joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bieniakoni

Bieniakoni (valgevene keeles Беняконі, transkribeerituna Benjakoni, leedu keeles Benekainys, poola keeles Bieniakonie) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis, Voranava rajoonis; ta on Bieniakoni külanõukogu keskus.

Bieniakoni asub Valgevene-Leedu piiri ääres ja Vilniuse–Lida maantee ääres.

Ajalugu 

Bieniakonit mainitakse esimest korda aastal 1529. Toona kuulus asula õekestele Tomkadele, kes pärisid selle oma toona juba surnud isalt. Aastal 1542 läheb asula üle  Jataŭtavičitele, aastal 1553 Jamantovičitele. Aastast 1556 kirjutatakse Bieniakonist, kui külast, mis kuulus Zygmunt II Augusti valduses olevale Rudamina riigimõisale.

Seoses administratiivse reformiga hakkas Bieniakoni kuuluma Vilniuse vojevoodkonda. Tol ajal rajati asulasse ka kõrts.

XVII sajandil läks Bieniakoni Czaplińskite valdusesse. Aastal 1634 ehitati sinna katoliku kirik.

Poola jagamisel aastal 1795 läks Bieniakoni Venemaa koosseisu, kus kuulus Vilniuse kubermangu. Aastal 1897 kandsid Bieniakoni nime kaks küla, üks Lida kreisis, kus asusid kirik, kas poodi ja kool, ning teine Ašmiany kreisis, kus asus pastoraat. Aastaks 1905 lisandus veel sellenimeline raudteejaam ja selle juurde tekkinud asula.

Kuni 1917. aastani oli Bieniakoni Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale. Toona sai Bieniakonist alev. 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu, aastal 1940 kaotas Bieniakoni alevi õigused.

Pilte

Viited

Välislingid 

 Bieniakoni YouTube'is
 Bieniakoni Valgevene fotoentsüklopeedias

Valgevene asulad
Voranava rajoon
Ave Roots

Ave Roots (sündinud 16. detsembril 1981) on eesti sotsioloog.

Elulugu 
Ave Roots on pärit Põltsamaalt ja ta on lõpetanud Põltsamaa Ühisgümnaasiumi.

2000–2004 õppis Roots Tartu Ülikoolis sotsioloogiat bakalaureusekursusel.

2004–2006 jätkas ta samas magistriõpinguid ja lõpetas tööga, mille teema oli "Kas siire Eestis on lõppenud? Sotsiaalse mobiilsuse võrdlus perioodidel 1992–1997 ja 1997–2004". Lõputööd juhendas Mikk Titma.

2006–2013 õppis ta Tartu Ülikoolis sotsioloogia eriala doktorantuuris. Tema doktoritöö teema oli "Occupational and income mobility during post-socialist transformation of 1991–2004 in Estonia". Tööd juhendasid emeriitprofessor Mikk Titma (Tartu Ülikool, Stanfordi Ülikool) ja vanemteadur Mare Ainsaar (Tartu Ülikool).

Töö 
Ave Roots on Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi sotsiaalpoliitika õppetooli teadur ja õppejõud. Lisaks osaleb ta paljudes teadusprojektides. Ta on uurinud näiteks sotsiaalset mobiilsust. Uurimisteemadest on käsil sotsiaalne stratifikatsioon, seejuures nii tööturul kui ka sugude vahel.
 
Roots on tihedalt seotud Euroopa Sotsiaaluuringu (ESS) korraldamisega Eestis. See uuring kuulub Euroopa teaduse olulisimate projektide nimekirja ja Eesti on uuringus osalenud alates 2004. aastast. ESSi juurde kuulub ka Euroopa kognitiivsete intervjuude organiseerimine, mille eest samuti Ave vastutab.

Tööturu uuringutest tegeleb Roots praegu analüüsiga, kus vaadeldakse mitte-eesti rahvusest inimeste töö- ja pereelu ühitamise mõjutegureid. Lisaks vaatleb ta, mis tegurid mõjutavad töötamise jätkamist ja lõpetamist hiliskarjääris Eesti näitel võrdlevas perspektiivis.

Viited

Välislingid

Eesti sotsioloogid
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased‎
Sündinud 1981
Voldemar Ernesaks

Voldemar Leonhard Ernesaks (17. aprill 1903 Tallinn – 20. oktoober 1989 Toronto) oli eesti majandusteadlane.

Ta õppis aastail 1923–1927 ja 1932–1936 (lõpetas) Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas, korporatsioon Vironia vilistlane.

Voldemar Ernesaks oli pangaametnik, 1937 Eesti Panga Pärnu osakonna juhataja. Mitmekordne Eesti meister ujumises. Saksa okupatsiooni ajal oli ta Pärnu linnapea ja Õhukaitseliidu Pärnu kohtkonna juhataja. 

1944 põgenes ta Saksamaale, 1947 asus ümber Inglismaale, hiljem Kanadasse.

Viited

Välislingid 
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Pärnu linnapead
Eesti majandusteadlased
Eesti ujujad
Korporatsioon Vironia liikmed
Eestlased Kanadas
Sündinud 1903
Surnud 1989
Johannes Raudava

Johannes Raudava (kuni 1940 Johannes Rosenfeldt; 30. oktoober 1894 Tallinn – 5. aprill 1944 Tallinn) oli eesti majandusteadlane.

Pärast aastat P—Leysti algkoolis õppis Raudava Tallinna 4-klassilises linnakoolis, mille lõpetas 1911. Sama aasta sügisel ta astus Tallinna õhtukeskkooli kuid raha puuduse tõttu pidi järgmisel semestril (1912) kohe välja astuma ja läks tööle A/S Dvigateli rongivagunitehase peakontorisse arveametnikuna.

1914. aasta kevadel algas Raudava õhtuti käima üheaastaliste kursustel Tallinna Kaubanduskoolis ja 1916 jaanuaris ta lõpetas Tallinna Peetri Realkooli kaubandus osakonna eksternina. Alates septembrist 1915 kuni sõjaväeteenistuse kutseni jaanuaris 1916 töötas ta Tallinna Vene Põllupanga osakonnas raamatupidaja abina.

Raudava osales esimeses maailmasõjas. 1917. aasta kevadel lõpetas ta Pauli sõjakooli ja siis teenis Vitebski ja Eesti polkudes kuni Eestisse opteerimiseni 1920. aastal.

Eestis tagasi, õppis ta õhtuses õppes Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas, kuni lõpetas ülikooli majandusteaduskonna 1928. aastal. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Fraternitas Estica liige.

1924. aastal abiellus ta Timotheus Kuusiku noorema lapse Agniaga (1904–1993) ning neil oli kolm tütart: Ingeborg (s. 1927), Astrid (s. 1929) ja Kristi (s. 1942). 1939. aastal ostis Raudava Lutheri perekonna käest Poska tänaval asuva Kadrioru lossi vana teenijate aleviku oma perekonna elumajaks.,

Raudava töö Eesti Pangas algas 1. mail 1921. 1922–1928 ta oli Eesti Panga laenude osakonna ametnik, 1928–1933 konto-korrentosakonna ja välisosakonna juhataja, 1933–1940 direktor ja juhatuse liige, 1941–1943 juhataja. 1943–1944 Eesti Peapanga direktor ja Eesti Majanduskoja pangandusala juhataja. Teda määrati 1933 aastal Eesti Panga esindajaks Riigihoiukassa nõukogusse.

