joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Haapsalu linnavolinike loend 1927

Haapsalu linnavolinike loend 1927 on loetelu 15. ja 16. jaanuaril 1927 Haapsalu linnavolinikeks valitutest:

Saksa-Balti erakonna kandidaatide nimekiri 
Aleksander Feldmann
 Harald Oelschlägel, Saksa-Balti erakonnast

Eesti sotsialistliku tööliste partei kandidaatide nimekiri 
Paul Tutt
August Müürsepp, Eesti Sotsiaaldemokraatlikust Tööliste Parteist

Kristliku rahvaerakonna kandidaatide nimekiri 
Mart Tamverk, Eesti Kristlikust Rahvaerakonnast

Eesti Tööerakonna kandidaatide nimekiri 
Adolf Korris
Johan Vaus, Eesti Tööerakonnast

Eesti rahvaerakonna, majaomanikkude ja kristliku rahvaerakonna ühenduse kandidaatide nimekiri 
Eesti rahvaerakonna, majaomanikkude ja kristliku rahvaerakonna ühenduse kandidaatide nimekirja (H. Alver ja t.) järgi. 
Hans Alver
Johannes Lipstok
Martin Riiman, Eesti Rahvaerakonnast

Eesti rahvaerakonna, majaomanikkude ja kristliku rahvaerakonna ühenduse kandidaatide nimekiri 
 (L. Grönberg ja t.) järgi.
 Leopold Grönberg
 Paul Randfeld 
 Eduard Simson

Eesti rahvaerakonna, majaomanikkude ja kristliku rahvaerakonna ühenduse kandidaatide nimekiri 
(A. Heide ja t.) järgi.
Ado Heide

Väikemajaomanikkude kandidaatide nimekiri 
 Ferdinand Tombo

Viited 

Haapsalu ajalugu
Eesti linnavolinike loendid
Haapsalu linnavolikogu liikmed
1927. aasta Eestis
Faith Kipyegon

Faith Chepngetich Kipyegon (sündinud 10. jaanuaril 1994 Bometis) on Keenia keskmaajooksja, kelle põhialaks on 1500 meetri jooks.

Ta on 1500 meetri jooksus kahekordne olümpiavõitja (2016 ja 2020) ja kahekordne maailmameister (2017 ja 2022). Tokyo suveolümpiamängudel tuli ta olümpiavõitjaks olümpiarekordiga 3.53,11. Tema isiklik rekord 1500 meetri jooksus on 3.51,07, mis on Keenia rekord ja kõigi aegade paremuselt neljas tulemus.

Aastatel 2017 ja 2015 tuli ta 1500 meetri jooksus Teemantliiga üldvõitjaks.

Aastatel 2010–2013 võitis Kipyegon krossijooksu maailmameistrivõistlustel juunioride arvestuses neli kuldmedalit. 2017. aasta krossijooksu maailmameistrivõistlustel võitis ta kuldmedali naiskondlikus arvestuses.

Isiklikud rekordid 
Väljas

Välislingid 

 

Keenia jooksjad
Keskmaajooksjad
Sündinud 1994
Dean Smith

Finis Dean Smith (sündinud 15. jaanuaril 1932 Breckenridge'is, Texases) on USA endine sprinter.

1952. aasta suveolümpiamängudel Helsingis võitis ta 4 × 100 m teatejooksus kuldmedali ja tuli 100 m jooksus 4. kohale.

Pärast sportlaskarjääri lõppu esines Smith rodeodel kauboina ning tegi paljudes vesternides (nii mängufilmides kui ka teleseriaalides) kaasa kaskadöörina.

2006. aastal võeti ta Texas Rodeo Cowboy Hall of Fame'i liikmeks.

Ameerika Ühendriikide jooksjad
Sprinterid
Sündinud 1932
Krisli Melesk

Krisli Melesk (sündinud 24. märts 1986 Tallinnas) on eesti alpinist.

Ta on esimene Eesti naisalpinist, kes on tõusnud Džomolungma (8848 m; 23. mai 2021) ja K2 (8611 m; 22. juuli 2022) tippu. Sellega on ta üks vähestest Eesti alpinistidest, kes on vallutanud kaks kaheksatuhandelist.

2021. aastal pälvis ta J. K. Alpinismiklubi rändauhinna parimale alpinistile.

Viited 

Eesti alpinistid
Sündinud 1986
Russell Martin

Russell Kenneth Alexander Martin (sündinud 4. jaanuaril 1986 Brightonis) on Inglismaal sündinud Šotimaa jalgpallitreener ja endine jalgpallur.

Klubikarjääri jooksul mängis Martin põhiliselt Inglismaal. Ta esindas selliseid klubisid nagu Wycombe Wanderers (2004–2008), Peterborough United (2008–2009), Norwich City (2009–2018), Walsall (2018–2019) ja Milton Keynes Dons (2019). Norwich Cityga mängis ta Premier League'is neljal hooajal. Tema ainus välisklubi oli Šotimaa kõrgliigaklubi Rangers, kus ta mängis hooajal 2017/18 Norwich Cityst laenul.

2019. aasta novembris sai ta Milton Keynes Donsi peatreeneriks.

2021. aasta augustis nimetati Martin Inglismaa esiliigaklubi Swansea City peatreeneriks. Ta sõlmis klubiga kolmeaastase lepingu.

Šotimaa jalgpallikoondises mängis Martin aastatel 2011–2017 kokku 29 korda.

Viited 

Šotimaa jalgpallitreenerid
Šotimaa jalgpallurid
Norwich City FC jalgpallurid
Rangers FC jalgpallurid
Premier League'i mängijad
The Championshipi mängijad
League Two mängijad
League One'i mängijad
Sündinud 1986
Põhja-Krimmi kanal

Põhja-Krimmi kanal on irrigatsioonikanal Ukraina lõunaosas Hersoni oblastis ja Krimmi poolsaarel. Kanal juhib Dnepri vett Põhja-Krimmi steppi. Sel on pikkust 403 km.

Ajalugu 

Kanali rajamise idee käidi välja juba 19. sajandil, kus seda toetas Soome päritolu botaanik ja entomoloog Christian von Steven.

1950. aastate algul otsustas NLKP Keskkomitee rajada Kahhovka hüdroelektrijaama, Lõuna-Ukraina kanali ja Põhja-Krimmi kanali. Trassi määramisega jõuti lõpule 1952. aastal.

Pärast krimmitatarlaste küüditamist kaotati 1945. aastal Krimmi ANSV ja piirkond liideti Vene NFSV koosseisu. 1954. aastal liigutati Krimm aga Vene NFSV halduse alt Ukraina NSV koosseisu, mis jättis Ukraina kanda Krimmi sõjajärgse ülesehitamise kulud.

Hüdroelektrijaam ja Kahhovka veehoidla valmisid 1956.

Kanali hakati ehitama 1961. aastal ja esimene järk kuni Krasnoperekopskini valmis 1963. aastal. Teine järk Kertšini valmis 1971. ja kolmandat järku Sevastopolini hakati ehitama 1983. aastal.

Pärast 2014. aasta Krimmi anneksiooni sulges Ukraina kanali veevarustuse. Seejuures hinnati, et kanal andis enne seda 85% Krimmi veevarustusest. 2017. aastal valmis kanalile ka tamm.

Venemaa püüdis Kertši väina silla avamisega poolsaare veega varustamise probleemi lahendada, kuid selle mõju oli vähene.

2022. aastal alustas Venemaa ulatuslikku sissetungi Ukrainasse. Juunis 2022 teatas Venemaa Krimmi veevarustuse taastamisest.

Viited

Kirjandus 
 Строительство Северо-Крымского канала: организация и стимулирование труда. Междисциплинарные исследования. 2016

Kanalid
Hersoni oblast
Krimm
ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogu president

ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogu president juhib Majandus- ja Sotsiaalnõukogu tegevust. President valitakse üheks aastaks ja ta peab olema pärit mõnest nõukogu liikmesriigist.

Alates 23. juulist 2021 on 77. presidendina ametis Collen Vixen Kelapile.

