joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Leslie Groves

Leslie Richard Groves (17. august 1896 – 13. juuli 1970) oli Ameerika Ühendriikide sõjaväelane, kindralleitnant.

 1918 lõpetas Ameerika Ühendriikide Sõjaväeakadeemia ja alustas teenistust insenerivägedes (United States Army Corps of Engineers)
 1929 osales Nicaraguas ookeane ühendava kanali loomise võimalusi uurides
 1931 juhtis peale maavärinat Managua veevärki
 1939 Sõjaministeeriumi kindralstaabis
 1941 Pentagoni ehitamine
Leslie Groves juhtis Manhattani projekti, mille eesmärk oli luua esimene Ühendriikide aatomipomm.

Ameerika Ühendriikide sõjaväelased
Sündinud 1896
Surnud 1970
Robert Oppenheimer

J. Robert Oppenheimer (22. aprill 1904 New York – 18. veebruar 1967 Princeton) oli ameerika tuumafüüsik.

Teda peetakse aatomipommi isaks. Tema juhtis Manhattani projekti teaduslikku osa, mille käigus 16. juulil 1945 lõhati New Mexico osariigis Los Alamoses maailma esimene tuumaseadeldis (Trinity katse).

Vapustatuna tuumarelva purustusjõust Hiroshima ja Nagasaki pommitamisel püüdis ta edaspidi vältida tuumasõda ja võidurelvastumist Nõukogude Liiduga. Vastloodud Tuumaenergia Komisjoni peanõunikuna püüdis ta saavutada rahvusvahelist kontrolli tuumaenergia kasutamise üle.

Oppenheimer oli vasakpoolsete vaadetega. Tema vend Frank kuulus koguni Ameerika Ühendriikide Kommunistlikku Parteisse (see oli enne Teist maailmasõda legaalne). Ka Robert ei salanud eriti oma vaateid ning makartismi ajal 1954. aastal lasti ta riigiametitest lahti pärast seda, kui ta oli avaldanud enda kohta käivat salastatud teavet. Kuigi jäi ilma poliitilisest mõjust, jätkas ta tööd õppejõu, publitsisti ja füüsikuna. President Lyndon Johnson andis 1964. aastal talle Enrico Fermi auhinna, mis sümboliseeris tema rehabiliteerimist. Oppenheimer asutas Californias Berkeleys teoreetilise füüsika kooli, kus töötas surmani.

Tema vaadete tõttu on mõned veendunud, et tema abil saadeti vajalik info NSV Liitu, mille tagajärjel ka NSV Liit suutis luua oma tuumapommi.

Tunnustus
1945 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks
1950 – valiti Jaapani Akadeemia välisliikmeks
1962 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks
1964 – Enrico Fermi auhind

Oppenheimer, Robert
Oppenheimer, Robert
Oppenheimer, Robert
Kohtla vald

Kohtla vald oli vald Ida-Viru maakonnas.

Kohtla vallas oli 17 küla: Amula, Järve, Kaasikaia, Kaasikvälja, Kabelimetsa, Kohtla, Kukruse, Mõisamaa, Ontika, Paate, Peeri, Roodu, Saka, Servaääre, Täkumetsa, Valaste ja Vitsiku.

Elanikest oli eestlasi 54%.

2003–2014 oli Kohtla vallavanem Etti Kagarov. Alates 2014. aastast oli vallavanem Hannes Lumiste.

Viited

Eesti endised vallad
Kohtla-Nõmme

Kohtla-Nõmme on alev Ida-Viru maakonnas Toila vallas.

Kohtla-Nõmme naaberomavalitsused olid Kohtla ja Lüganuse vald ning Kohtla-Järve linn. Kohtla-Nõmme on maakonnakeskusest Jõhvist 18 kilomeetri kaugusel, Kohtla-Järve linna keskusest 10 kilomeetri kaugusel.

1931. aastal rajas Suurbritannia firma New Consolidated Gold fields Ltd. Kohtla raudteejaama juures Eesti põlevkivitööstuse Kohtla õlivabrik. Aastatel 1937–2001 tegutses Kohtla-Nõmmel Kohtla kaevandus. Nüüd tegutseb samal territooriumil Kohtla kaevanduspark-muuseum, mis on piirkonnas oluline vaatamisväärsus.

Kohtla-Nõmmel asub Kohtla-Nõmme Kool.

Ajalugu 
1931. aastal rajas Suurbritannia firma New Consolidated Gold Fields Ltd. Kohtla raudteejaama juures Kohtla õlivabriku, mis kasutas toorainena põlevkivi ja et mitte põlevkivi kaugelt transportida, rajati lähedusse 1937. aastal Kohtla kaevandus. 1931. aastal tootis õlivabrik 100-st tonnist põlevkivist 24 tonni toorõli päevas. 

1936. aastal valmis Kohtlas riikliku aktsiaseltsi „Esimene Eesti Põlevkivitööstus“ teine suur õlivabrik ja 1938. aasta mais kolmaski õlivabrik. 

Nimi Kohtla-Nõmme võeti kohanimena kasutusele alles pärast teist maailmasõda. 1941. aasta 12. augustil põletati Kohtla asundus maani maha. Alles jäi kogu asunduse peale vaid paar elamut, asula ehitati väga ruttu uuesti üles ja ülesehitamisega täiesti uueks muutunud asula sai endale ka uue nime, Kohtla-Nõmme.

1984. aastal alustas tööd Kohtla-Järve uus 247 meetri kõrguse mastiga raadio-televisioonisaatejaam.

Kohtla-Nõmme omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1993.

Kohtla kaevandus suleti 1. aprillil 2001. Seal alustas tegutsemist Eesti Kaevandusmuuseum.

2014. aasta detsembris avati Kohtla-Nõmme põhjaküljel uus Kohtla-Nõmme raudteepeatus.

Kohtla-Nõmme oli alevvald aastani 2017, mil läbiviidud Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus ühines Kohtla-Nõmme vald Toila ja Kohtla vallaga. Ühinemise tulemusena moodustati uus omavalitsusüksus, mis sai nimeks Toila vald. Kohtla-Nõmme viimane vallavanem oli Riina Sooäär.

Tänavad jm aadressikohad 
Heina tänav, Jaama tänav, Juurdeveo tänav, Jõe tänav, Kaare tänav, Kaasiku tänav, Kaevurite puiestee, Karikakra tänav (endine Punase Lipu tänav), Klubi tänav, Kooli tänav, Kopli tänav, Kreegi (endine Jaan Kreuksi tänav), Kure tänav, Käbi tänav, Arnold Maureri tänav, Männiku tänav, Pilviku tänav, Posti tänav, Raudtee tänav, Raudteemaja, Savi tänav, Seene tänav, Sügise tänav, Taime tänav, Tuhamäe, Tähe tänav, Vabriku tänav, Väike tänav, Väljaku

Tuntud inimesed 
Kohtla-Nõmmel on sündinud eesti kirikuloolane Riho Altnurme. See asula oli eesti kunstniku ja luuletaja Hilda-Elisabeth Saaremäe kauaaegne kodu. Kohtla-Nõmmelt on pärit ka näitleja ja poliitik Üllar Saaremäe. Samuti poliitik (Eesti Kristlik-Demokraatliku Erakonna esimees 1988–1992; Riigikogu liige 1992–1995) ja ettevõtja Aivar Kala.

Vaata ka 
 Kohtla-Nõmme lipp
 Kohtla-Nõmme vapp
 Kohtla-Nõmme telemast

Viited 

Eesti alevid
Lohusuu vald

Lohusuu vald oli vald Ida-Viru maakonna lõunaosas, Peipsi looderannikul.

Loodus 
Valda läbis Avijõgi. Lohusuu vald piirnes lõunas Jõgeva maakonna Torma valla ja Mustvee linnaga, lääne- ja loodeosas Avinurme ning põhja- ja kirdeosas Tudulinna vallaga.

Asustus 
Vallas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 687 inimest. Neist 491 olid eestlased. 2013. aasta alguse seisuga oli valla elanikuna Rahvastikuregistris arvel 788 inimest.