Tema allkiri on Eesti 1937. ja 1940. aasta 10-kroonisel pangatähtedel ja 1935. aasta 100-kroonisel pangatähel.

Ta määrati 1939. aasta Eesti Panga kodaniku õhukaitse juhiks.

Johannes Raudava kandis Eesti lippu Garmisch-Partenkirchenis 1936. aasta taliolümpiamängude avatseremoonial, kuid sportlasena ta ei osalenud.

Tunnustus
 1938 – Eesti Punase Risti III klassi teenemärk

Isiklikku
Raudava isa oli Kurna mõisast pärit Mart Rosenfeldt (1865–1943), poodnik, ja ta ema oli Rae mõisast pärit Leena Rosenfeldt (Krivel) (1872–1946).

Viited

Kirjandus
 "Johannes Raudava †". Eesti Sõna nr 83, 11. aprill 1944. Lk 4 ("Ennastsalgava töö, täpse kohusetäitmise, õiglase ja lahke iseloomu tõttu võitis ta niihästi majandusringkondade kui ka kaasteenijate poolehoiu ja armastuse.")

Välislingid 
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944 
Haud Tallinna Vana-Kaarli kalmistul

Eesti pankurid
Eesti kodanliku õhukaitse ametiisikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Vana-Kaarli kalmistule maetud
Sündinud 1894
Surnud 1944
Põltsamaa vana Niguliste kirik

Põltsamaa vana Niguliste kirik oli keskajal ehitatud kirik praeguses Põltsamaal Jõgeva maakonnas.

Ajalugu
Esimene preester tollases Mõhu maakonnas on teada aastast 1234. Arvatavasti oli esimene kirik ehitatud puidust, selle asukoht pole praegu teada. Esimene kivikirik kerkis Põltsamaale arvatavasti juba 13. ja 14. sajandi vahetusel ning see paiknes Põltsamaa jõe vasakul kaldal. 

On tõenäoline, et Põltsamaa Niguliste kirik sarnanes Järvamaa kirikutega, sest kiriku asukohast on leitud võlvikonsool lamereljeefse kaksiknäoga, mis sarnaneb väga Türi kiriku samalaadse keskaegse raiddetailiga. 

Kirikuhoone hävis 17. sajandi alguses Poola-Rootsi sõjas. Kuni 1633. aastani tegutses kirik praegu teadmata asukohaga puithoones, aastast 1633 hakati kohandama kirikuks linnuse kaguküljes asuvat endist värava- või laohoonet, millest hiljem sai Põltsamaa uus Niguliste kirik.

Kiriku ümber oli Põltsamaa kesk- ja uusaegne kalmistu, kuhu maeti arvatavasti veel kuni 1773. aastani.

Vaata ka
Põltsamaa suudlus
Põltsamaa Niguliste kirik
Põltsamaa kesk- ja uusaegne kalmistu

Viited

Kirjandus
Villem Raam. "Põltsamaa keskaegsest kirikuhoonest". Ehitus ja Arhitektuur 3/ 1970. Lk 47-49
Villem Raam. "Põltsamaa Nigula kirik" // Eesti arhitektuur 4 (Tartumaa, Jõgevamaa, Valgamaa, Võrumaa, Põlvamaa). Valgus. Tallinn 1999. Lk 107

Välislingid

Põltsamaa ajalugu
Põltsamaa kihelkond
Jõgeva maakonna kultuurimälestised
Jõgeva maakonna kirikud
Elle Tarik

Elle Tarik (neiuna Elle Kaarna, 10. juuni 1938 Uhmardu küla, Kudina vald – 16. märts 2014 Kobratu küla, Tartu vald) oli eesti raamatukogundustegelane, Tartu Linnaraamatukogu direktor 1975–1983. 

Tarik sündis tollasel Tartumaal, praegusel Jõgevamaal popsi peres ning õppis Vedu algkoolis, Tartu II Keskkoolis ja Tartu Kunstliku Vedelkütte Tehnikumis. Raamatukogundust õppis ta 1961–1964 Viljandi Kultuurharidustöö Koolis ja 1964–1969 Eduard Vilde nim. Tallinna Pedagoogilises Instituudis. Ta käis ka õppereisidel Soome ja Rootsi raamatukogudes.

1956–1961 töötas Tarik põllutöölisena Miina Härma nimelises kolhoosis, 1961–1964 oli Tartu külanõukogu sekretär, 1964–1966 Vedu, Nabala ja Kokora külaraamatukogu juhataja. 1968–1975 Tartu Rajooni Keskraamatukogu metoodik.

1966–1968 Nikolai Gogoli nimelise (alates 1987. aastast Oskar Lutsu nimelise) Tartu Linna Keskraamatukogu vanemraamatukoguhoidja, 1975–1983 direktor, 1983–1988 metoodikaosakonna juhataja. 1988. aastal rajas Tarik Tartu Linnaraamatukogu väliseesti kirjanduse osakonna (alates 2004 väliseesti ja vanema raamatu osakond), kus töötas surmani.

Elle Tariku direktoriks oleku ajal avati muusikasektor Lydia Koidula nimelises harukogus (1976), avati Annelinna harukogu (1977) ja valmis keskkogu juurdeehitis (1980). 

Tarik avaldas ajakirjanduses, Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu (ERÜ) aastaraamatutes ja kogumikes erialaseid artikleid, koostas ja toimetas kaks ERÜ aastaraamatut (1989 ja 2009) ning oma raamatukogu väljaandeid. Ka esines ta ettekannetega konverentsidel ja seminaridel. 

Elle Tarik oli Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu taasasutajaliige (1988) ja juhatuse liige (1989–1993), Eesti Kirjanduse Seltsi liige (1994) ja Karl Ristikivi Seltsi (2002) liige. Ta oli ka Eesti NSV Raamatuühingu liige (1974–1996) ning Eestimaa Looduse Fondi toetajaliige.

Tunnustus
1974 rinnamärk "Eesti NSV kultuuritöö eesrindlane"
1989 Eesti NSV teeneline kultuuritegelane
1991 Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu aastapreemia
2002 Valgetähe medaliklassi teenetemärk
2006 Eesti Kirjanduse Seltsi auliige 
2011 Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu auliige 
2013 Kultuuriministeeriumi tänukiri

Välislingid

 Eesti raamatukogunduse biograafiline andmebaas
 Elle Tarikuga kirjandusest ja elurõõmust
 In memoriam: Elle Tarik

Eesti raamatukogundustegelased
Eesti NSV teenelised kultuuritegelased
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1938
Surnud 2014
Bilohirsk

Bilohirsk (vene Belogorsk, krimmitatari Qarasuvbazar) on linn Ukrainas Krimmis, Bilohirski rajooni halduskeskus. Asub Krimmi poolsaare keskosas, 42 km Simferopolist ida pool.
Pärast Krimmi annekteerimist märtsis 2014 kuulub de facto Krimmi Vabariigi koosseisus Venemaale.

Asulat on esmakordselt mainitud 13. sajandil. 1736. aastal, kui vene väed olid Bahtšisarai maha põletanud, oli lühikest aega Krimmi khaaniriigi pealinn. 

Qarasuvbazar oli krõmtšakkide ja krimmitatarlaste keskus kuni nende küüditamiseni 1944. aastal. 1926. aastal sai linnaõigused. 1944. aastani oli ka linna venekeelne nimi Karasu-Bazar või Karasubazar (Карасу-Базар, Карасубазар).