Presidendid 

ÜRO ametnikud
Joshua Cheptegei

Joshua Kiprui Cheptegei (sündinud 12. septembril 1996 Kapsewuis) on Uganda pikamaajooksja. Ta on 5000 ja 10 000 meetri jooksu maailmarekordiomanik.

Cheptegei võitis esimese täiskasvanute tiitlivõistluste medali 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis, kui oli 10 000 meetri jooksus Mo Farahi järel teine. 2018. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Gold Coastis võitis ta 5000 ja 10 000 meetri jooksud. 

2019. aasta krossijooksu maailmameistrivõistlustel Aarhusis võitis ta kulla nii individuaalselt kui ka Uganda koondisega võistkondlikus arvestuses. Maailmameistrivõistlustel Dohas tuli ta maailmameistriks 10 000 meetri distantsil.

2020. aasta augustis ületas ta Monacos Kenenisa Bekele 16 aastat püsinud 5000 meetri jooksu maailmarekordi, joostes ajaks 12.35,36. Oktoobris alistas ta 2005. aastast Bekelele kuulunud 10 000 meetri jooksu maailmarekordi enam kui 6 sekundiga, joostes Valencias 26.11,00.

Olümpiamängudel Tokyos võitis ta kulla 5000 meetri jooksus ning oli 10 000 meetri jooksus Selemon Barega järel teine.

Cheptegei on võitnud neljal korral maineka Zevenheuvelenloopi jooksu.

Isiklikud rekordid 
Allikas: IAAF

Viited

Välislingid 

Uganda sportlased
Pikamaajooksjad
Sündinud 1996
Vadõm Huttsait

Vadõm Huttsait (ukraina keeles Вадим Маркович Гутцайт; sündinud 6. oktoobril 1971 Kiievis) on juudi päritolu Ukraina poliitik, vehklemistreener ja endine vehkleja (espadron).

Ta hakkas vehklemisega tegelema aastast 1980. Ta treenis spordiseltsis Dünamo. Ta lõpetas aastal 1993 Ukraina Rahvusliku Kehakultuuri ja Spordi Ülikooli. 1992. aasta suveolümpiamängudel Barcelonas võitis ta SRÜ võistkonna koosseisus meeskondlikus espadronis kuldmedali.

Aastatel 2002–2010 oli ta Ukraina vehklemisvõistkonna peatreener. Aastal 2008 võitis Pekingis Ukraina naiskond vehklemises (espadronis) kuldmedali.

4. aprillist 2020 on ta Ukraina noorte- ja spordiminister.

Isiklikku 
Ta on abielus Oksana Huttsaitiga, neil on poeg ja tütar. Rahvuse poolest on ta juut.

Ukraina poliitikud
Ukraina sportlased
Vehklejad
Treenerid
Sündinud 1971
Ernst Ehaveer

Ernst Ehaveer (1934. aastani kandis nime  Ehrenwerth, 2. aprill 1924 Tartu – 15. veebruar 2008 Tallinn) oli eesti korvpallur, korvpallitreener ja spordipedagoog.

Ehaveer lõpetas 1946. aastal Tartu 5. Keskkooli (praegune Tartu Tamme Gümnaasium) ning 1950. aastal  Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Mängijakarjäär 
Ehaveer hakkas spordiga tegelema Tartu pedagoogilises algkoolis ja jätkas Noorte Meeste Kristlikus Ühingus. Harrastas erinevaid pallimänge, edukaim oli korvpallis. Tema pikkus oli 178 cm. 

Ehaveer mängis 1942.–1947. aastal Tartu Kalevi ja 1948.–1956. aastal Tartu ÜSK/TRÜ meeskonnas mängujuhina ning oli 1945.-1956. aastal Eesti korvpallikoondise liige ja viimastel aastatel selle kapten. Ta võitis NSV Liidu meistrivõistlustel 1949. aastal kuld-, 1950. aastal hõbe- ja 1951. aastal pronksmedali. Ta tuli 1950. aastal Nõukogude Liidu 8 linna turniiri võitjaks ning 1947., 1948. ja 1951. aastal Nõukogude Liidu ametiühingute meistriks. Ernst Ehaveer võitis 1947. ja 1948. aastal Balti turniiril esikoha. Mängijakarjääri jooksul tuli ta 6 korda Eesti meistriks (1944. aastal ja 1948.–1952. aastal). Meistersportlase nimetuse sai ta 1950. aastal ning oli samal aastal Nõukogude Liidu koondise kandidaat.

Treeneritöö 
Treenerina juhendas Ehaveer 1956.–1978. aastal 11 korda Eesti meistriks tulnud TRÜ meeskonda. Ta töötas ka Eesti koondise treenerina ning kuulus Eesti Korvpalliföderatsiooni presiidiumi ja treenerite nõukokku. Ernst Ehaveer oli 1950.–1985. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna sportmängude kateedri õppejõud. Ta on avaldanud erialakirjutisi ajakirjas Kehakultuur ja Tartu Ülikooli väljaannetes ning esinenud treenerite konverentsidel.

Viited

Kirjandus 

 Eesti korvpall. Portreed. Vello Lään, Märt Ibrus. Kirjastaja: Eesti Korvpalliliit 2006. Lk. 353–354

Välislingid 

 TRÜ õppejõud korvpallitreener Ernst Ehaveer Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum.
 Ernst Ehaveer, foto Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum.
Ernst Ehaveer mängimas. E-varamu.
Õnnitleme, Ernst Ehaveer 80!. Universitas Tartuensis, nr. 14, 8 aprill 2004. DIGAR
 Lahkus korvpallitreener Ernst Ehaveer. Eesti Päevaleht,  19. veebruar 2008. 

Eesti korvpallurid
Eesti korvpallitreenerid
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1924
Surnud 2008
Priit Väljamäe

Priit Väljamäe (sündinud 17. veebruaril 1970 Pärnus) on eesti biokeemik.

Elulugu
Lõpetas 1993 aastal Pärnu 1. õhtukeskkooli, 1998 Tartu Ülikooli BSc biokeemia ja biofüüsika erialal, 1999 Tartu Ülikooli MSc biokeemia erialal, 2002  Uppsala Ülikooli PhD biokeemia erialal. 

Ta jätkas pärast Ülikooli lõpetamist tööd Tartu Ülikoolis, TÜMRI-s teadurina (2000-2002), lektorina (2002-2006), dotsendina (2006-2016), vanemteadurina (2016-2020) ja alates 2020 aastast kaasprofessorina. 

Priit Väljamäe on TÜMRI-s Tselluloosi uurimisgrupi juht.

2022 aastal tunnustati tema tööd keemia ja molekulaarbioloogia valdkonnas tööde tsükli "Tõrksate polüsahhariidide ensümaatiline lagundamine" eest Eesti Vabariigi Teaduspreemiaga.

Teadustöö uurimisvaldkonnad
Tema uurimisvaldkond on olnud tselluloosi ensümaatiline lagundamine ehk üldisemalt biopolümeeride degradatsiooni ja sünteesi ensümoloogia (kaasarvatud LPMO-de kineetika). Neil teemadel on ta avaldanud rohkesti teadusartikleid.

Välislingid
 Priit Väljamäe kohta ETI-s. 
 "Eesti Vabariigi preemiad", Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastus 2022, (lk 109-129 Priit Väljamäe ja tema uurimistöö "Tõrksate polüsahhariidide ensümaatilisest lagundamisest" kohta; ISSN 1406-2321 (trükiväljaanne), ISSN 2674-3019 (võrguväljaanne). 
 TÜMRI Tselluloosi uurimisgrupi lehekülg
 Priit Väljamäe Kuku raadio saates Kukkuv õun (20. aprill 2022) Me ei väärinda, vaid alaväärindame oma puitu!

Eesti biokeemikud
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1970
JBL

JBL on Ameerika ettevõte, mis toodab heliriistvara, sealhulgas ka kõlareid ning kõrvaklappe. JBL müüb tehnikat kodu- ja professionaalsele kasutajale. Professionaalne turg hõlmab stuudioid, tuuri ja kaasaskantavat tehnikat, auto audiotehnikat, muusikatoodangut, DJ-d, kinoturge jne. JBL kuulub ettevõttele Harman International Industries.

