joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Aia tänav (Tallinn)

Aia tänav on tänav Tallinna kesklinnas Vanalinna asumis.

Tänav algab Viru tänavalt, kulgeb põhja suunas, ristub Vana-Viru, Inseneri ja Kanuti tänavaga, pöörab läände ning lõpeb Uuel tänaval.

Algusest kuni Inseneri tänava ristmikuni ning viimasel ida-läänesuunalisel lõigul on Aia tänav ühesuunaline.

Tänava pikkus on umbes 500 meetrit.

Hoonestus

Aia tänav 3 asus 20. sajandi alguses kino „Kasiino“. Ärimees Vassili Voinovi tellitud hoone Tallinnas Vana-Viru ja Aia tänava nurgal kavandati 1911. aastal kaubamajaks, kuid siis ehitati hoone ümber nii, et hoonest sai Tallinna esimene statsionaarne kino  Kasiino. Aastal 1927 lasi Vassili Voinov hoonesse ehitada 18 meetri pikkuse (tollal Baltimaade pikima) basseini ning sauna. 1945. aastal muudeti saun ujumisbasseiniks ja oli järgnevalt  Eesti NSV Siseministeeriumi spordiseltsi Dünamo ujula. 1997. aastal avati hoones ostukeskus WW Passaazh
Aia tänav 5 // Vana-Viru tänav 11, endine Hans Reimelti maja, valmis 1935, arhitekt Eugen Sacharias.
Aia tänav 5 // Vana-Viru tänav 12, Tallinna linnavolikogu hoone
Aia tänav 5a ja Aia 5b, endised Johannes Valteri majad, valmisid 1935 ja 1936, arhitekt oli Eugen Sacharias.
Aia 7 asus Kaubahalli Rimi kaubanduskeskus ja enne seda Eesti NSV ajal, 1979. aastal ehitatud Tallinna Kaubahalli hoone. Arhitekt Eva Hirvesoo.
Aia tänav 12, Tallinna Kanutiaia Huvikool ja Kanuti aed. Kultuurimälestis nr 8129.
Aia tn 13 // Uus tänav 16 elamu
Aia tänav 18, Kalev Spa, mille eelkäijaks oli 1956–1965 aastatel ehitatud Spordiselts Kalevi Kalevi siseujula.
Aia tänav 20, Reval-Sport spordiklubi ja veekeskus ning Väikese Rannavärava bastion
Aia tänav 22 // Uus tänav 26 elamu

Ajalugu
Aia tänav rajati 19. sajandi keskel pärast Tallinna muldkindlustusvööndi tasandamist. Tänav sai nime tänava ääres Püha Kanuti gildi poolt 1866. aastal omandatud krundile rajatud iluaia (Kanuti aed) järgi. Ajalooliselt on tänav kandnud veel järgmisi nimesid: Valli tänav, Rohuaja tänav; saksa keeles Wallstraße, Gartenstraße; vene keeles Садовая ул. Aastatel 1958–1987 kandis see tänaval (hoones Aia tänav 18) asunud Kalevi siseujula järgi nime Ujula tänav.

Aia ja Vana-Viru tänava nurgal asus AS Esimene Eesti Põlevkivitööstus bensiinijaam.

Aia tänav 12 hoone oli aastail 1924–1940 Seltskondlik Maja, aastail asus seal 1925–1938 klubi Centum ja 1938–1940 I Riiginõukogu. Eesti NSV ajal alates 1950. aastast tegutses hoones Tallinna Pioneeride Palee. 1990. aastal nimetati asutus ümber Tallinna Kanutiaia Noortemajaks ja 2016. aastal Tallinna Kanutiaia Huvikooliks.

Viited

Kesklinna linnaosa tänavad
Tallinna vanalinna tänavad
Keta

Keta (Oncorchynchus keta) on kalaliik idalõhe perekonnast.

See on perekonna liikidest kõige laiemalt levinud. 

Täiskasvanud keta on keskmiselt 60–80 cm pikk ja kaalub 4,5–10 kg.

Ketad on tüüpilised siirdekalad, nad koevad Aasia ja Põhja-Ameerika magevetes. Noorkalad suunduvad Vaiksesse ookeani, kus kasvavad 3–5 aastaga suguküpseks. Suguküpsed kalad alustavad kudemisrännet jõgedesse, kus nad pärast esmakordest kudemist hukkuvad.

Meres on keta keha hõbedane, ilma vöötide ja tähnideta. Jões muutub värvus pruunikas-kollaseks, tumelillade või tumepunaste vöötidega. Rände ajal jões kalad ei toitu, elades vaid lihastesse kogunenud varuainete arvelt. Kuni 4 km pikkusel teekonnal kalad kõhnuvad, nende liha muutub valkjaks ja vesiseks. Keta liha on idalõhede seas üks lahjemaid. Siiski on seda kala aastasadu toiduks kasutatud.

Lõhelised
Bumerang

Bumerang on V-kujuline lennutatav ese, mida on algselt kasutatud jahirelvana, tänapäeval on see levinud spordi- ja meelelahutusvahend.

Bumerangid on ajalooliselt olnud valmistatud puust, harvem ka luust. Tänapäevased spordis kasutatavad bumerangid on tavaliselt valmistatud plastikust või muudest tänapäevastest materjalidest.

Põlisrahvaste bumerangid, mida kasutati jahiloomade tabamiseks, ei olnud alguses ise tagasi pöörduvad. Tagasipöörduv bumerang arenes välja hiljem.

Relvad
Austraalia aborigeenid
Ennio Morricone

Ennio Morricone (10. november 1928 Rooma – 6. juuli 2020 Rooma) oli itaalia helilooja ja dirigent.

Ta on loonud muusika rohkem kui 500 filmile ja teleseriaalile, aga kirjutanud ka sümfoonilisi ja kooriteoseid. Kõige tuntum on tema looming režissöör Sergio Leone vesternitest, nagu näiteks "Hea, paha ja inetu" (1966) ja "Ükskord Metsikus Läänes" (1968).

Ennio Morricone loomingut on tunnustatud Oscariga, kahe Grammy, kahe Kuldgloobuse ja viie BAFTA auhinnaga.

Itaalia heliloojad
Itaalia dirigendid
Sündinud 1928
Surnud 2020
Kadri (Rannamaa)

"Kadri" on Silvia Rannamaa noorsoojutustus, mis ilmus esmakordselt 1959. aastal. Päevikuvormis kirjandusteos koosneb kahest osast: "Inetu pardipoeg" ja "Võluprillid".

"Kadri" järjena ilmus "Kasuema". Mõlemad jutustused on olnud pikka aega menukad, "Kadrist" on ilmunud ligi kümmekond trükki.

Sisu 
Jutustuse sündmustik algab minategelase Kadri Jalaka lebamisega haiglavoodis. Päeval, mil klass süüdistas teda alusetult varguses, on Kadri jäänud tänavat ületades auto alla.

Loo süžee areneb 1950. aastate esimesel poolel. Minategelane elab koos oma vanaemaga Kadri Juhansoniga kasinalt keldrikorrusel. Tüdruku ema on palju aastaid tagasi surnud, nii et Kadri ei mäleta teda, ning isa Ülo Jalakas jäänud sõjakeerises teadmata kadunuks, elades ilmselt Rootsis. Perekonna kodu on sõjas hävinud.

