joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Epistemoloogia mõisteid

Siin on loetletud epistemoloogia mõisteid.

AA posterioriA priori''
Abduktsioon
Adverbiaalne tajuteooria
Aksioom
Alususkumus
Analüütiline otsustus
Aposterioorne mõiste 
Aposterioorne teadmine
Aposterioorne tõde
Aposterioorne õigustus
Aposterioorsus
Aprioorne mõiste
Aprioorne otsustus
Aprioorne teadmine
Aprioorne tõde
Aprioorne õigustus
Aprioorsus
Apriorism

B
Baasuskumus

D
Deduktsioon

E
Eksternalism
Empiiriline mõiste
Empiiriline teadmine
Empiiriline tõde
Empiiriline õigustus   
Empirism 
Enesestmõistetavus

F
Feministlik epistemoloogia
Fundatsionalism

G
Gettieri probleem

I
Induktsioon 
Induktsiooniprobleem 
Internalism (epistemoloogia)
Iseenesestmõistetavus

K
Kahtlus 
Keeleline relativism
Kindlus
Kogemus
Koherentism

L
Loogiline empirism

M
Mõistus

O
Otsene realism

P
Parima seletuse järeldamine
Põhjend
Põhjuslik tajuteooria

R
Ratsionaalsus 
Ratsionalism 
Relativism

S
Skeptitsism 
Sotsiaalne epistemoloogia
Sünteetiline otsustus

T
Taju 
Teadmine 
Teoreem
Tunnistus
Tunnetusrelativism 
Tõde 
Tõejärgsus
Tõenäolisus 
Tõesus

U
Unenäoargument
Usk 
Uskumus

V
Välismaailma probleem

Õ
Õigustus

 
Mõistete loendid
Aero Airlines

Aktsiaselts Aero Airlines oli Eesti lennufirma, kes opereeris aastatel 2002–2008 koostöös Finnairiga Tallinna–Helsingi lennuliinil. Firma omanikud olid algselt Aero Holding (51%) ja Finnair (49%). Mõne aasta jooksul omandas Finnair Aero Airlinesis sajaprotsendilise osaluse.

Ajalugu 
Aero Airlines asutati aastal 2000, äriregistrisse registreeriti jaanuaris 2001. Esimene lend toimus 2002. aastal.

Viimane Aero Airlinesi opereeritud lend tõusis õhku 6. jaanuaril 2008, mille järel alustati ettevõtte likvideerimist. Kogu lennukipark müüdi maha, viimased kaks lennukit ostis Venemaa lennufirma UTair. Eesti-Soome vahelisi lende hakkas Finnair opereerima oma Soome tütarfirmaga Finnish Commuter Airlines (Finncomm airlines). Praegu lendavad Tallinna ja Helsingi vahel Flybe Nordicu lennukid.

Sihtkohad 
Aero Airlines lendas algusaastatel Helsingi, Joensuu, Jyväskylä, Kajaani, Kittilä, Kokkola/Pietarsaari, Kuopio, Maarianhamina, Riia, Tallinna, Tampere, Turu, Vaasa ja Vilniuse vahel. Detsembriks 2007 olid alles jäänud Helsingi, Tallinna, Turu ja Vaasa liinid.

Lennukipark 

Aero Airlines opereeris kaheksa 68-kohalise lennukiga ATR 72-201, mis varem olid lennanud Finnairi kasutuses. Lennukite kiirus oli 509 km/h, lennata sai kuni 1528 km kaugusele.

Teenindus 
Kõik lennukid olid varustatud ekraanidega, mis näitasid kaarti ja piloodivaadet. Reisi kestel pakuti väikest suupistet, milleks olid tavaliselt kommid.

Eesti lennufirmad
Lennundusvaldkonnas tegutsevad Eesti ettevõtted ja organisatsioonid
Avies

Avies on 1991. aastal asutatud Eesti lennufirma, mis baseerub Tallinnas ning tegeleb liini-, tellimus- ja kaubalendudega. 26. juunil 2015 kuulutas Harju maakohus välja ettevõtte pankroti, millest hoolimata jätkati lennutegevust. 1. aprillil 2016 peatas Eesti lennuamet kuueks kuuks ettevõtte tegevusloa.

Avies opereeris Eestis lende Tallinnast Kärdlasse ja Kuressaarde.

Regulaarlennud 

Avies sooritas regulaarlende järgmistel liinidel: 
Tallinn–Kärdla
Tallinn–Kuressaare
 Tallinn-Stockholm Arlanda
 Tallinn-Pajala
 Pajala-Lulea
Stockholm Arlanda–Mora–Sveg
Stockholm Arlanda–Hagfors–Torsby

Lennukipark

Uurimine ja kriitika
Eesti lennufirma Avies on sattunud Rootsis uurimise ja kriitika alla. Rootsi lennuamet on Eestist küsinud ka informatsiooni, kui põhjalikult on lennufirmat inspekteeritud, sest lennukid ei ole piisavalt täpsed ning osad reisid jäetakse ära. Märtsis 2015 tühistas Rootsi lennuamet liiniveolepingud ning keeldus sõlmima uusi, tuues põhjenduseks puudujäägid teeninduses ning suutmatuse tagada ohutust ning kvaliteetseid lende.

Samuti peatas Eesti lennuamet 1. aprillil 2016 kuueks kuuks ettevõtte tegevusloa, sest ettevõttel oli lahendamata 47 puudust, mille kõrvaldamise tähtaeg oli 24. märtsil 2016.

Vaata ka 
 Ettevõtte kodulehekülg
 "Kruuda ja Piilmann ostsid lennufirma Avies" ERR, 29. jaanuar 2009
 "Eesti suurtöösturite lennufirma probleemid Rootsis süvenevad" Ärileht, 18. november 2014
 "Ülirikastele omanikele kuuluv Eesti lennufirma jättis maksud maksmata" Ärileht, 16. november 2014
 "Tallinna-Kuressaare lendude vedaja ei nõustu leppetrahviga" Delfi, 10. juuli 2014
 "Maavalitsus kostitas trikitavat Aviest taas kord trahviga" Maaleht, 19. juuni 2014
 "Eesti saartele on plaanis lendama tuua uudne lennuk" Delfi, 23. mai 2014
 "Lennuühendus Hiiumaaga toimib säästurežiimil" Delfi, 14. jaanuar 2014
 "Lennuamet ettekirjutuses: Aviesiga lennuõnnetuse toimumise tõenäosus on suur" ERR, 11. november 2015
 Toomas Peterson: Kas Aviesi saaga kurb lõppmäng? Postimees 1. aprillil 2016

Viited 

Eesti lennufirmad
Lennundusvaldkonnas tegutsevad Eesti ettevõtted ja organisatsioonid
Tabivere valla lipp

Tabivere valla lipp on Jõgeva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Tabivere valla lipp.

Lipp kinnitati 8. märtsil 1996 ja see oli kasutusel kuni 2017. aastani, mil Eesti omavalitsuste haldusreformiga liideti Tabivere vald Tartu vallaga.

Lipu kirjeldus 
Tabivere valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Rohelise kanga alaservas valge laineline laid, mis moodustab 1/5 lipu laiusest. Rohelise välja keskel ristatud hanesulg ja mõõk, mõõga teravik on suunatud varda poole.

Lipu normaalsuurus on 105x105 cm ning pikkuse ja laiuse suhe 1:1.

Põhjendus
Lipul olev sulg sümboliseerib valla aladel elanud tuntud keeleteadlasi, mõõk aga seondub muinasaegse Kalevipoja muistendiga, kuid viitab ka Tabiveremailt pärit tuntud sõjaväelastele. Ristatud kirjasulg ja mõõk tähistavad teedetihedal alal, mis ühendab Põhja- ja Lõuna-Eestit ning on olnud soodne piirkond rahvakultuuril ning oluline osa Kalevipoja pärimustel. Valge laineline laid aga sümboliseerib 5 järve valla territooriumil: Saadjärv, Soitsjärv, Elistvere järv, Raigastvere järv, Kaiavere järv.

