joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Esikloomalised

Esikloomalised ehk primaadid (Primates) on imetajate klassi kuuluv selts. Esikloomalistega tegelevat teadusharu nimetatakse primatoloogiaks. Ka inimene kuulub esikloomade seltsi. Esikloomalisi on kokku umbes 500 liiki.

Süstemaatika ja evolutsioon
Esikloomaliste klassifikatsioon on põlvnemisvahekordade selgumist mööda aja jooksul muutunud.

Esimesed primaadid tekkisid umbes 40 miljonit aastat tagasi.

Vanem süstemaatika
"Eesti nõukogude entsüklopeedia" esimeses väljaandes jaotatakse esikloomalised kolmeks alamseltsiks:
alamselts leemurilised ehk poolahvilised ehk poolahvid (Lemuroidea)
sugukond leemurlased (Lemuridae)
...
alamselts kannalised (Tarsioidea)
sugukond kandlased (Tarsiidae) 
alamselts ahvilised ehk inimlaadilised (Simioidea, Anthropoidea)
sektsioon laianinalised
sugukond küünisahvlased
sugukond kapuutslased
sektsioon kitsaninalised
...
sugukond gibonlased
sugukond inimahvlased
sugukond inimlased

"Loomade elus" on järgmine klassifikatsioon: 
alamselts poolahvilised (Prosimii)
sugukond tupaialased (Tupaiidae)
sugukond leemurlased (Lemuridae)
sugukond indrilased (Indriidae)
sugukond aielased (Daubentoniidae)
sugukond loorilased (Lorisidae)
sugukond kandlased (Tarsiidae)
alamselts ahvilised  (Anthropoidea)
ülemsugukond laianinalised ahvid (Ceboidea)
sugukond küünisahvlased (Callitrichidae)
sugukond karbusahvlased (Cebidae)
ülemsugukond kitsaninalised ahvid (Cercopithecoidea)
sugukond pärdiklased (Cercopithecidae)
ülemsugukond inimahvlased (Hominoidea)
sugukond gibonlased (Hylobatidae)
sugukond inimahvlased (Pongidae)
sugukond inimlased (Hominidae)

Uuem süstemaatika
Üks uuemaid süsteeme on järgmine: 
alamselts strepsiriinsed primaadid (Strepsirrhini)
infraselts Lemuriformes
ülemsugukond Cheirogaleoidea
sugukond kääbusleemurlased (Cheirogaleidae)
ülemsugukond Lemuroidea
sugukond leemurlased (Lemuridae)
sugukond Lepilemuridae
sugukond indrilased (Indriidae)
infraselts Chiromyiformes
sugukond aielased (Daubentoniidae)
infraselts Lorisiformes
sugukond loorilased (Lorisidae)
sugukond galaagolased (Galagidae)
alamselts haploriinsed primaadid (Haplorrhini)
infraselts Tarsiiformes
sugukond kandlased (Tarsiidae)
infraselts Simiiformes
parvordo Platyrrhini
sugukond karbusahvlased (Cebidae)
sugukond Aotidae
sugukond Pitheciidae
sugukond Atelidae
parvordo Catarrhini
ülemsugukond kitsaninalised ahvid (Cercopithecoidea)
sugukond pärdiklased (Cercopithecidae)
ülemsugukond Hominoidea
sugukond gibonlased (Hylobatidae)
sugukond Hominidae

Välislingid
Colin Groves Mammal Species of the World. Johns Hopkins University Press ISBN 0-801-88221-4

Imetajad
Mati Raidma

Mati Raidma (sündinud 7. aprillil 1965 Iisakus) on Eesti poliitik, XIII Riigikogu koosseisu liige. Ta oli Taavi Rõivase esimese valitsuse Eesti keskkonnaminister (17. novembrist 2014). 27. jaanuarist 2021 on Mati Raidma XIV Riigikogu koosseisu liige.

Haridus 
Mati Raidma on lõpetanud Nõo Keskkooli 1983, Leningradi Tuletõrjetehnikakooli tuletõrjetehnikuna 1986 ning Moskva Kõrgema Tuletõrjetehnikakooli tuletõrjetehnika ja tuleohutuse insenerina 1993.

Töökäik 
Raidma on töötanud mitmel ametikohal Pärnu tuletõrjes 1986–1990, Pärnu Tuletõrjeameti ülemana 1990–1991 ning direktorina 1991–1992, Päästeameti peadirektori asetäitjana päästealal 1992–2000 ning Päästeameti peadirektorina 2000–2006.

Poliitiline tegevus 

Raidma on Eesti Reformierakonna liige alates 2006. Ta oli peaminister Andrus Ansipi nõunik 2006–2007, XI Riigikogu koosseisu liige 2007–2011 ning 2011–2014 XII Riigikogu koosseisu liige. XII Riigikogu koosseisus oli Raidma kuni novembrini 2014 ka riigikaitsekomisjoni esimees.

Pärast välisminister Urmas Paeti minekut Euroopa Parlamenti otsustas Reformierakonna juhatus nimetada senise keskkonnaministri Keit Pentus-Rosimannuse uueks välisministriks ja Mati Raidma tema asemel keskkonnaministriks. Raidma andis XII Riigikogu koosseisu ees ametivande keskkonnaministrina 17. novembril 2014.

2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 9. valimisringkonnas 959 häält ja valituks ei osutunud. Ta sai XIII Riigikogu koosseisu liikmeks Urmas Kruuse asendusliikmena ning lahkus Riigikogust 23. novembril 2016, kui Kruuse naasis. 5. septembril 2018 sai ta taas Riigikogu liikmeks, seekord Igor Gräzini asendusliikmena.

Ühiskondlik tegevus 
Mati Raidma on endine Kaitseliidu Vanematekogu liige, Eesti Reservohvitseride Kogu liige, ÜRO OCHA juurde formeeritud UNDACi (United Nations Disaster Assessment and Coordination) meeskonna liige alates 2001. aastast ning ÜRO Hädaabi Keskfondi (CERF – Central Emergency Response Fond) nõukogu asendusliige 2006-2009.

Autasud
1997 Kotkaristi III klassi teenetemärk

Viited

Välislingid

Mati Raidma "Hallo, Kosmos!", Raadio 2, 9. detsember 2012
Lühitutvustus Riigikogu lehel
CV Reformierakonna lehel

XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Eesti Reformierakonna poliitikud
Eesti tuletõrjujad
Kaitseliidu Vanematekogu liikmed
Nõo Reaalgümnaasiumi vilistlased
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1965
Põhjaterritooriumi vapp

Põhjaterritooriumi vapp on Austraalia haldusüksuse Põhjaterritooriumi vapp.

Vapil on Põhjaterritooriumile omaste liikidena kujutatud puuvillapõõsas Gossypium sturtianum, punakänguru (Megaleia rufa) ja kiilsaba-kotkas (Aquila andax).

Vaata ka 
Põhjaterritooriumi lipp

Austraalia vapid
Deathstars

Deathstars on industrial metal ansambel, mis loodi Rootsis 2000. aasta jaanuaris. 

Ansambli algses koosseisus olid laulja Andreas Berght (Whiplasher Bernadotte), kitarrist Erik Halvorsen (Beast X Electric), kitarrist ja süntesaatorimängija Emil Nödtveidt (Nightmare Industries) ning trummar Ole Öhman (Bone W Machine). Praeguse koosseisu liikmed on põhiliselt black metali ansamblist Swordmaster ja Ophthalamiast, kuid on ka endiseid Dissectioni liikmeid. Praegu on ansamblis Whiplasher Bernadotte, Nightmare Industries, Skinny Disco (basskitarrist, taustalaulja), Bone W Machine ja Cat Casino (kitarrist). 

2006. aastal oli Deathstars Euroopa tuuril koos Cradle of Filthiga ja 2007 KoRniga. 29. oktoobril hakkas Deathstars Metrosonic Recording Studios New Yorgis salvestama uut albumit, mis ilmus 2009. aastal.

