joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
1229

1229. aasta

Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand

Aastakümned: 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad - 1220. aastad - 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 

Aastad: 1224 1225 1226 1227 1228 - 1229 - 1230 1231 1232 1233 1234

Sündmused maailmas 
 Asutati Turu linn, mis on Soome vanim linn.
 Lõppes Kuues ristisõda. Sõda juhtinud Saksa-Rooma keiser Friedrich II kuulutas ennast Jeruusalemma kuningaks.
 Pärast lüüasaamist Olustra lahingus kukutati Rootsi kuninga troonilt Erik Eriksson. Troonile tõusis Knut Holmgersson.
 Riia piiskopiks valiti Nicolaus von Nauen.
 Roomas rajati püsivalt tegutsema hakanud Inkvisitsioon.

Sündmused Eestis 

 ...

Sündinud 

 ...

Surnud 
piiskop Albert, Riia piiskop, eesti vallutamise peaorganisaator.
 ...

1229
1241

1241. aasta

Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand

Aastakümned: 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad - 1240. aastad - 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 

Aastad: 1236 1237 1238 1239 1240 - 1241 - 1242 1243 1244 1245 1246

Sündmused maailmas 

 ...

Sündmused Eestis 

Aasta alguses tegid Liivi orduvennad, Viru vasallid ja eestlased edukaid sõjaretki Vadjamaale
Aprillis sõlmisid Saare-Lääne piiskop ja Liivi ordu leppe, mille eesmärk oli Taanit mitte kaasata Venemaa-vastastesse aktsioonidesse.
Suvel tõrjus vürst Aleksander Nevski Liivi ordu väed Vadjamaalt tagasi.
 Paljude Põhja-Eesti kohtade esmamaining Taani hindamisraamatus.
 Liivimaa ordumeister Andreas von Velven sõlmis lepingu saarlastega.

Sündinud 

 ...

Surnud 
 28. märts – Valdemar Võitja, Taani kuningas
 22. august – Gregorius IX, paavst
 23. september – Snorri Sturluson, Islandi ajaloolane, luuletaja ja poliitik
 26. september - Fujiwara no Teika, jaapani luuletaja

Viited

1241
1270

1270. aasta oli 13. sajandi 70. aasta.

Sündmused maailmas 

 30. oktoober - Algas kaheksas ja viimane ristisõda.

Sündmused Eestis 

 Leedulaste vallutusreke ajal eestisse toimus lahing Leedu väe ja Mõõgavendade ordu, Tartu piiskopi ja Saare-Lääne piiskopi vägede vahel Virtsu lähedal merejääl, mille viimased võitsid.

Sündinud 

 ...

Surnud 

 16. veebruar – Otto von Lutterberg, Liivimaa ordumeister

1270
IMZ-Ural

IMZ - Irbitski Mototsikletnõi Zavod (Irbiti Mootorrattatehas, Ирбитский мотоциклетный завод = ИМЗ) on Vene (peamiselt külgkorviga) mootorrataste valmistaja. 

Tootearendus algas 1939. aastal salaja ostetud viie BMW R71 mootorratta kopeerimisega. Esimene mudel M-72 sai valmis 1941. Alguses asus tehas Moskvas, aga Natsi-Saksamaa vägede lähenemisel viidi see üle Irbiti.

Sarnane mudel on Ukrainas arendatav Dnepr.

Välislingid 
 Uralmoto
 Rootsi Dnepri & Urali klubi
 Taani Dnepri & Urali Klubi
 http://dmoz.org/Recreation/Motorcycles/Makes_and_Models/Ural/
 http://www.ural.com.au/history.html

Tööstusettevõtted
Venemaa ettevõtted
Mootorrattad
Cooki väin

Cooki väin eraldab Uus-Meremaa Lõunasaart Põhjasaarest ja ühendab Tasmani merd Vaikse ookeaniga.

Laius on 23 km, keskmine sügavus 128 m. Cooki väinas on tugevad loodehoovused, ka puhuvad seal tugevad tuuled, seetõttu on laevadel väina raske ületada. Väina mõlemad kaldad on lahtedega liigestatud; põhjakaldal asub Wellingtoni linn.

Nimi on antud esimese eurooplasena 1770. aastal läbi väina purjetanud James Cooki järgi.

Vaikse ookeani väinad
Uus-Meremaa geograafia
Abhaasia lipp

Abhaasia lipp on Abhaasia Vabariigi lipp.

Lipul on seitse võrdse laiusega horisontaalset laidu - vaheldumisi kokku neli rohelist ja kolm valget. 

Vardapoolses ülanurgas on purpurne laid mõõtmetega kolm horisontaallaidu x 0,38 lipu pikkust. Selle keskel asub valget värvi valge paremkäsi, mille kohal on poolkaares seitse valget viieharulist tähte.

Gruusia lipud
Abhaasia
KNAB

Kohanimeandmebaas (KNAB) on Eesti Keele Instituudi (EKI) kohanimeandmebaas. Sisaldab Eesti kohanimede ja välisriikide kohanimede andmebaasi.

Kirjandus
Peeter Päll Maailma kohanimed. Eesti Keele Sihtasutus. 1999. ISBN 9985-9218-5-2

Välislingid
KNAB – EKI kohanimeandmebaas

Andmebaasid
Eesti keel
Illar Link

Illar Link (22. november 1930 – 13. aprill 1998) oli eesti purilendur ja mäesuusataja, 1965–1979 lendur-instruktor.

Ta lõpetas aastal 1953 Tallinna Arhitektuuri- ja Ehitustehnikumi. Aastatel 1960–1964 õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis autoteede ja sildade erialal.

1972. aastal saavutas ta Jugoslaavias  purilennu maailmameistrivõistlustel, Nõukogude Liidu võistkonna võistlejana, FAI purilennukite vabaklassis 15. koha. 

Nõukogude Liidu purilennukeskuses Orjolis 1968. aastal toimunud rahvusvahelistel (sotsialismileeri riikide) purilennuvõistlustel võitis Link standardklassi mitmevõistluses kuldmedali, millega ta neil võistlustel täitis ühtlasi ka NSV Liidu spordijärgu Suurmeister (NSV Liidu rahvusvahelise klassi meistersportlase järk) normi. 1972. aastal toimunud järjekordsetel sotsialismimaade purilennuvõistlustel Orjolis võitis Illar Link esikoha purilennukite vabaklassi mitmevõistluses. Ta on Nõukogude Liidu purilennu meistrivõistlustel aastatel 1966–1975 võitnud üksikharjutustes medaleid, samuti on ta mitmekordne Eesti NSV purilennu meistrivõistluste võitja.

Isiklikku 
Tema teine abikaasa oli purilendur Eda Laan.

Viited

Välislingid 
13. Maailma meistrivõistlused purilennus, Jugoslaavia
Osalemisest maailmameistrivõistlustel ja lennukist
 

Eesti purilendurid
Eesti lendurid
Eesti mäesuusatajad
Nõukogude Liidu sportlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1930
Surnud 1998
Nõukogude Liidu lendurid
Sakraalarhitektuur

Sakraalarhitektuur (ladina keelest sacer 'püha') on kultusliku otstarbega arhitektuur. Sakraalehitis on hoone, kus kohtuvad religiooni järgijad, et läbi viia tseremooniaid, palvusi ja muid religioosseid toiminguid. Usklike jaoks on sakraalhooned pühad.

Sakraalarhitektuur ja religioosne sümboolika on kunstiajaloo oluline osa. Tavaliselt iseloomustab sakraalhooneid eriline, igale religioonile ja ka kultuurile spetsiifiline põhiplaan, ehitustraditsioon ja dekoor. Arhitektuuriajalugu tegeleb mineviku arhitektuuri uurimisel sakraalehitistega rohkem kui ühegi muu hooneliigiga, sest enamikule minevikku jäänud kultuuridele on omane olnud ehitada religiooniga seotud hooned, nagu templid ja kirikud, kõige võimsamateks, püsivamateks ja mõjukamateks hooneteks kogukonnas.