Lipu kasutamise kord 
Valla lippu kasutatakse Tabivere valla ajaloolistel ja kultuurilistel pidupäevadel ning muudel tähtsündmustel kõrvuti Eesti riigilipuga ning samadel alustel, mis kehtivad riigilipu kohta. Päevad, mil valla lipp heisatakse, määrab kindlaks vallavalitsus.

Vaata ka 
Tabivere valla vapp
Jõgeva maakond

Välislingid 
Tabivere valla sümboolika valla kodulehel
Tabivere valla sümboolika Riigikantslei kodulehel

Jõgeva maakonna lipud
Tabivere vald
Eesti endiste valdade lipud
World Sailing

Maailma Purjetamisliit (inglise World Sailing lühendatult WS) on rahvuslike purjetamisliitude ning võistluspurjekate klassiliitude ühendus, mis kinnitab Purjespordi võistlusmääruste uuendused ja rahvusvahelised võistluspurjekate klassid, s.h olümpiaklassid. Rahvusvaheline Purjespordi Föderatsioon on ROK-i poolt tunnustatud rahvusvaheline spordialaliit. WS koordineerib väga erinevate purjekate klassiliitude koostööd, alates raadiotega juhitavatest mudelitest ja svertpaatidest kuni avamere kiiljahtideni.
WS-i peakorter asub Paddingtonis Londonis Ühendkuningriigis.

Nimed 
 1907–1996 Rahvusvaheline Võistluspurjetamise Liit, lühend IYRU, inglise keeles International Yacht Racing Union
 1996–2015 Rahvusvaheline Purjespordi Föderatsioon; lühend ISAF, inglise keeles International Sailing Federation
 2015–...  Maailma Purjetamisliit; lühend WS, inglise keeles World Sailing

Ajalugu 
19. sajandi viimasteks kümnenditeks olid purjespordi levides tekkinud jahtide võistlusväärtuse hindamisel mitmed raskused ning lahenduseks kutsuti kokku Jahtide mõõtmise nõupidamine (inglise keeles Conference on Yacht Measurement) 1906. aasta jaanuaris ja juunis Londonis. Koosistumise tulemusena valmis "meetri reegel" (inglise keeles Metre Rule), mida kasutatakse ka tänapäeval meetriklassi jahtide ehitamisel ja võistlusväärtusena. Osalejad asutasid ka Rahvusvahelise Võistluspurjetamise Liidu (inglise IYRU – International Yacht Racing Union) 1907. aasta oktoobris Pariisis ja kinnitasid mõned võidupurjetamise määrused. Asutajateks olid Austria-Ungari, Holland ja Belgia, Hispaania, Itaalia, Norra, Prantsusmaa, Rootsi, Saksamaa, Soome, Suurbritannia, Šveits, Taani.

Eestiga seotu 
 1925 – Eestimaa Merejahtklubi sai IYRU liikmeks.
 1935 – Eestimaa Merejahtklubi astus Eesti Jahtklubide Liidu liikmeks ja andis üle Eestimaa Merejahtklubi esindatuse IYRU-s.
 1940 – Eesti Jahtklubide Liit teatas IYRU-le, et okupatsiooni tõttu ei ole võimalik tasuda IYRU liikmemaksu. EJL palub seda mitte tõlgendada liikmeksoleku katkestamisena.
 3. novembril 1991 taastati Eesti Jahtklubide Liidu liikmesus.

Juhid 
 1906–1946 valiti esimees ainult aastakoosoleku juhatamiseks
 1946–1955 Sir Ralph Gore valiti esimeseks presidendiks
 1955–1969 Sir Peter Scott
 1969–1986 Beppe Croce
 1986–1994 Peter Tallberg
 1994–2004 Paul Henderson
 2004–2012 Göran Petersson
 2012–2016 Carlo Croce
 2016– ... Kim Andersen (DEN)

Viited

Välislingid

 Koduleht

Purjetamine
Purjesport
Rahvusvahelised spordiorganisatsioonid
Chihuahua osariik

Chihuahua on osariik Mehhiko põhjaosas. See piirneb läänes Sonora, edelas Sinaloa, lõunas Durango ja idas Coahuila osariigiga. Põhjas ja kirdes on piir Ameerika Ühendriikide osariikide New Mexico ja Texasega.

2020. aasta seisuga elab osariigis 3 741 869 inimest, millega on see elanike arvult riigi üheteistkümnes osariik. Pindalalt on Chihuahua osariigi suurim – 247 460 km².

Kuigi suure osa osariigist moodustab Chihuahua kõrb, on see riigi kõige suurima metsapindalaga osariik. Osariigi maastikus domineerib Lääne-Sierra Madre mäestik. Osariigi kõrgeim tipp on kustunud vulkaan Cerro Mohinora (3300 meetrit). Tänu klimaatilistele erinevustele on osariigis mitmekesine loomastik ja taimestik. Osariigi suurim looduslik vaatamisväärsus on Vasekanjon, mis on suurem ja sügavam isegi kui Suur kanjon.

Nime on saanud pealinna Chihuahua järgi.

Ajalugu 
Chihuahua sai Mehhiko osariigiks 6. juulil 1824. See oli riigi kaheksateistkümnes osariik.

Haldus 
Chihuahua osariigi seadusandlik kogu on ühekojaline Saadikutekoda, kuhu kuulub 33 liiget, kes valitakse kolmeaastaseks ametiajaks. Kõrgeim täidesaatev võim kuulub kubernerile. Kuberner valitakse kuueaastaseks ametiajaks. Kuberneri tagasi valida ei saa. 2021. aastast on osariigi kuberner María Eugenia Campos Galván.

Chihuahua osariik jaguneb 67 kohalikuks omavalitsuseks (municipios). Iga kolme aasta järel valivad omavalitsuste elanikud munitsipaalpresidendi (presidente municipal), kes juhib samaaegselt valitud munitsipaalnõukogu (ayuntamiento), mis vastutab kõikide avalike teenuste olemasolu eest.
Chihuahua osariik on jagatud 67 kohalikuks omavalitsuseks.

Rahvastik 

2020. aasta seisuga on rahvaarv 3 741 869. 2010. aastal oli elanikke 3 406 465. Valdav osa rahvastikust on mestiitsid, kuid 35% on valgenahalised. Suurim etniline põlisrahvus tarahumara. 84,6% elanikest moodustavad katoliiklased ja 7,1% protestandid.

Kaks kolmandikku osariigi rahvastikust elab osariigi kahes suurimas linnas: Ciudad Juárezis (2020. aasta seisuga 1 501 551 elanikku) ja Chihuahuas (925 762 el). Üle 100 000 elanikuga linnad on veel Cuauhtémoc (135 586 el), Delicias (128 548 el) ja Parral (113 843 el).

Viited

Välislingid 
Chihuahua osariigi koduleht

Mehhiko osariigid
Eduard Selleke

Eduard Selleke (18. juuli 1885 Puhja, Tartumaa – 1. märts 1976) oli eesti fotograaf.

Välislingid
Kirje Eesti fotograafide eluloolises andmebaasis

Eesti fotograafid
2. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Pauluse kalmistule maetud
Sündinud 1895
Surnud 1976
Evald Nõmm

Evald Nõmm (19. veebruar 1906 – 31. detsember 1990) oli Eesti ja Nõukogude sõjaväelane (kapten) ning loomaarst, Eesti Põllumajanduse Akadeemia professor.

Artikleid
Sõjaväehobuste haigestumus ja suremus viimaseil aastail. Sõdur, 21. detsember 1939, nr 50–52, lk 1142–1144.

