joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Helvi Sipilä

Helvi Linnea Aleksandra Sipilä (sünninimi Maukola; 5. mai 1915 Helsingi – 15. mai 2009 Helsingi) oli Soome jurist, poliitik ja diplomaat.

Pärast seda, kui Helvi Sipilä 1939. aastal juristina ülikooli lõpetas, sai temast üks Soome esimesi naisadvokaate. Aastal 1943 asutas ta oma advokaadibüroo, mis tegutses 1972. aastani.

Aastatel 1954–1956 oli Helvi Sipilä rahvusvahelise naisjuristide liidu president. 

Alates 1960. aastast töötas Helvi Sipilä ÜRO-s. Aastatel 1972–1980 oli ta ÜRO peasekretäri asetäitja.

Soome 1982. aasta presidendivalimistel oli Helvi Sipilä Liberaalse Rahvapartei kandidaat ning sai ühe valijamehe toetuse.

Kõigi aegade suurima soomlase valimisel 2004. aastal hääletas rahvas Helvi Sipilä 62. kohale.

Välislingid
 Elulugu lehel Biografiakeskus

Soome poliitikud
Soome diplomaadid
Sündinud 1915
Surnud 2009
Isidor Levin

Isidor Levin (20. september 1919 Daugavpils, Läti – 24. juuli 2018) oli juudi soost Eesti rahvaluuleteadlane, orientalist ja teoloog. 

Levin oli rahvusvaheliselt tunnustatud folklorist ning aitas kaasa Tartu Ülikooli rahvaluuleprofessori Walter Andersoni teadusliku metoodika ülemaailmsele levikule.

Levin oli suur eestluse toetaja ning võimaldas mitmel Eesti kultuuritegelasel okupatsiooni tingimustes jätkata oma teaduslikku tööd. 21. sajandi alguses kinkis Levin Tartu Ülikoolile oma hindamatu väärtusega isikliku raamatukogu.

Lätis sündinud Levini side Eestiga sai alguse 1937. aastal, kui ta asus õppima Tartu Ülikooli filosoofia teaduskonnas juuditeadust ning hiljem Eesti ja võrdlevat rahvaluulet, Tartu Ülikooli lõpetas ta 1941. aastal. Pärast Teist maailmasõda õppis Levin 1946-1947 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Lisaks Tartu Ülikoolile lõpetas Levin Leningradi Riikliku Ülikooli folkloristina ning kaitses doktorikraadi NSV Liidu Teaduste Akadeemia orientalistika instituudis Moskvas.

Ta oli Peterburi Religiooni ja Filosoofia Instituudi professor.

Levin oli Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi auliige.

Ta elas Hamburgis.

Tunnustus
 Valgetähe IV klassi teenetemärk, 2001
 Sai Eesti Vabariigi kodakondsuse eriliste teenete eest Eesti kultuuri säilitamisel ja edendamisel, 2012

Teosed 
 "Lazar Gulkowitsch, tema juudi teaduse õppetool ja Tartu ülikool", tõlkinud Kristiina Ross, Akadeemia 2008, nr 7
 "Minu elu- ja mõttevarast. Meenutusi", Akadeemia 2009, nr 7, 8, 10, 11, 12 ja 2010, nr 1

Viited

Välislingid 
 Jidiš-raamatutest Eestis ja Pajensonist.
 Valitsus andis Isidor Levinile eriliste teenete eest kodakondsuse, Postimees, 2. veebruar 2012
 Jaanus Piirsalu, Eestile elatud elu, millele me ei saanud seaduse tõttu samaga vastata, AK, 1. september 2018
 Jaanus Piirsalu, Isidor Levini ausa inimese retsept: ära tegele tühiasjadega, AK, 1. september 2018

Eesti teadlased
Eesti orientalistid
Venemaa teadlased
Folkloristid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1919
Surnud 2018
Teine Põhjasõda

Teine Põhjasõda (ka Põhjasõda) toimus aastatel 1655–1661 Läänemere maades, sealhulgas Rzeczpospolitas.

Vaata ka
Taani-Rootsi sõda (1657–1658)
Uputus (Poola)

Välislingid

17. sajand Rootsis
17. sajand Poolas
Austria ertshertsogkond
Hollandi ajalugu
Moskva tsaaririik
Johannes Esto

Johannes Esto (u. 1555 – 14.  juuni 1603 Arboga, Rootsi) oli eestlasest jesuiit, ilmikvend.

Elulugu
Johannes – hüüdnimega Esto, 'eestlane' – võeti jesuiitide ordu liikmeks 1593. aastal. Ta tegutses kaheksa aastat Tartu kolleegiumis, peamiselt kokana, mõnda aega hoolitses ka toidukambri eest. Peale eesti keele rääkis ta ka poola keelt. Viimastel aastatel enne Tartu vallutamist rootslaste poolt oli ta abiks misjonitel. Pärast Tartu vallutamist 5. jaanuaril 1601 jesuiidid vangistati, teiste seas Johannes Esto. Kolm kuud hoiti vange kolleegiumis, seejärel kolm kuud Tartu lossis. Neid piinati. Siis viidi vangid, käed seljale seotud, härjavankritega Tallinna. Seal hoiti neid veel kolm nädalat lagunevas majas. Viimaks toimetati Johannes Esto koos teiste vangistatud jesuiitidega laevaga Rootsi. Johannes Esto suri märtrina Arbogas 1603. aastal umbes 50-aastasena.

Vaata ka 
Johannes Esto Ühing

Viited

Kirjandus
 Vello Helk. Jesuiidid Tartus 1583-1625 : vastureformatsiooni eelpost Põhja-Euroopas. Tõlkinud Kaarel Piirimäe. Tartu : Ilmamaa, 2003. – 372 lk. ISBN 9985770544 (Algupärand saksa keeles: Vello Helk. Die Jesuiten in Dorpat 1583-1625 : ein Vorposten der Gegenreformation in Nordosteuropa. Odense : Odense University Press, 1977. – 335 lk. (Odense University studies in history and social sciences, ISSN 0078-3307 ; 44). ISBN 8774921894)

Välislingid 
Eesti soost jesuiidid Vello Salo
Johannes Esto aeg, Dr Riho Altnurme, 

Liivimaa inimesed
Eesti jesuiidid
Sündinud 1555
Surnud 1603
Uku Masingu Kolleegium

Uku Masingu Kolleegium on asutatud 11. augustil 1991 enda kutsutud kaasasutajaliikmetega Eha Masingu poolt.

Algselt üheksaliikmeline kolleegium on loodud Uku Masingu kirjutatud tööde ja vaimse pärandi kogumise ja Uku Masingu nime ja teoste puutumatuse valvamise ning väljaandmise otstarbel.

Kolleegium asutas 1997. aastal Uku Masingu Sihtkapitali.

Liikmed 
Eha Masing (aastatel 1991–1998)
Hando Runnel
Kalle Kasemaa, kolleegiumi esimees
Jaan Kiivit juunior (1991–2005)
Urmas Nõmmik
Toomas Paul
Vello Salum (1991–2015)
Kristi Salve
Jaan Tooming
Peeter Tulviste (1991–2017)
Külliki Vulf

Viited

Välislingid
Runnel: Masing oli inimene teisest maailmast Postimees, 08.08.2009 

Uku Masing
Eesti haridus
Eesti kultuur
Taani-Norra

Taani-Norra oli Taani ja Norra personaalunioon aastatel 1536–1814.

Taani-Norra riigi valitsejad
 1534 – 1559 Christian III, Norra kuningana 1537–1559
 1559 – 1588 Frederik II, 
 1588 – 1648 Christian IV
 1648 – 1670 Frederik III
 1670 – 1699 Christian V
 1699 – 1730 Frederik IV
 1730 – 1746 Christian VI
 1746 – 1766 Frederik V
 1766 – 1808 Christian VII
 1808 – 1839 Frederik VI, tegelikult võimul 1784–1839

Vaata ka
Taani Monarhia
Norra kuningate loend
Taani riigipeade loend
Taani ajalugu
Norra ajalugu
Euroopa ajaloolised riigid
Norra ajalugu
Taani ajalugu
Euroopa varauusaeg
Peeter Liiv

Peeter Liiv (sündinud 24. juulil 1953) on publitsist, lektor, ajakirjanik ja alternatiivsete liikumiste aktivist. 