Praegune koosseis

Andreas "Whiplasher Bernadotte" Bergh – laulja
Eric "Cat Casino" Bäckman – kitarrist
Emil "Nightmare Industries" Nödtveidt – kitarrist ja süntesaatorimängija
Jonas "Skinny Disco" Kangur – bassimängija ja taustalaulja
Ole " Bone W. Machine" Öhman – trummar

Endised liikmed
Erik "Beast X Electric" Halvorsen – kitarrist

Diskograafia

Albumid

"Synthetic Generation" (2003) (Euroopa) (2004) (Põhja- ja Lõuna-Ameerika)
"Termination Bliss" (2006)
"Night Electric Night" (2009)

Singlid

"Synthetic Generation" (2001)
"Syndrome" (2002)
"Cyanide" (2005)
"Blitzkrieg" (2006) 
"Virtue To Vice" (2007) 
"Death Dies Hard" (2009)

Muusikavideod

"Synthetic Generation" (2001)
"Syndrome" (2002)
"Cyanide" (2005)
"Blitzkrieg" (2006)
"Virtue To Vice" (2007)
"Death Dies Hard" (2009)

Välislingid

Deathstarsi ametlik koduleht
Deathstars Last.FM-is

Industrial metal'i ansamblid
Rootsi ansamblid
Jüri Keskpaik

Jüri Keskpaik (sündinud 7. detsembril 1936 Narvas) on eesti ornitoloog, tegelenud lindude ökofüsioloogia, etoloogia ja rändeuuringutega.

Aastatel 1965–1993 töötas ta Eesti TA Zooloogia ja Botaanika Instituudis, tehes oma töörühmaga välitöid ja laboratoorseid mõõtmisi peamiselt Puhtu bioloogiajaamas, kus tema algatusel püstitati selleks laborihoone.

1993–1996 oli Tartu ülikooli zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi õppejõud. 

Ta on uurinud peamiselt lindude termoregulatsiooni ökofüsioloogiat, lennufüsioloogiat, tardund, rännet jt. Ta kasutas Eestis esimesena lindude uurimisel biotelemeetrilist meetodit.

Tunnustus 
1994 Eesti Vabariigi teaduspreemia Eesti linnuatlase kollektiivi liikmena
2001 Valgetähe medaliklassi teenetemärk

Pere
Tema abikaasa oli bioloog Tiiu Keskpaik.

Välislingid
Jüri Keskpaik: Midagi on vaja muuta, Lääne Elu, 8. detsember 2012
Rita Puidet, Jüri Keskpaik loob oma ülemlaulu, Eesti Kirik, 24. aprill 2013

Eesti ornitoloogid
Eesti etoloogid
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1936
Mart Viikmaa

Mart Viikmaa (4. september 1938 Karuse vald – 13. mai 2018 Tartu) oli eesti bioloog, geneetik.

Hariduskäik
Ta õppis Nehatu Algkoolis, Vatla 7-klassilises koolis ja Lihula Keskkoolis. 

Ta õppis aastail 1957–1962 Tartu Riiklikus Ülikoolis bioloogiat, spetsialiseerudes zooloogiale. Seejärel aspirantuuris oli tema juhendaja Kalju Põldvere.

Töökäik
Aastal 1965 alustas ta tööd Tartu Riiklikus Ülikoolis, 1965–1968 oli ta Meditsiini Teadusliku Uurimise Kesklaboratooriumi nooremteadur.

Aastail 1992–1998 oli Molekulaar- ja Rakubioloogia Instituudi dotsent.

Teadustöö
Tema uurimisvaldkonnad on olnud arengu- ja evolutsioonibioloogia, inimese populatsioonigeneetika, histoloogia, tsütoloogia, biotehnoloogia, tsütogeneetika, teoreetiline bioloogia jpt.

Teoseid
1992 Ain Heinaru, Mart Viikmaa. "Geneetika ülesanded". Tartu: Tartu Ülikool
2006 Tago Sarapuu, Mart Viikmaa, Ivar Puura. "Bioloogia gümnaasiumile". Tartu: Eesti Loodusfoto. ISBN 9985830679
2018 "Pärilikkuseteaduse teerajajaid". Tartu: Eesti Looduseuurijate Selts

Veebileksikonid
Mart Viikmaa. Klassikalise geneetika leksikon
Mart Viikmaa, Maie Toom, Margit Teller. Bioloogia mõisted gümnaasiumile. Eesti-vene-eesti sõnastik

Liikmesus
Ta oli Eesti Geneetikute ja Selektsionääride Seltsi ning Tartu Meditsiinigeneetikute Seltsi sekretär. Ta oli Eesti Looduseuurijate Seltsi teoreetilise bioloogia sektsiooni esimees.

Tunnustus
1984 – Eesti Eluteaduse Hoidja
2008 – auhind "Elutöö geneetikuna"
2009 – Eesti Bioloogiaõpetajate Ühingu auliige

Viited

Välislingid

Autobiograafia
CV Eesti Bioloogiaõpetajate Ühingu kodulehel
Mart Viikmaa. Klassikalise geneetika leksikon

Eesti geneetikud
Eesti bioloogid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Uus-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1938
Surnud 2018
Tõnu Möls

Tõnu Möls (12. juuni 1939 Tartu – 1. detsember 2019) oli eesti matemaatik ja bioloog.

Elukäik
Aastal 1963 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli füüsikas, alates 1973. aastast füüsika-matemaatikakandidaat.

Aastast 1966 oli ta sealsamas füüsika-matemaatikateaduskonna õppejõud,aastast 1979 dotsent. Aastast 1989 oli ta EPMÜ Zooloogia ja Botaanika Instituudi vanemteadur ja biomeetriarühma juhendaja. 

Ta on teinud teadustöid tõenäosusteoorias, matemaatilises statistikas, biomeetrias, bioloogias ja ökoloogias. Ta on arendanud välja uusi biomeetria ja teoreetilise bioloogia meetodeid.

Ta on tartu-kirivaksiku (Epirrhoe tartuensis) kui liblikaliigi esmakirjeldaja.

Oli aastatel 1994–2004 Eesti Looduseuurijate Seltsi president.

Teoseid
Jaan Viidalepp, Tõnu Möls. Eesti suurliblikate määraja I. Päevaliblikad. Abiks Loodusevaatlejale 49. Tartu: Eesti Loodusuurijate Selts 1963
Tõnu Möls, Jaan Viidalepp. Eesti suurliblikate nimestik = Catalogus macrolepidopterorum Estoniae. Tartu 1969
Tõnu Möls, Ain Raitviir. Морфометрия и систематика грибов = Morphometrics and the taxonomy of fungi. Scripta mycologica 6. Tartu: Zooloogia ja Botaanika Instituut 1974
Ene-Margit Tiit, Anne-Mai Parring, Tõnu Möls. Tõenöosusteooria ja matemaatiline statistika. Tallinn: Valgus 1977
Matemaatika bioloogidele 1. Tartu: Tartu Riiklik Ülikool, matemaatilise statistika ja programmeerimise kateeder 1978
Erast Parmasto, Ilmi Parmasto, Tõnu Möls 1987. Variation of basidiospores in the Hymenomycetes and its significance to their taxonomy.  (Bibliotheca Mycologica 115.) Berlin, Stuttgart: J. Cramer.
Tõnu Möls, Taimo Saan, Aini Lindpere, Henno Starast. Peipsi troofsusseire. Tartu: Eesti Teaduste Akadeemia, Zooloogia ja botaanika instituut 1990
Lineaarsed statistilised meetodid Eesti mageveekogude vee ja elustiku analüüsimiseks = Linear statistical methods for Estonian freshwater waterbodies. Looduseuurija käsiraamatud 2. Tartu: Eesti Looduseuurijate Selts 2005

Tunnustus
1986 – Eesti Eluteaduse Hoidja
1999 – Eesti Vabariigi teaduspreemia
2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema isa oli geoloog Evald Möls ja ema Liidia Amanda Möls (sündinud Tamm, 1901–1999). Tema abikaasa oli Tiia Möls (sündinud Peil) (1938–2016).