Välislingid
Evald Nõmm Eesti ohvitseride andmekogus
 

Sõjaministeeriumi koosseis
4. Suurtükiväegrupi koosseis
Lennuväerügemendi koosseis
Eesti loomaarstid
Eesti loomaarstiteadlased
Loomaarstide Koja liikmed
Eesti ratsasportlased
Eesti sporditegelased
Eesti Maaülikooli professorid
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppejõud
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Fraternitas Tartuensise liikmed
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1906
Surnud 1990
Peipsi Laevastiku Divisjon

Peipsi Laevastiku Divisjon oli Eesti merejõudude üksus aastail 1919–1940, mis baseerus Tartus ja oli 2. Diviisi  operatiivalluvuses.

Tegevus Vabadussõjas 
Merejõudude juhataja Johan Pitka päevakäsuga 27. jaanuarist 1919 asutati Peipsi järve suurtükilaevade divisjon, hilisem Peipsi Sõjalaevastiku divisjon ehk Peipsi laevastiku divisjon. Selle esimeseks ülemaks määrati 29. jaanuarist lipnik Aleksander Vunk. Esialgu koosnes divisjon kolmest suurtükipaadist ehk tolleaegse keelepruugi järele suurtükilaevast Taara, Uku ja Vanemuine, millistele 1. märtsist lisandus Tartu. Aleksander Vunk armastas vastast kaugelt paugutada ja ohuolukorras pageda ning 13. juunil asendati ta leitnant Ferdinand Wichmaniga. 10. septembrist vahetas Wichmani divisjoniülema kohal omakorda välja leitnant August Maanidi. 1919 aasta maikuus oli Peipsi Sõjalaevastiku divisjon täienenud suurtükilaevaga Ahti ja nii lõpetatigi sügisel, kui järved ja Emajõgi külmusid navigatsioonihooaeg 5 suurtükilaevaga; lisaks veel väiksemaid laevu.

Rahuajal 
Rahuajal jäid divisjoni koosseisu vaid suurtükipaadid Ahti ja Tartu koos soomuskaatritega Kõu ja Maru ning mõne mootorpaadiga. Divisjoni ülemaks sai 1. juulist 1920 leitnant Jaan Usin, kes püsis selles ametis 20 aastat, kuni Eesti okupeerimiseni 1940. aastal. Just selle aasta 24. veebruaril oli Jaan Usin ülendatud mereväekapteniks. 1930. aastail võeti divisjoni reservi suurtükipaadid Vanemuine ja Ilmatar. II maailmasõja alates oli Peipsi Sõjalaevastiku divisjonis tegevlaevana vaid suurtükipaat Tartu koos mootorpaadiga nr 2; ka Ahti oli reservi viidud.

Laevad 
Peipsi Laevastiku Divisjoni kuulusid erinevatel aegadel suurtükipaadid: 
Ahti, 
Ilmatar, 
Taara, 
Tartu, 
Uku,
Vanemuine.

Peipsi Laevastiku Divisjoni kuulusid soomuskaatrid:
Kõu, 
Maru.

Peipsi laevastiku divisjoni ülemad
Aleksander Vunk – 29. jaanuar 1919 – 13. juuni 1919 
Ferdinand Vichmann – 13. juuni 1919 – 10. september 1919 
August Maanidi – 10. september 1919 – 1. juuli 1920 
Jaan Usin – 1. juuli 1920 – 23. august 1940

Välislingid
Lubbock

Lubbock on linn Ameerika Ühendriikides Texase osariigis, Lubbocki maakonna halduskeskus. Linn paikneb osariigi kirdeosas Llano Estacado piirkonnas Amarillost 190 km kaugusel lõunas.

Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 258 870. 2010. aastal oli seal 229 573 elanikku. See on elanike arvult osariigi 11. linn.

Lubbocki hüüdnimi on "Hub City".

Lubbock on asutatud 1876. aastal ja sai linnaõigused 1909. aastal. Samal aastal rajati Lubbockisse ka raudtee. Linn on saanud nime kolonel Thomas Saltus Lubbocki järgi. Linn hakkas kiiresti arenema pärast Teist maailmasõda. 1970. aasta mais tabas Lubbocki üks Texase ajaloo laastavamaid tornaadosid, mis jättis mitu tuhat inimest peavarjuta.

1951. aasta augustis novembrini nähti Lubbocki kohal taevas valguslaike (tuntud kui Lubbocki tuled), mida peeti ufodeks.

Lubbockis valitseb poolkõrbeline kliima. Suved on kuumad, õhutemperatuur võib tõusta üle 40 °C. Talved on päikeselised ja võrdlemisi pehmed, kuid öösiti võib õhutemperatuur langeda alla nulli. Aastane keskmine sademete hulk on 485 mm. Lumesadu võib esineda peamiselt detsembrist veebruarini. Keskmine tuulekiirus on Lubbockis aastas 5,5 m/s, millega on see üks tuulisemaid linnu USA-s. Kõrgeim mõõdetud õhutemperatuur Lubbockis on 46 °C, mis mõõdeti 27. juunil 1994. Madalaim temperatuur mõõdeti 8. veebruaril 1933, mil oli −27 °C külma.

Peamiseks majandusharuks on puuvillkasvatus.

Linnas asub 1923. aastal asutatud Texase Tehnikaülikool (Texas Tech University).

Linna teenindab Lubbock Preston Smithi rahvusvaheline lennujaam. Tähtsaim maantee on Interstate 27, mis ühendab linna Amarilloga.

Lubbocki sõpruslinn on alates 1983. aastast Musashino (Jaapan).

Lubbockis on sündinud Buddy Holly. Lubbockis asub etendus- ja kujutava kunsti keskus Buddy Holly Center.

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Texase linnad
Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik

Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik oli riik Galiitsias.

Ajalugu
1772. aastal kaotas Rzeczpospolita suurema osa Galiitsiast esimese Poola jagamise käigus Austria ertshertsogkonnale. Austria Habsburgid omandasid Galiitsia, tuginedes Ungari vanale pretensioonile selle territooriumi peale. Austria osana nimetati seda Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriigiks kahe keskaegse idaslaavi vürstiriigi Galiitsia ja Volodõmõri järgi. 

Piirkonna tuumikala oli tuntud Puna-Vene nime all. Austria Galiitsia koosseisu lisati ka suur osa Väike-Poolast. Pealinn oli Lemberg (praegune Lviv), kus täielikult domineeris poola aristokraatia. Galiitsia idaosas olid valdavas ülekaalus ukrainlased (ehk ruteenid, nagu Habsburgid oma riigi sisse jäävaid ukrainlasi nimetasid), lääneosas poolakad. Provintsis elas ka arvukalt juute. Galiitsia oli Austria suurim kroonimaa, ja üks vaesemaid.

Kui Austria surus maha Krakówi Vabariigi iseseisvuse, läks see linn 1846 Austria Galiitsia koosseisu. 1786–1849 kuulus Galiitsia koosseisu Bukoviina.  

Alates 1868. aastast oli Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik Austria-Ungari Austria poole (Tsisleitaania) kroonimaa  (ametlikult võrdväärne 16 ülejäänud kroonimaaga), kus ametlik keel oli poola keel.   

Esimese maailmasõja ajal võitlesid Austria-Ungari ja Venemaa ägedalt Galiitsia pärast. 

26. juulil 1917 sai Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik täiesti iseseisvaks.  

Ida-Galiitsia kuulutas end 19. oktoobril 1918 Lvivis koos Bukoviina ja Taga-Karpaatiaga iseseisvaks Lääne-Ukraina Vabariigi nime all.  

1. novembril 1918 sai Lääne-Galiitsia taastatud Poola Vabariigi osaks.

