joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Väino Laes

Väino Laes (sündinud 26. septembril 1951 Jõhvis) on eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 1970 Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa Keskkooli ja aastal 1974 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Ta töötas aastatel 1974–1978 Tallinnfilmis lavastaja assistendina, 1978–1989 Rakvere Teatris, 1989–1995 Draamateatris, aastast 1995 Vanalinnastuudios ja seejärel Vana Baskini Teatris.

Rolle
Ta on mänginud filmides "Karoliine hõbelõng" (1984), "Äratus" (1989), "Sügis" (1990) ja "See kadunud tee" (1990) (kõik Tallinnfilmi filmid); lühimängufilmis "Distants" (2012); samuti telelavastustes "Ametialased suhted" (1981) ja "Trimalhio pidu" (1996).
 1974 Shakespeare "Suveöö unenägu" (Nick Bottom)
 1974 August Kitzberg "Libahunt" (Tammaru peremees)
 1979 August Kitzberg/Osvald Tooming "Veli Henn ja Hennu veli" (Henn)
 1979 Anton Tšehhov "Onu Vanja" (Telegin)
 1981 Aleksis Kivi/Veijo Meri/Indrek Kaber "Suvisteöö kevadlõkete põledes" (Aleksis Stenvall)
 1981 Maurice Maeterlinck "Püha Antoniuse imetegu" (Püha Antonius)
 1982 Boriss Ahmatov "Jeannette" (Durand Lassard)
 1987 Toomas Suuman "Õhtu apteekriga" (Oskar Luts)
 1988 August Mälk/Andres Särev "Õitsev meri" (Turja Laas)
 1988 Nikolai Erdman "Enesetapja" (Podukolnikov)
 1990 David Wood "Lobasuu ja pingviin" (Maestro)
 1990 Hugo Raudsepp "Mikumärdi" (Seeliohw)
 1991 Leo Fall "Lõbus talupoeg" (Lindoberer)
 1992 Anton Tšehhov "Ivanov" (Borkin)
 1992 Michael Frayn "Lavalised segadused" (Lavameister)
 1993 Ilpo Tiihonen "Reearuu" (Isa, Naxi ja Pasi)
 1994 Harold Pinter "Petmine" (Kelner)
 1996 Norm Foster "Valed" (Rudy)
 1996 Oskar Luts/Toomas Kall "Tagahoovis" (Trei)
 1997 Garson Kanin "Eile sündinud" (Harry Brock)

Isiklikku
Tema elukaaslane on Erika Kaljusaar.

Kirjandus 
Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1951
Jaunpils

Jaunpils on küla (lielciems) Lätis Tukumsi piirkonnas, Jaunpilsi valla halduskeskus. 

Asulas on apteek, keskkool ja raamatukogu. Külas asuvad Jaunpilsi ja Vidusskola bussipeatused.

Asulas on endine Jaunpilsi mõisa (Neuenburg) peahoone Jaunpilsi loss. Lossi püstitas 1301. aastal kindlusena Gottfried von Roga. 15. sajandil lisati torn. 

17. sajandil ehitati kindlus ümber mõisa härrastemajaks ja lisati kolmas korrus. 1905. aastal põletati loss maha, aga järgmisel aastal taastati see arhitekt Wilhelm Bockslaffi juhtimisel. Tänapäeval on lossis hotell. Aastail 2009–2021 kuulus küla Jaunpilsi piirkonda, olles selle halduskeskuseks.

Külas kasvavad tammed ümbermõõduga 4.71 m, 4.18 m, 5.74 m, 4.5 m ja 5.15 m ning pärn ümbermõõduga 5,02 m ja künnapuu ümbermõõduga  4.22 m on looduskaitse all. 

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Jaunpilsi loss, Jaunpilsi ordulinnus, Jaunpilsi lossi kindlustised ja park, Jaunpilsi kirik, selle kantsel, altar ning maal "Madonna lapsega",  Jaunpilsi vesiveski ja Jaunpilsi Võllamäe linnamägi. Kohaliku kaitse all on Jaunpilsi Põrgumäe hiiepaik.

Piirkonna üldplaneeringus on ära märgitud veel mitmed objektid, mida soovitakse säilitada: 1940. aastal valminud Jaunpilsi piimatööstuse hoone, aastal 1938 valminud Jaunpilsi keskkooli hoone, vana Jaunpilsi kooli hoone, Jaunpilsi luteri kiriku kell, Jaunpilsi tuuliku varemed, Jaunpilsi lossi tuulelipp aastast 1646, Jaunpilsi lossi pargi sild aastast 1905, Jaunpilsi mõisa parunite kabel aastast 1856, Jaunpilsi mõisa laut, küün, teenijate maja,  tootmishooned,  Jaunpilsis asuv Rootsi müür, Jaunpilsi postkontor-tarbijate seltsi maja ja Jaunpilsi põllukivid.

Aastal 2015 oli külas 961 elanikku, aastal 2017 oli elanikke 928, aastal 2020 aga 799.

Vaata ka
Jaunpilsi kihelkond

Viited 

Tukumsi piirkonna külad
Püütonlased

Püütonlased (Pythonidae) on madude sugukond.

Klassifikatsioon

Püütonlaste sugukonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoperekonnad:
Antaresia Wells & Wellington, 1984
Apodora Kluge, 1993
Aspidites Peters, 1877 – mustpeapüüton
Bothrochilus Fitzinger, 1843 – rõngaspüüton
Liasis Gray, 1842 – ametüstpüüton
Malayopython Reynolds, Niemiller & Revell, 2014
Morelia Cope, 1861  – rombpüüton
Python Cope, 1861 – püüton 
 Simalia Gray, 1849.

Levila

Püütonlased on Euroopa aladel teada alates Miotseenist ja arvatavasti Hilis-Eotseenist.

Need maod elavad tänapäeval Indias, Aasias, Aafrikas ja Austraalias.

Püütonlaste sugukonna maod on kägistajamaod ja  saakloomadele võib ohtlikuks saada mitte hammustus vaid nende haardesse sattumine, mil maod püüavad looma surmata kehakeerdudega kägistamise läbi.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
Sissekanne roomajate andmebaas-is
Sissekanne uBio-s
Sissekanne saidil Wikispecies
  
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Pythonidae seisuga 05.06.2014.
Hispaania avang

Hispaania avang (hispaania Ruy Lopez) on maleavang, mis algab:

1. e4 e5
2. Rf3 Rc6
3. Ob5

Avang sai oma nime 16. sajandi hispaania preestri Ruy López de Segura järgi.

See on üks kõige populaarsemaid maleavanguid.

Maleteooria
Ruth Maier

Ruth Maier (10. november 1920 Viin – 1. detsember 1942 Oświęcimi koonduslaager) oli juudi päritolu Austria naisterahvas, kes pidas aastatel 1933–1938 Austrias ja aastatel 1939–1942 Norras päevikut, olles nõndanimetatud Norra Anne Frank. Tema päevik avaldati 2007. aastal.

Tema isa Ludwig Maier oli filosoofiadoktor, polüglott ja töötas kõrgel kohal Austria posti- ja telegraafiteenistuses. Isa suri 1933. aastal erüsiipeli tõttu.

Ruthi noorem õde Judith põgenes Suurbritanniasse. Ruth pääses tänu isa tutvustele Norrasse, kuhu ta saabus 30. jaanuaril 1939. Ta elas mõnda aega norra perekonnas, õppis ära norra keele ja sooritas edukalt eksamid, mis andsid talle õiguse astuda ülikooli. Ta sai sõbraks tulevase luuletaja Gunvor Hofmoga. Ta oli ka modelliks Gustav Vigelandi skulptuurile, mis kujutab Ruthi ateljeesse sisseastujast ehmudes oma alasti keha katmas.