Ta on õppinud teoloogiat ja tegelenud hatha-jooga, transtsendentaalse meditatsiooni, Silva meelekontrolli meetodi ja vabastava hingamisega. 

Ta on MTÜ Eesti Skeptik väljaantava Umbluu preemia nominent 2011. aastal "pikaajalise umbluupõllu kündmise eest".  

Peeter Liiv on olnud ühingu Teadus lektor (tervisealased ja ökoloogialoengud). Viimastel aastatel on ta pidanud maailmavaateõpetuse loenguid Tallinna Rahvaülikoolis. Ta oli aastatel 1990–1995 ilmunud ajalehe Päikesetuul toimetaja ja 2001–2004 ilmunud ajakirja Päikesetuul toimetaja. Praegu kirjastuse Silmapiir direktor. Ta on ka Klassikaraadio saatejuht (saated "Traditsiooni tarkus" ja "Roheline saade"). 

Peeter Liiv on osalenud terviseliikumises (klubis Tervis) ja Eesti Rohelises Liikumises ning olnud New Age'i propageerija.

Kirjutisi
Peeter Liiv on avaldanud teatri- ja filmikriitikat, filosoofilist ja sotsiaalset esseistikat ajalehtedes ja ajakirjades.

 Peeter Liiv, Andres Luure. Muinasjutt armastusest. – Päikesetuul, september 2003. Veebiversioon
 Peeter Liiv. "Kultuuritusest, kultuurist ja kultuuri ületamisest." Raamatus "Non grata". Academia Non Grata (Pärnu). Tallinn, Print Best 2002 
Carlos Castañeda. "Teekond Ixtlani". Inglise keelest tõlkinud M. Vetemaa, E. Vetemaa. Eessõna Peeter Liiv. Tallinn, Kupar 1992 

 "Ausalt ja avameelselt roheliste liikumisest meil ja mujal, Eestimaa keskkonnaprobleemidest, rohelisest kultuurist." Koostanud Peeter Liiv, Enn Siim, Tõnis Kaasik. Tallinn, Perioodika 1989 ISBN 5797902737

 Peeter Viktor. "Ajakristall. Time crystal. Viktor – Shambala." (Eesti ja inglise keeles.) Tõlkinud Sirje Loss ja Irene Maandi. Toimetanud Peeter Liiv. Tallinn, VIKTOR 1995.

Kandideerimine valimistel
2013. aasta kohalikel valimistel oli ta Üle-eestilise Valimisliidu kandidaat Tallinna linnas.

Isiklikku
Peeter Liivi isa oli keemiainsener ja tootmiskoondise Silikaat kauaaegne peadirektor Leonhard Liiv.

Viited

Välislingid 
 Peeter Liivi blogi
 Peeter Liivist Klassikaraadio kodulehel
 "Roheline saade"
 "Traditsiooni tarkus"
 Üle-eestiline Valimisliit. Veebiversioon (vaadatud 17.09.2013)

Eesti ajakirjanikud
Eesti toimetajad
Sündinud 1953
Sookiur

Sookiur (Anthus pratensis) on västriklaste sugukonda kiuru perekonda kuuluv lind.

Tema rahvapärased nimetused on soovästrik, soopiuksuja, soosiisike ja kadakalind.

Sookiur ei ole looduskaitse all.

Välimus 

Ta on silmatorkamatu välimusega, teistest kiurudest natuke väiksem ja heledam. Tema keha on alla 16 cm pikk ja ta kaalub alla 20 g. Ta on seljalt tumepruun, kõhu alt hele, rinnal tumedate tähnidega. Tal on heleroosad jalad ja väike kitsas nokk.

Sookiuru laul koosneb lühikestest tiksuvatest silpidest, mis lõpupoole muutuvad järjest kiiremateks.

Levila 

Sookiur on laialt levinud Euraasia parasvöötmes ja lähisarktikas. Ta on levila suuremas osas rändlind, talvitudes Lõuna-Euroopas, Põhja-Aafrikas, Krimmis, Kaukaasias, Kesk-Aasia lõunaosas, Ees-Aasias ja Lõuna-Aasias. Paikne on sookiur Briti saartel ja Lääne-Euroopa rannikualal.

Eestis on sookiur tavaline ja üsna arvukas haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust hinnati sajandi algul 150–200 tuhandele paarile. Kuid viimase paarikümne aastaga on tema arvukus vähenenud ja tänapäeval on Eestis pesitsevaid sookiure kõigest 50–100 tuhat paari.

Elupaik ja eluviis 

Sookiur asustab niisket avamaastikku: niite, loopealseid, karjamaid, soid ja rabasid.

Ehkki ta ei ela kultuurmaastikul, arvatakse ta soodsas seisundis liikide hulka.

Sookiur tegutseb maapinnal, aga ärevuses võib ta ka põõsa otsa lennata.

Ta lendab peamiselt madalalt ja kiirete tiivalöökidega.

Pesitsemine 

Pesitsusajal kohtab sookiuru mängulendu. Lind tõuseb astmeliste järkudena järjest kõrgemale ja laulab kogu lennu jooksul oma katkendlikku laulu. Harvem laulab sookiur maas, veel harvem puu otsas.

Pesa ehitab sookiur mättale või kuivemale kõrgemale kohale rohu sisse lohukesse. Pesa asub mulluse kulu varjus ja mõnikord isegi selle all, mõnikord mätta serva sees.

Enamikus levilast on sookiurul kaks kurna aastas: esimeses umbes 5, teises umbes 4 muna.

Esimesed sookiurud saabuvad Eestisse märtsi lõpul või aprilli algul. Suur osa neist rändab edasi põhja poole. Esimene kurn munetakse mai algul, teine juuli algul. Äralend algab augusti teisel poolel, on kõige intensiivsem septembri keskel ja kestab novembri alguseni.

Sookiur kasvatab sageli üles käopoegi.

Toitumine 

Sookiur sööb peamiselt putukaid, keda otsib maapinnalt. Ta eelistab mardikaid ja liblikate röövikuid. Tema toiduobjektid on peamiselt taimekahjurid ja nende hävitajana toob sookiur kasu.

Viited

Välislingid 
 

Eesti värvulised
Västriklased
Beru

Beru on atoll Mikroneesias, üks Gilberti saartest. Pindala 18 ruutkilomeetrit. Saar on madal. Kuulub Kiribatile.

Kiribati saared
Atollid
Pärnu JK

Pärnu JK (Pärnu Jalgpalliklubi ehk PJK) on Eesti jalgpalliklubi, mille kodulinn on Pärnu. Klubi on tuntud eelkõige oma kõrgliigas mängiva esindusnaiskonna poolest.

Pärnu Jalgpalliklubi asutati aastal 1989. Klubi presidendiks valiti Helmut Hunt, kes juhtis klubi tegevust kuni aastani 2013. Seejärel oli kuni 2017. aastani klubi president Andres Alari, pärast seda on klubi president Raio Piiroja. Pärnu Jalgpalliklubi ei ole Eesti esimesel iseseisvusajal tegutsenud Pärnu Jalgpalliklubi õigusjärglane.

Statistika ja loendid

Mängijad

Varasemad liigahooajad

PJK naiskond

Vaata ka
 Eesti jalgpalliklubide loend

Viited

Eesti jalgpalliklubid
Pärnu spordiklubid
Štokmani gaasimaardla

Štokmani gaasimaardla (vene keeles Штокмановское месторождение) on Barentsi meres, 600 kilomeetrit Koola poolsaarest põhja pool asuv gaasileiukoht, mille Venemaa lootis esialgu tarvitusele võtta 2013.–2015. aastal. Gaasiväli on üks maailma suuremaid, selle varusid hinnatakse 3,8 triljonile kuupmeetrile.