Viited 

Euroopa ajaloolised riigid
Poola ajalugu
Ukraina ajalugu
Austria keisririik
Austria-Ungari
Galiitsia
Valge-Vene

Valge-Vene (valgevene keeles Белая Русь Belaja Rus) on ajalooline nimetus, mida on kasutatud erinevate piirkondade (Polotsk, Vitebsk, Smolensk, Mogiljov) tähistamiseks, valdavalt praeguse Valgevene alal. 
 Alates 17. sajandist märkis ta valgevene Daugava ja Dnepri ümbruse alasid. 
 19. sajandi algusest hakati teda kasutama kogu valgevenelaste asuala tähistavana. 
 19. sajandi lõpus võeti ta kujul Беларусь ('Valgevene') valgevene rahvuslaste poolt kasutusele omakeelse maanimena.

 Ühe versioonina oli Valge-Vene maa-ala tänapäeva Vitebski, Mogiljovi ja Smolenski piirkond.

Vaata ka

Litviinid
Must-Vene
Puna-Vene

Valgevene ajalugu
Valgevene ajaloolised piirkonnad
Vene
Russiinid

Russiinid, ka ruteenid või rusnakid (endanimetus русины ja руснаки) on idaslaavi rahvas Taga-Karpaatias ning selle lähiümbruses – Bukoviinas, Podkarpacies, Transilvaanias ja Vojvodinas ning samuti Ameerika Ühendriikides. Russiinid kõnelevad russiini keelt ja kasutavad kirillitsat. Usklikud on kreeka-katoliiklased. 

Aastatel 1920–1930 oli Tšehhoslovakkia russiinidel autonoomia. Russiinide täpne arv pole teada, sest Nõukogude Liit ja Slovakkia ei pidanud russiine rahvaks, vaid ukrainlaste piirkondlikuks rühmaks. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist ei andnud Ukraina vastupidi lootustele russiinidele autonoomiat. Erinevalt naaberriikidest ei tunnista Ukraina tänini russiine eraldi etnilise rühmana.

Russiinid on Esindamata Rahvaste Organisatsiooni liikmed.

Vaata ka
litviinid
hutsuulid
boikid
lemkid

Rahvad
Poola
Slovakkia
Transilvaania
Ukraina
Vojvodina
Sangiovese

"Sangiovese" [sandžov'ese] on üks kahest Itaalia väärikast punasest viinamarjasordist (teine on "Nebbiolo").

"Sangioveset" kasvatatakse peamiselt Toscana maakonnas, eriti Chiantis, kuigi  on see laialt levinud ka Austraalias. 1997. aastal kasvatati seda Itaalias 88 000 hektaril.

Veini omadused
Pikki aastaid olid Sangiovese veinid üpris ebamäärase kvaliteediga, mistõttu hakati Toscanas vahelduseks tootma teistel marjadel, näiteks "Merlot'l" ja "Cabernet Sauvignonil" põhinevaid super-Toscana veine (super Tuscany). Alates 1980ndatest on Sangiovese veinid teinud siiski suure kvalitatiivse hüppe ja on nüüdseks laialt hinnatud.

Veinid on üldiselt parkainerikkad ja täidlased, kuid see sõltub suuresti tootjast.

Sangiovese nimi tuleb hilisladina keelest ja tähendab Jupiteri verd (ladina sanguis Iovis).

Viinamarjasordid
Valerie Solanas

Valerie Jean Solanas (9. aprill 1936 – 26. aprill 1988) oli Ameerika feministlik kirjanik. Ta kirjutas "SCUM Manifesto", mis ründas patriarhaalset kultuuri. Raamat on kuulus kui klassikaline poliitiline undreground-kirjandus. Solanas sai kurikuulsaks, kuna üritas 1968 aastal mõrvata kunstnik Andy Warholi.

Elulugu 
Valerie Jean Solanas sündis New Jersey lähedal Ventoris Louis ja Dorothy Bondo Solanas tütrena. Tema isa kasutas teda seksuaalselt ära. 1940. aastal Valerie vanemad lahutasid ja ta kolis koos emaga Washingtoni. 1949 Valerie ema abiellus ja Valerie saadeti Katoliiklikku kooli. 1951. aastal 15-aastasena jäi Valerie rasedaks ühest meremehest. 1954. lõpetas Solanas Keskkooli ja läks Marylandi Ülikooli psühholoogiat õppima. Elatist teenis ta psühholoogia laboris ja hiljem ka prostitutsiooniga. 

1966 läks ta elama Greenwich Villagesse, kus ta kirjutas näidendi "Up Your Ass", mis kirjeldab mehi vihkavast prostituudist. Ta pöördus Andy Warholi poole, et see ta näidendi välja annaks. Warhol, kelle tööd tihti ära keelati, arvas, et see on politsei lõks, kuna see oli nii pornograafiline. Solanas helistas Warholile hiljem, et oma käsikirja tagasi saada. Warhol väitis, et see on kadunud ja pakkus talle osa filmis "I, A Man".

3. juunil 1968 lasi ta Warholi stuudios kolm lasku Warholi pihta, millest üks ka tabas, kuid ei tapnud. Ta üritas lasta ka kunstikriitik Mario Amayat ja Warholi manageri Fred Hughesi, kuid relv hakkas tõrkuma, kuna Valerie oli üritanud ise hõbekuule teha, mis toru ummistasid. Kohus määras talle 3 aastat, Warhol keeldus tunnistama tulemast. Paljud feministid (Robin Morgan) protesteerisid Solanase vangistuse vastu. 
Valerie Solanas suri 52-aastasena San Franciscos emfüseemi ja kopsupõletikku. 
 
Solanase vaated tipnesid äärmusfeministliku SCUM-manifestiga (Society for Cutting Up Men).

1996. aastal tehti tema elul põhinev film "I Shot Andy Warhol", kus Solanast mängis Lili Taylor ja Jared Harris mängis Warholi.
Warholi sõber Lou Reed ei andestanud solanasele kunagi tema mõrvakatset ning tegi laulu "I Believe" koos John Calega albumile "Songs for Drella", kus ta laulab "I believe/I would've pulled the switch on her myself."

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Feministid
Sündinud 1936
Surnud 1988
Bill Watterson

William B. "Bill" Watterson II (sündinud 5. juulil 1958 Washingtonis) on ameerika koomiksikunstnik.

Bill Watterson on tuntud eeskätt tänu ülipopulaarsele ribakoomiksisarjale "Calvin ja Hobbes", mille esimene osa ilmus 18. novembril 1985. Sari räägib kuueaastasest mürgise huumori ja erakordselt elava fantaasiaga poisist Calvinist, kelle plüüsist mängutiiger Hobbes on poisi enda jaoks täiesti elus ja inimkeelt kõnelev kaaslane.

1995. aastal lõpetas Watterson sarja joonistamise omal algatusel. Selline käitumine oli koomiksitööstuses pretsedenditu.

Eestis ilmus koomiks lühikest aega ajalehes Postimees.

Watterson püüdis oma karjääri jooksul muuta koomiksite loomist ümbritsevat õhustikku. Ta leidis, et koomiksite kunstiväärtust alahinnati ja ajalehtedes neile eraldatud ruumi pidevalt vähendati. Tema arvates ei peaks kunsti hindama selle meediumi järgi, millele see on loodud. Seetõttu ei ole olemas "kõrgkunsti" ega "madalat kunsti", vaid on lihtsalt kunst.

Välislingid
Calvin and Hobbes: pisike poiss ja tema mängutiiger Noorus jaanuar-veebruar 1997 lk 45
Calvini and Hobbesi ametlik veebileht

Ameerika Ühendriikide inimesed
Koomiksikunstnikud
Sündinud 1958
Johannes Kaiv

Johannes Kaiv (8. juuli 1897(ukj) – 21. november 1965) oli Eesti diplomaat.