Enne Krimmi annekteerimist Venemaa poolt oli linna elanikest 35% krimmitatarlased, 35% venelased, 22% ukrainlased ja 8% muudest rahvustest.

Linnas on keskaegse Taš-Hani karavanserai varemed.

Linnas asub veinitehas, puidu- ja ehitustööstuse ettevõtted.

Viited

Välislingid 

Bilohirski koduleht

Krimmi linnad
Bērzu mõis

Bērzu mõis (Bērzu muiža) oli suvemõis Lätis Riia linnas Čiekurkalnsi asumis. Mõisa peahoone asus Gustava Zemgala tänaval. Saksa keeles Birkenhof.

Mõisa rajamise aeg on teadmata. Aastast 1804 kuni aastani 1939 kuulus see Bulmerincqide perekonnale. Mõisas elasid  nii kirurg Michael von Bulmerincq kui ka  rahvusvahelise õiguse ekspert August von Bulmerincq. Viimaseks omanikuks oli Alexander Georg von Bulmerincq. Tänapäevaks on Bērzu mõisa hooned hävinud. Mõisa asukohta on ehitatud laohooned ja sellest pole maastikule jäänud ainsatki jälge.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Heili mõis

Heili mõis (Heila muiža, ka Elziņmuiža) oli suvemõis Lätis Riia linna Čiekurkalnsi asumis. Mõisa peahoone asus aadressil Ezermalas iela 10. Saksa keeles Heilshof.

Mõisa rajati tõenäoliselt XVIII sajandil. 1895. aastal ostis insener Gustalf Adolf Agthe Heili mõisa ja kõrvalasuvad Dragunmuiža mõisa ning Jaunā muiža suvemõisad, liites krundid üheks. Ta kavatses rajada Ķīšezersi järve kaldale villade piirkonna, aga see plaan jäi teostamata. Tõenäoliselt valmis seal ainult üks villa aadressiga Ezermalas ielā 6.

XX sajandi algul oli Heili mõisas kolm hoonet. Peahoone oli suure verandaga barokkstiilis puitmaja. Agthede pere ei kasutanud seda enam suvilana, nad kolisid sinna elama ja võõrustasid seal sageli baltisaksa kunstnikke.

XX sajandi kolmekümnendatel aastatel läks Heili mõis Riia linna valdusse. Tänapäevaks on mõisa hooned hävinenud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Jaunā muiža mõis

Jaunā muiža oli suvemõis Lätis Riia linnas Čiekurkalnsi asumis. Mõisa peahoone asus Ezermalas iela ja Ķīšezersi järve vahel. Saksa keeles Neuhof, ka Bulmerinckhof.

Mõis rajati tõenäoliselt XVIII sajandil. Aastal 1852 ostis mõisa kaupmees V. Kušinski, kes rajas sinna rauast, terasest ja vasest anumate valmistamise töökoja. Aastal 1895 ostis insener Gustalf Adolf Agthe Jaunā muiža ning kõrval asuvad Dragunmuiža ja Heili mõisa, liites krundid üheks. Ta kavatses rajada Ķīšezersi järve kaldale villade piirkonna, aga see plaan jäi teostamata. Tõenäoliselt valmis seal ainult üks villa aadressiga Ezermalas ielā 6.

1930. aastatel läks seni Agthedele kuulunud Jaunā muiža Riia linna valdusse. Tänapäevaks on mõisa hooned hävinenud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Dragunmuiža mõis

Dragunmuiža mõis (Dragunmuiža, ka Dragūnu muiža) oli suvemõis Lätis Riia linnas Čiekurkalnsi asumis. Mõisa peahoone asus umbkaudu Ezermalas iela ja Ķīšezera iela ristmikul. Saksa keeles Dragunshof.

Mõisa rajati tõenäoliselt 18. sajandil. 1895. aastal ostis insener Gustalf Adolf Agthe Dragunmuiža mõisa ning selle läheduses asuvad Heili mõisa ja Jaunā muiža suvemõisad ning liitis krundid üheks. Ta kavatses rajada Ķīšezersi järve kaldale villade piirkonna, aga see plaan jäi teostamata. Tõenäoliselt valmis seal ainult üks villa aadressil Ezermalas ielā 6.

20. sajandi algul oli Dragunmuiža mõisa peahooneks suur kahekorruseline barokkstiilis palkmaja. Peahoone juures asusid korteriteks ümber ehitatud küün, välikäimlad, jääkelder, tõllakuur, laut, tall, kaev. Veidi maad eemal asus ka heinaküün. Järve ääres oli kai, mille äärde toodi järve teiselt kaldalt paadiga piima, mis siis Riia turule viidi. Mõisa juurde kuulus ka neli talu.

1930. aastatel läks Dragunmuiža mõis Riia linna valdusse. Tänapäevaks on mõisa hooned hävinenud.

Välislingid
 Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
Čiekurkalnsi mõis

Čiekurkalnsi mõis (Čiekurkalna muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Čiekurkalnsi asumis. Saksa keeles Schreienbusch.

Aastal 1687 eraldati Mazā Jumpravmuiža mõisast Čiekurkalnsi mõis. Mõisa rajas Riia majaomanik Dietrich Schrei, sellest sai mõis ka oma saksakeelse nime. Aastani 1800 oli mõisa omanikuks Riia sadama ehitaja polkovnik parun Gustav Weismann von Weisenstein.

Mõisa viimasteks omanikeks olid Mended. XIX sajandi seitsmekümnendatel aastatel jagas mõisnik mõisa maad ehituskruntideks ja sinna hakkas kerkima Čiekurkalnsi linnaosa. Tänapäevaks on mõisa hooned hävinenud.

Kaardil aastast 1700 Čiekurkalnsi mõisa ei ole, küll aga on selle asukohas kujutatud Mehrmannshofi-nimelist mõisa, nii et tõenäoliselt on mõisa kohta kunagi kasutatud ka seda nime.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil (läti keeles)

Riia mõisad
67 (Tallinna bussiliin)

67 on Tallinna bussiliin, mis ühendab Seli asumit Lasnamäel Südalinna asumiga Kesklinnas mõlemas suunas. Liin avati 1994. aastal alternatiivina Lasnamäe kiirtrammile. Algselt oli lõpp-peatuseks Laagna tee (Laagna kaupluse peatus). Laagna tee valmimisega Mustakivi peatuseni 90. aastate lõpul pikendati bussiliini Seli peatuseni. Enamik marsruudist kulgeb Laagna teel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS (TLT Lasnamäe osakond/3. veokorralduse osakond). Liin töötab iga päev intervalliga ~10 minutit. Liinil kehtivad tavalised sõidupiletid. Samal marsruudil sõidab ekspressliin 56.

Marsruut

Seli → Estonia 
Buss nr 67 alustab oma teekonda Ümera tänaval asuvast Seli puhkepeatusest mööda Ümera tänavat, seejärel sõidab mööda Raadiku ja Mahtra tänavat ning pöörab Laagna teele, peatudes enne Ümera ja Raadikusilla bussipeatuses. Pärast Raadiku silda sõidab liin Laagna teed mööda kesklinna. Kesklinnas pöörab liin Gonsiori tänavale ja läheb ristmikuni Laikmaa tänavaga.

