Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemang

Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemang oli aastail 1880–1917 Venemaa Keisririigi Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi sisejulgeolekut taganud asutus, mille likvideeris 1917. aastal Venemaa Ajutine Valitsus. Siseministeeriumi Politseidepartemangu eellased oli 1811. aastal moodustatud Venemaa Keisririigi Politseiministeerium ja hiljem Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi koosseisus Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Täitevpolitsei Departemang.

Siseministeeriumi Politseidepartemang moodustati 6. augustil 1880, kuid kuni 1881. aastani kandis veel nimetust Riiklik Politseidepartemang. Moodustamisel anti PD pädevusse ka seni Kolmanda Osakonna ja Sandarmikorpuse pädevuses olnud poliitilise politsei küsimused ja 15. novembrini 1880 Siseministeeriumile allunud politseihaldusülesanded.

Keisririigi korrakaitseliste ja riiklikku julgeolekut tagavate asutuste ühise juhtimise alla ühendamise liitmiseks tõukeks oli 1880. aastatel Venemaal laialt levinud sotsialistlik liikumine ning ka sellega kaasnenud poliitiline terrorism liikumiste poolt, kes pidasid ainuvõimalikuks poliitiliste muudatuste saamise viisiks Venemaa keiserliku perekonna ja keisririigi juhtpoliitikutele suunatud terroristlikke akte. 17. veebruaril (ukj) 1880 toimus Narodnaja Volja liikme Stepan Halturini organiseeritud Peterburis terrosrismiakt, mis oli suunatud keisriperekonna vastu. Keiser Aleksander II pääses eluga atentaadist, kuid hukkus 67 inimest, kui Talvepalees keisri söögisaalis plahvatas pomm.

Sisejulgeolekut tagavate asutuste reorganiseerimiseks moodustati keisri korraldusel Riiklikku korra ja ühiskondliku rahu kaitse kõrgem korraldav komisjon, mille juhiks määrati krahv Mihhail Loris-Melikov. Üleminekuperioodiks määrati ka Loris-Melikov, kellele allutati ka seni keisrile allunud Kolmas osakond ja Sandarmikorpus, augustis 1880 määrati Loris-Melikov siseministriks ja 6. augustil kinnitas keiser Loris-Melikovi koostatud Venemaa ühendatud siseministeeriumi kava.

Politseidepartemangu koosseisu kuulusid: 
 piirkondlikud poliitilise politsei valvejaoskonnad – ohranka (охранные отделения);
 piirkondlikud politseiasutused – haldusasutused;
 kriminaalkuritegude avastamisega tegelenud jälitusjaoskonnad (сыскные отделения);
 aadresslauad – infoteenistustena;
 tuletõrjekomandod – tulekahjude likvideerimiseks.

Politseidepartemangu tööd juhtis siseministri asetäitja (товарищ министра), kellele allusid struktuurselt Politseidepartemangu kuuluvad, kuid oma tegevuse spetsiifikalt erinevad: korrakaitset tagavad keskasutused ja piirkondlikud Sandarmivalitsused ning riiklikku julgeolekut tagav Sandarmikorpus ja kaitsejaoskonnad.

Politseidepartemangu juhid 
Politseidepartemangu juhiks oli direktor.
 1880 17. august – 1881 12. aprill parun Ivan Velio (1827–1899) (Велио Иван Осипович); 
 1881 15. aprill – 1884 20. juuli Vjatšeslav von Plehwe (1846–1904) (Плеве Вячеслав Константинович); 
 1884 21. juuli – 1893 3. veebruar Pjotr Durnovo (1843–1915) (Дурново Петр Николаевич);
1885. aasta 14. veebruarist – ,Nikolai Saburov Politseidepartemangu viitse- ehk asedirektor;
 1893 10. veebruar – 1895 22. juuli Nikolai Petrov (1841–1905) (1841—1905) (Петров Николай Иванович); 
1893. aasta veebruarist – ,Sergei Zvoljanski Politseidepartemangu viitse- ehk asedirektor;
 1895 22. juuli – 1896 17. aprill Nikolai Saburov (1846–) (Сабуров Николай Николаевич)
 1896 23. mai – 1897 7. august Anton Dobržinski (1844–1897) (Добржинский Антон Францевич);
 1897 14. august – 1902 9. mai Sergei Zvoljanski (1855–1912) (Зволянский Сергей Эрастович);
 1903 9. mai – 1905 4. märts Aleksei Lopuhhin; 
 1905 19. juuli – 9. november Nikolai Garin (1861–) (Гарин Николай Павлович); 
 1905 9. november – 1906 13. juuni Emmanuil Vuitš (Вуич Эммануил Иванович); 
 1906 13. juuni – 1909 29. märts M. Trusevitš (1863–) (Трусевич Максимилиан Иванович);
 1909 29. märts – 1911 21. veebruar Nil Zujev (1857–1918) (Зуев Нил Петрович); 
 1912 21. veebruar – 1914 28. jaanuar Stepan Beletski (1872–1918) (Белецкий Степан Петрович); 
 1914 3. veebruar – 1915 4. september Valentin Brun de Saint-Hippolyte (1871–1918) (Брюн де Сент Ипполит Валентин Анатольевич); 
 1915 6. september – 23. november Gavriil Mollov(1867–1925), (Моллов Русчу (Гавриил) Георгиевич); 
 1915 23. november – 1916 14. veebruar Konstantin Kafafov (1863–) (Кафафов Константин Дмитриевич); 
 1916 14. veebruar – 1916 15. september Jevgeni Klimovitš (1871–1932) (Климович Евгений Константинович); 
 1916 28. september – 1917 28. veebruar Aleksei Vassiljev (1869–) (Васильев Алексей Тихонович),.