Alevik
Lohusuu

Külad
Jõemetsa – Kalmaküla – Kärasi – Ninasi – Piilsi – Raadna – Separa – Tammispää – Vilusi

Ajalugu 
Lohusuu vald moodustati 1992. aasta 2. juulil.

Vallavanem oli 2012–? Tormis Otsma. Lohusuu viimane vallavanem oli Anneli Kaasik.

2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Avinurme valla, Kasepää valla, Lohusuu valla, Mustvee linna ja Saare valla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Jõgeva maakonnas asuv Mustvee vald.

Viited

Välislingid 
Erik Gamzejev: kuidas erastada omavalitsus. ERR uudised, 12. september 2012.

Eesti endised vallad
Lüganuse vald (2013)

Lüganuse vald oli vald Ida-Viru maakonna loodeosas, Soome lahe kaldal.

Lüganuse valla, Maidla valla ja Püssi linna ühendamise teel moodustati 27. oktoober 2013 uus omavalitsusüksus – Lüganuse vald.

2017. aastal otsustas Vabariigi Valitsus liita Lüganuse valla haldusreformi käigus moodustatava Lüganuse vallaga. Lüganuse vallavolikogu ei nõustunud vabatahtlikult liitumisega ja vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.

Lüganuse vald piirnes põhjas Soome lahega, läänes Kiviõli linna, Aseri, Sonda ja Vinni vallaga, lõunas Tudulinna vallaga ning idas Kohtla ja Mäetaguse vallaga.

Lüganuse vallavanem oli märtsist 2015 Viktor Rauam. Eelmine vallavanem oli Allar Aron.

Rahvastik 
Vallas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 1363 elanikku. Neist 702 olid mehed ja 661 naised. Neist 212 oli alla 18-aastased ja 365 olid 65-aastased ja vanemad.

87,5% elanikest on eestlased.

Seisuga 01.01.2014 on vallas 3232 elanikku.

Asustus 
Valla maa-alal on üks vallasisene linn – Püssi, üks alevik – Lüganuse ning 39 küla.

Alevik 
Lüganuse elanike arv on 439 (2011).

Külad 
Aa, Aidu, Aidu-Liiva, Aidu-Nõmme, Aidu-Sooküla, Aruküla, Arupäälse, Aruvälja, Hirmuse, Irvala, Jabara, Koolma, Kopli, Kulja, Liimala, Lipu, Lohkuse, Lümatu, Maidla, Matka, Mehide, Moldova, Mustmätta, Oandu, Ojamaa, Piilse, Purtse, Rebu, Rääsa, Salaküla, Savala, Sirtsi, Soonurme, Tarumaa, Uniküla, Varja, Veneoja, Virunurme ja Voorepera.

Loodus 

Varja rändrahn

Ajalugu 
Lüganuse valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.

Lüganuse vald hõlmab ligikaudu ajaloolise Lüganuse kihelkonna ala.

2013. aastal liideti vallaga Püssi linn ja Maidla vald.

Vaatamisväärsused 

Aa külas Alulinn, mälestise registrinumber 9033, liik – arheoloogiamälestis
Ahermu juga

Ettevõtlus 
Mustmätta, Varja ja Aa piirkonda kavandatakse 33 ruutkilomeetrile tuuleparki.

Vaata ka 
 Alutaguse kihelkond
 Askälä
 Lüganuse kihelkond

Viited

Välislingid 
 Lüganuse – kas Ida-Virumaa Viimsi?, Postimees, 2. jaanuar 2013

Eesti endised vallad
Illuka vald

Illuka vald oli vald Ida-Viru maakonnas.

Asustus 
Illuka vallas oli 19 küla:

Agusalu, Edivere, Illuka, Jaama, Kaatermu, Kaidma, Kamarna, Karoli, Kuremäe, Kivinõmme, Konsu, Kuningaküla, Kurtna, Ohakvere, Ongassaare, Permisküla, Puhatu, Rausvere, Vasavere.

Ajalugu 
Illuka vald moodustati 1992. aasta 13. veebruaril.

2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Alajõe valla, Iisaku valla, Illuka valla, Mäetaguse valla ja Tudulinna valla ühinemise teel uus haldusüksus – Alutaguse vald. Illuka Vallavolikogu ei nõustunud vabatahtlikult Alutaguse vallaga liituma ja vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.

Illuka vallavanem oli Oleg Kuznetsov.

Vaatamisväärsused 
Kuremäe klooster
Kurtna järvestik
Illuka mõisahoone
Poruni jõe ürgorg
Kõnnu dendraarium

Viited

Eesti endised vallad
Mäetaguse vald

Mäetaguse vald oli vald Ida-Viru maakonnas.

Vald liideti Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus 2017. aastal naabervaldadega Alutaguse vallaks.

Mäetaguse vallavanem oli Tauno Võhmar.

Rahvastik 
Mäetaguse vallas elas 2016. aasta 1. jaanuari seisuga 1748 inimest.

Asustus 
Mäetaguse vallas oli Mäetaguse alevik ja 20 küla.

Külad 
Apandiku, Aruküla, Arvila, Atsalama, Ereda, Jõetaguse, Kalina, Kiikla, Liivakünka, Metsküla, Mäetaguse, Pagari, Rajaküla, Ratva, Tarakuse, Uhe, Võhma, Võide, Võrnu, Väike-Pungerja.

Ajalugu 
Mäetaguse vald moodustati 1992. aasta 9. aprillil.

2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Alajõe, Iisaku, Illuka, Mäetaguse ja Tudulinna valla ühinemise teel uus haldusüksus – Alutaguse vald.

Vaata ka
 Viru kaevandus

Viited

Eesti endised vallad
Sonda vald

Sonda vald oli vald Ida-Viru maakonnas.

Vald piirnes põhjas Aseri ja Viru-Nigula vallaga, idas Kiviõli linnaga, idas ja kagus Lüganuse valla, lõunas ja läänes Rägavere ja Vinni vallaga.

Ulatus põhjast lõunasse 18 km ja läänest itta 12 km.

Sonda lähemad linnad on Kiviõli 10 km, Rakvere 30 km ja Jõhvi 40 km.

Valla keskuses Sonda alevikus asuvad vallamaja, kool, lasteaed, raamatukogu, rahvamaja ja ambulatoorium. Suuruselt teine keskus on Erra alevik.

1. jaanuari 2009 seisuga oli Sonda vallas 964 elanikku, Sondas 531, järgnesid Erra 177, Erra-Liiva 72, Varinurme 71, Koljala 38, Nüri 30, Uljaste 15, Vainu 13, Satsu 10 ja Ilmaste 4 elanikuga.

2010. aastal eraldati Varinurme külast Vana-Sonda küla.

Sonda vallavanem oli Andrea Eiche.

2017. aastal ühines Sonda vald Lüganuse vallaga.

Viited

Välislingid
Sonda valla koduleht

Eesti endised vallad
Toila vald (1993)

Toila vald oli vald Ida-Viru maakonnas.

2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus ühinesid Kohtla-Nõmme vald, Toila vald ja Kohtla vald. Ühinemise tulemusena moodustati uus omavalitsusüksus, mille nimeks sai Toila vald.

Toila vallavanem oli Tiit Kuusmik.

Ajalugu 
Toila valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1993.

Asustus 
Toila vallas oli kaks alevikku (Toila ja Voka) ning üheksa küla.

Külad 

Altküla, Konju, Martsa, Metsamägara, Päite, Pühajõe, Uikala, Vaivina, Voka.

Viited

Eesti endised vallad
Tudulinna vald

Tudulinna vald oli vald Ida-Viru maakonna edelaosas.

Vald liideti Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus 2017. aastal naabervaldadega Alutaguse vallaks.

Tudulinna vallavanem oli Andrus Toss.

Loodus 
Tudulinna valla territooriumist kattis 68% mets, 20% oli rabade ja jõgede all. Kagus piirnes vald Peipsi järvega. Suuremad jõed olid Rannapungerja jõgi ja Tagajõgi. Vallas asus osa Muraka rabast.