Sündinud Puhjas, Järvaküla Mäelt-Loku talus, jõudis ta läbi Järvaküla algkooli, Puhja kihelkonnakooli ja Tartu reaalkooli 1917. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonda ja astus EÜS liikmeks. Reaalkooli viimastel aastatel töötas kooliraha teenimiseks Petrogradis, Rosenkranzi vasevabrikus kontoristina. Saksa  okupatsiooni aegsele ülikoolile pani ta boikoti ja läks "Pärnu Postimehe" toimetajaks. Haridusteed jätkas Riias, õppides tehnilist keemiat. Vabadussõja puhkemisel viibis juhtumisi Tartus ja astus kohe vabatahtlikuna rahvaväkke, kus ta suunati tagasi Riiga, et ta kutsuks üles eesti üliõpilasi sõjaväkke astuma. Koosolekul korp! Vironia ruumes, tehtigi  ühehäälne otsus tulla Tartusse. Lahingutest võttis Kaiv osa kuni vaenlase surumiseni Irboskani. Edasi töötas valitsusasutustes, lõpetas Tartu Ülikooli õigusteadlasena ja stažeeris Haagis. 

1935. aastal lahkus Johannes Kaiv riigiteenistusest, sõitis Austraaliasse, kus tegutses äri alal, samuti aukonsulina. 1939. aastal kutsuti ta tagasi tööle diplomaadina.  [ERAF.9619.1.1]

Ta oli New Yorgis peakonsuli kohustetäitja saadiku ülesannetes (alates 9. veebruarist 1965 peakonsul saadiku ülesannetes) 1939–1965. Koos Ernst Jaaksoniga suutis ta tagada Eesti Vabariigi saatkondade tegevuse jätkumise demokraatlikus läänes pärast riigi okupeerimist Nõukogude Liidu poolt ning saavutada ka lääneriikidepoolse okupatsiooni mittetunnustamise. 

ERAF.9619.1.1

Personaalraamat VII (lk 1-330). Kavilda (vana ...; EAA.1262.1.369; 1873-1939. Saaga lk 53/211

Eesti diplomaadid
Eesti konsulid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Vabadussõja veteranid
Surnud 1965
Konstanz

Konstanz on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal. Asub Bodeni järve ja Reini ääres, piirneb Šveitsiga ning on kokku kasvanud Šveitsi poolel asuva Kreuzlingeni linnaga.

Ajalugu 

Konstanzi kohal oli keltide asula, linna on mainitud esmakordselt 525. aastal. Umbes 585. aastal loodi Konstanzi piiskopkond.

1414–1418 peeti seal Konstanzi kirikukogu. 6. juulil 1415 põletati Konstanzis tuleriidal ketserina Jan Hus. 1417. aastal valiti seal paavstiks Martinus V.

1633. aastal piirasid Kolmekümneaastase sõja käigus linna rootslased.

Konstanz on krahv Ferdinand von Zeppelini sünnikoht.

Linnas asub Konstanzi Ülikool. Linna lähedal asub Mainau saar.

Viited

Välislingid 

Konstanzi koduleht

Baden-Württembergi linnad
Baden-Württembergi vallad
Krefeld

Krefeld (kuni 1929. aastani ka Crefeld) on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Kölnist põhjaloodes.
Asub Reini jõe ääres (Uerdingeni linnaosa).

Krefeldi kohal asus roomlaste sõjaväelaager Gelduba. Krefeldi on esimest korda mainitud 1105. aastal. 1929. aastal liideti Krefeldiga Uerdingeni linn, mis oli linnaõigused saanud juba 1255. aastal. Krefeld sai linnaõigused 1373. aastal.

Pärast Vestfaali rahu 1648. aastal sai Krefeldist mennoniitide varjupaik.

Krefeld on pikka aega olnud tähtis tekstiilitööstuse keskus. Seda hüütakse ka sameti- ja siidilinnaks. Krefeldis elas siiditööstur Adolf von der Leyen.

Viited

Välislingid 

Krefeldi koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Enn Küng

Enn Küng (sündinud 31. oktoobril 1963 Tallinnas) on eesti ajaloolane ja Tartu Ülikooli õppejõud.

Küng õppis aastatel 1982–1988 Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu. 1992. aastal sai sealt magistrikraadi ja 2001. aastal doktorikraadi. 

Aastatel 1992–2005 töötas ta Eesti Ajalooarhiivis. Alates 1994. aastast on ta olnud Tartu Ülikooli õppejõud, aastast 2005 Eesti ajaloo õppetooli dotsent. 

Enn Küng on peamiselt uurinud Eesti ja Rootsi varauusaega (16.–17. sajandit). Eriti huvitavad teda majandus- ja kaubanduspoliitika küsimused. 2002. aastal sai ta oma doktoritöö eest parima Eesti ajalooraamatu auhinna.

Küng oli aastatel 2000–2010 Akadeemilise Ajalooseltsi esimees.

2013. aastal ilmus Küngi toimetatud ja koostatud Eesti ajaloo üldkäsitluse kolmanda köite uus versioon.

Teoseid
Eesti rahvuslik postiteenistus 90. Koos Aive Küngi ja Toomas Türkiga. Tartu: Eesti Post, Postimuuseum, 2008.
Johann Köler und die Druckerei in Narva 1695 bis 1705. In: Buch und Bildung im Baltikum: Festschrift für Paul Kaegbein zum 80. Geburtstag. München: LIT, 2005.
Läänemere provintside arenguperspektiivid Rootsi suurriigis 16./17. sajandil. Koostaja. Tartu: Eesti Ajalooarhiiv, 2002. ISBN 998585828X
Läänemere provintside arenguperspektiivid Rootsi suurriigis 16/17. sajandil. II. Koostaja. Tartu: Eesti Ajalooarhiiv, 2006. ISBN 9985858476
Arnold Soom. Mälestusi. Artikleid: [kogumik]. Koostaja. Tartu: Eesti Ajalooarhiiv, 1996.
"Narvaer Bürger- und Einwohnerbuch 1581-1704"; koos Dirk-Gerd Erpenbeckiga. Dortmund, 2000. ISBN 3-923293-63-1
"Rootsi majanduspoliitika Narva kaubanduse küsimuses 17. sajandi teisel poolel". Tartu: Eesti Ajalooarhiiv, 2001. ISBN 9985-858-24-7 (doktoritöö, köites)
Võõrastekaubanduse reguleerimine Narvas ja linna suhted Läänega XVII sajandi teisel poolel: magistritöö. Magistritöö. Juhendaja: Helmut Piirimäe. Tartu, 1992.
Über die Grösse der Bevölkerung Narvas und Ivangorods in der Mitte des 17. Jahrhunderts. In: Aus der Geschichte Alt-Livlands: Festschrift für Heinz von zur Mühlen zum 90. Geburtstag. Münster:; Lit, 2004.
"Mercuriuse ja Marsi vahel: Hansalinn Tallinn Rootsi riigi haardes. 1561–1632". Tallinn: Tallinna Linnaarhiiv, 2022.

Välislingid
Elulugu Tartu Ülikooli lehel
Raimu Hanson, Uus ajalooköide kajastab uurimise viimast seisu, Postimees, 5. detsember 2013

Eesti ajaloolased
Eesti arhivaarid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna õppejõud
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Sündinud 1963
Rahvusvaheline signalisatsioonikood

Rahvusvaheline signalisatsioonikood (ingl INTERCO – International Code of Signals, ICS) on rahvusvaheline laevanduses kasutatav olulisemate signaalide visuaalse edastamise süsteem. 

Signaale edastatakse vastavate signaallippude heiskamisega. 

Signaalid on üldjuhul ühe- kuni neljalipulised. Tuntuimad on tänapäeval ühelipulised signaalid.

Tähed

Numbrid

Asendajad  
Kui on näiteks vaja heisata korraga kaks samasugust signaallippu, kuid igat lippu on olemas vaid 1 eksemplar, kasutatakse asenduslippe ehk asendajaid.