Ümberpööramisring 
Gonsiori ja Laikmaa tänava ristmikust algab liinil ümberpööramisring Teatri väljaku ja Rävala puiestee kaudu. Lõpp-peatus on Estonia.

Estonia → Seli 
Pärast lõpp-peatusest lahkumist pöörab liin Estonia puiesteele, kust jätkab sõitu Gonsiori tänava lõpuni. Gonsiori-Laagna fooriristmikul pöörab liin Laagna teele, kus sõidab Mustakivi peatuseni. Mustakivi peatusest pöörab liin Mahtra tänava kaudu Raadiku tänavale, kust sõidab Ümera tänavat mööda Seli puhkepeatusse.

Peatused 
Seli → Estonia suunal on 15 peatust
Estonia → Seli suunal on 13 peatust

Välislingid  
Tallinna busside sõiduplaanid

Tallinna bussiliinid
TASS

TASS (Информационное агентство России «ТАСС»; varem ka ITAR-TASS; ИТАР-ТАСС) on Venemaa riiklik infoagentuur. Täispikk nimetus, mis kirjeldab ka omandivormi, on Федеральное государственное унитарное предприятие «Информационное телеграфное агентство России (ИТАР-ТАСС)» Akronüüm ITAR-TASS on moodustatud nimetusest Информационное телеграфное агентство России — Телеграфное агентство Советского Союза.

2014. aasta märtsis teatati kavatsusest pöörduda tagasi Nõukogude-aegse nime TASS juurde.

Infoagentuur asutati TASSi nime all 1925. aastal. Agentuur loeb oma eellaseks Peterburi Telegraafiagentuuri, mis asutati aastal 1904.

Arvati, et NSV Liidu ajal olid 80% TASS-i töötajatest luureasutuste töötajad (KGB, GRU jne).

2022. aasta Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse langes võrguväljaanne 28. veebruaril häkkerite rünnaku alla ja lakkas toimimast, esitades ka valitsusvastaseid sõnumeid.

Viited

Välislingid 
 История ИТАР-ТАСС, itar-tass.com

Venemaa meedia
Agentuurid
58 (Tallinna bussiliin)

58 on Tallinna bussiliin, mis ühendab Priisle asumit Sikupilli asumiga Lasnamäe linnaosas mõlemas suunas. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS (TLT Lasnamäe osakond/3. veokorralduse osakond). Liin töötab iga päev intervalliga ~15 minutit, sõiduaeg ühes suunas on 20 minutit. Liinil kehtivad tavalised sõidupiletid. Peamiselt sõidavad sellel liinil 12-meetrised bussid (mahutavusega 60–70 inimest), on ka madalapõhjalisi busse.

Marsruut

Priisle → Majaka põik  
Buss nr 58 alustab oma teed Kärberi tänaval asuvast puhkepeatusest Priisle ning läheb Mahtra tänava kaudu Laagna teele, läbides Kärberi tänaval asuvad bussipeatused. Laagna teelt tõuseb liin Varraku sillale ja pöörab Punasele tänavale. Pae asumis läbib liin Paekaare tänava Pae sillani, siis pöörab Pae tänavale ja sõidab ristmikuni Majaka tänavaga.

Ümberpööramisring 
Majaka tänav ja Majaka põik moodustavad bussiliinile 58 ümberpööramisringi Pae gümnaasiumi ümber kellaosuti liikumise suunas. Ümberpööramisring liinil 58 lõpeb Majaka põigu ja Pae tänava ringristmikul.

Majaka põik→ Priisle 
Pärast lõpp-peatusest lahkumist läbib liin Pae, Paekaare, Punase ja Varraku tänava, peatudes kõigis ühissõidukipeatustes. Varraku tänavalt laskub liin Laagna teele, kus asuvad peatused Taevakivi ja Mustakivi. Pärast Mustakivi peatust tõuseb liin Raadiku sillale ja pöörab Kärberi tänavale.

Asutused teekonnal
Bussiliini 58 teekonnal asuvad: 
 Mustakivi kaubanduskeskus 
 Lasnamäe Centrum 
 Tähesaju kauplused Laagna tee küljel 
 Tallinna Lasnamäe Muusikakool 
 Lasnamäe polikliinik 
 Lasnamäe politseiprefektuur 
 Lasnamäe Gümnaasium 
 Pae gümnaasium 
 Lasnamäe turg 
 Tallinna Kuristiku Gümnaasium

Välislingid  
Tallinna busside sõiduplaanid

Tallinna bussiliinid
Dmitri Peskov

Dmitri Peskov (vene keeles Дмитрий Сергеевич Песков; sündinud 17. oktoobril 1967 Moskvas) on Venemaa diplomaat.

2005. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.

Peskov lõpetas 1989. aastal Moskva Ülikooli juures asuva Aasia ja Aafrika maade instituudi ning asus samal aastal tööle NSV Liidu Välisministeeriumis. Aastatel 1990–1994 ja 1996–2000 töötas mitmel ametikohal Venemaa saatkonnas Türgis. Tema isa Sergei Peskov on samuti diplomaat.

Inglise, türgi ja araabia keelt valdav Peskov on Venemaa Föderatsiooni presidendi pressiesindaja alates 2012. aasta 21. maist. Aastatel 2008–2012 oli ta Venemaa peaministri Vladimir Putini pressiesindaja.

Isiklik elu
Peskovil on neli last (kolme naisega). 2015. aasta 1. augustil vormistati Sotšis abieluks tema viimase viie aasta kooselu jäätantsijannast olümpiavõitja Tatjana Navkaga. Paaril on ühine tütar. Peskov äratas pulmapeol avalikkuse tähelepanu sellega, et kandis käekella, mille väärtus 670 000 USA dollarit on suurem kui kogu Peskovi poolt riigiteenistuses oldud aja jooksul saadud palk.

Sanktsioonid 
28. veebruaril 2022 kehtestas Euroopa Liit talle seoses Venemaa kallaletungiga Ukrainale viisa- ja majandussanktsioonid. Tema Euroopa Liidu riikides asuv vara külmutati.

Viited

Välislingid
 Biograafia ITAR-TASS (vene keeles)
 Биография Дмитрия Пескова Biograafia RIA Novosti (vene keeles)

Venemaa diplomaadid
Sündinud 1967
Eesti tervise- ja tööminister

Tervise- ja tööminister on Vabariigi Valitsuse liige, kes juhib koos sotsiaalkaitseministriga Sotsiaalministeeriumi. 

Tervise- ja tööministri ülesanneteks on osalemine rahvatervise, tervishoiu, e-tervise, ravimite, tööhõive, töösuhete ja töökeskkonna alase poliitika kujundamisel, selle elluviimise koordineerimisel ja finantseerimise kavandamisel, poliitika mõju seire korraldamisel ning osalemine sotsiaalministeeriumi ja tema valitsemisala asutuste tegevustes Euroopa Liidu otsustusprotsessis ja rahvusvahelises koostöös. 

Ministri nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi President peaministri ettepanekul. Minister astub ametisse ametivande andmisega Riigikogu ees. Alates 18. juulist 2022 on Eesti tervise- ja tööminister Peep Peterson.