JBL-i asutas James Bullough Lansing (1902–1949), Ameerika heliinsener ja kõlarite disainer, kes on tuntuim kahe tema nime kandva helifirma Altec Lansing ja JBL asutamise poolest, viimase nimi on võetud tema initsiaalidest.

Ajajoon
1902 – sünnib James B. Lansing, Illinoisis, Ameerikas.
1927 – Los Angeleses asutatakse ettevõtte Lansing Manufacturing Company.
1934 – Douglas Shearer ettevõttest MGM konstrueerib esimese kõlari kinode jaoks. Lansing ehitab kõlari komponendid.
1941 – Altec Service Company omandab Lansing Manufacturing Company.
1946 – Lansing lahkub Altec-ist ja asutab James B. Lansing Sound Inc..
1949 – James. B. Lansing sooritab enesetapu, William Thomasest saab firma president.
1958 – JBL tutvustab Paragon stereo kõlarite süsteemi.
1969 – Sidney Harman omandab JBL-i.
1969 – müüki saabub L-100, kodukasutaja versioon stuudio monitor 4311-st, L-100-t osteti 1970ndatel üle maailma 125 000 paari.
1969 – JBL-i komponente kasutatakse Woodstockil ja paljudel teistel rokkfestivalidel.
1973 – avalikustati 4300 seeria, tutvustatakse esimest 4-suunalist kõlarit.
1984 – JBL omandab UREI.
1990 – Vented Gap Cooling tehnoloogia (vähendab madala sagedusega anduri temperatuuri).
1991 – Array Series, esimene pro-audio seeria kõlarid, kus kasutatakse neodymium magnetit.
1995 – loodi EON-i süsteem.
1999 – JBL-i kasutatakse festivalil Woodstock 1999.
2000 – VerTec Line Array süsteemi loomine.
2000 – EVO tarkkõlar, mida juhib DSP) teke.
2002 – VerTec-i kasutatakse Super Bowl-il , Grammy Awards-il ja 2002 FIFA World Cup (Seoul, Korea) tseremoonial.

Toote näiteid

Näiteid kasutuskohtadest
 Academy of Motion Picture Arts and Sciences - AMPAS (Samuel Goldwyn Theater, Hollywood, United States).
 Institut de Recherche et de Coordination Acoustique/Musique - IRCAM (Pierre Boulez, Paris, France, 1974–1991).
 Digital Cinema Project - GAUMONT (Philippe Binant, Paris, France, 2000–2008)

Viited 

 McRitchie, Don. "6900 McKinley". Lansing Heritage. Retrieved 19 October 2018.
 Founding JBL, Lansing Heritage website
 Inside The Studio Monitor
 www.audioheritage.org
Émile Zola elu

"Émile Zola elu" ("The Life of Emile Zola") on 1937. aasta Ameerika Ühendriikide eluloofilm, mille lavastas  William Dieterle. Film räägib 19. sajandi prantsuse kirjanikust Émile Zolast. Filmi peaosas mängib Paul Muni. Teistes suuremates rollides mängivad Gloria Holden, Gale Sondergaard ja Joseph Schildkraut.

Film nomineeriti kümnele Oscarile ja võitis nendest kolm. Samuti oli linateos teine eluloofilm, mis võitis parima filmi Oscari. Joseph Schildkrauti autasustati parima meeskõrvalosatäitja Oscariga. Kolmanda Oscari võitis filmi parima stsenaariumi eest.

2000. aastal tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti USA Kongressi raamatukogu Riiklikku Filmiregistrisse.

Osatäitjad

Viited

Välislingid 
 
 "Émile Zola elu" filmiarvustuste lehel Rotten Tomatoes 
 "Émile Zola elu" Ameerika Filmiinstituudi kataloogis 

Ameerika Ühendriikide eluloofilmid
1937. aasta filmid
Conseslus Kipruto

Conseslus Kipruto (sündinud 8. detsembril 1994 Eldoretis) on Keenia takistusjooksja, olümpiavõitja (2016) ja kahekordne maailmameister (2017, 2019).

Ta oli edukas noorteklasside tiitlivõistlustel, võites kulla 2011. aasta noorte maailmameistrivõistlustel Lille'is ja 2012. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Barcelonas.

Täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi tegi ta 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas, kui võitis kaasmaalase Ezekiel Kemboi järel hõbeda. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis oli Kipruto taas Kemboi järel teine.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis Kipruto oma karjääri esimese täiskasvanute tiitlivõistluste kulla, tulles Evan Jageri ja Mahiedine Mekhissi-Benabbadi ees olümpiavõitjaks. 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta takistusjooksu Soufiane El Bakkali ja Jageri ees. Teist korda tuli ta maailmameistriks 2019. aastal Dohas, kui edestas finaalis Lamecha Girmat ja El Bakkalit.

2020. aasta suveolümpiamängudel Tokyos Kipruto ei osalenud, sest ei pääsenud Keenia koondisesse. Põhjustena toodi välja ebaõnnestunud esinemine kodustel katsevõistlustel ja kriminaalsüüdistus seksuaalkuriteos. 

2022. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta taas koondises ja võitis El Bakkali ning Girma jäel pronksmedali.

Kipruto isiklik rekord 3000 meetri takistusjooksus on 8,00,12, mis on joostud 2016. aastal Birminghamis.

Viited

Välislingid 
 

Keenia jooksjad
Takistusjooksjad
Sündinud 1994
ÜRO Palestiina pagulaste abiorganisatsioon

ÜRO Palestiina pagulaste abiorganisatsioon (inglise UN Relief and Works Agency for Palestine Refugees - UNRWA) on ÜRO allorganisatsioon, mis organiseerib Palestiina pagulastele humanitaar- ja arenguabi andmist.
Reginald Uba

Reginald Uba (kuni 19. november 1936 Reginald Su(u)ban; 13. juuli (vkj)/ 26. juuli 1911 Kohtla vald, Jõhvi kihelkond, Virumaa – 15. august 1972 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane (keskmaajooksja).

Lõpetas Rakveres gümnaasiumi.

Töötas keemiatööstuses, sh lakikeetjana Floras.

Sportlasena
Sportimist alustas Kohtla vallas, harrastas keskmaajooksu. Tõusis 1932. aastal esile Virumaa rekordimehena. Kuulus Narva Võitlejasse ja hiljem Tallinna Kalevisse. Võistles 2 korda Eesti maavõistluskoondises.

Sai 1939. aastal 2. Eesti mängudel 1500 m 3. koha.

1936. aasta Berliini olümpiamängudel sai ta 1500 m eeljooksus tulemuse 4.26,2.

Sporditegelase ja spordikohtunikuna
Oli valitud Tallinna Kalevi juhatusse ja Kalevi Tallinna Kalaspordiklubi eestseisusse. Tegutses kergejõustikukohtunikuna (vabariiklik kategooria) ja kalakaitseinspektorina.

Isiklikku
Tema poeg oli spordiajakirjanik Toomas Uba.

Viited

Välislingid

Reginald Uba sporditulemusi
Olympedia
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti keskmaajooksjad
Eesti 1936. aasta suveolümpiamängudel
Eesti spordikohtunikud
Eestistatud nimega inimesed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1911
Surnud 1972
Apteeker Melchior. Viirastus

"Apteeker Melchior. Viirastus" on 2022. aasta augustis esilinastunud Eesti film, mis põhineb Indrek Hargla teosel "Apteeker Melchior ja Rataskaevu viirastus". Film on teine osa samanimelisest mängufilmide sarjast.

Filmi režissöör on Elmo Nüganen. Teos valmis Eesti-Saksa-Läti-Leedu koostöös. Tootjad on Taska Film, Nafta Films, Apollo Film Productions ja Hansafilm ning kaastootjad on Maze Productions Saksamaalt, Film Angels Productions Lätist ja InScript Leedust.