Vastus ja kood

Kasutamisest 
Signaallippude kasutamine on efektiivsemate tehniliste sidevahendite arenguga vähenenud. Igapäevasemat kasutamist leiavad tänapäeval näiteks signaalid Alfa, Bravo ja Hotel, aga ka Lima. Mõningaid lippe kasutatakse signaalideks purjeregattidel. Siiski on signaallippude komplekt tänapäevalgi suurema töölaeva kohustuslikus varustuses. Signaallippe heisatakse masti raasse. Sagedamini kasutatakse signaallippe tänapäeval teenistuslaevadel, mille mast on üldjuhul lipusignaalide heiskamiseks sobivaimalt projekteeritud. 
 
Tänapäeval heisatakse signaallippe ilmselt kõige sagedamini pidulikkuse eesmärgil pika lipurivina lipuehteks kokku ühendades. Lipuehte koostamisel võiks iga viies lipp olla numbrilipp. Lipurivi heisatakse tavaliselt visuaalselt katkematuna piki laeva alates vöörist üle mastitopi (-toppide) ahtrisse. Kui see pole tehniliselt võimalik, heisatakse lipuehe lihtsalt võimalikult pika katkematu rivina kas piki laeva või piki masti. Pimeda ajaks võib lipuehte asendada või täiendada sarnaselt kulgeva lambiriviga. Veesõidukile heisatakse pidulikul puhul lipuehet kas sadamas või ankrus seismise ajaks, kuna sõidu ajal ei loeta lipuehte kandmist heaks meretavaks.

Vaata ka

Tähestikuline hääldamine

Laevandus
David Auburn

David Auburn [d'eivid 'oobön] (sündinud 1970 Ameerika Ühendriikides Chicagos) on ameerika näitekirjanik ja teatrilavastaja.

David Auburn sündis Chicago ning kasvas Ohio ja Arkansase osariigis. Õppis inglise kirjandust Chicago ülikoolis.

2001. aastal võitis David Auburn näidendiga "Proof" maineka Pulitzeri preemia. 

Selle näidendi põhjal on 2005. aastal vändatud film. Filmis "Proof" mängivad Gwyneth Paltrow, Hope Davis, Anthony Hopkins ja Jake Gyllenhaal.

Looming

Näidendid 
"Are You Ready?"
"Damage Control"
"Fifth Planet"
"Miss You"
"Three Monologues"
"We Had A Very Good Time"
"What Do You Believe About The Future?"
"Proof" (eesti keeles "Tõestus"; tõlkija Anu Lamp)
"Skyscraper"

Filmistsenaariumid 
"Tõestus" (2005)
"Maja järve ääres" (2006)

Auburni looming Eesti teatris
"Tõestus" (Tallinna Linnateater; lavastaja Ain Prosa; esietendus 20. aprillil 2002)

Välislingid 

Ameerika Ühendriikide näitekirjanikud
Teatrilavastajad
Sündinud 1970
Halle

Halle (ka Halle an der Saale) on linn Saksamaal, Saksi-Anhalti liidumaa suurim linn. Asub Saale jõe ääres.

Hallet mainitakse esimest korda 806. aastal.

Linnas asub Halle Ülikool.

Kuulsaid linnaelanikke 
Halles on sündinud Georg Friedrich Händel.

Viited

Välislingid 
Halle koduleht

Saksi-Anhalti linnad
Riisling

Riisling (saksa keeles "Riesling") on traditsiooniline Saksamaa ja Alsace'i valge viinamarjasort, mida kasutatakse eelkõige riislingiks nimetatava veini valmistamiseks.

Tegemist on väga vana sordiga, esimene kirjalik märge riislingi kohta on aastast 1435. Peale Saksamaa ja Prantsusmaa kasvatatakse seda ka Austrias ja Põhja-Itaalias.

Austrias on riisling kasvatatavuselt teisel kohal, kohe pärast viinamarjasorti "Grüner Veltliner". 

Riislingi viinapuid kasvatatakse ka Austraalias, seal ta on valgetest viinamarjadest kasvatatavuse poolest 2.-3. kohal olev viinamarjasort.

Riislingist valmistatud veinide omadused
Veini potentsiaalse kvaliteedi poolest on riisling võrdne Chardonnay'ga, kuid pole sugugi nii populaarne. Riisling on tihti kuiv, väga aromaatne, tsitruseline, lilleline ja mineraalne vein. Kui enamik valgeid veine on kahe- kuni nelja-aastase normaalse elutsükliga, siis riislingil hakkab sel ajal alles teine hingamine ning tänutäheks hoidmise eest täieneb aroomibukett petrooliste ja kuivatatud puuviljaliste nootidega, mis on intelligentse veini puhul lausa suurepärased aroomibuketi lisandid. Ka on riisling vastupidav ilmastikuoludele, mis võimaldab kasvatada seda ka külmadel ja põhjapoolsetel aladel. Heal riislingil on spetsiifiline, veidi bensiini meenutav aroom.

Sarnase nimega viinamarjasordid
On mitu viinamarjasorti, kus vaatamata sellele, et nimes sisaldub sõna "riesling", ei ole mingit moodi seotud eespool nimetatud viinamarjasordiga.
"Welschriesling" – see viinamarjasort on levinud sellistes riikides nagu Austria, Horvaatia, Tšehhi, Ungari ja Rumeenia. Vaatamata sarnasele nimele ei ole tal midagi ühist päris riislingiga.
"Schwarzriesling" ('must riisling') – tegu on saksakeelse nimetusega viinamarja "Pinot Meunier" kohta.
"Gray Riesling" – seda viinamarjasorti tuntakse ka "Trousseau grisi" nime all. Seos tegeliku riislingi viinamarjaga puudub.
"White Riesling" – see on nn 'õige' riisling, mõnikord kutsutakse seda ka "Johannisbergi Rieslingiks". Nimi tuleneb Johannisbergi lossist (Schloss Johannisberg). Samuti on levinud väljend "Reini jõe riisling".

Välislingid
 "Riesling – viinamarjade kuninganna"

 Viinamarjasordid
Fats Domino

Fats Domino (pärisnimega Antoine Dominique Domino; 26. veebruar 1928 New Orleans Louisiana osariik – 24. oktoober 2017) oli USA rhythm and blues'i ja rock'n'roll'i laulja ja pianist. Tema näol on kahtlemata tegemist rock'n'roll'i ühe tugevama esindajaga. Elvis Presleyt kutsutakse küll rock'n'roll'i kuningaks, kuid Fats Dominot võib vabalt tituleerida rock'n'roll'i isaks.

1949. aastal ilmus Fats Domino esimene lugu "The Fat Man". Esile kerkis Fats aga aastal 1956 looga "Blueberry Hill", millest sai tema suur hitt ning mis tõstis ta samale tasemele Elvis Presley, Bill Haley ja Chuck Berryga.

Fats Domino polnud vihane rocker, vaid hoopis tõsisem ja rahulikum kui näiteks Jerry Lee Lewis ja Elvis Presley. Domino oli mõjutatud džässist ta tundnud nooruses huvi Fats Walleri muusika vastu. Arvatavasti oligi Fats Waller talle suunanäitajaks.

Domino on läinud muusikaajalukku eelkõige omapärase külmetanud kõlaga madala häälega, mida paljud, teiste hulgas näiteks Led Zeppelin, on püüdnud matkida.

Domino oleks peaaegu surma saanud, kui orkaan Katrina 2005. aastal ta kodulinnast üle käis. Domino jäi selle käigus kadunuks ja päästeti 1. septembril.

Domino on hääletatud ajakirja Rolling Stone poolt ajaloo 25. rock'n'roll'i suurkujuks.

Viimastel aastatel esines Domino harva.

Vaata ka 
My Girl Josephine

Välislingid 

Ameerika Ühendriikide pianistid
Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1928
Surnud 2017
Teatrite loend

''Siin on loetletud teatreid.