1942. aasta sügisel elas ta Oslos üüritoas, kus ta 26. novembril arreteeriti ja samal päeval ära viidi. 1. detsembril saabus ta Oświęcimi, kus ta juhiti otse gaasikambrisse.

Sõber Gunvor Hofmo säilitas Ruthi päevikud ja kirjavahetuse. 1953. aastal püüdis ta neid avaldada, kuid see ei õnnestunud. Pärast Hofmo surma 1995. aastal leidis tema asjade hulgast Ruthi kirjutised Jan Erik Vold, kes need toimetas ja 2007. aastal avaldas. 2009. aastal tõlgiti raamat inglise keelde.

Sündinud 1920
Surnud 1942
Milzkalne

Milzkalne (vanasti ka Šlokenbeka) on küla (lielciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Smārde vallas.  Nimi tuleb lähedal asuvast 119 m. kõrgusest Milzkalnsi mäest. 

Külas asuvad Dzirnavase ja Milzkalne bussipeatused.. Seal asub ka raamatukogu. Külast idas asub Milzkalne kalmistu.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Šlokenbeka mõisa hoonetekompleks (tõllakuurid, häärber, aidad, keskaegse müüri lõigud ja väravatornid), Šlokenbeka veski ait, Šlokenbeka vasallilinnus ja hiiepaik Milzkalne kirikumägi. Kohaliku kaitse all on Šlokenbeka vesiveski, Šlokenbeka veski kõrts ja hiiepaik Sēravoti Terviseallikas.

Aastal 2001 rajati vesiveski juurde kolme turbiiniga väike hüdroelektrijaam. Aastail 2009–2021 kuulus küla Engure piirkonda.

Šlokenbeka mõis on keskaegne kindlusmõis, mis rajati 15. sajandil. 17. sajandil ehitati mõis ümber ja lisati tornid. 1841–1845 ehitati põhjamüüri äärde uus peahoone. Tänapäeval asub mõisas Läti Teedemuuseum.

Külas kasvav Šlokenbeka hobukastan on looduskaitse all.

Aastal 2011 oli külas 689 elanikku, aastal 2015 aga 532 elanikku. Aastal 2020 oli elanikke 373.

Viited

Tukumsi piirkonna külad
Ilumark

Ilumark, ka suveniirmark, on postmargiga sarnanev postimaksulise väärtuseta väiketrükis, mis on mõeldud postisaadetisele kleepimiseks, andmaks edasi mingit sõnumit ja kaunistamaks postisaadetist.

Eestis on ilumarke välja andnud näiteks Eesti Piibliselts jõuludeks, teisel ärkamisajal Eesti Muinsuskaitse Selts jõuludeks, Eesti Vabadussõja mälestusmärkide taastamise heaks, Eesti Rahva Muuseumi taastamise heaks Raadil (1989), Eesti lipu päevaks (1989), esimesest üldlaulupeost 120 aasta möödumise puhul (1989), Jakob Hurda sünnist 150 aasta möödumise puhul (1989), Vabariigi Presidendi Konstantin Pätsi põrmu ümbermatmise puhul (1990), Tartu rahu 70. aastapäeva puhul (1990), Eesti Kongressi kokkutulemise puhul 11.–12. märtsil 1990, emadepäevaks 1991 jne.

Viited

Post
Mooni tänav

Mooni tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Mooni ja Lille allasumites. Mooni tänav algab Paldiski maanteelt ja lõpeb Muti tänaval. Mooni tänav ristub järgmiste tänavatega: Kasvu tänav, Kullerkupu tänav, Endla tänav, Koskla tänav, Meleka tänav, Mehaanika tänav, Tihase tänav, Välja tänav, Tedre tänav, Kuldnoka tänav, Räägu tänav, Linnu tee.

Mooni tänav on ligikaudu 2230 meetri pikkune. Oma põhiosas (alates Endla tänavast) on Mooni tänav paralleelne Sõpruse puiestee ja Mustamäe teega.

Tänava nimed ja ajalugu
Mooni tänav kujunes mitmes etapis ning tänavaosad kandsid varem erinevaid nimesid. 27. augustil 1930. aastal anti praeguse Mooni tänava Paldiski maantee ja Endla tänava vahelisele lõigule Astri tänava nimi ning Mehaanika ja Räägu tänava vahelisele lõigule Juure tänava nimi. 15. mail 1935 nimetati neid kahte lõiku ühendav tee Mooni tänavaks. 24. mail 1939 liideti Astri ja Juure tänav Mooni tänavaga. Tänava pikendamisel liideti Mooni tänavaga 27. oktoobril 1939 osa Sääse tänavast.

4. juunil 2008 eraldati Mooni tänavast Mustamäe linnaosa Sääse asumisse jäänud osa ja moodustati sellest Kiili tänav.

Viited

Kristiine linnaosa tänavad
Aivar Kivisiv

Aivar Kivisiv (sündinud 26. detsembril 1963) on väikeettevõtja ja kirjanik. Ta on kaitseliitlane ja kuulub Toompea malevkonda.
Alates aprillist 1995 on ta Isamaa ja Res Publica Liidu liige. Augustis 2012 lõi ta Kivisivicum OÜ.

2005 oli ta Kesklinna linnaosa linnavarakomisjoni liige. Ta oli 2015–2017 Kesklinna halduskogu liige.

13. mail 2017 kandideeris ta IRLi eestseisusse, ei osutunud valituks.

Kivisiv on kandideerinud 2002. aasta kohalike omavalitsuste valimistel Käina vallavolikokku ja sai 3 häält.  2005., 2009., 2013. ja 2017. aasta kohalike omavalitsuste valimistel kandideeris ta Tallinna linnavolikokku ja sai vastavalt 18, 8, 22 ja 16 häält.

Tunnustus
Eesti Endiste Metsavendade Liit andis talle 2018. aastal teenetemedali nr 28.

Teoseid
2012 "Kolmas Vabadussõda" (ISBN 9789949306671)
2020 "Tallinna Vangla 2025–2026. Vastasseis" (kahasse Andrus Kõrega; ISBN 9789949016143)

Publikatsioone
IRL-i liige: minu erakond on kaaperdatud!, Delfi, 10. jaanuar 2012
Kas meid ootab ees lõputu õudus või õudne lõpp?, Delfi, 27. aprill 2012
Tolerantsus kui vaenamise vorm ja relv põhiväärtuste lõhkumiseks, Sirp, 3. mai 2013
Kõigest saab Ukraina. Intervjuu Olena Stepovaga, Maailma Vaade nr 26
Kas sõda tuleb? Meie Maa, 12. aprill 2017
Koroonasurmad või koroona vastu võitlemisest tingitud surmad, Õhtuleht, 21. aprill 2020
PÄEVA TEEMA | Aivar Kivisiv: praegu loodavast kolmikliidust sõltub Eesti Vabariigi säilimine, 1. juuli 2022

Viited

Välislingid

Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Eesti ettevõtjad
Sündinud 1963
Walter Lippmann

Walter Lippmann (23 september 1889 New York, Ameerika Ühendriigid – 14 detsember 1974 New York, Ameerika Ühendriigid) oli ameerika ajakirjanik, poliitikakommentaator ja mitmete presidentide nõunik. Tema võttis sotsiaalteadustes kasutusele stereotüübi mõiste. Lippmann on kahekordne Pulitzeri preemia laureaat (1958 ja 1962).