Ajalugu 
Tervise- ja tööministri ametikoht loodi 2014. aastal, mil jagati senise sotsiaalministri ülesanded sotsiaalkaitseministri ja tervise- ja tööministri vahel. Vabariigi Presidendi otsusega nimetati senine portfellita minister Urmas Kruuse alates 2. juulist 2014 tervise- ja tööministriks. 29. aprillil 2019 ametisse astunud Jüri Ratase teises valitsuses tervise- ja tööministri ametikohta ei olnud. Uuesti loodi tervise- ja tööministri ametikoht 26. jaanuaril 2021 ametisse astunud Kaja Kallase esimeses valitsuses.

Eesti tervise- ja tööministrite loend 
Parteid

Viited

Eesti ministrid
Riigikogu esimene aseesimees

Riigikogu esimene aseesimees on Riigikogu juhatuse liige. Ta asendab riigikogu esimeest tema äraolekul, tema volituste peatumise korral Vabariigi Presidendi ülesannete täitmise ajaks ning riigikogu esimehe volitusel. Riigikogu kahel aseesimehel on oma büroo. Praegune riigikogu I aseesimees on Hanno Pevkur, kes valiti Riigikogus 8. veebruaril 2021.

Riigikogu I aseesimeeste loend (alates IX Riigikogu koosseisust)

Viited 

Riigikogu
Eesti majandus- ja taristuminister

Majandus- ja taristuminister Vabariigi Valitsuse liige, kes juhib koos ettevõtlus- ja infotehnoloogiaministriga Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi. 

Majandus- ja taristuminister juhib Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi tööd kaubanduse, tooteohutuse, energeetika, elamumajanduse, ehituse, transpordi, liikluskorralduse, liiklusohutuse suurendamise ja liiklusvahendite keskkonnakahjulikkuse vähendamise, meediateenuste osutamise riikliku korraldamise ja selle üle riikliku järelevalve teostamise, metroloogia, standardiseerimise, sertifitseerimise, akrediteerimise, tegevuslubade ja majandustegevusteadete, registrite, tarbijakaitse ja vedelkütuse miinimumvaru haldamise valdkonnas. 

Ministri nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi President peaministri ettepanekul. Minister astub ametisse ametivande andmisega Riigikogu ees. Alates 18. juulist 2022 onn Eesti majandus- ja taristuminister Riina Sikkut.

Ajalugu 
Majandusministri ametikoht loodi 1. juulil 1929 rahaministri ning kaubandus- ja tööstusministri ametikohtade liitmisel.

2002. aastal liideti majandusministri ning teede- ja sideministri ametikoht majandus- ja kommunikatsiooniministriks. 2. juulil 2014. aastal jagati majandus- ja kommunikatsiooniministri ametikoht majandus- ja taristuministri ning väliskaubandus- ja infotehnoloogiaministri ametikohtadeks.

Eesti majandusminister 1929–1940 
Parteid

Eesti majandusminister eksiilvalitsuses

Eesti majandusminister 1991– 
Parteid

Vaata ka
Eesti ettevõtlus- ja infotehnoloogiaminister

Viited

Eesti ministrid
Korphöövel

Korphöövel ehk rupphöövel on käsitööriist, mida kasutatakse suurema hulga materjali eemaldamiseks puidupinnalt, näiteks mõne kõrgema muhu või laua kõveruse silumiseks. Samuti kasutatakse korphöövlit selleks, et toorikut musta paksusesse töödelda. 

Korphöövlil on tavaliselt lühike tald, suhteliselt kitsas, kuid paks tera, väga lai suu ja väga kumer teraserv (umbes 7–8 cm raadiusega), et sellega saaks lõigata paksu laastu. Üldiselt hööveldatakse korphöövliga diagonaalselt detaili pinna suhtes. Tavaliselt hööveldatakse korphööveldatud pind veel üle pikkhöövli ja siluhöövliga.

Korphöövli funktsioonid on suurelt osalt ülevõtnud masinad nagu rihthöövelpink ja paksusmasin. Korphöövel leiab siiski kasutust juhul, kui toorik ei mahu paksusmasinasse.

Höövlid
Igor Sergun

Igor Sergun (vene keeles Игорь Дмитриевич Сергун; 28. märtsil 1957 Podolskis – 3. jaanuar 2016) oli Venemaa sõjaväelane, kindralpolkovnik (2015).

Sergun oli alates 2011. aasta 26. detsembrist surmani Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Luurepeavalitsuse (GRU) ülem ja Kindralstaabi ülema asetäitja. 

Igor Sergun alustas teenistust relvajõududes 1973. aastal, sõjaväeluures 1984. aastal. Ametist tulenevalt on üksikasjalikum teave kindralpolkovnik Serguni kohta riigisaladus.

Sergun oli abielus ja kahe tütre isa. Tema surmast teatati Moskvas 4. jaanuaril 2015.

Viited

Välislingid
 RIA Novosti, Russian Military Intelligence Targets Terrorism Hot Spots, GRU Director said, 19. jaanuar 2012. (inglise keeles)
 President Medvedev visited the GRU Headquarters after Igor Sergun's Appointment, Kremlin.ru, 19. jaanuar 2012. (inglise keeles)
 Jan 19, 2012 Medvedev visits military intelligence command ... YouTube, 1:56
 Vabadusraadio, Powerful Russians Hit By Toughest U.S. Sanctions Yet (foto nr 7)
 Vene kaitseministeeriumi teatel saab Aleksander Šljahturovi asemel sõjaväeluure GRU juhiks Igor Sergun. Postimees, 26. detsember 2011.

Venemaa Föderatsiooni kangelased
Venemaa sõjaväelased
Venemaa diplomaadid
GRU ohvitserid
Luurajad
Sündinud 1957
Surnud 2016
Liina Orlova

Liina Orlova (kodanikunimi Liina Hermaküla; sündinud 13. septembril 1941 Tšeljabinski oblastis) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 1959. aastal Tallinna 2. Keskkooli. 1965. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 2. lennu.

Ta töötas aastatel 1965–1972 (vaheajaga 1968–1970) Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris, aastatel 1972–1984 teatris Vanemuine ja aastatel 1984–1992 Eesti Draamateatris. 

Hiljem on ta olnud TEA koolituskeskuse reklaamidirektor, juhtinud kultuuriprojekte („Suur päkapiku jõulumaa”, 1996–1999, lasteteatri etendused Pirita kloostris 2001–2006).

Aastatel 1980–1984 juhendas ta Tartu Riikliku Ülikooli Üliõpilasteatris vene rühma, ja hiljem on juhendanud ka Tallinna Polütehnilise Instituudi üliõpilasteatrit, 1990. aastatel on õpetanud Tallinna Ühisgümnaasiumis ja Tallinna Ülikoolis kõnekunsti.

Telesarjas "Kelgukoerad" mängis ta 2009–2010 tädi Agathat.

Liina Orloval oli kandev osa Koit Toome esitatud laulu "We Could Have Been Beautiful" video visuaalis. Laul sai võistlusel "Eesti laul 2021" neljanda koha.

Filme
1965 "Supernoova" (Malle)
1986 "Õnnelind flamingo" (Meelise ema)
1987 "Metsluiged" (Kuri Kuninganna)
1990 "Ainus pühapäev " (Senni)
2010 "Punane elavhõbe" (Lauljanna)
2011 "Vereringe" (Sveni ema)

Isiklikku
Ta oli aastatel 1968–1975 abielus vene filminäitleja Viktor Avdjuškoga (:ru:Авдюшко, Виктор Антонович), nende tütar on Maria Avdjuško. Aastatel 1978–1988 oli ta abielus Evald Hermakülaga.

