui noodijoonestiku algusse on kirjutatud noodivõti (näiteks viiulivõti, bassivõti jne).

Traditsioonilises muusika noodikirjas koosneb noot noodipeast, mis noodijoonestikul märgib heli kõrgust, noodivarrest ja noodilipust. Noodipea, noodivars ja noodilipp koos näitavad ühtlasi helivältust. Täisnoodil puudub noodivars. Pool- ja veerandnoodil puudub noodilipp.

Noodipea

Seest tühi või täis ovaal, mis asub noodijoonestikul, märgib kõrgust ja kestust (seest täis, seest tühi, mõlemad punktiga).

Noodivars
Joon, mis tõmmatakse noodipea paremale küljele.
Noodivarre pikkus on umbes 2½–3 joonevahet ehk käsitletavast noodist oktaav alla või üles. Kolmandast noodijoonest kõrgemal asuvatel nootidel märgitakse noodivars alla ja noodipeast vasakule.

Kui noodijoonestikule on kirjutatud kahehäälne muusikapala, kirjutatakse ülemise hääle varred üles ja alumise hääle varred alla.

Noodilipp
Kirjutatakse noodivarrest paremale (kui noodivars suundub alla, siis vasakule).

Kõrvuti asuvate nootide lipud ühendatakse instrumentaalmuusika puhul noodivarsi siduvaks jooneks. Näiteks   =

Noodinimetus

Noodinimetused, mis näitavad helikõrgust, on tähtnimetused ja silpnimetused:
 c, do (ut)   
 d, re   
 e, mi   
 f, fa   
 g, sol   
 a, la   
 h, si (ti)

"Ut" on "do" varasem nimetus. Inglise keelt kõnelevates maades on silpnimetuse "si" asemel kasutusel "ti" ja tähtnimetuse "h" asemel "b".

Altereerimine

Nooti kõrgendatakse või madaldatakse altereerimise teel.

Noodi vältus

Noodivältused tähistavad kindlaksmääratud pikkusega helisid ja pause ainult siis, kui noodijoonestiku algusse on kirjutatud tempo (näiteks 110 (lööki minutis), allegro, andante jne). Kui tempo on määramata, võib interpreet kasutada enda valitud tempot ja näiteks veerandnoot võib vastavalt valitud tempole kesta liialdatud näitena kas pool tundi või 0,1 sekundit.

Pausid
Noodivältustele vastavad noodikirjas samade vältustega pausid.

Vaata ka
Intervall
Heli vältus
Rütm
Meetrum
Löök
Paus
Punkt
Rütmisilbid
Noodikiri
Relatiivne noodisüsteem
Sidekaar
Takt
Taktimõõt
Taktilöömine
Triool
Fermaat

Kirjandus
Elga Ainsalu "Muusika põhiõpetus", kirjastus Valgus, 1968
Oš

Oš on keskalluvusega linn Kõrgõzstanis, Oši oblasti halduskeskus. Asub Alai aheliku jalamil Fergana oru idaosas. 

Linnas tegeldakse puuvilla töötlemise ja siidi tootmisega.

Rahvastik 

Oš on Kõrgõzstani suuruselt teine linn. Linna elanike arvuks 2017. aastal oli hinnanguliselt 281 900, koos eeslinnadega kuni 500 000.

2009. aasta andmetel oli elanike seas 43% kirgiise ja 48% usbekke. 80% elanikest valdas vene keelt.

Ošist on pärit Ukraina krimmitatari lauljatar Džamala, kes võitis 2016. aastal Ukraina esindajana Eurovisiooni lauluvõistluse.

Ajalugu
Oš kuulub Kesk-Aasia vanimate linnade hulka. Kirjalikes allikates on teda mainitud 9. sajandil. 10. sajandil kuulus ta kolme suurema linna hulka Fergana orus ning teda läbisid kaubateed Kesk-Aasiast Indiasse ja Hiinasse. 

Pärast Kokandi khaaniriigi vallutamist venelaste poolt 1876. aastal läks Oš Venemaa valdusesse. Samal aastal sai Ošist Fergana oblasti koosseisu kuuluv maakonnalinn.

Oši oblasti keskus on linn alates 1939. aastast.

Etnilised kokkupõrked 1990. aastal 
 vaata ka: 1990. aasta etnilised kokkupõrked Kõrgõzstanis

1990. aasta juunis kasvas etniline konflikt usbekkide ja kirgiiside vahel Ošis ja selle ümbruses verevalamiseks. Sündmuste otseseks vallandajaks olid tülid elamumaa pärast. Seni valdavalt usbekkidega asustatud Ošis nõudsid elamispinda maapiirkondadest linnadesse suunduvad kirgiisid. Pahameelt äratas ka Džalalabati oblasti usbeki vanemate poolt Nõukogude Liidu Ülemnõukogule edastatud autoonoomianõue Kõrgõzstani lõunaosa usbekkidele.

Ametlikel andmetel hukkus konfliktis 300 inimest, üle tuhande sai haavata, hävisid sajad hooned. Rahutuste peatamiseks toodi linna Nõukogude armeeüksused, piir Usbeki NSV-ga suleti.

Etnilised kokkupõrked 2010. aastal 
 vaata ka: 2010. aasta etnilised kokkupõrked Lõuna-Kõrgõzstanis

2010. aasta 11. juunil puhkesid Ošis tapatalgud kirgiiside ja usbekkide vahel, mis levisid ka teistesse Kõrgõzstani lõunaosa piirkondadesse. Mitu päeva väldanud vägivallalaines hukkus ametlikel andmetel 403 inimest.

Kõrgõzstani ajutise valitsuse väitel provotseerisid vägivalla kukutatud president Kurmanbek Bakijevi poolehoidjad.

Linnavalitsuse teatel süüdati rahutuste käigus põlema 70% linna hoonetest.

Vaata ka 
 Siiditee

Viited 

Kõrgõzstani linnad
Oši oblast
Stan Laurel

Stan Laurel (sünninimega Arthur Stanley Jefferson; 16. juuni 1890 Ulverston, Cumbria, Inglismaa – 23. veebruar 1965 Santa Monica, California osariik) oli inglise komöödianäitleja. Koos Oliver Hardy'ga moodustas filmiajaloo tuntud koomikutepaari Laurel ja Hardy.

Suurbritannia filminäitlejad
Sündinud 1890
Surnud 1965
Kersti Merilaas

Kersti Merilaas (sündinud Eugenia Moorberg, kodanikunimi aastast 1936 Kersti Sang; 7. detsember, vkj 24. november 1913 Narva – 8. märts 1986 Tallinn) oli eesti luuletaja, laste- ja näitekirjanik.

