Vennad Le Nainid

Antoine Le Nain (u 1588–1648), Louis Le Nain (u 1593–1648) ja Mathieu Le Nain (u 1607–1677) ehk vennad Le Nainid, on 17. sajandi Prantsusmaa olustikumaalijad. 21. sajandil peetakse Le Nainide teoseid ühistööks, kuid 20. sajandi alguses vaadeldi vendi kui iseseisvaid kunstnike. 
Realismi ajaloos on vennad pälvinud tähelepanu lihtrahva tõetruu, väärika ja ilustamata kujutamise eest. Teostes tajutav lihtrahva lembus paistis Louis XIII-aegses realistlikus liikumises silma oma prantsuspärase tõearmastuse ja lihtsuse poolest.

Elulugu 
Kolm venda sündisid Laoni linnas või linna lähedal Põhja-Prantsusmaal. Täpsed sünniajad ei ole teada, sest kirikuraamatud on sõdades hävinud. Ajaloo vältel on vendade sünniaastad lahkhelisid tekitanud, kuid enim nõustutakse täna järgnevate aastatega: Antoine 1588. aastal, Louis 1593. aastal ja Mathieu 1607. aastal. 

Le Nainide isa, Isaac Le Nain oli Vermandois'i kuninglik seersant ja ema Jehanne Prévost jõukast perekonnast pärit kuningliku seersandi tütar. Vennad olid pärit rikkast perekonnast, kuid siiski lähedased maaelu ja talurahvaga. Isa administratiivsed ülesanded andsid Le Nainidele võimaluse kasvada üles maalähedases keskkonnas, kus nad tutvusid talupoegade ja viinamarjakasvatajate eluviisiga. See lisas vendade maalidele autentsuse ja inspireeris suure enamiku töödest. Le Nainide edukus saab alguse nende sünnipaigast.

Le Nainide väljaõppe kohta ei ole palju teada. On spekuleeritud, et vennad õppisid oma ameti "välismaiselt maalijalt". Sellele viitab vendade stiili sarnasus flandria maalikunstiga.

1630ndateks olid Le Nainid kolinud Pariisi, Saint-Germain-des-Prés'i kloostri lähedale, kus nad elasid koos vanima venna Antoine´i asutatud töökojas. Kuid ka siis ei kaotanud vennad maalähedust ega sidet oma sünnipaigaga.

Pariisis saatis vendasid suur edu. Lisaks asutatud ateljeele päris Antoine Saint-Germain-des-Prés'i maalikunstniku tiitli. Olles kunstnike gildi liige, sai Antoine oma nooremad vennad töökotta tasuta tööle võtta. 1648. aastal nimetati Le Nainid Kuningliku Maalikunsti ja Skulptuuri Akadeemia liikmeteks. Samal aastal haigestusid Louis ja Antoine. Tõenäoliselt oli tegu mõne 17. sajandi nakkushaigusega, ning vennad surid kahepäevase vahega.

Pärast vendade surma vähenes Mathieu maalitud teoste kogus märkimisväärselt. Lisaks 1633. aastal saadud Pariisi linna maalikunstniku tiitlile sai Mathieu 1662. aastal Püha Miikaeli ordu rüütliristi krae. Rüütliks löömise ja aadlimeheks saamise tulemusel nimetas noorim vend ennast Sieur de Jumelle'iks. Ta suri 20. aprillil 1677. aastal. Teadaolevalt ei abiellunud vendadest ükski ega saanud ka järglasi.

Looming 

Le Nainide teoseid on samastatud hollandi 17. sajandi kunstiga ja vastandatud Prantsusmaa õukonna poolt tellitava kunstiga. Kui kuningakoda hindas kõrgelt ideaalmaastike ja antiikmütoloogiat, siis Le Nainide looming oli suunatud keskkihile ehk kolmandale seisusele, st kodanlastele, talurahvale ja jõukamatele käsitöölistele. Vastupidiselt Hollandile, kus kolmas seisus oli 17. sajandil tõusuteel, oli Prantsusmaa keskkiht allasurutud. Seega on maalid võrreldes kergemeelsema hollandi kunstiga tõsisemad, kargemad ja mehisemad.

Oma maalidel kujutasid Le Nainid lihtrahvast, enamikel juhtudel tõsiseid ja väärikaid talupoegi. Maaliteoste kaudu soovisid nad näidata seda, kui vilets on lihtrahva olme ja kui raske nende töö . Vennad maalivad prantsuspärase rahulikkusega talupoegade elu, kujutades tagasihoidlikke inimesi väärikalt, kohati lausa suursugustena. "Sepp" (La Forge) (1642–1643) sai maaelu kujutavate maalidega võrreldes võrdselt tähelepanu. Tegu on 19. sajandil ühe enim imetletud ja jäljendatud maaliga Louvre'is. Teose kompositsioon, valgus ja ruumi käsitlus on tugevalt Caravaggio poolt mõjutatud. 

