joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Raoul Saue

Raoul Saue (kuni 1935 Raoul Sauer; 26. aprill (vkj) / 9. mai 1906 Tartu – 8. mai 1943 Petšorlag, Komi ANSV), jääpallur, jäähokimängija, treener ning spordiajakirjanik, -kohtunik ja -tegelane.

Hariduskäik
Ta lõpetas 1924. aastal Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi ning õppis aastatel 1924–1933 ja 1938–1940 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Fraternitas Estica liige.

Töö- ja elukäik
Alates 1928. aastast töötas ta Tallinna linnavalitsuses, oli 1940. aastal maksunõude osakonna juhataja. 

Ta oli II Riigivolikogu valimistel demokraatlike ja rahvuslike jõudude kandidaat 5. valimisringkonnas (NSV Liidu poolt organiseeritud Eesti Töötava Rahva Liidu vastaskandidaat). Pärast 20. juulil 1940 peetud Eesti-Läti jalgpallimaavõistlust ta arreteeriti. Suri vangilaagris.

Sportlase ja sporditegelasena
Hakkas jääpalli mängima Reaalkooli liuväljal ja jätkas 1922. aastal Tallinna Lawn Tennise ja Hockey Klubis soomlasest treeneri Karl Malteni juhendamisel. Tuli klubi meeskonnas 1927. aastal Eesti meistriks, oli aastatel 1933–1934 Tallinna Kalevi meeskonnas Eesti jääpallimeister.

Tuli jäähokis aastatel 1934 ja 1937 mängiva treenerina Eesti meistriks. 

Kuulus kaheksa korda Eesti jääpalli- ja kaks korda jäähokikoondisse. 

Oli Kalevi vee- ja talispordiosakonna esimees ja Eesti esimese jäähokiväljaku rajajaid. Oli Eesti Spordilehe kaastööline.  

Ta oli Eesti esimene rahvusvahelise kategooria jäähokikohtunik, tegutses kohtunikuna ka 1931. aasta Euroopa meistrivõistlustel. 

Oli 1936. aasta Garmisch-Partenkircheni taliolümpiamängudel Eesti delegatsiooni esindaja. Aastatel 1933–1940 oli ta ESK laekur ja Talvespordiliidu sekretär ning 1939–1940 Võimlejate Liidu esimees.

Tunnustus
2018 Eesti jäähoki kuulsuste hall

Viited

Välislingid

Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991

Eesti jääpallurid
Eesti jäähokimängijad
Eesti treenerid
Eesti jäähokitreenerid
Eesti spordikohtunikud
Eesti sporditegelased
Eesti spordiajakirjanikud
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1906
Surnud 1943
Białowody

Białowody on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Hrubieszówi maakonnas Uchanie vallas. Białowody asub Hrubieszówist umbes 21 km lääneloodes ja Lublinist ligikaudu 85 km kagus.

Lublini vojevoodkonna külad
Juri Galanskov

Juri Timofejevitš Galanskov (vene keeles Юрий Тимофеевич Галансков; 19. juuni 1939 Moskva – 4. november 1972 Baraševo, Mordva ANSV) oli vene luuletaja, ajaloolane, inimõiguslane ja dissident.

Elukäik ja tegevus 
Ta sündis töölisperekonnas. Kooli ajal oli ta aktiivne kommunistlik noor. 1958. aastal lõpetas ta õhtukeskkooli. Ta hakkas varakult teismelisena endale elatist teenima: laboratooriumi assistendina tehnikumis, valgustajana teatris, kirjandusmuuseumi meistrimehena. 1960. aastal asus ta Moskva Riiklikus Ülikoolis kaugõppes õppima ajalugu, kust visati aasta hiljem poliitilistel põhjustel välja. Aastatel 1965–1967 õppis ta Moskva Ajaloo ja Arhiivinduse Instituudi õhtuses osakonnas.

Aastatel 1958–1961 osales ta mitteformaalsetel luulelugemistel Majakovski monumendi juures. Mitmed tema luuletused ilmusid põrandaaluses samizdat'i almanahhis "Sintaksis", mida ta aitas toimetada. Pärast "Sintaksise" toimetaja Aleksandr Ginzburgi arreteerimist sai Galanskovist juhtiv samizdat'i väljaandja NSV Liidus.

1961. aastal avaldas ta kirjandusliku ja ühiskondlik-poliitilise almanahhi "Fööniks", mis sisaldas otsest Nõukogude võimu kriitikat poeesia vormis. Galanskov vahistati oktoobris 1961. Pärast seda saadeti ta mõnekuulisele sundravile psühhiaatriahaiglas ja visati ülikoolist välja. 1962. aastal ilmus see almanahh Lääne-Saksamaal väljaantud venekeelses kirjandusajakirjas Grani. 1966. aastal koostas ta veel ühe "Fööniksi" numbri ("Fööniks-66"), milles ilmus Üldise Desarmeerimise Toetajate Maailmaprogrammi Liidu kavand.

5. detsembril 1965 organiseeris ja osales ta Moskvas toimunud nn "glasnosti miitingul" vahistatud kirjanike Andrei Sinjavski ja Juli Danieli kaitseks. Koos Ginzburgiga koostas ja andis ta illegaalselt välja 400-leheküljelise "Valge raamatu", mis käsitles Sinjavski ja Danieli kohtuprotsessi. Raamat levis paljundatuna NSV Liidus laialdaselt ja avaldati ka välismaal.

19. jaanuaril 1967 vahistas KGB ta Moskvas koos teiste samizdat'i aktivistide Aleksandr Ginzburgi, Vera Laškova ja Aleksei Dobrovolskiga. 8. jaanuaril 1968 algas Moskva linnakohtus nende nn "Nelja protsess", mis ametlikult oli avalik, kuid kohtuhoonesse lasti ainult lubadega. 12. jaanuaril 1968 mõistis Moskva linnakohus Galanskovi süüdi "nõukogudevastases agitatsioonis ja propagandas" ning karistas teda seitsmeaastase vabadusekaotusega range režiimiga paranduslike tööde laagris. Tema peasüüks oli almanahhi "Fööniks-66" väljaandmine. Ta saadeti karistust kandma Mordva ANSV-s asunud poliitvangide laagrisse 17-a, kus viibis teisigi nimekaid dissidentidest poliitvange. Laagris olles keeldus ta armuandmistaotlust esitamast, kuna ei pidanud end süüdi. Galanskov suri 4. novembril 1972 laagri haiglas operatsiooni järel saadud veremürgitusse. Ta maeti laagri kalmistule Baraševo külas. Erandkorras lubati tema hauale püstitada puust tahvli asemel puust rist. 1. septembril 1991 toimetati tema põrm Moskvasse ja maeti Moskva Kotljakovo kalmistule.

Viited 

Vene luuletajad
Nõukogude Liidu ajaloolased
Venemaa inimõiguslased
Venemaa dissidendid
Sündinud 1939
Surnud 1972
Pavel Litvinov

Pavel Mihhailovitš Litvinov (Па́вел Миха́йлович Литви́нов) (sündinud 6. juulil 1940 Moskvas) oli Nõukogude ja on USA füüsik, inimõiguslane ja dissident.