Viited

Välislingid

Raadiosaade sarjas Nyyd-muusika: Xenakis ja tõenäosusteooria. 2000

Eesti matemaatikud
Eesti bioloogid
Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Eesti Looduseuurijate Seltsi presidendid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Looduseuurijate Seltsi auliikmed
Pauluse kalmistule maetud
Sündinud 1939
Surnud 2019
Hans Remm

Hans Remm (26. august 1929 Viluvere, Pärnumaa – 21. juuli 1986 Tartu) oli eesti zooloog (entomoloog), bioloogiadoktor (1976).

Elukäik ja teadustöö 
Aastatel 1947–1952 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis (TRÜ) bioloogiat, lõpetas ülikooli kiitusega. 1955. aastal kaitses TRÜs bioloogiateaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Eesti NSV verdimavate kahetiivaliste fauna". 1975. aastal kaitses doktorikraadi NSV Liidu Teaduste Akadeemia Zooloogiainstituudis väitekirjaga "NSV Liidu habesääsklaste (Diptera, Ceratopogonidae) fauna". Doktoritöö kirjeldas 530 liiki habesääsklasi, neist 235 liiki oli kirjeldatud esmakordselt.

Aastatel 1952–1986 oli Tartu Riikliku Ülikooli zooloogiakateedri õppejõud, algul vanemõpetaja, hiljem dotsent, 1984. aastast kateedri juhataja ja professor.

Ta uuris muu hulgas liblikalisi, mardikalisi ja kahetiivalisi. 

Ta oli Euroopa üks tunnustatumaid habesääsklaste tundjaid.

Entomoloogiaalaseid uurimisretki tegi ta muuhulgas Siberisse, Kaug-Itta, Kaukaasiasse ja Kesk-Aasiasse.

1956–1986 oli Eesti Looduseuurijate Seltsi entomoloogiasektsiooni esimees.

Teoseid
Tema sulest ilmus mitu putukamäärajat ja õpikut, ta oli sarja "Loomade elu" 3. köite (putukad) toimetaja ja üks ENE autoreid.
Merivee, Ermer; Remm, Hans 1973. Mardikate määraja. Tallinn: Valgus.

Tunnustus 
1986 Eesti Eluteaduse Hoidja

Mälestuse jäädvustamine
Aastast 2003 antakse välja Hans Remmi mälestusmedalit. Seda annab välja Eesti lepidopteroloogide selts saavutuste eest lepidopteroloogia alal.

Isiklikku
Tema abikaasa oli entomoloog Evi Remm. Tema pojad on zooloog ja geograaf Kalle Remm ning bioloog Maido Remm.

Viited

Kirjandus
Juhani Püttsepp. Südamelähedased kärbsed ja liblikad. Eesti Loodus 8/2009 49–51.
Mait Talts. 235 teadusele uut habesääsklast. Eesti Loodus 8/2009 51.

Välislingid 
Hans Remmi mälestusmedali tutvustus

Eesti entomoloogid
Tartu Ülikooli professorid
Eesti Looduseuurijate Seltsi liikmed
Sündinud 1929
Surnud 1986
Ivar Puura

Ivar Puura (23. aprill 1961 Rakvere – 20. juuli 2012 Tartu) oli eesti geoloog (paleontoloog).

Ta lõpetas 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia ja geoloogilise kaardistamise erialal. Filosoofiadoktor (PhD) 1996. aastal Uppsala Ülikoolist ajaloolise geoloogia ja paleontoloogia alal.

Ta on muu hulgas uurinud selgrootute paleontoloogiat ja kivististe mineraalset koostist.

1997. aastast oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi teoreetilise bioloogia sektsiooni esimees.

Aastast 1998 Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige, aastast 2009 Eesti TA Fülogeneetika ja Süstemaatika komisjoni liige.

Tunnustus 
 2006 – Eesti Eluteaduse Hoidja
 2007 – Eesti teaduse populariseerimise auhind, II preemia (kollektiiv: Tõnu Meidla, Oive Tinn, Heikki Bauert)
 2009 – Aasta keskkonnategu (koos Tarmo Soomerega)

Isiklikku 
Ta oli geoloog Väino Puura poeg ja Erik Puura vend.

Vaata ka
semiotsiid

Välislingid 

Kull, Kalevi 2012. Ivar Puura aeg: elu algus Maal... 1961... 2012. Schola biotheoretica 38: 151–159.
 Kuidas teadusloomet avalikkusele mõistetavaks teha Sirp, 5. aprill, 2012. 
Elurikkus luubi all Sirp, 16. detsember 2011, (Marek Strandbergi intervjuu Ivar Puuraga)
Habras suhe loodusega teeb meid haavatavaks Eesti Loodus, 2009, nr 1, (Toomas Kuke intervjuu Ivar Puuraga)
 Fosforiidi tootmise tasuvusest Loodusajakiri, 15. märts 2012
 Fosforiidist Kuku Raadio teadussaade "Kukkuv õun", 26. veebruar 2012
 Meediatund. Teadlased ja meedia, 2. detsember 2011
 ETV2 AegRuum. Universumi imed; kommentaar. 29. november 2011
 ETV asja mõte: loodus luubi all Eesti Televisioon, 2. veebruar 2011
 Superpositsiooni printsiip (geoloogias) Vikerraadio helisõnastik, 26. mai 2010
 Charles Darwin ja elurikkuse informaatika Kuku Raadio teadussaade "Kukkuv õun", 6. detsember 2009
 Darwini "Liikide tekkimise" tähendusest Loodusajakiri, 26. november 2009 
 Darwini teooria vastuvõtt Loodusajakiri, 12. märts 2009

Eesti bioloogid
Eesti geoloogid
Eesti paleontoloogid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1961
Surnud 2012
Masashi Kishimoto

Masashi Kishimoto (岸本 斉史 Kishimoto Masashi; sündinud 8. novembril 1974) on Jaapani mangakunstnik, kelle tuntuimaks teoseks on joonissari "Naruto".

Teosed

Masashi Kishimoto esimene teos mangakunstnikuna oli "Karakuri", mille ta 1996. aastal Shueisha kirjastusse viis. 1999. aastal hakkas ühes Jaapani vanimas mangaajakirjas Shonen Jump ilmuma "Naruto" joonissari, mille eest sai autor ajakirja igakuiselt väljaantava noore kunstniku preemia Hot Step Award. Praeguseks on ilmunud juba 696 "Naruto" manga osa ja seiklus hakkab lõpule jõudma.
Oma suurimaks mõjutajaks peab noor kunstnik Akira Toriyamat, kes on loonud sellised kuulsad mangasarjad nagu "Dr. Slump" ja "Dragon Ball".

Mangad

"Naruto" pilootosa (avaldatud ajakirjas Akamaru Jump)

"Naruto" (avaldatud ajakirjas Weekly Shonen Jump)

"Mechanism" (avaldatud ajakirjas Akamaru Jump)

Pildiraamatud

"Uzumaki", Masashi Kishimoto

Jaapani kunstnikud
Sündinud 1974
Lõuna-Yorkshire

Lõuna-Yorkshire on linnkrahvkond Kesk-Inglismaal, mis loodi 1974. aastal ajaloolise Yorkshire'i krahvkonna lõunaosast.

Lõuna-Yorkshire jaguneb 4 omavalitsusüksuseks: 

 Sheffield
 Rotherhami ringkond
 Doncasteri ringkond
 Barnsley ringkond

Välislingid 

http://www.southyorks.gov.uk/

Inglismaa krahvkonnad
West Yorkshire

West Yorkshire on linnkrahvkond Kesk-Inglismaal, mis loodi 1974. aastal ajaloolise Yorkshire'i krahvkonna lääneosast.

West Yorkshire jaguneb 5 omavalitsusüksuseks: 

 Leeds
 Wakefield
 Kirkleesi ringkond
 Calderdale'i ringkond
 Bradford

Inglismaa krahvkonnad
Põhja-Yorkshire

Põhja-Yorkshire (North Yorkshire) on krahvkond Põhja-Inglismaal. See loodi 1974. aastal ajaloolise Yorkshire'i krahvkonna põhjaosast. Pindalalt on see Inglismaa suurim krahvkond.