Elukäik 
Lapsepõlves elas Peterburis (kuni 1917) ja osa lapsepõlvest veetis Moora talus Väike-Maarja vallas Äntu Valgejärve ja Äntu Linaleojärve lähedal. Õppis Väike-Maarja koolides – 1921–1927 Kiltsi algkoolis, ühe aasta Väike-Maarja gümnaasiumis ning kolm ja pool aastat Rakvere erakommertsgümnaasiumis, kust ta pärast 1932 välja heideti. Lõpetas 1932. aastal Tapa keskkooli. Hiljem elas Tartus ja töötas raamatukogus. 

Tema abikaasa oli August Sang, tütred olid Liina Pihlak (1937–2019) ja lastearst Maarja Panov (1939–2007) ning poeg on Joel Sang.

Teosed

Luulekogud 
 "Maantee tuuled" (1938)
 "Rannapääsuke" (1963)
 "Kevadised koplid" (1966)
 "Kuukressid" (valikkogu, 1969)
 "Antud ja võetud" (1981, 2. trükk 1985)

Lasteraamatud
 "Munapühad" (värsslugu, 1940)
 "Kallis kodu" (luulekogu, 1944)
 "Päikese paistel" (luulekogu, 1948)
 "Turvas" (värsslugu, 1950)
 "Veskilaul" (värsslugu, 1959)
 "Lugu mustast ja valgest" (värsslugu, 1962)
 "Lumest lumeni" (luulekogu, 1982) 
 "Kui vanaema noor oli" (lasteluule valikkogu, 1983)
 "Kindakiri. – Варежки" (poeem, eesti ja vene keeles, 1986)
 "Siit siiani. Piksepill" (luulekogu, 1989)
 "Siit siiani. Piksepill 2" (luulekogu, 1990)

Näidendid
 "Kaks viimast rida" (näidend, ilmus 1973 ja lavastati samal aastal Vanemuises)
 "Pilli-Tiidu" (näidend, lavastati Vanemuises 1974, esmatrükk valimikus "Lastenäidendeid", 1977)

Muud
 "Valitud teosed" (I-II, 1986 – luule, näidendid, lühiproosa)

Tunnustus 
 1974 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Kaks viimast rida")
 1976 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Eilsete perest")
 1980 Eesti NSV teeneline kirjanik
 1982 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Antud ja Võetud")

Viited

Kirjandus 
 Sirje Kiin, "Kersti Merilaas: luuletaja elu". Eesti Raamat, Tallinn 1989

Välislingid 

 Merilaasi luule
 Värsslugu lastele "Munapühad" Kirjandusmuuseumi Arhiivraamatukogu digiarhiivis Grafo: 
  Tarkvarastuudio kodulehel
 
 Kersti Merilaasi tekstile kirjutatud kooripoeem "Põhjarannik", ERR arhiiv

Eesti luuletajad
Eesti kirjanikud
Eesti NSV teenelised kirjanikud
Arbujad
Vana-Pärnu kalmistule maetud
Sündinud 1913
Surnud 1986
LisaGay Hamilton

LisaGay Hamilton (kasutatud on ka nimekujusid Lisa Gay Hamilton ja Lisagay Hamilton; sündinud 25. märtsil 1964 Los Angeleses) on ameerika näitlejanna.

Osaline filmograafia

Välislingid 
 

Hamilton, Lisa Gay
Hamilton, Lisa Gay
Proosa

Proosa (ladina keeles: prōsa) on levinuim keelekasutamise vorm. Proosavormi kasutatakse kirjanduses, ajakirjanduses, entsüklopeediates, filmides, filosoofias ja paljudes muudes kommunikatsioonivormides. Inimest, kes kirjutab proosat, nimetatakse proosakirjanikuks.

Eesti keeles kasutatakse sõna "proosa" tihtipeale ka ilukirjanduse tähenduses.

Teine keelekasutusvorm on luule.

Vaata ka
 Eesti proosa
 luule

Välislingid

Luule ja proosa
Modernistlik proosa

 Kirjandusteadus
Gert Helbemäe

Gert Helbemäe (kuni 1935. aastani Gert-Joachim Einborn; 10. november 1913 Tallinn – 15. juuli 1974 London) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik.

Elukäik 
Gert Helbemäe lõpetas Tallinna Prantsuse Lütseumi 1933. aastal. Seejärel töötas Vaba Maa reporterina, kus kirjutas ka ilukirjanduslikke palu. Tegi kaastööd ka ajalehtedele Roheline Post ja Uudisleht. Uudislehte kirjutas palju artikleid Tallinna ajaloost. Ajateenistuses viibides kirjutas kuuldemängu "Lumikellukeste sünd", mille saatis Eesti Ringhäälingule. Kuuldemäng võeti rõõmuga vastu ja paluti lisa. 

Helbemäe on kirjutanud umbes 30 kuuldemängu. Riigi Ringhäälingu kuuldemängude võistluselt 1939. aastal noppis Helbemäe kaks auhinda: "Maria viiul" sai esimese koha ja "Augusta Carolina" kolmanda. Helbemäe hakkas Riigi Ringhäälingu juures vabakutselisena tööle. Raadiotöö kõrvalt kirjutamiseks eriti aega ei jää. 

1941. aastal abiellus Gert Helbemäe Are Vanaveskiga.

Nõukogude okupatsiooni ajal oli ta ringhäälingus heliplaadikontsertide koostaja. Kuuldemänge rohkem ei kirjutanud. Saksa okupatsiooni ajal töötas raadio kirjandusosakonnas. 1944. aastal põgenes perekonnaga Saksamaale, kust siirdus 1947. aastal Inglismaale. Oli 1947. aastast ajalehe Eesti Hääl toimetaja.

Looming 

Gert Helbemäe romaanide tegevuskoht on enamasti Eesti ja Tallinn, ajaline perspektiiv ulatub keskajast kaasajani. Kirjutusviisis domineerib psühholoogiline realism.

Gert Helbemäe kirjutas 1943. aastal Eesti Leegionäride laulu sõnad (viis Priit Veebel).