Kirjandus
Public opinion. New York: Harcourt, Brace, 1922.

Sündinud 1889
Surnud 1974
Ameerika Ühendriikide ajakirjanikud
Nastik (perekond)

Nastik (Natrix) on  maoperekond.

Klassifikatsioon

Nastikute perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid<ref>Natrix, veebiversioon (vaadatud 28.09.2013) (inglise keeles)</ref>:
 Natrix maura LINNAEUS, 1758 – rästiknastik 
 Natrix natrix LINNAEUS, 1758 – harilik nastik 
 Natrix tessellata LAURENTI, 1768 – veenastik. 

Hariliku nastiku alamliiki Natrix natrix astreptophora peetakse nüüd eraldi liigiks Natrix astreptophora. 

Väljasurnud liigid
Nastiku perekonna väljasurnud liigid:
 †Natrix longivertebrata Szyndlar, 1984
 †Natrix merkurensis Ivanov, 2002
 †Natrix mlynarskii Rage, 1988
 †Natrix sansaniensis (Lartet, 1851).

Sigimiskäitumine
 Paaritumine 

Uurijate meelest toimub, looduslikes oludes, nastikute perekonda liigitatud madude käitumises paaritumisperioodil eriline isaste madude võitlus suguküpse emasega paaritumisõiguse üle. Kuni 20 isast vallutavad emase, elades tema seljas ning proovides tema liigitusi aimata ja järele teha, ning proovivad tõkestata rivaalide paaritumist temaga. Üsna ruttu peale seda kui ühel isasel õnnestub kopulatsiooni alustamine roomab emane koos temaga madude kuhja alt välja. Nii kuis ülejäänud isased suudavad märgata emase puuduolekut roomavad ärritunult ringi ja püüavad paaritumisakti sooritada esimese ettejuhtuva maoga olgu ta samast soost või teisest liigist. Eemale tõmbunud maopaarike aga toimetab vaikselt edasi ning üksnes isase sabaliigutused indikeerivad, et paarike on arvatavasti elus.

 Viited 

 Välislingid 

 Joseph Nicolas Laurenti,Specimen medicum, exhibens synopsin reptilium emendatam cum experimentis circa venena et antidota reptilium austriacorum'', Vienna Joan Thomae, 1768 OpenLibrary raamatu veebiversioon (vaadatud 28.09.2013) (ladina keeles)
Sissekanne ADW-s
Sissekanne CoL-is
Sissekanne Fauna Europaea-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne uBio-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Natrix seisuga 06.06.2014.

Colubridae
Višķi

Višķi (latgali keeles Vyški) on asula Lätis Daugavpilsi piirkonnas Višķi vallas. 

19. sajandil oli alev, seal oli suur juudi kogukond. Ühe versiooni kohaselt on Višķis sündinud Venemaa Keisririigi valitsejanna Katariina I. 

Asulas on katoliiklaste kirik.

Läti külad
Daugavpilsi piirkond
Kalkūni

Kalkūni on asula Lätis, Daugavpilsi piirkonnas, Daugavpils-Vilniuse raudtee ääres. Kalkūni valla halduskeskus. Asulas asub Kalkūni mõisa (Kalkuhnen) süda. Peahoone laskis aastail 1890–1892 ehitada August von Oettingen Wilhelm Neumanni projekti järgi. Alates 1945. aastast on mõisas lastekodu.

Läti külad
Daugavpilsi piirkond
Svente

Svente on asula Lätis Leedu piiri lähedal, Daugavpilsi piirkonnas. Svente valla halduskeskus. Sventes on Jaunsvente mõisa (Swenten) süda, keskkool, kirik, sidejaoskond ja Teise maailmasõja aegse sõjatehnika muuseum.
Üks eksponaatidest on tank Poola seriaalist "Neli tankisti ja koer". 

Läti külad
Daugavpilsi piirkond
Asare

Asare on asula Lätis Aknīste piirkonnas. Asare valla halduskeskus. Asub 12 km kaugusel Aknīstest. Asulas asuvad raamatukogu, põhikool, kirik, Asare mõisa (Assern) süda.

Läti külad
Gārsene

Gārsene on asula Lätis Aknīste piirkonnas, Gārsene valla halduskeskus. 

Asulas asuvad kultuurimaja, raamatukogu, kirik ja Gārsene mõisa (Garssen) süda.
Gotthard Kettler, Kuramaa hertsog, andis Gārsene maad 1583. aastal von Budbergidele. 

Uusgooti stiilis mõisa peahoone püstitati 1856. aastal, 1885. aastal lisati ühekorruseline tiibhoone. 1939. aastal ehitati hoone arhitekt Vassiljevi projekti järgi kooliks ümber. Mõisa peahoones asuvad praegu põhikool ja Budbergide suguvõsa tutvustav muuseum. Säilinud on ka park ja arvukad kõrvalhooned.

Läti külad
Słabodka

Słabodka (transkribeerituna Slabodka, valgevene keeles Слабо́дка, leedu keeles Slabada, poola keeles Słobódka, on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Viciebski oblasti Brasłaŭ rajoonis, Słabodka külanõukogu halduskeskus. Asub Brasłaŭ järvestikus. Aastal 1999 oli asulas 1113 elanikku, aastal 2009 oli elanikke aga 783.

Esimest korda mainitakse aastal 1618, 1648. aastal mainitakse juba kui alevit. 1903. aastal ehitati katoliku kirik. Esimese maailmasõja ajal ehitati kitsarööpmeline raudtee, mis teenindas reisijaid 1960. aastani.

Kuni 1917. aastani oli Słabodka Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nõukogude Liidu koosseisu. 1939. aastal kaotas Słabodka ka alevi staatuse.

Pilte

Viited

Välislingid 
Küla Valgevene fotoentsüklopeedias

Valgevene asulad
Brasłaŭ rajoon
Vecumnieki

Vecumnieki on asula Lätis, Vecumnieki piirkonna halduskeskus. Seal asub samanimeline raudteejaam Jelgava–Krustpilsi raudteeliinil. Asula endine nimi oli Vecmuiža (saksa keeles Neugut). Asulas on keskkool, muusikakool, raamatukogu, katoliku kabel ja luteri kirik.

Vecumniekis on sündinud Ainārs Kovals, läti odaviskaja, ja Ingmārs Līdaka, läti zooloog.

Läti külad
George Gaskell

George Gaskell on briti sotsiaalpsühholoogiaprofessor Londoni majanduskoolis (LSE). Tema uurimistöö on keskendunud ühiskondlike nähtuste psühholoogiale, tema olulisemateks uurimisvaldkondadeks on sotsiaalsed representatsioonid ja avalikkuse hoiakud biotehnoloogia suhtes.

Teosed 
 Biotechnology 1996-2000: The years of controversy (toimetanud koos Martin Baueriga). London: Science Museum Press, 2001.
 Biotechnology: the making of a global controversy (toimetanud koos Martin Baueriga). Cambridge University Press, 2002.
 The Cambridge handbook of social representations (toimetanud koos Gordon Sammuti, Eleni Andreouli, ja Jaan Valsineriga). Cambridge University Press, 2015.
Genomics and society: legal, ethical and social dimensions. (toimetanud koos Martin Baueriga). London, Earthscan, 2006.
Pesquisa qualitativa con texto, imagem e som (Petropolis Brazil, Editora VOZES, 2002, toimetanud koos Martin Baueriga)
Qualitative researching with text, image and sound (toimetanud koos Martin Baueriga). London: Sage, 2000. 
Societal Psychology (toimetanud koos Hilde Himmeltweitiga). Newbury Park, CA: Sage, 1990.
The Role of Plurality and Context in Social Values (koos Stavroula Tsirogianniga). Journal for the theory of social behaviour, 41 (4)., 2011, lk. 441-465.
The Social Psychological Study of Widespread Beliefs (toimetanud koos Colin Fraseriga). Oxford University Press, 1990.