Esialgu ei ole Kadril sõpru, ta on õnnetu, vaene ja üksik. Sageli haletseb Kadri end oma päeviku veergudel, leidmata eneses väärtuslikke omadusi. Muutuse toob Kadri ellu samuti haiglaravile sattuv kirjanik Elsa Sarap. Tädi Elsa julgustamisel hakkab Kadri paljusid olukordi nägema optimistlikumalt, ta muutub enesekindlamaks. Kadril jääb haiglaravi tõttu üks aasta koolis vahele. Kooli naastes leiab Kadri uute klassikaaslaste seast palju sõpru. Tema pinginaabriks aga saab Urmas, kellel on palju väiksemaid õdesid-vendi. Kadri lähemate sõprade ringi kuuluvad ka Imbi, Aime, Rein, Vitja jt. Kadri parim sõbranna on endise klassi üks ilusamaid ja targemaid tüdrukuid Anne.

Kadri vanaema on käreda loomuga, ent sisimas hella südamega. Vanaema ei oska Kadri sõnade kohaselt lugeda, kuna II maailmasõja eelne ebaõiglane riigikorraldus polevat võimaldanud tal saada kirjatarkust. Teisalt, teoses on vastuolu: vanaema loeb Kadrile ette koolis pähe õppida jäetud nääriluuletust. Vanaema põletab ka salapäraseid kirju, mida talle aeg-ajalt saadetakse. Sündmustik viitab, et vanaema peab olema kursis kirjade sisuga. Ühel päeval, kui vanaema ei viibi kodus, avab Kadri vanaemale adresseeritud kirja, millest selgub, et see on isalt, Ülo Jalakalt. Isa on ammu välismaalt tagasi ja otsib tütrega kontakti. Kadri kohtub isaga ning viib isa kokku ka vanaemaga, ehkki viimane teeb mehele esialgu etteheiteid perekonna hülgamise ning Kadri enda juurde meelitamise eest.

Isa soetab Kadrile ning vanaemale uue korteri ning avaldab vanaemale siirast tänu selle eest, et see Kadrile palju aastaid ema eest on olnud. Kadri päevik lõpeb õnneliku tõdemusega kallite inimeste juuresviibimisest ning heade sõbrasuhete olulisusest.

Teose sündmustik leiab aset Tallinnas, ehkki seda otsesõnu ei mainita. Pealinnast annab tunnistust Kadri meenutus hommikustest pikkadest trammisõitudest kooli koos vanaemaga. Samuti mainib Kadri oma uue korteri aknast vaadet imetledes merd.

Trükid 
 Eesti Riiklik Kirjastus, 1959 
 Eesti Riiklik Kirjastus, 1962
 Eesti Raamat, 1965
 Eesti Raamat, 1970 (koos jutustusega "Kasuema")
 Eesti Raamat, 1978 (koos jutustusega "Kasuema")
 Eesti Raamat, 1984
 Eesti Raamat, 1990 (koos jutustusega "Kasuema")
 Steamark, 2002
 TEA Kirjastus, 2010, sarjas "TEA lasteraamatute varalaegas" 

Eesti lastekirjandus
Eesti jutustused
1959. aasta kirjandusteosed
Ave (eesnimi)

Ave on naisenimi.

Ave tähendab ladina keeles tervitust ühele inimesele.

Eestis levinud kalendrites on selle nime kandjate nimepäev 31. juulil.

1995. aasta seisuga oli selle nime kandjaid Eestis 1552. 21. mai 2012 seisuga elas Eestis 1540 Ave-nimelist inimest.

1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Ave 1530 naisel. Ave on Eestis populaarsuselt 119. naisenimi. Kõige populaarsem oli eesnimi Ave vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 31,85 ning Pärnu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 16,38. Ave oli keskmiselt 42 aasta vanune (mediaanvanus on 42).

Tuntumaid nime kandjaid
Ave Alavainu 
Ave Hussar 
Ave Kampe
Ave Kikas  
Ave Kumpas 
Ave Kängsepp
Ave Laanoja
Ave Lepik
Ave Matsin
Ave Mattheus
Ave Mets
Ave Nahkur
Ave Oit
Ave Oja
Ave Pajo 
Ave Plukk
Ave Roots
Ave Reimann
Ave Soomets
Ave Sopp
Ave Suija
Ave Taavet
Ave Tõitoja
Ave Ungro
Ave Vahlberg
Ave Vardja

Viited

Naisenimed
Taur Matan Ruak

Taur Matan Ruak (õieti José Maria Vasconcelos; sündinud 10. oktoobril 1956) on Ida-Timori erusõjaväelane ja poliitik, kes oli 20. maist 2012 kuni 20. maini 2017 Ida-Timori president. Alates 22. juunist 2018 on ta Ida-Timori peaminister.

Aastatel 1975–2011 teenis ta armees ning oli enne presidendiks kandideerimist vägede ülemjuhataja.

Välislingid
 Ruak takes office in Timor with call for economic shift
 E Timor army chief resigns ahead of polls

Ida-Timori presidendid
Ida-Timori peaministrid
Sündinud 1956
Tiit Nõges

Tiit Nõges (aastani 1936 Sergei Nõges; 8. juuni 1916 Valmiera, Liivimaa kubermang – 18. märts 1993 Tallinn) oli Eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
Tiit Nõges oli piiritusemeistri poeg.

1935. aastal lõpetas Nõges Türi Gümnaasiumi, õppis 1935–1950 (vaheaegadega) TÜ põllumajandusteaduskonnas, lõpetas 1950 agronoomina, põllumajanduskandidaat (1971, Eesti TA), väitekiri "Sookultuurniitude tüübid ja nende bioloogilised ning majanduslikud omadused Eesti NSV-s".

Nõges oli 1939–1948 Tooma Soouurimis- ja Katseinstituudi (aastast 1946 ENSV TA Taimekasvatuse Instituudi Tooma filiaal) noorem- ja vanemteadur, 1948–50 ENSV TA Maaparanduse ja Sookultuuri Instituudi põllukultuuride osakonna juhataja. Märtsis 1950 (pärast EK(b)P VIII pleenumit) kõrvaldati teadustöölt, oli 1950–1958 Kambja MTJ agronoom, melioraator ja peaagronoom, 1958–1964 EMMI Tooma katsebaasi vanemteadur, 1964–1974 sookultuuri osakonna ja katsebaasi juhataja, 1974–1986 vanemteadur.

Teadustöö
Tiit Nõgese uurimisvaldkond oli sookultuurniidud – nende eri tüüpide bioloogilised ja agronoomilised omadused, agrotehnika, rajamiseks sobivad seemnesegud ning ristiku kasvatamine eelviljana vähelagundunud turvasmuldade kasutuselevõtmisel. Koostas sookultuurniitude tüpoloogia, töötas välja sookultuurkarjamaadele ja -niitudele sobiva rohttaimede tüübistiku. Üle 80 teadustrükise.

Teoseid
 Sookultuur. // Maaviljeluse käsiraamat (kaasautor). Tallinn, 1965
 Kuivendamise intensiivsuse mõju ristikute kasvatamisel turvasmuldadel. // Rohumaaviljelus V. Tallinn, 1969

Tunnustus
1957 Eesti NSV teeneline agronoom

Viited

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. Trt, 1994, III, 242
 Eesti Maaviljeluse Instituut 1946–2006. Saku, 2006, 56, 143, 170
 Toomre, R. Rohumaaviljeluse teadustöö areng ja selle uurijad Eestis. Tallinn, 1991, 105–107

Eesti põllumajandusteadlased
Eesti NSV teenelised agronoomid
Sündinud 1916
Surnud 1993
Ukuaru (film)

"Ukuaru" on aastal 1973 Veera Saare romaani "Ukuaru" järgi valminud film.