Rahvastik 
Vallas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 462 inimest. Neist 405 olid eestlased. 2013. aasta alguse seisuga oli valla elanikuna Rahvastikuregistris arvel 499 inimest.

Asustus

Alevik
Tudulinna

Külad
Kellassaare – Lemmaku – Oonurme – Peressaare – Pikati – Rannapungerja – Roostoja – Sahargu – Tagajõe

Ajalugu 
Enne 1866. aastat kuulus Tudulinna valla ala Viru-Jaagupi ja hiljem Iisaku kihelkonda, 1950–1959. aastal Mustvee ja seejärel Jõhvi rajooni.

Tudulinna vald moodustati 1991. aasta 19. detsembril.

2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Alajõe, Iisaku, Illuka, Mäetaguse ja Tudulinna valla ühinemise teel uus haldusüksus – Alutaguse vald.

Vaatamisväärsused 
Tudulinna hüdroelektrijaam
Oonurme kivikalme
Lemmaku küla kääpad
Rannapungerja hobupostijaam
Rannapungerja maa-alune kalmistu

Viited

Eesti endised vallad
Modest Mussorgski

Modest Mussorgski (vene Модест Петрович Мусоргский; 21. märts (vkj 9 märts) 1839 Karevo küla, Pihkva kubermang – 28. märts (vkj 16. märts) 1881 Peterburi) oli vene helilooja, Mili Balakirevi, Aleksandr Borodini, César Cui ja Nikolai Rimski-Korsakovi kõrval üks Võimsa rühma liikmeid. 

Modest Mussorgski andis olulise panuse vene rahvusliku muusika arengusse. Tema veendumus oli, et kunst peab kajastama tegelikku elu. Nii pärinebki sageli tema teoste ainestik ajaloost.

Tema helikeel oli oma aja kohta uudne ja julge, eirates rangeid harmoonia reegleid.

Tema varajase surma nädal pärast 42. sünnipäeva põhjustas alkoholism.

Tähtsamad teosed 
1869 ooper "Boriss Godunov"
1872 soololaulude tsükkel "Lastetuba"
1872–1880 "Hovanštšina" (Nikolai Rimski-Korsakov lõpetas selle 1883)
1874 klaveripalade tsükkel "Pildid näituselt"
1874 soololaulude tsükkel "Päikeseta"
1874–1880 "Sorotšintsõ aastalaat" (César Cui lõpetas selle 1916)
1877 soololaulude tsükkel "Surma laulud ja tantsud"

Välislingid
Urmas Kiil, "Eelolev nädal möödanikus", Oma Saar, 7. märts 2009

Venemaa heliloojad
Sündinud 1839
Surnud 1881
Romantismiajastu heliloojad
Tartu Ülikooli matemaatika-informaatikateaduskond

Tartu Ülikooli matemaatika-informaatikateaduskond on Tartu Ülikooli teaduskond, mis tegeleb matemaatika ja informaatika õpetamisega ning uurimistööga nendes valdkondades. Teaduskond asub Tartus aadressil Liivi tänav 2.

Teaduskonna dekaan on Tõnu Kollo ja prodekaan Varmo Vene.

Ajalugu 
Teaduskond moodustati 1967 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna lahutamisel matemaatikateaduskonnaks ja füüsika-keemiateaduskonnaks. Praegune nimi on teaduskonnal alates 2001. aasta veebruarist.

Struktuur 
2010. aasta seisuga hõlmab matemaatika-informaatikateaduskond kolme instituuti:
 Matemaatika instituut
 Matemaatilise statistika instituut
 Arvutiteaduse instituut

Vaata ka
Tartu ülikooli arvutuskeskus

Välislingid 
 Matemaatika-informaatikateaduskonna koduleht
 Arvutiteaduse instituudi koduleht

Matemaatika-informaatikateaduskond
Matemaatika
Informaatika
Früügia

Früügia oli vanaaja maakond ja kuningriik Väike-Aasia loodeosas. Klassikalisel ajajärgul oli seal kuningriik.
12. sajandil eKr asustasid Anatoolia keskplatool endise Hetiidi suurriigi tuumikaladel Balkanilt tulnud hõimud, früüglased. Früüglased kuulusid tõenäoliselt indoeurooplaste hulka ja olid, kui uskuda kreeka ajaloopärimust, tunginud Väike-Aasiasse Euroopast umbes Trooja sõja aegadel.

Früügia, mille pealinn oli Gordion, Früügia õitseaeg langes 8. sajandisse eKr, kui valitses kuningas Midas. Midase võimupiirid puutusid Anatoolia kaguosas kokku Assüüria omadega, lääne pool Anatoolias olid Midasel küllalt tihedad suhted kreeklastega. 

Gordion Anatoolia keskplatoo loodeserval arenes 9. – 8. sajandil eKr tugevalt kindlustatud ja küllalt rahvarohkeks keskuseks. Hiljemalt 8. sajandil võtsid früüglased kasutusele foiniikia tähestikust tuletatud kirja.

7. sajandil eKr purustasid Früügia kimmerlased, kelle tagasitõrjumiseks lõi järgnenud samanimeline kuningas Midas liidu Assüüria kuninga Sargon II-iga. Gordion purustati kimmerlaste poolt ja Midas tappis end. Seejärel langesid Früügia alad Lüüdia ja hiljem Ahhemeniidide Pärsia võimu alla.

Makedoonia valitseja Aleksander Suure vallutuste ajal liideti alad Aleksander Suure impeeriumisse ja 2. sajandil eKr langes Früügia Pergamoni ja 133 eKr Vana-Rooma võimu alla Väike-Aasia provintsina.

Vaata ka
Gordioni sõlm

Lähis-Ida ajaloolised riigid
Lähis-Ida ajaloolised piirkonnad
Väike-Aasia
Lüüdia

Lüüdia oli vanaaja ajalooline piirkond ja kuningriik Väike-Aasia lääneosas. Lüüdia elanike etniline päritolu on teadmata, nad kuulusid indoeuroopa Anatoolia keelegruppi, kuid arheoloogiliste väljakaevamiste tulemusel on tuvastatud hetiidide tugev mõju nende arengus.

Lüüdia asus Väike-Aasia lääneosas Kaaria ja Müüsia vahel. Lüüdia pealinn Sardeis jäi Egeuse rannikust ainult u 150 km sisemaa suunas. Varaseimad teated Lüüdia kuningriigi kohta pärinevad umbes 1200 aastast eKr. 1000 aasta paiku eKr langes Lüüdia Früügia võimu alla. 

7. sajandil eKr seda vormiti Lüüdias maailma esimesed kulla ja hõbeda sulamist, elektronist mündid ja hiljemalt 7. sajandiks võtsid lüüdlased omaks foiniikia tähestikul põhineva kirja.

Lüüdia kuningriik oli ka kimmerlaste ründeobjektiks, kelle tagasitõrjumiseks lõi Lüüdia kuningas Gyges (u 680–650 eKr) liidu Assüüria kuninga Assurbanipaliga, kuid astus esialgse edu järel liitu hoopis Assüüriast lahku löönud Egiptuse valitseja Psamtikuga, sai seejärel kimmerlastelt rängalt lüüa ja hukkus. Kuigi tema järglane (u 650–615 eKr) Ardys taastas liidu Assüüriaga, ei hoidnud see ära Sardise rüüstamist kimmerlaste poolt. 

Umbes 600 eKr laienes Lüüdia kuningriik Egeuse mere ja Halyse jõeni, vallutades Früügia, Kaaria, Troasi ja Müüsia, ning hoidis tähtsamaid Musta mere kaubateid enda kontrolli all. 