Sakraalarhitektuurist erineb ilmaliku otstarbega profaanarhitektuur.

Põhimõtted 
Sakraalehitis on õpetus kivis, väljendades arusaama maailmast ja vastava religiooni põhiseisukohti. Sageli on hoone täpselt orienteeritud taevakehade või ilmakaarte järgi (neoliitikumi megaliitehitised, Egiptuse templid, ida-lääne suuna järgimine Euroopa kirikuehituses jne). Muutused sakraalarhitektuuris tähendavad ka muutusi ühiskondlikus teadvuses.

Sakraalehitiste nimistu

Kristluse-eelsed religioonid 
 Tempel
 Rooma tempel
 Fanum
 Kreeka tempel
 Egiptuse tempel
 Mithraeum
 Etruski tempel
 Tsikuraat
 Ġgantija

Kristlus 
 Martyrion
 Basiilika
 Ristkuppelkirik
 Katedraal
 Kirik
 Katholikon
 Kabel
 Capilla abierta
 Capilla posa
 Baptisteerium
 Krüpt
 Palverännukirik
 Kloostrikirik
 Kollegiaatkirik
 Conjurador
 Dekanaalkirik
 Oratoorium
 Tsässon

Teised aabrahamlikud religioonid 
 Sünagoog
 Jeruusalemma tempel
 Mošee

Muud religioonid 
 Mandir
 Pagood
 Stuupa
 Tšaitja
 Džainistlik tempel
 Gurdwārā
 Šinto pühamu
 Teokalli

Vaata ka 
 Pühapaik
 Palverännukoht
 Ohvrikivi
 Lohukivi

Viited 

Arhitektuur
Religioon
Impeerium

Impeeriumiks (ladina keeles Imperium;  Vana-Roomas nimetati kõrgete ametnike ametivõimu) on poliitilise organiseerumise vorm, milles ühiskonna juhid ülemvõimu pakkuvas riigis loovad võrgustiku välismaistest liitlas-eliitidest, kes tunnistavad oma madalamat positsiooni rahvusvahelises poliitikas ning kellel vastutasuks kindlustatakse julgeolek. Impeerium sisaldab riikide vahel võimusuhete asümmeetriat, kus juhtival riigil on mõjuvõim teise riigi üle viisil, mida teisel riigil pole juhtiva riigi üle.

Rooma impeeriumi väline tunnus oli fasces. Impeerium anti edasi rahvakoosolekul valituile lex curiata de imperia alusel. See hõlmas peamiselt sõjaväelist võimu ja õigusemõistmist.

Alates 1. sajandist e.m.a hakkas impeerium tähendama ka ala, kus riigiametnik oma võimu kasutas. Keisririigi ajal hakati Rooma riiki nimetama Imperium Romanumiks.

Rooma traditsiooni jätkasid tegelikult või näiliselt Bütsants ja Karl Suure ja tema järglaste riik, mida juba enne Karli keisriks kroonimist 800. aastal nimetati kristlikuks impeeriumiks (Christianum imperium). Impeeriumideks nimetasid end ka Saksa-Rooma riik ja Tsaari-Venemaa.

Kesk- ja uusajal hakati sõna "impeerium" (inglise ja prantsuse keeles empire) kasutama maailmariigi tähenduses. Sellest tuleb ka sõna "imperialism".

Riik
Vana-Rooma valitsemine
Naiste jalgpalli maailmameistrivõistlused

Naiste jalgpalli maailmameistrivõistlused on FIFA poolt korraldatavad maailmameistrivõistlused jalgpallis, kus osalevad naiste rahvuskoondised ja mida peetakse iga nelja aasta tagant alates aastast 1991.

Naiste jalgpalli maailmameistrivõistluste finaalmängud

Jalgpalli maailmameistrivõistlused
Sirikit

Sirikit (sündinud 12. augustil 1932) oli Tai kuninganna alates 28. aprillist 1950 13. oktoobrini 2016.

Ta on prints Chandaburi Suranathi (Mom Chao Nakkhatra Mangkala Kitiyakara) ja Mom Luang Bua Kitiyakara (neiuna Mom Luang Bua Snidwongse) tütar. 

Ta omandas hariduse Euroopas.

Sirikit Kitiyakara abikaasa oli kuningas Bhumibol Adulyadej (1927–2016) ja neil on neli last:

 printsess Ubolratana Rajakanya (sündis 5. aprillil 1951)
 kuningas Maha Vajiralongkorn (sündis 28. juulil 1952)
 printsess Maha Chakri Sirindhorn (sündis 2. aprillil 1955)
 printsess Chulabhorn Valayalaksana (sündis 4. juulil 1957)

Tai inimesed
Sündinud 1932
Kalmer Tennosaar

Kalmer Tennosaar (23. november 1928 Kiidjärve, Vastse-Kuuste vald – 20. september 2004 Tallinn) oli eesti laulja.

Noorus ja haridus
Tennosaar kasvas üles Kiidjärvel, kus tema isa pidas möldri ametit. Tennosaar ütles enda kohta "Kiidjärve poiss".

Aastatel 1945–1949 õppis Tartu Õpetajate Seminaris. Aastatel 1948–1953 õppis laulmist Tartu muusikakoolis Rudolf Jõksi ja Salme Kanni klassis.
 
Seejärel õppis kaks aastat Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteadust. Aastatel 1956–1958 õppis Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Linda Sauli ja Aleksander Arderi klassis, kuid stuudium jäi lõpetamata.

Töökäik
1955. aastal võitis Eesti Televisiooni diktorite konkursi. 1. jaanuarist 1956 alustas ta tööd Eesti Televisioonis diktorina, hiljem jätkas muusikasaadete toimetajana (1957–1962 ja pärast 1968).

Ta esitas 1961. aasta lauluvõistluse võitnud laulu "Jamaika hällilaul" (Arne Oit, sõnad Heldur Karmo)

Väga populaarne oli tema juhitud laste laulusaade "Entel-tentel", tänu millele tema üldtuntud hüüdnimeks sai "onu Kalmer".

Aastatel 1962–1968 keskendus Tennosaar lauljakarjäärile, tehes teletöös pausi. Tema sel perioodil salvestatud lauludest on tuntuim "Vana klaver" ("Suusabaasis on tantsupidu ..."), mille meloodia oli kirjutanud Gennadi Podelski ja sõnad Uno Laht.

1968. aastal saabus suur populaarsus saadetega "Entel-tentel" ja "Trika-trei" Eesti Televisiooni ekraanil.

Tunnustus
1957 – Moskva Noorsoofestivali medal
1967 – Eesti NSV teeneline kunstnik
2001 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Näitleja Liina Tennosaar on tema tütar. Tal on ka teine tütar Kadri Tennosaar.

Viited

Kirjandus
Enno Tammer, "Elu jälg. Tuntud eestlaste elulood". Tänapäev, Tallinn 2005, lk. 149–266

Välislingid
Postimees
Kalmer Tennosaar pidi vanuigi tunnistama: maailm on julm ja unustab kiiresti!
 Kalmer Tennosaare nurgake. Kuidas laulja Kalmer Tennosaare arhiiv Kiidjärve raamatukogu-seltsimajja jõudis?

Eesti lauljad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 2004
Andris Andreiko

Andris Andreiko (17. oktoober 1942 Riia – 10. märts 1976 Riia) oli läti kabetaja, kolmekordne maailmameister rahvusvahelises kabes (1968, 1969, 1972).

Ta oli rahvusvaheline suurmeister aastast 1966.