Ta on paranenud rinnavähist.

Viited

Välislingid
EFISe sissekanne
Liina Orlova laulu "We Could Have Been Beautiful" videos, Eesti Laul 2021. YouTube, 5. detsember 2020

Eesti näitlejad
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1941
Valetamine (kaardimäng)

Valetamine on kaardimäng.

Mängitakse kaardipakiga, milles on 52 kaarti. Kõik kaardid jagatakse mängijate vahel võrdselt. Alustaja valitakse vastavalt kokkuleppele. Hakatakse kordamööda kaarte tagurpidi lauale laduma. Mängija paneb lauale ükskõik mis arv kaarte ja ütleb, mis kaardid need on (näiteks kolm seitset). Ta võib tõtt rääkida või valetada. Järgmine mängija võib püüda ära arvata, kas eelmine mängija rääkis tõtt, aga ta võib ka kaarte lisada. Kui ta valesti arvab, peab ta kõik lauda käidud kaardid üles võtma. Kui eelmine mängija rääkis tõtt ja järgmine arvas õigesti, jäetakse lauas olnud kaardid mängust välja. Kui mängija vale paljastatakse, peab ta kõik lauda käidud kaardid endale võtma. Kaarte võib lisada iga järgmine mängija. Et pole teada, kui paljudel juhtudel võidi valetada, võidakse samasse kuhja uusi kaarte lisada kas või seni, kui ühel mängijatest kaardid otsa saavad. See, kellel kaarte enam käes pole, on sunnitud arvama, kas eelmine mängija valetas või mitte. Võitja on see, kellel kaardid esimesena otsa saavad.

Kaardimängud
Türi tänav

Türi tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kitseküla asumis. Türi tänav algab Juurdeveo tänavalt, ristub Saku tänavaga ja lõpeb Kohila tänaval. Türi tänav on kuni Saku tänavaga ristumiseni põhjakirde-lõunaedelasuunaline, seejärel kirde-edelasuunaline. Türi tänav on ligikaudu 645 meetri pikkune.

Türi tänaval paiknevad põhiliselt tootmishooned ja laod. Tänava alguses on kaks elumaja (nendest üks mahajäetud).

Türi tänav 10 asus Tehas "Estoplast" hooned.

Türi tänav sai nime 11. augustil 1953. Tänav on nime saanud Türi raudteejaama järgi.

Viited

Kesklinna linnaosa tänavad
Kitseküla
Nikolai Bobrikov

Nikolai Bobrikov (vene keeles Николай Иванович Бобриков; 15. jaanuar / 27. jaanuar 1839 Strelna – 4. juuni / 17. juuni 1904 Helsingi) oli Venemaa keisririigi jalaväekindral ja Soome kindralkuberner.

Tema isa Ivan Vassiljevitš Bobrikov (1798–1883) oli sõjaväearst, ema Alexandra Seeland (1817–1896) oli baltisakslane. Ta sündis Peterburi lähedal Strelnas. Ta lõpetas 1858. aastal Peterburis Esimese Kadetikorpuse.

Pärast kadetikorpuse lõpetamist asus ta porutšiku auastmes teenima Kaasani lähedal. 1862. aastal astus ta Nikolai Kindralstaabi Akadeemiasse. Aastast 1864 teenis ta Kindralstaabi Peavalitsuses. 1865. aastal komandeeriti ta jälgima (Moskva ja Kaasani sõjaväeringkonnast pärit) sõjaväelaste vedu mööda Volgat ja Kaspiat Kaukaasia sõjaväeringkonda. Ülesande eduka täitmise eest ülendati ta kapteniks. Ta oli aastatel 1884–1898 Peterburi sõjaväeringkonna staabiülem.

Aastatel 1898–1904 oli ta Soome kindralkuberner. Tema venestamispoliitika ja Soome kindralkubermangu autonoomia mittetunnustmine tekitas Soomes tugevat kriitikat ja vastumeelsust. 1901. aastal likvideeris ta dekreediga Soome rahvusväeosad ja kehtestas Soomes kohustusliku sõjaväeteenistuse, Venemaa keisririigi armees. Selle mahasurumiseks nõudis ta endale diktaatori õigusi 1902. aastal. 29. märtsil 1903 sai ta Soome diktaatori õigused, nende seas maalt väljasaatmise õiguse kolmeks aastaks. Ta saatis kindralkubermangust välja mitmed Kagaali juhid ja ajakirjanikud.

Atentaat 

Senati endine ametnik ja soomerootsi aktivist Eugen Schauman tulistas Bobrikovi 16. juunil 1904 Helsingis Senati teise korruse koridoris. Bobrikov sai laskudest haavata ning Schauman tegi seejärel enesetapu. Bobrikov viidi haiglasse, kus teda opereeriti, kuid ta suri järgmisel päeval haavadesse.

Soome kindralkubernerid
Venemaa keisririigi jalaväekindralid
Venemaa keisririigi Riiginõukogu liikmed
Soome ajalooga seotud isikud
Tapetud poliitikud
Sündinud 1839
Surnud 1904
Erich Kadakas

Erich Johannes Kadakas (19. september 1909 – 2. juuni 1942) oli Eesti ametiühingu- ja töölisliikumise tegelane. 

Erich Kadakas oli 1939. aastast Tallinna linnavolikogu liige, ta luges 21. juunil 1940 ehk Juunipöörde ajal meeleavaldusel Kadrioru lossi ees, ette tööliste nõudmised. Valiti 1940. aasta Riigivolikogu valimistel, Haapsalu linnast Riigivolikogu 27. valimisringkonnast II Riigivolikogu saadikuks. 25. augustist 1940 oli ta Eesti NSV I Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe teine asetäitja.

30. juunil 1940 valiti ta Eesti Tekstiilitööliste Ametiühingu esimeheks. Samaaegselt oli ta Eesti Ametiühingute Keskliidu juhatuse liige. EK(b)P Keskkomitee büroo 14. märtsi 1941 otsusega määrati ta Eesti NSV Ametiühingute Keskliidu esimeheks.

Tabati 31. augustil 1941 Harjumaal Pikaveres talumaja lakast. Erich Kadakas tunti ära ja anti kohalike talumeeste poolt Saksa okupatsioonivõimude kätte kohtupidamiseks.

Viited

Kirjandus
 Sõja ja rahu vahel 
 Esimene punane aasta II 2010

Eesti NSV I Ülemnõukogu liikmed
Eesti töölisvanemad
Eesti ametiühingutegelased
Tallinna linnavolikogu liikmed
Sündinud 1909
Surnud 1942
Toomas Tomson

Toomas Tomson (1929–1984) oli eesti keemik, keemiateaduste kandidaat.

Toomas Tomson maeti 3. juulil 1984 Tallinnas Rahumäe kalmistule.

Töid
И. Вииль, М. Корв, И. Кудрявцев, А. Мянник, Г. Степанова, Т. Томсон, И. Тянав, С. Файнгольд, А. Ханнус. Получение опытных партий моющих веществ на сланце-химическом комбинате "Кивиыли". Научно-технический отчет. Autoriseeritud masinakiri 1961
Toomas Tomson "Lugusid keemiast ja keemikuist". Kirjastus Valgus 1966  illustraator: Hugo Hiibus
Toomas Tomson "Mis on pesemisvahendid ja miks nad pesevad", Valgus 1969

Viited

Eesti keemikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 1984
Miory rajoon

Miory rajoon (transkribeerituna Mjorõ rajoon) on rajoon Valgevenes Viciebski oblastis. Piirneb põhjas Lätiga.