6. sajandi alguseks eKr allus Lüüdia kuningale kogu Anatoolia lääneosa ning 6. sajandi keskel eKr sundis Lüüdia kuningas teisi Väike-Aasia Joonia linnriike maksma tribuuti. Kuningas Alyattese ajal (u 600–560 eKr) toimunud sõda Meedia kuninga Kyaxaresega lõppes 585. aastal rahu ja liidulepingu sõlmimisega. Rahu- ja liidulepinguga jäi Anatoolia läänepoolne osa Lüüdiale. Viimasele Lüüdia kuningale Kroisosele (560–546 eKr) allusid peaaegu kõik Kreeka linnad Anatoolia läänerannikul ja kõik Anatoolia sisealad lääne pool selle keskplatood läbiva Halyse jõge (tänapäeva Kizil Irmak). 547/546. eKr asus Kroisos sõjaretkele Ahhemeniidide Pärsia kuningate kuninga Kyros II vastu, kuid sai lüüa. Kyros vallutas Sardeise ja liitis Lüüdia oma valdustega. Lüüdia langes Kyros II võimu alla Lüüdia satraapiana.

3. sajandil eKr vallutas alad Makedoonia valitseja Aleksander Suur. Hiljem langes ala Pergamoni ja Seleukiidide ning 133 eKr Rooma võimu alla Väike-Aasia provintsina.

Vaata ka
 Trooja
 Smürna
 Epeiros
 Sardis
 Miletus
 Väike-Aasia

Lähis-Ida ajaloolised riigid
Lähis-Ida ajaloolised piirkonnad
Väike-Aasia‎
Jõhvi kirik

Jõhvi Mihkli kirik on kindluskirik Ida-Virumaal Jõhvis. See on pühendatud peaingel Miikaelile. Kirikus tegutseb EELK Jõhvi Mihkli kogudus.

Ajalugu 
Jõhvi (saksa keeles Jewe) Mihkli kirikut, mis asus Taubede suguvõsa maadel, on esmakordselt mainitud seoses venelaste rüüsteretkedega 1364. aastal, seega rajati see arvatavasti 14. sajandi keskpaigas. Kirik oli ehitatud kindluskirikuna ja ümbritsetud vallikraaviga.

Jõhvi Mihkli kirik on suurim ühelööviline kirik Eestis (sisemõõtmed 35,15×13,85 m, pindala 485 m²).

Algselt oli see võlvimata nelinurkne kaitseehitis, mille kitsad aknad paiknesid kindlusarhitektuurile iseloomulikult kõrgel ja hoonel oli vaid üks, lääneküljele avanev sissepääs. 16. sajandi esimesel poolel ehitati kirik põhjalikult ümber tulirelvadele, läänefassaadi keskele ehitati veidi eenduv sale 8-korruseline torn ja kogu hoone võlviti ühelööviliseks nelja võlvikuga pikihooneks ning juurde ehitati püssirohukelder.

Jõhvi Mihkli kiriku sisustusest on väärtuslikemad 17. sajandi hõbedane armulauakarikas, 1728. aastal Johann Rabe valmistatud barokk-kantsel ja võidukaare grupp.

Kirik on mitmel korral sõdades kannatada saanud, Liivi sõja algul 1558. aastal kui Põhjasõja ajal 1703. aastal. Peale seda sai kirik endale barokse tornikiivri (paigaldati 1728. aastal). Praegune uusgooti kiivrikuju pärineb 1875. aastast (hävis Jõhvi linna tulekahjus 3.augustil 1943. aastal ja taastati 1984. aastal).

Aastal 1957 valmis vendade Kriisade poolt Jõhvi kiriku jaoks ehitatud orel 2 manuaali ja 25 registriga.

2009. aastast on kirikus 470-kilogrammine pronksist kirikukell.

Vaata ka 
 Jõhvi kindluskiriku muuseum
 Jõhvi Issanda Ristimise kirik
 Jõhvi adventkirik

Viited

Kirjandus 
 Peeter Lilleväli. Arheoloogid otsivad Jõhvi kiriku kaitserajatiste jälgi. Põhjarannik, 12. juuli 2007.

Välislingid 

 
 Veebileht

Ida-Viru maakonna kirikud
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Ida-Viru maakonna kultuurimälestised
Kirik
Kirik
Tabasalu

Tabasalu on alevik Harju maakonnas Harku vallas. Tabasalu on Harku valla keskus. Asula on muutunud populaarseks elamupiirkonnaks, seal on alates 2004. aastast kerkinud palju uusi kortermaju ja eramuid. Asustus on tihe ja looduskeskkond taandub pidevalt elamuehituse ees.

Loodus
Tabasalu pankrannikul kasvas veel 2001. aastal haruldasi orhideelisi. 1999. aastal loodi Eestimaa Looduse Fondi algatusel Rannamõisa maastikukaitseala koosseisus MTÜ Tabasalu Looduspark. 2006. aasta sügisel avati loodusrada, kuhu on paigaldatud ka infotahvlid. Looduspark piirneb merega, sealne rand on sobib ujumiseks ja terviserada jooksmiseks.

Tabasalu järgi on nime saanud Türisalu kihistu Tabasalu kihistik.

Elanike arv

Transport
Tabasallu sõidetakse peamiselt ühte teed pidi, mis algab Tallinnas Haabersti ringilt. 

Ühistransport on olemas, sõidavad nii liinibussid, kui ka marsruut-taksod.

Asutused ja kaubandus
Tabasalus asuvad gümnaasium, lasteaed, muusikakool, raamatukogu, postkontor ning Tabasalu Spordikompleks ujula, mitme spordisaali, kaljuronimisseina ja kõrgseiklusrajaga.

Tabasalu keskuses asuvad Keila Tarbijate Ühistu Tabasalu kauplus, Kala Pluss ja Säästumarket. 3. juunil 2010 avati Rimi supermarket. Tabasalus on ka tankla. Tabasalu söögikohad on peamiselt keskmise või kallima hinnaklassiga.

Tabasalu territooriumil asusid kunagi Tiskre mõis ja Lucca mõis, Tabasalus asub ka Eesti NSV ajal ehitatud Ranna sovhoosi veetorn-elamu.

Üritused
 Tabasalus toimus 2001. aasta veebruaris võrgupidu "3D Special 2001".
 Tabasalus toimub iga-aastane džässifestival
 2000–2003 nimega "Tabasalu bigband fest"
 2004–2012 nimega "Tabasalu Jazz Fest"

Vaata ka
Harku–Rannamõisa tee
Ranna tee
Tabasalu Palliklubi

Viited

Välislingid 
Tabasalu 360° aeropanoraam / aerofoto
Tabasalu Jazz Fest

Eesti alevikud
Harku vald
Carlos II

Carlos II (6. november 1661 – 1. november 1700) oli viimane Hispaania monarh Habsburgide dünastiast (valitses 1665–1700), Felipe IV poeg.

Kuna tema eelkäijad olid juba mitu põlvkonda abiellunud lähisugulastega, siis oli ta degenereerunud ning võimetu riiki valitsema. Poolteist sajandit ja 5–7 põlvkonda varem elanud Juana Nõdrameelsest põlvnes ta koguni 14 teed pidi. Habsburgide dünastias oli tavaline mitte üksnes nõbude omavaheline abiellumine, vaid Carlose lähedaste esivanemate seas oli koguni 3 juhtumit, kus onu oli abiellunud oma õetütrega, sealhulgas tema isa Felipe IV oli ema Austria Mariana onu. Tema isal Felipel oli kolme naisega 13 last, kellest täiskasvanuks sai 4, lapsi sai kaks (mõlemad välismaale abiellunud tütred) ja neistki ühe sugu suri ülejärgmises põlves välja. Carlos II oli ka impotentne ja nii lõppes Habsburgide Hispaania liin temaga.

Üks väheseid Carlose iseseisvaid otsuseid oli Suure Nõukogu (Junta Magna) kokkukutsumine, mis uuriks Hispaania inkvisitsiooni. Nõukogu aruanne inkvisitsiooni tegudest oli hävitav ja suurinkvisiitor kutsus kuningat üles seda tulle heitma. Kui Carlose järglane troonil Felipe V samuti õudse aruandega tutvuda tahtis, ei suudetud sellest enam ühtegi koopiat leida.

Carlos abiellus 1679 Orléansi hertsogi Philippe I tütre Marie Louise d'Orléansiga, kes suri 1689 arseenimürgitusse . Juba samal aastal abiellus Carlos kirja teel uuesti Pfalzi kuurvürsti Philipp Wilhelmi tütre Maria Annaga, kes oli isa 18 lapsest 13. Maria Anna saabus Hispaaniasse 1690. aasta kevadel. Kummastki abielust lapsi ei sündinud. Teist abielu iseloomustas Carlose ema ja abikaasa lakkamatu vaen, mis lõppes ema Mariana surmaga 1696 61-aastaselt.