Elukäik ja tegevus 
Sündis 6. juulil 1940 Moskvas Nõukogude nomenklatuuri perekonnas. Tema vanaisa oli NSV Liidu välisminister aastatel 1930–1939 Maksim Litvinov. 1966 lõpetas Moskva Riikliku Ülikooli füüsika erialal. 1966–1968 töötas Moskva Peenkeemiliste Tehnoloogiate Instituudis füüsika õppejõuna. Instituudis tutvus inimestega, kes jälgisid tähelepanelikult 1965–1966 toimunud poliitilist kohtuprotsessi kirjanike Andrei Sinjavski ja Juli Danieli üle. Koostas põrandaalused samizdat-kogumikud "Õiglus või karistus" (1967) (Sinjavski-Danieli protsessist) ja "Nelja protsess" (1968) (kohtuprotsessist samizdat'i autorite Aleksandr Ginzburgi, Juri Galanskovi, Aleksei Dobrovolski ja Vera Laškova üle). 1968 koostas koos Larissa Bogoraziga "Kaebused maailma üldsusele" – see oli esimene Nõukogude dissidentide avalik pöördumine Läänemaailma avalikkuse poole.

Osales 25. augustil 1968 demonstratsioonil Moskva Punasel väljakul, kus koos seitsme kaasdissidendiga protesteeris Varssavi Lepingu Organisatsiooni riikide sissetungi vastu Tšehhoslovakkiasse. Mõne minuti jooksul nad arreteeriti KGB töötajate poolt ja peksti jõhkralt läbi. 12. oktoobril 1968 saatis Moskva linnakohus ta viieks aastaks asumisele Tšita oblastisse, kus töötas Usulgi elektrikuna. Vabanes asumiselt 1972. aastal.

18. märtsil 1974 emigreerus koos oma abikaasa Maiaga NSV Liidust rongiga esmalt Austriasse Viini, sealt Rooma ja edasi USAsse. 1975–1983 andis USAs välja "Jooksvate sündmuste kroonikat", mis dokumenteeris Nõukogude repressiivpoliitikat. 1976–2006 Hackley Schooli füüsika ja matemaatika õpetaja Tarrytownis New Yorgi osariigis. Andrei Sahharovi Fondi direktorite nõukogu liige. Elab New Yorgis.

Viited
Rūžas

Rūžas on järv Leedus Ignalina rajoonis. 

Järv asub Rimšėst umbkaudu kolm kilomeetrit kagus ja jääb merepinnast 143 meetri kõrgusele. Üldkujult meenutab järv L-tähte. Kaldad on madalad ja peaaegu täielikult soostunud. Kaldajoone pikkus on 11,13 kilomeetrit. Rūžase kaguosas asub saar pindalaga 0,32 ha.

Järvest voolab välja Rūžase oja, mis suubub Žilmase järve, mille veed suubuvad omakorda Apvardaisse. Järve suubub seitse oja, neist üks algab Prūtase järvest. Rūžase kaldale jäävad küladest Birdekšniai, Vilnokai, Ežeriškė, Kovališkės, Trakniškė, Gakiškė ja Vėlūnai.

Osa järvest jääb Rūžase oja ja järve kallastele moodustatud Rūžase botaanilis-zooloogilisele kaitsealale. Kaitseala moodustati aastal 2012, kaitsmaks aldrovandasid, laiujureid, luha-pisitigusid, vasakkeermeseid pisitigusid ja munajaid pisitigusid.

Järve nimi tuleneb ruugest värvist.

Viited

Leedu järved
Ignalina rajoon
Maili Metssalu

Maili Metssalu (sündinud 17. juulil 1988 Raplas) on eesti näitleja, folklaulja ja kultuurikorraldaja.

Haridus
Aastatel 1995–2007 õppis Rapla Vesiroosi gümnaasiumis; 2011. aastal lõpetas Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia näitleja erialal (kursusejuhendaja Kalju Komissarov) ja asus tööle Von Krahli teatris. 

Aastatel 1995–2007 õppis Rapla Muusikakoolis viiulit ja tšellot. Aastatel 2012–2014 õppis pärimusmuusikat Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, kus on hiljem ise õppejõud olnud. 

2015. aastast kuulub Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liitu.

Töökohad
 2011–… vabakutseline näitleja ja lavastaja
 2011–2012 Rapla Vesiroosi Gümnaasiumi teatriringi juhendaja
 2013–… Rändteater Vaba Vanker, loominguline juht
 2013 Põltsamaal toimunud vabariikliku kõnelaagri juhendaja 
 2014 Tallinna Vaba Waldorfkooli teatriõpetaja 
 2014 Tabasalu Muusikakooli laulmiseriala õpilaste teatriõpetaja
 2015 Teatriringide juhendaja avatud huvikeskuses Loomeruum

Looming 
Maili Metssalu on folklaulja ja viiuldaja pärimustöötlusansamblis Rüüt.

Rändteatri Vaba Vanker juht.

2014. aastal pani ta aluse Rapla Kultuuriklubi Baas tekkele ja on kultuurifestivali Särin peakorraldaja.

2022. ilmus tema folkmuusikaalbum "Kahe une vahel".

Tunnustus
 2016 Raplamaa aasta tegu
 2020 stipendium "Ela ja sära"

Isiklikku
Tema vanemad on Ulvi ja Jaan Metssalu, vend Jüri Metssalu ja õde Marju Metssalu.

Viited

Eesti näitlejad
Eesti lauljad
Eesti kultuurikorraldajad
Sündinud 1988
Maryja Kaliesnikava

Maryja Aliaksandraŭna Kaliesnikava (valgevene keeles Марыя Аляксандраўна Калеснікава; vene keeles Мария Колесникова Marija Kolesnikova; sündinud 24. aprillil 1982 Minskis) on Valgevene poliitik ja flötist.

Kaliesnikava on lõpetanud Minskis Valgevene Riikliku Muusikaakadeemia ja magistriõppe Saksamaal Stuttgardi Kõrgemas Muusika- ja Etenduskunstide Koolis flöödi ja dirigendi erialal. 

Ta on töötanud flöödiõpetajana ja mänginud mitmes muusikakollektiivis, sealhulgas ooperiteatris. Flöödiansambliga on ta läbi sõitnud kogu Valgevenemaa. Korraldanud kultuuriprojekte Valgevenes ja Saksamaal.

Kaliesnikava valdab lisaks valgevene ja vene keelele ka saksa ja inglise keelt. Intervjuus 2020. aasta augustis ütles ta, et viimase 12 aasta jooksul on tal tulnud kõige rohkem kasutada saksa keelt, veidi ka vene keelt. Kõige vähem on ta kasutanud inglise ja valgevene keelt.

2020. aasta Valgevene presidendivalimistel oli Kaliesnikava presidendikandidaat Viktar Babaryka valimisstaabi koordinaator, pärast Sviatłana Cichanoŭskaja ühendstaabi moodustamist sai selle võtmeisikuks. Pärast valimisi puhkenud meeleavalduste käigus arvati Kaliesnikava 18. augustil moodustatud Koordinatsiooninõukogu liikmeks. Järgmisel päeval valiti ta selle juhtorgani – seitsmeliikmelise presiidiumi – koosseisu.

Viited

Välislingid

Valgevene poliitikud
Valgevene muusikud
Sündinud 1982
Transaviabaltika

Transaviabaltika on Kaunase lennujaamas (EYKA) asuv Leedu lennufirma. 

Transaviabaltika opereerib Let L-410 Turbolet'idega (3 lennukit kasutuses) ja BAe Jetstream-31/32 tüüpi lennukitega (2 lennukit kasutuses). Praegu osutab lennufirma kommertslennu teenust Eestis Saaremaa ja Hiiumaa saartele. Lennufirma pakub Euroopas ka erinevaid tellimuslende UPS'ile, TNT'le ja DHL'ile.

Lennukid

Sihtkohad

Valgevene 

 Minski rahvusvaheline lennujaam (kauba- ja reisilennud, õhutakso)

Eesti 

 Kärdla lennujaam 
 Kuressaare lennujaam 
 Tallinna lennujaam (kauba- ja reisilennud, õhutakso)

Leedu 

 Kaunase lennujaam (kauba- ja reisilennud, õhutakso) 
 Vilniuse lennujaam (kauba- ja reisilennud, õhutakso)

Viited

Välislingid 

 Saartelennuliinid 
 Transaviabaltika 
Lennufirmad
Eesti lennundus
Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali elutööpreemia

Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali elutööpreemia on üks Eesti Kultuurkapitali välja antavatest elutööpreemiatest, mis määratakse kultuuri- ja sporditegelastele elutöö eest.