Venemaa gaasiliidu juht Valeri Jazev on tunnistas 2008. aasta sügisel, et seoses globaalse finantskriisiga võib maardla kasutuselevõtt lükkuda plaanitust hilisemale ajale. 2010. aasta veebruaris teatas Gazprom seoses nõudluse vähenemisega Euroopas ja kildagaasi võidukäiguga Ameerika Ühendriikides, et lükkab Štokmani maardla tarvituselevõtu edasi 2016. aastasse. 

Maardla avastati 1988. aastal ja nimetati saksa päritolu nõukogude geofüüsiku Vladimir Štokmani järgi. Arendamist takistasid ekstreemsed arktilised tingimused ja sügav meri (enam kui 300 meetrit).

Štokmani gaasi kavatseti esialgu müüa veeldatud kujul USA turule. Hiljem teatas Gazprom, et suurem osa müüakse hoopis Euroopasse, transpordiks kasutatakse Nord Streami torujuhet.
Veeldatud gaasi tootmisega kavatseti uue plaani kohaselt alustada 2014. aastal, rajades selleks tehase Murmanskist 100 kilomeetrit kirde pool asuvasse Teribjorka külasse. Seoses nõudluse kahanemisega maailmaturul on tehase rajamine muutunud küsitavaks.

Štokmani leiukoha arendamiseks on kavatsetud kasutusele võtta ujuvtuumaelektrijaam.

Maardla gaasitootmisõigused kuuluvad Gazpromi tütarettevõttele Sevmorneftegaz.

Infrastruktuuri ehitamise ja opereerimisega tegelev ettevõte on Shtokman Development AG, milles Gazpromil on 51% osalus, 25% kuulub Prantsusmaa ettevõttele Total ja 24% Norra Statoilile. Venelastel endil pole maardla arendamiseks avameretehnoloogiat. Vähemusosanikud on aga kohustatud oma osaluse 25 aasta möödumisel maardla tootmiskõlbulikkuse saavutamisest Gazpromile loovutama.

Viited

Välislingid 
 Штокмановский проект Gazpromi kodulehel

Gaasileiukohad
Barentsi meri
Los Angeles Lakers

Los Angeles Lakers on Põhja-Ameerika korvpalliliiga NBA klubi. Meeskond mängib läänekonverentsi Vaikse ookeani divisjonis. 

Klubi kodusaal on Staples Center, mida jagatakse kohaliku rivaali Los Angeles Clippersi, NHLi klubi Los Angeles Kingsi ja WNBA klubi Los Angeles Sparksiga. Lakers on üks edukamaid meeskondi NBA ajaloos, olles tulnud NBA meistriks 17 korda, viimati aastal 2020.

Ajalugu 
Klubi asutati 1947. aastal, kui ärimees Ben Berger ja spordimeelelahutaja Morris Chalfen ostsid tegutsemise lõpetanud NBL-i klubi Detroit Gems, mis toodi üle Minneapolise linna, kus see hakkas tegutsema Minneapolis Lakersi nime all. 1960. aastal kolis klubi Los Angelesse, kus tegutseb tänaseni.

Mängijad hooajal 2020/2021 
 LeBron James
 Anthony Davis
 Kyle Kuzma
 Kentavious Caldwell-Pope
 Alex Caruso
 Marc Gasol
 Montrezl Harrell
 Wesley Matthews
 Quinn Cook
 Talen Horton-Tucker
 Markieff Morris
 Dennis Schröder
 Jared Dudley
 Alfonzo McKinnie
 Devontae Cacok
 Kostas Antetokounmpo

Endised tuntumad mängijad 
 George Mikan
 Elgin Baylor
 Wilt Chamberlain
 Jerry West
 Kareem Abdul-Jabbar
 Magic Johnson
 James Worthy
 Shaquille O'Neal
 Kobe Bryant

Välislingid
Los Angeles Lakers

NBA korvpalliklubid
Los Angeles Lakers
Los Angeles
Elisabet Borsiin Bonnier

Elisabet Borsiin Bonnier (sündinud 1950) on Rootsi diplomaat.

Aastatel 1998–2003 oli ta Rootsi suursaadik Eestis. 

Elisabet Borsiin Bonnier on õppinud Lundi ja Uppsala ülikoolis sotsiaalantropoloogiat ja politoloogiat. 

Ta on töötanud diplomaadina muu hulgas Hiinas, Stockholmis ja New Yorgis ning Viinis OSCE juures. Aastatel 2003–2007 oli ta suursaadik Rootsi alalises esinduses ÜRO juures Genfis. 

Aastatel 2007–2010 oli ta Rootsi suursaadik Iisraelis Tel Avivis. Seejärel sai temast Stockholmis resideeriv suursaadik Iirimaal.

Tunnustused
 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk (2003)
 Kaitseväe teenetemärk (2003)

Viited

Välislingid
 Betty Ester. Rootsi suursaadik hoiab Eda-Inesele pöialt Õhtuleht, 10. aprill 2000
 Annika Poldre. Rootsi suursaadik Elisabet Borsiin Bonnier: Heaolu eeldus on tasakaal kõiges Maaleht, 6. juuni 2002
 Allar Viivik. Uurimiskeskus Vaba Euroopa nõuab Rootsi saadiku kojukutsumist Õhtuleht, 10. juuni 2003

Rootsi diplomaadid
Välismaa suursaadikud Eestis
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1950
Chinụa Achebe

Chinụa Achebe (Albert Chinụalụmọgụ Achebe; 16. november 1930 – 22. märts 2013) oli Nigeeria kirjanik. 

Acebet peetakse tänapäevase Nigeeria kirjanduse rajajaks. Tal oli omapärane kohalikule traditsioonile tuginev stiil, mis sisaldas rahvajutte ja vanasõnu.

Ta kirjutas inglise keeles, kuid tema emakeel oli ibo keel. Tema romaanid keskenduvad ibo ühiskonna traditsioonidele, kristlikele mõjudele ning väärtuste konfliktidele koloniaalajastul ja pärast seda. Tema esikromaan "Kõik vajub koost", mis ilmus 1958. aastal, on kujunenud Aafrika kirjandusklassikaks. Lisaks romaanidele ilmus temalt lühijutte, luulet, lasteraamatuid ja esseekogumikke.

Ta oli aktiivne Biafra iseseisvuse pooldaja. Biafra iseseisvuse ajal 1967–1970 reisis ta Euroopas ja Ameerikas ning palus oma rahvale abi, mida aga ei tulnud. Pärast seda, kui Nigeeria oli uuesti vallutanud Biafra, osales Achebe mõnda aega poliitikas, kuid pettus selles korruptsiooni ja elitismi tõttu, mis sel ajal Nigeeria poliitikas lokkas. Ta elas mitu aastat vahepeal USA-s.

1990. aastast elas ta taas USA-s. Ta oli New Yorgi Bard College'i professor. 1990. aastal jäi ta autoõnnetuse tagajärjel puusadest allapoole halvatuks.

Tunnustus 
 2007 – Bookeri auhind

Romaanid 
 "Things Fall Apart", 1958, eesti keeles "Kõik vajub koost" (2018)
 "No Longer at Ease", 1960
 "Arrow of God", 1964
 "A Man of the People", 1966
 "Chike and the River", 1966
 "Anthills of the Savannah", 1988

Välislingid 
http://www.postcolonialweb.org/achebe/achebeov.html
http://www.kirjasto.sci.fi/achebe.htm
http://www.guardian.co.uk/books/2007/jul/10/chinuaachebe
Chinua Achebe, African Literary Titan, Dies at 82. The New York Times, 22. märts 2013

Nigeeria kirjanikud
Sündinud 1930
Surnud 2013
Komarovo

Komarovo (soome Kellomäki) on alev Venemaal Peterburi haldusalas Kurortnaja linnarajoonis. Piirneb läänes Zelenogorski ja idas Repinoga.