Teosed 

"Lumikellukeste sünd" (1940)
"Augusta Carolina" (1942)
"Vana Toomas" (1944)
"Elamata elu" (romaan, 1952)
"Kägu odraokkaga" (romaan, 1953)
"Sellest mustast mungast" (1957–1958; 1998)
"Õekesed" (1955 ja 1994)
"Ohvrilaev" (1960)
"Ainult ajutiseks" (1964)
"Pagejad" (1971)
"Vaikija" (novellikogu, 1947)
"Üleliigne inimene" (näidend, 1972)
"Öö nõiapoes" (2002)

Viited

Kirjandus 
 Arvo Mägi, "Gert Helbemäe" (lühimonograafia). Lund 1968
 Maire Liivamets, "Gert Helbemäe" – ettekannete kogumikus "Välismaise eesti kirjanduse konverents Tallinnas 28. ja 29. nov. 1988", II osa, Tallinn 1989, lk. 52–70
 Maarja Vaino, "Gert Helbemäe kirjutatud elu" artikkel ajakirjas Looming nr 112013

Välislingid 

 

Eesti kirjanikud
Eesti ajakirjanikud
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Suurbritannias
Tallinna Prantsuse Lütseumi vilistlased
Sündinud 1913
Surnud 1974
Juhan Liivi luuleauhind

Juhan Liivi luuleauhind on kirjandusauhind, mida antakse eelmisel kalendriaastal esmatrükis avaldatud silmapaistva eestikeelse luuletuse eest, mida kannab liivilik vaimsus. Auhinda annab välja Peipsiääre vald koos Juhan Liivi nimelise Alatskivi Kooli ja Liivi Muuseumiga.

Juhan Liivi luuleauhinna laureaat tehakse teatavaks 30. aprillil. Auhinna saajale ei anta raha, vaid ta saab nahakunstnik Ülle Paabu ainueksemplarina valmistatud karjasemärsi. Samal päeval kirjutab laureaat Juhan Liivi kodutalu kambris auhinnatud luuletuse Liiviliku Luule Raamatusse.

Auhind asutati 1965. aastal ja on seega Eduard Vilde nimelise kirjandusauhinna kõrval Eesti vanim kirjandusauhind. Algselt andsid auhinda välja Alatskivi sovhoos ja Juhan Liivi nimeline Alatskivi Keskkool, seejärel tegid seda Alatskivi vald, Alatskivi Keskkool ja Liivi Muuseum. 2019. aastast annavad auhinda välja Juhan Liivi nimeline Alatskivi Kool, Peipsiääre vald ja Liivi Muuseum.

1970. aastatel oli auhinna väljaandmine keelatud, kuid 1984. aastast on auhinda jälle välja antud igal aastal.

Laureaadid 
 1965 – Debora Vaarandi, "Eesti mullad"
 1966 – Paul-Eerik Rummo, "Ikka Liivist mõteldes"
 1967 – Betti Alver, "Tähetund"
 1968 – Jaan Kaplinski, "Tolmust ja värvidest..."
 1969 – August Sang, "Mida mõtleb mees"
 1984 – Ain Kaalep, "Õnne piir"
 1985 – Juhan Viiding,  "Soov"
 1986 – Rein Sander, "Elujoon"
 1987 – Betti Alver, "Elul on väikene hingemaa"
 1988 – Viivi Luik, "On aastasaja lõpp. On öö"
 1989 – Vladimir Beekman, "Eesti naised"
 1990 – Kalju Lepik, "Valusad viisid"
 1991 – Doris Kareva, "Pühitsus"
 1992 – Mats Traat, "Oma riik"
 1993 – Hando Runnel, "Nii palju"
 1994 – Ene Mihkelson, "Eesti elu..."
 1995 – Mari Vallisoo, "Tarkust armastanud..."
 1996 – Ellen Niit, "Aeg voolab"
 1997 – Jüri Talvet, "Armastus"
 1998 – Kalju Lepik, "Ema portree"
 1999 – Ene Mihkelson, "Jah ikka veel..."
 2000 – Triin Soomets, "Sulle ma kingiksin sydame ..."
 2001 – Mari Vallisoo, "Ei ehita"
 2002 – Priidu Beier, "Teele!"
 2003 – Andres Ehin, "sügaval maa all elavad ..."
 2004 – Ly Seppel, "Eelkevadises metsas"
 2005 – Ülar Ploom, "Lamada karjamaal hiirehernes"
 2006 – Hasso Krull, "Sõlm"
 2007 – Tõnu Õnnepalu, "***Ootad kevadet ja siis ta jälle tuleb…"
 2008 – Eha Lättemäe, "***Kui talvekuu on paratamatu..."
 2009 – Triin Soomets, "***surm ei möödu meist; ta on kohal"
 2010 – Mehis Heinsaar, "***Öös mööduja käsi..."
 2011 – Kirsti Oidekivi, "***mu isa, kes sa oled kerge vaim"
 2012 – Jaan Kaplinski, "Nelikümmend aastat tagasi"
 2013 – Maarja Pärtna, "Sees"
 2014 – Lauri Sommer, "***Väikeste sammudega, hangeveertesse komistades..."
 2015 – Jüri Kolk, "arno apooria"
 2016 – Mart Kangur, "tahaks eesti / liivini lahti võtta"
 2017 – Heljo Mänd, "Salasõna"
 2018 – Andrus Kasemaa, "Oma kaasaegsetele"
 2019 – Kauksi Ülle, "Imäpuu"
 2020 – Triin Paja, "Öö on tume nagu õdede juuksed"
2021 – Berit Petolai, "Tõnkadi-lõnk"
2022 – Mirjam Parve, "***jahtuvas saunas..."

Viited 

Eesti kirjandusauhinnad
Juhan Liiv
Lõngused

Lõngused, ka motolõngused, olid 1960. aastate algupoolel Eestis kujunenud noorte subkultuur, õieti valitsevate või ametlike ringkondade poolhalvustav tõlkenimetus nii Eesti kui välismaa rockerite kohta. Samad või analoogilised subkultuurid Lääne-Euroopas ja USA-s kandsid nimetusi rockerid, teddyboyd, Greasers (USA) või raggare (Skandinaavia). Eestikeelne tõlkenimetus lõngused pärineb Juhan Smuulilt. (Sõna rocker tähendab inglise keeles 'rappuja' või 'kõikuja', aga seda võib tõlkida ka kui 'lõnkuja' või 'lõngus'. Eesti lõngused ise nimetasid ennast rockeriteks.

Lõngused olid üks esimesi noorte subkultuuri ilminguid Nõukogude Eestis ning see põhjustas ühiskonnas hulgaliselt kriitikat ja diskussioone. Maailmasõdade vahelisel ajal olid Eestis eksisteerinud juba graadepoisid, shimmypoisid ja schickid. Lõngustele järgnev subkultuur oli hipid. 