Igal aastal antakse välja kaheksa Eesti Kultuurkapitali elutööpreemiat. Arhitektuuri sihtkapitali elutööpreemiaid antakse välja alates 2012. aastast.

Preemiasumma suurused kinnitab Eesti Kultuurkapitali nõukogu igal aastal eraldi. Koos rahalise preemiaga antakse laureaadile preemia tunnusmärk. Alates 2013. aastast on selleks messingust kera ("Jonnakas", mille autorid on Risto Tali ja Rait Siska). Kera on valmistatud trugimise meetodil, kaetud poleeriga ning raskuseks tinavalu. Kerale on söövitatud Eesti Kultuurkapitali logo elemendid ning graveeritud valdkonna või sihtkapitali nimetus, laureaadi nimi ja aastaarv. Eesti Kultuurkapitali aastapreemiate ja sihtkapitalide elutööpreemiate laureaadid saavad kuldse poleeriga 200 mm diameetriga kera.

Arhitektuuri sihtkapitali elutööpreemia laureaadid 
 2012: Karl Õiger (mahuka teadustöö eest ehitusinseneriteaduses, selle rakendamise eest ehitus- ja restaureerimispraktikasse ning panuse eest inseneride koolitamisel)
 2015: Ell Väärtnõu (pikaajalise uuendusliku, mitmekesise ja kontekstitundliku arhitektuuripraktika eest)
 2016: Helle Gans ja Taevo Gans
 2017: Mait Summatavet (erakordselt pika ja viljaka loometeega disainer, kes on ühesuguse virtuoossuse ja detailitäpsusega loonud nii mahukaid interjöörilahendusi, unikaalset mööblidisaini kui julgeid näitusekujundusi)
 2018: Fredi-Armand Tomps (missiooniga arhitekt ja muinsuskaitsja)
 2019: Leila Pärtelpoeg (parim asjatundja Eesti ajalooliste interjööride vallas, kes on näidanud erinevatest perioodidest pärit hoonete taastamisel lisaks pieteeditundelisele suhtumisele ajaloolisse pärandisse ka isikupärast ja loovat lähenemist)
2020: Maile Grünberg (särav loojanatuur, kes on kujundanud Eesti ruumikultuuri pool sajandit, kes on loonud nii unikaalmööblit kui ka tööstuslikku mööblidisaini ning kelle käe all on sündinud rohked avalike hoonete interjöörid alates olümpiaregatiks valminud Tallinna lennujaamast kuni uuenduskuuri läbinud Nukuteatrini välja)
2021: Vilen Künnapu (arhitektuuri sihtkapitali elutööpreemia julgele ning isepäisele arhitektile ja mõtlejale, kes on aastakümnete jooksul pakkunud ainest nii ajakohastele kui ka arhitektuuriajaloolistele diskussioonidele)

Vaata ka 

 Eesti Kultuurkapitali aastapreemia -> Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri aastapreemia
 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia

Viited 

Eesti Kultuurkapital
Eesti arhitektuur
Multifunktsionaalne tööriist

Multifunktsionaalne tööriist (multitööriist) on võnkuv mitmeotstarbeline mehaaniline tööriist kasutuseks liivapaberiga lihvimise, ihumise, poleerimise, teritamise, raspeldamise, saagimise ja kraapimise alal. Multifunktsionaalne tööriist on saanud enda nimetuse paljudele funktsioonide pärast, mida see tööriist saab saadaolevate otsikute valikuga täita.

Eellugu 
Multifunktsionaalse tööriista algne idee tuli meditsiini valdkonnast. Enamikul arstidest, sealhulgas hambaarstidel, on sama põhimõttega tööriist, kus tööriistal saab vahetada erinevaid tarvikuid. 

Ehitustööriistade tootmistehased tunnustasid antud tööriista ainulaadseid võimalusi. Hinnangutele tuginedes alustasid tehased tööriista tootmist. Multifunktsionaalne tööriist võeti kasutusse väga erinevates eluvaldkondades.

Erinevus tavalistest tööriistadest 
Multifunktsionaalse tööriista lõikamise liikuvus on erinev teistest tööriistadest.

Erinevalt elektrilisel ketassael (ketassaag), tikksael (tikksaag) või mootorsael (mootorsaag), nende tera ei näe liikumas edasi-tagasi või ringiratast näiteks puidu lõikamisel. Selle asemel on lame metallist tera, mis võngub küljelt-küljele 20 000 korda minutis. Multifunktsionaalsel tööriistal ei esine tagasilööke ega ka haarduvusi kinni jäämisel, mida juhtub paljudel tööriistadel. Tänu väikesele suurusele, tüüpilise lõiketera asukohale ja nihke kujule, võib multifunktsionaalne tööriist teha kumeraid või sirged lõikeid väga kitsastes kohtades, näiteks nurkades.

Oluline informatsioon 
Tööriista tarvikute hulka kuuluvad mitmesugused puulõike- ja metalli lõikamise terad, kolmnurkse kujuga lihvimispadjad, karbiidi- ja teemantäärisega terad, saelehed ja palju muud. Kuigi mõnel saelehel on poolringjas kuju, siis need ei tiirle. See kuju võimaldab neil teha võnkuvaid lõikeid mitmesugustest suundadest.

Tööriist töötab aku pealt, et vältida juhtme segavust tööriista kasutamisel. Enamikul multifunktsionaalsel tööriistadel on LED-tuli, mis võimaldab tööriistaga töötada ka hämaras või pimedas.

Multifunktsionaalse tööriista põhimõte on saada teha töid kergemalt ning lihtne käsitlus.

Igal multifunktsionaalse tööriista tootval firmal on selle kaal erinev, kuid kaal jääb kuni 2 kilogrammi.

Viited
Tyson Jost

Tyson Jost (sündinud 14. märtsil 1998 St. Albertis Alberta provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis Minnesota Wild.

Aastatel 2014–2016 mängis ta British Columbia Hockey League'i klubis Penticton Vees. Hooajal 2016–17 mängis ta Põhja-Dakota Ülikooli jäähokimeeskonnas. Samal hooajal valiti ta ülikooliliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2016. aastal valis Colorado Avalanche ta NHL Draftis kümnenda valikuna. NHL-is tegi Jost debüüdi 31. märtsil 2017 mängus St. Louis Bluesi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 6. aprillil mängus Minnesota Wildi vastu.

2022. aasta märtsis kaubeldi Jost Nico Sturmi vastu Minnesota Wildi.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Jost Kanada koondises hõbemedali.

Viited

Välislingid 
 Tyson Jost NHL.com lehel
 Tyson Jost hockeydb.com lehel

Kanada jäähokimängijad
Colorado Avalanche'i mängijad
Minnesota Wildi mängijad
Sündinud 1998
Karin Enström

Karin Märta Elisabeth Enström (neiupõlvenimi Karin Märta Elisabeth Landerholm; sündinud 23. märtsil 1966 Uppsalas) on Rootsi sõjaväelane ja poliitik, ta kuulub moderaatide ridadesse. Ta oli aastatel 2012–2014 Rootsi kaitseminister.

Ta lõpetas aastal 1987 ohvitseride kursused Kuningliku Sõjaväekolledži juures. Ta teenis aastani 1998 Rootsi mereväes.

Ta oli 18. aprillist 2012 kuni 3. oktoobrini 2014 Rootsi kaitseminister.