Ajalugu 
Pärast Soome iseseisvumist Venemaast 1917. aastal kuulus Viiburi kubermangu Terijoki valda kuulunud Kellomäki küla Soome Vabariigile, kuid Soome kaotas Karjala kannase alad 1940. aastal pärast Talvesõda NSV Liiduga.

Pärast ajutist territooriumi hõivamist Jätkusõja käigus (aastail 1941–1944) oli Soome sunnitud sõja kaotamise järel uuesti loobuma 1944. aastal Karjala kannase aladest (sh Kellomäki külast) NSV Liidu kasuks.

Nimemuutus 
1948. aastani kandis nime Kellomäki. Nimetati seal elanud botaaniku, NSV Liidu Teaduste Akadeemia presidendi Vladimir Komarovi auks Komarovoks.

Tähelepanuväärsused 
Komarovos asuvad peamiselt suvilad. 2001. aastal oli Komarovos 1100 elanikku.

Asub Peterburi kesklinnast umbes 40 km kaugusel ning pärast Peterburi – Viiburi raudtee valmimist 1870. aastal sai ta Peterburi elanike puhkekohaks, 1916. aastal oli külas umbes 800 suvilat ja seal viibis ka juveliir Peter Carl Fabergé.

Pärast Teist maailmasõda olid asulas Leningradi Kirjandusfondi puhkemajad, kus elas enne surma Anna Ahmatova, kes on sinna ka maetud 1966. aastal.
Komarovos on elanud ka akadeemik Dmitri Lihhatšov, näitleja Innokenti Smoktunovski, heliloojad Solovjov-Sedoi, Dmitri Šostakovitš ja Tovstonogov ning kirjanikud Daniil Granin ja Jevgeni Schwarz

Viited

Välislingid 
 Komarovo koduleht
 Olev Remsu. Kodunt kaugel. Suurlinna tunne. Eesti Raamat, 2008.

Peterburi
Venemaa alevid
Arnold Võsu

Arnold Võsu (6. veebruar 1901 Pangodi vald – 21. juuli 1971 Kiviõli) oli eesti vaimulik. 

Arnold Võsu õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis, ta lõpetas aastal 1925 Tartu linna õhtugümnaasiumi. Vabatahtlikuna Eesti Vabadussõjas osalemise eest sai ta võimaluse õppida tasuta Tartu Ülikoolis usuteadust 1925–1933. Prooviaastal oli ta Otepää Maarja koguduses, Johannes Oskar Lauri juures. Ordineeriti 25. veebruaril 1934 õpetajaks.

1934–1935 oli ta EELK Türi koguduse abiõpetaja, 1935–1937 EELK Rõuge koguduse abiõpetaja, 1937–1943 EELK Roosa koguduse õpetaja, 1943–1945 EELK Tartu Maarja koguduse abiõpetaja ning 1945–1948 õpetaja, 1948–1959 EELK Tartu Pauluse koguduse õpetaja ja 1959–1971 EELK Lüganuse koguduse õpetaja. Lühemat aega on ta teeninud ka Halliste, Kambja ja Kiviõli kogudusi.

Arnold Võsu suri 21. juulil 1971 Kiviõli haiglas.

Isiklikku

Arnold Võsu oli abielus, tal oli 3 tütart ja 6 lapselast. Vendi ega õdesid Arnold Võsul ei olnud.

Viited

Välislingid 

 https://eelk.ee/elulood/vosu_arnold.html

Roosa Jakobi koguduse vaimulikud
Tartu Maarja koguduse vaimulikud
Tartu Pauluse koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1901
Surnud 1971
Martin Schultz von Ascheraden

Vabahärra Martin Schultz von Ascheraden (12. juuni 1617 – 16. märts 1682 Narva) oli Rootsi sõjaväelane.

8. novembril 1630 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf tema isale, Böömimaa päritolu kahurväe ooberstleitnant Simon Schultzile (hukkus Pfaffenhofeni lahingus 1633. aastal), Aizkraukle ordulinnuse ja staarostkonna, ning sellest ajast kuulusid need nende suguvõsa valdustesse.

9. novembril 1652 sai Martin Schultz koos venna, Langholmi mõisniku Johann Philipp Schultziga (1621–1672) Rootsi aadlikuks ning temast sai õukonnarügemendi major, hiljem teenis
Skåne ja Blekinge miilitsa ülemkomandandi ametis (Öfwerste Commendeur af Milicen i Skåne och Blekinge). 8. aprillil 1673 kinkis Rootsi kuningas Karl XI talle Krüüdneri mõisa Kambja kihelkonnas Tartumaal.

18. aprillil 1674 sai Martin Schultz Rootsi kuningalt Aizkraukle vabahärratiitli ja immatrikuleeriti 1675. aastal nr 58 all Rootsi rüütelkonda vabahärrade Schultz von Ascheradeni (ka Schoultz von Ascheraden) nimega. Osales kindralleitnandina 1676. aastal rootslastele võidukas Skåne sõja Lundi lahingus, juhtides seal Rootsi väe keskosa ja ülendati 1679. aastal jalaväekindraliks.

28. aprillist 1681 kuni surmani Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kuberner Narvas (Narva komandandiks oli hilisem Ingeri kindralkuberner Göran von Sperling).

Talle kuulusid Liivimaal lisaks Aizkraukle mõisale (Schloß Ascheraden) veel Skrīveri (Rēmera muižā, Römershof), Salapi (Salubben), Vinterfeldi (Winterfeld), Bariši (Borgeshof, Borigshof), Šķiliņi (Schillingshof), Stippenhof, Buļļi (Bullenhof), Jergies, Krüüdneri (Krüdnershof); Rootsis Meen, Oranienburg, Billingsholm ja Juelsgård ning Ingerimaal Kaibola ja Permesberg.

Perekond
Martin Schultz abiellus Anna Margaretha Zimmermanniga (surnud 1664), kes oli Riia bürgermeistri Lorenz Zimmermanni (surnud 1665) ja Catharina Nordhauseni tütar. Abielust sündisid:

Anna Margaretha, Johann Reinhold von Grotthussi (Grothusen) abikaasa;
Johann Heinrich (surnud 1670), Rootsi kapten;
Gustav (1654–1677), Rootsi kapten, hukkus Landskrona lahingus;
Carl Friedrich (1656–1728), Rootsi ooberst, Liivimaa maanõunik, Aizkraukle ja Krüüdneri mõisik; 1764. aasta Aizkraukle ja Skrīveri eratalurahvaseaduse („Ascheradensches und Römershofsches Bauerrecht“) autori Karl Friedrich Schoultz von Ascheradeni (1720–1782) (läti Karls Frīdrihs Šulcs fon Ašerādens) vanaisa;
Martin Simon (1660–1730), Rootsi kindralleitnant, suguvõsa Pommeri haru esivanem.

Hiljem abiellus Elisabeth Gertrud von der Brüggeniga (surnud 1686).

Viited

Välislingid
 
 Elulugu Nordisk familjebok, 1916 (rootsi keeles)
 Elulugu Nordisk familjebok, 1890 (rootsi keeles)
 Aizkraukles muižkungs un viņa “Zemnieku tiesa” (läti keeles)

Rootsi sõjaväelased
Rootsi kindralid
Rootsi aadlikud
Liivimaa mõisnikud
Sündinud 1617
Surnud 1682
Martini

Martini on Itaalia vermuti- ja vahuveinimark, mida toodab Martini & Rossi Torinos.

Tooted 
Martini Rosso – alates 1863
Martini Bianco – alates 1910
Martini Extra Dry – alates 1900
Martini Rosato
Martini D’Oro – alates 1998
Martini Fiero
Martini Asti – alates 1863
Martini Prosecco

Välislingid 

Martini koduleht

Alkohoolsed joogid
Torino
Juhan Maidlo

Juhan Maidlo (kuni 15. veebruarini 1937 Johannes-Ervin Magus; 9. juuli 1930 Tallinn – 6. oktoober 2015 Tallinn) oli eesti spordiajakirjanik ja spordiajaloolane.