North Yorkshire jaguneb 11 omavalitsusüksuseks:

North Yorkshire'i elanike arv on 1 061 300, halduspiires (ilma tervikomavalitsusteta) 591 600.

Viited

Välislingid 

http://www.northyorks.gov.uk/

Inglismaa krahvkonnad
Peraküla Allikajärv

Allikajärv (ka Peraküla Allikajärv, Allikjärv, Tantsujärv) on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Spithami külas. Kaldajoone pikkus on 2013 m. Järv jääb Nõva maastikukaitsealale. Järvest läände jääb Pumbuta järv, edelasse jääb Pikane järv, kirdesse jäävad Toatse ja Väike-Toatse järv.

Peraküla Allikajärv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.

Peraküla Allikajärve keskkonnaregistri kood on VEE2019300.

Allikajärve ääres asus 1915–1916. aastal rajatud Tsaari-Venemaa laevastiku salajane raadiojaam, mille juurde viis tänaseni säilinud munakivitee.

Viited

Välislingid 

 

Matsalu alamvesikond
Lääne-Nigula valla järved
Kuusnõmme bioloogiajaam

Kuusnõmme bioloogiajaam oli loodusteaduslik ja õppeotstarbeline väliuurimiskeskus Lääne-Saaremaal.

Ajalugu
1921. aasta sügisel võttis Tartu Ülikooli valitsus vastu otsuse Kuusnõmme bioloogiajaama asutamiseks ja Vaika looduskaitseala taastamiseks. Kuusnõmme mõisa hooned anti ülikoolile üle 1922. aastal, samal aastal alustas Kuusnõmme bioloogiajaam prof. Johannes Piiperi juhtimisel ka tööd. Alates 1926. aastast toimusid Kuusnõmmel igal suvel bioloogiaüliõpilaste õppepraktikad. Kuusnõmme bioloogiajaamas töötasid prof. Johannes Piiperi juhendamisel ja peagi abilistena mitmed hilisemad eesti loodusteaduste korüfeed: Juhan Aul, Hans Kauri, Harald Haberman, Johannes Lepiksaar, Kaarel Leius, Edvin Reinvaldt, Karl Eichwald, Elmar Lepik, Teodor Lippmaa, Andres Mathiesen, Armin Luha jt, aga ka Johannes Piiper noorem. Lisaks tudengite õppepraktikale tehti Kuusnõmmel rohkesti ornitoloogilisi, entomoloogilisi, terioloogilisi, botaanilisi ja muud liiki töid.

Väga intensiivne ja tulemusterohke elu jätkus Kuusnõmme bioloogiajaamas kuni 1941. aastani. Pärast sõda oli jaama hoone kasutusel mitmel muul otstarbel. Kuid mõnikord kasutati seda veel ka bioloogiaüliõpilaste praktikabaasina, viimati 1984. aastal prof. Viktor Masingu juhendatud botaanikapraktikal. Eesti bioloogia ajaloos suurt tähendust omanud vastrestaureeritud hoone hävis tulekahjus 1984. aasta sügisel.

Kirjandus
Talvi, Tõnu 2015. Tartu Ülikooli Kuusnõmme bioloogiajaam. (Estonia maritima 10.) 

 

Kuusnõmme
Ingrid Isotamm

Ingrid Isotamm (sündinud 3. mail 1979) on eesti näitleja.

Isotamm lõpetas 1997. aastal Palamuse Keskkooli ja 2001 Viljandi Kultuurikolledži näitleja erialal (III lend, juhendaja Andres Noormets).  

Aastatel 2002–2011 oli Isotamm Eesti Nukuteatri näitleja. 2003. aastal osales ta Moldova tantsuprojektis Gender. 

Isotamm on mänginud teleseriaalides "Kerge elu", "Keskea rõõmud", "Kättemaksukontor", "Kodu keset linna", "Buratino tegutseb jälle" ja "Saladused".

Rollid

Nukuteatris 
Gutchen jt – J. Lenz/K. Aaslav-Tepandi "Hofmeister ehk Lärm" 2002
Kaunitar – I. Põllu "Tulipunane lilleke" 2002
Imepikk – A. Dvinjaninov "Päkapikutajad" 2002 
Lauren – J. Upton "Ashes and sand" 2003 
Neiu Redis jt – G. Rodari/E. Spriit "Cipollino" 2003 
Frenchy – J. Jacobs/W. Casey "Grease" (lav A. Dvinjaninov) 2004 
Aphrodite, Alkmene, Deianera jt – T. Voorel/A. Roosileht "Herakles" (lav A. Roosileht) 2004
Timbu-Limbu – K. Kangur/U. Lennuk "Timbu-Limbu ja lumemöldrid" (lav A. Prosa) 2004  
Perenaine – S. Lagerlöf/G. Tunström "Troll-Poiss" (lav F. Poulsen) 2005 
Ball – W. Shakespeare/E. Liitmaa/J. Kreem/A. Dvinjaninov "Romeo ja Julia" (lav A. Dvinjaninov) 2006
Naine – P. Põldma "Koerad" (lav V. Keller) Põlev Pööning 2007 
Siga – M. Lado "Väga lihtne lugu" (lav J. Ibragimov) 2007 
Emahunt – I. Šauoh "Vanamees ja emahunt" (lav I. Šauoh) 2007
Lövnäsi Kristin – A. Lindgren – V. Keller "Bullerby jõulud" (lav A. Dvinjaninov) 2007 
Glov noorem N. Gogol "Mängurid" (lav J. Ibragimov) 
Roosamamma É.-E. Schmitt "Oskar ja Roosamamma" (lav J. Ibragimov)

Väljaspool Nukuteatrit 
 
Sinikka – A. Tuuri "Novembri lõpp" diplomilavastus 2000 
Maša – A. Tšehhov "Kajakas" diplomilavastus teatris Ugala 2001 
Rhoda – B. Travis "Linnumaja" Endla 2001 
Kätlin – A. Vallik "Mis teha, Ann?" Raadioteater 2003 
"Raha" Viimsi Suveteater 2009
"Kunksmoor" Viimsi Suveteater 2013
F. Polsen "Veebruariöö" Karlova teater 2015
"Pühajärve sõda ja rahu" Otepää Suveteater 2012
"Miljonite lemmik", lav Roman Baskin 2015
"Katarina mõrsjalinik. Risti kivi ja tee" 2016
Zarah Leander – lav A. Dvinjaninov "Zarah Leander" 2017
O. Luts/A. Mäeots "Tagahoovish" Emajõe Suveteater 2017
Pia – "Tuliliilia" 2018
Hermiine – "Risttuules" 2014
Babariiha – "Tsaar Saltaan" 2018
Liisa – "Elav laip" 2018
"Juveliiri juubel" 2018
"Praktiline Eesti ajalugu" Tartu Uus Teater 2019
"Minu haukuv koer"Taago Tubin 2019

Isiklikku 
Tema elukaaslane on Andres Dvinjaninov.

Tunnustus
Pärl ehk parim naisnäitleja – Nukuteatri kolleegipreemia hooajal 2004–2005 
Parim naisnäitleja – auhind Perenaise rolli eest lavastuses "Troll-Poiss" VIII rahvusvahelisel laste- ja noortelavastuste festivalil "Banaanikala 2005" 
 Pärl ehk parim naisnäitleja – Nukuteatri kolleegipreemia hooajal 2006–2007
Parim naisnäitleja filmis 2019 "Tuliliilia"

Viited

Välislingid 
Nukuteatri koduleht
Noorsooteatri koduleht

Eesti näitlejad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1979
Hard Rock Laager

Hard Rock Laager (HRL) on Vana-Vigalas alates 2002. aastast toimuv rokk- ja metalmuusika festival, mis pakub festivalil esinemise kogemust Eesti bändidele ja toob Eesti publiku ette maailmakuulsaid esinejaid.