Osatäitjad  
 Melchior Wakenstede – Märten Metsaviir
 Wentzel Dorn – Alo Kõrve
 Keterlyn Kordt – Maarja Johanna Mägi
 Rode – Mait Malmsten
 Goswin – Raivo Trass
 Annlin – Carmen Mikiver
 Hainz – Rain Simmul
 Odele – Riina Maidre

Pilte

Tsitaate filmist

Keterlyn: "Tervist, kohtuhärra!"
Wentzel: "Tervist!"
Keterlyn: "Mina olen Keterlyn."
Wentzel: "Tervist... preili Keterlyn."
Keterlyn: "Ilusat päeva, kohtuhärra."
Wentzel: "Ilusat päeva!"
Keterlyn: "...preili Keterlyn."
Wentzel: "Preili Keterlyn... Mis ta... Mis ta ütles?"

"Hei sina! Tule siia. Mis su nimi on?" -
"Toomas." -
"Missugune Toomas?" -
"Raekoja platsilt."

"Ma ei tunne teid." -
"Sa oled ju Keterlyn Kordt. Enda eest ei põgene."

"Mingit korda ei ole."

""Tühisuste tühisus", ütleb koguja."

"Ma olen ju timuka tütar."

Viited

Välislingid 
 "Heida esimene pilk "Apteeker Melchiori" teisele osale" ERR menu, 20. mai 2022
 "Augustis esilinastub "Apteeker Melchiori" triloogia teine film" ERR kultuur, 13. juuli 2022
 "Apteeker Melchior. Viirastus" IMDb-s

Eesti filmid
2021. aasta filmid
Eesti draamafilmid
Orhideeroosa

Orhideeroosa on erk või kergelt murtud hele punakaslilla või külm violetjasroosa värvitoon. Kasutatakse moesõnavaras tekstiilide, aksessuaaride ja jumestuse värvuse kirjeldamiseks, kuid võidakse kasutada ka muude materjalide ja tarbeesemete kohta.

Tekstiilide värvuse kirjeldamiseks kasutatakse võrdlust orhideega juba 1925. aasta Eesti ajalehtede moelehekülgedel.

Pildid

Variatsioonid 
Pantone värvikaardi toon 15-3214 Orchid on hele roosakasviolett ja 13-2010 Orchid Pink küllastatud puhas roosa. Pantone toon 13-3805 Orchid Hush on kahvatulilla, samuti  toon 13-3802 Orchid Tint; toon 14-3612 Orchid Bloom on särav helelilla, samuti toon 14-3710 Orchid Petal. Toon 15-3412 Orchid Bouquet on särav hele roosakaslilla ja toon 17-3612 Orchid Mist on murtud violetne.

Vaata ka 
 Fuksiaroosa
 Geraaniumroosa
 Kanarbikuroosa

Viited 

Roosad värvitoonid
Lillad värvitoonid
Narvskoje Semeinoje Radio

Narvskoje Semeinoje Radio on Eesti kristlike raadiojaamade võrgustik, mis edastab saateid 24 tundi ööpäevas kolme paralleelprogrammiga vene, eesti, ukraina jt keeltes. 

Vene autorite osakaal on kõigis programmides vähemalt 20% programmi päevamahust. Päevasel ajal (kella 7–20) annab eetrisse omatoodetud ja sisseostetud kristlik-hariduslikku originaalkava. Sõnalise osa maht peab Pereraadiole antud ringhäälinguloa järgi olema vähemalt 40% programmi ööpäevasest mahust.

Aadress: Tartu Pereraadio Ühing, Annemõisa 8, Tartu 50708

Rahvusvahelised saated 

Narvskoje Semeinoje Radio on praegu ainus Venemaal rahvusvahelist ringhäälinguluba omav raadio. Tartu Pereraadio Ühing edastab 2001. aasta algusest rahvusvahelise leviga programmi Semeinoje Radio sagedusel 1035 kHz Tartumaal Kavastus paiknevast satejaamast. Põhimasti kõrgus on 145 m, suunamuutjal 100 m. 

Narvskoje Semeinoje Radio välismaine tavakuulajaskond ulatub Valgevenest ja Ukrainast kuni Venemaa Volga-äärsete piirkondadeni. Kõige enam tuleb kuulatavuse kohta teateid Lätist ja Venemaa loodepiirkonnast. Pereraadio kuulatavuse tagasisidet on saatnud ka Hollandis, Itaalias ja Permimaal asuvad kuulajad.

Algul oli jaama võimsus 50 kW ja saatja Harris MW50. 2008. aasta suvel asendati see 100 kW-se Transradio (Telefunken) saatjaga (TRAM 100), mis võimaldab lisaks analoogsignaali edastamisele ka digitaalset DRM formaati. See võimaldab tulevikus tunduvalt parandada helikvaliteeti. 2010. aastal paigaldati veel teinegi 100 kW-ne TRAM 100 saatja ning pärast seda on jaama koguvõimsus 200 kW. 2011. aastal muudeti levikarakteristikut, et suurendada signaali tugevust Leningradi oblastis ja Peterburi linnas. Ümberehitustööde käigus vähenes ka põhimasti kõrgus 100 meetrini.

Peamiselt venekeelse põhiprogrammi saatekava kujutab segu Eestis toodetavaist ning koostööpartnerite (peamiselt Venemaal asuvatest raadiostuudiotest) saadavaist saadetest. 

Pereraadio peamisteks rahvusvahelisteks partneriteks on European Christian Radio Projects ning raadiomisjoniorganisatsioonid World Radio Missionary Fellowship ja Trans World Radio.

Pereraadio saatjad 

Kesklainel (kHz):

Kavastu 1035 (RadioEli)

Ultralühilainel (MHz):

Narva 95,6

Ahtme 98,2

Tallinn 89,6 (Pereraadio)

Tartu 89,0 (Pereraadio)

Kallaste 94,8 (Pereraadio)

Paluküla 88,7 (Pereraadio)

Kuressaare 89,0 (Pereraadio)

Puka 88,7 (Pereraadio)

Rakvere 88,9 (Pereraadio)

Võru 95,7 (Pereraadio)

Haapsalu 89,4 (Pereraadio)

Ahtme 88,2 (Pereraadio)

Vaata ka 
Eesti raadiojaamade loend

Välislingid 
Pereraadio

Eesti raadiojaamad
Narva
Tartu Kuku

Tartu Kuku oli Tartumaa kohalik raadiojaam.

Raadio alustas tegevust 13. septembril 1993, olles lüliks Kuku Raadio ketis. Raadiojaam levis sagedusel 100,2 MHz ja oli kuulatav kuni 50 km kaugusel Tartust.
Raadio keskendus kohalike uudiste ja sündmuste kajastamisele, püüdes vältida tundidepikkusi raadiomänge ja stuudiosse helistamisega saateid.

Raadios on töötanud Onu Bella, Krista Taim, Aare Plado.

Vaata ka
 Eesti raadiojaamade loend
 Mulgi Kuku
 Järva Kuku

Viited

Välislingid
 Äripäev - Tartu Kuku võib kaotada oma tegevusloa, 29. juuli 2022

Eesti raadiojaamad
Tartu maakond
Jonas Vingegaard

Jonas Vingegaard Rasmussen (sündinud 10. detsembril 1996 Hillerslevis) on taani jalgrattur, kes sõidab tiimis Team Jumbo–Visma. 2022. aasta juulis krooniti ta Tour de France'i võitjaks.

Viited

Välislingid 
 Vingegaard leheküljel ProCyclingStats

Sündinud 1996
Taani jalgratturid
Loodusteaduste klassikuid

Loodusteaduste klassikuid on raamatusari, mida annab välja Eesti Looduseuurijate Selts.

Sarjas ilmunud
1. Darwin, Charles 2006. Autobiograafia. (Niklus, Mart, tlk ja eessõna; Puura, Ivar, teine eessõna.) (Loodusteaduste klassikuid 1.) Tartu: Eesti Looduseuurijate Selts.
2. Darwin, Carles 2012. Liikide tekkimine loodusliku valiku teel ehk soodustatud rasside säilimine olelusvõitluses. (Niklus, Mart, tlk; Viikmaa, Mart; Puura, Ivar; Tinn, Oive, toim.) (Loodusteaduste klassikuid 2.) Tartu: Eesti Looduseuurijate Selts.
3. Darwin, Charles 2015. Inimese põlvnemine. (Niklus, Mart, tlk; Viikmaa, Mart; Puura, Ivar; Tinn, Oive; Laanisto, Lauri, toim.) (Loodusteaduste klassikuid 3.) Tartu: Eesti Looduseuurijate Selts.
4. Viikmaa, Mart 2018. Pärilikkuseteaduse teerajajad. (Laanisto, Lauri; Niklus, Mart; Tinn, Oive, toim.) (Loodusteaduste klassikuid 4.) Tartu: Eesti Looduseuurijate Selts.

