joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Morava jõgi

Morava (tšehhi, slovaki Morava, saksa March) on jõgi Kesk-Euroopas. Algab Sudeetidest. Voolab valdavalt lõunasse läbi Morava. Suubub vasakult Doonausse. Pikkus 358 km.

Välislingid 
 Povodí Moravy - Morava jõgikonnast (PDF-fail; saksa keeles)

Doonau jõgikond
Tšehhi jõed
Slovakkia jõed
Austria jõed
Mary Lines

Mary Lines (3. detsember 1893 – detsember 1978) oli Briti kergejõustiklane. 

Tema nimel on olnud järgmised naiste maailmarekordid:
100 jardi teatejooks 11,8 (30. oktoober 1921 Pariis)
4×220 jardi teatejooks 1.53,0 (30. oktoober 1921 Pariis)
100 jardi jooks 11,6 (17. juuli 1922 London) 
440 jardi jooks 64,4 (17. juuli 1922 London) 
100 jardi jooks 11,6 (20. august 1922 Pariis) 
100 m jooks 12,8 (vaheaeg, 20. august 1922)
4×100 m teatejooks 51,4 (Suurbritannia võistkonnas koos Nora Callebouti, Daisy Leachi ja Muriel Porteriga, vaheaeg, 20. august 1922
4×100 jardi teatejooks 51,8 (Suurbritannia võistkonnas koos Nora Callebouti, Daisy Leachi ja Muriel Porteriga, 20. august 1922)
220 jardi jooks 26,8 (23. september  1922 Waddon)
880 jardi jooks 2.26,6 (30. september 1922 London)
440 jardi jooks 62,4 
120 jardi tõkkejooks 18,8

Naiste olümpiamängudel 20. augustil 1922 tuli ta 300 m jooksus esimeseks (44,8), 60 m jooksus teiseks (7,7) ja 100 jardi jooksus kolmandaks. 4×110 jardi teatejooksus osales ta ajaga 51,8 võitnud Suurbritannia võistkonnas koos Nora Callebouti, Daisy Leachi ja Muriel Porteriga.

Mary Lines oli 1923. aasta WAAA meister 100 jardi jooksus (12,2), 1922. aasta WAAA meister 220 jardi jooksus (26,8), 1922. ja 1923. aasta WAAA meister 440 jardi jooksus (64,4 ja 62,4), 1922. aasta WAAA meister 880 jardi jooksus (2.26,6), 1923. ja 1924. aasta WAAA meister 120 jardi tõkkejooksus (18,8 ja 18,4) ning 1923. ja 1924. aasta WAAA meister kaugushüppes (4.86 ja 5.17).

Suurbritannia jooksjad
Sündinud 1893
Surnud 1978
Gundel Wittmann

Gundel Wittmann (18. september 1905 Berliin – 28. mai 1990 Berliin) oli Saksamaa naisjooksja.

22. augustil 1926 püstitas ta Braunschweigis  naiste 100 m jooksu maailmarekordi 12,4.

Saksamaa meistrivõistlustel tuli ta 1924. aastal kolmandaks, 1925. aastal teiseks ja 1926. aastal esimeseks. 

Ta kuulus spordiklubisse SC Charlottenburg.

Saksamaa jooksjad
Sündinud 1905
Surnud 1990
Bochum

Bochum on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus.
Asub Essenist idas ja Dortmundist läänes.

Ajalugu 

Bochumit on esmakordselt mainitud 890. aastal. 1321. aastal sai linnaõigused. Linn hakkas kiiresti kasvama 19. sajandi keskel, kui hakati sütt kaevandama.

Linnas asub 6 kõrgkooli, sealhulgas Bochumi Ruhri Ülikool, mis on üks Saksamaa suurimaid.

Bochum on suur tööstuskeskus, kus on palju metallurgia-, masinaehituse ja autotööstuse ettevõtteid.

Linnas asuvad kaevandusmuuseum ja raudteemuuseum.

Viited

Välislingid 

Bochumi koduleht

 
Hansalinnad
Saku vald

Saku vald on kohaliku omavalitsuse üksus Eestis Harju maakonna keskosas. 

Saku vald piirneb läänes Saue valla, idas Kiili ja Kose valla, põhjas Tallinna linna ja lõunas Kohila vallaga. Saku valla territoorium (170 km²) piirneb läänes Tallinna–Pärnu–Ikla ja idas Tallinna–Rapla–Türi maanteega. Saku alevikku läbib Vääna jõgi, valla lõunapiiril voolab Keila jõgi. Saku vallas on 2 alevikku ja 20 küla, kus elab kokku 9679 elanikku (28.06.2017 seisuga). Valla keskus on Saku alevik. 

Vald moodustati 1866. aastal, kuid liideti 1890 Saue vallaga. Samuti eksisteeris see aastatel 1921–1939. Vallaõigused taastati 16. jaanuaril 1992. 11. märtsil 1993 otsustas Riigikogu poolitada Juuru – Kaiu, Kadrina – Saksi, Saku – Kiili, Nissi – Kernu ja Salme – Torgu vallad.

Asustus

Alevikud
Kiisa, Saku.

Külad 
Saku vallas on 19 küla: Juuliku, Jälgimäe, Kajamaa, Kasemetsa, Kirdalu, Kurtna, Lokuti, Metsanurme, Männiku, Rahula, Roobuka, Saue, Saustinõmme, Sookaera-Metsanurga, Tagadi, Tammemäe, Tõdva, Tänassilma, Üksnurme.

Rahvastik

Valitsemine 
2015. aastal võttis Saku vallavolikogu vastu pöördumise Eesti valitsuse poole, milles deklareeritakse, et Saku vald keeldub pagulasi vastu võtmast.

Vallavanemad ja volikogu esimehed
Aastatel 1993–1999 oli vallavanem Arvo Pärniste ja volikogu esimees Tarmo Pajus.

1999–2002 oli vallavanem Arvo Pärniste, volikogu esimees Lemmi Oro.

2002–2005 oli vallavanem Sven Kesler, volikogu esimees Marek Linnutaja.

2005–2009 oli vallavanem Arvo Pärniste, volikogu esimees Lemmi Oro.

2010–2014 oli vallavanem Kuno Rooba

2009–2013 oli volikogu esimees Marianne Rande

16.01.2014 – 18.09.2014 oli vallavanem Janeck Leppik

19.09.2014–16.10.2014 oli vallavanema ülesannetes abivallavanem Andi Einaste

16.10.2014 - 31.12.2017 oli vallavanem Tiit Vahenõmm

2013-2017 oli volikogu esimees Tanel Ots

Alates 01.01.2018 on vallavanem Marti Rehemaa

Alates 26.10.2017 on volikogu esimees Tiit Vahenõmm

Sümbolid
1993. aastal võeti kasutusele Priit Herodese kavandatud Saku valla lipp ja vapp. Valla vapil on rohelise kilbi peal kolm hõbedast adratera ja õllekapp. Valla lipul on kujutatud ainult adraterad.

Saku valla tunnuslause on "Läbi rohelise akna". Samuti on vallal oma logo.

Tunnustus 
2004. aastal tunnistati Saku vald Eesti kõige peresõbralikumaks vallaks.

Sõprusomavalitsused 
Saku vallal on 7 sõprusomavalitsust:
 Saku linn Jaapanis, alates 1. maist 2007.
 Ylöjärvi linn Soomes
 Liperi vald Soomes
 Sundi vald Soomes
 Strängnäsi vald Rootsis
 Kandava vald Lätis
 Türi linn Eestis

Viited

Välislingid 

Saku valla koduleht
"Saku vald 150" film

Harju maakonna vallad
Lüganuse valla lipp

Lüganuse valla lipp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Lüganuse valla lipp.

2013-2017 

Valla lipu tavasuurus on 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11. Lipu värvideks on roheline, kollane ja sinine, kusjuures 1/7 laiune kollane triip paikneb horisontaalselt lipu keskosas.

1993–2013 oli sama lipp Püssi lipuks.