Esinejad

2002
Luciferase
Skyforger
Soulgrind
Blueprint Human Being
Bloody Sign
Tharaphita
Forgotten Sunrise
Metsatöll
Echosilence
Zorg
Soulwaig
Melotrap
Hellroad Orange
Vigilia Mortum

2003
Antimatter
Obtest
Siffles-Chopes
Loits
Tharaphita
Metsatöll
Zorg
Herald
Instigator of Grief
East Trading Wang
Monstera
Loom
Symbolic State
Catafalc
Leech
Shabash
Sickbag
Raud-Ants
Ugly Ogre

2004
Dismember
Swallow the Sun
Neglected Fields
Ossatorium
Loits
Forgotten Sunrise
Human Ground
Herald
Metsatöll
Must Missa
Kantor Voy
Catafalc
J.M.K.E.
Brides in Bloom
Soilwaig
Zahir
Paskar Kolgats
Necro Strike

2005
Saku Rocki lava

B-lava

2006
Saku Rocki lava

B-lava

2007
Saku Rocki lava

Jack Danielsi lava

2008
Rocki lava

Jacki lava

2009
Rocki lava

B lava

2010
Rocki lava

Pasunamehe lava

2011
Rocki lava

Jacki lava

2012
Rocki lava

Jacki lava

2013
Rocki lava

Viru Valge lava

2014
Rocki lava

Zippo Encore lava

2015

Rocki lava

Jacki lava

2016

A-lava

B-lava

2017

Aastal 2017 esines eesti muusikakollektiiv Loits festivalil Hard Rock Laager 2017 reklaamitult viimast korda kuni aastani 2020, mil ansambel uues koosseisus uuesti tegutsema hakkas.

A-lava

B-lava

2018

Aastal 2018 esinema pidanud ansambel Parkway Drive tühistas festivali toimumise ajal enda esinemise.

A-lava

B-lava

2019

A-lava

B-lava

2020
2020. aastal esinesid festivalil koroonapandeemia tõttu vaid kodumaised kollektiivid.
Algselt esinema pidanud Kannabinõid ja Wolfredt ütlesid esinemise loetud päevad enne üritust üles seoses väidetava rassisimi propageerimisega laagris.

A-lava

B-lava

2021

2021. aastal tähistas Hard Rock Laager festival oma 20ndat toimumiskorda. Koroonapandeemia tõttu esinesid ainult eestimaised ansamblid, kuid festival sai toimuda ilma piiranguteta.

A-lava

B-lava

2022

2022. aasta Hard Rock Laager festivalil esinesid teiste hulgas maailmakuulsad ansamblid Devin Townsend, Baroness ja Benediction. 
Festivali järelpidu toimus Tallinna rokiklubis Tapper, kus esinesid Red Fang ja Zahir.

A-lava

B-lava

Viited

Välislingid
Ametlik koduleht
 Eduard Arandsoni intervjuu Kaido Haavandiga, 2015

Märjamaa vald
Eesti muusikafestivalid
Taruvaik

Taruvaik (proopolis ehk tarupigi) on mesilaste valmistatav roheka, pruunika või punaka värvusega ja omapärase meeldiva lõhnaga vaigutaoline kleepuv aine.

Koostis
Mesilased valmistavad taruvaiku taimede pungadelt kogutud lähteainetest. Taruvaigu üht koostisosa – palsamit – produtseerivad amm-mesilased õietolmuterade kestadest. Taruvaik koosneb taimsetest valkudest ja palsamitest (50–55%), vahast (30–40%), eeterlikest õlidest (8–10%) ja õietolmust (5–10%). Taruvaigu sulamistemperatuur on 80 °C ja erikaal 1,27 g/cm3.

Kasutamine
Mesilased kasutavad taruvaiku kärjekannude puhastamiseks ja desinfitseerimiseks, pragude täitmiseks, lennuava kitsendamiseks ja tarru sattunud kahjurite katmiseks.

Taruvaik on rahvameditsiinis kasutusel kui antibakteriaalne aine. See takistab haigustekitajate arengut, parandab haavu ning leevendab valu. Taruvaiku kasutatakse mitmete tavameditsiini preparaatide valmistamisel. Mööblitööstuses on taruvaik kasutusel lakkide valmistamisel. Taruvaik annab lakile vastupidava läike.

Mesinikud koguvad taruvaiku tarude siseseinte ja raamide ning vaheliistude pealt kraapides. Seda säilitatakse jahedas õhukindlas anumas.

Vaata ka 
Lehemesi
Mesindus
Nektar
Õietolm

Viited

Mesindus
Frigg

Frigg oli germaani mütoloogias jumalate pealiku Odini naine ja Baldri ema. Frigg oli viljakusejumalanna. Ta on oma nime andnud reedele (Friday inglise k). 

Tuntud on müüt sellest, kuidas Frigg võttis igalt asjalt ja olevuselt tõotuse, et need ei tee tema pojale Baldrile midagi halba, jättis välja aga puuvõõriku, mis tundus kahjutu ja süütu taim. Just puuvõõrik sai aga Baldrile saatuslikuks tema pimeda venna Hödri käe läbi.

Skandinaavia jumalad
Germaani mütoloogia

Germaanlased uskusid paljudesse jumalatesse; nende usund oli polüteistlik. Teadmised germaani usundist ja mütoloogiast põhinevad peamiselt muinasskandinaavia luulel, kus kirjanduslik fantaasia on segunenud müütiliste pärimustega. Andmeid pärineb ka antiikautoreilt, ruunitekstidest ja nn Merseburgi loitsudest. 

Polüteistlik maailmapilt püsis ristiusuga kõrvu elavana u I aastatuhande lõpuni (kõige kauem Skandinaavias ja Islandil); surnukultusele ja viljakusmaagiale toetuvad uskumused ja kombed on osalt säilinud tänaseni.  

Erinevatel aegadel on germaani usundit ja mütoloogiat mõjutanud suuresti antiikmütoloogia ja kristlus; skaldiluules leidub rohkesti laene keltidelt.

Mütoloogia

pt:Mitologia nórdica#Adoração germânica
Cumbria

Cumbria on krahvkond Inglismaa põhjaosas.

Piirneb läänes Iiri merega ja põhjas Šotimaaga. Kirdes asub Northumberland, idas County Durham, kagus North Yorkshire ja lõunas Lancashire.

Krahvkonnas asub Lake Districti rahvuspark, mida peetakse üheks ilusamaks paigaks Ühendkuningriigis.

Maastik on kohati mägine, 978-meetrine Scafell Pike on kogu Inglismaa kõrgeim tipp.

Jaguneb 6 ringkonnaks:

 Barrow-in-Furness
 South Lakeland
 Copeland
 Allerdale
 Eden
 City of Carlisle

Krahvkond loodi 1974. aastal.

Välislingid 
Ametlik koduleht
Ametlik turistidele suunatud koduleht

Inglismaa krahvkonnad
Eesti Looduseuurijate Selts

Eesti Looduseuurijate Selts (lühenditena kasutuses Eesti LUS või ELUS; aastani 1974 Loodusuurijate Selts) on ühiskondlik loodusteaduslik organisatsioon, mis ühendab elukutselisi ja harrastusuurijaid. Seltsi peamiseks ülesandeks on uurida Eesti loodust, edendada loodusetundmist, anda välja selleteemalisi publikatsioone ning edendada Eesti loodushoidu ja -haridust.

Eesti Loodusuurijate Seltsi alla kuulub arvukalt erialaseid sektsioone, allüksuseid, mida võrdsustatakse sektsioonidega, ja komisjone. Erialane töö toimub valdavalt sektsioonides. 

Seltsil on oma maja, mis asub Tartus W. Struve 2. Sellesse asuti aastal 1989. Raamatukogu toodi üle aastal 1994.

Eesti Looduseuurijate Seltsi raamatukogus asub üle 150 000 trükise. Raamatukogu peamine spetsiaalsus on Eesti loodust käsitlev kirjandus.

Ajalugu 
Asutatud 10. oktoobril 1853, kuulus selts algul Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi, aastatel 1878–1939 ja 1940–1946 Tartu Ülikooli, 1939–1940 Eesti Teaduste Akadeemia ja aastast 1946 Eesti (ENSV) Teaduste Akadeemia juurde. Rootsis tegutses Eesti Loodusuurijate Seltsi Koondis Eksiilis. Praegu on selts seotud Eesti Teaduste Akadeemiaga assotsiatsioonilepingu kaudu.