Välislingid

Gaskelli kodulehekülg LSEs

Suurbritannia teadlased
Sünniaeg puudub
Suurbritannia psühholoogid
Baltic Kristina

Baltic Kristina oli Eesti Merelaevanduse parvlaev, mis sõitis aastail 1997–2000 liinil Tallinn–Stockholm Estline'i ja aastail 2001-2002 Tallinki kaubamärgi all. 

2002. aastal müüdi laev Riia Vabasadamale. Aastail 2002–2005 sõitis Baltic Kristina Baltic Juras Linija kaubamärgi all sõitis liinil Riia–Stockholm.

Eesti reisilaevad
Enn Nõmmik

Enn Nõmmik (sündinud 1. juulil 1962 Viljandis) on eesti näitleja.

Ta on lõpetanud 1980. aastal Viljandi 5. Keskkooli ja 1984. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Aastatel 1984–2003 töötas Eesti Draamateatris näitlejana.

Rollid

Teatris
 1983 Jaan Kruusvall "Pilvede värvid" (Ants)
 1984 Tammsaare / Mikk Mikiver "Armastus ja surm" (Indrek)
 1985 Mats Traat "Pommeri aed" (Karl)
 1987 Jaan Kruusvall "Vaikuse vallamaja" (Edgar Vahtramäe)
 1989 Bernard Kangro "Merre vajunud saar" (Matt)
 1990 Hugo Raudsepp "Mikumärdi" (Juhan)
 1990 Moliere "Kodanlasest aadlimees" (Vehklemisõpetaja)
 1991 Madis Kõiv "Kokkusaamine" (1991)
 1992 Eduard Vilde "Tabamata ime" (doktor Vaik)
 1993 Robert Thomas "Mõrtsukas Freddy" (Raoke)
 1993 Lars Norén "Ja anna meile varjud" (Shane)
 1994 Eugene O'Neill "Pikk päevatee kaob öösse" (Edmund Tyrone)
 1995 Shakespeare "Pööriöö unenägu" (Flute)
 1996 Shakespeare "Eksituste komöödia" (Kaupmees)
 1996 Tony Kushner "Inglid Ameerikas" (Rabi ja Prior I)
 1997 Charles Dickens / David Edgar "Nicholas Nickleby elu ja seiklused" (härra Mantalini, Ned Cheeryble jt)

Filmides
 1991 "Rist" (mängufilm)
 1993 "Tallinn pimeduses" (mängufilm) – Kullaauto juht
 2010 "Lumekuninganna" (mängufilm)
 2012 "Süvahavva" (teleseriaal) – Kevini isa

Isiklikku 
Ta abiellus 1. aprillil 2002 näitleja Elina Reinoldiga. Nende abielu registreeriti Ridala kirikus; neil on kaks poega. 

Enn Nõmmik tegeleb alpinismiga.

Viited

Kirjandus 
 Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000.

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1962
Marina Tsvetajeva

Marina Tsvetajeva (vene keeles Марина Ивановна Цветаева; 26. september / 8. oktoober 1892 Moskva – 31. august 1941 Jelabuga) oli vene luuletaja ja tõlkija.

Aastatel 1922–1939 elas ta välismaal, põhiliselt Prantsusmaal.

Vene luuletajad
Sündinud 1892
Surnud 1941
Mežotne

Mežotne on asula Lätis, Bauska piirkonnas, Lielupe jõe vasakul kaldal. Mežotne valla halduskeskus. Esimest korda mainitakse 1219. aastal. Asulas asuvad Mežotne mõisa (Mesothen) süda, põhikool. Jõe teisel kaldal on kunagise Mežotne muinaslinnuse ja ordulinnuse ase. Aastal 2004 oli külas 359 elanikku.

Mežotne linnamägi (castrum Mesiothe) oli semgalite Upmale maakonna keskne linnus. Alates aastast 1219. oli seal ristisõdijate garnison, mis ei suutnud aga linnust naabermaakonna sõjaretke eest kaitsta. 1220. aastal suundus Mežotne vastu 8000-meheline vägi, mis vallutas linnuse ja sellest ajast peale oli Upmale kristlik piirkond. 1321. aastal rajas ordu sinna kindluse, mille leedulased 1346. aastal hävitasid.

Klassitsistlikus stiilis mõis rajati aastail 1798–1802 Charlotte von Lievenile, Giacomo Quarenghi ja Johann  Gottfried Adam Berlitzi projekti põhjal. Tänapäeval on mõisas hotell.

Viited 

Läti külad
Saulaine

Saulaine on asula Lätis Rundāle piirkonnas Rundāle vallas.  

Esimest korda on seda mainitud aastal 1469.  

Asulas asub Kaucminde mõisa (Kautzmünde) süda. Mõis rajati 1780. aasta paiku klassitsistlikus stiilis, S. Jenseni projekti põhjal. 

Läti külad
Kilpsabalased

Kilpsabalased (Uropeltidae) on madude sugukond.

Klassifikatsioon

Kilpsabalaste sugukonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoperekonnad<ref>Peter Uetz & Jakob Hallermann, Uropeltidae Roomajate andmebaas veebiversioon (vaadatud 16.11.2013) (inglise keeles)</ref>:Brachyophidium Wall, 1921Melanophidium Günther, 1864Platyplectrurus Günther, 1868Plectrurus Duméril, 1851Pseudotyphlops Schlegel, 1839Rhinophis Hemprich, 1820Teretrurus Beddome, 1886Uropeltis Cuvier, 1829 – kilpsaba.

Levila

Nad elavad valdavalt Indias ja Sri Lankal.

Kirjeldus

Kilpsabalasi loetakse väikesteks madudeks, kelle pikkuseks mõõdetakse 20–70 cm. 
Neile on iseloomulik väike koonusekujuline pea ja terav ninamik ning järsult ja viltuselt lõppev saba.

Nende silinderjas keha võib olla nii musta, kollast kui ka punast värvi. 

Eluviis
Kilpsabalased on hästi kohanenud, valdavalt kaevava eluviisiga maismaaloomad. Nad võivad elada kuni 1 meetri sügavusel niiskes metsapinnases ja kuni 2500 m kõrgusel mägedes.

Sigimine
Kilpsabalaste sugulise sigimise vormiks on ovipaaria – kõik suguküpsed emased maod on munaspoegijad.

Toitumine
Kilpsabalased toituvad vihmaussidest ja teistest selgrootutest. 

 Viited 

 Välislingid 

Sissekanne ADW-s
Sissekanne CoL-is
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
Sissekanne roomajate andmebaasis 
Sissekanne saidil Wikispecies
Jennifer C.Olori, Christopher J.Bell,Comparative Skull Morphology of Uropeltid Snakes (Alethinophidia: Uropeltidae) with Special Reference to Disarticulated Elements and Variation'', PLoS ONE 7(3): e32450, doi:10.1371/journal.pone.0032450, Veebiversioon (vaadatud 30.09.2013) (inglise keeles)

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Uropeltidae seisuga 15.11.2013.
Kim Peek

Kim Peek (sünninimi Laurence Kim Peek; 11. november 1951  
Salt Lake City, Utah – 19. detsember 2009) oli ameerika savant (tuntud kui "megasavant"), kelle aju oli uurimisobjektiks mitmetele ajuteadlastele.