Põhjendus 
Roheline sümboliseerib metsa ja puutumata loodust, sinine puhta vee elustavat jõudu ning kollane küpset viljapõldu, iidset põlluharimise traditsiooni ja maapõue rikkusi.

Lipu kasutamise kord 
Vallalipp on kohaliku omavalitsuse ja kogukonna tunnus ning see heisatakse (kasutatakse):
Alaliselt vallavalitsuse haldushoonel.
Ajutiselt valla pidupäevadel, suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega, samuti muudel pidulikel üritustel.
Valla lipp heisatakse hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti.
Kui valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, linna, valla või muu lipuga, asub valla lipp lippude poolt vaadatuna vasakul teise riigi või Eesti riigilipust.
Valla lipu heiskamise võib teha kohustuslikuks valitsuse korraldusega vallale kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel.
Vallalipu kasutamise õigus on igaühel järgides käesolevas valla põhimääruses kehtestatud lipu kasutamise korrale.
Vallalipu valmistamine toimub ainult vallavalitsuse loal.
Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp kuulub hävitamisele sündsal viisil.

Lipu ajalugu

Lüganuse valla lipp aastatel 1997–2013 
Lüganuse valla endine lipp kinnitati 9. juunil 1997. Lipuks oli ristkülikukujuline kangas mida läbis diagonaalne, vardapoolsest ülanurgast lehviva otsa alanurka langev 2 ühiku laiune valge triip. Sellest ülespoole jääv kolmnurkne väli oli sinine ning alumine roheline. Sinine värvus sümboliseeris taevast ja vett, samuti vaimsuse võrdkuju, roheline aga loodust, noorust ning lootust. Normaalmõõtmed olid 105x165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.

Valla lipp oli alaliselt heisatud vallamaja ees ning etalonkujutisi säilitati Lüganuse Vallavalitsuse kantseleis.

Uue lipu valimine 
2013. aasta augustis kuulutasid Lüganuse vald, Maidla vald ning Püssi linn välja ühinemisel moodustuva uue omavalitsusüksuse Lüganuse valla sümboolikakonkursi. Selle eesmärgiks oli leida kolmele ühinenud omavalitsusele kõiki ühendav lipp ja vapp. Lõpptulemusena sai ühinenud omavalitsus nime Lüganuselt, vapi Maidla vallalt ja lipu Püssi linnalt.

Vaata ka 
Lüganuse valla vapp
Maidla valla lipp
Ida-Viru maakond

Välislingid 
 Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel – Lüganuse vald (endised sümbolid).

Lüganuse vald
Ida-Viru maakonna lipud
Lümanda valla lipp

Lümanda valla lipp on Eesti haldusüksuse Lümanda valla lipp.

Lipp on kinnitatud 16. novembril 1993.

Lipu kirjeldus 

Valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp. Kangas on jaotatud kolmeks väljaks alanurkadest ülaserva keskele suunduvate sirgetega. Külgmised väljad on sinised, keskmine aga valge ning sellel on roheline Saaremaa robirohu leht.

Lipu normaalmõõtmed on 105x140 cm ning pikkuse ja laiuse suhe 3:4. Vallavalitsuse piduliku kandelipu vardaehiseks on kuldne vapitunnus - robirohu leht.

Põhjendus

Lipuvärvused ja kujundid tähistavad Saaremaad, merd, liivarandu, lubja põletamist, Viidumäe looduskaitseala ja selle unikaalset taime - Saaremaa robirohtu.

Vaata ka 
Lümanda valla vapp
Saare maakond

Välislingid 
 Lümanda valla sümboolika Riigikantselei kodulehel

Saare maakonna lipud
Lümanda vald
Tollien Schuurman

Tollien Schuurman [toll'iin sh'üürman] (õieti Tollina Wilhelmina Schuurman;  20. jaanuar 1913 Zorgvlied –  29. jaanuar 1994 Apeldoorn) oli hollandi jooksja. 

Ta oli 1930ndatel üks maailma kiiremaid naisi. Juulis 1930 püstitas ta 17-aastasena Friisimaa meistrivõistlustel Joures Hollandi rekordi 100 m jooksus (12,6). Augustis 1930 püstitas ta Hollandi meistrivõistlustel Haagis Hollandi rekordi 80 m jooksus. Ajakirjandus nimetas teda looduslikuks andeks. 1930. aasta naiste maailmamängudel Prahas tuli ta 100 m jooksus (12,6) ja 200 m jooksus (25,8) teiseks. Samal aastal kordas ta Rottevalles Drachteni lähedal maailmarekordit 12,0. Selle aja jooksis ta välja veel üks kord. Aastal 1932 jooksis ta uueks maailmarekordiks 11,9. Mitteametlikult kordas ta seda tulemust 1933. aastal neli korda ja 1934. aastal ühe korra. 13. augustil 1933 jooksis ta 200 m maailmarekordiajaga 24,6. 

Los Angelese olümpiamängudelt 1932 oodati Hollandis temalt kuldmedalit. Treener Jan Bijtstra ei saanud temaga kaasa minna, mistõttu sportlane tundis end üksi jäetuna. Schuurman võitis küll eeljooksu, kuid poolfinaalis tegi valelähte, mille tõttu ta kaotas eneseusalduse ja jäi kolmandaks ning lõppvõistlusele ei pääsenud. 

Berliini olümpiamängudel 1936, kus peeti tõenäoliseks tema võitu 100 m ja 200 meetri jooksus, 4×100 m teatejooksus ja kaugushüppes,  keeldus ta osalemast.  Ta pärines Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei pooldajate perekonnast, ja kui Adolf Hitler ei lubanud juutidel mängudest osa võtta, siis otsustas ta hoolimata Kuningliku Hollandi Kergejõustikuliidu (KNAU) survest mänge boikoteerida.   Tema loobumise tõttu sai  Fanny Koen võimaluse teha debüüdi rahvusvahelistel võistlustel.  Schuurmanile tähendas see otsus sportlaskarjääri lõppu. 

1948. aasta mängudel Schuurman vanuse tõttu enam osaleda ei saanud. Ta töötas vahepeal hambaarsti assistendina ning hiljem oli tal pediküüritöökoda. Suvel 1948 päästis ta kahe tüdruku elu, kes oleksid Vlielandi saare rannas  äärepealt uppunud. 

Umbes 1950 asutas ta koos teistega Apeldoornis kergejõustikuühingu Olympic. Ta oli seal treener ning vabal ajal ühingu  Vrienden van de KNAU lehe Vriendenband sekretär ja laekur.  

Tollien Schuurman suri 81-aastasena 1994. Drachteni kergejõustikuühing  Impala andis ühele spordiväljakule tema nime.

Välislingid
 Artikkel (hollandi keeles)
 

Hollandi jooksjad
Sündinud 1913
Surnud 1994
Julija Tšiženko

Julija Tšiženko (vene Юлия Чиженко, sündinud 30. augustil 1979 Peterburis) on Venemaa kergejõustiklane (põhidistants 1500 m jooks).

2005. aasta Helsingi maailmameistrivõistluste 1500 m jooksu finaalis kuulus esialgse protokolli alusel hõbemedal Julija Tšiženkole 4.00,93-ga, kuid pärast Bahreini delegatsiooni protesti (venelanna võttis koha parandamise eesmärgil Bahreini jooksja Yusuf Jamali suhtes appi küünarnuki) tema tulemus tühistati.

Saavutused

Sisemaailmameistrivõistlustel 

Moskva 2006
sisemaailmameister 1500 m jooksus (4.04,70)

Isiklikud rekordid 

Venemaa jooksjad
Sündinud 1979
Aru mõis (Nõo)

Aru mõis (saksa keeles Arrohof) oli rüütlimõis Tartumaal Nõo kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Tartu maakonna Elva valla Mälgi küla territooriumile.