Isiklikku 
Tema isa on kindral Henrik Landerholm, ema Olena Tingdahl on arst, vend Henrik Landerholm on poliitik ja diplomaat, õe Louise abikaasa on poliitik Per Bill. Ta on abielus Anders Enströmiga, ta on kolme lapse ema.

Rootsi poliitikud
Rootsi kaitseministrid
Rootsi sõjaväelased
Sündinud 1966
Olavi Antons

Olavi Antons (sündinud 28. juunil 1965 Tallinnas) on Eestist pärit ettevõtja, kes on muuhulgas tegutsenud Hispaania Kuningriigis, Tenerifel.

Aastal 2019 avaldas kirjastus Petrone Print "Minu" sarjas raamatu "Minu Tenerife - Kompassiga kliimapagulane", kus Antons kirjeldab isiklike kogemuste najal äri alustamist lõunamaises kultuuris. 

Aastast 2013 elab Eestis viibides Saaremaal.

Eesti ettevõtjad
Sündinud 1965
Vaalimaa

Vaalimaa on küla Soomes Virolahti vallas, praeguse Venemaa piiri ääres. Küla on mainitud kirjalikes allikates esmakordselt 1370. aastal.

Vaalimaa piiripunkt on Soome kõige suurema piiriületajate arvuga piiripunkt piiril Venemaaga. Aastas ületatakse seal piiri umbes 3 000 000 korda.

Vaalimaa kaudu kulgeb Euroopa maantee E18. Soome pool on selle nimi riigimaantee nr 7.

Soome külad
Virolahti vald
Bartolomeo Giuseppe Guarneri

Bartolomeo Giuseppe Guarneri (21. august 1698 Cremona – 17. oktoober 1744 Cremona) oli Itaalia Guarneri dünastia viiulimeister.

Elulugu
Bartolomeo Giuseppe sündis viiulimeister Giuseppe Giovanni Battista Guarneri pere noorema pojana. Viiulite valmistamist õppis ta koos venna Pietroga oma isa töökojas. Umbes 20-aastaselt lahkus ta kodust ja viibis kuskil mujal. Isa töökotta pöördus ta tagasi 1726. aastal. Tal kujunes kiiresti välja oma stiil ja umbes 1730. aastal avas ta oma töökoja. Oma viiuleid märgistas ta tähtedega 'IHS', mis oli arvatavasti tema töökoja tunnusmärk. Selle tunnusmärgi pärast hakati Giuseppet kutsuma 'Del Gesu', et teha vahet temal ja ta isal Giuseppe Giovanni Battistal. Giuseppe Del Gesu viiuliehituse kõrgaeg oli aastatel 1733–1740. Erinevalt eelkäijaist ilmneb tema viiulites mõningane asümmeetria, mis aitas kaasa viiuli kõla täiuslikkusele. Giuseppe Del Gesu suri 1744. aastal kõigest 46-aastasena. Nii jäi tema viiulite tegemise aeg tunduvalt lühemaks kui teistel tuntud Cremona viiulimeistritel. Säilinud on vähem kui kakssada Del Gesu viiulit. Tema viiulid on olnud ja on hinnatud väljapaistvate viiuldajate seas. Del Gesu viiulitel on mänginud Niccolo Paganini, Yehudi Menuhin, Leonid Kogan, Gidon Kremer ja paljud, paljud teised tuntud viiuldajad. Ühe Giuseppe Del Gesu viiuli alghind oksjonil 2013. aastal oli 18 miljonit USA dollarit, mis on kõrgeim kunagi muusikariista eest küsitud hind. Lõplik müügihind pole teada, The Economisti väitel ületas see 16 miljonit dollarit.

Viited

Välislingid

Guarneri, Giuseppe Del Gesu. Reference Library Makers
Andy Fein. Guarnerius del Gesu: Outlier Violin Maker. 2011.

viiulimeistrid
Sündinud 1698
Surnud 1744
Yasmyn

Yasmyn (kodanikunimega Sinencia Jasmine Kass; sündinud 10. detsembril 1999) on eesti laulja.

Debüütalbum oli "Slowfall".

Märtsis 2020 ilmus digikanalites tema teine EP "Illusions".

Valiti 2022. aastal Eesti Muusikaauhindadel aasta naisartistiks.

Isiklikku
Ta isa oli Joel de Luna, ema on Victoria Kass, vend on Antonio Sebastian Kass ehk Mick Moon. Tädi Carmen Kass on supermodell ja malefunktsionäär.

Viited

Eesti lauljad
Sündinud 1999
Moussa Dembélé

Moussa Dembélé (sündinud 12. juulil 1996 Pontoise'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib ründajana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lyoni Olympique.

Aastatel 2004–2012 kuulus ta Paris Saint-Germaini noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Inglismaa klubiga Fulham. Hooajal 2013–14 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Inglismaa kõrgliigas. Hooajal 2015–16 lõi ta Fulhami särgis Inglismaa esiliigas 15 väravat.

2016. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Šotimaa kõrgliiga klubiga Celtic. Hooaegadel 2016–17 ja 2017–18 võitis ta klubiga nii Šotimaa meistrivõistlused, Šotimaa liigakarikas kui ka Šotimaa karika. Hooajal 2016–17 valiti Dembélé Šotimaa kõrgliiga sümboolsesse koosseisu.

2018. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Lyoni Olympique'iga. Hooajal 2018–19 lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas 16 väravat ja 2019–20 15 väravat, kuid hooaja 2020–21 esimesel poolel lõi ta vaid ühe värava. Hooaja 2020–21 teises pooles oli ta laenul Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Atlético, kuid ühtegi väravat ta seitsme mänguga seal ei löönud.

Dembélé on mänginud Prantsusmaa noortekoondistes.

Saavutused 
Celtic
Scottish Premiership: 2016–17, 2017–18
Scottish League Cup: 2016–17, 2017–18
Scottish Cup: 2016–17, 2017–18
Madridi Atletico
La Liga: 2020–21

Prantsusmaa jalgpallurid
Fulham FC mängijad
Celtic FC mängijad
Lyoni Olympique'i mängijad
Madridi Atlético mängijad
Premier League'i mängijad
The Championshipi mängijad
Ligue 1 mängijad
La Liga mängijad
Sündinud 1996
Maxwel Cornet

Gnaly Albert Maxwel Cornet (sündinud 27. septembril 1996 Bregbos) on Elevandiluuranniku jalgpallur, kes mängib vasaku äärepoolikuna Inglismaa Premier League'i klubis Burnley ja Elevandiluuranniku jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis Metz, millega liitus 2004. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa tugevuselt kolmandas ligias 2012. aastal.

2015. aasta jaanuaris liitus Cornet Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lyoni Olympique. Esimese värava Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta 23. oktoobril 2015 mängus Toulouse'i vastu.

2021. aasta augustis siirdus ta 15 miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliiga klubisse Burnley, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 25. septembril 2021 mängus Leicester City vastu.

Cornet kuulus Prantsusmaa noortekoondistesse, kuid esindab alates 2017. aastast koondises Elevandiluurannikut. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 5. septembril 2017 MM-i valikmängus Gaboni vastu. 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste viimases alagrupimängus lõi ta värava Namiibia vastu.

Viited

Välislingid 

Elevandiluuranniku jalgpallurid
FC Metzi mängijad
Lyoni Olympique'i mängijad
Burnley FC jalgpallurid
Ligue 1 mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1996
Houssem Aouar

Houssem Aouar (sündinud 30. juunil 1998 Lyonis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lyoni Olympique ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.