Rajooni pindala on 1787 km². 2014. aasta seisuga elas seal 21 602 inimest.

Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Jazna, Mikalajova, Miory, Novy Pahosti, Paviaćcie, Pierabrodździe, Turkova ja Ŭźmiony külanõukogu.

Halduskeskus on Miory linn. Teine tähtsam asula on Dzisna linn.

Rajooni suurimad jõed on põhjapiiril voolav Daugava ja lõunapiiril voolav Dzisna jõgi. Kõrgeim koht on Pierabrodždzie küla lähistel (211 meetrit). Madalaim koht asub Daugava ääres.

Rajoonis asub Absterna järvestik. Suurimad järved on Absterna ja Jelnia, sügavaim aga Sumovka. Lisaks asub rajooni territooriumil suur looduskaitsealune Mochi raba.

Rajooni elanikest olid 2014. aasta seisuga 93,01% valgevenelased, 3,98% venelased, 1,69% poolakad ja 1,32% muude rahvaste esindajad. 93,01% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 17,11% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 63,93% elanikke, vene keelt aga 32,81%.

Viited

Välislingid 

 Rajooni täitevkomitee kodulehekülg (vene keeles)
 Rajooni kaart
 Rajooni ajaleht

Viciebski oblasti rajoonid
Beyond: Two Souls

"Beyond: Two Souls" on Quantic Dreami välja töötatud interaktiivne PlayStation 3 draama action/seiklus videomäng. See avaldati 8. oktoobril Põhja-Ameerikas, 9. oktoobril Austraalias, 11. oktoobril Euroopas ja 17. oktoobril Jaapanis 2013.

Mängu peaosas on Jodie Holmes, kes on üks kahest mängitavast karakterist. Teine on vaim nimega Aiden, eraldi hing, kes on seotud Jodiega tema sünnist saati. Jodiet kehastab näitlejanna Ellen Page, kes annab rollile hääle ja sooritab seotud liikumise. Willem Dafoe mängib teist peaosalist Nathan Dawkins'it, kui teadlast paranormaalsete nähtuste osakonnas ja Jodie asendusisa.

2013. aasta videomängud
PlayStation 3 mängud
Buddy MacKay

Kenneth Hood MacKay (sündinud 22. märtsil 1933 Ocalas) on Ameerika Ühendriikide poliitik, Demokraatliku partei liige.

Ta oli aastatel 1991–1998 Florida asekuberner. 1998. aastal kandideeris ta Florida kuberneriks, kuid kaotas Vabariiklaste kandidaadile Jeb Bushile 44.7-55.3. 12. detsembril 1998 suri aga ametisolev kuberner Lawton Chiles ootamatult südamerabandusse ning MacKayst sai 23 päevaks, kuni Bushi ametisseasumiseni 5. jaanuaril 1999 kuberneri kohusetäitja.

Ameerika Ühendriikide poliitikud
Sündinud 1933
Oonüks

Oonüks on mustvalge kontrastsete vöötmetega vääriskivi, kaltsedoni erim. Oonüksit võib vaadelda ahhaadi erivormina. 

Oonüksi nimi tuleneb ladinakeelsest sõnast onyx, mis tähendab sõrmeküünt või küünist.

Oonüksit toodetakse kunstlikult ahhaadi värvimise teel. Kunstlikku oonüksi tootmist tundsid juba Antiik-Kreeka ja -Rooma elanikud. Esialgsed hinnangud selle kaltsedoni erimi kohta on kirja pannud Plinius Vanem. Juba Minose kultuuris oli oonüks tuntud, seda kinnitavad Knossose palee väljakaevamistel leitud oonüks.

Viited

Vääriskivid
Krüsopraas

Krüsopraas on kaltsedoni õunarohelise värvusega erim. Looduses esineb seda harva - leiukohad on USA-s, Indias, Venemaal, Poolas, Jugoslaavias ja Kasahstanis. Rohelise värvuse annavad krüsopraasile nikli ühendid. Mineraloogilised omadused ühtivad kaltsedoni omadega. 

Krüsopraas oli tuntud juba antiikmaailmas, kus roomlased ja kreeklased valmistasid sellest prosse, käevõrusid, kaelaehteid ja sõrmuseid ja kaunistasid templeid ja hauakambreid. 

Tema genees toimub serpentiniidimassiivide murenemiskoorikus.

Praasem (inglise Prase) on krüsopraasi tumeroheline variatsioon.

Viited

Mineraalid
Tilde

Tilde (kõnekeeles ''kapsaraud'') on lainjas märk (˜ või ~), mida kasutatakse nasaalsust või palatalisatsiooni tähistava diakriitilise märgina, asendusmärgina vms.

Märgi nimetus tuleb hispaania ja portugali keele kaudu ladinakeelsest sõnast titulus, mis tähendab pealkirja, pealekirjutust.

Märgi algne funktsioon oli näidata lühendatust või väljajättu, mis hoidis kirjutaja vaeva, tinti ja pärgamenti kokku. Keskaegsetes kirjutistes on selline kasutus sage. Näiteks Anno Domini võidi kirjutada Ao Dñi.

Kirjamärgid
Roquefort

Roquefort on Prantsuse juust, mis on oma nime saanud Roquefort-sur-Soulzoni asula järgi.

Kohanimed:

Roquefort : on vald Prantsusmaal Gersi departemangus.
Roquefort : on vald Prantsusmaal Landes'i departemangus.
Roquefort : oli vald Prantsusmaal Loti departemangus, nüüdseks liidetud Corni vallaga.
Roquefort : on vald Prantsusmaal Lot-et-Garonne'i departemangus.
Roquefort: on vald Prantsusmaal Seine-Maritime'i departemangus.

vaata ka lisaks Prantsuse valdu, mis sisaldavad nime Roquefort:

Roquefort-de-Sault : on vald Prantsusmaal Aude'i departemangus.
Roquefort-des-Corbières : on vald Prantsusmaal Aude'i departemangus.
Roquefort-la-Bédoule : on vald Prantsusmaal Bouches-du-Rhône'i departemangus.
Roquefort-les-Cascades : on vald Prantsusmaal Ariège'i departemangus.
Roquefort-les-Pins : on vald Prantsusmaal Alpes-Maritimes'i departemangus.
Roquefort-sur-Garonne : on vald Prantsusmaal Haute-Garonne'i departemangus.
Roquefort-sur-Soulzon : on vald Prantsusmaal Aveyroni departemangus.
Suta

Suta on maoperekond.

Klassifikatsioon
Perekonda Suta klassifitseeritakse  roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Suta fasciata (Rosen, 1905)
 Suta ordensis (Storr, 1984)
 Suta punctata (Boulenger, 1896)
 Suta suta (Peters, 1863).

Levila
Neid võib kohata Austraalias.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne SITI-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Suta seisuga 25.03.2014.

Mürknastiklased
Simoselaps

Simoselaps on maoperekond.