Väljaanded 
ELUS on oma asutamisest saati kirjastanud mitmeid jätkväljaandeid. Nende seas on 
ELUSi aastaraamat
Abiks loodusevaatlejale
Eesti Loodus
Folia Baeriana
Folia Cryptogamica
Loodus ja Matemaatika
Ornitoloogiline kogumik
Schola Biotheoretica
Schola Geologica

Allüksusi 
Eesti botaanikaühing
Botaanika terminoloogia komisjon
Eesti Malakoloogia Ühing
Eesti Terioloogia Selts
Entomoloogiasektsioon
Jakob von Uexkülli Keskus
Järvekomisjon
Metsandussektsioon
Geoloogiasektsioon
Antropoloogiasektsioon
Eesti Mükoloogiaühing
Teoreetilise bioloogia sektsioon
Paleontoloogiasektsioon
Bioloogiasektsioon
Eesti Ökoloogiakogu
Ornitoloogiasektsioon

Liikmeskond 
Seltsi kuulub ligi 1500 loodusteadlast ja -huvilist.

Presidendid

Auliikmed 
Sulgudes auliikmeks valimise aasta.

Aupresidendid
1984 Harald Haberman
1991 Hans Trass

Tunnustus
2021 Eesti Eluteaduse Hoidja

Vaata ka
Eesti Loodusuurijate Seltsi Koondis Eksiilis
Baeri päev

Kirjandus
Kongo, Linda 2003. Eesti Looduseuurijate Seltsi 150 tegevusaastat: 1853–2003. Tallinn: Teaduste Akadeemia Kirjastus.

Viited

Välislingid 
Eesti Looduseuurijate Seltsi koduleht

Looduseuurijate Selts
Eesti Terioloogia Selts

Eesti Terioloogia Selts (lühend ETS) on Eesti Looduseuurijate Seltsi iseseisev allüksus, mis ühendab elukutselisi ja harrastusteriolooge. 

Selts asutati 1980. aastal, 1991–1997 oli see haruühing.

Seltsi ülesanne on edendada (Eesti) imetajate uurimist ja välja anda sellealaseid publikatsioone. Selts annab 1982. aastast välja mitteperioodilist väljaannet "Eesti ulukid". 

Seltsi esimees on 1996. aastast Uudo Timm.

Välislingid 
Eesti Terioloogia Seltsi koduleht
Eesti teadusasutused
Terioloogia Selts
Eesti Looduseuurijate Selts
Juhan Aul

Juhan Aul (aastani 1931 Juhan Klein; 15. oktoober 1897 Are vald – 29. august 1994 Tartu) oli eesti antropoloog, zooloog ja eugeenik. 

19. märtsil 1938 kaitses ta oma doktoriväitekirja "Lääne-Eesti maakondade eestlaste antroplooogilisi tunnuseid ja tõuline kuuluvus".

Ta tegeles varakult teaduskirjanduse tõlkimisega, näiteks koos Juhan Karuga (1897–1923) tõlkis ta eesti keelde tähtsa Eduard Strasburgeri botaanikaõpiku ("Botaanika õpperaamat", ilmus 1926). 

Tegeles eestlaste kehaparameetrite mõõtmisega, rajas füüsilise antropoloogia uurimisrühma. 1982. aastal ilmus uurimus "Eesti kooliõpilaste antropoloogia". Koos Kalju Paaveri ja Harry Lingiga kirjutas raamatu "Eesti NSV imetajad" (Tallinn, 1957).

Juhan Aul töötas Tartu Ülikooli õppejõuna kuni 1970. aastateni.

Pere
Juhan Auli teine naine oli Marie Helene Aul, õpetaja ja Eesti Asutava Kogu liige. Neljas abikaasa oli bioloogiaõppejõud Salme Aul.

Tunnustus
Tema järgi on nimetatud habesääsklane Dasyhelea (Pseudoculiculicoides) auli (Remm, 1962).

Artikleid 
 Aaria tõugu pole olemas. Vaba Maa, 6. veebruar 1934, nr. 30, lk. 4.
 Eesti sõduri kasvust ja raskusest. – Sõdur, 12. mai 1938, nr 18–19, lk 459–466.

Õpikuid
Juhan Aul. Inimese anatoomia: õpik bioloogidele. Tallinn, 1962 ja 1976.
Juhan Aul, Harri Ling. Selgroogsete zooloogia: õpik kõrgematele koolidele. Tallinn, 1962 ja 1969.
Juhan Aul. Zooloogia võõrsõnade leksikon. Tallinn, 1978

Välislingid 
 

Eesti antropoloogid
Eugeenikud
Eesti zooloogid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Eesti Looduseuurijate Seltsi liikmed
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1897
Surnud 1994
Toomas Tiivel

Toomas Tiivel (sündinud 10. veebruaril 1952 Tartus) on Eesti bioloog ja diplomaat.

Elukäik 
Lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina 1975. Töötanud aastatel 1974–1992 Eesti NSV Teaduste Akadeemias (Eksperimentaalbioloogia Instituut, Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituut, TA Kirjastus). Bioloogiateaduste kandidaat (PhD) 1985 

Oli 1993–1997 Tallinna Pedagoogikaülikooli bioloogiaprofessor. 

Üks eesti teoreetilise bioloogia kevadkoolide peaorganisaatoreid. 

Aastast 1992 on ta töötanud Eesti Vabariigi Välisministeeriumis (aastatel 1994–1998 erakorraline ja täievoliline suursaadik Läti Vabariigis ja aastatel 2000–2004 Rootsi Kuningriigis), Šhanghai EXPO 2010 Eesti peakomissar (2008–2010).

Ta oli Akadeemilise Inglise Klubi ja on Viskiklubi UBC president.

1993–1997 oli ta Eesti Taassünni auhinna žürii liige.

Teoseid
 "Viskimaailma teejuht". Hermes, 2007
 "Viinad ja peenemad napsid". Hermes, 2009

Tunnustus
 1980 – tema järgi on nimetatud habesääsklase liik Ceratopogon tiiveli. Selle liigi esmakirjeldaja oli Hans Remm. 
 1998 – Läti Vabariigi Kolme Tähe orden
 2002 – Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia liige
 2006 – Portugali Teeneteordeni komandör
 2004 – Rootsi Kuningriigi Põhjatähe Ordeni Komandöri Suurrist

Isiklikku
Irene Tiivel oli Toomas Tiiveli ema.

Välislingid
 Toomas Tiivel ETIS

Eesti bioloogid
Eesti zooloogid
Eesti suursaadikud
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Kolme Tähe ordeni kavalerid
Sündinud 1952
Ivars Godmanis

Ivars Godmanis (sündinud 27. novembril 1951 Riias) on Läti poliitik, liberaalse erakonna Läti Tee esimees.
Ta oli Läti peaminister aastatel 1990–1993 (Läti Rahvarinne) ning 20. detsembrist 2007 12. märtsini 2009 (Läti Esimene Partei / Läti Tee).

Kuni 1993. aastani kuulus ta Läti Rahvarindesse.

Ivars Godmanis on lõpetanud Läti Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna. 1992. aastal kaitses ta füüsikadoktori kraadi. Ta valiti seimi 1993. aastal. Ta oli rahandusminister 1998–1999 ja siseminister 2006–2007.

20. veebruaril 2009 teatas Ivars Godmanis, et astub peaministri ametikohalt tagasi.

Tunnustus 
Maarjamaa Risti I klass (2008)

Vaata ka 
 Ivars Godmanise valitsus

Välislingid
 Erkki Bahovski:  Läti rokkiv peaminister, Postimees, 22. november 2008
  Godmanis ei pea ennast asendamatuks, kuid ei näe mantlipärijat Postimees, 4. veebruar 2009
 Ragnar Kond.  Zatlersi sõnul on Godmanis kaotanud tema usalduse ERR, 14. veebruar 2009
 Ott Heinapuu. Läti peaminister Ivars Godmanis astus tagasi Eesti Päevaleht, 20. veebruar 2009

Läti peaministrid
Läti siseministrid
Lätist valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Läti Ülikooli vilistlased
Sündinud 1951
Drjanovo

Drjanovo on linn Bulgaaria keskosas, Gabrovo piirkonnas, Drjanovo valla keskus. Asub Drjanovo jõe mõlemal kaldal 20 km Gabrovost kirdes.