Ta lõpetas aastal 1949 Viljandi 2. Keskkooli. Arreteeriti 1950, kuni 1955 Vorkutas.

Tunnustus

 2000 – Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali aastapreemia (aastatepikkuse traditsiooni jätkaja "Eesti spordi aastaraamatu" koostajana)
2002 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk
2010 – Eesti Vabariigi spordipreemia (elutööpreemia, koos Erlend Teemägiga - pikaajalise tulemusliku tegevuse eest spordiajaloo jäädvustajatena, spordiraamatute autorite ja toimetajatena ning spordiajakirjanikena)

Viited

Välislingid
 

Eesti spordiajakirjanikud
Eesti spordiajaloolased
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Spordiajaloo Seltsi auliikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1930
Surnud 2015
Siim Valmar Kiisler

Siim Valmar Kiisler (sünninimi Siim-Valmar Kiisler; sündinud 6. novembril 1965 Tallinnas) on Eesti poliitik. Ta oli keskkonnaminister Jüri Ratase esimeses valitsuses.  

Kiisler oli aastatel 2008–2014 regionaalminister Andrus Ansipi teises ja kolmandas valitsuses. Ta oli Isamaa ja Res Publica Liidu liige ning IRLi Tallinna piirkonna esimees. 

Ta kandideeris ka 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 3 (Mustamäe ja Nõmme), sai 556 häält, kuid valituks ei osutunud.1. septembrist 2015 sai ta XIII Riigikogu liikmeks seoses Jaak Aaviksoo valimisega Tallinna Tehnikaülikooli rektoriks ning seoses Riigikogu liikme Sven Sesteri volituste peatumisega tema nimetamise tõttu Vabariigi Valitsuse liikmeks. 

2019. aastal Ida-Virumaal kandideerides sai ta 379 häält ja Riigikokku valituks ei osutunud. Kiislerist sai pärast Mart Nuti surma XIV Riigikogu liige. Pärast Jüri Ratase teise valitsuse tagasiastumist taastusid Urmas Reinsalu Riigikogu liikme volitused ning Kiisler pidi Riigikogust lahkuma, saades hüvitiseks peaaegu 26 000 eurot. Märtsis 2022 heitis Isamaa juhatus Kiisleri erakonnast välja. Seoses Reinsalu siirdumisega Kaja Kallase teise valitsuse liikmeks sai nüüd juba erakonnatust Kiislerist taas Riigikogu liige.

Haridus
Lõpetas 1984 Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga ja 1991 Tallinna Tehnikaülikooli automatiseeritud juhtimissüsteemide erialal. Siim Valmar Kiisler on korporatsiooni Fraternitas Liviensis vilistlane.

Töökäik
Aastatel 1995–2003 Glacier Eesti AS-i nõukogu esimees. 
1999–2001 Tallinna Kesklinna vanem. Kesklinna vanemana lõpetas aastaid kestnud linnaametnike ebaseadusliku korteriäri kesklinnas.
2003–2005 ja 2006–2007 oli ta X Riigikogu liige. Aastatel 2003–2005 juhtis Riigikogu Res Publica fraktsiooni, 
2007–2008 oli Majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi abiminister. 
23. jaanuarist 2008 kuni 26. märtsini 2014 oli ta regionaalminister.

Tunnustus
 2020 Valgetähe III klassi teenetemärk

Isiklikku
Siim Valmar Kiisleri abikaasa on Merly Kiisler. Nende lapsed on Taavi Kalle, Heiki Rein, Mati Kalev, Mari Helmi ja Arti Tanel.

Vaata ka
Tõmbekeskuste Eesti

Viited

Välislingid

 Siim Kiisleri ajaveeb
 Siim Valmar Kiisler. Eesti Vabariigi Valitsus
 Saage tuttavaks: uus regionaalminister Siim-Valmar Kiisler. / Eesti Ekspress 22. jaanuar 2008
 Nädala näod: Väikevenna võimatu missioon / Postimees 09. märts 2013

Eesti regionaalministrid
Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud
Nõmme linnaosa halduskogu liikmed
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Korporatsioon Fraternitas Liviensise liikmed
X Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1965
Sven Kuntu

Sven Kuntu (4. aprill 1968 – 27. oktoober 2007) oli eesti helilooja, laulja, muusik, etendaja ja lavastaja.

1980ndate lõpus tegutses ta VAT Teatris ja 1990ndate algul Von Krahli Teatris näitlejana. Lisaks töötas ta Eesti Raadio noortesaadete toimetuses. 

Teatris otsis ja sünteesis Kuntu väsimatult, olgu tulemuseks siis kontsert-tants "Kaaren", muusikaline dekoratsioonidraama "Tundekasvatus" või performance-etendus "Miks Eesti mehed ei tantsi?". Huvitav roll sündis VAT Teatri lavastuses "Kolumats", kus ta esitas isikupärasel viisil inglise kabareepunkgrupi Tiger Lillies muusikat. Sven Kuntu viimase kümnendi loominguline tegevus ei mahtunud enam ühegi konkreetse institutsiooni ega eraldi kunstiliigi raamidesse. Pooleli jäi töö muusikalise lavastusega "Seeneooper", mis pidi esietenduma 2007. aasta suvel Rakveres, rahvusvahelisel teatrifestivalil Baltoscandal.

Sven Kuntu pani aluse aastatel 1990–2008 tegutsenud Eriti Kurva Muusika Ansamblile, mille juht ja peamine laulutekstide kirjutaja ta ühtlasi oli.

Sven Kuntu looming on seotud ka ansambli "Pantokraator" tegevusega – ta osales Pantokraatori 1990. aastal ilmunud debüütplaadi "Pantokraator I" laulu "Sundimatu jutustus tõelisest kevadest" sünni juures. Sama laul ilmus ka 2000. aasta CD-albumi "Jäi servi seisma..." seitsmenda loona. Laulu sõnadel on kokku kolm autorit ning teised sõnade autorid peale Kuntu olid Lauri Saatpalu ja Andres Varustin. Pantokraator pühendas oma 2009. aastal ilmunud  albumil "Tormidesööjad" ühe loo ka Sven Kuntule ("Pilvedesse sõidan paadi").

Sven Kuntu tekste on laulusõnadena kasutanud veel teisedki esinejad. Näiteks ansambel JääBoiler kasutas oma 2001. aasta albumi "Nii ongi" laulu "Kuu" tekstina Kuntu luuletust "Sinust" (väikeste muudatustega).
Kuntul ilmus ka pisike luulekogu "Aega ei ole"(2005). Seda levitati EKMA kontsertidel, ning laulutekstide ja paari luuletuse kõrval oli seal fotosid bändi varajasest kontserttegevusest. 

Sven Kuntu lõpetas oma elu 39. aastaselt läbi poomissurma oma kodus.

Viited

Välislingid
 In memoriam: Sven Kuntu Postimees, 30. oktoober 2007

Eesti heliloojad
Eesti lauljad
Eesti luuletajad
Eesti näitlejad
Sündinud 1968
Surnud 2007
Ants Viirmaa

Ants Viirmaa (kuni 1935 Hans Viirmann, 10. mai 1897 Kastre mõis, Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 21. aprill 1942 Sevurallag) oli eesti poliitik, kaitseliitlane ja Isamaaliidu liige.

Elulugu 
Ants Viirmaa kolis Türile oma vanemate Jaani ja Emiiliega 1901. aastal. 

Tal oli naine Salme (Mölder) ja lapsed Maret, Sirje-Reet ja Jaan-Ants. NKVD arreteeris ja küüditas Viirmaa perekonna koos tuhandete teistega 1941. aasta 14. juunil. Ta eraldati perest ja viidi Sverdlovski oblastisse metsatöölaagrisse, kus ta maha lasti. Naine lastega saadeti Tomski oblastisse Tšainski rajooni Kolominskije Grivõ külla.