Politseidepartemangu organisatsioon ja ülesanded

Politseidepartemang 1883. aastal 
1883. aastal tehti Riiklikus Politseidepartemangus pisimuudatusi ning uue nimega Politseidepartemangu organisatsioonilise ülesehitusena kinnitati:
 Esimene asjaajamine, (korralduslik), tegeles ametissemääramiste, vallandamiste ja politseitöötajate autasustamisega;
 Teine asjaajamine, (seadusandlik), tegeles keisririigi piirkondlike politseiasutuste töö organiseerimisega ja "ilmsete ahvatluste ärahoidmise ja tõkestamisega, joomarluse ja vaesuse likvideerimisega".
 Kolmas asjaajamine, tegeles andmete varjatud kogumisega isikute kohta, kes avaldasid soovi välja anda ajalehti, ajakirju, avada erakoole, sõita välismaale ja samuti asuda riigiteenistusse. Tegeles ka kirjavahetusega eraisikute esitatud pealekaebuste ja avalduste asjus, tavakuritegevusega ning kontrollis kurjategijate tagaotsimist;
 Neljas asjaajamine, tegeles Siseministri juures asuva erinõupidamise töö organiseerimisega ja kontrollis riigivastaste kurjategude suhtes läbiviidavaid juurdluseid;
 Viies asjaajamine, tegeles riiklikes kuritegudes süüdimõistetud isikute asjade edasise jälgimisega. Asjaajamise juures oli ka "Infolaud" (kartoteek), isikute nimekirjade ja fotodega, kes "olid äratanud valitsuse tähelepanu";
 Kuues asjaajamine (moodustati 1894), tegeles lõhkeainete valmistamise ja säilitamise kontrolliga, viinamonopoli ja juutidealase seadusandluse nõuetest kinnipidamisega, samuti tegeles ettevõtete omanike ja tööliste omavaheliste suhete ja probleemidega;
 Eriosakond (Особый отдел) (moodustati 1898), tegeles riikliku julgeoleku tagamiseks väljaspool keisririiki ja keisririigis asunud siseagentuuri töö juhendamisega, perlustatsiooni teel saadud andmete alusel kokkuvõtete tegemisega ja keisririigis ja välismaal väljaantavate valitsusvastaste kirjutiste väljaselgitamise ja hävitamisega.

Politseidepartemang 1890. aastal 
 Üldosakond (politseiasutuste kontroll ja üldine töökorraldus)
 Kaadriosakond
 Riigipiiri valve osakond, hiljem allutati rahandusministeeriumile, kui Venemaa Keisririigi Rahandusministeeriumi Tollidepartemangu Piirivalve üksikkorpus
 Välismaalastele passide väljastamise osakond
 Jälituse (Сыск) osakond 
 Tulekahjudega võitlemise osakond
  Põhikirjaliste ühenduste kinnitamise ja avalike esinemiste lubade andmise osakond (1890. aasta seisuga)
 Korrakaitsepolitseisse kuulusid 
– linna politseivalitsused (городские полицейские управления), mida juhtisid ..(полицмейстер, полицеймейстер, Polizeimeister), suurlinnades nagu Peterburi, Moskva ja Varssavi oli ülempolitseimeistrid (обер-полицмейстера);

– politseiüksused, mida juhtisid piirkonna pristavid ehk järelevaatajad (участковыми приставами (надзирателями);

–                                                    (околотки во главе с околоточными надзирателями);

Politseidepartemang 1917. aasta veebruaris 
 1. Üldised politseilised küsimused (tegutses detsembrist 1880–1917);
 2. Seadusandlik tegevus (tegutses detsembrist 1880–1917), politseiliste instruktsioonide, ringkirjade ja seaduseeelnõude koostamine; 
 3. Politseidepartemangu Eriosakond ehk Salajane osakond (tegutses detsembrist 1880–1917) 
Eriosakond juhendas kogu Keisririigi poliitilise politsei tegevust piirkondlikes Sandarmivalitsustes: poliitiliste parteide ja -organisatsioonide, massiliikumiste kontroll, sise- ja välismaise salajase agentuuri juhendamine, keisri ja tema perekonna kaitse – Kolmanda Osakonna järglane; 1898. aastal anti teenistuse tähtsamad toimikuid üle Eriosakonnale;
Politseidepartemangu Eriosakond oli Venemaa Keisririigis poliitilise tegevuse ja poliitiliste süütegude suhtes läbiviidava jälitustegevuse keskasutus, piirkondlikud poliitilise tegevuse kontrolli teostavad kaitsejaoskonnad kuulusid piirkondlike kubermangude Sandarmivalitsuste koosseisu.