Lõngustele oli iseloomulik eriline, lõnkuv kõnnak, kitsad püksid, batad (inglise keeles nancy boy shoes, stompers või creepers), metallesemete kasutamine, agressiivne käitumine ja kalduvus tavakodanikke šokeerida. Kasutati erilist venitatud kõnemaneeri ja slängi. ("Segens, krae, kuhu kursid?" - "Mul täna kärulükkamine.") jne. Muusikas eelistati rock'n'rolli.

Tähtsamad kogunemiskohad olid Tallinnas Viru tänava alguses ning Tartus Raekoja platsi ja Rüütli (tol ajal 21. juuni) tänava nurgal. 

Lõnguste subkultuuri on kirjeldanud oma jutustustes Teet Kallas ja poeesias Arvi Siig.

"Käes kirjud lehed, sügis käib nüüd laialtkui mees, kes
plankudelepeoafišše kleebib.
RändlindudenaViru nurgal aial
reas poisid, seljas plastikaadist keebid.

Ma neid ei tunne.Minu ajal, tollal,
siin kogunesid hoopis teised vennad.Siin käisid
Viru Hirmja Nõmme Krahv
ja Dollarning nähti hulkumas siin
vahelka mind ennast."

Arvi Siig

Viited 

 november 1997, Sulev Vedler, Viru Aabram olevat kahemeetrine ambaal, kes kogub tunni ajaga 500 poissi oma lipu alla!

Eesti NSV
Subkultuurid
Eesti ühiskond
Eesti kultuur
Lõuna-Aafrika Liit

Lõuna-Aafrika Liit (inglise keeles Union of South Africa, hollandi keeles Unie van Zuid-Afrika, afrikaani keeles Unie van Suid-Afrika) oli Suurbritannia dominioon Aafrikas, Lõuna-Aafrika Vabariigi eelkäija.

Lõuna-Aafrika Liit eksisteeris ajavahemikus 31. mai 1910 kuni 31. mai 1961.

Aafrika
Peeter Torop

Peeter Torop (sündinud 28. novembril 1950) on eesti kirjandusteadlane ja semiootik. 

Torop õppis aastatel 1969–1974 Tartu Riiklikus Ülikoolis vene filoloogiat ja 1992–1995 Helsingi Ülikoolis ning kaitses 1995. aastal doktoriväitekirja "Тотальный перевод" ("Totaaltõlge").

Peeter Torop on uurinud tõlketeaduse aluseid, eesti keelde tõlkimise ajalugu ja tekstide käitumise semiootikat. Ta on Fjodor Dostojevski tekstide tõlgetest kokku pannud raamatu "Inimene on saladus" ning õpetanud Tartu Ülikoolis vene kirjandust.

Ta on Eesti Semiootika Seltsi esimees ja Tartu Ülikooli kultuurisemiootika professor.

Teoseid 
 "Тотальный перевод". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1995 (doktoriväitekiri)
 "Kultuurimärgid". Tartu: Ilmamaa, 1999 (artiklikogumik)
 "Tõlge ja kultuur". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2011 (monograafia)

Tunnustus
 1995 – Eesti Taassünni auhind
 2000 – stipendium "Ela ja sära"
 2011 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
2012 – stipendium "Ela ja sära"
 2019 – Tartu Ülikooli aumärk

Viited

Kirjandus

Välislingid 

Peeter Torop TÜ semiootika osakonna kodulehel

Tõlketeadlased
Eesti kirjandusteadlased
Eesti semiootikud
Eesti kultuuriteoreetikud
Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna professorid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1950
Inglismaa jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Inglismaa jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Jalgpalli sünnimaa Inglismaa siiani säravaim moment oli 1966. aastast, mil inglastel õnnestus oma kodumaa pinnal peetud MM-i finaalis alistada tollane Lääne-Saksamaa koondis tulemusega 4:2 ja võita ihaldatud trofee. 11. korda finaalturniiril osalev Inglismaa suutis valiksarjas edestada oma pidevat rivaali Saksamaad, võites alagrupis esikohta otsustavas kohtumises sakslasi võõrsil koguni 5:1.

Väravavahid

Kaitsjad

Poolkaitsjad

Ründajad

Peatreener  
Sven-Göran Eriksson 

2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
Inglismaa jalgpallikoondis
Paus (noodikiri)

Paus (pausis kreeka keeles "katkestus") on muusika noodikirja märk, millega tähistatakse heli puudumist ehk muusikalist vaikust ehk pausi. 

Mitmehäälses muusikas võib paus esineda ka üksikutes häältes. 

Generaalpaus tähistab üheaegset vaikust kõigis häältes.

Noodikirjas on kasutusel erinevate vältustega pausimärgid: täispaus (1), poolpaus (1/2), veerandpaus (1/4), kaheksandikpaus (1/8), kuueteistkümnendikpaus (1/16), kolmekümnekahendikpaus (1/32) jne.

Pausi järel asuv punkt liidab pausi vältusele poole, kaks punkti poole pluss veerandi, kolm punkti poole pluss veerandi pluss kaheksandiku tema algsest vältusest jne.

Noodikirjas on pausi vastandiks noot. 

Rütm
Raimond Kolk

Raimond Kolk (8. veebruar 1924 Saru vald, Võrumaa – 3. november 1992 Stockholm) oli eesti luuletaja ja proosakirjanik.

Elulugu 
 
Raimond Kolk sündis Võrumaal vallasekretäri pojana. Ta lõpetas 1943. aastal Tartu Õpetajate Seminari. Aastal 1944 põgenes Soome, kust siirdus Rootsi. Õppis Stockholmi Ülikoolis aastatel 1958–1963, kus omandas kõrghariduse riigiteaduse, rahvamajanduse ja statistika alal. Töötas Rootsi Põllutööministeeriumis ametnikuna.

Kolk kuulus vabatahtlikuna Soome armee jalaväerügementi JR 200.

Raimond Kolk kuulus kirjandusrühmitusse "Tuulisui" ja Eesti Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei Välismaise Koondise juhatusse.