Surres määras Carlos troonipärijaks oma poolõe Maria Theresa ja Louis XIV pojapoja Philippe'i, kuid nõudis oma testamendis kuninga alalist resideerimist Madridis, mis pidi välistama Prantsuse ja Hispaania kroonide ühendamise. Kui Philippe pidanuks troonist loobuma või surema, määras Carlos pärijaks tema noorema venna Charles'i, kolmandana aga Habsburgide Austria liini esindaja, oma õemehe keiser Leopold I poja Karli. Inglismaa ja Austria kartsid Philippe'i võimuletuleku korral Prantsusmaa mõju ülemäärast kasvu ning sellepärast puhkes pärast Carlos II surma Hispaania pärilussõda. Felipega pääses Hispaaniat valitsema Bourbonide dünastia, mis valitseb tänapäevani, ja ka Juan Carlos I on Felipe V järeltulija.

Viited 

Habsburgid
Hispaania monarhid
Aragóni monarhid
Sündinud 1661
Surnud 1700
Milano hertsogid
Päevakivi

Päevakivi on silikaatsete kivimit moodustavate mineraalide rühm.

Päevakivid on kõige olulisemad kivimit moodustavad mineraalid, neist koosneb 60% maakoorest. Päevakivid kuuluvad väga paljude kivimite koostisse, peaaegu kõik tardkivimid sisaldavad päevakive. Erandeiks on ultraaluselised ning harvaesinevad leeliskivimid. Peaaegu täielikult koosneb päevakividest näiteks tardkivim anortosiit. Et päevakivid on tardkivimeis nii levinud, kasutatakse neid ka tardkivimite klassifitseerimiseks (QAPF-diagramm). Päevakivid moodustavad suure osa ka moondekivimite koostisest ning hoolimata suhteliselt kergest murendatavusest on nad purdsetetes (liivas ja kruusas) kvartsi järel tähtsuselt teiseks mineraalirühmaks.

Hoolimata sellest, et nimetuses sisaldub sõna "kivi", on tegemist mineraalide, mitte kivimitega.

Päevakivi on tavaline lähteaine keraamika ja geopolümeeride tootmisel. Geoloogias ja arheoloogias kasutatakse päevakivi termoluminestsentsdateerimisel ja optilisel dateerimisel.

2005. aastal oli maailma suurim päevakivitootja Itaalia, kes andis ligi viiendiku maailmatoodangust. Itaaliale järgnesid Türgi, Hiina ja Tai.

Keemia

Enamasti jagatakse päevakivid koostise alusel kahte rühma, milleks on leelispäevakivid ehk kaalium-naatriumpäevakivid ((K,Na)[AlSi3O8]) ning plagioklassid ehk naatrium-kaltsiumpäevakivid (Na[AlSi3O8] – Ca[Al2Si2O8]). Leelispäevakivid ei ole leeliselised keemilises mõttes, nimi tuleb sellest, et kaalium ja naatrium on leelismetallid. Tavaliselt kujutatakse päevakivide koostist kolmnurkdiagrammil, mille nurkadeks on K[AlSi3O8] (ortoklass, Or), Na[AlSi3O8 (albiit, Ab) ning Ca[Al2Si2O8] (anortiit, An). Leelispäevakivides ei ületa plagioklassi osatähtsus kümmet protsenti ning vastupidi, plagioklassides ei ole leelispäevakivi komponenti üle kümne protsendi. Albiiti peetakse enamasti plagioklasside hulka kuuluvaks, kuid kindlat piiri leelispäevakivide (peamiselt ortoklasside) ja plagioklasside vahel pole, mistõttu ka albiit või vähemalt osa albiidi kaasatakse väljast mõnikord leelispäevakivide hulka.

Kokkuvõtvalt väljendatakse päevakivide keemilist valemit nii: M[Al(Al,Si)3O8], kus "M" on kaalium, naatrium, kaltsium, baarium, rubiidium, strontsium või raud.

Omadused

Päevakivid on enamasti valget värvi. Graniidile punaka tooni andev kaaliumpäevakivi on värvunud punaseks tänu lisanditele. Päevakivide kõvadus Mohsi astmikul on 6. Nad kuuluvad trikliinsesse ja monokliinsesse süngooniasse. Päevakividel on hea kahesuunaline lõhenevus.

Päevakivide hulka kuuluvad mineraalid on näiteks sanidiin, ortoklass, mikrokliin, albiit, anortiit, andesiin jne.

Päevakivide murenemisel tekivad savimineraalid. Tardkivimite koostises olnud kvartsist saab murenedes liiv. Seetõttu ongi liiv ja savi nii levinud setted.

Mineraalid
Altai krai vapp

Altai krai vapp on Venemaa koosseisi kuuluva Altai krai vapp. 

Sellel on kujutatud prantsuse stiilis kilpi, mis on ümbritsetud kuldsete viljapeadega (ümaralt ümber kilbi), need on seotud sinise lindiga. Lint algab alt keskelt ning suundub kaheksa tiiru kummagi külje pealt ümber viljapeade. 

Vapi kilp on jagatud horisontaalselt kaheks: ülemise välja taust on sinine, ning sellel on kujutatud suitseva korstnaga kõrgsulatusahju, mis pärineb 18. sajandist ja viitab Altai krai ajaloole.

Alumise välja taust on tumepunane. See sümboliseerib väärikust, vaprust ja mehisust. Sellel on kujutatud "Tsarinna Vaas" (roheline), mida hoitakse Ermitaaži muuseumis Peterburis.

Vappi ümbritsevad viljapead sümboliseerivad piirkonna peamist majandusharu põllumajandust. 

Vapp võeti kasutusele 1. juunil 2000.

Vaata ka
 Altai krai lipp

Venemaa vapid
Tähevärav

"Tähevärav" (ingl Stargate) on 1994. aastal lavastaja Roland Emmerichi käe all valminud ulmefilm, mille peaosades astusid üles Kurt Russell ja James Spader.

Tähevärava all peetakse filmis silmas seadet, mille abil on võimalik musta augu teooriat rakendades tekitada tehislik ussiauk ning liikuda ühelt taevakehalt teisele.

Film oli plaanitud esimese osana triloogiast, kuid see plaan jäi esialgu katki, kuna selle loojad Emmerich ja Devlin jätkasid filmiga "Iseseisvuspäev". Küll aga kasvas filmist välja teleseriaal "Tähevärav SG1", millest omakorda said alguse veel kaks telesarja. 

2005. aastaks oli tähevärava teemadel loodud peale selle filmi veel 3 telesarja, üks joonissari ning 2007. aasta sügisel lisandus veel 2 täispikka mängufilmi pealkirjadega "Kontiinum" ja "Tõe laegas".

Sisukokkuvõte

1920. aastatel leitakse Egiptusest imelik rõngakujuline seade. 1990. aastatel on selgunud seadme otstarve. Tegemist on ringikujulise väravaga, mille kaudu on võimalik rännata teisele planeedile. Teadlasel Daniel Jacksonil õnnestub dešifreerida seadme kasutuskood ning teele saadetakse uurimisrühm, kes peab selgitama, mis on teispoolsuses.

Uurimisrühm saabub Maad meenutavale planeedile, mida asustavad Maalt Egiptuse piirkonnast toodud inimesed. Asukad kummardavad jumalat nimega Ra, kes pole maise päritoluga, vaid kasutab eksisteerimiseks inimese keha ning on orjastanud inimesi juba tuhandeid aastaid.

Koos Maa uurimisrühmaga suudetakse Ra võita ning meeskond naaseb Maale, välja arvatud egüptoloog doktor Daniel Jackson. Olles maal oma püramiidide teooriatega tagasi tõrjutu, tahab ta oma uurimistööd uuel planeedil jätkata.