Ajalugu  
Esmakordselt on Aru mõisa (Arrohof) mainitud 1582. aastal Rzeczpospolita ürikutes. Pärast piirkonna Rootsi kuninga võimu alla minemist 1625. aastal läänistati mõis 1632. aastal Tartu õuekohtu president Peder Eriksson Sparrele (1592–1647), hiljem oli omanik tema poeg Per Persson Sparre (1633–1669), kelle abikaasa Sigridi (sünd. Horn af Åminne; 1630–1693) omanduses oli mõis kuni mõisate reduktsioonini.

Pärast Põhjasõda said mõisaomanikeks Osterwaldid. 19. sajandi keskel omandas mõisa von zur Mühlenite aadliperekond, kelle käest eestlane Jaan Prüüs selle 1913. aastal ostis. Aru mõis oli üks umbes seitsmest protsendist rüütlimõisatest, mis siirdusid eestlaste kätte.

Mõisasüda jäi Prüüside kätte ka pärast 1919. aasta maade riigistamist. Küll võttis mõisa ära Nõukogude võim, kes küüditas omanikud Siberisse. 1992. aastast kuulus mõisasüda Prüüside järglasele Mall Kirsipuule, kes tapeti 2003. aastal röövmõrvas.

Mõisaansambel

Peahoone
Aru mõisa härrastemaja oli ühekorruseline välimuselt lihtne lameda katusega hoone, mis püstitati 1840. aastatel. Hoonet ilmestas otsas asunud lai klassitsistlik aken-uks, mille ette püstitati hiljem historitsistlik veranda. 

Mõisahoones oli 16 tuba. Suurem osa mõisa sisustavast mööblist oli pärit Peterburist. 

Teise maailmasõja aastail hoiti Aru mõisahoone keldrites Eesti Rahva Muuseumi kogusid. Nõukogude perioodil kasutati mõisa peahoonet kolhoosikontorina. Hoone otsas paiknenud historitsistlik veranda lammutati ja aken müüriti kinni. Samuti tehti hoonele juurdeehitus. Remondi käigus lõhuti kõik ajaloolised kaminad ja ahjud.

Mõisakompleks
Mõisakompleksi kuulus veel valitsejamaja, ait, meierei, veidi eemal asuv koorejaam, veski ja laut. Mõisale kuulus mitu karjamõisat ja moonakate maja. 

Praegu on veel säilinud ait, valitsejamaja ja meierei. Neist esinduslikum on suur tellisait. Aida keskosas on kolme kaaravaga kaaristu ja välimust kaunistavad ristikujulised õhutusavad otsaviiludel. Hoone restaureeriti osaliselt 2000. aastal.

18. sajandi lõpul rajati mõisa barokkstiilis park, kuhu istutati 42 liiki taimi. Pargitiigi kaldal oli kiviktaimla.

Mõisa kalmistu
Mõisa kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 0,6 km kaugusele lõunaedelasse.

Viited

Kirjandus

Maiste, Juhan. Nutt, Nele. Tartumaa mõisad. Näituse "Kaotatud paradiis" kataloog. − Eesti Põllumajandusülikool. Maastikuarhitektuuri eriala toimetised II. Balti villa rustica II. Tartu: 2005. Lk 20.
Praust, Valdo. Tartumaa mõisad. Tallinn: Tänapäev, 2008. Lk 86-9.
 lk. 110-111
Tartumaa: maadeteadusline, majandusline ja ajalooline kirjeldus. Peatoim. J. Rumma, toim. J. G. Granö, J. V. Veski. − Eesti I. Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1925. Lk 296 .

Tartumaa mõisad
Elva vald
Nõo kihelkond
Zur Mühlenite mõisad
Essu mõis

Essu mõis (saksa keeles Jess) oli rüütlimõis Haljala kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonna Haljala valla territooriumile.

Ajalugu 
Esimesed teated Essu mõisast pärinevad 1496. aastast, mil mõis kuulus von Wrangellidele. Seejärel omandasid mõisa Krusensternid, kui 1794. aastal Karl Adolph Krusenstierni pärija Carolina von Krusensterni kaasavarana läks mõis aga 1840. aastal Dellingshausenite valdusse. Carolina ja tema mehe parun Friedrich Adolph von Dellingshauseni pärandusejagamise lepingu järgi sai Essu, Hulja mõisa koos Kruusimäega, Undla mõisa koos Räsna juurde kuuluva külaga Pilo, Andja ja Toomla mõisa nende poeg Karl Thomas von Dellingshausen. 1849. aastal müüs Karl Thomas von Dellingshausen Toompea kodanikule Andreas Goldbergile Essu mõisa juurde kuuluva Tammispea karjamõisa. 1857. aastal andis meeskohtunik Karl Thomas von Dellingshausen oma eluajal Andja koos maakohaga Toomla (15 000 hõberubla), Hulja, Essu ja Undla mõisad pärandina oma pojale ooberstleitnant Friedrich von Dellingshausenile jättes enesele kuni surmani Andja ja Essu valdamisõiguse koos lubadusega vanemate eluajal mitte mõisaid müüa ja pantida. 1868. aastal müüs Friedrich Ewald Thomas von Dellingshausen Andja ja Essu mõisad ning mõisamaakoha Thomel oma vennale kaardiväe erupolkovnikule Iwan von Dellingshausenile hinnaga 125 000 hõberubla. Iwan von Dellingshauseni (surn 11.09.1875) ja paruness Pauline Friedericke Emilie von Dellingshauseni (surn 13.03.1892) surma järel olid pärijad on võrdsetes osades tema tütred Alexandrine ja Julie, kelle kinnistati 1893. aastal Essu ja Andja mõisad. Järgmisteks omanikeks said Ungern-Sternbergid. Pärijatevahelisel kokkuleppel sai paruness Julie Therese von Ungern-Sternberg (sünd von Dellingshausen) Essu mõisa 165 000 rubla eest ja Andja mõisa (804 tessatini) 49 017 rubla eest. 1902. aastal ostis ta mõisamaatükk Tammispe 21 000 rubla eest ja liitis taas Essu mõisaga.
Mõisa omanik enne võõrandamist 1919. aastal oli Julie Therese von Ungern-Sternberg.

Mõisahoone 
Mõisa peahoone ehitati 1820.–1830. aastatel ühekorruselise klassitsistliku kiviehitisena, kuid ehitati 1894 arhitekt Friedrich Modi projekti järgi ümber historitsistlikuks.

1978. aastal lisati hoonele mahukas juurdeehitis, millega muudeti tugevalt mõisahoone ilmet.

Tänapäeval on mõis eravalduses ning kasutusel turismiteenuseid pakkuva majutus- ja söögikohana.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Viited

Välislingid

Essu mõisa turbarabast leitud aare – Abbassiidide dinaar, 864/5. aastast.
Essu Mõisa ametlik veebisait

Dellingshausenite mõisad
Virumaa mõisad
Lääne-Viru maakond
Haljala vald
Haljala kihelkond
Ungern-Sternbergide mõisad
Hüüru mõis

Hüüru mõis (saksa keeles Huer) oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Saue valda Harju maakonnas.