Eesti raamatusarjad
Eesti Looduseuurijate Selts
Jumor FM

Jumor FM (vene keeles Юмор FM) (endine Tallinnas Euro FM ja Narvas You FM) on venekeelne raadio Eestis.

Sagedused

 Tallinn 104,9 MHz
 Ida-Virumaa 97,7 MHz
 Tartu 94,1 MHz
 Narva 89,8 MHz

Vaata ka
Eesti raadiojaamade loend

Välislingid
Eesti raadiojaamad
Harisirmik

Harisirmik (Lepiota) on šampinjoniliste (Agaricaceae) sugukonda, šampinjonilaadsete (Agaricales) seltsi kuuluv perekond seeni.

Eesti liike
Lepiota boudieri – Boudieri harisirmik
Lepiota castanea – kastan-harisirmik
Lepiota clypeolaria – villjalg-harisirmik
Lepiota cristata – haisev harisirmik
Lepiota felina – mustjas harisirmik
Lepiota grangei – rohe-harisirmik
Lepiota subalba – niit-harisirmik

Šampinjonilised
Mart Naaber

Mart Naaber (sündinud 15. detsembril 1992) on Eesti võrkpallur.

Aastal 2017 kutsuti ta esimest korda Eesti võrkpallikoondisesse.

Hooajal 2021/22 naasis Mart Eesti võrkpalliklubisse Bigbank Tartu.

Sportlaskarjäär

Eesti võrkpallikoondis
Mart liitus Eesti võrkpallikoondisega 2017. aastal ning kuulus samal aastal koondisesse suurematel turniiridel ja sõpruskohtumistes. Ta on esindanud Eestit Euroopa Liigas aastatel 2018, 2019 (alagrupifaasis) ja 2022. Samuti on ta esindanud koondist 2017. aastal Maailmaliiga kolmandas tugevusgrupis ning 2018. aasta Challenger Cupil. Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril pole ta koosseisu mahtunud.

2017  Maailmaliiga 3. tugevusgrupp
2018  Euroopa Kuldliiga
2018  Challenger Cup

Klubivõrkpall

2012–2019 Eestis
Hooajal 2012/13 sai Mart võimaluse mängida Bigbank Tartu ridades ning mängis seal kaks hooaega. Hooajal 2014/15 vahetas ta Eesti siseselt klubi ning mängis ühe hooaja Danpower/Võru Võrkpalliklubis. Järgneval hooajal naasis ta Bigbank Tartusse ning mängis seal veel neli hooaega. Kui esimestel hooaegadel Eesti meistriliiga klubides oli Mart pigem vahetusmängija, siis hooajal 2016/17 tõestas ta end tugeva põhimängijana. 
2013/14  Eesti karikavõistlused
2013/14  Schenker Liiga
2013/14  Eesti meistrivõistlused
2016/17  Credit24 Meistriliiga
2016/17  Eesti meistrivõistlused
2017/18  Eesti karikavõistlused
2017/18  Eesti meistrivõistlused
2018/19  Credit24 Meistriliiga
2018/19  Eesti meistrivõistlused

2019–2020 Akaa-Volley
Hooajaks 2019/20 teenis Mart on esimese välislepingu ning siirdus Soome kõrgliigaklubisse Akaa-Volley, kus oli peatreeneriks Oliver Lüütsepp. Hooaja algus oli võistkonna jaoks väga edukas ning võideti järjest 13 mängu, resultatiivselt mängis ka Mart, kuid hooaeg katkestati kevadel Soomes koroonapandeemia tõttu.

2020–2021 Pamesa Teruel
Hooajaks 2020/21 sõlmis Mart lepingu Hispaania meisterklubi Pamesa Teruel Voleibol-iga.
2020/21  Hispaania superkarikas
2020/21  Hispaania meistrivõistlused

2021–... Bigbank Tartu
Hooajaks 2021/22 naasis Mart kodumaale ning liitus taas Bigbank Tartuga, kes osales sellel hooajal ka tugevuselt esimeses ja teises Eurosarjas, Euroopa Meistrite Liigas ja CEV Cupil.
2021/22  Eesti karikavõistlused
2021/22  Credit24 Meistriliiga
2021/22  Eesti meistrivõistlused

Välislingid
Volleybox

Viited

Eesti võrkpallurid
Sündinud 1992
Volna

Radio Volna (vene keeles Радио Волна) on Eesti venekeelne raadiojaam.

Sagedused

 Tallinn – 107,1 MHz
 Ida-Virumaa – 106,9 MHz
 Narva – 89,0 MHz

Vaata ka 
Eesti raadiojaamade loend

Viited

Välislingid 
Radio Volna koduleht
Radio Volna satelliit Astra A4 vahendusel

Eesti raadiojaamad
Narva tank

Narva tank oli Narva linna vallutamisele Teises maailmasõjas Punaarmee poolt 1944. aastal pühendatud mälestusmärk. Monument asus Narvas Jõesuu tänaval kohas, kus 25.–26. juulil 1944 ületasid Leningradi rinde väed Narva pealetungil kindral Ivan Fedjuninski juhtimisel Narva jõe. Monumendi geograafilised koordinaadid olid .

Monument koosnes postamendile asetatud tankist T-34/85. Tank oli paigutatud jõe teljega risti, suunaga edelasse.

Postamendil oli kakskeelne kiri: "25.–26. juulil 1944. a. forsseerisid Leningradi rinde väed selles rajoonis Narva jõe, murdsid fašistliku-Saksamaa vägede kaitse ja vabastasid Narva linna. В этом районе воиска Ленинградского фронта 25–26 июля 1944 года форсировали реку, прорвали оборону немецко–фашистских войск и освободили город Нарву."

Monument avati 9. mail 1970.

Tank tõusis huviorbiiti 2022. aastal seoses Venemaa kallaletungiga Ukrainale, mille järel kerkis päevakorda punamonumentide eemaldamine Eestist. Augustis lepiti kokku, et tankimonument teisaldatakse. Kavakohaselt pidanuks Narva linnavolikogu 15. augustil otsustama tanki teisaldamise Narva piires, kuid enne istungit teatas volikogu opositsioon, et tank peaks jääma senisesse asukohta, mispeale koalitsioon võttis eelnõu tagasi ja otsust ei tehtud.

Monumendi tank teisaldati 16. augustil 2022 ja viidi Viimsis asuvasse Eesti Sõjamuuseumi. Ühtlasi lammutati ka tanki senine postament ning teisaldati Narvast ja Narva-Jõesuust veel kuus monumenti.

Venemaa Jaanilinna piirkonna juht Viktor Karpenko teatas augusti lõpus, et Narva-Jaanilinna piiripunkti Venemaa-poolsesse otsa püstitatakse Narva tanki koopia. Tankimonumendi pidulik avamine toimus 11. septembril 2022. Mälestusmärgi küljes oleval tahvlil öeldakse, et see tank toodi Jaanilinna ajutiselt ning lõpuks õiglus võidutseb ja Narva tank viiakse oma algsesse asukohta tagasi.

Viited

Välislingid

 "Ootamatu ajalooline fakt: Narva tank on kuulsusetu taustaga reservmasin, mil pole Eestiga mingit seost" Delfi Forte, 9. august 2022
 "Ilmar Raag: süvatank eesti hinges. Glubinnõi tank v estonskoi duše" ERR, 16. august 2022
 "Tanki jant" Levila, august 2022
 Estonia begins removing Soviet-era war monuments. BBC News, 16. august 2022
 "Narvas käiakse endiselt tank-monumenti meenutamas" ERR, 16. november 2022

Narva mälestusmärgid
Teise maailmasõja mälestusmärgid
Kuninglik Merejalavägi

Kuninglik Merejalavägi (inglise keeles The Corps of Royal Marines; RM) on Suurbritannia Kuningliku Mereväe juurde kuuluv merejalavägi.