Välislingid 
 Drjanovo turismisait

Bulgaaria linnad
Stephen Harper

Stephen Harper (sündinud 30. aprillil 1959 Torontos) on Kanada poliitik. 6. veebruarist 2006 kuni 4. novembrini 2015 oli ta Kanada peaminister ning juhtis vähemusvalitsust. Enne seda oli ta 1993–1997 ja 2002–2006 Kanada parlamendi liige. Harper kuulub Kanada Konservatiivsesse Parteisse.

Ta on lõpetanud Calgary Ülikooli rahvamajanduse eriala. Harper oli koos oma professori Preston Manningiga üks populistliku Reformierakonna (Reform Party of Canada) asutajatest 1987. aastal. 2000. aastal liitus see partei konservatiivse Canadian Alliance'iga. 2002 tõusis Harper selle partei esimeheks. 2003 liitus see partei teise konservatiivse parteiga, mille tulemusena loodi Kanada Konservatiivne Partei. Harper valiti selle esimeheks märtsis 2004.

Harper sündis arveametniku peres esimesena kolmest pojast. Keskhariduse saavutas ta väljapaistva tulemusega ja astus Toronto ülikooli, kust kahe kuu pärast välja kukkus. Seejärel kolis ta Edmontoni ja asus tööle ettevõttes Imperial Oil, samas ettevõttes, kus ta isa oli kogu aeg töötanud. Esialgu töötas ta ettevõtte kirjade osakonnas, pärast arvutisüsteemidega. Calgary ülikoolis omandas ta bakalaureusekraadi majanduse alal ja hiljem, 1993 sai sealt ka magistrikraadi. Ta on esimene Kanada peaminister pärast Lester B. Pearsonit (1962–1967), kes ei ole jurist. Harper on säilitanud Calgary ülikooliga tihedad sidemed ja on seal sageli esinenud külalislektorina.

Harper abiellus 1993 Laureen Teskeyga. Neil on kaks last: 1996 sündinud poeg Benjamin ja 1999 sündinud tütar Rachel.

Harper on lapsest saadik olnud Toronto Maple Leafsi fänn. Ta kirjutab aeg-ajalt jäähokiteemalisi artikleid ja koostab raamatut hoki ajaloost.

Stephen Harper on 1.88 pikk.

Välislingid 
Office of the Prime Minister
Kanada peaminister ründas Venemaal valitsevat nõukogude mentaliteeti, Postimees, 14.08.2008 
  Harper Uses Handshake to Tell Putin He Must ‘Get Out of Ukraine’,  Bloomberg News, 15. november 2014 (inglise keeles)

Kanada poliitikud
Kanada peaministrid
Sündinud 1959
Salem

Salem on sagedane kohanimi. Ajalooliselt nimetati nii Palestiina alal asunud Jeruusalemma enne nime "Jeruusalemm" kasutusele võtmist. Kohanimi ilmneb Piiblis 1. Moosese raamatus.

Salem võib tähendada ka järgmist:

Kõige sagedamini
 Salem – linn USA-s Massachusettsi osariigis
 Salemi nõiaprotsessid – 17. sajandi lõpus USA Massachusettsi osariigis Salemi linna ümbruses toimunud nõiaprotsessid
 Salem – USA Oregoni osariigi pealinn
 Salem – linn India Tamil Nadu osariigis

Täielik loend

USA-s
 Salem (Alabama)
 Salem, Arkansas
 Salem (Fultoni maakond, Arkansas)
 Salem (Saline'i maakond, Arkansas)
 Salem (Connecticut)
 Salem (Florida)
 Salem (Georgia)
 Salem (Idaho)
 Salem (Illinois)
 Salem (Indiana)
 Salem (Iowa)
 Salem (Kansas)
 Salem (Kentucky)
 Salem (Lõuna-Carolina)
 Salem (Lõuna-Dakota)
 Salem (Lääne-Virginia)
 Salem (Maine)
 Salem (Maryland)
 Salem (Massachusetts)
 Salem Maritime National Historic Site
 Salemi nõiaprotsessid
 Salem Harbor
 Salem Sound, veekogu
 Salem Channel, Salem Soundi osa
 Salem (Michigan)
 Salem (Mississippi)
 Salem (Missouri)
 Salem (Montana)
 Salem (Nebraska)
 Salem (New Hampshire)
 Salem (New Jersey)
 Salem Nuclear Power Plant
 Salemi jõgi, Delaware'i jõe harujõgi
 Salem (New Mexico)
 Salem (New York)
 Salem oli New Yorgi osariigi Broctoni linna varasem nimetus
 Salem (Ohio)
 Salem (Oklahoma)
 Salem (Oregon), osariigi pealinn
 Salem (Pennsylvania)
 Salem (Põhja-Carolina)
 Salem (Utah)
 Salem (Virginia)
 Salem (Virginia Beach, Virginia)
 Salem, Wisconsin
 Salem (Kenosha maakond, Wisconsin)
 Salem (Pierce'i maakond, Wisconsin)

Lähedased nimekujud
 East Salem (Pennsylvania)
 Lower Salem (Ohio)
 New Salem
 Salem Township
 Winston-Salem (Põhja-Carolina)
 Old Salem, ajaloomuuseum Winston-Salemis

Väljaspool USA-d
Kanadas
 Salem (Ontario)

Saksamaal
 Salem (Baden-Württemberg)
 Reichskloster Salem, klooster
 Salem (Schleswig-Holstein)

Hispaanias
 Salem (Valencia)

Rootsis
 Salem (Rootsi)
 Salemi vald

Suurbritannias
 Salem (Greater Manchester) Oldhamis Inglismaal
 Salem, Llandeilo lähedal Walesis asuv küla

Mujal
 Salem, Montserrat

Inimesed
 Abu Salem, 1993. aasta Bombay pommirünnaku toimepanemises süüdistatav
 Emad Salem, FBI informaator
 Pamela Salem, Briti näitlejanna
 Peter Salem, Ameerika revolutsiooni ajal elanud neegerori
 Raphaël Salem, matemaatik
 Salem al-Hazmi, üks viiest 11. septembri 2001. aasta terrorirünnakutes süüdistatud isikust
 Salem Chalabi, Iraagi-Ameerika jurist
 Salem Poor, Bunker Hilli lahingus võidelnud neegersõdur

Muu
 "Salem", telesari
Dumfries and Galloway

Dumfries and Galloway on tervikomavalitsus Šotimaa lõunaosas. Piirneb lõunas Inglismaa Cumbria krahvkonnaga.

Omavalitsus loodi 1975. aastal mitme endise krahvkonna liitmisel. 1996. aastal muudeti see tervikomavalitsuseks (unitary authority area). Hõlmab kolm traditsioonilist krahvkonda: Wigtownshire, Kirkcudbrightshire ja Dumfriesshire.

2017. aastal elas seal 149 200 inimest.

Välislingid 

https://www.dumgal.gov.uk/

Šotimaa geograafia
Vambola Maavara

Vambola Maavara (enne eestistamist Markvardt; 10. veebruar 1928 Tsooru vald, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 14. mai 1999 Tartu) oli eesti entomoloog ja reisikirjanik.

Lõpetas 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal. Kaitses 1955. aastal bioloogiakandidaadi kraadi. 

Töötas aastatel 1947–1991 Zooloogia ja Botaanika Instituudis (1978–1980 entomoloogia ja nematoloogia labori juhatajana) ning 1992–1998 Eesti Põllumajandusülikooli taimekaitse instituudis juhtteadurina.

Uurimisvaldkonnad ja teadustöö
Putukate (eriti ühiseluliste putukate) ökoloogia ja etoloogia, metsaentomoloogia, mürmekoloogia ja sotsiobioloogia. 