Teosed 
Triloogia
"Vallavanema pärandustomp", romaan (1983), Lund
"Elu edeneb", romaan (1984), Lund
"Ajad muutuvad" (1989)
 
Luuleraamatud, valdavalt võrumurdelised
"Ütsik täht" (1946, samanimeline valikkogu 1989)
"Kõiv akna all" (1952)

Kogud
"Väikemees miks sa nutad?" Novelle ja jutustusi (1950)
"Müüdud sõrmus" (1959)
"Kiri" (1977)
"Võõral maal kirjutatud laulud 1940-1983" (1984)
"Tulisui ja teised" Mälestusi (1980) Stockholm

Romaanid
"Küla põleb kahest otsast" (1955 ja 2000)
"Sulajää" (1958), Lund
"Et mitte kunagi võita" (1969), Lund
"Mõned päevad septembris" (1972), Lund
"Truudus elu vastu" (1976), Lund
"Uskmatu Toomas" (1980), Lund

Lasteraamat
"Vähikuningas" (1957)

Tunnustus 
 1992 Bernard Kangro kirjanduspreemia

Viited

Kirjandus 
 Hellar Grabbi, "Paar haugatust vai ka näugatust Raimond Kolgi iin" (luule koondkogu "Võõral maal kirjutatud laulud" arvustus) – Mana 1986, nr. 55 ja Hellar Grabbi raamatus "Tulgu uus taevas", Virgela, Tallinn 1999, lk. 88–94
 Endel Mallene, "Võru- ja eestikeelne poeet Raimond Kolk" – Keel ja Kirjandus 1989, nr. 5, lk. 264–268
 Oskar Kruus, "Tagasivaade Raimond Kolga tööle" – Keel ja Kirjandus 1993, nr. 2, lk. 67–72
 Valev Uibopuu, "Luuleline elulähedus ehk Raimond Kolka mälestades" – Keel ja Kirjandus 1993, nr. 2, lk. 113–115
 Oskar Kruus, "Kirjanik Raimond Kolk: elukäik ja looming". Kuldvillaku kirjastus, Tallinn 1995, 175 lk.
 Jaan Kolk, "Raimond ja Vähikuningas" (kirjaniku poja mälestusi oma isast) – raamatus "Võro kirändüse luumine", Võro Instituut, Võru 2000, lk. 190–193

Välislingid 
 

Eesti luuletajad
Eesti kirjanikud
Võru kirjanikud
Soome 200. jalaväerügemendi koosseis
Stockholmi Ülikooli vilistlased
Eestlased Rootsis
Sündinud 1924
Surnud 1992
Lõuna-Korea jalgpallikoondis

Lõuna-Korea jalgpallikoondis on Lõuna-Korea rahvuskoondis jalgpallis.

Föderatsioon: Korea Football Association 

Aadress: 110-39, Kyeonji-Dong Chongro-Ku, Seoul 

President: Chung Mong-joon

Asutamisaasta: 1948

FIFA liige: 1954

Koht FIFA edetabelis:

Kõrgeim koht FIFA edetabelis: 

Koondise põhivorm: punane särk, sinised püksid, punased põlvikud

Koondise varuvorm: valge särk, punased püksid, valged põlvikud

Vaata ka 
Lõuna-Korea jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Lõuna-Korea jalgpallikoondis 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Lõuna-Korea jalgpallikoondis 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Välislingid 
Koduleht

Lõuna-Korea sport
Jalgpallikoondised
Vene

Vene (vanavene keeles Рѹ́сь; ladina keeles Ruthenia, vanapõhja keeles Garðaríki) on 9. sajandi lõpus kujunenud idaslaavi Kiievi-Vene tuumikala tähistav geograafiline nimetus, mis jäi regiooni tähistama ka pärast Kiievi-Vene killustumist. "Vene" oli selle riigi endanimi, "Kiievi-Vene" ja "Vana-Vene" aga sellele hiljem pandud nimed. Nimi "Vene" kannab tugevat riikluse traditsiooni, mis seostub esimese idaslaavi ühisriigi Kiievi-Vene pärandiga. Eesti keeles ei ole õige kasutada nime "Vene" Venemaa kohta. Seda vahet teevad ka venelased ise, kelle jaoks Vene on Русь, kuid Venemaa Россия.

"Vene" etümoloogia 
Vene ladinakeelse nime Ruteenia päritolu pole päris selge. 

Sõna "vene" päritolu kohta eesti keeles pole ühtset seisukohta. Arvatavasti tuleneb see Läänemere lõunakaldal elanud lääneslaavi hõimu venetite ehk veneetide nimest. Venetite otsesed järeltulijad tänapäeval on sorbid.

"Vene" kasutus ajaloos 
Julius Caesar nimetas üht Gallia hõimu nimega Ruteni, aga slaavlastega polnud sel hõimul pistmist. 

Esimest korda kasutati terminit teadaolevalt 12. sajandil Augsburgi aastaraamatutes. See võib olla seotud traditsiooniga, mille järgi barbarite hõime nimetati mõne antiikautorite mainitud nimega, nagu näiteks taanlasi nimetati daaklasteks ja sakslasi teutoonideks. 12. sajandi lõpuks oli nimi Ruteenia laialt levinud, sealhulgas paavsti koostatud dokumentides.

Leedu Suurvürstiriik koosnes enne Poolaga liitumist (1569) kolmest põhilisest alast: Litwa, kus elasid valgevenelased, Žemaitija, kus elasid leedulased, ja Russ või Ruteenia, kus elasid ukrainlased. Kogu vürstiriigi kultuurikeskuseks oli alguses Navahrudak (Novogorodok), seejärel Vilnius.

Kiiev oli Kiievi-Vene ajal õigeusu keskus. Hiljem, kuulutades ennast Ida-Rooma keisririigi pärijaks ja jätkajaks, hakkas Moskva suurvürstiriik ennastki Veneks nimetama, et koondada Moskvasse õigeusu jõud. Vana "Vene" termini asemel hakkasid venelased rakendama uut mõistet Väike-Vene Ukraina alade tähistamiseks. Sellest ajast alates nimetati ukrainlasi kuni 20. sajandini väikevenelasteks.

Poolakeelne nimetus Ruś märgib Lublini uniooni järgselt Rzeczpospolitas Poola Krooni maade hulka, st Poola kuningriigile kuulunud idaslaavi alasid. Praegu kuulub suurem osa neist aladest Ukraina koosseisu. Nimetus hõlmas Podlaasia, Ruśi, Belzi, Volõõnia, Podilski, Bratslavi, Kiievi ja Tšernigivi vojevoodkondi. Teatud juhtudel vastab poola Ruś'ile eesti keeles "Vene". Näiteks on Ruś Biała "Valge-Vene" ja Ruś Czarna "Must-Vene".