Hariduskäik 
Õppis Türi kihelkonnakoolis ja Tartu Aleksandri gümnaasiumis. Aastatel 1916–1918 õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust, seejärel oli aastatel 1919–1920 Tondi sõjakooli lipnik.

Aastatel 1921–1926 õppis taas Tartu Ülikoolis, seekord majandusteaduskonnas kaubandust.

Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.

Töö ja ühiskondlik tegevus 
Viirmaa osales Vabadussõjas ning tegutses Kaitseliidus ja Järva kaitsepataljonis, asutas Türi malevkonna ja oli selle esimene pealik, lisaks kuulus veel mitme seltsi nõukogusse.  
 1932–1934 töötas ajalehes Postimees 
 1935–1940 Türi linnapea ja linnavanem 
 1936 Türi majandusgümnaasiumi õpetaja kohustetäitja majandusteaduse alal

Tunnustus 
 1939 – Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
TÜ üliõpilased

Türi linnapead
Eesti linnavanemad
Majaomanikkude Koja liikmed
Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde poliitikud
Kaitseliidu Järva maleva liikmed
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Eesti Punase Risti V klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Hukatud Eesti poliitikud
Sündinud 1897
Surnud 1942
Lepasalu allikad

Lepasalu allikad (ka Lepistiku allikad) on rühm allikaid, mis asuvad Lepistiku pargis Mustamäe asumis Tallinna Mustamäe linnaosas. Allikad on koos pargiga looduskaitse all.

Asukoht
Lepasalu allikad paiknevad Mustamäe astangust 800 m kaugusel Sõpruse puiestee (Lepistiku bussipeatuse juures) ja Tallinna Tehnikagümnaasiumi (end Tallinna 43. Keskkool) vahele jäävas Lepistiku pargis. Allikaalaks on kogu niiske Lepasalu sanglepapark.

Loodus
Allikad (kuni kaksteist) asuvad 2–3 m kõrguse astangu jalamil ja toituvad Mustamäe liivikul ja Ülemiste luitestikul infiltreerunud veest. Allikate vesi moodustas kolm kuni kuus ojakest. Lepasalu allikate koguvooluhulk on 1–10 l/s.

Elukeskkond
Nelja hektari suurune allikaline ala on kujunenud partide talvituspaigaks.

Ajalugu
Allikatest algab ajalooline Mustjõgi. Osa allikate veest suubus varem piki kraave Löwenruh' pargi forellitiikidesse, nüüd Sõpruse puiestee ääres sademetevee kollektorisse.

Looduskaitseobjekt
Lepasalu allikad on looduskaitseobjekt, mis on kaitse alla võetud Tallinna Linnavalitsuse 22. mai 1992 määrusega nr 102. Seal kehtib kaitsekord, mis on kehtestatud keskkonnaministri 2. aprilli 2003 määrusega nr 27 "Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri".

Kasutatud kirjandus
 Piret Kiristaja. Linnaloodus kaitse all – Eesti Loodus 2005/6
 Hella Kink, Maire-Liis Hääl. Linna allikad Tallinnas – Eesti Loodus 2006/2
 "Sõpruse pst 195 kinnistu detailplaneeringu koostamise algatamine" – Tallinna Linnavalitsuse korraldus, veebruar 2007  
 Maastikuline liigendus – Mustamäe nõlv ja luitestik – E818 Mustamäe linnaosa üldplaneeringu materjalid. Loodus © E-Konsult AnL 26.08.2002

Välislingid
 
 Lepistiku park. Sprindiorienteerumiskaart. 1: 5000, h=2,5

Eesti allikad
Mustamäe linnaosa
Tallinna veekogud
Aaro Hazak

Aaro Hazak (sündinud 8. juulil 1978) on Eesti majandusteadlane. Ta uurib peamiselt finantsanalüüsi ja kapitali struktuuri probleeme.

Haridus

Õppinud aastatel 1985–1996 Tallinna 7. Keskkoolis, jätkas ta keskkooli lõpetamise järel õpinguid Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonnas, kust on omandanud kõik kolm akadeemilist kraadi: 2000 – bakalaureusekraadi, 2002 – magistrikraadi ja 2008 – doktorikraadi.

Tema magistritöö teemaks oli "Finantsinformatsiooni analüüsilt ettevõtte terviklikule käsitlusele". Doktorikraadi kaitses ta väitekirjaga "Kapitali struktuur ja dividendiotsused jaotatud kasumi maksustamise tingimustes". Mõlema teadustöö juhendajaks oli Enn Listra ja need kaitsti Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna rahvamajanduse instituudi panganduse ja rahanduse õppetoolis.

2007. aastal pälvis mitu auhinda uurimuse eest, mis moodustas osa tema doktoritööst ning käsitles  maksude ja seadusandlike piirangute mõju ettevõtte finantsotsustele.

2008. aastal tegi finantsökonoomika alast doktorijärgset teadustööd Šveitsis Zürichi Ülikooli juures.

Ametialane tegevus

Alates 1998. aastast töötab Aaro Hazak aktsiaseltsis PricewaterhouseCoopers Advisors kriisijuhtimise valdkonna juhtivkonsultandina.

Alates 2005. aastast on ta osakoormusega ühtlasi Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud, algselt erakorraline teadur majandusuuringute teaduskeskuses ja alates 2008. aastast erakorraline vanemteadur rahanduse ja panganduse õppetoolis. Tema juhendamisel on valminud ja valmimisel mitmed ettevõtete jätkusuutlikkust ja kapitali struktuuri puudutavad väitekirjad.

Mitmesugust

Alates 2006. aastast Eesti Majandusteaduse Seltsi liige. Kuulub ka audiitorkogusse.

Aaro Hazak huvitub filmindusest. Aprillis 2009 pälvis tema esimene lühimängufilm "Distinkt" Eesti Amatöörfilmide Festivalil eriauhinna parima mängufilmi eest täiskasvanute grupis.

Tunnustused

2007 – Rein Otsasoni stipendium
2007 – Eesti Panga teaduspreemia
2007 – maksundusalaste uurimistööde konkursi doktoriõppe taseme auhind

Välislingid

Eesti majandusteadlased
Sündinud 1978
Karl Soonpää


Karl Johannes Soonpää VR II/3 (kuni 13. veebruarini 1939 Karl Johannes Soonberg; 2. märts 1895 – 15. juuni 1944 Elva lähedal) oli Eesti poliitik ja riigiametnik.

Ta õppis Tartu ülikooli usuteaduskonnas ja põllumajandusteaduskonnas, mille lõpetas 1926. aastal.

Karl Soonpää osales poliitikas alates 1926. aastast. Algul esindas ta Asunikke ja seejärel alates 1932. aasta parteiühinemisest Ühinenud Põllumeeste Erakonda. Ta oli III, IV ja V Riigikogu liige, töö- ja hoolekandeminister (9. detsembrist 1927 kuni 4. detsembrini 1928) ja seejärel kuni 9. juulini 1929 põllutööminister.

Karl Soonpää osales Vabadussõjas leitnandina ja sai Vabadusristi.

Alates 26. juulist 1929 oli ta riigikontrolör.

Karl Soonpää kuulus nende väheste kõrgete riigitegelaste hulka, kes pääsesid 1941. aasta juuniküüditamisest. Ta oli 14. juuni varahommikul oma tuttavatelt teada saanud, et Elva raudteejaama on koondatud suur hulk kahtlasi raudteevaguneid. Soonpää võttis kodust jalgratta ja pages, pärastlõunal lahkus talust tema abikaasa Antonie koos lastega. Karl Soonpää varjus koos mõne omakandimehega metsadesse. 22. juunil saadi teada Saksamaa sõjast NSV Liidu vastu ja mehed varjasid end kuni sakslaste tulekuni 1941. aasta juulis. 

Saksa okupatsiooni algul oli Karl Soonpää Tartu maavalitsuse põllumajandusosakonna juhataja, 1942. aastal aga taas kodustel talutöödel. Ta oli Elva valla põllumajandusjuht, Eesti Põllumajandusliidu Elva vallaosakonna juhataja ja Omakaitse rühmaülem.