Ajalugu 
Hüüru mõis oli Harku mõisa karjamõis, mis rajati 1560. aastal Vääna jõel paiknevale Harku mõisa veskikohale. Omanikuks või rentnikuks Konstantin von Weymarn.
Pärast Põhjasõda kuulus mõis Wrangellitele.
1827. aastast kuulus Hüüru tollasele Harku mõisnikule, kaptenleitnant Konstantin von Ungern-Sternbergile, kes ostis major Karl Gustav von Wrangellile kuulunud Hüüru avalikult müügilt. 
1848 on aadlimatriklisse Hüüru mõisa omanikuks kirja pandud Charlotte Baronin Ungern-von Sternberg koos lastega.  
1892. aastal muutus Hüüru Rannamõisa kõrvalmõisaks, kui selle ostis Alexander von Weymarn (1861–1914), kes elas Murastes.
Vabadussõja lõppedes 1920. aastal riigistati kõik mõisad, sh Hüüru mõis.
Aastast 1925 kasutas mõisahoonet Harku kool. Hüüru 6-klassilises koolis õppis 1939. aastal 80 last ja kooli juhatas Heino Vammus. Kool asus Hüüru mõisahoones 1973. aastani.
Hüüru mõisas asus ka Harku Küla TSN Täitevkomitee 1947–1975.
Raamatukogu kolis Hüüru mõisa 1970. aastatel. 1979. aastast tegutses endine Harku raamatukogu Hüüru raamatukogu nime all ja Saue külanõukogu halduses. 28 aastat (1974–2002) juhtis Hüüru raamatukogu tööd Mai Kull. 
1986. aastal tähistati Harku raamatukogu juubelit – 100. aastapäeva. Raamatukogu ruume laiendati Hüüru mõisas 1990. aastatel, mil saadi juurde palju uusi riiuleid, parandati valgustust ja tehti euroremont. Raamatukogus on tänaseni ahiküte. 
2002. aastal sai raamatukogu interneti püsiühenduse ja raamatukogus avati avalik internetipunkt. Algas elektroonilise kataloogi koostamine. 
2006. aastal mindi üle elektroonilisele laenutamisele ja kogud on täielikult kättesaadavad avalikus elektronkataloogis www.lugeja.ee. 
2008. aastast on Hüüru raamatukogu Saue Vallaraamatukogu harukogu. Külas tegeletakse praegu Hüüru mõisa ehk kunagise koolimaja ja kooli ajaloo uurimisega.

Mõisakompleks 
Mõisa ühekorruseline lameda katusega historitsistlik härrastemaja on 19. sajandi teisel poolel ümber ehitatud varasematest hoonetest. Häärberi parempoolses otsas on silmapaistev ärklilaadne juurdeehitis. Tänapäeval asub peahoones Hüüru raamatukogu. Kunagi oli seal pood.

Teisel pool Keila maanteed on säilinud uusgooti stiilis sepikoja varemed ja trahteriks renoveeritud vesiveski. Üksikud ülejäänud säilinud kõrvalhooned on enamasti ümber ehitatud. Kunagisest Tallinna–Keila maantee kivisillast on säilinud ainult otsapostid, tänapäevane tee viib üle jõe mõnikümmend meetrit lõuna pool.

Galerii

Viited

Kirjandus 
Särg, Alo. Harjumaa mõisad. Tallinn: Argo, 2006. Lk 36-38.

Välislingid
Eesti Ajalooarhiivi kinnistute register: Hüüru mõis (Keila khk)

Eestimaa mõisad
Weymarnide mõisad
Ungern-Sternbergide mõisad
Harjumaa mõisad
Harku vald
Saue vald
Keila kihelkond
Reit im Winkl

Reit im Winkl on vald Saksamaal Baieri liidumaa Traunsteini ringkonna kaguosas. Valla pindala on 70,99 km².

Vald on kuulus turismikoht, eriti talispordiharrastajaile. 

Vallas elas 2016. aasta 31.detsembri seisuga 2363 elanikku.

Viited

Välislingid 

Valla kodulehekülg

Saksamaa külad
Baieri vallad
Bayreuth

Bayreuth on linn Saksamaal Baierimaal, Ülem-Frangimaa keskus. Asub Maini jõe ääres.

Bayreuthi mainiti esmakordselt 1194. aastal Baierrute nime all Bambergi piiskopi Otto II ürikus.

Bayreuthis elas oma elu lõpul helilooja Richard Wagner, nüüd peetakse seal tema auks muusikafestivale. Bayreuthi on maetud ka Ferenc Liszt, kes elas oma viimased eluaastad Wagneri juures.

Viited

Välislingid 

 Bayreuthi koduleht

Baieri linnad
Baieri vallad
Gwen Torrence

Gwen Torrence (sündinud 12. juunil 1965 Lithonias Georgia osariigis) on USA kergejõustiklane (põhidistantsid 100 m, 200 m ja 400 m jooks).

Saavutused

Olümpiamängudel 

Barcelona 1992
olümpiavõitja 200 m jooksus (21,81)
olümpiavõitja 4x100 m teatejooksus (42,11)
hõbemedal 4×400 m teatejooksus (3.20,92)
Atlanta 1996
olümpiavõitja 4x100 m teatejooksus (41,95) 
pronksmedal 100 m jooksus (10,96 )

Maailmameistrivõistlustel 

Tōkyō 1991
hõbemedal 100 m jooksus (11,03)
hõbemedal 200 m jooksus (22,16)
Stuttgart 1993
hõbemedal 200 m jooksus (22,00)
pronksmedal 100 m jooksus (10,89)
Göteborg 1995
maailmameister 100 m jooksus (10,85)
maailmameister 4x100 m teatejooksus (42,12)

Välislingid 
 

Ameerika Ühendriikide jooksjad
Sündinud 1965
Hermann II

Hermann II-nimelised valitsejad:
Hermann II oli Švaabimaa hertsog
Hermann II oli Lotringi pfaltskrahv
Hermann II oli Badeni markkrahv
Hermann II oli Tüüringi maakrahv
Hermann II oli Hesseni maakrahv
Hermann II oli Lippe krahv
Hermann II oli Weimar-Orlamünde krahv
Hermann II oli Sulzi krahv 
Hermann II oli Kölni peapiiskop
Hermann II oli Münsteri vürstpiiskop

Hermann II Wesel oli viimane Tartu piiskop 1554–1558
Hermann II Osenbrügge oli Saare-Lääne piiskop
Hermann II Ronneberg oli Kuramaa piiskop

Vaata ka
Hermann I
Hermann III
Hermann IV
Hermann V
Riia piiskoppide ja peapiiskoppide loend

Riia piiskoppide ja peapiiskoppide loend loetleb kronoloogilises järjestuses katoliku kiriku Riia piiskoppe ja Riia peapiiskoppe ning nende eelkäijateks olnud Liivimaa ehk Üksküla piiskoppe.

Üksküla ehk Liivimaa piiskopid
1186–1196 Meinhard (Meinhardus)
1196–1198 Berthold Schulte

Riia piiskopid
1199–1229 Albert von Buxhövden
1229/1231–1253 Nikolaus von Nauen

Riia peapiiskopid

1253–1273 Albert II Suerbeer, oli varem Armagh' peapiiskop
1273–1284 Johann I von Lunen 
1285–1294 Johann II von Vechten 
1294–1300 Johann III, Schwerini krahv
1300–1302 Isarnus Fontianost (Isarno Tacconi, Morlane), hiljem Lundi ja Salerno peapiiskop
1302–1304 Jens Grand
1304–1341 Friedrich von Pernstein (Baro) 
1342–1347 Engelbert von Dolen 
1348–1369 Fromhold von Vyshusen 
1370–1374 Siegfried von Blomberg 
1374–1393 Johann IV von Zinten 
1393–1418 Johann V von Wallenrodt 
1418–1424 Johannes VI Ambundi 
1424–1448 Henning Scharpenberg 
1448–1479 Silvester Stodewescher 
1480–1483 Stephan Grube 
1484–1509 Michael Hildebrand 
1509–1524 Jasper Linde
1524–1527 Johannes VII Blankenfeld
1528–1539 Thomas Schöning 
1539–1561/1563 Wilhelm von Hohenzollern 
Alates 1566 läksid sekulariseeritud peapiiskopkonna valdused Leedu suurvürsti, 1569. aastal aga Leedu-Poola ühisriigi Rzeczpospolita valdusse.

Riia piiskopid
1918–1920 krahv Eduard O'Rourke 
1920–1923 Antonijs Springovičs

Riia peapiiskopid
1923–1958 Antonijs Springovičs
1991–2010 kardinal Jānis Pujats
alates 2010 Zbigņevs Stankevičs

Piiskoppide loendid
 
Läti loendid

pt:Arcebispado de Riga
Wyomia Tyus

Wyomia Tyus (sündinud 29. augustil 1945 Griffinis Georgia osariigis) on USA kergejõustiklane (põhidistants 100 m).