Rakendused väljaspool geograafiat 
Tartus sündinud keemik Carl Claus avastas 1844 ruteeniumi Uuralites kaevandatud plaatinamaagist ja nimetas selle Venemaa Keisririigi ladinapärase nime järgi.

Venemaa keskaeg
Ukraina keskaeg
Valgevene keskaeg
Paraguay jalgpallikoondis

Paraguay jalgpallikoondis on Paraguay rahvuskoondis jalgpallis.
Föderatsioon: Asociación Paraguayana de Fútbol

Aadress: Estadio de Sajonia, Calles Mayor Martinez y Alejo Garcia - Asuncion

President: Oscar Harrison 

Asutamisaasta: 1906

FIFA liige: 1921

Koht FIFA edetabelis: 30. koht (märts 2005) 

Kõrgeim koht FIFA edetabelis: 8. koht (juuli 2001)

Koondise põhivorm: punavalgetriibuline särk, sinised püksid, sinised põlvikud

Koondise varuvorm: valge särk, valged püksid, valged põlvikud

Vaata ka

Paraguay jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Paraguay jalgpallikoondis 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel

Välislingid 

Koduleht

Lõuna-Ameerika jalgpallikoondised
Paraguay sport
Maarahvas

Maarahvas on eestlaste varasem endanimetus, mille päritolu kohta on erinevaid hüpoteese. 

Tänapäeval kasutavad eestlaste kohta nimetust "maarahvas", eesti keele kohta "maakeel" ja Eesti kohta "Maavald" peamiselt maausulised ja taarausulised. 

Tavakeeles tähendab "maarahvas" maal ehk väljaspool linna elavaid inimesi, vastandina linnarahvale ehk linlastele.

Etümoloogia 

Liitsõna osadest maa on eeldatavasti vana ning uurali keeltele ühine (*maγe, mage, mae), rahvas on vanaskandinaavia (þrawwas - täiskasvanud inimesed) laen läänemeresoome keeltes.

Jürgen Beyeri järgi on tegu tõlkelaenuga keskaja saksa sõnast Landvolk ('põlisrahvas').

Kalle Eller on seesuguse etümoloogia vaidlustanud oma essees "Maarahvast", juhtides tähelepanu, et ka vadjalased on oma keelt nimetanud maa tšeeli, ilma et neil oleks olnud põhjust end "sakstele" vastandada "maa" rahvana. "Maarahva" mõiste oli endanimetusena kasutusel ka eesti asundustes Venemaal ("kraasna maarahvas", "luutsi maarahvas" jmt).

Viited 

 Wictionary East, Ost etc.

Vaata ka 

 Maakeel
 Maavald
 Mererahvas
 Rannarahvas

Kirjandus 
 Paul Ariste. Maakeel ja eesti keel. // Eesti NSV Teaduste Akadeemia Toimetised. Ühiskonnateaduste seeria 2. Tallinn 1956, lk 117–125
 Riho Grünthal. Livvistä liiviin. Itämerensuomalaiset etnonyymit. Castreniumin toimitteita 51. Helsinki: suomalais-ugrilainen laitos, Suomalais-Ugrilainen Seura 1997, lk 184–240
 Jürgen Beyer. Ist maarahvas (Landvolk), die alte Selbstbezeichnung der Esten, eine Lehnübersetzung? Eine Studie zur Begriffsgeschichte des Ostseeraums''. // Zeitschrift für Ostmitteleuropa-Forschung 56 (2007), lk 566–593

Välislingid 

 Kalle I. Eller, "Maarahvast"
 Rein Taagepera, "Maa rahva auto-genotsiid?"
 Jürgen Beyer, "Maarahvas kui saksa tõlkelaen"

Eesti
Theodore Dreiser

Theodore Herman Albert Dreiser (27. juuli 1871 USA, Indiana, Terre Haute – 28. detsember 1945 Los Angeles) oli ameerika kirjanik, naturalismi esindaja.

Teosed
"Õde Carrie" (1900, eesti keeles 1960)
"Ameerika tragöödia" (1925)
"Finantsist" (eesti keeles 1998)
"Jennie Gerhardt"

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1871
Surnud 1945
Narva veehoidla

Narva veehoidla on tehisveekogu Eesti ja Venemaa piiril Narva jõel Narvast lõunas.

1949. aastal asuti projekteerima ja ehitama Eesti-Vene suurimat hüdrotehnilist rajatist – Narva hüdroelektrijaama. Narva veehoidla rajati 1950. aastate alguses ja saavutas täismõõtmed 5. mail 1956. 

Veehoidla alla jäid mitu küla, vana kalmistu ja kabel ning osa külade (Bolšaja Žerdjanka, Ust-Žerdjanka, Krivasoo küla, Dolgaja Niva, Nizõ, Ust-Tšernovo (Усть-Черново), Uznovo  (Узново), Vääska) elanikud asustati ümber. Osaliselt jäid veehoidla alla Narva ja Pljussa jõesäng ning täielikult nn Pjata laht. 

Narva veehoidla loomiseks suleti ülalpool Kreenholmi saart Narva jõe säng 206 meetri pikkuse ja 9,2 meetri kõrguse betoonist ülevoolupaisuga, mis jagati üheteistkümneks avaks. Avadest saab läbi lasta vett 2450–2600 kuupmeetrit sekundis. Jääkaitseseinal on 13 ava, mis taluvad jää
survet kuni neli tonni ruutmeetri kohta.  

Narva veehoidla parempoolne muldtamm, pikkusega 350 meetrit, ühendab suublat ülevoolupaisuga ning vasakkalda oma (1294 meetrit) ülevoolupaisu vasakkaldaga.  Veehoidla saavutas täismõõtmed 5. mail 1956. aastal. Veehoidla pindalast (191 km²) on Eesti territooriumil 40 km². Veehoidla maht normaalse paisutatud veetaseme korral on 365 miljonit kuupmeetrit, sellest Eesti aladel 100 miljonit. 
Narva veehoidla suurim sügavus on 15 m, keskmine sügavus 1,8 m.

Veehoidla tamm on 9,2 meetri kõrgune ja 206 meetri pikkune.

Kaks saart veehoidlas said endale nime 2017. aastal. Nende nimed on Põhja-Svariksaar ja Lõuna-Svariksaar.

Veehoidlasse suubuvad muu hulgas Narva, Pljussa ja Pjata jõgi. Väljavool Soome lahte toimub Narva jõe kaudu.