Osatäitjad
Elle Kull – Minna
Lembit Ulfsak – Aksel
Velda Otsus – Minna ema
Jüri Järvet – Minna isa
Antanas Barčas – Keldriaugu peremees Karla
Andrus Klooster – Keldriaugu peremehe poeg
Malle Koost – Loreida
Helene Viir – Aksli ema
Oskar Liigand – Aksli isa
Heino Mandri – metsahärra
Astrid Lepa – Loreida ema
Tõnu Saar – Artur

Välislingid 
 http://www.tallinnfilm.ee/index.php?page=117&product_id=187&action=show_product_details

Eesti filmid
1973. aasta filmid
Rõngastamine

Rõngastamine on loomade (eriti lindude) märgistamine eesmärgiga saada infot nt nende rände, populatsiooniökoloogia, eluea jm küsimuste kohta. Rõngastamine hõlmab ühtlasi ka vastavat tehnikat ja meetodeid. 

Esimesed lindude rõngastamised tegi 1899. aastal taani ornitoloog Hans Cristian Cornelius Mortensen.

Vaata ka
Märgistamine
Loomade märgistamine

Viited

Kasutatud kirjandus
EE 8. köide, 1995.

Ornitoloogia
Ritsiin

Ritsiin on riitsinuse (Ricinus communis) seemnetest eraldatud mürgine valk. 

Ritsiinil on võime aglutineerida (kleepida) punaliblesid. 

Ritsiini avastas 1888. aastal Tartus biokeemik Peter Hermann Stillmark.

Viited

Kasutatud kirjandus
EE 8. köide, 1995.

Valgud
Mürgid
Mari Nõmmela

Mari Nõmmela (aastani 1969 Mari Männilo, 1971–77 Mari Tähepõld; sündinud 21. septembril 1950 Rakveres) on Eesti kunstiajaloolane ja muuseumitöötaja.

Elulugu
Mari Nõmmela on õpetaja tütar.

1969. aastal lõpetas Nõmmela Tartu Kunstikooli, 1977 TÜ ajaloo osakonna, kunstiteaduse magister (1993, TÜ), väitekiri "Eesti kunsti retseptsioon Leedus Vilniuse maalitriennaalidel a. 1960–90".

Nõmmela oli 1977–96 Tartu Kunstimuuseumi vanemteadur ja 1983–96 ka direktor, 1996– Tartu Laste Kunstikooli õpetaja ning aastast 1998 EPMÜ/EMÜ keskkonnakaitse instituudi maastikuarhitektuuri õppetooli dotsent.

Teadustöö
Mari Nõmmela uurimisvaldkonnad on Eesti 20. sajandi maalikunst ja Eesti Kultuurkapitali ajalugu. Koostanud ja toimetanud Tartu Kunstimuuseumi näituste katalooge ja kogude teatmikke, toimetanud muuseumi põhikogu kataloogi (Tartu, 1997). Eesti Kunstnike Liidu (1993), Tartu Kunstnike Liidu (1996) ja ICOM-i (International Council of Museums) liige (1993).

Teoseid
 Tartu maal (1909–1988) Tartu Riikliku Kunstimuuseumi kogudest: [Tartu Kunstimuuseumi püsiekspositsiooni kataloog]. Tartu, 1988 (ka vene keeles)
 Riikliku kunstitoetussüsteemi loomine Eesti Vabariigis 1919–25. // TPÜ Toimetised A, Humaniora 3 (1995)
 Eesti kunsti välisnäitused aastail 1926–1939 ja Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapitali osa nende korraldamisel. // Kunstiteaduslikke uurimusi 11 (2002)
 Voldemar Vaga "Üldise kunstiajaloo" retseptsioon. // Kunstiteaduslikke uurimusi. Tallinn, 2002
 Miks ei järgnenud Alfred Vaga raamatule "Eesti kunsti ajalugu I" teist ja kolmandat osa? // Tuna (2002) 4
 Armin Tuulse ja Voldemar Vaga kirjavahetus. // EEA Toim 16 (2002) 9
 Uusi andmeid Alfred Vagast. // Aeg ja lugu. Scripta etnologica 5 (2003)

Viited

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
 Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Tallinn, 1996, 347–348
 Who’s Who in the World, Who’s Who in America, 1997–2002, 14–19

Välislingid

Eesti kunstiajaloolased
Eesti muuseumitöötajad
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Eesti Maaülikooli õppejõud
Sündinud 1950
Rita Nõmmela

Rita Nõmmela (aastani 1994 Rita Labotkina; sündinud 26. juunil 1959 Tapal) on Eesti arstiteadlane, stomatoloog (ortodont).

Elukäik
1977. aastal lõpetas Nõmmela Tapa 1. Keskkooli, 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1990, N. A. Semaško nimeline Meditsiinilise Stomatoloogia Instituut, Moskva), väitekiri "Возрастная xарактеристика морфологическиx параметров черепа у детей с вертикальными аномалиями прикуса (по данным телерентгенограммы)".

Nõmmela oli aastatel 1989–1992 Tartu Riikliku Ülikooli stomatoloogia kateedri assistent, 1992–1997 Tartu Ülikooli stomatoloogia kliiniku vanemassistent, aastast 1997 dotsent.

Teadustöö
Rita Nõmmela on uurinud hambumusanomaaliaga laste kolju kasvu iseärasusi, väikelaste hambumusanomaalia sagedust ja varajase ortodontilise ravi efektiivsust standardsete raviaparaatidega. Sotsiaalministeeriumi erialakomisjoni liige. Eesti Stomatoloogide Seltsi juhatuse liige, Euroopa Ortodontide Ühingu, Ülemaailmse Ortodontide Ühingu ja Balti Ortodontide Assotsiatsiooni liige. Üle 35 teadustrükise, sh 8 õppevahendit.

Teoseid
 Hammaste-lõualuude süsteemi areng ja kasv (kaasautor A. Kõdar). Tartu, 1991, 21992
 Tartu linna lasteaialaste suuõõne seisund. // Eesti Arst (1995) 4
 Kolju ehituse iseärasused hambumusanomaaliatega lastel vahelduva hammaskonna perioodil (7.–12. aastani). // Eesti Arst (1997) 3
 Kolju ehituse iseärasused hambumusanomaaliatega lastel jäävhammaskonna perioodil (12.–15 eluaastani). // Eesti Arst (1998) 5
 The frequency of malocclusion in small children and the efficiency of their treatment using standard appliance. // Stomatologija (2000) 3
 Correlation between dental arch widening and type of occlusion. // Stomatologija (2002) 4
 Väikelaste ortodontilise ravi efektiivsusest standardsete raviaparaatidega (kaasautorid M. Tõniste, R. Varul). // Eesti Arst (2003) 11
 Similarity of the Effects of Erythritol and Xylitol on Some Risk Factors of Dental Caries (kaasautor). // Caries Res. 39 (2005)3

Isiklikku
Rita Nõmmela on teenistujate tütar, Rait Labotkini õde.

Viited

Kirjandus
Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), 117
Tartu Ülikooli Kliinikum 200, 331, 335
1982–2007 – Tartu Ülikooli arstiteaduskond 1982–2007. Trt, 2007, 387, 390, 395, 396, 398–401

Välislingid

Eesti hambaarstid
Eesti arstiteadlased
Tapa Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1959
Ilme Nõmmisto

Ilme Nõmmisto (aastani 1961 Ilme Lepik;  19. veebruar 1938 Tallinn – 18. aprill 2013) oli Eesti loomakasvatusteadlane.

Elulugu
Ilme Nõmmisto oli kooliõpetaja tütar.

1955. aastal lõpetas Nõmmisto Tartu 3. Keskkooli, 1960 Eesti Põllumajanduse Akadeemia zootehnikateaduskonna; 1966–69 EPA aspirant, põllumajanduskandidaat (1970, EPA), väitekiri "Kanamunade keemilisest koostisest ja teistest omadustest Eesti NSV tingimustes".