Saavutused

Olümpiamängudel 

Tokyo 1964
olümpiavõitja 100 m jooksus (11,4)
hõbemedal 4x100 m teatejooksus (43,9)
México 1968
olümpiavõitja 100 mjooksus (11,0)
olümpiavõitja 4x100 m teatejooksus (42,8)

Maailmarekordid 

Ameerika Ühendriikide jooksjad     
Sündinud 1945
Nanaimo

Nanaimo on linn Kanadas Vancouveri saarel.

Viited

Välislingid 
 Nanaimo koduleht
 Go Nanaimo

Briti Columbia provintsi linnad
Lasse Virén

Lasse Artturi Virén (sündinud 22. juulil 1949 Myrskylä vallas) on Soome endine kergejõustiklane (jooksja; põhidistantsid 10 000 m ja 5000 m) ja poliitik.

Ta on arvatud IAAFi kuulsuste halli liikmeks.

Ajalugu 

Soome spordirahval olid ootused kõrgel, kui 3. septembril 1972 Müncheni olümpiamängudel läks 10 000 m jooksu finaalis starti nende noor jooksutalent Lasse Virén. Jooksu keskel soomlaste ootused hetkeks purunesid, kui Lasse kukkus. Ta tõusis kohe püsti ja jõudis kiiresti eesjooksjatele järele. Viimase kilomeetri läbimisel kiirendas Lasse sammu ja jõudis finišisse olümpiavõitjana uue maailmarekordiga 27.38,4. Mõne hetkega sai Lasse Virénist Soome rahvuskangelane.

Aastatel 1972 ja 1976 valiti ta Soome aasta sportlaseks.

Lasse Viréni võidud tõid meelde Hannes Kolehmaineni, Paavo Nurmi ja Ville Ritola 1920. aastatel lendu läinud lause "Lendavad soomlased" (The Flying Finns). 1980. aasta suveolümpiamängude järel oma tegevsportlase karjääri lõppedes läks ta tööle politseisse. Hiljem oli ta kohalikus omavalitsuses Myrskylä vallas ja 1999. aastast kuulub Koonderakonda ja valiti selle nimekirjas rahvasaadikuks Soome Eduskunnas.

Saavutused

Olümpiamängudel 

München 1972
olümpiavõitja 5000 m jooksus (13.26,4)
olümpiavõitja 10 000 m jooksus (27.38,4)
Montreal 1976
olümpiavõitja 5000 m jooksus (13.24,76)
olümpiavõitja 10 000 m jooksus (27.40,38)

Euroopa meistrivõistlustel 

Rooma 1974
pronksmedal 5000 m jooksus (13.24,6)

Maailmarekordid

Kirjandus 
 Mauno Saari, "Lasse Viren". Eesti Raamat, Tallinn 1983, 224 lk.

Välislingid

Lasse Viren Eduskunna veebilehel
Lasse Viren Suuret suomalaiset -kilpailun ehdokkaat veebilehel

Soome jooksjad
Soome poliitikud
Sündinud 1949
Tartu Variku Kool

Tartu Variku Kool on põhikool Tartus Ropka linnaosas aadressil Aianduse 4.

1. maini 1997 oli kooli nimi Tartu 14. Keskkool.

Kuni 2014 aasta sügiseni tegutses kool Tartu Kunstigümnaasiumina. 

== Ajalugu ==
Tartu 14. Keskkool (praegune Tartu Variku Kool) alustas oma tegevust direktor Udo-Vello Lambi juhtimisel 1. septembril 1980. Vastvalminud koolimajas asus õppima 1.–9. klassides 1134 õpilast. Õpetajaid oli esimesel aastal 54, neist 17 noort spetsialisti. Osa õpilasi ja õpetajaid tuli uude kooli Tartu Pedagoogilise Kooli Harjutuskoolist, mis lõpetas tegevuse.

1984. aastal juhtis kooli Elof Kessel. Aastatel 1985–2005 oli kooli direktor Harri Kõo. 2005/2006. õppeaastast on kooli direktor Peeter Kikas.

Alates 1. maist 1997 kandis kool Tartu Kunstigümnaasiumi nime.

Koolil on kaks õppesuunda: kunst ja majandus. 1987. aastal hakati alates 2. klassist andma kunsti süvaõpet, eestvedajaks õpetaja Aili Tammela, kelle kunstikabinetti hinnati linnas parimaks. 1988. aastal hakati kunsti süvaõpet andma ka 10. klassis. 1994. aastal hakati õpetaja Ülle Tolgi juhendamisel andma majandusõpet Junior Achievementi programmide järgi gümnaasiumis, 1997. aastal 1. klassis. Praegu on koolis 1.–12. klassis kunsti- ja majandusklassid.

1991. aastal valmis koolis esimene arvutiklass. Praegu on koolis kaks arvutiklassi. Neist 2004/2005. õppeaastal koostöös Elioniga ning Tartu Linna IT Teenistusega valminud terminaliklass on üks esimesi omataolisi Tartus.

1990. aastatel olid koolil sõprussidemed laste- ja noortekoduga „Maria im Tann” Saksamaal Aachenis ja kahe Trollhättani keskkooliga Rootsis. Aastatel 1994–2003 oli koolil sõpruskool Teiskos Soomes. Siiani on selle kooli järglase Kämmenniemen kooliga sõprussidemed ning alates 1992. aastast Kuopio Kallaveden gümnaasiumiga Soomes.

1994. aastast tegutseb kooli tõhusalt abistav hoolekogu.

Koolis töötavad psühholoog ja sotsiaalpedagoog.

2005/2006. õppeaastal oli koolis 34 klassi 869 õpilasega. Õpetajaid on 74.

Seoses 2014. aastal toimunud reformiga, mille käigus Tartu Kunstigümnaasiumist sai põhikool, otsustati see nimetada ümber Tartu Variku Kooliks

Alates 2018. aastast hakkas Tartu Variku Koolis remont, Siis läks kool eraldi majadesse.

.

Tuntud vilistlasi 
 Alar Astover
 Liisi Eesmaa
 Jan Lätt
 Kristjan Lüüs
 Aleksander Tammert

Viited

Välislingid
Koduleht

Tartu koolid
Eesti kunstikoolid
The Sun

The Sun  oli eesti ansambel.

Koosseis 
Tanel Padar (vokaal ja kitarr)
Danel Pandre (basskitarr)
Tomi Rahula (klahvpillid)
Jaanus Salm (trummid)
Tarvo Valm (kitarr)

Endised liikmed 
Priit Mägi (trummid)
Boris Hrebtukov (trummid)
Kaspar Kalluste (trummid)
Eimel Kaljulaid (trummid)
Meelis Tauk (kitarr)
Johannes Lõhmus (klahvpillid)

Bändi ajalugu

2003

Tanel Padar & The Sun kogunes esimest korda 1. veebruaril 2003 Ülo Kriguli ja Tanel Padari eestvedamisel. Algkoosseisus mängisid veel Danel Pandre ja Toomas Rull.

Mais ilmus esiksingel "Big Lie".

Toomas lahkus. Trummide taga võttis istet Eimel Kaljulaid.

2004

Suvel liitus ansambliga kitarrist Meelis Tauk.

Sügisel lahkus bändist Ülo Krigul, et alustada õpinguid Viini Konservatooriumis. Klahvpille tuli mängima bändi stuudiorežissöör Johannes Lõhmus.

Novembris ilmus EP "Welcome to Estonia".

2005

Aasta alguses lahkus Johannes, bänd jätkas neljakesi.

Juunis sai The Sun uue klahvimehe Tomi Rahula.

Ilmus debüütalbum „Greatest Hits”. Seda esitleti keset Tallinna lahte tavatus kohas, kütusepontoonil. Tuntuks said The Suni esimesed hitid: „Neljapäev”, „Kuu on päike”, „Sõnad läinud” ning „Welcome To Estonia”.

Aasta lõpus andis bänd välja akustilise live-CD/DVD. Laiendatud koosseisus lõid kaasa tšellist Kaido Kelder, Eesti Piirivalveorkestri löökpillimängija Eno Kollom, lõõtsamees Andrus Lehes ansamblist Jäägermeistrid ning April Frosti laulja Jelena Juzvik.