A
Abaj-nimeline Kasahhi Riiklik Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater
Vaso Abašidze nimeline Thbilisi Muusika- ja Draamateater
Abbey Theatre
Ajateater
Aleksandra teater
Aleksei Rõbnikovi teater
Antiigiteater
Aserbaidžaani Riiklik Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater
AX-teater

B
Balti Laevastiku Draamateater
Brjantsevi-nimeline Noorsooteater

C
Cabaret Rhizome

D
De Nederlandse Opera

E
Eesti Draamateater
Emajõe Suveteater
Endla Teater
ERMi teater
Rahvusooper Estonia
ET Teater

G
Gorki-nimeline Primorje draamateater

H
Hansahoovi Teater
Hommikteater

I
Improgrupp Jaa!

J
Josefstadti teater
Juudi Muusikaline Kammerteater

K
Kehra Nukk
Krimmitatari riiklik akadeemiline muusika- ja draamateater
Kuressaare Teater
Kuusalurahva Teater
Kärdla Nukuteater

L
La Scala
Lasteteater Trumm
Läti Kunstiteater
Läti Rahvusteater

M
Maria teater
Moskva Kunstiteater

N
Navoiy teater
Norilski Polaarjoonetagune Draamateater
NUKU teater

O 
Odéon

P
Peterburi Maria teater
Gorki-nimeline Primorje Krai Akadeemiline Draamateater
Puškini-nimeline vene draamateater
Põlva Eksperimentaalteater
Pärimusteater Loomine

R
Rakvere Teater

S
Sadamateater
Sahha akadeemiline teater
Sahha estraaditeater
Sahha rahvuslik tantsuteater
Sahha ooperi- ja balletiteater
San Juan Theater
Soome Rahvusteater
Suur Teater
Svenska Teatern

T
Taganka teater
Tallinna Kammerteater
Tallinna Linnateater
Tallinna Töölisteater
Tartu Teatrilabor
Tartu Uus Teater
Tartu Üliõpilasteater
Teater NO99
Teater NORA
Teatrike
Teatro Olimpico
Théâtre Royal de la Monnaie
Theatrum
Tovstonogovi-nimeline Suur Draamateater
Tšehhovi-nimeline Moskva Kunstiteater
Turu Linnateater
Turu Rootsi Teater

U
Ugala
Uru Noorteteater
Uus Riia Teater
Uus Vana Teater

V
Valmiera Draamateater
Vana Baskini Teater
Vanalinnastuudio
Vanemuine
VAT Teater
Vene Teater
Viini Riigiooper
Von Krahli Teater
Võru Linnateater

Ü
Üle-Eestiline Noorte Muusikaliteater

Teatri loendid
Mülheim

Mülheim (ka Mülheim Ruhri ääres, saksa Mülheim an der Ruhr) on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Asub Ruhri jõe ääres, Düsseldorfist 20 km põhja pool.

Ajalugu 

Asula tekkis umbes 900. aastal ehitatud Broichi linnuse juurde. Esmakordselt mainitakse asulat (Mulinheim) 1093. aastal. 1806. aastal vallutasid linna Prantsuse väed. Linnaõigused sai Mülheim 1808. aastal. 1815. aastal läks linn Preisimaa koosseisu. 1871. aastal asutas August Thyssen linnas firma "Thyssen" (tänapäeval "ThyssenKrupp"), millest sai Euroopa suurim söetööstuse- ja metallurgiaettevõte.

Viited

Välislingid 

Mülheimi koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Herne

Herne on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Asub Bochumist vahetult põhjas 16 km Dortmundist läänes Reini-Herne kanali ääres.

Rahvastik
Elanike arv on olnud:
1968: 102 000
2005: 166 100
2007: 169 900

Majandus
Aastatel 1856–1978 olid linnas suured söekaevandused.

Hernes toodetakse mäetööstusseadmeid jm masinaid, katlaid ja torusid ning klaasi. On ka  elektroonika-,  keemia- ja tekstiilitööstusettevõtteid.

Endises Wanne-Eickelis on suur ümberlaadimisraudteejaam.

Hernes on 41-kraadine kuumaveeallikas, mille veega ravitakse reumaatilisi ja hingamisteede haigusi.

Ajalugu 

Esmakordselt on Hernet mainitud juba 880. aasta paiku (haranni). Herne oli väike küla 19. sajandini.

Linnaõigused sai 1897. aastal. 

1975. aastal liideti Hernega Wanne-Eickeli linn.

Vaatamisväärsused
Ühes linna parkidest on Strünkede loss (16.–17. sajand) 1747. aastast pärineva lossikabeli ning 1725. aastast pärit oranžeriiga. Lossis on  Emschertalmuseum.

Augustikuus toimub suur rahvapidu Cranzer Kirmes, mida igal aastal külastab umbes 4 miljonit inimest.

Viited

Välislingid 

Herne koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Kirjanik

Kirjanik on isik, kes kirjutab ilukirjandust ehk belletristikat. Ehkki teistes keeltes võidakse sarnaseid sõnu kasutada ka isikute kohta, kes kirjutavad tarbekirjandust, publitsistikat või muid tekste (nt inglise writer), ei kutsuta neid eesti keeles kirjanikeks. Neid hõlmab lähedase tähendusega termin "literaat", samuti vanapärane "kirjamees".

Kirjaniku mõiste

Kirjanik ei pea kirjutama tingimata proosat. Kuigi tavaliselt nimetatakse eesti keeles luule kirjutajaid luuletajateks ja draama kirjutajaid näitekirjanikeks (või draamakirjanikeks), kuuluvad nemadki kirjanike hulka. Kirjanikku, kes kirjutab proosat, nimetatakse proosakirjanikuks ehk prosaistiks.

Kuigi ilukirjandus on kunstiliik nagu ka filmikunst, teater, muusika või arhitektuur, ei nimetata kirjanikke eesti keeles enamasti kunstnikeks (neid on küll vahel nimetatud sõnakunstnikeks, kuigi tavaliselt peetakse sõnakunstnikeks etlejaid ehk deklamaatoreid).

Ehkki sõna "kirjanik" esineb ka sellistes liitsõnades nagu "ajakirjanik" ja "reklaamikirjanik", ei peeta ajakirjanikke ega "reklaamikirjanikke" kirjanikeks.

Kirjanik kui elukutse

Traditsiooniliselt eristatakse kutselisi ja harrastuskirjanikke. Piir nende vahel on hägus. Kutselise kirjaniku ligikaudsed tunnused on kuulumine kirjanike kutseühendusse ja elatumine tööst kirjanikuna, ent on tunnustatud kirjanikke, kes ei kuulu kirjandusorganisatsioonidesse. Ka on Eestis raamatuturu väiksuse tõttu vähe neid, kes ainuüksi ilukirjandusega elatist suudaks teenida.

Eesti suurim ja tuntuim kirjanike kutseühendus on Eesti Kirjanike Liit, kuhu kuuluvad ka kirjanduskriitikud ja tõlkijad. On teisi organisatsioone, mis püüavad pakkuda sellele alternatiivi, näiteks Sõltumatu Ametiühing Kirjanike Kodu. Mõnes riigis toimivad kutseorganisatsioonid ametiühingutena ning vahendavad oma liikmetele riiklikku tervisekindlustust; Eesti Kirjanike Liit seda ei tee. Kirjanikke koondas ka 1871–1893 Tartus tegutsenud Eesti Kirjameeste Selts.

Rahvusvahelised kirjanike organisatsioonid, näiteks PEN-klubi, ei piirdu tihti kirjanikega eesti mõistes, vaid hõlmavad ka tarbekirjanduse ja publitsistika autoreid. Samuti leidub Nobeli kirjandusauhinna laureaate, kelle teoste hulka ei kuulu ilukirjandus – nii pälvis Winston Churchill 1953. aastal Nobeli auhinna "oma meisterlike ajalooliste ja biograafiliste kirjelduste ning suurepärase kõnekunsti eest inimlike väärtuste kaitsel".