Esimest korda tuli ta maailmameistriks 1968 Itaalias Bolzanos peetud turniiri võitjana. Teise maailmameistritiitli võitis ta 1969. aastal Moskvas peetud tiitlimatšil Ton Sijbrandsiga, kolmanda Tallinnas peetud matšis Iser Kupermaniga 1972. aastal
  
Maailmameistrivõistlustel on ta peale kolme võidu kahel korral jäänud teiseks. Euroopa meistrivõistlused on ta ühel korral võitnud (Itaalia, Arco, 1974), kaks korda jäänud teiseks ja ühe korra kolmandaks. Andreiko oli ka kaheksakordne Nõukogude Liidu meister (1961, 1965, 1966, 1968, 1970, 1971, 1972, 1975). Kolmel korral tuli ta teiseks. Rahvusvahelistel turniiridel sai ta 10 esikohta, 9 teist kohta ja ühe kolmanda koha. 

Andreiko mängis teravalt kombinatsioonilist mängu riski piiril. Tal oli äärmiselt hea mälu ja võime väga kiiresti variante arvestada. Ta jälgis pidevalt teooriauuringuid. Samuti tugines ta intuitsioonile. Ta reageeris väga kiiresti, mistõttu ta mängis väga hästi ajahädas ja välkpartiides. Hilisemad analüüsid näitasid, et isegi kõige ebatavalisemad intuitiivselt tehtud käigud olid õigustatud.  

Ta lähtus positsioonist ning väitis, et partii kui tervik ei tekita temas mingeid positiivseid emotsioone. Ta ei armastanud teoretiseerida ega teha spekulatiivseid üldistusi.  

Peale selle võttis ta alati arvesse mängupartneri isikut. Ta tõi maailma kabesse psühholoogilise mängumaneeri. Andreiko oli väga auahne ja võitluslik. Ta ei halastanud enesele ega mängupartneritele. Ta elas kaotusi raskelt üle. Tema sõnul elab kabetaja ühe partii kestel läbi rohkem emotsioone kui tavakodanik terve aasta jooksul. Näiteks kui ta 1962. aastal NSV Liidu meistrivõistlustel oma esimesele kabetreenerile Valdis Zvirbulisele kaotas, ei rääkinud ta tollega päev läbi ühtegi sõna. Andreiko muutus ajapikku väga kinniseks ning oli suhtlemises mõnikord järsk. Teised tajusid seda sageli upsakusena. See muutis ta üksildaseks.  

Ta oli alati valmis võistlema kellega tahes ja milles tahes. Ta võis päevade kaupa Aivars Ģipslisega välkmalet mängida. Roomas võttis ta kord osa Itaalia kabe turniirist, olles mängureeglitega tutvunud mõni minut enne algust, ning võitis selle. 1975. aastal esines ta edukalt NSV Liidu karikavõistlustel Vene kabes. 

Andreiko käitus sageli nagu poisike. Anatoli Gantvarg meenutab, kuidas nad kord rahvast täis linnatänaval Andrise ettepanekul võidu jooksid. 

1976. aastal leiti ta oma korterist tapetuna.

Riias peetakse Andris Andreiko mälestusvõistlusi.

Välislingid

Fotod; allikas
Foto
Fotod

Läti kabetajad
Sündinud 1942
Surnud 1976
Vjatšeslav Štšegolev

Vjatšeslav Štšegolev vene keeles Вячеслав Иванович Щеголев (sündinud 30. detsember 1940 Moskvas) on Venemaa kabetaja, maailmameister aastail 1960 ja 1964. 

NSV Liidu meister rahvusvahelises kabes 1959, 1963, 1964 ja 1976.

Venemaa kabetajad
Sündinud 1940
Rutja

Rutja on küla Põhja-Eestis Haljala vallas, Soome lahe rannikul, Selja jõe läänekaldal.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vihula valda.

Asub Kundast umbes 10 km kaugusel läänes. Piirneb idas Karepaga. 

Rutjal on kaunid rannad ja männimetsad. Külast lääne pool asub Rutja lennuväli. 

Küla esmamaining on aastast 1489.

Rutjal asub mälestuskivi piirivalvekoerale Dembele.

Viited

Välislingid
Urmas Jaagant. Rutja rannakülade elanikud on laskevälja rajamise vastu. EPL, 19. november 2008

Haljala vald
Lääne-Viru maakonna külad
Ton Sijbrands

Ton Sijbrands (õieti Teunis Sijbrands; sündinud 15. detsembril 1949 Amsterdamis) on Hollandi kabetaja, maailmameister rahvusvahelises kabes 1972 ja 1973.

Esimest korda tuli ta maailmameistriks 22. mail 1972.

Ta on ka neljakordne Euroopa (1967, 1968, 1969 ja 1971) ning 6-kordne Hollandi meister (1967, 1969, 1970, 1971, 1973 ja 1988). Pärast teist maailmameistritiitlit loobus ta tippkabest ning pühendus ala populariseerimisele. 

Ta on pimesimultaani maailmarekordi omanik. 

Ta annab välja kabeajakirja Dammen ning tal on  iganädalane rubriik Hollandi suuruselt teises ajalehes Volkskrant.

Tom Sijbrandsil on kabemaailmas väga suur autoriteet.  

Sijbrandsil on lopsakad punakasblondid lokid. Kord visati ta koolist välja, sest ta keeldus juuksuri juurde minemast.

Välislingid
Fotod
Fotod: simultaani andmas
Ton Sijbrands

Hollandi kabetajad
Sündinud 1949
Basuutomaa

Basuutomaa oli Suurbritannia koloonia, mis rajati 1884. aastal, kui Kapimaa koloonia ei saanud territooriumi haldamisega hakkama. Koloonia jagunes seitsmeks administratiivseks piirkonnaks: Berea, Leribe, Maseru, Mohales Hoek, Mafeteng, Qacha's Nek ja Quthing.

Basuutomaa iseseisvus 4. oktoobril 1966 ja nimetati Lesotho kuningriigiks.

Ajalugu
Aastatel 1856-1868 oli Basuuto kaasatud konflikti Oranje Vaba Riigiga. Kuningas Moshoeshoe I lootis saada brittidelt kaitset. Ta kirjutas 29. augustil 1865 kirja Sir Philip Edmond Wodehouse'ile, kes oli Kapimaa koloonia kuberner. 

Juulis 1866, viidates eelnevatele kirjadele, kirjutas Basuuto pealik:

Lõpuks sai kuberner jaanuaris 1868 dokumendi, mille oli 9. detsembril 1867 allkirjastanud koloniaalsekretär ning millega anti luba liita Basuutomaa Nataliga (mitte Kapimaaga nagu Wodehouse oli soovinud). 12. märtsil 1868 anti teada, et basuutod on saanud Briti alamateks ning Basuutomaa Briti territooriumiks. Basuutomaa ei liidetud Nataliga, vaid anti Lõuna-Aafrika kõrge komisjonäri hallata. 

Kolm aastat hiljem liideti Basuutomaa Hea Lootuse Neeme parlamendi otsusega siiski Kapimaa kolooniaga; otsus kinnitati 3. novembril 1871. Kuna Kapimaaga liitumine polnud rahva seas populaarne, sai Basuutomaast 1884. aastal eraldi koloniaalala, mis oli kohaliku kõrge komisjonäri kaudu otseses kuninganna (ning Briti seadusandliku ja täidesaatva võimu) alluvuses.

Briti endised kolooniad
Heinrich Mark

Heinrich Mark (1. oktoober 1911 Otsa talu, Karaski, Kõlleste vald, Võrumaa – 2. august 2004 Stockholm) oli Eesti jurist, õpetaja ja poliitik. Ta oli peaministri asetäitja aastatel 1971–1990 ning peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis aastail 1990–1992.

Haridus 
Mark omandas alghariduse aastail 1920–1924 Võrumaal Karaski algkoolis ja 1924–1926 Kanepi algkoolis. 1926–1930 jätkas õpinguid 1926–1930 Võru Õpetajate Seminaris, selle sulgemise järel aastail 1930–1932 Tartu Õpetajate Seminaris.

Aastail 1933–1938 õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (diplomitöö: E. V. Tartu Ülikooli üliõpilaskond).