Peamised kalaliigid on haug, ahven, särg, nurg ja roosärg.

Viited

Eesti veehoidlad
Narva geograafia
Narva-Jõesuu linn
Türgi jalgpallikoondis

Türgi jalgpallikoondis on Türgi jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Türgit rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.

Ajalugu 
1923. aastal asutatud Türgi jalgpalliliit astus veel samal aastal FIFA-sse.

Viimastel aastakümnetel on türklased liginenud Euroopa tippkoondiste tasemele. Esmakordselt võeti MM-i finaalturniirist osa 1954. aastal ja järgmist osalemist tuli oodata 48 aastat. Alles 1990. aastate keskpaigas hakkasid televisioon ja ärimaailm sporti toetama ja arendama. Kolm suuremat İstanbuli klubi (Galatasaray, Beşiktaş ja Fenerbahçe) hakkasid sisse ostma välisriikide staare. Nemad aga innustasid kohalikke tähti, nagu ründaja Hakan Şükür, parandama oma mänguoskusi ja kohaliku jalgpalli rahvuslikku profiili.

Rahvuskoondis jõudis EM-i finaalturniirile 1996 ja 2000, ning Galatasaray võitis esimese Türgi klubina UEFA karika. 2000. aasta EM-il jõuti veerandfinaali, kus jäädi alla 0:2 Portugalile.

2002. aasta MM-il olid türklased väga edukad. Alagrupis jäädi Brasiilia järel teiseks. Kaheksandikfinaalis kohtuti Jaapaniga ja võideti 1:0. Veerandfinaalis saadi võit 1:0 Senegali üle. Poolfinaalis tuli jälle vastaseks Brasiilia, kellele kaotati 0:1. Pronksimängus tuli vastaseks Lõuna-Korea ja saadi võit 3:2.

2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel jõuti poolfinaali, kus kaotati Saksamaale tulemusega 2:3.

Praegune koosseis 
Türgi koondis 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Mängud Eesti koondise vastu

Vaata ka 
Türgi jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli_maailmameistrivõistlustel

Välislingid 
Koduleht

Euroopa jalgpallikoondised
Koondis
Sümfoonia

Sümfoonia (kreeka keeles σύμφωνος sýmphōnos 'kokkukõlav, harmooniline'; itaalia keeles sinfonia) on muusikažanr, millesse kuuluvad erineva muusikavormi ja esituskoosseisuga, tavaliselt ilma solistita instrumentaalmuusika teosed. 

Sümfoonia tavaline esituskoosseis on tänapäeval sümfooniaorkester.

Mõiste
Sõna "sümfoonia" on moodustunud kahest kreekakeelsest sõnast syn (‘koos’) ja phōnē (‘kõlama’). Ladinakeelset sõna symphonia kasutati kesk- ja renessansiajal kooskõla tähenduses. 

Ilmselt on sõna algne tähendus olnud põhjuseks ka Giovanni Gabrieli ("Sacrae symphoniae", 1597), Heinrich Schützi ("Symphoniae sacrae", 1629) ja teiste heliloojate tavaliselt nii lauljaid kui ka muusikainstrumente kaasavate motettide pealkirjastamisel. 

17. sajandil tähistati sõnaga "sümfoonia" (sinfonia) ooperite, oratooriumite ja kantaatide instrumentaalseid sissejuhatusi, aariate ja ansamblite sissejuhatavaid instrumentaalseid ritornelle ning ansambliteoseid, mida võiks nimetada ka sonaatideks või kontsertideks. Põhjused, miks sarnaseid teoseid nimetati erineva nimetusega, olid muusikavälised: sümfoonia võis olla osa suuremast teosest, näiteks ooperist või oratooriumist, muusikasündmusest (akadeemiast) või jumalateenistusest. 

Tänapäevase mitmeosalise sümfoonia otseseks eelkäijaks oli ooperi avamäng, millel 18. sajandi alguseks oli kujunenud suhteliselt standardne kolmeosaline struktuur: kiire - aeglane - tantsuline kiire. Seda Alessandro Scarlatti ja tema kaasaegsete skeemi rakendati laialt ka väljaspool Itaaliat: põhiliselt Saksamaal ja Inglismaal ning vähem Prantsusmaal, kus valitses prantsuse avamäng. 

Sõnu "avamäng" ja "sümfoonia" peeti veel 18. sajandil sünonüümideks.

Ajalugu

16. ja 17. sajandi sümfoonia

Näiteks Johann Sebastian Bach nimetas sümfooniateks (sinfonia) nii Teise klahvpillipartiita esimest osa kui ka kolmehäälseid inventsioone.

18. sajandi sümfoonia
18. sajandil kujunes sümfoonia juhtivaks instrumentaalmuusika žanriks, mida klassitsismiajastu lõpuks iseloomustas neljaosaline sonaaditsükli vorm:
1. osa. Allegro (kiire), sonaat-allegro vormis. 
2. osa. Andante (või Adagio vms aeglases tempos), tihti variatsioonivormis.
3. osa. Menuett (või Skertso, tantsulise iseloomuga, 3-osalises vormis)
4. osa. Finaal (Allegro, Allegretto, Presto vms kiires tempos, tavaliselt rondovormis.) 
Sellises vormis sümfooniaid kirjutatakse tänaseni.

19. sajandi sümfoonia
19. sajandi romantilisel sümfoonial võis olla ka rohkem või vähem osi. Alates Ludwig van Beethoveni 9. sümfooniast võisid sümfoonia koosseisus olla ka lauljad.

20. ja 21. sajandi sümfoonia

Suuri sümfoonikuid

Klassitsism
Klassitsistlik sümfoonia kujunes välja 18. sajandil Viini klassikalise koolkonna (Haydni, Mozarti ja Beethoveni) loomingus.

Romantism

Vaata ka
Sümfooniate loend helistike järgi
Sümfoonia nr 1
Sümfoonia nr 2
Sümfoonia nr 3
Sümfoonia nr 4
Sümfoonia nr 5
Sümfoonia nr 6
9. sümfoonia needus

Välislingid

Citizendiumi artikkel
Mullutu laht

Mullutu laht (keskkonnaregistri kood VEE2088610) on Mullutu-Suurlahe läänepoolse osa, mis asub Saaremaal Kaarma ja Kärla vallas, Mullutu, Mändjala, Kogula ja Vennati küla ning Nasva aleviku juures. Mullutu ehk Suur Mullutu laht moodustab Vägara ehk Väike Mullutu lahe (ka Kiisajärv) ja Kellamäe lahe ehk Suurlahega koos Mullutu-Suurlahe.