Elulugu 

Kim Peek sündis 1951. aastal. Kim ei õppinud kuni neljanda eluaastani kõndima, ja kui ta millestki aru ei saanud (mida juhtus tihti), läks ta endast täiesti välja. 

Arstid, kes tal lapsepõlves vaimse puude diagnoosisid, olid soovitanud ta vaimuhaiglasse panna. See aga leidis vastupanu eelkõige Peeki isa Fran'i poolt, kes oli tähele pannud, et pojal on väga eriline mälu. Kim olevat juba kolmeselt küsinud vanemate käest, mida tähendab sõna confidential, ja enne, kui nemad vastata jõudsid, jõudnud selle sõnaraamatust järele vaadata.

Kuueselt soovitati talle lobotoomiat, "ravimaks" tema lakkamatuid värinaid, nihelemist ja edasi-tagasi kõndimist. Haridusega polnud paremad lood – kui Kim seitsmeselt kooli läks, saadeti ta koolitunnist seitse minutit hiljem kui "kontrollimatu" minema. Pärast seda käisid tal kodus kaks korda nädalas à 45 minutit juhendajad.

Peeki mälu peetakse erakordseimaks dokumenteeritud mäluks. Ta teadis peast entsüklopeedilisi fakte ajaloost, kirjandusest, geograafiast, spordist, muusikast ja aastaarve. Pärast raamatu läbilugemist suutis ta seda sõna-sõnalt meenutada. Oma elu jooksul luges ta läbi ja teadis pisima detailini peast üle 9000-12 000 raamatu (sh Shakespeare teosed ja Piibel), kulutades väidetavalt igale leheküljele vaid kümme sekundit. Mitmete allikate sõnul suutis ta samaaegselt kahte lehekülge lugeda, kumbagi ühe silmaga, samal ajal aru saades ja kõike perfektselt mäletades.  

Peekil oli probleeme motoorikaga ja ta vajas ööpäevaringset hooldamist. Ta ei tulnud toime väga lihtsate asjadega, näiteks riietumisega. 

Kim Peekil oli suurenenud pea (makrotsefaalia). Teadlaste sõnul puudus Peekil mõhnkeha ja väikeaju oli kahjustatud. Hilisemad testid näitasid, et tema suuraju poolkerad ei olnud vasakuks ja paremaks pooleks eraldunud.  

Tõenäoliselt põdes ta savanti sündroomi, kuid mitte autismispektri häireid. 

Kim Peek suri 2009. aasta detsembris 58-aastasena infarkti.

Mälestuse jäädvustamine
Peeki lugu inspireeris teda intervjueerinud Barry Marrow'd. Tema filmistsenaariumi põhjal valmis 1988. aastal film "Vihmamees", milles peaosa mängis Dustin Hoffman.

Viited

Veebiallikad
 Ed Pilkington , The real Rain Man dies of heart attack in home town of Salt Lake City, aged 58.], The Guardian, 22. detsember 2009 
 [http://www.focus.de/gesundheit/ratgeber/gehirn/tid-12850/inselbegabung-der-mega-savant-kim-peek-1951-bis-2009-salt-lake-city-usa_aid_355177.html Der Mega-Savant: Kim Peek (1951 bis 2009, Salt Lake City/USA)

Sündinud 1951
Surnud 2009
Martin Bauer

Martin W. Bauer on Šveitsi päritolu briti sotsiaalpsühholoogiaprofessor ja metodoloogiainstituudi juhataja Londoni Majanduskoolis (LSE). Tema uurimistöö põhisuundadeks on avaliku arvamuse dünaamika ning hoiakud ja  sotsiaalsed representatsioonid teadusest ja tehnoloogiast, põhjalikumalt on ta uurinud avalikkuse reaktsioone uuematele arengutele geenitehnoloogias ja biotehnoloogias.

Teosed 
Beyond Rationality: Resistance and the Practice of Rationality (toimetanud koos Rom Harré ja Carl Jenseniga).  Cambridge Scholars, 2013.
Biotechnology 1996-2000: The years of controversy (toimetanud koos George Gaskelliga). London: Science Museum Press, 2001.
 Culture of Science: How the Public Relates to Science Across the Globe. (toimetanud koos Rajesh Shukla ja Nick Allumiga) London: Routledge, 2012
Genomics and society: legal, ethical and social dimensions. (toimetanud koos [[George Gaskelliga). London, Earthscan, 2006.
Journalism, science and society: science communication between news and public relations. (toimetanud koos Massimiano Bucchiga). London: Routledge, 2008.
Pesquisa qualitativa con texto, imagem e som (Petropolis Brazil, Editora VOZES, 2002, toimetanud koos George Gaskelliga)
Qualitative researching with text, image and sound (toimetanud koos George Gaskelliga). London: Sage, 2000.
Science culture and its indicators. Väljaandes: Science communication in the world: practices, theories and trends. Springer (toimetanud Bernard Schiele, Michel Claessens ja Shunke Shi), New York, 2012.
Social Psychology of Communication (toimetanud koos Derek Hooki ja Bradley Franksiga). Palgrave Macmillan, 2011.

Välislingid

Baueri kodulehekülg LSEs

Suurbritannia psühholoogid
Brukna

Brukna on asula Lätis Bauska piirkonnas Dāviņi vallas. Asub Iecava jõe kaldal. Asulas asub Brukna mõis (Brucken).

Mõis kuulus Korffide suguvõsale. Klassitsistlikus stiilis hoone ehitati 18. sajandi teisel poolel, 19. sajandi algul tehti suuri ümberehitusi. Vahepeal oli mõisas kool, aga 2001. aastast kuulub narkomaanide rehabiliteerimise ühingule. 2011. aastal võttis ühing ette mõisa renoveerimise. Lisaks peahoonele on säilinud mitmed väärtuslikud kõrvalhooned. Mõisa pargis asub Brukna linnamägi, küla kalmistul on Korffide suguvõsa kabel.

Läti külad
Pilsrundāle

Pilsrundāle (ka  lühendatult Rundāle) on asula Lätis Bauska piirkonnas, Rundāle valla ja endise Rundāle piirkonna keskus. Esimest korda mainitud 1280. aastal,  Asulas asub Rundāle loss (Ruhenthal). Lisaks asuvad seal postkontor, raamatukogu, keskkool, apteek.

Läti külad
Bauska piirkond
Zaļenieki

Zaļenieki on asula Lätis Jelgava piirkonnas. Zaļenieki valla halduskeskus. Esimest korda on seda mainitud aastal 1541. Asulas asub Zaļenieki mõisa (Grünhof) keskus. Zaļeniekis on põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu.

Mõisa peahoone on üks selle piirkonna varasemaid klassitsistlikus stiilis hooneid. Zaļenieki oli üks varasemaid ordu mõisasid selles piirkonnas. Ernst Johann von Biron tellis 1766. aastal arhitekt Bartolomeo Rastrellilt mõisale projekti, aga arhitekti surma tõttu jäi see tal lõpetamata. 1768. aastal alanud ehitustööd lõppesid 1775. aastal, tööde lõpetamist juhatas Rastrelli assistent, taanlasest arhitekt Severin Jensen. Rastrelli mõjul on mõisa juures siiski märgata veel paljusid barokseid elemente.

Mõis vahetas korduvalt omanikke. See on kuulunud Alexander von Württembergile, Alexis von Schepingile, Alexandra Lievenile, Karl Theodor von Medemile. Aastast 1920 tegutseb mõisa peahoones kool.