Töö- ja ametikohad 
1933–1938 ja 1940–1941 Tartus ning 1941–1942 Tallinnas algkooliõpetaja
1940 vandeadvokaat Peeter Sepa abi Tartus
1940, pärast Eesti okupeerimist, lühikest aega Tartu Riikliku Ülikooli sekretär, lahkus rektor Hans Kruusi soovitusel
1941–1943 vandeadvokaadi abi Tallinnas
1943 põgenes Soome, oli Eesti Büroo organiseerijaid ja ajalehe Malevlane peatoimetaja abi
1944. aastast Riikliku Välismaalaste Komisjoni assistent Rootsis
1945–1956 Eesti Komitee koolitoimkonna esimees, osales Rootsi eesti koolide asutamisel
1951–1979 Eesti Rahvusnõukogu peasekretär
1954–1975 Eesti Komitee büroojuhataja ja abiesimees
1975–1982 Eesti Komitee esimees, aastast 1982 auesimees

Poliitiline tegevus 
1939 valiti Tartu linnavolinikuks.
1940 kandideeris II Riigivolikogu valimistel Eesti Töötava Rahva Liidu vastaskandidaadina, kõrvaldati kandidaatide nimekirjast.
 1951–1979 oli Heinrich Mark Eesti Rahvusnõukogu peasekretär
 1953–1971 oli Heinrich Mark eksiilvalitsuse riigisekretär
 Heinrich Mark valiti 1966. aastal, 1968. aastal ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse
 1971–1990 peaministri asetäitja
 1971–1973 sõjaminister
 8. mai 1971 – 1. märts 1990 Teenetemärkide Komitee esimees
1. märts 1990 – 8. oktoober 1992 peaminister presidendi ülesannetes

Mälestuse jäädvustamine 
30. septembril 2011 andis Eesti Post seitsmenda margina sarjast "Eesti Vabariigi riigipead 1918–2018" välja postmargi "Heinrich Mark 100".

Tunnustus 
 1998 – Tartu Ülikooli õigusteaduse audoktor
 Eesti Kirjanduse Seltsi auliige
 Eesti Rahvusfondi kuldmärk
 Poola Vabariigi I klassi kuldteenetemärk
 1996 – Eesti Vabariigi Riigivapi II klassi teenetemärk

Vaata ka 
 Heinrich Marga valitsus
 Heinrich Marga poolt ülendatud ohvitseride loend

Viited

Välislingid 

 TLÜAR väliseesti isikud
 TÜ üliõpilased
 Eesti postmark "Heinrich Mark 100" 

Eesti eksiilvalitsuse liikmed
Eesti riigisekretärid
Tartu linnavolikogu liikmed
II Riigivolikogu vastaskandidaadid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Riigivapi II klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu ülikooli audoktorid
Eestlased Rootsis
Stockholmi Metsakalmistule maetud
Sündinud 1911
Surnud 2004
Efemeriid

Efemeriidid on taevamehaanika seaduste põhjal arvutatud tabelid, mis sisaldavad taevakehade (peamiselt tähtede, komeetide, planeetide ja Päikesesüsteemi tehiskehade) asendeid mingite kindlate ajahetkede jada ulatuses. Efemeriide avaldatakse astronoomia aastaraamatuis ja kalendreis.

Efemeriide kasutatakse astronoomias ning teistes eluvaldkondades, kus vajatakse infot taevakehade näivate asukohtade kohta taevasfääril või kasutatakse nende asukoha infot -- näiteks navigatsioonis merenduses. Efemeriide kasutab ka astroloogia.

Taevakehade näivad asukohad taevas tuuakse efemeriidides ära reeglina mingite teatud Maa punktide jaoks, harvem Maa keskpunkti jaoks. Tavapäraste astronoomiliste nähtuste korral kasutatakse tüüpiliselt ajasammuks ühte ööpäeva, kuid kiiresti liikuvate taevakehade jaoks võidakse kasutada ka tihedamat ajasammu.

Tihti avaldatakse efemeriide aastate või pikemate ajavahemike jaoks raamatutena. Paberile trükitud efemeriidide tähtsus on aja jooksul vähenenud, praegusel ajal kasutatakse väga sageli ka elektroonilises vormis publikatsioone või asukohtade arvutamiseks sobivaid arvutiprogramme. Navigatsioon on põhiline valdkond, kus peetakse vajalikuks trükitud efemeriidide olemasolu.

Eestis on efemeriide avaldatud alates 1924. aastast kuni tänapäevani Tartu Tähetorni kalendris. Ülemaailmselt on kõige levinumad efemeriidid näiteks nautilised ja astronoomilised almanahhid. 

Astronoomilistes efemeriidides tuuakse taevakehade asukohad kas ekliptilistes koordinaatides (planeedid ja Päike) või ekvaatorilistes koordinaatides. Aega esitatakse kas maailmaajas või selgelt määratud vööndiajas. Tavaliselt lisatakse tabelite juurde koordinaatide või ajateisenduste arvutamiseks vajalik lisainfo.

Astroloogilistes efemeriidides esitatakse andmed lihtsama orienteerumise huvides mõnikord sodiaagimärkide kraadides, tavaliselt kasutatakse lihtustatud ekvaatorilisi koordinaate. Ekliptilist laiust ei too ära mitte kõik astroloogilised efemeriidid.

Astroloogiliste efemeriidide trükised toovad sarnaselt astronoomilistele almanahhidele ära ka andmed astroloogidele huvi pakkuvate nähtuste, näiteks päikese- ja kuuvarjutuste kohta, näiva retrogradatsiooni kohta, planeetide sisenemise kohta märkidesse, täheaja kohta ning kuusõlmede kohta.

Viited

Välislingid
Efemeriidid valitud Eesti linnade jaoks aastani 2030
Tartu Tähetorni kalendri ajalooline ülevaade

Taevamehaanika
Astronoomia
Astroloogia
Kivi

Kivil ei ole ranget teaduslikku definitsiooni ning sõna "kivi" on mitmetähenduslik. Enamasti peetakse kivi all silmas tahket mineraalset agregaati, mis on liivaterast suurem.

Mõnikord kasutatakse sõna "kivi" siiski teadusliku termini "kivim" rahvapärase sünonüümina.  

Kivi ja kivimi eristamiseks võib ütelda ka nii, et kivi on konkreetne füüsikaline keha, kivim aga on teatud kehade klass. Näiteks graniit on kivim, graniidist tehtud tänavasillutiskivi on aga kivi, mitte kivim. Kätte saab võtta kivi, kuid mitte kivimit. Kätte saab võtta ainult kivimi näidise. Kivi saab selles tähenduses võrrelda juustutüki, kivimit aga juustusordiga. 

Kiviks võidakse pidada ka mitmesuguseid mineraale. Näiteks nimetatakse vääriskiviks enamasti mineraale, mitte kive.

Liitsõna osana on sõna "kivi" oskuskeeles kasutusel: näiteks "kivikülv", "rändkivi", "kivimeteoriit" jne.

Kivid ei pea olema tingimata looduslikud: ka telliskivi on kivi. See, kas kivim peab olema looduslik, on vaieldav. Looduslikku kivi(mit) nimetatakse näiteks ehituses ka looduskiviks (vastand tehiskivi).

Suurimad Eesti kivid on liustiku poolt siia toodud rändrahnud.

Žargoonis võib sõna "kivi" tähendada ka hašišit.

Viited

Välislingid

 kivid.info Kivide kohta Tallinna Tehnikaülikooli Geoloogiainstituudi lehel

Kivimid
Vesinikeksponent

Vesinikeksponent ehk vesinikueksponent ehk pH on negatiivne logaritm vesilahuse vesinikioonide kontsentratsioonist (mol/l). pH skaala arvuline väärtus näitab kas lahus on happeline, aluseline või neutraalne. 