Le Nainid töötasid sageli ühe maali kallal koos. Seda, kui palju ja mida keegi vendadest tegelikult maalis, on keeruline kindlaks teha. Maalidel puudub eesnimi, kirjas on vaid "Lenain" . Lisaks, ükski pärast 1648. aastat valminud teos ei ole dateeritud. 20. sajandi alguses lähtuti maalide hindamisel sellest, mida iga venna kohta traditsiooniliselt teati. Võimsaid ja väärikaid talupoegade stseene on peetud Louis'i töödeks. Neis esineb hallide ja pruunide toonide rohkus ning vabaõhu valgus. Ka interjöör on maalidel kujutatud ühtlases valguses. Talupojad on oma žestides vaoshoitud ja ettevaatlikud, kurbade, kuid väärikate pilkudega. 

Antoine on maalinud rühma väikesemõõtmelisi ja rikkaliku paletiga perekonnastseene, peamiselt lastest. Ühtlases valguses toimuv tegevus, erksad värvid ja vaba olek on temale omased jooned. Maalides puudub chiaroscuro ehk tugev kontrast heleda ja tumeda vahel. Antoine´i maalitud portreedes, mille raamid olid tihti vasest, tuleb hästi esile julge tehnika ja vaistlik realism.

Mathieu'd peetakse peamiselt portreede ja rühmaportreede autoriks. Eklektilisem stiil viitab taas Hollandi mõjule. Tema lemmikmodellideks olid intensiivsete pilkudega noored sõdurid, mehed sulgedega mütsides ja pitsklappides, kes istusid laua ümber või mängisid kaarte. Mathieu oli vendadest ainuke, kes loobus maaelu stseenidest.

Religioosseid maale peetakse vendade koostööks. Kusjuures mitmed teadlased ei nõustu eelmainitud jaotusega, ning käsitlevad kõiki vendade teoseid ühistööna.

Aastatel 1978–1979 korraldati Pariisis näitus Le Nainide elutööst. Väljapanek toonitas just Louis'i tähtsust ja tema maalid tõid vendadele enim tähelepanu. Vaatajaid köitis eelkõige talupoegade töötlematus ja siirus. Hiljuti on pandud kahtluse alla asjaolu, et maalide tegelased on talurahvas. Väidetavalt on kujutatavad selleks liiga hästi riietatud ja tegelikult maalisid vennad hoopis kodanluse liikmeid.

Teosed

Louis Le Naini looming 
 Kaardimängijad, 1635–1638, Royal Collection Trust, Elizabeth II, London.
 Külaskäik vanaema juurde, 1640, Riiklik Ermitaaž, Peterburi.
 Maakoht, 1640, Rahvuslik kunstigalerii, Washington.
 Triktakimängijad, 1640, Louvre'i muuseum, Pariis.
 Heinamaalt kojutulek või Heinakäru, 1641, Louvre'i muuseum, Pariis.
 Talupoegade perekond interjööris, 1642, Louvre'i muuseum, Pariis.
 Õnnelik perekond või Tagasitulek ristimiselt, 1642, Louvre'i muuseum, Pariis.
 Talupoja interjöör vana flažoletimängijaga, 1642, Kimbell Art muuseum, Fort Worth, Texas.
 Kavaljeeri peatus, 1640, Victoria ja Alberti muuseum, London.
 Piimatüdruku perekond, 1641, Riiklik Ermitaaž, Peterburi, Venemaa.
 Talupoegade eine, 1642, Louvre'i muuseum, Pariis.
 Sepp, 1642–1643, Louvre'i muuseum, Pariis.
 Suitsetajad interjööris, 1643, Louvre'i muuseum, Pariis.
 Talupoja interjöör, 1645, Rahvuslik kunstigalerii, Washington, USA.

Antoine Le Naini looming 
 Muusikaline kokkutulek või Perekonna kokkutulek, 1642, Louvre'i muuseum, Pariis.
 Enne tantsutundi, Staatliche Kunsthalle, Karlsruhe, Saksamaa.
 Küla muusik, 1642, Detroiti Kunsti Instituut, USA.
 Väikesed kaardimängijad, 1640-1645, Clark Art Instituut, Williamstown, Massachusetts, USA.
 Rustikaalne interjöör, Kaunite Kunstide muuseum, Rouen, Prantsusmaa.

Mathieu Le Naini looming 
 Talupojad koobasmajas, Petworthi maja, Petworth, Inglismaa.
 Talupoja interjöör, 1640–1645, Rahvuslik kunstigalerii, Washington, USA.
 Tüli, 1640, Walesi rahvusmuuseum, Ühendkuningriik.
 Mängijad, Rijksmuseum, Amsterdam, Holland.
 Kontsert, Laoni kunsti ja arheoloogia muuseum, Prantsusmaa.
 Aednik oma armukesele lilli andmas, Wallraf-Richartzi muuseum, Köln, Saksamaa.
 Muusikud, Dulwichi pildigalerii.
 Petturid, Kaunite Kunstide muuseum, Reims, Prantsusmaa.
 Püha Peetruse eitamine, Louvre'i muuseum, Pariis, Prantsusmaa.

Ühislooming 
 Veenus Vulcanuse sepikojas, 1641, Kaunite Kunstide muuseum, Reims, Prantsusmaa.
 Neli figuuri laua taga, 1643, Rahvusgalerii, London.
 Jeesuslaps Arma Christi ees põlvitamas, 1642–1648, erakogu.

Galerii

Viited 

Maalikunstnikud