Ta liitus Lyoni noorteakadeemiaga 2009. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 16. veebruaril 2017 UEFA Euroopa Liiga väljalangemismängus AZ Alkmaari vastu ja lõi nädal aega hiljem korduskohtumises Lyoni koduväljakul klubi särgis ka oma esimese värava. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris Aouar sama aasta 16. aprillil mängus SC Bastia vastu. Alates hooajast 2017–18 on Aouar kuulunud Lyoni põhikoosseisu.

Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi Aouar debüüdi 7. oktoobril 2020 sõprusmängus Ukraina vastu.

Ta on Alžeeria päritolu.

Viited 

Prantsusmaa jalgpallurid
Lyoni Olympique'i mängijad
Ligue 1 mängijad
Sündinud 1998
Ilmar Paul

Ilmar Paul (11. september 1910 Tõstamaa – 31. detsember 1994 Tallinn) oli Eesti ja Nõukogude Liidu sõjaväelane.

Ta lõpetas aastal 1928 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastal 1938 lõpetas ta Kõrgema Sõjakooli. Aastal 1956 lõpetas ta kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloo-osakonna. 

Ta teenis aastatel 1928–1940 Eesti sõjaväes (leitnant, 1935), aastatel 1940–1961 Punaarmees / Nõukogude armees.

Aastal 1940 oli ta Rahva Omakaitse peastaabi liige. Aastal 1941 oli ta Viljandi hävituspataljoni 3. roodu komandör. 8. Eesti Laskurkorpuses oli ta 7. Eesti Laskurdiviisi 300. laskurpolgu komandör. 12. oktoobril 1944 juhatas ta Vintri dessanti Saaremaal.

Isiklikku
Tema vend oli luterlik vaimulik Arved Paul, teine vend Arnold Paul oli Pärnus kooliõpetaja.

Viited

4. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Eesti NSV hävituspataljonlased
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1910
Surnud 1994
Jaan Saalverk

Jaan Saalverk (27. juuli vkj/ 8. august 1874 – 12. märts 1932) oli eesti rahvapärimuse suurkoguja ning ühiskonnategelane Harjumaal Kurna vallas. 

Saalvergi kirjapandud folkloor ulatub 1645 leheküljeni ehk 3233 punktini, milles 60% ringis oli saadetud Jakob Hurdale ning 40% Matthias Johann Eisenile. Saalbergi kogutud materjal moodustab umbes 1/10 kogu Harjumaal kirjapandud rahvaluulest. Kõige suurema osa kogutust moodustasid rahvajutud.

Elukäik  
Jaan Saalverk sündis Jüri kihelkonnas Kurna vallas talurentniku pojana. 3-aastaselt isa surres oli sunnitud sünnitalust lahkuma, kuniks ema päris oma vennalt Sepamäe talu, mille peremeheks sai hiljem ka Jaan Saalverk ise. Haridusteed alustas Kurna vallakoolis, jätkas Aruküla kihelkonnakoolis ning täiendas end hiljem iseõppimise teel.

Jakob Hurda üleskutse aastal 1888 eesti rahvaluule kogumiseks Jaan Saalverkini veel ei jõudnud. Alles 1895–1896, lugedes Eesti Postimehest Eiseni üleskutseid ning ülevaateid senisele tehtud tööle, leidis Saalverk omale sobiva rakenduse, kirjutades Hurdale: "Nüüd ma olen ometi kirjatöö leidnud, mida maksab teha!".

Aastal 1896 kohtus Saalverk Tallinnas VI üldlaulupeol Jakob Hurdaga isiklikult. Saades uut innustust, saatis ta esimese materjali Hurdale 1896. aasta veebruaris. Aasta lõpuks tõusis ta 400-leheküljeliste kirjutistega Hurda aktiivsemate kaastööliste sekka. Kõige suurema osa Saalbergi kogutust moodustavad rahvajutud: muinasjutud, kohamuistendid ja lühinaljandid. Lisaks rahvaluule kogumisele tegi Saalverk koostööd Jaan Jungiga, kogudes arheoloogilist materjali, ning Jüri pastori Rudolf Winkleriga, kelle õhutusel kogus vanavara Tallinna muuseumile, Jüri kihelkonna rahvariideid, töö- ja tarberiistu.

1925. aastal alustati Saalvergi ja Jaan Põldmäe initsiatiivil raha kogumist Jüri kihelkonnast pärit Eesti Vabadussõjas ja esimeses maailmasõjas langenud sõduritele mälestussamba püstitamiseks.

Jaan Saalberg tõusis oma aktiivse tegevuse tõttu Jüri kihelkonnas silmapaistvaks isiksuseks, kellele kihelkonna rahvas püstitas pärast tema surma 12. märtsil 1932 Jüri kalmistule hauasamba.

Viited

Välislingid
Eesti biograafiline andmebaas ISIK
Haud Jüri kalmistul

Eesti inimesed
Sündinud 1874
Surnud 1932
Jüri kalmistule maetud
Lockheed C-5 Galaxy

Lockheed C-5 Galaxy on Ameerika Ühendriikides loodud suure mahutavuse ja nelja mootoriga sõjaväe reaktiivtranspordilennuk, mille konstrueeris Lockheed Corporation Ameerika Ühendriikide õhuväe tarbeks ning mis on tänini kasutusel. 

Nõukogude Liidu An-124 valmissaamiseni (1983. aastani) oli C-5 maailma suurim lennuk. Esmalend toimus 30. juunil 1968. Kokku ehitati 131 C-5 Galaxyt.

C-5 survestatav lastiruum mõõtmetega pikkus 43,8 m, laius 5,98 m, kõrgus 4,11 m on peale- ja mahalaadimise hõlbustamiseks varustatud esi- ja tagaosas rampidega, abiks ka vintsid. Esiosa rambi avamiseks on lennuki ninaosa ülesklapitav. Lennuki kerretõmmatavad telikud on varustatud kokku 28 rattaga. C-5 ülemisel tekil paikneb 75 istekohaga reisijatesalong.

Rekordid
13. septembril 2009 püstitati lennukil C-5M FAI klassifikatsioonis C-1.9 ühe lennuga 41 maailmarekordit, sealhulgas näiteks 80-tonnise lasti viimine 24 minutiga 12 km kõrgusele.

C-5B Galaxy tehnilised andmed
 Meeskond: 5+15
 Pikkus: 75,5 m
 Tiivaulatus: 67,9 m
 Kõrgus: 19,3 m
 Lastiruumi mõõtmed: pikkus 43,8 m; laius 5,79 m; kõrgus 4,11 m
 Tühikaal: 169,6 tonni
 Suurim lennukaal: 379,7 tonni
 Last: 118,4 tonni või 345 sõdurit
 Suurim kiirus: 919 km/h (kõrgusel 7600 m)
 Reisikiirus: 880 km/h
 Praktiline lennulagi: 11 000 m 
 Lennukaugus: 4440 km (max laadungiga)
 Mootorid: turboventilaator 4 × 191,34 kN, TF39-GE-1C

Viited

Välislingid
 Lockheed Martini koduleht

Lennukid
Militaartranspordilennukid
Ameerika Ühendriikide lennukid
Transpordilennukid
Ulan-Majorat

Ulan-Majorat on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Radzyń Podlaski maakonnas, Ulan-Majorati vallas. Ulan-Majorat asub Radzyń Podlaskist umbes 10 km lääneloodes ja Lublinist ligikaudu 63 km põhjas.

Lublini vojevoodkonna külad
Turobin

Turobin on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Biłgoraj maakonnas, Turobini vallas. Turobin asub Biłgorajst umbes 32 km põhjas ja Lublinist ligikaudu 50 km lõunas.

Küla on esmamainitud 1389. aastal. Linnaõigused sai Turobin 1420. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal.