Nõmmisto oli 1961–66 EPA põllumajandusloomade aretuse kateedri vanemlaborant, 1969–70 ja 1979–82 assistent, 1970–79 vanemteadur, 1982–87 vanemõpetaja, 1987–94 dotsent, 1994–2004 EPMÜ loomakasvatusinstituudi aretusosakonna dotsent. Õpetanud põllumajandusloomade aretust, veisekasvatust, mesindust ja zooloogiat; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö
Ilme Nõmmisto on uurinud kanamunade kvaliteeti, hanekasvatust, veisekasvatust ja mesindust. Tartu Aianduse ja Mesinduse Seltsi esimees (1999–). Üle 110 teadustrükise, sh õpikud.

Teoseid
 Ussid. Tartu, 1985
 Hanekasvatus (kaasautor). Tallinn, 1985
 Lülijalgsed. Tartu, 1986
 Kalad. Tartu, 1989
 Mesilaste aretus. Tartu, 1989
 Mesilaste haigused ja kahjurid. Tartu, 1990; 2. trükk 2001
 Mesilaste pidamine korpustarudes. Tartu, 1997
 Mesilaste haigused ja kahjurid. Tartu, 2001
 Tööd mesilas (kaasautor). Tartu, 2002
 Mesilaste tõulisus ja välimikutunnused Eestis. // Agraarteadus (2002) 1
 Tarud ja mesindusinventar (kaasautor). Tartu, 2003
 Mesilasrassidest ja nende ristanditest. // Maamajandus (2005) mai

Viited

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
 Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppe-teadusliku koosseisu bio-bibliograafiline teatmeteos 1951–1981. Trt, 1981, 173
 Eesti Põllumajanduse Akadeemia töötajad ja vilistlased 1981–1990. Trt, 1991, 79–80
 Eesti Põllumajandusülikool: audoktorid, töötajad ja vilistlased 1991–1995. Trt, 1996, 73

Eesti loomakasvatusteadlased
Eesti Maaülikooli õppejõud
Sündinud 1938
Surnud 2013
Feliks Nõmmsalu

Feliks Nõmmsalu (aastani 1936 Feliks Simson; 14. september 1926 Torma vald, Tartumaa – 5. detsember 1995 Tallinn) oli Eesti metsateadlane ja metsandustegelane.

Elulugu
Feliks Nõmmsalu oli talupidaja poeg.

1945. aastal lõpetas Nõmmsalu Tartu 5. Keskkooli, 1949 Tartu Riikliku Ülikooli metsandusteaduskonna metsamajanduse inseneri erialal, 1963–1974 Eesti Põllumajanduse Akadeemia kaugõppeaspirant, põllumajanduskandidaat (1981, Moskva).

Nõmmsalu oli 1949–1950 Elva ja Läänemaa metsamajandite insener, 1950–1953 Läänemaa ja 1953–1955 Rakvere metsamajandi vanemmetsaülem, 1955–1962 Rakvere Metsamajandi direktor; 1962–1966 Eesti NSV MN Metsamajanduse ja Looduskaitse Peavalitsuse juhataja asetäitja, 1966–1988 metsamajanduse ja looduskaitse ministri I asetäitja, 1988–1991 ENSV Riikliku Looduskaitse ja Metsamajanduse Komitee esimehe I asetäitja, 1991–1995 ajakirjade Eesti Mets ning Mina ja Puu peatoimetaja.

Teadustöö
Feliks Nõmmsalu uuris hooldusraie, eriti põimendusraie mõju puude kasvutingimuste paranemisele, sedastas selle efektiivsust noorendikes ja keskealistes puistutes, andis konkreetseid soovitusi hooldusraieks eri metsatüüpide puhul (segapuistud, männikud, kuusikud, kaasikud jne). Suunas ligi 25 aastat Eesti looduskaitse- ja jahimajandustegevust ning osales metsamajandus- ja looduskaitsealase teadustöö koordineerimises. NSV Liidu Looduskaitse Nõukogu ja Jahindusnõukogu liige, Akadeemilise Metsaseltsi, Eesti Looduskaitse Seltsi jmt seltside liige, Eesti Jahimeeste Seltsi esimees (1967–1987).

Teoseid
 Metsad sajandivahetusel (kaasautor I. Etverk). // Eesti Loodus (1974) 19
 Uut metsahooldusraietelt. // Metsamajandus. Tallinn, 1975
 Hõrendamise mõju puistute tormikindlusele. // Metsamajandus II. Tallinn, 1976
 Lahemaale sündis rahvuspark. Tallinn, 1977
 Ulukitest ja jahindusest Eestis. Tallinn, 1978
 Vahekasutusraied ja metsade tormikindlus. // Eesti Loodus (1979) 10

Tunnustus
 1976 Eesti NSV teeneline metsakasvataja

Viited

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
 Eesti entsüklopeedia, 14. köide, lk 333

Eesti metsateadlased
Eesti metsaülemad
Tartu Ülikooli metsandusteaduskonna vilistlased
Eesti NSV teenelised metsakasvatajad
Eestistatud nimega inimesed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1926
Surnud 1995
Heli Nõmmsalu

Heli Nõmmsalu (sündinud 21. oktoobril 1957 Loksal) on Eesti põllumajandusteadlane.

Elulugu
1976. aastal lõpetas Nõmmsalu Loksa Keskkooli, 1981 TÜ bioloogia osakonna, 1984–87 Eesti Maaviljeluse Instituudi aspirant, Ph.D. (taimekasvatus, 1993, EPMÜ), väitekiri "Ida-kitseherne sordi 'Gale' biokeemiline koostis sõltuvalt arengufaasist ja ädala niitmise ajast" (Saku, 1993).

Nõmmsalu oli 1987–88 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi maaviljeluse osakonna nooremteadur, 1988–94 uute söödakultuuride grupi teadur, 1994–1998 EMVI rohumaaviljeluse ja mikrobioloogia osakonna teadur, 1998–2004 Taimetoodangu Inspektsiooni taimekaitse osakonna peapsetsialist, aastast 2004 osakonna juhataja.

Teadustöö
Heli Nõmmsalu uurimisvaldkonnad on söödakultuurid, nende keemiline koostis ja söödaväärtus. Esinenud ettekannetega konverentsidel kodu- ja välismaal. 15 teadustrükist.

Teoseid
 Fodder Galega (kaasautor). Saku, 2001
 Ida-kitseherne kasvatamine ja kasutamine (kaasautor). Saku, 2006

Viited

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
 Eesti Maaviljeluse Instituut 1946–2006. Saku, 2006, 60, 139

Eesti põllumajandusteadlased
Sündinud 1957
Eesti Konservatiivne Rahvaerakond (1990)

Eesti Konservatiivne Rahvaerakond oli Eesti erakond aastatel 1990–1992.
Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna asutajate hulka kuulusid Kalle Eller, Peeter Ilus, Kaido Kama ja Enn Tarto.
Sügisel 1991 moodustasid Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond, Eesti Kristlik-Demokraatlik Liit ja Vabariiklaste Koonderakond Valimisliidu Isamaa.

21. novembril 1992 ühinesid Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond, Eesti Kristlik-Demokraatlik Liit ja Vabariiklaste Koonderakond, moodustades Rahvusliku Koonderakonna Isamaa.

Tuntud liikmeid 
Anzori Barkalaja
Kalle Eller
Andres Heinapuu
Peeter Ilus
Kaido Kama
Ilmar Palias
Indrek Park
Heno Sarv
Enn Tarto

Viited

Eesti endised erakonnad
Jaak Leimann

Jaak Leimann (sündinud 1. märtsil 1941 Võrus) on eesti majandusteadlane ja riigitegelane, majandusdoktor.