Mõisa juures on 27,7 ha suurune park. Kolmekümnest kõrvalhoonest on paljud tänapäevani säilinud.

Välislingid 
Zaļenieki mõis

Läti külad
Katrin Kumpan

Katrin Kumpan (aastatel 1970–1986 Katrin Sang; sündinud 4. juulil 1947 Pärnus) on eesti endine näitleja ja kultuuritöötaja.

Ta lõpetas 1965. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri.

Pärast keskkooli lõpetamist töötas ta aastatel 1965–1967 Kihnus kooliõpetajana. Pärast kõrgkooli lõpetamist töötas ta aastatel 1972–1992 teatris Estonia. 

Ta on juhendanud aastast 1979 Kihnu folklooriansamblit Kihnumua ja pärast teatris töötamist on olnud kuni 2001. aastani Kihnu rahvamaja juhataja.

Rolle

Film
1970 "Valge laev" (Linda Päri)

Teater
1972 Hugo Raudsepp "Mikumärdi" (Mimm)
1972 Mitch Leigh "Mees La Manchast" (Aldonza, Dulcinea)
1972 Alexandre Dumas/Ülo Vinter/Ülo Raudmäe "Neli musketäri" (Ketty)
1973 Juri Miljutin "Neiud ärevil" (Darja)
1975 Astrid Lindgren/Ülo Vinter/Ülo Raudmäe "Pipi Pikksukk" (Annika ja preili Rosenblum)
1976 Rudolf Friml/Herbert Stothart "Rose-Marie" (Vanda)
1977 Ülo Vinter "Suvitajad" (Janne)
1979 Burt Bacharach "Tõotused, tõotused ..." (Peggy Olson)
1981 Wolfgang Amadeus Mozart "Teatridirektor" (proua Pfeil)
1982 Pál Ábrahám "Savoy ball" (Tangolita)
1984 John Kander "Kabaree" (preili Kost)
1986 Franz Lehár "Krahv Luxemburg" (Cecilia)
1989 Jerry Bock "Viiuldaja katusel" (Yente)
1991 Oskar Luts/Ülo Vinter "Kevade" (Kiire mammi)
1992 Cole Porter "Suudle mind, Kate" (Hattie)

Tunnustus
1995 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (ansambli Kihnumua juhendamine ja seoses ansambli 30. juubeliga)
1999 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (tulemuslik töö ansambliga Kihnumua)
2002 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Aastatel 1970–1986 oli abielus luuletaja ja kirjandusteadlase Joel Sangaga.

Viited

Kirjandus
"Eesti teatri biograafiline leksikon". Tallinn 2000

Eesti näitlejad
Kihnlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1947
Keskkonnaagentuur

Keskkonnaagentuur (lühend KAUR) on Eesti keskkonnaministeeriumi hallatav riigiasutus, mis loodi 2013. aastal Eesti Meteoroloogia- ja Hüdroloogia Instituudi (EMHI) ja Keskkonnateabe Keskuse tegevuse ümberkorraldamisel. Keskkonnaagentuur tegeleb riikliku keskkonnaseire programmi täitmisega, keskkonnavaldkonna riigisiseste ja rahvusvaheliste aruannete koostamisega, keskkonnaseisundile hinnangute andmisega, elutähtsate teenuste, sh ilmaprognoosi tagamise ning seirejaamade, -vahendite ja -seadmete pidamise ja uuendamisega. 

Keskkonnaagentuur teeb tihedat koostööd teiste riikide keskkonnaseiret teostatavate asutuste ja meteoroloogiateenistustega. Samuti täidab Keskkonnaagentuur riikliku kontaktisiku ülesandeid mitme rahvusvahelise organisatsiooni ja koostööprogrammi juures. 

Keskkonnaagentuuri peakorter asub Tallinnas. 

Keskkonnaagentuuri tegevuse üle teeb järelevalvet keskkonnaminister. Keskkonnaagentuuri tööd juhib direktor. Alates 21. detsembrist 2015 on Keskkonnaagentuuri direktor Taimar Ala.

Ajalugu 

 Keskkonnaagentuur alustas tegevust 1. juunil 2013. 
 Aastatel 2013–2015 oli Keskkonnaagentuuri direktor Jalmar Mandel.
 13. augustil 2020 alustas Keskkonnaagentuur lisaks prognoosi- ja hoiatusteenusele ka Eesti rahvusvahelistel tsiviillennuväljadel ilmavaatlusteenuse osutamist.

Keskkonnaagentuuri osutatavad avalikud e-teenused 

 Jäätmearuandluse infosüsteem (JATS) – Eesti jäätmekäitluse ülevaated
 Metsaregistri avalik teenus – metsaregister
 Loodusvaatluste andmebaas – andmebaas on loodud kõigile loodushuvilistele, et nad saaksid sisestada liikide kohta vaatlusandmeid. Lisaks elavate isendite vaatlustele saab andmebaasi sisestada ka tegevusjälgede (käpajäljed, ekskremendid) ja surnud isendite (nt autolt löögi saanud teeservas lebav rebane) nägemist.
 Veekasutuse infosüsteem – veebiportaali kaudu on võimalik ilma sisse logimata otsida puuraukude andmeid ja hüdrogeoloogiliste tööde teostajate tegevuslubade andmeid.
 Keskkonnaseire Infosüsteem (KESE) – riikliku keskkonnaseire programmi ja sellega seotud keskkonna uuringute-projektide raames kogutud keskkonnaseisundi andmestikku koondav andmekogu.
Riigi Ilmateenistus – teave ilmaprognooside kohta.

Rahvusvaheline koostöö 
Euroopas on Keskkonnaagentuuri üks pikemaajalisi koostööpartnereid olnud Euroopa Keskkonnaamet. Keskkonnaagentuur edastab Eestist kogutud keskkonnaandmeid Euroopa Keskkonnaametile läbi Euroopa keskkonnainfo- ja keskkonnavaatlusvõrgustiku EIONET.

Vastavalt Eesti riigi võetud kohustustele edastab Keskkonnaagentuur Eesti keskkonnaandmed Euroopa Statistikaametile EUROSTAT, ÜRO Keskkonnaprogrammile UNEP ning muudele Euroopa ja rahvusvahelistele institutsioonidele.

Vaata ka
 Riigi Ilmateenistus
 Keskkonnaministeerium
 Keskkonnaamet

Viited

Välislingid 
 Keskkonnaagentuuri koduleht
 Riigi Ilmateenistus
 Euroopa Keskkonnaamet

Keskkonnaministeerium
Eesti asutused
A Theory of Semiotics

"A Theory of Semiotics" ("Semiootika teooria") on Umberto Eco raamat, mis ilmus inglise keeles aastal 1976 kirjastuses Indiana University Press.

Raamatu aluseks olid Eco itaalia keeles kirjutatud raamatud – 1968. aastal ilmunud "La struttura assente: Introduzione alla ricerca semio­logica" ("Puuduv struktuur") ja 1975. aastal ilmunud "Trattato di semiotica generale" (mõlemad ilmunud Milanos kirjastuselt Bompiani).

Raamat "A Theory of Semiotics" on üks semiootika teooria alusteoseid.