Peaosalised

Kurt Russell – kolonel Jonathan 'Jack' O'Neil
James Spader – Daniel Jackson
Viveca Lindfors – Catherine Langford
Alexis Cruz – Skaara
Mili Avital – Sha'uri
Leon Rippy – kindral West
John Diehl	– leitnant Kawalsky
Carlos Lauchu – Anubis
Djimon Hounsou – Horus (as Djimon)
Erick Avari – 'Good Father' Kasuf
French Stewart – leitnant Ferretti
Gianin Loffler – Nabeh
Jaye Davidson – Ra

Vaata ka
Tähevärav SG1 (telesari, 1997 – 2007)
Tähevärav: Lõpmatus (joonissari, 2002 – 2003)
Tähevärav: Atlantis (telesari, 2004 – 2009)
Tähevärav: Universum (telesari, 2009 – tänaseni]
Tähevärav: Tõelaegas (film, 2008) 
Tähevärav: Kontiinum (film, 2008)
Tähevärav: Väljasuremine (film, 2010)
Tähevärav: Revolutsioon (film, 2011)

Välislingid
 
 

1994. aasta filmid
Ameerika Ühendriikide filmid
Telesaadete loend

Siin on loetletud telesaateid ja -saatesarju. Eesti telesaateid on loetletud ka Eesti telesaadete loendis. Teleseriaale on loetletud seriaalide loendis. 

#
"10 vor 11"
"6, 7, 8"
"'68 Comeback Special"
"7 vaprat"

A
 "Ajalik ja ajatu"
 "Ajavaod"
 "Aktuaalne kaamera"
 "¡Allá tú!"
 "Ameerika kõige lollimad modellid"
 "Ameerika supermodellid"
 "American Idol"
 "Andromeda"
 "Argiasjust pühapäeval"
 "Ars longa"
 "Augustivalgus"
 "Avatud toimik"

B
 "Baar"
 "Big Read''"
"Buss"

C
 "The Colbert Report"
 "Criss Angel Mindfreak"

D
 "The Daily Show"
 "Dark Skies"
 "Der schwarze Kanal"
 "Downtown no Gaki no Tsukai ya arahende"

E
"Earth: Final Conflict"
"Eesti mäng"
"Eesti otsib lemmiklaulu"
"Eesti otsib superstaari"
"Eesti parim pagar"
"Eesti talent"
"Eesti tippmodell"
"Elu veinimõisas"
"Elvis: Aloha From Hawaii, Via Satellite"
"Elvis in Concert"
"Erisaade"
"Estraaditähestik"
"Eurolaul"
"Eurovisiooni laulud"

F
"Foorum"

G
"Germany's Next Topmodel"
"Glenn Beck"

H
"Hannity & Colmes"
"Happy Hour"
"Hommik Anuga"
"Horoskoop"

I
"Idols" (Soome)

J
 "Jackass"
"Jah! Show"
 "Jõulutunnel"
 "Jüri Üdi klubi"

K
 "Kadonneen jäljillä"
 "Kaevutee"
 "Kahvel"
 "Kaks kanget"
 "KeeleVägi"
 "Klassikatähed"
 "Kreisiraadio"
 "Kodutunne"
 "Kuldvillak"
 "KVN"

L
 "Laula mu laulu"
 "Laulud tähtedega"
 "Laulukarussell"
 "Laululahing"
 "Laulupealinn"
 "Lihtne elu"
 "Lugedes looduse raamatut"

M
 "Ma pääsesin Estonia katastroofist"
 "Mamma Mia!"
 "Mantlipärija"
  "Me armastame Eestit" 
 "Meie (saade)"
 "Mis Koosta peres uudist?"
 "Mis? Kus? Millal?"
 "Monoloog tundmatuga"
 "Mõmmi ja aabits"
 "Mõtleme veel"

N
 "Noortestuudio pärastlõuna"
 "Nädalalõpp Kanal 2ga"

O
 "OP!"
 "Osoon"

P
"Pealtnägija"
"Pimp My Ride"
"Pimp TV"
"Poolkuu Igor Gräziniga"
"Pop Idol"
"Project Runway"
"Puutepunkt"
"Püramiidi tipus"

R
"Radar"
"Rakett 69"
"Reisile sinuga"
"Reporter"
"Ringvaade"
"Roaldi nädal"
"RTL aktuell"

S
 "Saaga"
 "Saladused"
 "Seitsmesed Uudised"
 "Selgeltnägijate tuleproov"
 "Selgeltnägijate tuleproov" (Venemaa)
 "Sind otsides"
 "Sinu uus sugulane"
 "Sipelga 14"
 "Stiilipäevik" 
 "Su nägu kõlab tuttavalt"
 "Subboteja"
 "Suur digiõhtu"
 "Suured soomlased"

T
 "Tallinn, I'm Famous"
 "Tanssii tähtien kanssa"
 "Tantsi tagumik trimmi"
 "Tantsud tähtedega"
 "Teletupsud"
 "Terevisioon"
 "The Great British Bake Off"
 "The O'Reilly Factor"
 "Tondi jutud"
 "TSN"
 "Tujurikkuja"
 "Top Gear"
 "Tõehetk"
 "Tähed jääl"
 "Tähed muusikas"
 "Tähelaev"
 "Täna 25 aastat tagasi"

U
 "Unetus"

V
"Vaatevinkel"
"Vabariigi kodanikud"
"Vali mind"
"Vana hõbe"
"Vandersellid"
"Vestlusi vene kultuuriloost"
"The View"
"Viiekümnendad"
"Viljaveski"
"Võsareporter"
"Võta või jäta"
"Välisilm"
"Värske Ekspress"
"Värskelt õhus"

W
"Wigla show"
"Wremja"

Õ
"Õhtu!"
"Õhtusöök viiele"
"Õhtusöök ühele"

Ä
 "Ärapanija"

Ö
 "Öine lend eikuhugi"

X
"X'Qala' l-Bahar"

 
Televisioon
Meedia loendid
SI

SI [sii] (lühend tuleb prantsuskeelsest nimetusest Système International d'Unités) ehk rahvusvaheline mõõtühikute süsteem ehk SI-süsteem on mõõtühikute süsteem, mis tunnistati eelistatud mõõtühikute süsteemiks oktoobris 1960. aastal Pariisis toimunud Kaalude ja Mõõtude Peakonverentsi (CGPM) otsusega. Rahvusvaheliselt korraldab ühtse ühikusüsteemi rakendamist Peakonverentsi Rahvusvaheline Kaalude ja Mõõtude Büroo (Bureau International des Poids et Mesures, BIPM), mille reeglistiku (SI-Brochure) 9. trükk ilmus 2019. aastal.

SI-süsteem on kasutusel kõigis maailma maades, välja arvatud USAs (kus see on traditsiooniliste ühikute kõrval küll lubatud, kuid mitte kohustuslik), samuti Myanmaris.

Eestis kehtib SI-süsteem eelissüsteemina 1963. aastast ja kohustuslikuna 1982. aastast.

Aluspõhimõtted 
SI-süsteem põhineb meetermõõdustikul, mille Prantsuse teaduste akadeemia võttis kasutusele juba 18. sajandi lõpus CGS-süsteemina (põhiühikud sentimeeter, gramm, sekund). Kõiki väiksemaid ja suuremaid ühikuid moodustatakse meetermõõdustikus kümnendeesliidete abil.

SI-süsteemi loomisel on rakendatud järgmisi põhimõtteid.
 SI ühikud on ühtsed kõikidel mõõtmisaladel. Näiteks džauli kasutatakse mehaanilise energia, termilise energia, elektrienergia, keemilise energia ja ka töö mõõtmiseks (endise jõukilogramm-meetri, kalori, vatt-tunni, hobujõud-tunni, ergi jt asemel).
 SI on üldine: see hõlmab teaduse, tehnika ja majanduse kõiki harusid, ei vaja mingisuguseid muid ühikuid ja on kõlblik iga liiki mõõtmisteks.
 SI on koherentne ehk seostatud, st tuletatud mõõtühikute võrrandites on võrdetegur alati dimensioonita suurus ja võrdne ühega. SI ühikute kasutamisel lihtsustuvad ka paljud võrrandid ja graafikud, sest langeb ära vajadus üleminekutegurite järele. Selle tõttu muutuvad arusaadavamaks füüsikalised seaduspärasused.
 SI on ratsionaliseeritud, st peamistes valemites puudub kordaja  või . See sisaldub ainult avaldistes, kus esineb sfääriline või teljeline sümmeetria.