Üldandmed 

Mullutu laht on enam liigestunud kaldajoonega kui Suurlaht. Põhjaosas on viis väikest laidu, millest suurimat, nn Rombirahu, kasutatakse heinamaana. Ida poolt ulatub järve suur poolsaar Hidre nukk. Mullutu laht on väga madal. Eriti madal on lahe põhjaosa, mis on kõigest 0,2–0,3 meetrit sügav. Ainult Nasva jõe suudmest loodes on sügavus ligikaudu 1,7 meetrit. Mullutu lahe kaldad on madalad ning paksult roogu kasvanud. Lahe lõunaosas lasub viirsavil umbes 1,7 meetri paksune liivakiht, mudakiht aga on õhuke, ligikaudu 0,4 m. Ainult lahe lääneosas on mudakihi paksus üle meetri.

Mullutu lahe pindala on 412,7 ha, kaldajoone pikkus on 19 530 meetrit ja suurim sügavus on 1,7 m.

Elustik 

Tänu Mullutu-Suurlahe tugevale ühendusele merega on kalastik liigirikas ja rohke. Leidub ahvenat, haugi, särge, roosärge, linaskit, kokre, kiiska, teibi, säinast, viidikat, rünti, lutsu ja angerjat. Lahestik on merekaladele eeskätt kudemis- ja turgutuspaigaks.

Taimestik 

Taimestik on lahestikus rohke, eriti Mullutu lahe põhjaosas. 1954. aastal leiti sealt 15 liiki makrofüüte. Mullutule on omapärane rohke pilliroog, mis kasvab tihedalt koos ja mida võib näha ka Kurgu ümbruses suurte kõrgusteni ulatumas.

Linaskite maimud panustavad taimestiku vohangule Mullutu lahes, sest nad hävitavad putukaid, kes toituvad taimedest ning hoiavad floorat muidu kontrolli all.

Välislingid 
 https://www.kalapeedia.ee/mullutu-laht-suur-mullutu-laht.html
 http://register.keskkonnainfo.ee/envreg/main#HTTPlW9XxMUTk8GFVcobfbTcNHmzunSPYZ
 https://infoleht.keskkonnainfo.ee/

Saaremaa valla järved
Simunapäev

Simunapäev on 28. oktoobril tähistatav apostlite Siimona ja Juuda Taddeuse mälestuspäev, neist esimese järgi on päev ka nimetuse saanud.

Lõuna-Tartumaal, Viljandimaal ja Võrumaal märkis see päev jäätumise algust ja talveteede ootust.

Eestis on neile apostlitele pühendatud Simuna kirik.

Keskajal oli Tallinna Püha Vaimu kirikus, Siimoni ja Juuda altar ja Tartu toomkirikus samanimeline kabel.

Välislingid
 Simunapäev Berta, eesti rahvakalendri tähtpäevade andmebaas

Eesti rahvakalender
Bjørn Dæhlie

Bjørn Erlend Dæhlie (sündinud 19. juunil 1967) on Norra endine murdmaasuusataja. Ta on 8-kordne olümpiavõitja ja 9-kordne maailmameister.

Dæhlie on võitnud taliolümpiamängudelt (1992, 1994 ja 1998) kokku 12 medalit: 8 kuld- ja 4 hõbemedalit. Samuti oli ta üliedukas maailmameistrivõistlustel (1991, 1993, 1995, 1997 ja 1999), kus ta sai kokku 17 medalit, millest 9 olid kuldsed. Eriti edukas aasta oli 1997, kui ta sai maailmameistrivõistlustel medali kõigilt viielt alalt.

Maailmakarikavõistlustel võitis ta üldkarika 6 korda ja võitis 46 MK-etappi, mis on kõigi aegade parim tulemus.

1992 sai Bjørn Dæhlie koos Vegard Ulvangiga Peer Gynti auhinna, mis antakse kord aastas Norrat maailmas positiivselt tutvustanud isikule.

Praegu tegeleb Dæhlie spordirõivaste disainimise ja tootmisega.

Saavutused

Olümpiamängudelt

 1992  Albertville'is 
  olümpiavõitja 25 km jälitussõidus
  olümpiavõitja 50 km vabastiilis
  olümpiavõitja 4×10 km teatesõidus
  hõbemedal 30 km klassikas
 1994  Lillehammeris 
  olümpiavõitja 10 km klassikas
  olümpiavõitja 15 km jälitussõidus
  hõbemedal 30 km vabastiilis
  hõbemedal meeste 4×10 km teatesõidus
 1998  Naganos 
  olümpiavõitja 10 km klassikas
  olümpiavõitja 50 km vabastiilis
  olümpiavõitja meeste 4×10 km teatesõidus
  hõbemedal 15 km jälitussõidus

Maailmameistrivõistlustel 

 1991  Val di Fiemmes
  maailmameister 15 km vabastiilis
  maailmameister 4×10 km teatesõidus
 1993  Falunis
  maailmameister 30 km klassikas
  maailmameister 4×10 km teatesõidus
  maailmameister jälitussõidus
  pronksmedal 50 km vabastiilis
 1995  Thunder Bay’s
  maailmameister 4×10 km teatesõidus
  hõbemedal 30 km klassikas
  hõbemedal 10 km klassikas
  hõbemedal 50 km klassikas
 1997  Trondheimis
  maailmameister 10 km klassikas
  maailmameister 15 km jälitussõit vabastiilis
  maailmameister 4×10 km teatesõidus
  hõbemedal 30 km vabastiilis
  pronksmedal 50 km klassikas
 1999  Ramsaus
  hõbemedal 4×10 km teatesõidus
  pronksmedal 30 km vabastiilis

Maailma karikavõistlustel

Maailma karikas  

 1. koht: 1992, 1993, 1995, 1996, 1997, 1999 
 2. koht: 1994, 1998 
 3. koht: 1990, 1991

Karikavõistluste etapivõidud 

Bjørn Dæhlie osales 117 maailma karikavõistluste etapil ja jõudis kolme parema hulka 81 korda, millest 46 ta võitis.

Tunnustus
1997 Aftenposteni kuldmedal

Vaata ka

Suusatamine 1992. aasta taliolümpiamängudel
Suusatamine 1994. aasta taliolümpiamängudel
Suusatamine 1998. aasta taliolümpiamängudel

Välislingid 

Koduleht
 

Norra murdmaasuusatajad
Sündinud 1967