2006

Jaanuaris kuulutas R2 laulu “Kuu on Päike” aasta hitiks.

Eesti muusikaauhindade jagamisel sai ansambel kolmandiku kõikidest auhindadest - The Sun oli aasta ansambel ja edukaim uus tulija, „Greatest Hits” aasta album ning "Kuu on päike" aasta hittlugu.

Juunis ilmus müügile uus plaat „100% Rock'n'Roll”. Uue plaadi lugusid esitleti 13. juunil Tallinna Lauluväljakul Metallicat soojendades ning veoauto kasti ehitatud liikuvalt lavalt Tallinna tänavatel.

2008

28. novembril ilmus album "UNISEX".

Hiljem
6. juunil 2017 teatas Tanel Padar, et bänd Tanel Padar & The Sun lõpetab tegevuse pärast suve 2017.

Diskograafia

Stuudioalbumid
 "The Greatest Hits" (2005)
 "Veidi valjem kui vaikus" (2005)
 "100% Rock'n'Roll" (2006)
 "LIVE CD & DVD" (2007)
 "Veidi valjem kui vaikus II (2007)
 "Here Comes The Sun (2008)
 "UNISEX" (2008)
 "RING" (2010)
 ''MA NÄEN SIND'' (2015)
 "Veidi valjem kui vaikus III (2015)

Singlid
Welcome To Estonia (2004)
Kuu on päike (2005)
Nagu merelaine (2005)
Tüdrukune (2006) 
Milles on asi (2006)
Võta aega (2006)
Hopelessness You/Lootusetus (2006)
Pidu läheb käima koos Gerli Padariga (2007)
To Hurt Somebody/Nii siis jääbki (2007)
Mida sa teed/One Of Those Days (2007)
Hero (2008)
Armetu naer (2008)
Salamisi endaga (2009)
Täna öösel (2009)
Tõusva päikese poole (2010)
Hingede müüja (2012)
Kohvile ei jää (2012)
Liidan miinuseid (2012)
Vihmatüdruk (2013)
Õnne Valem (2015)
Tormid ja Tõusuveed (2015)

Viited

Välislingid 

 Ansambli koduleht

Meedias
 Siim Nestor: "Tanel Padar saadab The Suni laiali: „Lootsin, et kui ma enam napsi ei võta, häirivad need asjad mind vähem. Aga hakkasid veel rohkem häirima“" Eesti Ekspress, 7. juuni 2017

 
Sun, The
Orava valla lipp

Orava valla lipp on Põlva maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Orava valla lipp.

Lipp kinnitati 17. mail 1999 ja see oli kasutusel kuni 2017. aastal toimunud haldusreformini.

Lipu kirjeldus 

Valla ristkülikukujuline lipp on jaotatud kolmeks horisontaalseks laiuks (ülevalt alla: sinine, lainelõikeline kollane ja roheline). Laidude laiused on vastavalt 4, 1 ja 2 ühikut. 

Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm. Laiuse ja pikkuse suhe 7:11.

Vaata ka 
Orava valla vapp
Põlva maakond

Välislingid 
 Orava valla sümboolika
 Orava valla sümboolika valla kodulehel
Põlva maakonna lipud
Lipp
Ewert Sundja

Ewert Sundja (sündinud 12. juunil 1983) on eesti muusik, laulja ja laulukirjutaja. Ta on mänginud ansamblites The Provokers (1998–2002), Precious (2002), Thief (2004–2009) ja Ewert and The Two Dragons (2009. aastast).

Ta lõpetas 2001. aastal Tallinna Kunstigümnaasiumi. Ta on õppinud pop- ja džässlaulu erialal Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ning heliloomingut ja elektronmuusikat Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.

2003. aastal võitis noorte lauljate konkursi "Kaks takti ette". Aastal 2004 osales ta Eesti Eurovisiooni lauluvõistluse eelvoorus Vaiko Epliku lauluga "Dance".

Isiklikku 
Tema vend on näitleja Simeoni Sundja.

Välislingid

Mart Niineste, Ewert Sundja leidis oma mina draakonite juurest, Eesti Päevaleht, 9. aprill 2011

Eesti lauljad
Sündinud 1983
Tõnis Palts

Tõnis Palts (sündinud 29. märtsil 1953 Kuressaares) on Eesti poliitik ja ettevõtja, olnud Tallinna linnapea, Eesti rahandusminister ja X Riigikogu liige.

Ta kuulub Isamaa ja Res Publica Liitu, varem olnud Res Publica liige.

Palts on Suurettevõtjate Assotsiatsiooni füüsilisest isikust liige ja Rotary klubi liige.

Tõnis Palts on abielus. Tal on 6 last.

Paltsi emakeel on eesti keel. Kesktasemel valdab ta inglise ja vene keelt.

Haridus 
1971–1976 Tallinna Tehnikaülikool, raadiotehnika

Töökäik
1993–1999 Levicom Cellular AS asutaja, juhatuse esimees ja nõukogu esimees
1996–2001 Ritabell AS nõukogu esimees
1997–2000 Ringhäälingu Saatekeskus AS juhatuse liige
1996–2001 Tallinna Kaabeltelevisiooni AS nõukogu esimees
1999–2002 OÜ Levicom BroadBand nõukogu esimees
juuni–detsember 2001 Tallinna linnapea
aprill–september 2003 Eesti rahandusminister
2003–2004 Riigikogu liige
2004–2005 Tallinna linnapea

Kohtuprotsess maksuameti vastu 

Aktsiaseltsi AS Tele2 Holding (varem AS Levicom) 5 aktsionäri, nende seas Palts ja Toomas Peek, võõrandasid oma aktsiad Rootsi ettevõttele Tele2 AB. Need tehingud toimusid Hollandis ja Hollandi Antillidel registreeritud äriühingute kaudu.

Maksu- ja tolliameti hinnangul püüdsid Palts ja Peek nõndaviisi kõrvale hoida tulumaksu tasumisest ja esitas 2005. aasta märtsis nende vastu hagi, mille kohaselt pidi Palts tasuma üle 12 miljoni ja Peek üle 13,5 miljoni krooni tulumaksu.

Palts kandis 2006. aasta märtsis nõutud summa maksuametile üle, kuid esitas otsusele vaide. Amet rahuldas selle osaliselt ja tagastas 814 000 krooni. Palts kaebas maksuameti seepeale kohtusse, tahtes ka kõike ülejäänut tagasi. Tallinna halduskohus kaebust ei rahuldanud, aga Tallinna ringkonnakohus tühistas 30. aprillil 2007 halduskohtu otsused ja mõlemad maksuotsused täies ulatuses.

2007. aasta augusti alguses keeldus riigikohus maksuameti kassatsioonkaebust menetlusse võtmast ja järelikult otsus jõustus. Pool kuud hiljem kandis maksuamet Paltsile tema raha tagasi ja lisaks veel 5,95 miljonit krooni intresse rohkem kui 2 aasta eest, mil see raha oli maksuameti valduses. Maksuameti juriidilise osakonna juhataja Riho Roopõld kommenteeris seda nii: "On loomulik, et kui riik saab intressi tasumata maksusummade pealt, on selline õigus ka klientidel, kui vaidlused lahenevad nende kasuks."

Artikleid 
Lahing elutoas. Postimees, 22. detsember 2003
Dünamiidipreemia Vabale Euroopale. Postimees, 14. veebruar 2004
Palts: Erki, jälle vale teivas. Päevaleht, 19. veebruar 2004
Tallinna augud on Savisaare poliitika tagajärg. 3. aprill 2004 
Palts: Tallinnas vedeleb raha maas. 18. mai 2004 
Hotell lihtsalt ei sobi Tammsaare kõrvale. 6. mai 2005
Poliitikas on käimas halbade kommete renessanss. Postimees, 1. august 2005
Tuleviku arvelt elamine. Postimees, 30. november 2005
Linnaarendus, mis maitseb nagu kilud konjakiga. Postimees, 13. mai 2006
Tõnis Palts: 10 hoopi kriisi alustalade pihta. Päevaleht, 18. november 2009

Viited

Välislingid 
 Tõnis Paltsi koduleht
 Tõnis Palts Tallinna kodulehel

Eesti ettevõtjad
Eesti rahandusministrid
Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud
X Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
Tallinna linnapead
Sündinud 1953
Riigi Teataja

Riigi Teataja (RT) on Eesti riigi ametlik väljaanne, mille esimene number ilmus 27. novembril 1918. Riigi Teatajat annab välja Riigikantselei.