Vesinikioonideks on prooton (H+) või prooton, mis on ühinenud vee molekuliga moodustades hüdrooniumiooni (H3O+). Kuna pH skaalas vaadeldav aluselise ja happelise lahuse vesinikioonide arv võrreldes lahuse molekulide koguarvuga muutub väga suures ulatuses, siis on lihtsustamise huvides võetud kasutusele logaritmiline skaala. Logaritmi alus on 10. pH väärtused jäävad reeglina vahemikku 0...14. On siiski ka ülihappelisi lahuseid, mille pH on negatiivne. Samuti on tugevalt aluselisi lahuseid, mille pH väärtus on suurem kui 14. 

Puhta vee pH on 7. Selles on vesinikioonide ja hüdroksiidioonide hulk omavahel tasakaalus. Vihmavee pH on kergelt happeline, sest vesi reageerib õhus oleva süsinikdioksiidiga, moodustades süsihappe. Normaalne vihmavee pH on umbes 5,5.

Lahus on happeline kui pH < 7, aluseline kui pH > 7 ja neutraalne kui pH = 7. Vastavaid keskkonnaolekuid nimetatakse aluselisuseks (pH > 7) ja happesuseks ehk happelisuseks (pH < 7). 

pH-skaala arvulised väärtused kehtivad ainult standardtingimustel (1 atmosfäär ja 25 °C). Teisisõnu pH arvuline väärtus muutub temperatuuri ja rõhu muutudes.

Ajalugu 
pH-skaala võeti kasutusele aastal 1909 Taani keemiku Søren Sørenseni ettepanekul. Selle põhjustas vajadus väljendada lahuse happesust mõistlike ja lihtsamalt kasutatavate numbritega kümneastmete asemel.

pH arvutamise valem 
Matemaatiliselt näeb pH arvutamise valem välja järgmine:

pH = -log [H+], kus [H+] on lahuse vesinikioonide kontsentratsioon (mol/l).

pH arvutamise näide

Oletame, et vihmavee vesinikioonide kontsentratsioon on 1,5 10-4 M

Vastavalt valemile pH = - log 1,5 10-4 = 3,82

3,82 on normaalse vihmavee kohta liiga happeline, mis tähendab seda, et tegemist on happevihmaga.

pH ehk vesinikeksponendi ja hüdroksiideksponedi ehk pOH vahelist seost iseloomustab valem:

pH + pOH = 14.

pOH arvutamise valem: pOH = -log [OH-], kus [OH-] on lahuse hüdroksiidioonide kontsentratsioon (mol/l).

Inimese vere pH tase 

Enamik eluprotsesse saab  elusorganismides   ja seega ka inimorganismis normaalselt kulgeda üksnes suhteliselt kitsas pH vahemikus. Inimese vere ideaalseimaks pH tasemeks on 7,365. Sündides on vere pH aluselisem ja vananedes muutub happelisemaks. Kui vere pH muutub liiga happeliseks või aluseliseks, mõjutab see rakkude  ainevahetuse aktiivsust, see omakorda kõiki eluprotsesse. Inimene sureb, kui pH tase langeb alla 6,8 või tõuseb üle 7,8, sest rakkude talitlus lakkab.

Erinevate ainete pH väärtuseid 

Keemia
Neugrundbretša

Neugrundbretša (enne Neugrundi kraatri avastamist gneissbretša) on peamiselt bretšastunud gneisist ja amfiboliidist koosnev kivim, mis on pärit Neugrundi meteoriidikraatrist. 

Meteoriidi löögi tagajärjel purunes kivim kildudeks. Kildude uuesti kokku tsementeerudes moodustuski neugrundbretša.

Osmussaarel ja mujal Loode-Eestis on mitmeid neugrundbretša rahne.   

Regionaalsed kivimid
Erna Aabne

Erna Aabne (1923–2003) oli eesti õpetaja. 

Ta töötas 1961–1977 Tallinna 1. Töölisnoorte Keskkoolis (hilisem nimi Tallinna 1. Õhtukeskkool, praegu Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasium).

Tunnustused
1972 Eesti NSV teeneline õpetaja

Välislingid
Foto

Eesti õpetajad
Eesti NSV teenelised õpetajad
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1923
Surnud 2003
Protistide loend

Protistide loend loetleb protiste (laias mõttes).

Siia nimekirja palume kanda protistide liike, perekondi jne. Bioloogia üldmõisted palume kanda bioloogia mõistete loendisse.



A
alveolaadid (Alveolata), superhõimkond
Amoeba alveolata, sgk  Amoebidae
Amoeba discoides, sgk Amoebidae
Amoeba gorgonia, sgk Amoebidae
Amoeba guttula, sgk Amoebidae
Amoebidae, sugukond
Amoebozoa
amööb (Amoeba), perekond, sgk Amoebidae
amööbilised (Amoebina), selts

B

C

D
Diachea, perekond, sgk Didymiidae
Diachea leucopodia, perekond, sgk Didymiidae
dinoflagellaadid (Dinoflagellata), hõimkond

E
eosloomad (Sporozoa), obsoleetne takson
eriviburvetikad (Xanthophyceae), klass
Eugleniidid (Euglenoidea), klass
Euglenozoa, hõimkond

G
Giardia, perekond
Giardia lamblia
glaukotsüstofüüdid (Glaucophyta), hõimkond

H
haptofüüdid (Haptophyta), hõimkond
harilik põisadru (Fucus vesiculosus), sgk Fucaceae, kogu maailmas, Eestis tavaline
harilik vullvetikas (Ventricaria ventricosa), sgk Siphonocladaceae
heterokondid (Heterokontophyta), hõimkond

I 
ikkesvetikad (Zygnematophyceae), selts

J 
juurjalgsed (Sarcodina), endine klass
juurviburloomad (Sarcomastigophora), endine hõimkond

K 
karevetikas (Cladophora), perekond, sgk Cladophoraceae
keermikvetikas (Spirogyra), perekond, sgk Zygnemataceae
kingloom (Paramecium), sgk kingloomlased
klorella (Chlorella), perekond, sgk Chlorellaceae
kodaamööbid (Testaceae või Arcellinida)
koppvetikas (Chlamydomonas), perekond, sgk Chlamydomonadaceae
krüptofüüdid (Cryptophyta), hõimkond
krüsofüüdid (Chrysophyceae), klass

L
lehtadru (Laminaria), perekond, sgk lehtadrulised
limaseened ehk limakud (Myxomycota), hõimkond

M
mariadru (Sargassum), perekond, sgk Sargassaceae
mändvetiktaimed (Charophyta), hõimkond

N

O

P
Phaeophyta, hõimkond
Plasmodium falciparum, sgk Plasmodiidae
plasmoodium (Plasmodium), perekond, sgk Plasmodiidae 
Polychaos dubium, sgk  Amoebidae
pruunvetikad (Phaeophyceae), klass
puugipask (Fuligo septica), sgk Physaraceae
põisadru (Fucus vesiculosus), sgk Fucaceae
põisadru (Fucus), perekond, sgk Fucaceae
päikeseloomad (Heliozoa), endine klass
Pylaiella, perekond, sgk Acinetosporaceae
Pylaiella littoralis, sgk Acinetosporaceae

R 
rafidiofüüdid (Raphidophyceae), klass
Rhodophyta, hõimkond
ripsloomad ehk tsiliaadid (Ciliophora), hõimkond
rohevetiktaimed (Chlorophyta), hõimkond

S
Saprolegnia, perekond, sgk Saprolegniaceae
silmviburlane, perekond, sgk EuglenaceaeStemonitales, seltsStemonitis, perekond, sgk StemonitidaeStemonitis fusca, sgk Stemonitidae Z 
zooksantell (Symbiodinium), perekond

T
tativetikas (Gonyostomum semen)
tavaline amööb (Amoeba proteus), sgk AmoebidaeTrichomonas gallinaeTubulinea, klass

 V 
vesijuus (Ulothrix zonata), rohevetikas
vetikseened (Phycomycota), endine klass
väikeeosloomad (Microsporidia''), hõimkond

 Protistide loend
Bioloogia loendid
Ida Aalberg

Ida Emilia Aalberg (4. detsember 1857 Janakkala vald – 17. jaanuar 1915 Peterburi) oli soome näitleja. 