Väeliigi algusajaks peetakse 28. oktoobrit 1664, mil Inglise armee koosseisus moodustati Yorki ja Albany hertsogi merejalaväerügement. Läbi oma ajaloo on merejalaväge rakendatud mitmetes suurtes konfliktides, näiteks Seitsmeaastases sõjas, Napoleoni sõdades, Krimmi sõjas, Esimeses ja Teises maailmasõjas. Hiljem on väeliiki kasutatud peamiselt ekspeditsiooniväena, sh näiteks Falklandi sõjas, Lahe sõjas, Bosnia sõjas, Kosovo sõjas, Sierra Leone'i kodusõjas ning Iraagi ja Afganistani sõdades. 

Merejalavägi tegutseb eliit-kergjalaväena, mida saab vajadusel kiiresti ülemaailmselt mitmesugusteks ülesanneteks rakendada.

Väeliik teeb tihedat koostööd Ameerika Ühendriikide ja Madalmaade merejalavägedega.

Välislingid 

 Ametlik koduleht (inglise keeles)

Suurbritannia sõjandus
Kutina

Teiste kasutuste kohta vaata artiklit Kutina (täpsustus).

Kutina on linn Horvaatia keskosas Sisaki-Moslavina maakonnas. See on mägise Moslavina piirkonna suurim linn. Linna oli 2011. aastal registreeritud 13 735 inimest ning selle tegelik rahvaarv oli 22 760.

Kutina esmamainimine oli 1256. aastal.

Linn on piirkonna tööstuskeskus, seal asub lisaks petrokeemiatehasele Petrokemija ja elektroonikatehasele SELK veel mitmeid väiksemaid tööstusettevõtteid. Kutina meediaajalugu on väärikas, linnas tegutsevad ajaleht Moslavački List ja raadiojaam Radio Moslavina. Linna lähedal Voloderi külas on asunud telekanali Nezavisna Televizija peakorter.

Kutina on tuntud noortepärase linnana ning seal tegutseb ööklubi Baraka. Põhilised turismiatraktsioonid on Lonjsko Polje looduspark, Maarja kindluskirik, vanad puumajad, Moslavina mäed ja veinitee, kus saab proovida kohalikke veine.

Linnas on sündinud kirjanik Dubravka Ugrešić.

Viited

Horvaatia linnad
Teenete eest

Teenete eest (ukraina keeles За заслуги) on Ukraina riiklik orden.

Ukraina teenetemärgid
5A

Tallinna bussiliin 6 sõidab Metsakooli tee ja Merivälja Pansioni vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS (kuni 2012. aastani Tallinna Autobussikoondis), liiklus toimub tööpäeviti. Alates 1.Maist töötab ka nädalavehetuseti.

Liini ajalugu 

Aastatel 2005 - 2009 oli liini nr 5A

Peatuste loend

Metsakooli tee > Merivälja Pansion 
 Metsakooli tee
 Helmiku tee
 Kelluka tee
 Kose tee
 Kose
 Lükati tee
 Haljas tee
 Sarapuu
 Urva
 Tamme
 Saare
 Lillepi
 Rummukõrtsi
 Rummu

 Pirita
 Supluse puiestee
 Randvere tee
 Mähe tee

 Kaasiku
 Merivälja Pansion

Tallinna bussiliinid
Dorian Boccolacci

Dorian Boccolacci (9. september 1998 Cannes) on Prantsuse võidusõitja.

Karjäär

Kart 
Cannes'is sündinud Boccolacci alustas oma karjääri kardiga 2011. aastal. 2013. aastal saavutas ta esikoha WSK Super Master Series, CIK-FIA International Super Cup ja WSK Euro Series KF klassis.

Väiksemad valemid 
Boccolacci debüteeris üheistmelistes 2014. aastal, võisteldes Prantsusmaa Vormel 4 Meistrivõistlustel. Hooaja lõpus saavutas ta teise koha, kahe võidu ja kahe pole-positsiooniga.

Euroopa Vormel 3 
Järgmisel 2015. aasta hooajal debüteeris ta Euroopa Vormel 3-s Signature meeskonnas koos Alexander Alboniga. Ta kogub meistrivõistluste jooksul 27 punkti ja lõpetab üheksateistkümnendal positsioonil.

Vormel Renault 
2016. aasta hooajal osaleb ta koos Hugo de Sadeleeri, Sacha Fenestrazi ja Gabriel Aubryga Vormel Renault 2.0 NEC ja Vormel Renault Eurocup 2.0 meistrivõistlustel Tech 1 Racing meeskonnaga. Tal õnnestub saada kaks võitu ja Eurocupi lõpparvestuses teine ​​koht, samal ajal kui Vormel Renault 2.0 NEC saavutab kolmanda koha.

GP3 Series 
2017. aastal tegi Boccolacci GP3 debüüdi Trident Racing meeskonnas koos Kevin Jörgi, Giuliano Alesi ja Ryan Tveteriga. Oma esimesel hooajal õnnestub tal saada Yas Marina sprindivõistluse võit, mis on hooaja viimane võistlus. Kokku kolme poodiumi ja mitme punktiga lõpetab ta meistrivõistluste kuuendal kohal.

Järgmisel hooajal jätkas ta kategoorias, siirdudes koos Will Palmeri (pärast Christian Lundgaardi ja Devlin DeFrancescot) ja Niko Kariga (pärast Jehan Daruvala) meeskonda MP Motorsport (hiljem asendas Richard Verschoor). Ta võidab Hungaroringi sprindivõistlusel, enne kui siirdub Vormel 2 sarja.

Vormel 2 
2018. aasta hooajal, alates Spa-Francorchampsi võidusõidust, tõuseb Boccolacci kategoorias kõrgemale, tehes oma debüüdi Vormel 2 meeskonnas MP Motorsport, asendades Roberto Merhi koos Ralph Boschungiga (hiljem asendas Niko Kari). Parima tulemusena saab ta seitsmenda koha ja kokkuvõttes 3 punkti.

2019. aastal jätkab ta kategoorias, kuid läheb koos Jack Aitkeniga Campose meeskonda. Hooaeg algab prantslase jaoks halvasti kahes esimeses voorus Bahreinis, kuid Bakuus ja Monacos saavutab ta suurepärased tulemused, parima tulemuse saavutades Monaco mängus 4. koha. 25. juunil kuulutab Campos Boccolacci asendajaks Arjun Maini, viimane ütleb sotsiaalmeedia vahendusel, et Paul Ricardi ringid olid tema viimased võistlused Vormel 2-s. Austria võistlused vahele jättes õnnestub tal aga kihutada järgmisel GP-l. Silverstone'is ainult sel nädalavahetusel Tridentile koos Giuliano Alesiga.

Välised lingid 

 Juhi profiil DriverDB-s, aadressil driverdb.com. (inglise keeles)

Prantsusmaa sportlased
Sündinud 1998
Pedro Piquet

Pedro Estácio Leão Piquet Souto Maior (Brasiilia, 3. juuli 1998) on Brasiilia võidusõitja. Ta on kolmekordse Vormel 1 maailmameistri Nelson Piquet' poeg ja Vormel E piloodi Nelson Piquet juuniori vend.

Karjäär

Kart 
Piquet alustab oma karjääri kardidel, millel ta sõidab aastatel 2006–2013. Selles kategoorias võidab ta arvukalt tiitleid, sealhulgas 3 Brasiilia meistritiitlit.

Vormel Toyota 
Aastatel 2014–2017 osaleb ta Vormel Toyotas. 2014. aastal osales ta vaid esimesel 6 võistlusel ja pidi siis vanusega seotud probleemide tõttu võistlusest lahkuma koos Gustavo Lima, Macauley Jonesi, Steijn Schothorsti, Egor Orudzhevi ja Levin Amwegiga. Aastatel 2016 ja 2017 naaseb ta sarjas võidusõidu juurde koos Jehan Daruvala, Artem Markelovi, Kami Laliberté, Lando Norrise, Guanyu Zhou, Marcus Armstrongi, Jean-Baptiste Simmenaueri ja Ferdinand Habsburgiga. Viimasel aastal saavutab ta tänu 3 võidule ja 8 poodiumile 2. kohale.