Viited

Lublini vojevoodkonna külad
Kanamara Matsuri

Kanamara Matsuri (かなまら祭り, „raudfallose püha“) on iga aasta aprilli esimesel pühapäeval Jaapanis Kawasakis tähistatav  šinto usundi püha. 1603. aastal alguse saanud ürituse tulud annetatakse AIDSi-vastase võitluse toetuseks.

Viited

Välislingid
Wiskitki

Wiskitki on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Żyrardówi maakonnas, Wiskitki valla halduskeskus. Wiskitki asub Żyrardówist umbes 5 km loodes ja Varssavi kesklinnast ligikaudu 45 km lääneedelas.

Wiskitki sai linnaõigused 1595. aastal, kuid kaotas need 1870. aastal. Teist korda sai Wiskitki linnaõigused 1916. aastal, kuid kaotas need 1919. aastal.

1. jaanuaril 2021 sai Wiskitki linnaõigused tagasi.

Viited

Masoovia vojevoodkonna külad
Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia

Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia on üks kaheksast Eesti Kultuurkapitali välja antavast Eesti Kultuurkapitali aastapreemiast. Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti aastapreemia määratakse aasta jooksul enim silma paistnud audiovisuaalse kunsti valdkonna tegelastele.

Audiovisuaalse kunsti aastapreemia saaja kandidaadid esitab arhitektuuri sihtkapital ja laureaadi valib välja Eesti Kultuurkapitali nõukogu.

Audiovisuaalse kunsti aastapreemia laureaadid 
 1995: Mark Soosaar (Eesti filmikunsti arendamine ja propageerimine)
 1996: 
 1997: Mark Soosaar (film "Isa, poeg ja püha Toorum")
 1998: Sulev Keedus, Rein Kotov, Evald Aavik (mängufilm "Georgica")
 1999: Peep Puks (tõsielufilmide "Partituur neuroni genotüübile" ja "Eha fenomen" looja)
 2000: Heiki Ernits, Janno Põldma, Andrus Kivirähk, Regina Lukk-Toompere, Olav Ehala (südamliku huumoriga joonisfilmi “Lotte” loojad)
 2001: Jüri Sillart, Peeter Tooming (dokumentaalfilm "Peeter")
 2002: Marko Raat, Arko Okk, Mait Malmsten (mängufilm "Agent Sinikael")
 2003: Sulev Keedus, Rein Kotov, Katariina Lauk (mängufilm "Somnambuul")
 2004: Priit Pärn, Kaspar Jancis, Ülo Pikkov, Priit Tender (2004. aasta parim animafilm "Frank ja Wendy")
 2005: Hardi Volmer, Arko Okk, Toomas Kall (aasta film "Pärnograafia")
 2006: Raimo Jõerand (aasta film "Sinimäed")
 2007: Veiko Õunpuu, Mart Taniel, Ülo Krigul, Katrin Kissa (aasta filmi "Sügisball" loominguline kollektiiv)
 2008: Asko Kase (aasta film "Detsembrikuumus")
 2009: Kiur Aarma, Jaak Kilmi (dokumentaalfilm "Disko ja tuumasõda")
 2010: Mati Kütt (animatsioonifilmi "Taevalaul“ eest)
 2011: Rainer Sarnet, Mart Taniel (mängufilmi „Idioot“ eest)
 2012: Sulev Keedus (dokumentaalfilmi „Varesesaare venelased“ eest)
 2013: Zaza Urushadze, Ivo Felt, Rein Kotov (aasta film 2013 – mängufilm „Mandariinid“)
 2014: Olga Pärn, Priit Pärn (aasta film 2014 „Lendurid koduteel“)
 2015: Riho Unt (aasta film 2015 – nukufilm „Isand“)
 2016: Triin Ruumet, Sten-Johan Lill, Matis Rei, Maie Rosmann-Lill (mängufilm "Päevad, mis ajasid segadusse")
 2017: Katrin Kissa, Rainer Sarnet (aasta mängufilm "November")
 2018: Moonika Siimets, Riina Sildos, Rein Kotov (aasta film 2018 – mängufilm "Seltsimees laps")
 2019: Tanel Toom, Ivo Felt (aasta film 2019 – "Tõde ja õigus")
2020: Veiko Õunpuu (aasta film 2020 – mängufilm „Viimased”)
2021: Andris Feldmanis, Dione-Livia Ulman, Juho Kuosmanen (mängufilmi "Kupee nr 6" loomingulise koostöö eest)

Vaata ka 
 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia

Viited

Välislingid 

 Aastapreemiad. Eesti Kultuurkapitali veebisait
Eesti Kultuurkapital
Eesti filmiauhinnad
Kiiruisutamine 1932. aasta taliolümpiamängudel

Kiiruisutamisvõistlused 1932. aasta taliolümpiamängudel Lake Placidis toimusid 4.–10. veebruarini. Võistlus peeti James B. Sheffieldi olümpiastaadionil, kus oli loodusliku jääga rada. Võisteldi neljal kiiruisutamise distantsil, kus osalesid ainult mehed.

Edukaimad osalejad olid ameeriklased Jack Shea ja Irving Jaffee, kes mõlemad võitsid kaks kuldmedalit.

Esmakordselt ja ainsana olümpiaajaloos toimusid kiiruisutamise võistlused ühisstardina, kus 6–9 võistlejat uisutasid korraga, mis meenutas tänapäevast lühirajauisutamist. 

Naistel lubati esmakordselt ajaloos kiiruisutamises võistelda näidisvõistlusel. ROK oli vastumeelne naiste võistluste üleviimisest medalivõistluseni, ehkki mängude korralduskomitee pooldas naiste võistluste täielikku kaasamist. Naiste distantsid olid 500 m, 1000 m ja 1500 m. Ühisstardist toimunud võistlus sillutas teed lühirajakiiruisutamisele, mis debüteeris näidisüritusena 1988. aasta taliolümpiamängudel Calgarys, enne kui sellest sai ametlik olümpiavõistlus 1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is.

Tulemused

Mehed

500 m

Kuupäev: 4. veebruar
Osavõtjaid: 16 võistlejat
Riike: 4
Maailmarekord: 42,6 Clas Thunberg , 13. jaanuar 1931, Sankt Moritz
Olümpiarekord: 43.4 Clas Thunberg , 13. veebruar 1928, Sankt Moritz
........................... 43,4 Bernt Evensen , 13. veebruar 1928, Sankt Moritz
Olümpiavõitja 1928: 43.4 Clas Thunberg 
.................................. 43,4 Bernt Evensen

1500 m

Kuupäev: 5. veebruar
Osavõtjaid: 18 võistlejat
Riike: 6
Maailmarekord: 2.17,4(*) Oscar Mathisen , 18. jaanuar 1914, Davos
Olümpiarekord: 2.20,8 Clas Thunberg , 27. jaanuar 1924, Chamonix
Olümpiavõitja 1928: 2.21,1 Clas Thunberg 
(*)Rekord püstitati kõrgmäestikus (üle 1000 meetri merepinnast) ja looduslikult jäätunud jääl.

5000 m
	
Kuupäev: 4. veebruar
Osavõtjaid: 18 võistlejat
Riike: 6
Maailmarekord: 8.21,6 Ivar Ballangrud , 11. jaanuar 1930, Davos
Olümpiarekord: 8.39,0 Clas Thunberg , 26. jaanuar 1924, Chamonix
Olümpiavõitja 1928: 8.50,5 Ivar Ballangrud

10 000 m
	
Kuupäev: 8. veebruar
Osavõtjaid: 18 võistlejat
Riike: 6
Maailmarekord: 17.17,4 Armand Carlsen , 5. veebruar 1928, Davos
Olümpiarekord: 18.04,8 Julius Skutnabb , 27. jaanuar 1924, Chamonix

Naised
Naiste kiiruisutamise võistlused olid 1932. aasta mängude näidisvõistlused, seega ametlikke medaleid välja ei antud. Võistlusele astus kaks riiki, USA ja Kanada, 10 võistlejaga. Nagu meeste võistlused, kus ühisstarti kasutati, uisutati ka eelvõistlused, nii olid ka naiste võistlused samad. Ametlikud tulemused näitavad iga võistluse võiduaega.