 4. (tegutses aastail 1883–1902, 1907–1917) teostas järelevalvet piirkondlikes kubermangu sandarmivalitsuses läbiviidavate poliitiliste juurdluste üle; 1907. aastast teostas järelevalvet massiliste töölisliikumiste üle; 
 5. (tegutses aastail 1883–1917) teostas avalikku ja varjatud järelevalvet; 
 6. (tegutses aastail 1894–1917) – vähem tähtsad haldusküsimused, samuti poliitiliste taustakontrollipäringute vastuste koostamine ja väljastamine; 
 7. (tegutses aastail 1902–1917) ja täitis 4. teenistuse ülesandeid, järelevalve piirkondlikes kubermangu sandarmivalitsuses läbiviidavate poliitiliste juurdluste üle; 
 8. (tegutses aastail 1908–1917) juhendas jälitusjaoskondade tööd kriminaalkuritegude avastamisel; 
 9. (tegutses aastail 1914–1917) Esimese maailmasõjaga seotud küsimused vastuluure, järelevalve sõjavangide üle.

Politseidepartemangu piirkondlikud asutused

Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi politsei tegevuse normatiivaktid
1782, "Устав благочиния, или Полицейский" 
1860, "О средствах к исправлению полиции в городах", "Учреждение и наказ министру полиции" и "Положение о земской полиции"
25. detsember 1862, Linna- ja kubermangupolitsei ajutine tegevusjuhend (Временные правила об устройстве полиции в городе и уездах губерний);
9. september 1867, Sandarmi Üksikkorpuse põhimäärus, (Положение об Отдельном корпусе жандармов);
19. mai 1871, Sandarmi Üksikkorpuse ametnike tegevusreeglid kuritegude uurimisel, (Правила о порядке действий чинов Корпуса жандармов по исследованию преступлений);
19. juuli 1878, Instruktsioon politseiurjadnikutele (Инструкция полицейским урядникам);
12. veebruar 1880, О верховной распорядительной комиссии по охранению государственного порядка и общественного спокойствия)
14. august 1881, Riigikorra ja avaliku rahu tagamiseks vajalike abinõude põhimäärus (Положение о мерах к охранению государственного порядка и общественного спокойствия); 
1. märts 1882, Varjatud politseijärelevalve põhimäärus, (Положение о негласном полицейском надзоре); 
1883, Salapolitsei korraldusest Kesiririigis, (Об устройстве секретной полиции в империи);
12. august 1902, Jälitusosakondade ülemate põhimäärus, (Положение о начальниках розыскных отделений);
14. detsember 1906, Rajoonide kaitseosakondade põhimäärus, (Положение о районных охранных отделениях);
9. veebruar 1907, (Положение об охранных отделениях). 
1907, Eriosakonna põhimäärus, (Положение об Особом отделе);
6. juuli 1908, Jälitusüksuse organiseerimine, (Об организации сыскной части), Venemaa kriminaaljälituse loomise alusdokument, mille alusel loodi Venemaa keisririigi 89 linnas politseivalitsuste koosseisus kriminaalkuritegude jälitustegevuse abil avastamiseks jälitusjaoskonnad;
9. august 1910, Instruktsioon Kaitseosakondade ametnikele, (Инструкция чинам сыскных отделений);
8. juuni 1911, Vastuluureosakondade põhimäärus, (Положение о контрразведывательных отделениях);
8. juuni 1911, Instruktsioon vastuluureosakondade juhtidele, (Инструкция начальникам контрразведывательных отделений);
6. juuni 1915, Vastuluurealane juhend sõjaajal, (Наставление по контрразведке в военное время);
6. juuni 1915, Instruktsioon vastuluure järelevalveagendile, (Инструкция наблюдательному агенту по контрразведке).

Vaata ka 
Aleksandr Spiridonovitš (:ru:Спиридович, Александр Иванович)
Pjotr Ratškovski (:ru:Рачковский, Пётр Иванович)

Viited

Kirjandus
Charles Ruud, Sergei Stepanov, Fontanka 16, Tsaaride salapolitsei, Tänapäev 2005 
Новицкий В.Д. Из воспоминаний жандарма. Л., Прибой, 1929
Спиридович Александр Иванович. Записки жандарма. Харьков, 1928
Спиридович А.И. Революционное движение в России. СПб., 1914

Venemaa Keisririigi Siseministeerium
Eesti uusaeg
Luureagentuurid
Politsei