Brasiilia Vormel 3 
Aastatel 2014–2015 osales ta Vormel 3 riigi meistrivõistlustel, võites mõlemal aastal kõrge võiduprotsendiga tiitli (2014. aastal 16 võistlusest 11 ja 2015. aastal 16 võistlust 14) koos Sérgio Sette Câmara, Matheus Leistiga, Vitor Baptista, Matheus Iorio, Pedro Cardoso ja Guilherme Samaia.

Vormel 3 Euroopa 
2016. aastal siirdus ta koos Callum Ilotti, Harrison Newey ja Anthoine Hubertiga Euroopa Vormel 3 sarja, kus tulemused polnud nii põnevad, kuna saavutas lõpliku 19. koha. 2017. aastal osaleb ta taas sarjas, kuid ei jõua kaugemale 14. kohast, Harrison Newey, David Beckmann, Max Defourny, Felipe Drugovich ja Joey Mawson.

GP3 Series/FIA Vormel 3 
2018. aastal palkas Itaalia meeskond Trident osalema GP3 Series koos Giuliano Alesi, Ryan Tveteri ja Alessio Lorandiga (David Beckmanni järgi). Esimene poodiumikoht tuleb Prantsusmaal 2. võistlusel ja esimene võit Suurbritannias 2. võistlusel. Ta saab oma hooaja teise võidu Monzas toimunud teises sõidus. Ülejäänud hooajal ta punkte ei kogunud ja saavutab liigas kuuenda koha.

2019. aasta hooajal jätkab ta koos Devlin DeFrancesco ja Niko Kariga FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel võisteldes Trident meeskonnas. Hooajal võitis ta võistluse ja saavutas veel 2 poodiumit, saavutades edetabelis viienda koha.

Vormel 2 
2020. aasta hooajaks palkab ta koos Louis Delétraziga FIA Vormel 2 Meistrivõistlustel võistlevasse Charouzi Sauber Junior Teami. Lõpetab hooaja 3 punktiga 20. kohal.

2021. aastal lahkub ta kategooriast majanduslikel põhjustel.

Välised lingid 

 Juhi profiil DriverDB-s, aadressil driverdb.com. (inglise keeles)

Brasiilia autosõitjad
Sündinud 1998
Alessio Lorandi

Alessio Lorandi (8. september 1998 Salò) on Itaalia võidusõitja.

Karjäär

Kart 
Salòs sündinud Lorandi alustas kardisportlase karjääri 2007. aastal üheksa-aastaselt miniklassis 60 ning kuus aastat hiljem, 2013. aastal, tuli ta pärast suurepärast tagasitulekut ja konkurendi väljakukkumist Bahreinis KF Juniori maailmameistriks Leonardo Pulcini.

Euroopa Vormel 3 
Lorandi debüteeris üheistmelistes 2015. aastal Euroopa Vormel 3 sarjas Van Amersfoorti meeskonnaga, saades koos Charles Leclerci ja Arjun Mainiga 7 punkti ja meistrivõistlustel 20. koha. 2016. aastal siirdus ta oma teiseks hooajaks meistrivõistlustel Carlini meeskonda, saades koos Ryan Tveteriga (pärast Dan Ticktum), Zhi Cong Li (William Bulleri ja Jake Hughesi järgi) ja Raoul Hyman (Weiron Tani järgi). Ta lahkub kategooriast enne hooaja lõppu erimeelsuste tõttu meeskonnaga, saavutades seega üldarvestuses 14. koha.

GP3 Series 
23. septembril 2016 teatatakse, et Lorandi osaleb GP3 hooaja kahes viimases voorus koos Jenzeriga koos Akash Nandy ja Arjun Mainiga. Kategoorias saavutas ta absoluutdebüüdil kohad punktitsooni äärel. 2017. aasta hooajal seisab Lorandil ees oma esimene täishooaeg selles kategoorias, taas Jenzeriga, saavutades hooaja esimeses osas kolm poodiumit koos Roy Nissanyga (pärast Juan Manuel Correat) ja Arjun Mainiga. Ta saab oma esimese GP3 võidu Jerezi sprindivõistlusel. Ta lõpetab meistrivõistlused üldarvestuses seitsmendal kohal. 2018. aasta hooajal jätkab ta kategoorias, siirdudes koos Pedro Piqueti, Giuliano Alesi ja Ryan Tveteriga Tridenti meeskonda. Hooaja esimesel poolel saavutas ta parima tulemusena kolmanda koha, enne kui siirdus Vormel 2 sarja.

Vormel 2 
2018. aasta hooajal debüteeris ta Vormel 2 sarjas, alustades Hungaroringi võidusõidust. Tegelikult kutsus Tridenti meeskond teda koos Arjun Mainiga asendama Santino Ferruccit, kelle meeskond vallandas pärast Silverstone'i võistlust. Ta saab ainsa punktikohana seitsmenda koha, mis võimaldab üldarvestuses kahekümnendaks jääda.

Välised lingid 

 Juhi profiil DriverDB-s, aadressil driverdb.com. (inglise keeles)

Itaalia sportlased
Sündinud 1998
Bosut

Bosuti ja Sava liitumiskohas asuva küla kohta vaata artiklit Bosut (Sremska Mitrovica).

Bosut (serbia keeles Босут) on jõgi Sremi piirkonnas Horvaatia ida- ja Serbia loodeosas. See on 186 km pikk ning suubub Sava jõkke. Bosut on aeglase vooluga kurviline jõgi, mis saab alguse Biđi ja Berava jõgede liitumiskohas Vinkovcist lõunas. Vinkovci on ainus Bosuti kaldal olev suurem linn ning jõgi pöörab pärast sealt läbi voolamist kagusse. Lipovaci lähedal suubub Bosutisse selle suurim lisajõgi Spačva ning pärast seda jõuab see Batrovci lähedal Serbiasse. Alavoolul Spačva valglas on jõe kaldad metsased. Bosut on tuntud kalarikka jõena.

Jõe nimi tuleb indoeuroopa tüvest "bhogj" ehk "voolama".

Vaata ka
 Bosuti kultuur

Viited

Horvaatia jõed
Serbia jõed
Mena (täpsustus)

Mena või MENA võib olla:

Kunst, meelelahutus ja ajakirjandus
 "Mena", Javier Mena 2010. aasta album
 MENA, Egiptuse riiklik uudisteagentuur
 Mena Report, Lähis-Ida äriajakiri
 "Mena", 2017. aasta filmi "Barry Seal: Mees üle Ameerika" algne pealkiri

Inimesed
 Mena (eesnimi)

Kohad
 MENA, Lähis-Ida ja Põhja-Aafrika

Ameerika
 Francisco Z. Mena, Puebla, Mehhiko
 Juan de Mena, Cordillera, Paraguay
 Mena, Arkansas, Ameerika Ühendriigid

Aafrika
 Abu Mena, palverännakukeskus Vana-Egiptsuses
 Marriott Mena House Hotel, kuurort Kairo lähedal Egiptuses
 Mena jõgi, Ida-Etioopia
 Mena (Koulikoro), Koulikoro, Mali
 Mena, Sikasso, Mali

Aasia
 Mena raudtejaam, Rankoshi, Isoya, Hokkaidō, Jaapan

Euroopa
 Mena (Cornwall), küla Cornwallis Inglismaal
 Valle de Mena, vald Burgose provintsis Hispaanias
 Mena rajoon, endine rajoon Tšernihivi oblastis Ukrainas
 Mena, linn Tšernihivi oblastis Ukrainas
 Mena, jõgi Ukrainas

Kosmos
 Mena, kraater Merkuuril

Teadus ja tehnoloogia
 MENA, planeeritav kaugsidekaabliühendus India ja Itaalia vahel
 Mena, meriroosiliste perekond

Mütoloogia
 Mena või Dea Mena, Rooma menstruatsioonijumalanna
 Mena või Menavati või Mainavati, India jumalanna, Himaalaja kehastuse Himavati abikaasa

Vaata ka
 Menas
 Meena (täpsustus)
 Mene (täpsustus)
 Mina (täpsustus)
Borgward

Borgward on aastatel 1929–1962 Bremenis tegutsenud Saksamaa sõidu- ja sportautode tootja.