500 m

Kuupäev: 8. veebruar
Osavõtjaid: 10 võistlejat
Riike: 2
Maailmarekord: 58,7 Liselotte Landbeck , 9. jaanuar 1932, Davos

1000 m

Kuupäev: 9. veebruar
Osavõtjaid: 10 võistlejat
Riike: 2
Maailmarekord: 2.03,4 Zofia Nehringowa , 17. jaanuar 1932, Engelberg

1500 m

Kuupäev: 10. veebruar
Osavõtjaid: 10 võistlejat
Riike: 2
Maailmarekord: 3.10,4 Zofia Nehringowa , 10. jaanuar 1932, Davos

Medalid

 Korraldajariik

1932. aasta taliolümpiamängud
Kiiruisutamine olümpiamängudel
Jonathan Bamba

Jonathan Bamba (sündinud 26. märtsil 1996 Alfortville'is) on Elevandiluuranniku päritolu Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lille.

Ta alustas klubikarjääri AS Saint-Étienne'is, mile noorteakadeemiaga liitus ta 2011. aastal. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta 25. jaanuaril 2015 mängus Paris Saint-Germaini vastu. Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta esimese värava sama aasta 20. septembril mängus Nantes' vastu.

Hooaja 2015–16 teises pooles mängis ta Saint-Étienne'ist laenul Prantsusmaa esiliiga klubis Paris FC. Hooaja 2016–17 esimeses pooles mängis ta laenul Belgia kõrgliiga klubis Sint-Truidense ja hooaja teises pooles Prantsusmaa kõrgliiga klubis Angers.

2018. aasta juulis sõlmis Bamba viieaastase lepingu Lille'iga. 2019. aasta aprillis valiti ta Prantsusmaa kõrgliiga kuu parimaks mängijaks.

Prantsusmaa jalgpallurid
AS Saint-Étienne'i jalgpallurid
Angers SCO mängijad
Lille OSC mängijad
Ligue 1 mängijad
Sündinud 1996
Kairi Leivo

Kairi Leivo (sündinud 25. augustil 1971 Tallinnas) on pärimusmuusik, jutuvestja ja endine diplomaat.

Haridus
Kairi Leivo lõpetas 1998. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli skandinavistika eriala rootsi ja taani filoloogina.

Töökäik
Aastatel 2000–2010 töötas ta Eesti Vabariigi Välisministeeriumis kultuuribüroo diplomaadina, muuhulgas ka Eesti Vabariigi Helsingi ja Moskva suursaatkondades lauaülemana pressi-, info- ja kultuuriküsimustes.

Aastatel 2010–2012 oli ta Ugala teatri avalike suhete juht ja kirjandustoimetaja. Aastatel 2013–2018 töötas Leivo Eesti Pärimusmuusika Keskuse August Pulsti õpistu juhatajana. 

2018. aastast on Leivo vabakutseline muusik, jutuvestja ja pärimuskultuuri edendaja.

Ansamblid
1998. aastal asutas ta koos Maria Laatspera, Evelyn Rosenbergi ja Katrin Laidrega regilauluansambli Laudaukse Kääksutajad. Ansambel andis välja kolm CD-plaati: 
 „Ühtelaulmine“ (2004), 
 „Õhtu tuleb“ (2007) ja 
 „Kokku“ (2013). 

2013. aastal asutas ta koos Sofia Joonsi, Kristiina Ehini, Katrin Laidrega ansambli Naised Köögis. Ansamblilt on ilmunud kolm helikandjat: 
 "See pole ainult sääskede ja siilide öö" (2015),
 "See tantsusaal on nugadega kaetud" (2017) ja
 "Uhke ja vaba" (2019)

Kirjatöö
Leivo on kirjutanud artikleid pärimusmuusikast ja -kultuurist, samuti teatri- ja muusikaarvustusi. 2017. aastal koostas ta väljaande "Viljandi Pärimusmuusika festivali lood". Ta on tõlkinud raamatuid taani, inglise ja rootsi keelest.

Tunnustus
Kairi Leivo pälvis Eesti Kultuurkapitali aastapreemia 2017. aastal kultuurimälu talletamise eest.

Viited

Välislingid
 Kairi Leivo – naine folgiköögist
 Naised Köögis ainus brünett Kairi Leivo: praegu ma olengi uhke ja vaba

Sündinud 1971
Eesti diplomaadid
Eesti muusikud
Eesti tõlkijad
Eesti filoloogid
Susan Luitsalu

Susan Laura Luitsalu (sündinud 18. oktoobril 1983) on eesti kirjanik, teleprodutsent, maailmarändur ja matkajuht ning meediapersoon.

Susan Luitsalu sulest on 2010. aastal ilmunud artiklite ja blogipostituste kogumik "Küsimused kõikidele vastustele", reisikirjanduse Minu-sarjas 2018. aastal "Minu Dubai" ning 2020. aastal "Minu maailm: Seiklused ei hüüa tulles". 2019. aastal ilmus laialdast vastukaja pälvinud esikromaan "Ka naabrid nutavad".

Susan Luitsalu kolumnid ja novellid ilmuvad muu hulgas Sirbis ja Edasis.

Tunnustus 
 2020 aasta kirjanik ("Ka naabrid nutavad")

Isiklikku

2010. aastal abiellus ta Marek Miiliga. 

2017. aastal abiellus ta Taavi Einastega.

Luitsalu on pikaajaline Käsmu suvitaja ning taastab seal abikaasa Taavi Einastega Käsmu esimest suvilat, Dellingshausenite suvemõisa.

Viited

Välislingid

 Alvar Loog, "Koduperenaisest kasvab küberkiusaja" Postimees, 29.01.2020
 Andrei Hvostov, "Aasta kirjaniku Susan Luitsalu romaanis jõuab tagahoovi rahvas haljale oksale" Eesti Ekspress, 02.09.2020
 Pille-Riin Larm, "Vastused kõikidele küsimustele" Sirp, 11.09.2020 (intervjuu)

Eesti kirjanikud
Eesti teleprodutsendid
Sündinud 1983
Romain Hamouma

Romain Hamouma (sündinud 29. märtsil 1987 Lure'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Saint-Étienne.

Ta on kogu klubikarjääri mänginud Prantsusmaal. Aastatel 2005–2009 mängis ta Besançonis, aastatel 2009–2010 Lavalis, aastatel 2010–2012 Caen's ning alates 2012. aastast on ta mänginud Saint-Étienne'is.

Kuna tema isapoolne vanaisa oli Alžeeria päritolu, on talle pakutud võimalust esindada koondises Alžeeriat, kuid ta on sellest keeldunud.

Saavutused 
Saint-Étienne
Coupe de la Ligue: 2012–13

Prantsusmaa jalgpallurid
SM Caeni jalgpallurid
AS Saint-Étienne'i jalgpallurid
Ligue 1 mängijad
Sündinud 1987
Duje Ćaleta-Car

Duje Ćaleta-Car (sündinud 17. septembril 1996 Šibenikis) on Horvaatia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Southampton ja Horvaatia jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis HNK Šibenik. 2013. aastal liitus ta Austria tugevuselt kolmandas liigas mängiva klubiga Pasching.

Aastatel 2014–2018 mängis ta Austria kõrgliigaklubis Salzburgi Red Bull ning tuli kõigil neljal hooajal klubiga Austria meistriks. Hooajal 2017–18 jõudis ta Salzburgi Red Bulliga UEFA Euroopa Liiga poolfinaali, kus kaotati Ćaleta-Cari järgmisele koduklubile Marseille Olympique'ile kahe mängu kokkuvõttes 2:3.