Karl Soonpää hukkus juunis 1944, kui üritas öösel Elva lähedal metsas koos kahe mehega kinni võtta Nõukogude diversante.

Ta suri 49-aastaselt. Matusetalitus toimus 19. juunil 1944 Elva kalmistul.

Isiklikku 
Karl Soonpää pidas 13. septembrist 1939 kuni 22. juunini 1940 päevikut, mis on oluline ajalooallikas.

Tema vend oli Leo Soonpää.

Tema naine Antonie Soonpää suri 2006. aastal 107-aastaselt.

Viited

Kirjandus
Faatum. Eesti tee hävingule 1939-1940. Riigikontrolör Karl Soonpää päevik Eesti Vabariigi saatuseaastatest 1939-1940. Molotovi-Ribbentropi pakti tagamaad. Dokumente ja materjale. Koostanud ja kommenteerinud Küllo Arjakas. Tallinn: SE & JS, 2009. 807 lk. ISBN 9789985854907 (köites)

Artiklid 
Tragöödia Tartumaal 1944 - Postimees, 14. juuni 2008.
Majandusminister kevadel 1940: «Sööme praegu viimaseid reserve!» - Postimees, 23. mai 2009.

Välislingid 
 

Eesti põllutööministrid
Eesti riigikontrolörid
III Riigikogu liikmed
IV Riigikogu liikmed
V Riigikogu liikmed
Põllutöökoja liikmed
2. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Eesti metsavennad
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Elva kalmistule maetud
Sündinud 1895
Surnud 1944
Ööbik

Ööbik (Luscinia luscinia) on linnuliik kärbsenäplaste (varem rästaslaste) sugukonnast ööbiku perekonnast. Ööbiku rahvapärased nimetused on sisask, õitsilind, kiriküüt, lakstigal, lauluisa, teopiits jt.

Levila 
Ta pesitseb Ida-Euroopa maades (v.a põhja piirkonnad) ning Lääne-Siberi kesk- ja lõunaosas. Levila põhjapiiriks on Lõuna-Soome ja Lõuna-Rootsi. Ta talvitub Ida-Aafrika troopika lõunaosas.
Ööbik on Eestis levinud ja tavaline haudelind, tema pesitsusaegset arvukust on hinnatud 130 000 – 200 000 paarile.

Välimus 

Ööbiku välimus on silmapaistmatu. Tema ülapool on oliivipruun, saba roostekarva, alapool hele, küljed pruunikashallid, pugualal on kirju ookerhall laik. Ta on pisut varblasest suurem: kehapikkus on 16–19 cm, tiiva pikkus 9 cm ja kaal ligi 25 g. Isas- ja emaslind näevad välja ühtemoodi.

Laul 

Ööbik võib laulda terve öö ehast koiduni, esimesel kahel nädalal pärast laulu algust ka päeval, vaikides veidikeseks vaid keskpäeval. Lauldes istub ta maapinna lähedal oksal, veidi kühmu tõmbununa ja ripakil tiibadega. Üldiselt on ööbik ettevaatlik lind, kes  elab varjatult, kuid laulmise ajal ta unustab ohu ja siis võib talle väga ligi minna.

Laulus vahelduvad viled laksutamisega, valjud toonid mahedatega ja kurvad rõõmsatega. Laulustroof vaibub sujuvalt, kuid väikesele pausile järgneb ootamatult uus, katkendlik ja vali.

Noored ööbikud õpivad laulma vanalinde jäljendades. Sellepärast laulavad ühe piirkonna ööbikud sageli paremini mõne teise piirkonna omadest, aga kui linnupüüdjad on paremad lauljad kinni püüdnud, hakkab järgmine põlvkond halvemini laulma. Seevastu kui piirkonda ilmub üks hea laulja, muutub seal ka teiste ööbikute laul ilusamaks.

Sageli peetakse ööbikut maailma kõige ilusamini laulvaks linnuks.

Etümoloogia 
"Ööbik" on oma nime saanud laulu järgi "öö pikk", mis on linnu nimeks mugandunud. Vanas eesti keeles (nagu lõunamurretes siiani) hüütakse lindu sisaskiks, mis on vana läänemeresoome tüvi.Kui Vanataat lindudele laulu õpetanud, jäänud ööbik hiljaks; Vanataat käskinud ööbikul inimestelt laulu õppida. Enne päikese tõusu kuulama minnes kuulnud ööbik, kuidas sulane kahe härjaga kündma minnes öelnud: Kiri, küüt, käi vagu! Öö pikk! Tüdruk, too piits! Noh, noh, säh, säh! Seda sulase laulu kuuldes hakanud ööbik kohe järele laulma. Sest saadik äratab ta inimesi tööle ja teda hüütakse künnilinnukski.

...

Ööbik ei ärata mitte üksi kündjaid tööle, vaid ka tüdrukuid lehmi lüpsma, hüüdes: Tüdruk, tüdruk, kus lüpsik? Kus lüpsik? Piitsa, piitsa, laks, laks, laks! Teine kord jälle: Ole virk, ole virk, laisk tüdruk, öö pikk, öö pikk!

Viited

Välislingid

 

Liigikirjeldus

Rästaslased
Eesti värvulised
Pärnu JK Tervis

Pärnu JK Tervis oli Eesti jalgpalliklubi, mille kodulinn oli Pärnu ja koduväljak Raeküla staadion. 

Aastal 1996 moodustati Pärnu Tervise põhjal Lelle SK.

Statistika ja loendid

Varasemad liigahooajad

Vaata ka
Eesti jalgpalliklubide loend

Eesti endised jalgpalliklubid
Pärnu spordiklubid
Punarind (perekond)

Punarind (Erithacus) on lindude perekond rästaslaste sugukonnast.

Kõigil punarindadel on pruun selg ning punane või pruun nägu ja rind, mis kontrasteerub valge või halli alaosaga. Aasia liikidel on emased isastest palju kahvatumad, aga euroopa liigil piirdub emas- ja isaslinnu erinevus üksnes peas ja rinnal oleva punase laigu kuju ja suurusega.

Punarinnad on territoriaalsed linnud, kes ehitavad kena kausikujulise pesa maapinna lohku ja kelle keskmine eluiga on natuke üle aasta. Nad toituvad peamiselt putukatest, ussikestest ja teistest selgrootutest, keda otsivad maapinnalt, hüpates oma tugevatel jalgadel ja sageli peatudes.

Liigid
Eestis elutseb üks liik: 
punarind (Erithacus rubecula).

Aasias elavad: 
jaapani punarind (Erithacus akahige) 
mustrind (Erithacus komadori).

Viimased kaks arvati veel hiljaaegu ööbiku perekonda ja on võimalik, et liikide jaotus nende kahe lähedase perekonna vahel vajab muutmist.

Välislingid
 Erithacus (Genus). ZipcodeZoo

Rästaslased

sv:Erithacus
Nikolai Kann

Nikolai Kann (26. aprill 1873 Rinsi, Hellamaa vald, Saaremaa – 17. veebruar 1948 Göttingen) oli Eesti haridustegelane ja poliitik.

Elukäik 
Sündis Muhu saarel Hellamaa köster-kooliõpetaja perekonnas. Lõpetanud Hellamaa apostliku õigeusu kihelkonnakool, õppis Kuressaare elementaarkoolis ja Kuressaare gümnaasiumis. Lõpetas 1901. aastal Peterburi Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna romaani ja germaani keelte alal esimese järgu diplomi ja cand. hist. kraadiga.