Haridus
Leimann õppis 1948–1955 Võru 1. 7-klassilises Koolis, 1955–1959 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelises Võru 1. Keskkoolis  ja 1959–1964 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonnas masinaehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal. 1968–1971 oli ta TPI aspirant. 1972. aastal kaitses Tartu Riiklikus Ülikoolis majandusteaduste kandidaadi kraadi (kinnitatud 1973) ning 1989. aastal Eesti NSV Teaduste Akadeemia juures majandusteaduste doktori kraadi.

Täiendusõppes on ta olnud Helsingi Majanduskõrgkoolis 1975–1976, Novosibirski Riiklikus Ülikoolis 1982, Bentley Kolledžis USAs 1992 ning Helsingi tehnikaülikoolis 2003.

Karjäär
Leimann töötas tehases Volta töölisena 1959–61, Võru Gaasianalüsaatorite Tehases insener-normeerijana 1965, Võru Rajooni Masinarvutusjaamas juhatajana 1965–68 ja Võru Tööstustehnikumis tunnitasulise õpetajana 1965–68. Aastail 1972–1979 oli ta Tallinna Polütehnilises Instituudis tööstuse juhtimise ja plaanimise kateedri assistent 1972, vanemõpetaja 1972 ning dotsent 1973–79. Eesti NSV Kergetööstusministeeriumi Juhtimissüsteemide PKB Mainor teadusdirektorina töötas ta 1979–87 ning Eesti Majandusjuhtide Instituudi direktorina 1987–90. 

1990–92 oli Leimann majandusminister Edgar Savisaare valitsuses, 1996–99 Tiit Vähi kolmandas valitsuses (esindades Koonderakonda).

1993–96 oli ta OÜ J. L. Konsultatsioon juhatuse esimees, misjärel naasis tööle Tallinna Tehnikaülikooli (endine TPI), kus oli ärikorralduse instituudi professor 1998–2008 ning organisatsiooni ja juhtimise õppetooli juhataja 1999–2008.

Teadustöö
Jaak Leimanni teadustöö põhiteema on olnud majandusorganisatsioonide juhtimine. Ta on avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni ning tema juhendamisel on kaitstud 25 magistritööd.

Leimann on olnud Teadus- ja Arendusnõukogu liige 1996–99, Kõrghariduse Hindamise Nõukogu liige 1996, TTÜ rektori nõunik 2001–05, TTÜ vilistlaskogu juhatuse liige 2001–05. Ta kuulub Eesti Konsultantide Assotsiatsiooni ja Eesti Majandusteaduse Seltsi.

Tunnustus
 TTÜ aasta vilistlane 1997
 TTÜ suur teenetemedal "Mente et manu" 2001
 2002 Riigivapi IV klassi teenetemärk
 2006 Riigivapi II klassi teenetemärk
 TTÜ majandusteaduskonna parim õppejõud 2007

Isiklikku
Leimanni hobid on tervisesport ja kalapüük.

Viited

Kirjandus
 "Eesti entsüklopeedia", kd 14, 2000
 "Eesti majanduse biograafiline leksikon", 2003

Välislingid 
 "Savisaare valitsuse majandusminister Jaak Leimann: oht oli siis igalt poolt" ERR, 8. jaanuar 2021 

Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Eesti majandusministrid
Eesti Koonderakonna poliitikud
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Riigivapi II klassi teenetemärgi kavalerid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1941
Roman Nõvandi

Roman Nõvandi (sündinud Roman Neumann; 31. august (vkj 18. august) 1914 Petrograd – 11. veebruar 1980 Tartu) oli eesti spordipedagoog ja -teadlane.

Elulugu
Roman Nõvandi lõpetas 1934 Tartu Poeglaste Gümnaasiumi, 1937 Sõjakooli, 1940 Sõjaväe Tehnikakooli, 1949 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, pedagoogikakandidaat (1964, TRÜ), väitekiri "Stardihüppe efektiivsuse määramise ja ujumisliigutuste õigeaegse alustamise kontrolli metoodikast".

Punaarmeesse mobiliseerituna võttis Nõvandi osa teisest maailmasõjast. Oli 1946–1966 TRÜ veespordi kateedri vanemõpetaja, 1966–1978 raskejõustiku ja veespordi kateedri juhataja, 1970–1980 dotsent. Koostanud õppevahendeid ja teinud 4 õppefilmi (1967, 1973, 1978, 1980).

Sport
Oli 1947–1949 kolmekordne Eesti NSV meister veepallis, püstitas ujumises korduvalt uusi Eesti rekordeid. Üleliiduline aukohtunik ujumises (1965).

Teadustöö
Roman Nõvandi uuris ujumise stardihüppe efektiivsust ja kiiruse dünaamikat ujumisdistantside läbimisel. 30 teadustrükist ja õpikut, aimeartikleid.

Isiklikku
Tema õde oli ujuja Nora Kutti.

Teoseid
 Ujumise algõpetuse metoodika I. Tartu, 1967
 Selilikrooli ja rinnulibrassi tehnika ning õpetamise metoodika (kaasautor S. Oja). Tartu, 1969
 Stardi- ja pöördetehnika analüüs ja õpetamise metoodika. Tartu, 1973
 Kehaline kasvatus IV–VIII klassile: käsiraamat õpetajale (kaasautor). Tallinn, 1975

Viited

Kirjandus
 
 Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 328
 Eesti spordi biograafiline leksikon, 432

Eesti spordipedagoogid
Eesti sporditeadlased
Eesti ujujad
Eesti veepallurid
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1914
Surnud 1980
Lembit Odres

Lembit Odres (24. mai 1921 Paldiski – 27. jaanuar 2010) oli Eesti koduloolane.

Elulugu
1941. aastal lõpetas ta Türi Linna Eragümnaasiumi. Küüditati juunis 1941 koos perega Siberisse. 1955. aastal pöördus tagasi Eestisse. Töötas kuni pensionile minekuni 1981. aastal EKE Projektis vaneminseneri ametikohal.

Looming
Ta on uurinud Paldiski linna ajalugu ning Eesti kalmistuid ja hauamärke. Tema uurimused on paljuski jäänud käsikirjadesse: "Vana Paldiski koolid", "Vana Paldiski" I-IV, "Eesti rõngasristid", "Peremärgid", "Lahemaa peremärgid". Neist asuvad Eesti Kirjandusmuuseumis:
"Johannes Odres. Paldiski linnapea 1917–1940"
"Aastad 1955–2001 minu elus" I, II

Trükituna
Ühest vanemast kunstimälestiste liigist kalmistuil. // Harju rajoonis. Tallinn 1974
Lahemaa peremärgid. // Kunst ja Kodu (1978) 1
Rõngasrist – eestlaste vanim hauatähis. // Kultuur ja Elu (1992) 5
Kalapüük ja kala töötlemine vanas Paldiskis. Tallinn 2003

Liikmesus
1961 ENSV TA Kodu-uurimise Komisjoni liige
1990 Eesti Kodu-uurimise Seltsi liige

Tunnustus
1964 rinnamärk ENSV kultuuritöö eesrindlane 
1967 Väike looduskaitsemärk 
1996 Paldiski linna aukodanik
1999 Maalehe parima suvekodu omaniku tiitel. 
2001 ERMi teeneline korrespondent

Isiklikku
Tema isa oli kaupmees ja Paldiski linnapea Johannes Odres.

Viited

Kirjandus 
Eesti NSV Teaduste Akadeemia kodu-uurimise komisjoni trükised. Temaatilis-informatiivne referaatkogumik. Tallinn 1988. Lk 11, 13, 15, 23, 110

Välislingid

Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti koduloolased
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1921
Surnud 2010
Rahumäe kalmistule maetud
Jaano Odar

Jaano Odar (sündinud 15. märtsil 1940 Lüganuse vallas Virumaal) on Eesti õigusteadlane.