Ajalugu 

Ettevõtte asutas Carl F. W. Borgward Bremenis 1929. aastal, andes sellele oma perekonnanime järgi nime. Pärast 1930. aastat võttis tööstur üle Hansa-Lloyd Automobilwerke tehase ja arendas välja populaarse kolmerattalise auto nimega Blitzkarren. Firma areng võimaldas toota üha suuremaid autosid, sealhulgas Hansa 1700 ja kuuesilindrilist Borgward 2300.

1952. aastal asus Carl Borgward tehast ümber ehitama ja tõi turule täiesti uue isekandva kerega auto Hansa 1500 ja selle suurema mudeli Hansa 2400. 1954 tutvustati juba uut keskklassi mudelit Borgward Isabella, mis saavutas suure populaarsuse – 1962. aastaks oli toodetud üle 200 000 ühiku.  Samal ajal hakati tootma ka mudeleid Arabella ja Alexander P100.

1950. ja 1960. aastate vahetusel tuli Borgwardil rinda pista halva mainega, kui tehniliselt vähearenenud sõidukite tootja. Süstemaatiliselt halvenenud rahalise olukorra tagajärjel viidi 1961. aastal laenuandjate nõudmisel ettevõte pankrotti, mis tõi kaasa selle tegevuse lõpetamise aasta hiljem. Isabella ja P100 mudelite tootmisliinid müüdi Mehhikosse, kus mõlemat sõidukit toodeti aastatel 1967–1970 väikeses koguses.

Taassünd 

2008. aastal asutasid Christian Borgward (Carl FW Borgwardi lapselaps) ja Karlheinz L Luzernis Borgward Group AG. Hiljem kolis uus ettevõte Stuttgarti. Beiqi Foton Motori (suure Hiina autokontserni BAIC tütarettevõte) investeeringu ja tootmisega alustas Borgward Group linnamaasturite müüki 2017. aasta jaanuaris.

Automudelid

Sõiduautod 

 2000 (1939–1942)
 2300 (1940–1942)
 Hansa 1500 (1949–1954)
 Hansa 1800 (1952–1954)
 B 611 (1957–1961)
 P100 (1959–1961)
 Hansa 2400 (1954–1962)
 Isabella (1954–1962)
 Arabella (1961–1963)
 BX5 (2016–2021)
 BX7 (2016–2021)

Veoautod 

 B 1500 (1954–1960)
 B 4500 (1954–1961)

Viited

Välislingid 

 Ettevõtte koduleht

Autotootjad
Saksamaa ettevõtted
Raasiku spordihoone

Raasiku spordihoone on spordihoone Raasiku alevikus, Harju maakonnas.

Spordihoone asub Raasiku Põhikooli lõunatiivas ning täidab koolivõimla ülesandeid. Samuti saab seal korraldada nii üle-eestilisi kui ka piiriüleseid spordiüritusi.

Suures saalis saab mängida nii jalgpalli, käsipalli kui ka võrkpalli. Veel on neli väiksemat saali, keldrikorrusel on riietus- ja pesuruumid, jõusaal ning eraldi saal grupitreeningute jaoks.

Spordihoone avamine toimus 25. septembril 2018 aastal. Kõne pidasid vallavanem Andre Sepp, põhikooli direktriss Reelika Turi. Lindi lõikasid läbi vallavanem, OÜ Nordlin Ehituse esindaja Ülo Older, volikogu esindaja Tiina Rühka ja Põhikooli kehalise kasvatuse õpetaja Tiia Kroonmäe.

Ehitas OÜ Nordlin Ehitus, hoone maksumuseks oli umbes 2,5 miljonit eurot., projekteeritis OÜ Dialoog

Viited

Välislingid

Eesti spordihallid
Raasiku vald
Hersoni lahing

Hersoni lahing (ukraina keeles Бої за Херсон) oli 24. veebruarist 3. märtsini 2022 toimunud lahing Ukraina ja Venemaa relvajõudude vahel, mis oli osa Venemaa pealetungist Lõuna-Ukrainas.

Sõjategevuse jätkumine 
Pärast Hersoni üle kontrolli saavutamist jätkus linnast eemal sõjategevus. 
 Ukraina väed ründasid mitmel korral Tšornobajivka piirkonnas paiknevaid Vene vägesid.
 2022. aasta juuni alguses võtsid Ukraina väed enda kontrolli alla Hersoni rajoonis asuva Tavriiske küla.
 2022. aasta juuli lõpus ründasid Ukraina väed rakettidega Antonivka silda ja Brõlivkas asuvat raudteejaama.
 Ukraina maavägede 28. brigaad teatas 10. novembril 2022, et hõivas Hersoni rajoonis asuva Kõselivka.

Vaata ka 
 Mõkolajivi lahing

Viited 

Venemaa sissetung Ukrainasse (2022)
Hersoni oblast
Lahingud Ukrainas
Hersoni rahvusvaheline lennujaam

Hersoni rahvusvaheline lennujaam (ukraina keeles Міжнародний аеропорт Херсон) on Ukraina linna Hersoni lennujaam. See asub Hersonist umbes kaheksa kilomeetri kaugusel kirdes Tšornobajivka külas. Tsiviil- ja militaarlennuväljana tegutsenud lennujaam langes Venemaa relvajõudude kontrolli alla 2022. aasta 27. veebruaril.

Hersoni oblast
Ukraina lennujaamad
Soomussirmik

Soomussirmik (Echinoderma) on šampinjoniliste (Agaricaceae) sugukonda, šampinjonilaadsete (Agaricales) seltsi kuuluv perekond seeni.

Eesti liik
Echinoderma asperum – püramiid-soomussirmik

Šampinjonilised
Lõuna-Austraalia vapp

Lõuna-Austraalia vapp on Austraalia osariigi Lõuna-Austraalia ametlik sümbol.

Praeguse vapi on kasutusel 19. aprillist 1984 ning see asendas 1936. aastast kasutusel olnud vapi.

Galerii

Viited

Austraalia vapid
Lõuna-Austraalia
Lauda

Lauda ehk lauda spirituale (ladinakeelsest sõnast laudare 'kiitma' tuletatud itaaliakeelne 'kiitus', 'vaimulik kiitus'; mitmus laude) oli emakeelse vaimuliku laulu žanr, mille kõrgaeg oli hiliskeskaja ja renessansi Itaalias (13.–16. sajandil). Lauda tekst võis olla ka osaliselt või suures osas ladinakeelne. Keskajal võis olla kasutusel mitteliturgilise protsessioonilauluna. Lauda jäi Itaalias žanrina käibele 19. sajandi alguseni; nagu inglise carol ja hispaania villancico sageli jõululauluna.

Vaata ka 
 Laudario di Cortona
 Laudario Magliabechiano

Viited

Välislingid 
 Video: lauda "Voi ch’amate lo Criatore" (Laudario Magliabechiano, 14. sajand) vanamuusikaansambel Musica Picta esituses
 Video: lauda "Ave Donna Santissima" (Laudario di Cortona, 13. sajand) La Capella Reial de Catalunya ja Hespèrion XXI esituses
 Video: lauda "Alta Trinità Beata" laulduna jumalateenistusel Blackfriarsis Oxfordis

Muusikažanrid
Keskaja muusika
Renessanssmuusika
Véhicule de l'Avant Blindé

VAB (prantsuse keeles Véhicule de l'Avant Blindé) on Prantsusmaal valmistatud soomustransportöör.

Kasutajad

Viited 

Prantsusmaa militaarsõidukid
Soomustransportöörid
Biber

Biber on Saksamaal valmistatud sillatank.

Saksamaa sõjandus
Langenwang

Langenwang on väike linn (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Bruck-Mürzzuschlagi ringkonnas.

Viited 

Steiermargi liidumaa vallad