Kokkuvõte

Sissejuhatus: Kultuuriloogika poole

0.1. Semiootikateooria konstruktsioon
Raamatu eesmärk on uurida, kas on teoreetiselt võimalik ühtne lähenemine kõigile tähistamise ja kommunikatsiooni nähtustele ja mis oleks selle sotsiaalne funktsioon. See oleks üldine semiootikateooria, mis seletaks  märgifunktsiooni iga juhtumit ühe või mitme koodiga omavahel korreleeritud elementide süsteemide kaudu. Üldsemiootika konstruktsioonis oleks koodide teooria ja märgitootmise teooria. Viimane võtaks arvesse tavalist keelte kasutamist, koodide evolutsiooni, esteetilist kommunikatsiooni, interaktiivse suhtluskäitumise eri tüüpe, märkide kasutamist maailma asjade ja seisundite mainimiseks jne. 

Et raamat teeb selleks alles eeltööd, siis esimesed peatükid olenevad tahes-tahtmata uurimise seisust, mistõttu seal on asju, mis tulevikus jäetakse kõrvale. Tuleb arvestada märgimõistet ja märgitüpoloogia probleemi, et jõuda märgifunktsiooni rangema definitsiooni ja märgitootmise viiside tüpoloogiani. Esimene peatükk püüab eristada märke mittemärkidest ja tõlkida märgi mõiste paindlikumaks märgifunktsiooni mõisteks, mida saab selgitada kooditeooria raames. Tähistamise semiootikast tuleb kooditeooria, märgitootmise semiootikast märgitootmise teooria. See eristus ei vasta langue'i ja parole'i, keelepädevuse ja keelekasutuse, süntaktika (ja semantika) ja pragmaatika eristusele. Raamat püüab need eristused ületada ning visandada kooditeooria, mis arvestab isegi diskursusepädevuse, tekstimoodustuse ning kontekstuaalse ja situatsioonilise ühestamise reegleid, pakkudes semantika, mis lahendab paljud nn pragmaatika probleemid.

Kirjandus
Eco, Umberto 1976. A Theory of Semiotics. Bloomington: Indiana University Press.

Semiootika
Teaduslik kirjandus
Raamatud
Toivo Luhats

Toivo Luhats (sündinud 13. novembril 1938) on eesti rahvapillimängija ja ansamblijuht.

Ta on ansambli Piibar kunstiline juht.

Tunnustus
2003 Valgetähe V klassi teenetemärk
2006 Pärimuskultuuri auhind
2011 Tallinna teenetemärk – muusikalise tegevuse ja rahvakultuuri edendamise eest

Isiklikku
Tema isa oli Elmar Luhats. Toomas Luhats on tema poeg.

Viited

Välislingid
Intervjuu Eesti Raadio saate "Oma ja ehtne" juht Maie Viilupile 20. novembril 1998

Eesti rahvamuusikud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1938
Dunte mõis

Dunte mõis (saksa keeles Ruthern, ka Rutershof, läti keeles Duntes muiža) rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Praegu asub Lätis Limbaži piirkonnas Liepupe vallas Duntes.

Ajalugu
Esimesed teated mõisast pärinevad 1423. aastast. Varaseimad omanikud olid Rosenid. Edasised omanikud olid Aderkasid, Berlinid, Treidenid, Glasenappid. 1677. aastast kuulus mõis Duntenite suguvõsale.

Mõisaansambel

Peahoone pärineb 1719. aastast. Aastail 1844 ja 1860 remonditi peahoonet. Praegu asub mõisas Karl Friedrich Hieronymus von Münchhauseni muuseum, kuna ta peatus aastal 1744 selles piirkonnas ja abiellus mõisniku tütre Jakobine von Dunteniga.

Pargis kasvavad Dunte mõisa tamm, Münchhauseni pargi tamm, Münchhauseni paks tamm ja mõisakompleksi ees kasvav Dunte mõisa kask (kõrgus 20 m) on looduskaitse all.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 1/2 adramaad, sellele allus 220 mees- ning 268 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid neli, aastal 1734 aga 2 ja 1/4. Aastal 1688 oli mõisa suurus 5 ja 1/2 adramaad, aastal 1641 aga 3 ja 5/8 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 1/3, aastal 1881 aga 4 ja 49/80, lisaks 6 ja 39/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad

Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Mustkalni (toona Mustigal, hiljem Mustkaln), mille kohale on  tänapäeval kujunenud Mustkalni küla.

Vaata ka
Fideikomiss

Viited

Välislingid 
Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Limbaži piirkonna mõisad
Vidzeme
Liepupe kihelkond
Tallinna Jumalaema Kiirestikuulja ikooni kirik

Jumalaema Kiirestikuulja ikooni kirik, tuntud ka kui Lasnamäe kirik, on õigeusu kirik Tallinnas Lasnamäel aadressil Loopealse puiestee 8.

Uue Moskva Patriarhaadi õigeusu kiriku ehitamist Lasnamäele hakati kavandama ja kirikule kohta otsima 21. sajandi esimesel kümnendil, kui Tallinna linnavalitsust juhtis Keskerakond ja linnapeaks oli Edgar Savisaar. Tallinn toetas pühakoja ehitust linna omanduses olevale kinnistule Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kasuks hoonestusõiguse seadmisega. Detailplaneering alustati novembris 2003. Kiriku projekti koostas konkursi võitnud arhitektuuribüroo Z-Projekt OÜ koos arhitektide Oleg Žemtšugovi, Nikolai Djatko ja Jevgeni Kolomenkiniga. 2003. a. septembris pühitses oma Eesti visiidi käigus patriarh Aleksius II kiriku nurgakivi. Ehitusloa andis linnavalitsus 11. mail 2006 ja ehitustöid alustati 22. novembril 2006.

Õigeusukirik Lasnamäel

 Rajaja: Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirik
 Asukoht: Puju tänav 11, 13 ja 15 kinnistu
 Ehitised: kirik koos abihoonega
 Krundi suurus: 7819 ruutmeetrit

Lasnamäe kiriku ehitamiseks küsis Savisaar toetusraha AS Venemaa Raudtee president Vladimir Jakuninilt. Otsuse 1,5 miljoni euro suuruse toetuse eraldamiseks tegi Jakunin teatavaks 9. veebruaril 2010 toimunud visiidil. 2010. a. veebruarist kuni oktoobrini kanti vene ärimehe Sergei Petrovi äriühingute kontodelt MPEÕK kontole sihtotstarbeliselt kiriku ehitamiseks ca 13,5 miljonit krooni. 26. novembril 2010 allkirjastati tagantjärele leping Lasnamäe kiriku rahastamiseks, milleks saabus Moskvast Tallinna V. Bušujev, kaasas Andrei Pervozvannõi Fondi president Sergei Štšeblõgini poolt Moskvas allkirjastatud leping.

Kiriku kellad valati Saksamaal.

Lasnamäe kirikut avati korduvalt. 19. veebruaril 2011 pühitseti kiriku rist. Kohal olid Tallinna linnavalitsuse esindajad ja metropoliit Kornelius. Venemaalt tuli kohale Andrei Pervozvannõi fondi delegatsioon eesotsas Venemaa raudteejuhi Vladimir Jakuniniga.

Kiriku kellatorn avati 5. mail 2013, avasid Tallinna linnapea Edgar Savisaar ja Lasnamäe linnaosa vanem Olga Ivanova, kellatorni pühitses metropoliit Kornelius.

16. juunil 2013 pühitses valmiva kiriku sisse Eestis visiidil viibinud Moskva ja kogu Venemaa patriarh Kirill.

Järjekordselt avasid kiriku 28. septembril 2013 Tallinna linnapea Edgar Savisaar ja metropoliit Kornelius.

Kiriku ees asub Patriarh Aleksius II väljak. 2012. aastal avati kiriku juures Aleksius II monument.