Elulugu
Jaano Odar on talupidaja poeg.

1960. aastal lõpetas Odar Püssi Keskkooli, 1966 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 1974. aastal kaitses TRÜ-s õigusteaduse kandidaadi kraadi väitekirjaga "Juhtimisteooria põhimõtete kohaldamisest Nõukogude tsiviilprotsessis".

Odar oli 1965–1974 Kohtla-Järve linna rahvakohtunik ja rahvakohtu esimees, 1974–1977 Tartu Riikliku Ülikooli tsiviilõiguse ja -protsessi kateedri vanemõpetaja, 1977–1993 Eesti NSV Ülemkohtu liige ja 1978–1993 esimehe asetäitja ning tsiviilkolleegiumi esimees, 1993–2004 Riigikohtu liige ja tsiviilkolleegiumi esimees. 1988–1992 ka Eesti TA Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituudi vanemteadur, 1992–1999 Tartu Ülikooli dotsent, 1999–2001 Tartu Ülikooli külalisprofessor.

Teadustöö
Jaano Odar on uurinud tsiviilseadusandluse ja tsiviilprotsessi probleeme. Osalenud tsiviilkohtupidamise seadustiku eelnõu väljatöötamisel. Üle 90 teadustrükise.

Teoseid
 Kolmeastmelise kohtusüsteemi kujundamine ja kohtusüsteemi lülid. // Eesti Jurist (1991) 5
 Tsiviilkohtupidamise seadustik. // Juridica (1994) 2
 Kohtu suutlikkusest tsiviilasjade menetlemisel ja tsiviilseaduse arengust. // Juridica (1991) 9

Tunnustused
1987 Eesti NSV teeneline jurist
1998 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited

Kirjandus
 Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
 Tartu Riikliku Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1944–1980. Trt, 1987, 440; II, 117
 Eesti entsüklopeedia 14, 335
 University of Tartu: Faculty of law: directory. Trt, 1994, 47; Trt, 2001, 153–154

Eesti õigusteadlased
Eesti NSV Ülemkohtu liikmed
Tartu Ülikooli professorid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti kohtunikud
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti NSV teenelised juristid
Sündinud 1940
Viktor Obet

Viktor Obet (ka Victor Obed; 10. märts (vkj 25. veebruar) 1913 Võru, Eesti – 9. august 1999 Scotia, New Yorgi osariik, USA) oli eesti metsateadlane, maastikuarhitekt ja sõjaajaloolane.

Elulugu
Viktor Obet oli jaamaülema poeg.

1932. aastal lõpetas Obet Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 1937 Tallinnas sõjakooli (suurtükiväelipnikuna), 1939 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna cum laude, õppis 1938–1941 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. EÜS-i liige ja vilistlane.

Obet töötas 1936 TÜ  nooremassistendina, 1937–1940 AS-is Eesti Metsatööstus, ka Tartu ja Valga saeveskis ning Aakre metskonnas, oli 1940–1941 Põhja Paberi- ja Puupapivabriku inspektor, 1941–1944 Metsade Valitsuse metsatööstusosakonna vanemreferent. Põgenes 1944 Rootsi, kus töötas Rootsi Kuninglikus Metsaülikoolis arvutustöödel, täiendades ennast ühtlasi erialaliselt. Siirdus 1948 USA-sse, õppis 1948–1950 Syracuse'i Ülikooli New Yorgi metsakolledžis, omandades magistrikraadi metsakasutuses, väitekiri käsitles puidukasutuse parandamise võimalusi USA-s. Omandas enesetäiendamise teel ka maastikuarhitekti kutse. Töötas 1950–1978 New Yorgi parkide valitsuses.

Pensionil olles uuris Obet Eesti ajalugu, peamiselt Eesti Vabadussõda, mille tulemusena valmis 2200-leheküljeline käsikiri (säilitatakse Kaitseministeeriumi arhiivis). Tegutses Eesti taasiseseisvumise nimel. Rootsis tegutses Eesti Komitees ja Eesti Abi Keskuses, USA-s oli Eesti Kooli Fondi asutajaid, töötas Ameerika Hääle New Yorgi osakonnas.

Teoseid
Märkmeid USA metsatööstusest. Eesti Metsamees Eksiilis 5. Stockholm 1950

Viited

Kirjandus
K(ruuse), R. Uus metsateaduse magister. // Eesti Metsamees Eksiilis 7. Stockholm 1951. Lk 38
Malev Margus. Victor Obet – 80. // Eesti Mets (1993) 1, 27–28
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944. Tartu 1994, III, 111
Malev Margus. Eesti Mets (1999) 11, lk 17
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakond. Tartu 2000. Lk 42
Eesti entsüklopeedia 14. Lk 334–335

Välislingid

TLÜAR väliseesti isikud

Eesti metsandustegelased
Maastikuarhitektid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1913
Surnud 1999
Jaan Nüssik

Jaan Nüssik (28. veebruar 1931 Polli vald, Karksi kihelkond, Pärnumaa – 22. september 2020) oli Eesti keemik.

Elulugu
Jaan Nüssik oli möldri poeg.

1951. aastal lõpetas ta Tartu 5. Keskkooli, 1956 TRÜ keemiaosakonna, 1961–1965 NSVL TA Maagileiukohtade Geoloogia, Petrograafia, Mineraloogia ja Geokeemia Instituudi (Moskva) aspirant, geoloogia-mineraloogiakandidaat (1969, samas).

Ta oli 1957–1965 NSVL TA Maagileiukohtade Geoloogia, Petrograafia, Mineraloogia ja Geokeemia Instituudi nooremteadur, 1965–1976 Venemaa Mineraalide Sünteesi ja Kristallide Kasvatamise TUI noorem- ja vanemteadur, 1976–1984 NSVL TA Komi filiaali vanemteadur (Sõktõvkaris), 1984–1998 TTÜ ehitusmaterjalide labori vanemteadur.

Teadustöö
Tema uurimisvaldkonnad on kristalli- ja ligandite välja teooria, emissioonspektraalanalüüs, mineraalide adsorptsioonspektroskoopia, daikide keemiline koostis granitoidides, mineraalide süntees ja kristallide kasvatamine. Osalenud paljudes ekspeditsioonides (Siberis, Kasahstanis, Sahhalinil, Komis jm).

Teoseid
Üle 60 teadustrükise, sh 5 monograafiat; 8 autoritunnistust.

Liikmesus
1976–1986 Venemaa Mineraloogide Ühing
1984 Eesti Keemiaselts

Viited

Välislingid

Eesti keemikud
Venemaa keemikud
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Eestlased Venemaal
Sündinud 1931
Surnud 2020
Mina ja keskkond

Mina ja keskkond on koolieelsetes lasteasutustes käsitletav valdkond. Selles valdkonnas käsitletakse teemasid nii loodus- kui ka ühiskonna- ja inimeseõpetusest.

Viited

Haridus
St. Petersburg

St. Petersburg (lühendita kuju Saint Petersburg) on linn Ameerika Ühendriikides Florida osariigis Pinellase maakonnas.

St. Petersburg asub Florida poolsaare läänerannikul, Tampa lahe ääres. Linn asutati 1888. aastal. Asula sai nime Peterburi järgi, kus üks linna asutajatest Peter Demens (Pjotr Dementjev) oli veetnud osa oma nooruspõlvest.

St. Petersburg kuulub koos Tampa ja Clearwateriga linnastusse, mida nimetatakse Tampa lahe piirkonnaks. 

St. Petersburgi elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 244 769.

Üks linna suuremaid tööandjaid on investeerimisfirma Raymond James.

Linnas tegutseb pesapallimeeskond Tampa Bay Rays.