2018. aasta juulis sõlmis ta Marseille Olympique'iga viieaastase lepingu. Üleminekusumma oli 19 miljonit eurot. Marseille'i meeskonnas mängis ta Prantsusmaa kõrgliigas neli hooaega.

2022. aasta septembris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Southamptoniga.

Horvaatia jalgpallikoondises tegi Ćaleta-Car debüüdi 3. juunil 2018 sõprusmängus Brasiilia vastu. Samal aastal kuulus ta maailmameistrivõistlustel osalenud Horvaatia koondisse. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 11. novembril 2021 MM-i valikmängus Malta vastu.

Saavutused 
Salzburgi Red Bull
Bundesliga: 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18
Austria karikas: 2014–15, 2015–16, 2016–17

Viited

Välislingid 

Horvaatia jalgpallurid
Salzburgi Red Bulli mängijad
Marseille Olympique'i jalgpallurid
Southampton FC mängijad
Ligue 1 mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1996
Rauma murre

Rauma keel  (rauma keel. Rauma giäl) või Rauma murre on soome keele murre või läänemeresoomlane keel, mida kõneldakse Soome Rauma linnas. Soomes Rauma ametlikult on murre aga mõned inimesed ütlevad et see on keel, aga see on väga erinev teiste Soome murdeist ja raamatud on kirjutatud Rauma keeles.

Viited

Välislingid 
Rauma murre wiki

Nortamo seor
Elim Chan

Elim Chan (hiina kirjas 陳以琳; sündinud 18. novembril 1986 Hongkongis) on dirigent, alates kontserdihooajast 2019–2020 Antwerpeni sümfooniaorkestri peadirigent ja alates hooajast 2018–2019 Kuningliku Šoti rahvusorkestri peamine külalisdirigent.

Õpingud 
Elim Chan laulis Hongkongis lastekooris ja 6-aastaselt hakkas mängima klaverit. Muusikabakalaureuse omandas ta kolledžis Massachusettsis. Seejärel õppis ta Michigani ülikoolis, kus ta oli Michigani ülikooli üliõpilaslinnaku sümfooniaorkestri ja Michigan Pops orkestri muusikaline juht. Ta omandas oma magistri ja doktorikraadi orkestrijuhatamises ning lõpetas dirigendina aastal 2014. Chan sai aastal 2013 Bruno Walteri dirigeerimisstipendiumi ning aastal 2015 osales Bernard Haitinki meistrikursustel Luzernis.

Muusikaline karjäär 
Detsembris 2014, 28-aastasena, võitis Chan Donatella Flicki dirigeerimiskonkursi. Selle võistluse võitmise tulemusena nimetati ta hiljem Londoni Sümfooniaorkestri abidirigendiks kontserdihooajal 2015–2016 kontserdihooajal. Hooajal 2016–2017 osales Dudameli stipendiumiprogrammis Los Angelese Filharmoonia juures.

2018–2019 sai Elim Chan Kuningliku Šoti Rahvusorkestri alaliseks külalisdirigendiks, järgnedes seega Thomas Søndergårdile.

Alates 2019–2020 hooajast on Elim Chan Antwerpeni sümfooniaorkestri peadirigent, mille püsiasukoht on Antwerpenis asuv Kuninganna Elizabethi saal (Koningin Elisabethzaal). Chan, kes on teiste seas käinud Edo de Waarti ja Jaap van Zwedeni jälgedes, on Antwerpeni sümfooniaorkestri kõigi aegade noorim peadirigent.

Lisaks on Elim Chan külalisdirigendina olnud Maria teatri orkestri, Hongkongi filharmooniaorkestri, Londoni sümfooniaorkestri, Kuningliku Concertgebouw orkestri, Luksemburgi filharmooniaorkestri, Philharmonia Orchestra, Kuningliku Liverpooli filharmooniaorkestri, Frankfurdi raadio sümfooniaorkestri, Lyoni rahvusorkestri, Rotterdami filharmooniaorkestri, Houstoni sümfooniaorkestri ja Music Academy of the West orkestri ees.

Ta juhatas ka National Arts Centre orkestrit Ottawas ja Orchestre de la Francophonie‘d, osana NAC suvemuusikainstituudist aastal 2012, kus ta tegi koostööd Pinchas Zukermaniga. Samuti on ta osalenud Peterburi festivalil Musical Olympus ning Cabrillo festivaliorkestri ja Baltimore‘i sümfooniaorkestri seminaridel (Marin Alsopi, Gerard Schwarzi ja Gustav Meieri käe all).

Isiklikku 
Elim Chan on kihlatud Hollandi löökpillimängija Dominique Vleeshouwersiga, kes pälvis aastal 2020 Hollandi muusikaauhinna (Nederlandse Muziekprijs).

Viited

Välislingid 
 Elim Chani koduleht
 Harrison Parrott, Elim Chani lehekülg
 Antwerpeni sümfooniaorkester nimetab Elim Chani uueks peadirigendiks
Johann II (Holstein-Kiel)

Johann II Ükssilm (1253–1321) oli Holstein-Kieli krahv aastatel 1263-1316.

Elu 

Ta oli krahv Johann I noorem poeg.

Ta jagas krahvkonda oma onu, Holstein-Itzehoe krahvi Gerhard I-ga ja oma vanema venna, krahv Adolf V-ga. Johann II sai ala Kieler Förde ning Alsteri ja Pinnau lätete vahel. Ta elas Kieli lossis. Ta oli õnnetu valitseja.

1308. aastal järgnes tema teisena sündinud poeg Adolf VII Holstein-Segebergis Johann II vennale Adolf V-le. Pärast oma kahe poja Adolf VII ja Christopheri vägivaldset surma vastavalt 1313. ja 1315. aastal omastasid tema sugulased Holstein-Plöni krahv Johann III ja Holstein-Rendsburgi krahv Gerhard III suurema osa tema territooriumist. Ta elas surmani Kieli linna ja selle ümbruse tuludest.

Tema hüüdnimi viitab õnnetusele, kus ta kaotas ühest silmast nägemise pärast kojanarri õnnetut kanakondi viset.

Abielu ja järglased 

Ta abiellus Taani kuninga Christopher I tütre Margaretiga ja nad said kaks poega:

 Christopher
 Adolf VII
Nazem Kadri

Nazem Samir Kadri (sündinud 6. oktoobril 1990 Londonis Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Colorado Avalanche.

Aastatel 2006–2010 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubides Kitchener Rangers ja London Knights. 2008. aastal tuli ta Rangersiga OHL-i meistriks.

2009. aastal valis Toronto Maple Leafs ta NHL Draftis seitsmenda valikuna. NHL-is tegi ta debüüdi 8. veebruaril 2010 mängus San Jose Sharksi vastu. Hooaja 2010–11 alguses mängis ta American Hockey League'i klubis Toronto Marlies. 2010. aasta novembris naasis ta Maple Leafsi meeskonna juurde. 11. märtsil 2011 lõi ta mängus Boston Bruinsi vastu oma esimese värava NHL-is. Maple Leafsi põhikoosseisus kindlustas ta koha hooajal 2012–13.

2019. aasta juulis siirdus ta Avalanche'i.

2010. aastal võitis Kadri Kanada kuni 20-aastate koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. Ta kuulus Kanada koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.

Välislingid 
 Nazem Kadri NHL.com lehel
 Nazem Kadri hockeydb.com lehel

Kanada jäähokimängijad
Toronto Maple Leafsi mängijad
Colorado Avalanche'i mängijad
Sündinud 1990