13. novembril 1918 otsustas Eesti Ajutine Valitsus: "Otsustatakse ajaleht "Valitsuse Teataja" valitsuse korralduste, määruste jne. jaoks käima panna ja selle korraldamine Ed. Laamanni kätte anda, niisama Laamannile ülesandeks teha välispolitiliste aktide kogu väljaandmisele asuda." 20. novembril nimetas Eesti Ajutine Valitsus Riigi Teataja toimetajaks Peeter Ruubeli.

Õigusaktid ja muud dokumendid edastatakse akti andja poolt elektrooniliselt Riigi Teatajas avaldamiseks extraneti mooduli kaudu, millele on juurdepääs ainult isikliku parooli alusel. Sellist esitamist loetakse ametlikuks. 

Alates 2006. aasta algusest ilmub Riigi Teataja üksnes elektrooniliselt, välja arvatud mõned trükitud kontrolleksemplarid.

Elektroonilises Riigi Teatajas (eRT) avaldati enne seda lisaks riigi õigusaktidele kohalike omavalitsuste määrusi, mida paberkandjal Riigi Teatajas ei avaldata. Seeläbi pakub riik omavalitsustele aktide avalikustamise teenust.

Elektroonilises Riigi Teatajas avaldatud õigusakti redaktsioon loetakse kehtivaks. Lehekülje ülaosas asuvate nuppude abil on võimalik kiirelt kuvada valitud ajal kehtinud redaktsioon.

Riigi Teatajas avaldamisest alates arvestatakse õigusaktide jõustumist. Näiteks jõustuvad seadused 10 päeva pärast avaldamist.

Riigi Teataja Lisa
Riigi Teatajat täiendab Riigi Teataja Lisa (RTL). See ilmus aastatel 1921–1940 ja uuesti aastatel 1991–2010.

Vaata ka
Elektrooniline Riigi Teataja
Ametlik Teataja
Ametlikud Teadaanded
Eesti Vabariigi lepingud välisriikidega 
Euroopa Liidu Teataja
Omavalitsuste Teataja
Seaduste Kogu
Valitsusasutiste tegevus

Viited

Välislingid

elektrooniline Riigi Teataja
Kehtiv Riigi Teataja seadus
Riigi Teataja seadus, Rahvusarhiiv
Riigi Teataja digiteeritud aastakäigud 1918–1940
Jüri Heinla. Kui palju on Eestis kehtivaid seadusi?. Eesti Päevaleht 08. juuni 2007

Eesti seadused
Eesti jätkväljaanded
Maria Kießling

Maria Kießling [mar'iia k'iisling] (ka: Marie, Kiessling; 4. veebruar 1894 München – 6. september 1984 Krailling) oli Saksamaa kergejõustiklane.

100 m jooks
Ta püstitas Maini-äärses Frankfurdis 3. augustil 1919, enne FSFI poolt naiste maailmarekordite registreerimise algust, mitteametliku maailmarekordi naiste 100 m jooksus 12,8 ning kordas seda 21. augustil 1921 Hamburgis. Need tulemused olid paremad esimesest FSFI ametlikust maailmarekordist 13,6 (Marie Mejzlíková II, 5. august 1922). 20. augustil 1922 jooksis Kießlingiga võrdse tulemuse, mis kuulutati ametlikuks maailmarekordiks, Mary Lines.

Tema nimel olid ka esimesed Saksamaa naiste rekordid 100 m jooksus 13,5 (25. mai 1919) ja 12,9 (29. mai 1920).    

Juba 25. mail 1919 saavutas ta ühel Müncheni kergejõustikupeol tulemuse 13,5, mis oli esimene naiste rekord Saksamaa spordiajaloos. Alles pärast seda hakkasid Saksamaa spordiametnikud naiste sporti heatahtlikult suhtuma ning soovitasid seda "nõrgestatud rahvakeha" tugevdamiseks.

Kaugushüpe
Enne rekordite ametliku registreerimist püstitas ta 29. mail 1921 Münchenis ka mitteametliku maailmarekordi 5.54 naiste kaugushüppes. Esimesed ametlikud maailmarekordid jäid Kießlingi tulemusele alla. Selle ületas ametlikult alles 21. septembril 1926 Muriel Gunn tulemusega 5.575.

Klubi
Ta kuulus klubisse TSV 1860.

Saksamaa jooksjad
Sündinud 1894
Surnud 1984
Lotte Stein

Lotte Stein oli Saksamaa jooksja. 

12. augustil 1923 kordas ta Iserlohnis mitteametlikult naiste 100 m jooksu maailmarekordit 12,8. 

Saksamaa jooksjad
Thea Schildmann

Thea Schildmann oli Saksamaa jooksja. 

29. juunil 1924 püstitas ta Essenis naiste 100 m jooksus mitteametliku maailmarekordi 12,6.

Saksamaa jooksjad
Leni Schmidt

Leni Schmidt [l'eeni šmitt] (õieti Helene Schmidt; 28. detsember 1906 Bremen –  11. november 1985 Bremen) oli Saksamaa jooksja. 

Amsterdami olümpiamängudel  1928 võitis ta Saksamaa võistkonna koosseisus koos Rosa Kellneri, Anni Holdmanni ja Leni Junkeriga pronksmedali  4×100 m teatejooksus ajaga 49,0. Kulla võitis tookord Kanada võistkond ja hõbeda USA võistkond.  

Schmidt osales neil mängudel ka 100 m jooksus. Ta võitis eel- ja vahejooksu, kuid põhjustas lõppvõistlustel kaks valelähet ning diskvalifitseeriti. 

13. juulil 1924 saavutas ta Bremenis 100 m jooksus tulemuse 12,6, mis oli mitteametliku maailmarekordi mitteametlik kordamine. Teistel andmetel oli tema tulemus 12,4. 

Schmidti koduklubi oli Bremer Sportfreunde.

Saavutused

Olümpiamängudel 

 1928  Amsterdamis
  pronksmedal 4×100 m teatejooksus 49,0

Saksamaa jooksjad
Sündinud 1906
Surnud 1985
Loomingu Raamatukogu

Loomingu Raamatukogu (lühend LR; algselt ""Loomingu" Raamatukogu") on aastast 1957 ilmuv ajakiri, mis loodi ajakirja Looming lisana. Ajakiri avaldab väärtkirjandust pehmes köites odavate väljaannetena.

Töötajad 
Nõukogude ajal ja hiljem kuni aastani 2008 olid toimetuse liikmeteks ametinimetuste järgi toimetaja (toimetuse vastutav juht), osakonnatoimetajad, tehniline toimetaja ja korrektor, hiljem on toimetuse koosseis vähenenud. Ehkki praktikas oli toimetus nõukogude perioodil oma töös iseseisev, oli vastutav toimetaja ametlikult ajakirja Looming peatoimetaja üks asetäitjaid. Ajakiri ilmus kirjastuse Perioodika hallatavana, kuid vastutav toimetuse juht kinnitati ametisse siis, kui tema kandidatuuri kiitis heaks EKP Keskkomitee sekretariaat. 1970. aastatel hakkas partei kõrgem juhtkond nõudma, et toimetuse juht oleks NLKP liige.

Loomingu Raamatukogu toimetuse juhtideks on olnud Otto Samma (aastail 1957–1973), Jüri Ojamaa (1973–1983) ja Agu Sisask (1983–1994). 2000. aastatel toimetuse juhi ametinimetust muudeti. Aastail 2008–2012 oli peatoimetaja Anu Saluäär, kes oli olnud toimetuses osakonnatoimetajana tööl aastast 1976. 