St. Petersburgis asub Salvador Dalí muuseum.

Linnas asus Wikimedia Foundation alates asutamisest kuni 2007. aastani, mil sihtasutus kolis San Franciscosse.

St. Petersburgi sõpruslinnadeks on Takamatsu Jaapanis ja Peterburi Venemaal.

Välislingid

 Linna ametlik koduleht

Florida linnad
Aksel Kriisa

Aksel Kriisa (19. oktoober 1904 Kokemäe – 15. august 1949 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli eesti vaimulik ja orelimeister.

Ta sündis Kokemäel, Haanja vallas orelimeister Tannil Kriisa pojana. Ta lõpetas aastal 1925 Võrus gümnaasiumi. Aastatel 1925–1931 õppis ta Tartu Ülikoolis teoloogiat. Vaimulikukutseks valmistudes töötas prooviaastal Otepää Maarja koguduses. Ordineeriti 5. veebruaril 1933 Tallinna toomkirikus õpetajaks.

Ta oli aastatel 1933–1934 Saaremaa praostkonna vikaarõpetaja, aastatel 1934–1941 Mustjala Anna koguduse õpetaja.

Aastal 1941 ta arreteeriti NKVD poolt. Ta suri Venemaa vangilaagris.

Isiklikku 
Tema isa Tannil Kriisa ning isa vennad Jakob ja Juhan olid eesti orelimeistrid. Rohkem või vähem orelimeistrid oli ka tema vennad Eduard, Harry, maalikunstnik Rudolf, ka tema ise.

Viited 

Mustjala Anna koguduse vaimulikud
Eesti orelimeistrid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1904
Surnud 1949
Leedu kirjanike loend

Siin on loetletud Leedus või leedu keeles kirjutavaid või kirjutanud kirjanikke.

A 
 Jonas Aistis

B 
 Banguolis Balaševičius
 Alis Balbierius
 Jurgis Baltrušaitis
 Antanas Baranauskas
 Jonas Basanavičius
 Jonas Biliūnas
 Kazys Binkis
 Kazys Boruta
 Bernardas Brazdžionis
 Vytautas Bubnys

C 
 Petras Cvirka

D 
 Simonas Daukantas
 Mikalojus Daukša
 Janina Degutytė
 Kristijonas Donelaitis

G 
 Jonas Gaidamavičius
 Romualdas Granauskas
 Gintaras Graujauskas
 Juozas Grušas

H 
 Mikalojus Husovianas

I 
 Jurga Ivanauskaitė

K 
 Antanas Kalanavičius
 Stasys Kašauskas
 Marius Katiliškis
 Ramūnas Klimas
 Saulius Tomas Kondrotas
 Vincas Krėvė-Mickevičius
 Vincas Kudirka

M 
 Algimantas Mackus
 Vytautas Mačernis
 Jonas Mačiukevičius
 Maironis
 Justinas Marcinkevičius
 Martynas Mažvydas
 Eduardas Mieželaitis
 Adomas Mickevičius
 Antanas Miškinis
 Danielius Mušinskas
 Vincas Mykolaitis-Putinas

N 
 Henrikas Nagys
 Kęstutis Navakas
 Salomėja Nėris

P 
 Sigitas Parulskis
 Lazdynų Pelėda
 Vytautas Petkevičius
 Kornelijus Platelis
 Dionizas Poška

R 
 Henrikas Radauskas
 Bronius Radzevičius
 Undinė Radzevičiūtė
 Šatrijos Ragana
 Antanas Ramonas
 Vincas Ramonas
 Liudvikas Rėza

S 
 Kazys Saja
 Motiejus Kazimieras Sarbievijus
 Jurgis Savickis
 Ieva Simonaitytė
 Balys Sruoga
 Simonas Stanevičius
 Antanas Strazdas

Š 
 Alvydas Šlepikas
 Ignas Šeinius
 Paulius Širvys
 Antanas Škėma

V 
 Pranas Vaičaitis
 Antanas Vaičiulaitis
 Judita Vaičiūnaitė
 Juozas Tumas Vaižgantas
 Motiejus Valančius
 Indrė Valantinaitė
 Silvestras Valiūnas
 Tomas Venclova
 Antanas Vienuolis
 Vydūnas

Ž 
 Žemaitė

 
Leedu loendid
Kirjanike loendid
Volli Kalm

Volli Kalm (10. veebruar 1953 Aluste, Vändra rajoon – 23. detsember 2017 Kääriku) oli eesti geoloog, 1. juulist 2012 kuni surmani Tartu Ülikooli rektor.

Haridustee
Volli Kalm lõpetas 1971. aastal Vändra Keskkooli ja 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia erialal. Aastatel 1980–1984 oli ta aspirant Eesti NSV Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudis ning sai 1984. aastal geoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Formation, composition and usage of glaciofluvial deposits in Estonia" (juhendaja Anto Raukas). Aastatel 1988–1989 oli ta järeldoktoriõppes Alberta Ülikooli geoloogiaosakonnas.

Töökäik
Kalm töötas alates 1981. aastast Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna geoloogia instituudis (alates 2008. aastast Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna ökoloogia- ja maateaduste instituudis) algul assistendina, 1986–1988 lektorina, 1988–1992 dotsendina ning alates 1992. aastast rakendusgeoloogia professorina.

Aastatel 1998–2003 oli ta Tartu Ülikooli õppeprorektor.

2007. aastal kandideeris ta kahel korral Tartu Ülikooli rektoriks, ent esimesel korral jäi rektor valimata ja teistel valimistel edestas teda Alar Karis. 31. mail 2012 valiti Volli Kalm Tartu Ülikooli rektoriks, valimistel edestas ta Mart Ustavit ja Toivo Maimetsa. 2017. aastal valiti ta teist korda rektoriks, tema poolt hääletas 113 valimiskogu liiget, vastaskandidaat Margit Sutrop sai 97 häält. 2017. aasta 23. detsembril kukkus ta ootamatult pärast suusatreeningut Käärikul kokku ja suri kohapeal.

Teadustöö
Kalm on avaldanud uurimusi Eesti liustikusette litoloogia ja stratigraafia, savide ja arheoloogilise keraamika mineraloogia ning Baltikumi, Skandinaavia ja Andide jäätumise paleogeograafia alalt.

Tunnustus
 2005 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid

"Suri Tartu Ülikooli rektor Volli Kalm" ERR, 23. detsember 2017
"Portree: rektor Volli Kalm, sihikindel Jäämees" ERR Novaator, 23. detsember 2017

Eesti geoloogid
Tartu Ülikooli rektorid
Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna professorid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna professorid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Vändra Gümnaasiumi vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1953
Surnud 2017
Gustav Kima

Gustav Kima (10. september 1862 Sootaga vald, Äksi kihelkond – 5. märts 1941 Tartu) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas aastal 1884 Tartu Õpetajate Seminari. Aastatel 1884–1895 õppis ta Moskva Õpetajate Instituudis. 62-aastaselt sooritas ta keskkooli lõpueksami. Aastatel 1924–1932 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (oli Tartu Ülikooli vanim üliõpilane), Korporatsioon Revelia liige. Ordineeriti 16. juulil 1933 õpetajaks.

Gustav Kima oli majaomanik, kooliõpetaja ja -juhataja Tartus, Vanemuise, Taara ja Karskuse Sõbra seltsi esimees, tuletõrjuja ja Tartu linnavolikogu liige.

Ta oli aastatel 1933–1934 Karula koguduse adjunktõpetaja (Theodor Hans Wühneri alluvuses). Aastal 1934 oli ta Karula koguduse õpetaja kohusetäitja ja Halliste Püha Anna koguduse asetäitja õpetaja.