Vaata ka

ajakirjanik
kirjutaja
looduskirjanik
teaduskirjanik
stsenarist

 
Elukutsed
Hagen

Hagen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Asub Ruhri, Volme, Lenne ja Ennepe jõe ääres.

Ajalugu 

Hageni küla mainitakse 775. aastal. 1724. aastal hävis suurem osa külast tulekahjus. Hagen sai linnaõigused 1746. aastal. 

Hagen on tähtis raudteede sõlmpunkt.

Vaata ka
Hageni ülikool

Viited

Välislingid 

Hageni koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Jason Newsted

Jason Newsted (sündinud 4. märtsil 1963) on USA muusik, basskitarrist. Ta on peamiselt tuntud heavy-metal-bändi Metallica endise liikmena. Praegu on ta ansamblis Voivod. Enne Metallicasse tulekut kuulus ta bändi Flotsam and Jetsam, Metallicaga liitus ta pärast eelmise bassimängija Cliff Burtoni hukkumist ja mängis seal aastatel 1986–2001.

Ameerika Ühendriikide basskitarristid
Sündinud 1963
Metallica
Takson

Takson ehk mest on taksonoomilisse üksusesse kuuluvate organismide kogum.

Takson on taksonoomia põhimõiste ning organismide süstemaatika üksus. Põhiline taksonoomiline üksus on liik, peamised liigisisesed üksused on alamliik,   teisend ehk varieteet, alamteisend ja vorm. Liigist kõrgemad üksused on perekond, sugukond, selts, klass ja hõimkond.

Taksoneiks on näiteks liik metsvint (Fringilla coelebs), sugukond nelgilised (Caryophyllaceae).

Taksoneiks nimetatakse ka muldade klassifikatsiooni ühikuid.

Vaata ka
eestikeelsed liiginimed
sort

Viited 

Bioloogia
Biosüstemaatika
Sõltumatud Kuningriiklased

Sõltumatud Kuningriiklased oli Eesti valimisliit, mis sai 1992. aastal VII Riigikogu valimistel 7,12% häältest ja 8 kohta.

Sõltumatud Kuningriiklased koosnesid kahest osast: erakonnast Eesti Rojalistlik Partei ja survegrupist Rojalistlik Ühendus "Vaba Toome", mis parodeeris ühendust "Vaba Eesti".

Enamasti on seda peetud naljaga pooleks tehtud protestiaktsiooniks, mis osutus ootamatult edukaks. Kuningriiklaste fraktsiooni kuulusid tuntud välispoliitika kommentaator Vambola Põder (suri 1993, asendusliikmeks sai Mihkel Kraav), välispoliitika kommentaator Tõnu Kõrda, ajakirjanik Ralf R. Parve, ajakirjanik Rein Kikerpill, ajakirjanik ja humorist Kirill Teiter, humorist ja luuletaja Priit Aimla, kunstnik Lembit Küüts, fraktsiooni juhtis Kalle Kulbok. 

Kuningriiklaste formaalseks loosungiks oli küll kuningriigi kehtestamine Eestis, kuid oma parlamentaarses tegevuses osalesid nad agaralt vasttaastatud Eesti Vabariigi ülesehitustöös. Nad järgisid konstruktiivse neutraliteedi põhimõtet ehk liitumata Riigikogu huvigruppidega toetati Eesti rahvusriiklust arendavaid samme, sõltumata sellest, kas need lähtusid valitsevalt koalitsioonilt või opositsioonilt. 

Kuningriiklaste protestimeelest võib kõnelda vaid juhtudel, mil koalitsiooni või opositsiooni seaduseelnõud ei vastanud kuningriiklaste aadetele ja arusaamadele õiglusest ja rahvavõimust, sellistel juhtudel rakendati ka tavatuid aktsioone, nagu fraktsioonivahetajate löömine rändrüütliteks, nõiatrummi põristamist Riigikogu saalis enne istungit (vastukaaluna kavandatavale luterlikule ühispalvusele), Jüriöö ülestõusu 650. aastapäeva tähistamist ohvritalitusega Lindamäel ja tulede süütamisega Pika Hermanni tornis, lahkuvatele Vene vägedele medali "Eestimaa vabastamise eest" annetamist, Torgu valla taastamist selle kuningriigiks kuulutamise kaudu jms. Taolised aktsioonid olid hetkel tõhusad, kuid paraku jätsid kuningriiklastest kerglase mulje, mis varjutas nende tõsist tööd nii parlamendis kui selle komisjonides. 

Kuningriiklaste sõltumatus ja ettearvamatus ärritas nii mõndagi poliitilist jõudu ning järgmistel valimistel leiti formaalne ettekääne neist vabanemiseks. Kuningriiklased esitasid oma kandidaatide nimekirjad valimiskomisjonile viimasel hetkel, komisjon leidis suure osa kandidaatide dokumentidest pisivigu, aga aeg dokumentide parandamiseks ja uuestiesitamiseks oli juba lõppenud.

Viited

Eesti valimisliidud
Monofüleetiline rühm

Monofüleetiline rühm on organismide rühm, mis koosneb viimasest ühisest eellasest ja kõikidest tema järeltulijatest. 

Monofüleetilised rühmad on näiteks imetajad ja linnud.

20. sajandil oli populaarne fülogeneetiline taksonoomia, mis eelistas monofüleetilisi taksoneid parafüleetilistele ja polüfüleetilistele. Ometi ei ole põhimõtteliselt võimalik jaotada põlvnemispuud rühmadeks nii, et kõik rühmad oleksid monofüleetilised: osa on seejuures kindlasti parafüleetilised või polüfüleetilised.

Vaata ka
polüfüleetiline rühm
parafüleetiline rühm

Bioloogia
Biosüstemaatika

de:Kladistik#Verwandtschaftsverhältnisse
Triin Sinissaar

Triin Sinissaar (sündinud 27. oktoobril 1975 Moskvas) on eesti dramaturg ja tõlkija.

Lõpetanud 1997. aastal Tartu Ülikooli prantsuse filoloogia erialal.

Tööd Linnateatris
2004 Evelyn Waugh' romaani "Tagasi Bridesheadi" dramatiseering "Sebastian"
2006 "Genoom" (koos Jaanus Rohumaaga)
2013 "Valmisolek on kõik" (osa 4x10 minutilisest lavastusest)

Teosed

Näidendid 
Triin Sinissaar on kirjutanud näidendid "Elisabethi lugu", "Kohtume sealpool pilvi" ja "Soolaev".

Tõlked 

"Vaimud ja hinged" (Alan Baker; 2000)
"Sinihabe" (Kurt Vonnegut; 2001)
"Ülestõusmispäev" (Brendan DuBois; 2002)
"Minu oivaline lahutus" (Geraldine Aron)
"Kinnimüüritud tuba. Kuulsaid jutte: hirmu, õudust ja põnevust." (Novellivalimik: Ambrose Bierce, Daniel Defoe, William Edmonstoune Aytoun, Walter Scott, Washington Irving, Honoré de Balzac, John Galt, Gerald Griffin, Nathaniel Hawthorne, Samuel Warren, James Hogg, Prosper Mérimée, Herbert Jenkins, Théophile Gautier, Catherine Crowe, Charles Dickens, Sheridan Le Fanu, Norman MacLeod, Wilkie Collins, Amelia B. Edwards, J. S. Fletcher, Tundmatu autor). Koostanud ja järelsõna Kalle Kurg. Tallinn, kirjastus Ilo 2009 ISBN 9789985578957

Samuti on Triin Sinissaar koostanud mitu prantsuse-eesti sõnastikku.

Auhinnad 

 1999 Eesti Näitemänguagentuuri näidendivõistluse ergutuspreemia ("Me kohtume sealpool pilvi")
2001 Eesti Näitemänguagentuuri näidendivõistluse III preemia ("Elisabethi lugu")

Eesti tõlkijad
Eesti näitekirjanikud
Sündinud 1975