Ta sai kuulsaks eriti traagikuna. Teda peetakse Soome teatriajaloo algusaja kõige tähelepanuväärsemaks rahvusvaheliselt tuntud näitlejatariks.

Aalberg oli 1874–1883 Soome Teatri näitleja ja hiljem regulaarne külalisnäitleja. Ta esines ka välismaal, muu hulgas Skandinaavia maades, Saksamaal, Ungaris ja Venemaal.

Kui 1902 valmis uus teatrihoone, sai Soome teater nimeks Soome Rahvusteater. Aalberg hakkas 1903 huvi tundma ka lavastamise ja teatrijuhtimise vastu. Aastal 1909 nimetati ta lavastaja-näitlejaks (abijuhatajaks). Lavastajana Aalberg siiski menukas ei olnud. Tema loobumine tekitas 1911 kultuuriskandaali, ja hoolimata plaanidest ei jõudnud ta naasta regulaarseks külalisnäitlejaks, sest jaanuaris 1915 ta ootamatult suri. Aalberg on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Aalberg oli aastast 1887 abielus tuntud fennomaani Lauri Kivekäsega; abielu kestis viimase surmani. Aastast 1894 oli tema abikaasa Peterburi jurist ja filosoof parun Alexander Uexküll-Gyllenband, kellest hiljem sai tähtis teatritegelane.

Rahvusteatri taha Kaisaniemi parki rajati sügisel 1972 kujur Raimo Utriaineni kavandatud Ida Aalbergi mälestussammas "Esirippu" ('Eesriie'), mis oli Soome esimene mittefiguratiivne skulptuurmonument ning tekitas pärast kavandivõistluse võitmist 1961 oma abstraktsuse tõttu suurt furoori. 

Helsingi linn on nimetanud Ida Aalbergi auks ühe tee Pohjois-Haagas.

Ida Aalbergin sünnikodu on Janakkala vallas Leppäkoskis. See raudteevahi maja on praegu Ida Aalbergi muuseum. Janakkala valla raamatukogu, millele samuti on antud Aalbergi nimi, asub Ida Aalbergi väljakul.

Jaakko Pakkasvirta filmis "Runoilija ja muusa" (1978) mängis Ida Aalbergi Kyllikki Forssell.

Rolle
Nora
Julia ("Romeo ja Julia")
Ophelia ("Hamlet")
Margareta ("Faust")
Mary Stuart (Bjørnsterne Bjørnsoni näidend)
Kleopatra ("Antonius ja Kleopatra")

Postmark
Ida Aalbergi juubeliks ilmus 12. aprillil 1957 mitmevärviline Soome postmark tiraažiga 1 996 000 nimiväärtusega 30 marka. Hammastus oli 14×14.

Vaata ka
Ida Aalbergi Fond
Ida Aalbergi Selts

Viited

Välislingid 
Ida Aalbergi Fond
Ida Aalbergi Selts
Kansallisbiografia, Ida Aalberg
Lühielulugu, Häme Liidu sait
Ida Aalbergin 150. sünniaastapäeva aasta, Häme Liidu sait
Soome mark aastast 1957 (klõpsa pilti)

Soome näitlejad
Hietaniemi kalmistule maetud
Sündinud 1857
Surnud 1915
Pervez Musharraf

Pervez Musharraf (پرويز مشرف; sündinud 11. augustil 1943 Indias Delhis) on Pakistani erusõjaväelane ja poliitik, president 2001–2008. 2007. aasta detsembrini oli ta Pakistani armee kindral.

18. augustil 2008 teatas ta presidendikohalt tagasiastumisest.

Pakistani presidendid
Pakistani sõjaväelased
Sündinud 1943
Anto Aasa

Anto Aasa (sündinud 6. mail 1977 Iisakul) on eesti geograaf, kes on tegelnud põhiliselt fenoloogiaga.

Ta lõpetas 1995 Iisaku Gümnaasiumi ja aastal 2000 bakalaureusekraadiga Tartu Ülikooli geograafia erialal.
 
Alates 1995. aastast osales ta Tartu Üliõpilaste Looduskaitseringi töös.

Aastal 2002 kaitses ta Tartu Ülikoolis geograafia alal magistritöö "Tendentsid Kesk- ja Ida-Euroopa taimefenoloogilistes kalendrites" (juhendaja Rein Ahas). Ta astus Tartu Ülikooli geograafia instituudi loodusgeograafia ja maastikuökoloogia õppetooli juures doktorantuuri Rein Ahase juhendamisel ning kaitses 2005 doktoritöö.

Töökohad

1999–2002 Euroopa Liidu viienda raamprogrammi töörühma "Fenoloogilised andmed kliimamuutuste kajastajana" liige
2001–2002 Tartu Ülikooli geograafia instituudi spetsialist
2003 Tartu Ülikooli geograafia instituudi erakorraline teadur
2004– Tartu Ülikooli geograafia instituudi loodusgeograafia ja maastikuökoloogia teadur

Kirjutisi
Eesti fenoloogiline kalender. – Eesti looduse kalender, Publicationes Instituti Geographici Universitatis Tartuensis, Tartu 2001, 90, lk 139–163. 
Rein Ahas, Anto Aasa, Vello Palm. Fenoloogiliste faaside alguse muutused Eestis viimasel poolsajandil. – Eesti ökoloogia globaliseeruvas maailmas: Eesti IX ökoloogiakonverentsi lühiartiklid: Tartu, 11.-12. aprill 2003, Tartu 2003 (Kaasaegse ökoloogia probleemid, 9), lk 8–19.
Jaak Jaagus, Rein Ahas ja Anto Aasa 2002. Eesti asub kliimamuutuste keskpunktis Eesti Loodus 53: 6-13.

Välislingid
Koduleht

Eesti geograafid
Sündinud 1977
Andrievs Niedra

Andrievs Niedra (läti vanas kirjaviisis Andreews Needra; 4. veebruar 1871 – 24. september 1942 Riia) oli Läti ühiskonnategelane, vaimulik, kirjanik ja poliitik.

Ta õppis Vecpiebalga kihelkonnakoolis, aastatel 1887–1889 Riias gümnaasiumis, lõpetas aastal 1890 Jelgavas kubermangugümnaasiumi. Aastatel 1891–1899 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust. Ta oli korporatsiooni Lettonia liige. Prooviaastal oli ta aastatel 1900–1901 Koknese koguduses Gotthilf Wilhelm Samuel Reinhold Hillneri juures.

Ta oli aastatel 1906–1908 Matīši koguduse õpetaja, aastatel 1908–1918 Kalsnava koguduse ja Vietalva koguduse õpetaja.

Läti iseseisvussõja ajal tõusis ta sakslaste poolt toetatud Läti valitsuse peaministriks. Pärast sõja lõppu põgenes ta Lätist, kuid tuli tagasi 1924. aastal. Ta mõisteti riigireetmises süüdi, kuid pärast kaheaastast vangistust amnesteeriti 1926. aastal ja saadeti riigist välja. Niedra läks Saksamaale ja võttis Saksa kodakondsuse. Teise maailmasõja ajal naasis Riiga, kus ta suri. Andrievs Niedra on maetud Riia metsakalmistule.

Viited

Välislingid 
Läti Entsüklopeedia artikkel

Läti inimesed
Läti poliitikud
Läti vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1871
Surnud 1942
Valencia

Valencia ehk València on linn Hispaania idaosas Vahemere rannikul. Ta on Valencia autonoomse piirkonna pealinn.

Sport 
2007. aastal korraldati Valencias 32. America karika (America's Cup) regatt ja osa selle eelvõistlustest.

2010. aastal korraldati Valencias 33. America pokaali purjeregatt, mille võitis BMW-Oralcle meeskond.

Linnas tegutsevad kõrgliiga jalgpalliklubid Valencia CF ja Levante UD.