Isiklikku 
Tema poeg Theodor Kima oli arst.

Viited

Kirjandus 
 70-aastane sai pastoriks. Rahvaleht, 29. aprill 1933, nr. 50, lk. 4.

Halliste Püha Anna koguduse vaimulikud
Karula koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Revelia liikmed
Sündinud 1862
Surnud 1941
Tsvetana Pironkova

Tsvetana Pironkova (sündinud 13. septembril 1987 Plovdivis) on Bulgaaria naistennisist.

Seisuga 21. mai 2012 on Tsvetana Pironkova WTA edetabelis 46. kohal. Tema senise karjääri kõrgeim koht on olnud 31.

Ta jõudis 2010. aastal Wimbledoni turniiri poolfinaali, kus kaotas Vera Zvonarjovale 6–3, 3–6, 2–6. Ta on alistanud suure slämmi turniiridel kolmel korral Venus Williamsi.

Kaia Kanepiga on ta kohtunud 5 korral ja neist 2 kohtumist võitnud.

Välislingid 
Ametlik koduleht
WTA infoleht

Bulgaaria tennisistid
Sündinud 1987
Aavo Sirk

Aavo Sirk (sündinud 1945) on eesti füüsik.

Ta on töötanud Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis vanemteadurina. 

Tema erialaks on õhu saastatuse uurimine.

Ta kirjutas alla 40 kirjale.

Tunnustused
2006 Riigivapi IV klassi teenetemärk

Viited

Eesti füüsikud
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1945
Agronoomia

Agronoomia on maamajanduse ja põllumajandusteaduse haru, ühtlasi rakendusteadus, mis käsitleb taimekasvatusliku tootmise põhialuseid. Spetsialisti agronoomia alal nimetatakse agronoomiks.

Agronoomia eriharud on muu hulgas agrokeemia, sordiaretus, taimekaitse, maaviljelus ja taimekasvatus.

Viited 

Maamajandus
 

ar:علم الإنتاج النباتي
Tallinna vanalinna päevad

Tallinna vanalinna päevad on suve alguses toimuvad pidustused Tallinna vanalinnas, mida korraldatakse alates 1982. aastast.

See on suurim vanalinnas siinsele kultuuripärandile ja kogukonnale pühendatud festival. Viie päeva jooksul toimuvad linnarahvale ja külalistele mitmesugused tasuta muusika-, teatri-, kunsti- ja spordiüritused. Osalejad saavad pidustuste käigus tutvuda Tallinna ajalooga. Festivaliga tähistatakse ka suve algust.

Välislingid
 Koduleht

Tallinna üritused
Tallinna vanalinn
Voldemar Tippel

Voldemar Tippel (2. oktoober 1907 – 3. september 1995) oli Eesti arhitekt, Tartu linnaarhitekt 1935–1940 ja Tallinna peaarhitekt 1944–1952.

Voldemar Tippel lõpetas 1927. aastal Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi ja 1934. aastal Tallinna Tehnikumi arhitektikutsega. Voldemar Tippel oli üliõpilasseltsi Raimla vilistlane.

Arhitektikarjääri alustas ta Tallinnas elumajade ja mujal riigimõisate ehitamisega, samuti töötas Pärnu maavalitsuses. 1935. aastal sai Tippel Tartu linnaarhitektiks, tema eelkäijaks selles ametis oli Arnold Matteust. Tippel projekteeris ta mitu linna esindushoonet, näiteks uusklassitsistliku Tartu turuhoone (1937), Tartu spordihoone ja veetornelamu Õpetaja tänaval (1940). 1940. aasta oktoobris siirdus Tippel Tartust Tallinna, asudes tööle Kohaliku tööstuse rahvakomissariaadis.

Tallinna peaarhitektina planeeris ta koostöös arhitekt Toivo Kallase ja aiandusarhitekt Lidia Pettaiga Mustamäe elamurajooni (1959). Leonhard Lapin on nimetanud Tippeli loomingut uusklassitsismiks, Mart Kalm esindustraditsionalismiks.

Voldemar Tippel oli alates 1930. aastaist ka filmiamatöör.

Tsitaat
1938. aastal iseloomustas toona Supilinnas Tähtvere tänaval elanud Tippel Tartu aguleid nõnda: "Läinud sajandi teisel poolel, kui algas suur rahva valgumine maalt linnadesse, algas väheste kapitalidega isikute poolt agulimajade ehitamine, mis ehituskunstile midagi juurde ei andnud ja korterioludes vajalisi paremusi ei toonud. Tolleaegne intensiivne, kuid sealjuures ebaratsionaalne ehitustegevus oli ülemaailmne, mis kandus meile vene kaudu ning kajastub teravalt kõigis meie linnades puuehituse alal. Nii on ka Tartu maa-ala ehistatud suuremalt osalt väheste kapitalidega inimeste poolt, kelle elamiskultuuriline tase polnud arenenud ning kelle nõuded korterite tervishoiu ja mugavuse nõuete suhtes olid väikesed. Kui lisada juurde sellele väärmõisted vabadusest möödunud sajandi individualistliku ühiskondlik-poliitilise maailmavaate pärandusena, siis on arusaadav kuidas võisid tekkida need troostitud agulid, mis meie riikliku iseseisvuse algaastail moodustasid tähtsa osa meie linnade üldpildis."

Isikunäitus
2007. aastal toimus Eesti Arhitektuurimuuseumis Voldemar Tippeli loomingu näitus.

Viited

Välislingid
 Hillar Palamets "Voldemar Tippel Tartu linnaarhitektina 1935–1940" saade "Ajalootund" Raadio 2-s
 "Kirjutamata memuaare. Voldemar Tippel", Eesti Raadio, 30.09.1984

Eesti arhitektid
Tartu linnaarhitektid
Eesti filmiamatöörid
Tallinna kõrgema tehnikumi vilistlased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Sündinud 1907
Surnud 1995
Karl Ristikivi Selts

Karl Ristikivi Selts on 2001. aastal rajatud mittetulundusühing, mis edendab väliseesti kirjaniku Karl Ristikivi loomingu tutvustamist ja uurimist, laiemalt aga eesti pagulaskirjanduse populariseerimist.

Seltsi asutasid 12. mail 2001 Tartus kirjandusteadlased Rutt Hinrikus ja Janika Kronberg. Igal aastal korraldab Selts Karl Ristikivi sünniaastapäeva puhul ettekandekoosoleku. Selts on produtseerinud filmi Henrik Visnapuu pagulasaastaist "Henrik Visnapuu üheteistkümnes kiri. Lugu poeedi viimasest kümnest eluaastast 1941-1951" (2009), samuti toetanud väliseesti kirjanike Bernard Kangro ja Arno Vihalemma 100. sünniaastapäeva tähistamist. 

Karl Ristikivi testamendijärgse pärija, Stockholmis tegutseva Eesti Eksiilkirjanduse Fondiga (Stiftelsen för främjande av estnisk exillitteratur) sõlmitud kokkuleppe alusel kontrollib selts Karl Ristikivi teoste autoriõigust. Tartu Linnavalitsus on andnud Karl Ristikivi Seltsi hallata kunagise Karl Ristikivi Muuseumi ruumid Tartus, aadressil Hermanni 18.

Karl Ristikivi Seltsil on ligi 60 liiget. 2014. aastal oli seltsi esimees Janika Kronberg.

Viited

Välislingid
 Karl Ristikivi Seltsi koduleht
 "Karl Ristikivi Selts sai ruumid tasuta kasutada" Postimees 1. juuni 2007
 Rutt Hinrikus "Kes kolib Ristikivi tudengikorterisse?" Postimees, 31.08.2001

Eesti kirjandus
Eesti seltsid
Karl Ristikivi