Töökäik
Tallinna Aleksandri meesgümnaasiumi prantsuse keele ja Vene tütarlastegümnaasiumi saksa keele õpetaja (1901–1902)
Riia Aleksandri gümnaasiumi vanade keelte ja ajaloo õpetaja (1902–1906)
Peterburi V poeglastegümnaasiumi ja Topograafide Sõjakooli saksa keele õpetaja (1906–1910)
Tallinna kaubanduskooli juhataja ja inspektor (1910–1915)
Tallinna linna poeglastegümnaasiumi (endise Peetri ja I reaalkooli) direktor (1915–1933)
Asutava Kogu liige ja hariduskomisjoni esimees (1919–1920)
Eesti Vabariigi haridusminister Konstantin Pätsi viiendas valitsuses (1933–1936)

Ühiskondlik tegevus
Peterburi Eesti Üliõpilaste Seltsi asutajaid
korp! Fraternitas Estica vilistlane
Kristliku Rahvaerakonna juhtivaid tegelasi
Tallinna Issanda Muutmise Peakiriku nõukogu esimees (1915–1927)
Tallinna Õpetajate Seltsi ja Eesti Õpetajate Liidu juhatuse liige
Eesti Skautide Maleva peavanem (alates 1921) ja ajakirja Eesti Skaut vastutav toimetaja (1930–1940)

Tunnustus
 1921 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk
 1927 Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärk
 1933 Eesti Punase Risti I järgu II astme teenetemärk
 1934 Kotkaristi I klassi teenetemärk
 1934 Skautmasterite Kogu auliige 
 1935 Soome Valge Roosi Rüütliordu suurrist
 1935 Püha Laatsaruse Ordu suurrist teenete eest heategevuse alal
 Soome Õpetajate Ühingu auliige

Isiklikku
Tema vend oli sõjaväelane ja riigikohtunik Peeter Kann ning õe Stepanida (1875–1953) poeg oli ehitusinsener ja tehnikateadlane Leo Tepaks.

Viited

Välislingid 
 

Asutava Kogu liikmed
Eesti haridusministrid
Riigikaitse Nõukogu liikmed
Tallinna linnavolikogu liikmed
Kristliku Rahvaerakonna poliitikud
Konstantin Päts'i Riigivanemaks Valimist Korraldava Komitee poliitikud
Eesti pedagoogid
Eesti filatelistid
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti I järgu II astme teenetemärgi kavalerid
Eestlased Saksamaal
Sündinud 1873
Surnud 1948
Leevike

Leevike (Pyrrhula pyrrhula) on linnuliik vintlaste sugukonnast leevikese perekonnas.

Levik 
Leevike elutseb Euroopas ja terves Aasias. Ta on paigalind, kuid paljud põhja pool elavad isendid liiguvad talvel lõuna poole. Leevikeste arvuks Euroopas hinnatakse 15–28 miljonit isendit.
Eestis hinnatakse leevikese pesitsusaegne arvukus 100 000 – 200 000 paarile, talvist arvukust 100 000 – 300 000 isendile.

Välimus ja tunnused 
Leevikesel on tüse keha, lühike kael ja peenikesed jalad.

Leevikesel on selgelt avalduv sooline dimorfism. Mõlemale sugupoolele on tunnuslikud lühike jäme nokk ja must pealagi, tiivavööt ja päranipuala on valged. Isaslinnu puguala, rind ja kõhualune on punased, selg on sinakashall. Jalad on mustjaspruunid. Emaslinnu selg on pruunikashall, puguala, rind ja kõhualune on helepruunid kerge roosaka alatooniga.

Leevikesed on umbes 15–19 cm pikkused. Tiibade siruulatus on umbes 24 cm. Kehakaal on umbes 26 g.

Leevike erineb kõigist teistest värvulistest ümara ja tömbi akrosoomiga spermatosoidi poolest.

Häälitsused ja laul 
Leevikese laul on väga vaikne ning koosneb katkendlikest viledest, kurinatest ja kriiksuvatest helidest.
Lennu ajal esitatav sidehüüd on tasane "bitt-bitt". Kutsehüüd on tasane "djü-djü".

Elupaigad 
Eelistab kuusikuid, kuuse-segametsi ja parke.

Pesitsemine 

Pesa ehitab põõsasse või puu otsa enamasti 120–180 cm kõrgusele. Mais täituvas kurnas on 4–7 muna. Haudumine kestab 12–14 päeva ja haub vaid emaslind, keda isaslind toidab. Pojad viibivad pesas umbes 15 päeva ja neid toidavad mõlemad vanalinnud.

Toitumine 
Leevike toitub metsikute rohttaimede seemnetest, viljapuude pungadest ja marjadest.

Looduskaitse 
Leevikest ei loeta ohustatud liigiks.

Aastal 2008 kuulutas Venemaa linnukaitse liit leevikese aasta linnuks.

Nimi 
Leevikese rahvapärased nimetused on krüügitaja, lüübik, tuitsutaja, toompapp, puupapp, puntpaabuke, paap, tomp ja tombak.

Viited

Välislingid 

 
 Leevike Eesti selgroogsed

Vintlased
Eesti värvulised
Johanna Mängel

Johanna Mängel (sündinud 17. oktoober 1990) on Eesti tšellomängija, ansambli Urban Symphony endine liige. 

Tšelloõpinguid alustas ta 6-aastasena. Lisaks kohalikele ja rahvusvahelistele orkestritele on ta sattunud tšellot mängima ka sellistesse rokkansamblitesse nagu Aides, Slide-Fifty ja Vennaskond. 

Samuti kirjutab Johanna Mängel Eesti muusikaajakirjanduses muusikaürituste arvustusi.

2009. aastal osales ta Eurovisiooni lauluvõistluse eelvoorus Eesti laul ansambli Urban Symphony koosseisus ja esitas Sven Lõhmuse laulu „Rändajad”. 7. märtsil valiti see laul esindama Eestit 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Moskvas. Laul saavutas poolfinaalis 3. ja finaalis 6. koha.

Viited

Välislingid
Urban Symphony tšellist Johanna Mängel kiidab päevi Venemaa pealinnas ülivõrretes, Õhtuleht, 10. mai 2011
Urban Symphony: ilus muusika võib ka hirmuäratav olla, Eesti Päevaleht, 14. veebruar 2009 

Eesti tšellistid
Urban Symphony
Sündinud 1990
Mark Kantšukov

Mark Kantšukov (sündinud 22. oktoobril 1981) on Eesti majandusteadlane. Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks on finantsanalüüs.

Haridus
Keskkooli lõpetamise järel jätkas Mark Kantšukov 2000. aastal õpinguid Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas, kust omandas 2004. aastal bakalaureusekraadi (cum laude) ja 2006. aastal magistrikraadi.

Praegu jätkab ta õpinguid doktorantuuris, kirjutades Toomas Haldma ja Priit Sanderi juhendamisel väitekirja teemal "Kasumi maksustamisega seotud aspektide arvestamine ettevõtete väärtuse hindamisel".

Ametialane tegevus
Mark Kantšukov on töötanud elamuehitusprojekti disainerina (1998), osalenud Eesti Haigekassa perearsti tulu-kulumudeli koostamises (2003) ja tegutsenud ka tõlkijana.

Aastatel 2004–2007 töötas ta analüütikuna Eesti investeerimispankades, esmalt aktsiaseltsis LHV Financial Advisory Services ja seejärel aktsiaseltsis Suprema Securities.

Alates 2006. aastast on Kantšukov Tartu Ülikooli majandusteaduskonna õppejõud. 2006–2007 luges ta külalislektorina loenguid ka Estonian Business Schoolis.

Aastatel 2006–2009 osales ta Eesti Teadusfondi rahastatud ja Mart Sõra juhitavas projektis "Väike- ja kesksuurusega ettevõtete finantskeskkonna arendamine Eestis: finantsvahenditele juurdepääsu tagamine ja finantsriskide maandamine".

Mark Kantšukov on avaldanud hulgaliselt finantssituatsioonide analüüsi käsitlevaid artikleid ajakirjades Raamatupidamisuudised ja Buhgalterskije Novosti.

Tunnustused
2002 – Gerhard Treubergi stipendium
2003 – Raefondi stipendium
2006 – Flory ja Erik Kalve stipendium
2007 – Rein Otsasoni stipendium
2008 – Erich Rannu stipendium

Välislingid

Eesti majandusteadlased
Sündinud 1981