Põhiühikud 
Rahvusvahelises suuruste süsteemis ISQ on valitud põhisuurusteks seitse füüsikalist suurust: aeg, pikkus, mass, elektrivoolu tugevus, temperatuur, ainehulk ja valgustugevus. Nende  põhisuuruste mõõtühikud on ühtlasi SI-süsteemi põhiühikud. Järgmises tabelis on põhiühikud esitatud selles järjestuses, nagu neid on defineeritud.

Kõigi muude füüsikaliste suuruste mõõtühikuid nimetatakse tuletatud ühikuteks, need on määratud põhiühikute astmete korrutisena.

Vaata ka
Meetermõõdustik
CGS-süsteem
MKSA-süsteem
SI-süsteemi põhiühikud
SI-süsteemi ühikud
Ühikute detsimaaleesliited

Viited 

 
Metroloogia
Heinrich von Knorring

Heinrich von Knorring (10. juuli 1595 – 3. juuni 1679 Tallinn) oli Rootsi sõjaväelane.

Ta oli De la Gardiedele kuulunud Haapsalu krahvkonna asehaldur 1655 ja linnas paiknenud rootsi garnisoni ooberst.

Talle kuulusid Norra, Jõgisoo ja Koppelmaa mõis.

1679. aastal surnud Knorringi vappepitaaf asub Tallinnas Niguliste kirikus.

Perekond
Tema vanemad olid Muhumaa Pädaste mõisnik Heinrich von Knorring ja Saaremaalt Sandla mõisast pärit Gertrude von Vietinghoff.

Ta oli abielus kolm korda: 

1. Anna Ruuthiga, kes oli Jõgisoo ja Norra mõisniku Heinrich Ruthe (rootsi Henrik Henriksson Ruuth) ja Catharina (Karin) Hansdotter Lejoni tütar, Eestimaa asehalduri Hans Lejoni tütretütar. 

2. 1635. aastast Agneta von Tiesenhauseniga, kes oli Valtu mõisniku Frommhold von Tiesenhauseni ja Helena von Uexkülli tütar.

3. 1652. aastast Dorothea von Lodega (maetud 1685 Tallinnas), kes oli Moe mõisniku Reinhold von Lode ja Sandla mõisast pärit Elisabeth von Vietinghoffi tütar.

Teisest abielust sündis poeg Frommhold von Knorring, kellest sai rootsi rügemendi kortermeister, Jõgisoo ja 1667. aastast abielu kaudu Rammiga ka Kurisoo mõisnik, ning kes maeti 15. veebruaril 1678 Tallinna Niguliste kirikusse.

Viited

Eestimaa mõisnikud
Baltisaksa sõjaväelased
Rootsi ooberstid
Rootsi inimesed
Sündinud 1595
Surnud 1679
Knorringid
Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei

Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei (lühend: SDP, soome Suomen Sosialidemokraattinen Puolue, rootsi Finlands Socialdemokratiska Parti) on Soome erakond. Partei asutati 1899. aastal Soome Töörahvaparteina. Praeguse nime sai erakond 1903. aastal.

Üldiseloomustus
Erakonna ideoloogia on sotsiaaldemokraatia. Partei on konservatiivse Rahvusliku Koonderakonna ja agraartsentristliku Keskerakonna kõrval Soome kolme mõjukama partei hulgas. SDP sotsiaaldemokraatlikku poliitikat peetakse mõõdukamaks kui Soome teise vasakpoolse partei Vasakliidu poliitikat. 
 
Pärast 1918. aastal toimunud Soome kodusõda kaotas partei toetajaid. Aastal 1919 sai SDP 37,98% häältest ja 80 kohta parlamendis. Suuruselt teine partei parlamendis oli 43 kohaga Maalaisliitto.

Parlamendi ja kohalikel valimistel on SDP saanud tavaliselt umbes neljandiku häältest. SDP-l on umbes 54 000 liiget. Partei esimees on alates 2014. aasta maist Antti Rinne. 

SDP kandidaat Tarja Halonen valiti presidendiks 2000. ja 2006. aasta valimistel. SDP kuulus aastatel 2003–2007 Keskerakonna juhitud koalitsioonivalitsusse koos Rootsi Rahvaparteiga. Pärast 2007. aasta Eduskunna valimisi oli partei opositsioonis. 2011–2014 osales Sotsiaaldemokraatlik Partei Jyrki Kataineni kuue partei koalitsioonivalitsuses.

SDP aated
SDP eesmärk on vaba, võrdne ja solidaarselt õiglane ühiskond.

Esimehed

SDP presidendid ja peaministrid 
Presidendid

 Mauno Koivisto (1982–1994)
 Martti Ahtisaari (1994–2000)
Tarja Halonen (2000–2012)

Peaministrid

 Väinö Tanner (1926–1927)

 Karl-August Fagerholm (1948–1950, 1956–1957 ja 1958–1959)
 Rafael Paasio (1966–1968 ja 1972)
 Mauno Koivsto (1968–1970 ja 1979–1982)
 Kalevi Sorsa (1972–1975, 1977–1979 ja 1982–1987)
 Paavo Lipponen (1995–2003)
 Antti Rinne (2019)
 Sanna Marin (2019-)

Tulemused valimistel
Parlamendivalimistel on erakonna populaarsus enamasti olnud veidi alla või üle 20%.

2019. aasta valimistel sai SDP 17,73 protsenti häältest ja 40 kohta Eduskunnas.

2015. aasta valimistel sai SDP 16,51 protsenti häältest ja 34 kohta Eduskunnas.

Euroopa Parlamendis on kaks SDP esindajat, kes kuuluvad sotsiaaldemokraatide ja demokraatide fraktsiooni (S&D), praegu on need Eero Heinäluoma ja Miapetra Kumpula-Natri.

Viited

Välislingid
Ametlik lehekülg (soome keeles)
       
Soome parteid
Vanavene keel

Vanavene keel (vanavene keeles рѹсьскъ) oli idaslaavi keelte (vene, ukraina, valgevene ja russiini keele) eelkäija.

Keel kujunes välja Kiievi-Venes 9. sajandil. See oli kirjakeelena käibel 10. sajandist 14. sajandini. 14.–15. sajandil lahknes vanavene keel eri keelteks.

Vaata ka
Vanavene laenud eesti keeles
Litviinid
Vanavalgevene keel
Slaavi keeled
Slaavi algkeel 

Keeleajalugu
Slaavi keeled
Sevani ahelik

Sevani ahelik (armeenia Սեվանի լեռնաշղթա (Sevani lernašghtha)) ehk Şahdaği ahelik (aserbaidžaani Şahdağ silsiləsi) on mäestik Aasias. Ta on osa Väike-Kaukasusest. 

Kulgeb Sevani järve kirdekaldal loode-kagu sihis. 

Kõrgus kuni 3367 meetrit (Böyök Hinaldağ). Pikkus ligikaudu 70 km.

Ahelik on pea kogu pikkuses piiriks Armeenia ja Aserbaidžaani vahel.

Armeenia mäestikud
Aserbaidžaani mäestikud
Werra

Werra on jõgi Euroopas Saksamaal. Pikkus 292 km.

Algab Tüüringi metsa läänenõlvult, voolab valdavalt loodesse. Ühinedes Fulda jõega, moodustab Weseri.

Weseri jõgikond
 Saksamaa jõed
Ludwig III Laps

Ludwig III Laps (mõnikord ka Ludwig IV; 893 Altötting – 911 Maini-äärne Frankfurt) oli viimane Karolingist Ida-Frangi riigi valitseja.