Aastast 2013 on peatoimetaja Triinu Tamm. Toimetuse kauaaegsete töötajate seas on olnud Lembe Hiedel (1958–1973), Edvin Hiedel (1963–1973) ja Terje Kuusik (1973–2010). Aastast 2012 on tööl toimetaja Kai Aareleid.

Töötingimused 

Alalised eraldi ruumid sai toimetus 1960. aastate algul, kui Tallinnas aadressil Harju 1 ehitati Kirjanike Maja, mille alumise korruse üks tiib anti kasutada ajakirjadele Looming ja Loomingu Raamatukogu.

Avaldamine 

Aastal 1957 ilmus 24 numbrit, 1958. aastal 36 numbrit, aastatel 1959–1994 ilmus aastas 52 numbrit, 1995. aastast 40 numbrit. Vihiku maht on olnud varieeruv, vastates ühele kuni neljale numbrile. Kujundajad on olnud Jaan Klõšeiko ja Jüri Kaarma (1996–2011). Kirjastaja on olnud Perioodika, aastast 2005 Sihtasutus Kultuurileht. Tsensuuri järelevalve ajakirja üle lakkas 9. augustil 1989.

Peamiselt on avaldatud väliskirjanduse tõlkeid (umbes 50 keelest), kuid ilmunud on ka algupärandeid, sealhulgas kordustrükke ja debüüte. Tavaks on alustada iga aastat algupärandiga.

Vaata ka
 Loomingu Raamatukogus ilmunud teoste loend aastakäiguti
 "Mirabilia"
 Loomingu Raamatukogu kuldsari

Viited

Kirjandus
 "Loomingu Raamatukogu" viiskümmend aastat. Bibliograafia. LR 2006, nr 37–40; lisad: Lembe Hiedel, ""Loomingu" Raamatukogu" alaeast. Märkmeid ja meenutusi aastaist 1957–1973 (lk 159–204), Jüri Ojamaa, Kümme aastat ""Loomingu" Raamatukogus" (lk 205–220) ja Toomas Haug, LR uuel iseseisvusajal (lk 221–224)

Välislingid

Loomingu Raamatukogu
EPL 14.01.2006: Loomingu Raamatukogu 50 aastat
Anu Saluäär – Hedi Rosma. „Vajalik ja möödapääsmatu“. (Loomingu Raamatukogu toimetaja ja peatoimetaja Anu Saluääre intervjuu Hedi Rosmale.)  – Looming 2012, nr 12, lk 1741–1753.
 Raul Sulbi "Dumpingu raamatukogu" kultuur.postimees.ee, 22. oktoober 2017

Eesti kultuuriajakirjad
Kirjandusajakirjad
Doha

Doha (araabia keeles الدوحة‎ ehk ad-Dawḥa või ad-Dōḥa) on Katari pealinn ja on ühtlasi ka riigi suurim linn. 
Dohas elab 1 351 000 inimest ja Doha suurlinna aladel kokku peaaegu 1,5 miljonit inimest. Doha asub Pärsia lahe ranniku ääres Ida-Kataris. Doha on väga kiire arenguga linn, kus elab rohkem kui pool kogu riigi elanikest, linn on ka Katari majanduslik keskus.

Doha linn rajati 1820. aastatel Al Bidda lähedal, mis on praeguseks Doha äärelinn. Linn kuulutati 1971. aastal ametlikult Katari pealinnaks, siis kui Katar vabanes Suurbritannia võimu alt. Linn on Katari kaubanduslik pealinn ja Doha on ka arenev Lähis-Ida finantskeskus.

Transport 
Dohas asub Hamadi rahvusvaheline lennujaam, kust saab lennata maailma igasse maailmajakku peale Antarktika.

Haridus
Doha põhjaosas asub Katari Ülikool.

Sport
 Linnas asub Doha purjetamisklubi, mis asutati 1956. aastal.
 Linnas asub Khalīfah' staadion, mis on spordikompleksi Aspire Zone osa. See on Katari jalgpallikoondise kodustaadion.
 2019. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused toimuvad Dohas.

Sõpruslinnad

Viited 

Katari linnad
Pealinnad
Sadamalinnad
Harkiv

Harkiv (ukr. Харків; varem oli eesti keeles kasutusel venepärane nimi Harkov) on linn Ukrainas, Harkivi oblasti keskus. Linna elanike arv oli 2021. aasta seisuga 1 433 886, millega oli see Ukrainas Kiievi järel rahvaarvult teisel kohal.

Harkivi keskväljakuks on Vabaduse väljak, mis varem kandis nime iseseisvuse väljak (Площа незалежності) ja kuni 1996. aastani Dzeržinski väljak (Площа Дзержинського). See kuulub maailma suurimate väljakute hulka (119 000 m²).

Harkiv on tähtis tööstuslinn ja transpordisõlm. Linnas on metroo, mille kogupikkus on 34 km ja millel on 26 jaama.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Harkivi elanikest ukrainlasi 62,8% ja venelasi 33,2%. Põhiline suhtluskeel linnas on vene keel.

Linnas tegutsevad jalgpalliklubid Harkivi FK Metalist ja Harkivi FK Metalist 1925. Mõlema klubi kodustaadion on Metalist.

Ajalugu 
Harkivi asutasid 1656. aastal ukraina kasakad.

1805. aastal asutati linnas Harkivi ülikool.

Linn oli aastail 1919–1934 Ukraina NSV pealinn.

1941. aasta oktoobris peeti Esimene Harkivi lahing, mille käigus Saksamaa vallutas linna.

Sõjategevus 2022. aastal 
2022. aasta Venemaa sissetungi käigus Ukrainasse algas ka Harkivi lahing. 
2022. aasta maikuus eemaldati linnast Aleksander Nevski mälestusmärk, mis oli sinna paigaldatud 2004. aastal.

Haridus 
Linnas paiknevad Harkivi ülikool, Harkivi pedagoogikaülikool, Harkivi Polütehniline Instituut (HPI) ja Jaroslav Targa nimeline õigusteaduste ülikool. Sõjalistest õppeasutustest paiknevad linnas Tankivägede Sõjaväeinstituut ja Harkivi Rahvuslik Õhujõudude Ülikool.

2022. aasta sõjategevuses said kannatada haridusasutused. 27. veebruaril 2022 puhkes Harkivi 134. koolis tulekahju, mille tagajärjel suurem osa koolimajast hävis. 2022. aasta juuni alguses tabas Vene raketirünnak Harkivi 17. kooli. 2022. aasta juuni teises pooles sai sõjategevuses kannatada HPI spordikompleks, mis osaliselt hävis.

Galerii

Arhitektuur

Mälestusmärgid

Vaata ka
Esimene Harkivi lahing
Harkivi lepingud
Harkivi oblastivalitsuse hoone
Harkivi sõjaväehaigla
Harkivi teletorn
Pivnitšna Saltivka

Viited

Välislingid 

 Harkivi koduleht
 28. september 2014. Forbes. Ukrainian Crowds Topple Lenin Statue (Again)
 29. september 2014. Liga Novosti. Столкновения в Харькове из-за памятника Ленину: видео стычек
 7. oktoober 2014. Ukrajinska Pravda. В Харькове повалили еще два памятника Ленину (vene keeles)
 7. november 2014. Liga Novosti. В Харькове националисты подрались с коммунистами (vene keeles)
 22. veebruar 2015, 13:44. UNIAN. В Харькове во время марша единства произошел взрыв, есть жертвы (фото) (vene keeles)
 22. veebruar 2015, 14:06. UNIAN. В результате взрыва в Харькове погибли 3 человека, более 10 ранены (vene keeles)
 23. veebruar 2015, 15:15. Infovastupanu. Число жертв теракта в Харькове возросло до трёх человек (vene keeles)
 24. veebruar 2022. Fighting near Kharkiv is 4-5 km away from city - official. 112 Ukrajina, 24.02.2022

Ukraina linnad