Vaata ka
Valencia CF
Ciutat de les Arts i les Ciències
L'Oceanogràfic
Mestalla staadion

Viited

Välislingid 

 Valencia linna koduleht (hispaania, inglise, prantsuse keeles)

 
Vana-Rooma asulad
Kambja vald (1991)

Kambja vald oli vald Tartu maakonna lõunaservas. Kambja naabervallad olid Haaslava, Ülenurme ja Nõo Tartumaalt, Palupera Valgamaalt ning Valgjärve, Kõlleste ja Vastse-Kuuste Põlvamaalt. Vald hõlmas 6,3% Tartu maakonnast.

Valda läbis Tallinna–Tartu–Petseri raudtee ja kolm tähtsat maanteed: Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa, Tatra–Otepää–Sangaste ja Uhti–Põlva maantee, mis on olulise tähtsusega Lõuna-Eesti majandusele. Valla keskusest 12 km kaugusel asus Tartu lennujaam.

Kambja vallavanem oli Ivar Tedrema.

Rahvastik
Kambja vallas oli üks alevik (Kambja) ja 30 küla: Aakaru, Ivaste, Kaatsi, Kammeri, Kavandu, Kodijärve, Kullaga, Kõrkküla, Lalli, Madise, Mäeküla, Oomiste, Paali, Palumäe, Pangodi, Pulli, Pühi, Raanitsa, Rebase, Reolasoo, Riiviku, Sipe, Sirvaku, Sulu, Suure-Kambja, Talvikese, Tatra, Vana-Kuuste, Virulase, Visnapuu

Ajalugu

Üldine ajalugu 
Kambja vald on ajalooliselt olnud Tartumaa lõunapoolse osa keskus ja Tartu linna väljund lõunasse ning on seda ka tänapäeval.

Esimest korda mainitakse Kambja preestrit Tartu piiskopkonnas 26. detsembril 1330. Kambja kihelkonda on esimest korda mainitud 21. oktoobril 1471. Kihelkonna rajajaks peetakse Suure-Kambja maaisandat Buxhövdet, kes kinkinud kirikumõisa tarbeks osa oma valdustest.

1892. aastal liitusid Suure-Kambja, Uue-Kambja ja Raanitsa vald Kambja vallaks, Vana-Kuuste ja Reola vald Vana-Kuuste vallaks, Kodijärve, Kammeri ja Unipiha vald Kodijärve vallaks ning Krüüdneri ja Vastse-Prangli vald Krüüdneri vallaks. 1916. aastal liideti Krüüdneri vallaga veel Vana-Prangli ja Veski vald. Nendest valdadest kuulub praeguse Kambja valla alla mingi osa kõigist, välja arvatud tookordne Krüüdneri vald. Praeguse Kambja valla territooriumi hulka kuulub ka vahepealsetel aastatel eksisteerinud Pangodi, Luke ja Haaslava valla osi.

1922. aastal oli Kambja valla territoorium 7963,2 ha (elanikke vallaraamatu järgi 2008 (mehi 954 ja naisi 1054), sh muukeelseid 32, elanike tihedus 20,9 in/km²). Läbi aegade on nii kihelkonna kui ka valla suurim asustatud paik olnud Kambja alevik. Teisteks arenenumateks keskusteks olid Vana-Kuuste ja Kodijärve. 1922. aastal oli tolleaegse Kambja kihelkonna suurus 373,4 km². Sinna mahtus 35 mõisat ja 551 talu (neist 99 suurema pinnaga kui 60 ha).

Kambja vald muudeti külanõukoguks 1. novembril 1949, valla omavalitsuslik staatus taastati 16. mail 1991.

2017. aastal otsustas Vabariigi Valitsus liita Kambja ja Ülenurme vald haldusreformi käigus moodustatava uue omavalitsusüksusega – Kambja vallaga. Kambja Vallavolikogu ei soovinud vabatahtlikult ühineda ja vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.

Kultuuriajalugu 
1846. aasta paiku läks kihelkonnas umbes 800 inimest üle õigeusku.

Aastatel 1834–1839 tegutses Vana-Kuustes esimene kõrgem põllumajanduse õppe- ja teadusasutus Venemaal – Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituut.

Viited

Kirjandus 
Kristjan Luhamets. Kambja kihelkonna ajalugu. Tartu: Ilmamaa, 2011.

Tartu maakonna endised vallad
Solovetsi saared

Solovetsi saared (vene keeles Соловецкие острова, kõnekeeles ka Соловки; karjala keeles Solokka < saamikeelsest sõnast Suollek, 'saared') on saared Valges meres Onega lahes. Kuuluvad Arhangelski oblasti Primorski rajooni koosseisu.

Solovetsi saartel elas 1. jaanuari 2013 seisuga 917 inimest.

Suurimal saarel Solovetsil on lennuväli. 

Solovetsi saarte muuseum-reservaat on kantud 1992 aastal UNESCO maailmapärandi nimekirja.

Saared 
Saarestiku kuus suuremat saart:

 Solovets – 256 km²
 Anzer – 47 km²
 Suur-Muksalma – 17 km²
 Suur-Zajatsk – 1,25 km²
 Väike-Zajatsk – 1,02 km²
 Väike-Muksalma – 0,57 km²

Lisaks on saarestikus sada väiksemat saart. Kogupindala on 347 km².

Loodus
Saartel on künkaid kõrgusega kuni 88 meetrit, kõrgeim on Golgofa ('Kolgata') küngas Anzeril.

Ajalugu

15. sajandi algul rajati saartele klooster, millest kujunes tähtsamaid õigeusu kloostreid Põhja-Venemaal. Kloostrikompleks on oluline uusaja esimese poole insener-tehniline ehitusmälestis.

Solovetsi vangilaagrid 
1917. aasta riigipöörde käigus võimu haaranud bolševikud sulgesid 1920. aastal kloostri ja rajasid selle hoonetesse 1923. aastal vangilaagri poliitvangidele, mida tuntakse GULAG-i esimese laagrina (Соловецкий лагерь особого назначения, 'Solovetsi Eriotstarbeline Laager'; lühend СЛОН, SLON). 1923. aastal oli saarel 2500, mis kasvas 1924.aastal 5000ni ning sellest järgmisel aastal 8000ni. Kinnipeetavate arv tipnes 1931. aastal 71 800-ga. 1937. aastal reorganiseeriti vangilaager vanglaks. 1939. aastal likvideeriti vangla ja Solovetsi saared anti Põhjalaevastiku haldusse. Aastatel 1942–1945 tegutses saartel jungade kool.

1990. aastal tagastati Solovetsi klooster kirikule ning see alustas jälle tegevust ja taastamistöid.

Vaata ka 
 Solovetsi klooster
 Naftali Frenkel

Viited

Kirjandus
Solovki – punasel piinasaarel. Esmaspäev, 2. aprill 1928, nr. 14, lk. 4.

Välislingid

Solovetsi saarte infoportaal Соловки.ру
Solovki entsüklopeedia (vene keeles)
СОЛОВЕЦКИЙ ИТЛ ОГПУ

Venemaa saarestikud
Arhangelski oblast
Põhja-Jäämere saarestikud
Valge meri
Loodeväil

Loodeväil on (mittekasutatav) meretee Atlandi ookeanist Vaiksesse ookeani piki Põhja-Jäämeres Põhja-Ameerika ranniku lähedal asuvaid väinu.

Laevasõiduks ei ole Loodeväil Kanada põhjaranniku väga keeruliste jääolude tõttu sobilik.

Esimesena läbis Loodeväila laeval Gjøa Roald Amundsen aastatel 1903–1906.

Esimese eurooplasena läbis Loodeväila koerarakendil Knud Rasmussen 1921. aasta paiku Viienda Thule ekspeditsiooni käigus.

Vaata ka
Edelaväil
Kaguväil
Kirdeväil

Välislingid

Citizendiumi artikkel

Väilad
Arsène Wenger

Arsène Wenger (sündinud 22. oktoobril 1949 Strasbourg'is) on prantsuse jalgpallitreener ja endine jalgpallur.