Viited

Välislingid 

 Jumalaema "Kiirestikuulja" ikooni Tallinna kiriku koduleht

Lasnamäe linnaosa
MPEÕK Tallinna piiskopkond
Tallinna õigeusu kirikud
Rasmus Ristolainen

Rasmus Ristolainen (sündinud 27. oktoobril 1994 Turus) on Soome jäähokimängija. Ta mängib NHL-i klubis Philadelphia Flyers kaitsja positsioonil.

Ta alustas karjääri Soome kõrgliiga klubis TPS.

2013. aastal valis Buffalo Sabres ta NHL-i draftis kaheksanda valikuna. Debüüdi NHL-is tegi ta hooaja 2013–14 avamängus 2. oktoobril mängus Detroit Red Wingsiga. Esimese värava lõi ta 25. oktoobril mängus Florida Panthersi vastu. Buffalo Sabresis mängis Ristolainen kokku kaheksa hooaega.

2021. aasta juulis müüdi tema mängijaõigused Philadelphia Flyersile.

Ristolainen on esindanud Soomet U18- ja U20-koondises. 2014. aastal tuli ta Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. 2013. aastast on ta mänginud ka Soome esindusmeeskonnas.

Viited

Välislingid 
Rasmus Ristolainen – Eliteprospects
 Rasmus Ristolainen hockeydb.com lehel
 "VIDEO | Buffalo soomlasest kaitsja pühendas kauni värava lahkunud vanaisale". DELFI Sport. 28.11.2018

Soome jäähokimängijad
Buffalo Sabresi mängijad
Philadelphia Flyersi mängijad
Sündinud 1994
Vaartu mõis

Vaartu ehk Zvārtava mõis (saksa keeles Adsel-Schwartzhoff, läti keeles Zvārtavas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Koivaliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Ape piirkonnas Koivaliina vallas Zvārtavas.

Ajalugu
Esimesed teated mõisast pärinevad 1627. aastast. Algul oli Vaartu mõis Schwarzhoffide pere valduses, saades neilt ka nime. Schwarzhofid aga lahkusid Poola toetajatena Liivimaalt. Seejärel omandas mõisa Johann Rödinger, kes oli ühega Schwarzhoffidest abielus. Tollele kuulus mõis aastail 1627-1629, misjärel valdus Koivaliina mõisa alluvusse läks. Seejärel sai mõisa omanikuks Axel Banner. Edasised omanikud olid Delwigid, Peter Delwigi käes sai Zvārtava mõisast taas iseseisev haldusüksus. Aastal 1783 ostis mõisa 26 000 taalri eest Magnus Johann Scotus. Aastal 1825 müüs ta mõisa 60 000 rubla eest Johann Engelbrecht von Zoeckellile edasi.  

Edasi päris mõisa August Georg Wilhelm von Zoeckell. Tolle surma järel aastal 1871 kirjutati mõis (koos Jaunāmuiža mõisa ja Luturmuiža mõisaga) tema lese Marie ja tütre Louise Marie Albertine Natalie Auguste nimele.

Mõisaansambel
Peahoone pärineb 1881. aastast ja on uusgooti stiilis. Praegu kuulub häärber Läti Kunstnike Liidule.

Pargi planeerimist alustati 18. sajandil. 19. sajandiks oli pargi suurus 9,7 hektarit. 1803. aastal püstitati mõisa juurde Hollandi tuulik. Vanemad kõrvalhooned on klassitsistlikus stiilis, ent uuemad on uusgooti stiilis nagu peahoonegi.

Vaartu mõisa peahoone on riikliku kaitse all olev arhitektuurimälestis. Kohaliku kaitse all on Zvārtava tuulik, Zvārtava mõisa park, tallid, ait ja aedniku maja.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 9 ja 3/8 adramaad, sellele allus 336 mees- ja 379 naishinge.

Aastal 1627 oli mõisa suurus kolm adramaad, reaalselt hariti aga 1 ja 1/2 adramaad maad. Aastal 1758 oli mõisa suurus 9 ja 3/4 adramaad, aastal 1823  aga 7 ja 1/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal 7 ja 1/5 adramaad maad, aastal 1881 oli neid aga 4 ja 48/80, lisaks allus mõisale 9 ja 78/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: Leimaņi (Leimann) ja Palsa (Palse, hiljem Palsche) karjamõis.

Palsa jõe kaldal asus Palsa karjamõis (koordinaadid ). XIX sajandi kahekümnendatel aastatel asus sealset piirkonda rentima Lindede perekond. Ühtlasi kuulus renditavale piirkonnale neli peret. Aastal 1835 rajasid Linded ka selle karjamõisa peahoone. Hoone rajasid kohalikud meistrid, see on säilinud praktiliselt ilma igasuguste remonditööde ja muudatusteta tänapäevani.

Palsa karjamõisa on kutsutud ka neitsimõisaks, sest see kuulus pikka aega neljale Vidagast pärit neiule. Mõisa juures kasvab kolm XX sajandi alguses mõisa omaniku lapse sünnipäeva puhuks istutatud lehist.

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Hopa piirkonna mõisad
Koivaliina kihelkond
Boalased

Boalased (Boidae) on madude sugukond. Sinna kuuluvad peamiselt Ameerikas, aga ka Euraasias ja Aafrikas ning mõnedel Vaikse ookeani saartel elavad mürgitud kägistajamaod.

Klassifikatsioon
1978. aastal klassifitseeriti boalaste sugukonda kaks alamsugukonda: pärisboalased (Boinae) ja püütonlased (Pythoninae).

Tänapäeval liigitatakse boalaste sugukonda järgmised alamsugukonnad:
 Boinae Gray, 1825 – pärisboalased
 Erycinae Bonaparte, 1831 – liivaboalased
 Ungaliophiinae McDowell, 1987
 Calabariinae
 Candoiinae
 Sanziniinae
 Charininae

Boalaste sugukonda on liigitatud ka väljasurnud maoperekonnad 
† Palaeopython 
† Titanoboa.

Viited

Välislingid

 Sissekanne ADW-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s
Sissekanne saidil Wikispecies
Made Põlluaas

Made Põlluaas (enne eestistamist Made Ostrov, pärast eestistamist neiuna Made Laid; 13. juuni 1929 Sangaste – 15. oktoober 2003) oli eesti moe- ja tekstiilikunstnik.

Ta õppis Tartus Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Eraalgkoolis, Viljandi Tütarlaste Koolis ja 1947. aastani Tallinna 10. Keskkoolis, kust siirdus pärast 9. klassi Tallinna Kergetööstuse Tehnikumi konstrueerimist-modelleerimist õppima; tehnikumi lõpetas ta 1951. aastal. 1957. aastal lõpetas Eesti Riikliku Kunstiinstituudi tekstiili erialal (Natalie Mei juhendamisel).

Suunati ta tööle artelli Lina. Aastatel 1969–1984 töötas ta Teenindusministeeriumi Projekteerimise ja Tehnoloogia Instituudis. Ta on teinud Arsile tootekavandeid.

Made Põlluaas suri 15. oktoobril 2003 ja maeti 25. oktoobril 2003 Metsakalmistule.

Isiklikku 
Tema isa Mihkel Laid oli Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja, kaksikõde Eda Stern (1929–2021) oli luuletaja, õemees Sándor Stern oli kunstnik; poeg Henn Põlluaas on poliitik.

Viited

Kirjandus 
 Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn 1996

Välislingid 
 Made Põlluaas 13. VI 1929 – 15. X 2003
 http://www.valgark.ee/isik/index.php?id=489

Eesti kunstnikud
Eesti tekstiilikunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 2003