Ludwig oli kuninga ja keisri Arnulfi ning tema abikaasa Ota (Oda, Uta) ainus poeg ning sai kuningaks tolle surma järel, olles vaid 6-aastane. Ta krooniti 4. veebruaril 900. aastal ja see on esimene Saksa kuninga kroonimine, mille kohta on kirjalikke andmeid.

Ludwig oli kehaliselt nõrk ja sageli haige. Tema eest valitsesid aadlikud ja piiskopid. Kõige mõjukamad nende hulgast olid Mainzi peapiiskop Hatto I ja Konstanzi piiskop Salomon III.

Ludwigil oli vanem poolvend, väljaspool abielu 871. aastal  sündinud Zwentibold, kes valitses Arnulfi armust Lotringis. Pärast Arnulfi surma keeldus Zwentibold Ludwigile allumast ja kuulutas Lotringi iseseisvaks. Aadli toetus kuulus aga Ludwigile, nad hakkasid mässama ja mässuline krahv Reginhar tappis Zwentiboldi. Zwentiboldil polnud pärijaid ja Ludwig sai tema maad endale.

903. aastal  kuulutas Ludwig välja Raffelstetteni tollieeskirjad, mis oli ainus varakeskaja Euroopas tollimakse reguleeriv õigusakt. Raffelstetten oli koht Doonaul, kus mööduvatelt laevadelt tollimaksu võeti, ja see asus Linzist mõne kilomeetri allavoolu, tänapäeva Astenis. Peamised kaubanduspartnerid olid Bütsants ja Kiievi-Venemaa.

Tema valitsusajal kannatas maa rängalt ungarlaste rüüsteretkede all. 900. aastal  rüüstas üks ungarlaste vägi rängalt Baieri hertsogkonda, aga teise suutsid markkrahv Liutpold ja Passau piiskop Richeri väed puruks lüüa. 901. aastal  laastasid ungarlased Kärnteni marki. 904. aastal  kutsusid sakslased ungarlaste vaimse juhi Kurszáni, kes oli Árpádi kaasvalitseja, läbirääkimistele, kuid mõrvasid ta kogu kaaskonnaga, misjärel Árpád sai ungarlaste ainuvalitsejaks. 906. aastal  rüüstasid ungarlased kahel korral Saksimaad ja 907. aastal  andsid nad baierlastele ränga hoobi, tappes ka markkrahvi Liutpoldi. Ludwig proovis sõjaväge ka ise juhtida, aga tema vägi löödi Pressburgi (Bratislava) all puruks. Järgmisel aastal oli Saksimaa ja Tüüringi kord ning 909. aastal  käisid ungarlased koguni Švaabimaal ja Ülem-Burgundias.

Ludwig III suri kõigest 18-aastasena Maini-äärses Frankfurdis ja maeti oma isa kõrvale Regensburgi Püha Emmerami kloostrisse.

Kui Ludwig pärijateta suri, algas riigis segadusteaeg, mis lõppes Heinrich Linnupüüdja võimuletulekuga. Lotringi valitsejaks sai Reginhar, kes oli enne seal valitsenud Zwentiboldi ise tapnud.

Monarhid
Karolingid
Sündinud 893
Surnud 911
Venemaa lippude loend

Siin loetletakse Venemaa Föderatsiooni haldusüksuste lippe. Venemaa ajalooliste riigilippude kohta vaata artiklit Venemaa lipp.

Vabariigid 
Adõgee Vabariigi lipp
Altai Vabariigi lipp
Baškortostani Vabariigi lipp
Burjaatia Vabariigi lipp
Dagestani Vabariigi lipp
Hakassia Vabariigi lipp
Kabardi-Balkaari Vabariigi lipp
Inguši Vabariigi lipp
Kalmõkkia Vabariigi lipp
Karatšai-Tšerkessi Vabariigi lipp
Karjala Vabariigi lipp
Komi Vabariigi lipp
Mari Eli Vabariigi lipp
Mordva Vabariigi lipp
Põhja-Osseetia lipp
Sahha Vabariigi lipp
Tatarstani Vabariigi lipp
Tšetšeeni Vabariigi lipp
Tšuvaši Vabariigi lipp
Tõva Vabariigi lipp
Udmurtia Vabariigi lipp

Kraid 
Altai krai lipp
Habarovski krai lipp
Krasnodari krai lipp
Krasnojarski krai lipp
Primorje krai lipp
Stavropoli krai lipp

Keskalluvusega linnad 
Moskva lipp
Peterburi lipp

Autonoomne oblast 
Juudi autonoomse oblasti lipp

Autonoomsed ringkonnad 
Aga Burjaatia lipp
Evengi lipp
Handi-Mansi Jugra lipp
Jamali Neenetsi lipp
Korjaki lipp
Neenetsi lipp
Permikomi lipp
Taimõri (Dolgaani-Neenetsi) lipp
Tšuktši lipp
Ust-Orda Burjaadi lipp

Oblastid 
Amuuri oblasti lipp
Arhangelski oblasti lipp
Astrahani oblasti lipp
Belgorodi oblasti lipp
Brjanski oblasti lipp 
Ivanovo oblasti lipp 
Irkutski oblasti lipp
Jaroslavli oblasti lipp
Kaliningradi oblasti lipp
Kaluga oblasti lipp
Kamtšatka oblasti lipp
Kemerovo oblasti lipp 
Kirovi oblasti lipp
Kostroma oblasti lipp 
Kurgani oblasti lipp 
Kurski oblasti lipp
Leningradi oblasti lipp
Lipetski oblasti lipp
Magadani oblasti lipp 
Moskva oblasti lipp
Murmanski oblasti lipp 
Nižni Novgorodi oblasti lipp 
Novgorodi oblasti lipp 
Novosibirski oblasti lipp 
Omski oblasti lipp 
Orenburgi oblasti lipp 
Orjoli oblasti lipp
Penza oblasti lipp 
Permi oblasti lipp 
Pihkva oblasti lipp
Rjazani oblasti lipp 
Rostovi oblasti lipp 
Sahhalini oblasti lipp
Samara oblasti lipp 
Saratovi oblasti lipp
Smolenski oblasti lipp 
Sverdlovski oblasti lipp
Tambovi oblasti lipp
Tjumeni oblasti lipp 
Tomski oblasti lipp 
Tšeljabinski oblasti lipp 
Tšita oblasti lipp
Tula oblasti lipp 
Tveri oblasti lipp 
Uljanovski oblasti lipp
Vladimiri oblasti lipp 
Volgogradi oblasti lipp
Vologda oblasti lipp 
Voroneži oblasti lipp

Muud linnad

Gattšina lipp

Välislingid 

 
Venemaa loendid
Louis XII

Louis XII (27. juuni 1462 – 1. jaanuar 1515) oli Prantsusmaa kuningas alates 1498. aastast. Ta kuulus Valois' dünastia Orleansi harusse. 

Louis abiellus oma eelkäija Charles VIII lese Bretagne'i Anne'iga, et kindlustada Bretagne'i hertsogkonna kuulumine Prantsusmaa ülemvõimu alla. 

Peale selle tungis ta Cambrai liiga sõjas Itaaliasse ning vallutas Milano. Tal oleks peaaegu õnnestunud vallutada ka Napoli, kuid Lõuna-Itaaliat valitsenud Aragóni kuningas Fernando II kuulutas talle seepeale sõja ning 1512 pidi Louis ka Milanost taanduma. Louis XII oli pärast Hispaania sõjalist edu sunnitud Blois' lepinguga tunnistama Napoli kaotust Hispaaniale, sõlmides kolmeaastase vaherahu, mis peatas sõjategevuse Itaalias. Vaherahu järgi jäid Hispaania väed Napolisse ning seega oli Apenniini poolsaarele levinud Hispaania ülemvõim esmalt kehtestatud Lõuna-Itaalias.

Ka pereelus ei läinud tal kõige paremini: poega ta Anne'iga ei saanud, vaid kaks tütart: Claude'i ja Reneé, kellest esimesest sai järgmise Prantsusmaa kuninga François I abikaasa.

Prantsusmaa monarhid
Valois'd
Milano hertsogid
Orléans'i hertsogid
Napoli kuningad
Sündinud 1462
Surnud 1515