Ta ise mängis jalgpalli amatöörklubides, kuni 1978. aastal tegi ta debüüdi elukutselisena Strasbourgi meeskonnas mängus AS Monacoga. Mängijana ta eriti silma ei paistnud, ometi võitis ta Strasbourgiga 1979. aastal Prantsuse liiga. 1981. aastal sai ta treeneripaberid ning hakkas juhtima Strasbourgi noortevõistkonda. 

1987. aastal hakkas Wenger juhendama AS Monacot. Monaco juhina oli ta edukas, aga sai sealt kinga kui 1994. aastal jäädi Prantsusmaa liigas alles üheksandaks. Seejärel siirdus ta Jaapanisse J. League'i juhendama klubi Nagoya Grampus Eight. Aastatel 1996–2018 oli Wenger Londoni Arsenali peatreener. Arsenaliga võitis ta kolm korda Inglise Premier League'i ja seitsmel korral Inglismaa karika.

Klubid treenerina
Cannes 1983 
Nancy 1984–1987 
Monaco 1987–1994 
Nagoya Grampus Eight 1995 – september 1996 
Londoni Arsenal september 1996 – 2018

Saavutused

Mängijana
Strasbourg
Ligue 1: 1978–79

Treenerina
Monaco
Ligue 1: 1987–88
Coupe de France: 1990–91
Nagoya Grampus
Emperor's Cup: 1995
Jaapani superkarikas: 1996
Arsenal
Premier League: 1997–98, 2001–02, 2003–04
FA Cup: 1997–98, 2001–02, 2002–03, 2004–05, 2013–14, 2014–15, 2016–17
Inglismaa superkarikas: 1998, 1999, 2002, 2004, 2014, 2015, 2017

Viited
Märkused

Viited

Välislingid

Prantsusmaa jalgpallitreenerid
Prantsusmaa jalgpallurid
RC Strasbourgi jalgpallurid
Sündinud 1949
Makassari väin

Makassari väin on väin, mis ühendab Sulawesi ja Jaava merd ning eraldab Sulawesi ja Kalimantani saart.

Makassari väina põhjapiiriks on joon, mis ühendab Kalimantanil olevat Mangkalihati neeme (1°20' N, 118°57' E) Sulawesi saare loodepoolseima neemega (1°20' N, 120°52' E). Väina lõunapiir kulgeb Sulawesi kagutipust (5°37' S, 119°27' E) Tanakeke saarekese lõunatippu, sealt Lauti saare lõunatippu (4°6' S, 116°06' E), edasi mööda Lauti läänerannikut ja mööda Lauti väina lõunaserva Kalimantanile (3°37' S, 115°57' E).

Väina pikkus on umbes 800 kilomeetrit, laius 90–370 km. Sügavus on põhjaosas üle 2400 meetri, lõunaosas umbes 600 meetrit.

Väina rannad kuuluvad kõikjal Indoneesiale. Umbes väina keskjoont mööda kulgeb Ida-Kalimantani provintsi piir. Sellest ida poole jääv osa jaguneb Kesk-, Lääne- ja Lõuna-Sulawesi provintsi vahel.

Suurim saar väinas on Lauti saar. Väiksemaid saari on veelgi, näiteks samuti Ida-Kalimantanis olevad Balabalangani saared.

Väina suurimad lahed on Adangi ja Sangkulirangi laht Ida-Kalimantani provintsis ning Mandare laht Lääne- ja Lõuna-Sulawesi piiril.

Makassari väina suubuvad Ida-Kalimantani suurim jõgi Mabakam ning Sulawesi suurim jõgi Karama, mis voolab Kesk- ja Lääne-Sulawesi provintsi piiril.

Väina rannad on Sulawesil mägised. Lõuna-Sulawesi kõrgeimad tipud, 3445 m kõrgune Rantemario ja 2871 m kõrgune Lompobatang asuvad väina ääres. Lääne-Sulawesi kõrgeim tipp on 3074 m kõrgune Gandadiwata. Kesk-Sulawesi kõrgeimatest tippudest asuvad Makassari väina lähedal 2525 m kõrgune Sojol ja 2480 m kõrgune Lompopana. Kalimantani kaldad on madalamad ja harilikult lauskjad. Pisut sisemaale jäävad Meratuse ahelik, mille kõrgeimad tipud on 1892 m kõrgune Besar ja 1233 m kõrgune Lumut, ning Sambaliungi ahelik, mille kõrgeim tipp on 1390 m kõrgune Nyapa.

Väina ääres on palju suuri linnu. Lõuna-Sulawesi keskus Makassar on koguni miljonilinn. Suurtest linnadest asuvad väina ääres veel Parepare ja Sungguminahasa Lõuna-Sulawesi provintsis, Lääne-Sulawesi provintsi keskus Mamuju, Kesk-Sulawesi provintsi keskus Palu ning Bontang ja Balikpapan Ida-Kalimantani provintsis. Ka Ida-Kalimantani suurim linn ja halduskeskus Samarinda ei jää Makassari väinast kaugele.

Väina läbib Wallace'i joon, mis eraldab Aasia taimestikku ja loomastikku Austraalia omast.

4. veebruaril 1942 toimus väinas Makassari lahing, milles Jaapani lennuvägi tekitas suurt kahju USA ja Hollandi sõjalaevadele.

Makassari väina kasutavad need ookeanilaevad, mis on nii suured, et ei tohi sõita läbi Malaka väina.

Viited 

Väinad
Põlendikukivi

Põlendikukivi on kaitsealune rändrahn Harju maakonnas Viimsi vallas. Naissaarel olev suurim rändrahn.

Krimmi sõja ajal süüdati saarel mets põlema. Rahn pragunes suurest kuumusest, sellest ajast ongi rahnu nimeks põlendikukivi. Kivimiliselt on tegemist graniidi, täpsemalt rabakiviga. 

Rahnu mõõtmed on 9,8×6,7×6,0 m, ümbermõõt 26,7 m.

Naissaarel oli veel suurem rändrahn, kuid selle hävitasid pärast teist maailmasõda Nõukogude Liidu sõjaväelased, kes rajasid saarele meremiinide laod ja montaažitehase. 

Rahnu koordinaadid on: .

Vaata ka
Eesti rändrahnude loend

Välislingid 
 

Eesti rändrahnud
Naissaar
Kaitstavad looduse üksikobjektid
Maavärinate loend

Siin on loetletud maavärinaid.

A
 Ansei-Tōkai maavärin 23. detsembril 1854

B
 Birma maavärin 11. novembril 2012

C
Chūetsu ranniku maavärin 16. juulil 2007

E
Elazıği maavärin 24. jaanuaril 2020

H
Haiti maavärin 12. jaanuaril 2010

I
India ookeani maavärin 26. detsembril 2004
İstanbuli maavärin 10. septembril 1509
İzmiti maavärin 17. augustil 1999
Itaalia maavärin 24. augustil 2016 24. augustil 2016

K
Kamtšatka maavärin 20. aprillil 2006 Korjaki autonoomses ringkonnas
Kantō maavärinad

L
Lissaboni maavärin 1755
2014. aasta Ludiani maavärin

N
Nepali maavärin 25. aprillil 2015

O
Osmussaare maavärin 25. oktoobril 1976

P
Pakistani maavärin 8. oktoobril 2005
Peruu maavärin 15. augustil 2007
Põhja-Jeemeni maavärin 13. detsembril 1982

S
San Francisco maavärin 18. aprillil 1906
Sendai maavärin 2011
Shenxi maavärin 23. jaanuaril 1556
Spitaki maavärin 7. detsembril 1988
Suur Tšiili maavärin 1960

T
Tangshani maavärin 27. juulil 1976
Tōkai maavärinad
Tšiili maavärin 27. veebruaril 2010

U
Uus-Meremaa maavärin 22. veebruaril 2011

V
Vani maavärin 23. oktoobril 2011

Viited 
 
Geoloogia loendid