Klassifikatsioon
Perekonda Simoselaps klassifitseeritakse  roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Simoselaps anomalus (Sternfeld, 1919)
 Simoselaps bertholdi (Jan, 1859)
 Simoselaps littoralis (Storr, 1968)
 Simoselaps minimus (Worrell, 1960)
 Simoselaps warro (de Vis, 1884).

Levila
Neid võib kohata Austraalias.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne SITI-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Simoselaps seisuga 25.03.2014.

Mürknastiklased
Tartas

Tartas on linn ja vald (commune) Prantsusmaal Nouvelle-Aquitaine'i piirkonnas Landesi departemangus. Linn on kahe kantoni keskuseks.

Linna territoorium asub 10–68 meetri kõrgusel üle merepinna.

Tema linnapeaks on sotsialist (PS) Jean-François Broqueres.

Viited

Välislingid 

Linna koduleht (prantsuse keeles)

Prantsusmaa linnad
Landesi departemangu vallad
Tartu Ülikooli kogudus

Tartu Ülikooli kogudus oli luterlik kogudus Tartus.

Ajalugu
Tartu ülikooli saksakeelne kogudus asutati 2. detsembril 1855. Koguduse jumalateenistusi peeti alguses Tartu Jaani kirikus ja Tartu Maarja kirikutes ning ülikooli raamatukogus. 

Koguduse oma, Tartu Ülikooli kirik Tartu ülikooli peahoone taga pühitseti 12. veebruaril 1860.

Eesti Vabariigi moodustamise järel ja eestikeelse ülikooli loomisel 1919. aastal, moodustati 1921. aastal ka eestikeelne kogudus ja kogudus jagunes kaheks rahvuslikuks pihtkonnaks, millest eestikeelne kogudus allus otse EELK piiskopile ning saksakeelne kogudus kuulus Saksa praostkonda.

Ülikooli kogudus likvideeriti 12. märtsil 1948 Tartu linna täitevkomitee poolt. Tartu ülikooli kogudus moodustati uuesti 1. oktoobril 1995. EELK Konsistoorium kinnitas seda oma otsusega 6. novembril 2005 ning Eesti Vabariigi Siseministeeriumi usuasjade talituses registreeriti ühendus 22. aprillil 1996.

1. jaanuaril 2001 ühines Tartu Ülikooli kogudus Tartu Jaani kogudusega ning ühendatud kogudus kannab nime Tartu Ülikooli-Jaani kogudus.

Koguduse õpetajad
Arnold Friedrich Christiani 1856–1865
Johannes Matthias Lütkens 1866–1875 
Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmann 1875–1902
Traugott Gotthilf Hahn 1902–1919

Koguduse eesti pihtkonna õpetajad
Hugo Bernhard Rahamägi 1922–1934
Johan Kõpp 1934–1940
Jüri Georg Kimmel 1940–1945

Koguduse saksa pihtkonna õpetajad
Otto Seesemann 1919–1922 (asetäitja õpetaja)
Ralf Luther 1922–1931
Gunnar Knüpffer 1931–1939

Vaata ka
Ülikooli kalmistu

Välislingid 
Tartu ülikooli koguduse lugu, Eesti Elu, 18. september 2009

Tartu kogudused
Tartu Ülikool
Usielub

Usielub (valgevene keeles Уселюб, transkribeerituna Useljub) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Navahrudaki rajoonis, Usielubi külanõukogu halduskeskus. Asulas on 593 elanikku (2008). Poola keeles Wsielub.

Usielubis on keskkool. Vaatamisväärsusteks on XV sajandil ehitatud katoliku kirik, aastal 1884 ehitatud õigeusu kirik, XIX sajandi lõpus püstitatud sünagoog ja XVIII sajandil ehitatud mõisakompleks.

Ajalugu 

Esimest korda mainitakse Usielubi aastal 1422, aga aastal 1433 sai sellest Niemirade perekonna valdus. Edasi kuulus asula Dowojnodele, seejärel B. Sałamiareckile. Aastast 1576 läks asula Radziwillide valdusesse, vahetult enne Poola viimast jagamist aga Pacide perele.

XV sajandil ehitati asulasse katoliiklik Ristija Johannese kirik, mis aga ehitati XVIII sajandil barokkstiilis ümber. Veel hiljuti peetigi hoonet toona püstitatuks, kuid hiljutised uurimused näitavad, et tegemist on siiski algse gooti stiilis kirikuga. Seega on Usielubi kiriku näol tegemist ühe vanema säilinud katoliku kirikuga Valgevene territooriumil.

Poola jagamisel aastal 1795 läks Usielub Venemaa koosseisu. XVIII sajandil kuulus asula O'Rourkedele, kes rajasid asulasse esindusliku mõisakompleksi ja juustutööstuse. Kuni 1917. aastani oli Usielub Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1940 kaotas asula alevi staatuse.

Valgevene asulad
Navahrudaki rajoon
Lingua franca



Lingua franca viitab mis tahes keelele, mida kasutatakse suhtlemiseks inimeste vahel, kes ei jaga emakeelt ja kasutavad omavahelises suhtluses üht kindlat, suurt ja prestiižset keelt, millel on poliitiline või kultuuriline mõju.

Kui rahvuskeel on konkreetse geograafilise kogukonna emakeel, kasutatakse lingua franca't esialgse kogukonna piires kaubanduslikel, religioossetel, poliitilistel või akadeemilistel põhjustel, mõnikord ärilistel põhjustel (nn kaubanduskeeled), aga ka kultuurilistest ja halduslikest mugavustest ning teabevahetuse vahendina eri rahvuste teadlaste vahel. Keelekontakt ei ole seotud lingua francaga. Keelekontakt juhtub juhul, kui eri keelt rääkivad kogukonnad käivad tihedalt läbi ja inimesed muutuvad mitmekeelseks ilma lingua franca´t.

Termini ajalugu
Lingua franca tähendab ladina keeles 'frankide keel', algselt viitas see kaubanduskeelele, mida kasutati 11.–19. sajandil Vahemere piirkonnas. Otsest seost frankide hõimuga sel keelel siiski ei olnud, sest frankideks nimetati hilis-Bütsantsis kõiki lääneeurooplasi. See kaubanduskeel oli pidžin, mis põhines alguses peamiselt Põhja-Itaalia ja oksitaaniromaani keeltel, hiljem rohkem hispaania ja portugali keelel. Keel laenas ka berberi, türgi, prantsuse, kreeka ja araabia keelest.

Hiljem laiendati seda terminit kõigile taolistele abikeeltele, lõpuks ka mittepidžinitele.

Tänapäevane kasutus 
Ladina keel on tänapäeval kasutuses teaduse lingua franca'''na. Igapäevases keelekasutuses on selleks keeleks saanud inglise keel. Tänapäevaseks lingua francaks oli loodud esperanto, kuid paraku ei suutnud see keel end maailmale tõestada.  

 Ohud Lingua franca'' võib põhjustada keelelisi vigu ning kahetimõistmist. Kahetimõistmise vead tekivad enamasti otsetõlkest.

Välislingid

 "Inglise keelt võib oodata ladina keele saatus" ERR Novaator, 15. mai 2021

Keeleteadus
Lumumba jõgi

Lumumba jõgi on kraav Kärdlas Hiiumaal. Kraav kaevati 1960ndail aastatel ning sai nime tol ajal palju kajastatud Patrice Lumumba järgi.

Viited 

Kärdla
Hiiu maakonna jõed
Eesti kraavid