Oli Eesti parimaid sipelgatundjaid, avastas umbes 20 uut sipelgaliiki. Oli Akste bioloogiajaamas esimese metsakuklaste kaitseala rajajaid. Leiutas ja võttis kasutusele raskmetallide saaste mõju uurimiseks sipelgaproovide võtmise rahvusvaheliselt tunnustatud meetodi, koostas kasurputukate kaitseks loodussaarekeste rajamise põhimõtted.

Teoseid
1956 "Noore entomoloogi käsiraamat". Autori illustratsioonid
1961 "Metsakaitse". Üks autoreid ja ka illustreerija
1970 "Taimekaitse aktuaalsed küsimused"
1979 "Mägedest mägedeni". Autori illustratsioonid
1986 "Sotsiobioloogia arenguloost ja olemusest". // Biosüsteemide kooseksisteerimise teooria 
1988 "Madal- ja siirdesoode loomastik" ja "Rabade loomastik". // Eesti sood

Liikmesus
1958–1971 Eesti TA Looduskaitse Komisjon

Harrastuskunstnikuna
Viljeles kujutavat ja fotokunsti, illustreeris nii enda kui ka teiste raamatuid (nt Eerik Kumari "Eesti lindude välimääraja" 1953, "Eesti kaunis loodus" 1957, "Eesti NSV floora" II ja VII).
"Kalana rahnud" (tušijoonistus)
"Võõpsu poiss" (graafika)

Viited

Kirjandus
E. Köst. Pärastlõunatund Vambola Maavaraga. // Kultuur ja Elu 1/1983
V. Masing. Rikka isiksuse rohked tahud. // Eesti Loodus 2/1988
Ants-Johannes Martin. "Rikka isiksuse lahkumine". // Eesti Loodus 8/1999, lk 351
EE 14. Tallinn 2000. Lk 270
Eesti teaduse biograafiline leksikon. 2. köide. Tallinn 2005

Välislingid
Ants-Johannes Martin. "Rikka isiksuse lahkumine". Eesti Loodus
Haud Tartu Vana-Jaani kalmistul

Eesti entomoloogid
Eesti kunstnikud
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Vana-Jaani kalmistule maetud
Reisikirjanikud
Sündinud 1928
Surnud 1999
Delfiinlased

Delfiinlased (Delphinidae) on mereimetajate sugukond vaalaliste seltsist hammasvaalaliste alamseltsist.

Sugukonda kuulub 32 liiki 11 perekonnaga.

Süstemaatika

Perekonnad ja nende esindajaid
Perekond Lagenodelphis: 
Borneo nosudelfiin (Lagenodelphis hosei)

Perekond Lagenorhynchus: 
Rist-nosudelfiin (Lagenorhynchus cruciger)
Lõunadelfiin (Lagenorhynchus australis)
Valgekoondelfiin (Lagenorhynchus albirostris)
Vööt-nosudelfiin (Lagenorhynchus obliquidens)
Tõmmu-nosudelfiin (Lagenorhynchus obscurus)
Laik-nosudelfiin (Lagenorhynchus acutus)

Perekond Cephalorhynchus: 
Commersoni delfiin (Cephalorhynchus commersonii)
Tšiili delfiin (Cephalorhynchus eutropia)
Lõuna-Aafrika delfiin ehk Heaviside'i delfiin (Cephalorhynchus heavisidii)
Hectori delfiin (Cephalorhynchus hectori)

Perekond Lissodelphis: 
Põhja-siredelfiin (Lissodelphis borealis)
Lõuna-siredelfiin (Lissodelphis peronii)

Perekond Sotalia: 
Sini-nokisdelfiin (Sotalia fluviatilis)
Guajaana delfiin (Sotalia guianensis)

Perekond Sousa: 
Hiina nokisdelfiin (Sousa chinensis)
Aafrika küürdelfiin (Sousa teuszii)

Perekond Tursiops: 
Harilik afaliin (Tursiops truncatus)
India ookeani afaliin (Tursiops aduncus)
Burrunani delfiin (Tursiops australis) - uus avastatud delfiiniliik, 15. september 2011.

Perekond Stenella: 
Koon-eeldelfiin (Stenella longirostris)
Senegali delfiin ehk kiiverdelfiin (Stenella clymene)
Vööt-eeldelfiin (Stenella coeruleoalba)
Attenutta-eeldelfiin (Stenella attenuata)
Laup-eeldelfiin (Stenella frontalis)

Perekond Delphis: 
Tavadelfiin ehk delfiin ehk harilik delfiin (Delphinus delphis)
Harilik delfiin pika nokisega (Delphinus capensis)

Perekond Grampus: 
Halldelfiin (Grampus griseus)

Perekond Steno: 
Kurdhammasdelfiin (Steno bredanensis)
Perekond Orcaella:
 Austraalia nöpsuimdelfiin (Orcaella heinsohni)
 Irrawaddy delfiin (Orcaella brevirostris) 
 Perekond Peponocephala:
 Melonipea vaal (Peponocephala electra) 
 Perekond Orcinus:
 Mõõkvaal (Orcinus orca)
 Perekond Feresa:
 Kääbusmõõkvaal (Feresa attenuata)
 Perekond Pseudorca:
 Valemõõkvaal (Pseudorca crassidens)
 Perekond Globicephala:
 Tavagrinda (Globicephala melas) 
 Troopikagrinda (Globicephala macrorhynchus)
 Perekond †Australodelphis:
 †Australodelphis mirus - välja surnud pliotseeni ajastu delfiiniliik

Viited

Välislingid 
 Jaak-Kristian Sutt: "Kas delfiinid võiks olla abiks tulnukatega suhtlemisel?" Novaator, 11. veebruar 2011
Olev Avaste

Olev Avaste (18. veebruar 1933 Tallinn – 18. juuli 1991 Tartu) oli eesti geofüüsik.

Olev Avaste lõpetas Tartu ülikooli geofüüsikuna 1956. aastal. Aspirantuuris oli formaalselt Füüsika ja Astronoomia Instituudis (FAI), kandidaadiväitekiri "Pilvitu taeva lühilaineline kiirgusväli" valmis Leningradis professor Kussiel Šifrini juhendamisel 1961. aastal. Edasi töötas FAI-s vanemteadurina ja teadussekretärina. Doktoritöö "Lühilaineline kiirgusväli Maa atmosfääris" kaitses 1975. aastal Leningradis Geofüüsika Peaobservatooriumis.

1982. aastal avati Tartu ülikoolis Avaste initsiatiivil geofüüsika kateeder ning ta läks selle juhatajaks, lugedes ise ka enamikku programmis olnud üld- ja erikursusi. Geofüüsika kateedrit juhtis ta kuni surmani.

Olev Avaste teaduslik haare oli väga lai, hõlmates atmosfääri kiirgusvälja, pilvisuse, kiirguslevi, aerosooli kaugseire ja globaalse jaotuse, helkivate ööpilvede ning merepinna heleduse uurimusi. Ta oli esimesi satelliidiandmestiku kasutajaid atmosfäärifüüsikas.

Olev Avastel olid väga laialdased rahvusvahelised teadusalased kontaktid. Ta kuulus Rahvusvahelise Meteoroloogia ja Atmosfäärifüüsika Assotsiatsiooni Täitevkomiteesse, Rahvusvahelise Atmosfääri Kõrgemate Kihtide Meteoroloogia ja Füüsika komisjoni. Hea inglise keele oskajana juhtis ta korduvalt Nõukogude Liidu teadusdelegatsioone välismaal.
 
Olev Avastel jätkus jõudu ja aega ka Tartu purjespordi presiidiumi juhtimiseks, regattidel kohtunikuna tegutsemiseks, aimeartiklite kirjutamiseks.
 
Olev Avaste suri 18. juulil 1991 Tartus, maetud Tartus Raadi kalmistule.

Tunnustused
1977 Nõukogude Eesti preemia
1981 Tööpunalipu orden
1985 Eesti NSV riiklik preemia

Viited

Välislingid
Olev Avaste lühielulugu koos fotoga

Eesti füüsikud
Eesti geofüüsikud
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1933
Surnud 1991