joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Luunja mõisa kalmistu

Luunja mõisa kalmistu on kalmistu Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Luunja alevikus Luunja vallas Tartu maakonnas.

Kirjeldus
Kalmistu jääb Luunja mõisa südamest linnulennult ühe kilomeetri kaugusele põhjakirdesse. Kalmistul oli ka teadmata ajal rajatud kabel.

Ajalugu
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Münnichid arvatavasti varsti pärast 1767. aastat, kui Peterburis suri ja maeti Burchard Christoph von Münnich. Ta maeti millalgi ümber Luunja mõisa kalmistule. 19. sajandi algul maeti kalmistule mõisa tollaste omanike Nolckenite suguvõsa liikmeid. Kalmistule on üldse arvatavasti maetud 17 inimest.

Lammutamine
Kalmistu oli jäetud maha, kui 1970. aastate algul hakkas Luunja sovhoos selle kohale ehitama sigalat. Osa kalmistut ja selle kabel lammutati ning sealtsaadud kive kasutati kohalike uute majade ehitusel. Ülejäänud osa kalmistut veeti täis prahti.

Korrastamine
2008. aastal asutati lagastatud kalmistu korrastamiseks MTÜ Münnich. 2012. aastal avati kalmistu kohale rajatud mälestuspark avalikkusele, pidulik avamine toimus 9. augustil 2013.

Kalmistule maetuid
Burchard Christoph von Münnich (1683-1767)

Pilte

Viited

Kirjandus
Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. // Magistritöö Tartu Ülikooli Geograafia Instituudis. Tartu 2002
Alo Särg. "Luunja (Lunia, varemPropsthof)". - Tartumaa mõisad ja mõisnikud. Argo. Tallinn 2018. Lk 60–61

Välislingid

Vilja Kohler. "Luunja kuulsate parunite surnuaed saab viisaka ilme". Tartu Postimees, 18. oktoober 2011
Ketlin Sirge. Eesti mõisakalmistud. // Magistritöö Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usuteaduse õppetoolis. Tartu 2013
Vilja Kohler. "Luunja mõisnike kalmistu pajatab ajaloost ja meistki". Tartu Postimees, 9. august 2013

Tartu-Maarja kihelkonna kalmistud
Münnichid
Luunja vald
Tartu maakonna kalmistud
Eesti mõisakalmistud
Eesti Kujutavkunstnike Keskus

Eesti Kujutavkunstnike Keskus (lühend EKK) oli 1946. aastal Saksamaal loodud väliseesti kunstnike organisatsioon. 

EKKi eestvõttel ilmus mitu kunstiväljaannet, näiteks "Eesti kunst paguluses" (album).

Liikmed 1952. aastal 
 Ida Adamson
 Johannes Jans
 Lydia Jans-Vademan
 Ernst Jõesaar
 Eerik Haamer
 Juhan Hennoste
 Helmi Herman
 Julius Gentalen
 Endel Kõks
 Erich Leps
 Pauline Elfriede Leps-Estam
 Raoul Lind
 Karin Luts
 Olev Mikiver
 Hans Mets
 Maire Männik
 Johann Naha
 Harry Nurmet
 Juhan Nõmmik
 Lembit Nõmmeots
 Otto Paas
 Salme Rosalie Riig
 Alfons Ramme
 Erich Pehap
 Eduard Rüga
 Herman Talvik
 Voldemar Tank
 Salome Trei
 Edmund Valtman
 Arno Vihalemm
 Agaate Veeber
 Benita Vomm
 Hans Tsirk
 Anu Uustalu

Viited

Väliseesti organisatsioonid
Eesti kunst
Joosep (Maarja abikaasa)

Joosep Naatsaretist (heebrea keeles: יוֹסֵף; kreeka keeles: Ἰωσήφ) oli vastavalt kanoonilistele evangeeliumitele abielus Jeesuse ema Maarjaga. Ta polnud Jeesuse lihane isa, aga tollaste tavade järgi peeti teda Jeesuse seaduslikuks isaks. Vastavalt Matteuse evangeeliumile oli Joosepi isa Jaakob, kuid Luuka evangeeliumi kohaselt oli ta hoopis Eeli poeg. 
Kuna evangeeliumites on Jeesuse sugupuud erinevad, on meil raske öelda, kes oli Joosepi tegelik vanaisa. Aga teoloogid nõustuvad, et Joosep sündis Taaveti perekonnas, ta polnud rikas mees ja elatas end kristliku traditsiooni kohaselt Naatsaretis puusepa käsitööga. Apokrüüfses Tooma lapsepõve-evangeeliumis kirjeldatakse teda tegemas atru ja härgade rakmeid. Arameakeelse ametinime naggar kreekakeelse teksti tõlkevaste ho tekton (Mt 13:55) tähendab oskustöölist ja sõna avaram tähendusväli ka õpetlast või meistrit. 

Uue testamendi kohaselt andis ingel talle unenäos mitu korda juhiseid. Teda kirjeldatakse õiglase mehena, kes armastas oma poega. Tema sündi ja surma piiblis ei kirjeldata. Teda ei mainita kunagi pärast Jeesuse lapsepõlve ja Maarjat esitletakse alati iseseisvana. Apokrüüfses Puusepp Joosepi loos, mis on kirjutati 5. või 6. sajandil, on pikk ülevaade Joosepi rahumeelsest surmast 111-aastaselt Jeesuse, Maarja ja inglite juuresolekul. See stseen hakkab ilmuma kunsti 17. sajandil.

Vaata ka
 Jeesuse sugulased

Viited 

Uue testamendi inimesed
Ruunikivi

Ruunikivi on surnu mälestuseks püstitatav, harilikult püstine kivi, millel on ruunikirjas tekste. Enamik ruunikive on leitud Skandinaaviast ja need pärinevad 4.–12. sajandist.

Vaata ka
Karlevi ruunikivi
Viikingite kunst
Pildikivi

Matmiskombed
Viikingiaeg
Surnud 13. oktoobril

Siin loetletakse 13. oktoobril surnud tuntud isikuid.

 54 – Claudius, Rooma keiser
 1282 – Nichiren, jaapani buda munk ja vaimne õpetaja
 1687 – Geminiano Montanari, itaalia astronoom
 1715 – Nicolas Malebranche, prantsuse filosoof, matemaatik ja füüsik
 1815 – Joachim Murat, prantsuse marssal
 1825 – Maximilian I, Baieri kuningas
 1869 – Charles-Augustin Sainte-Beuve, prantsuse kirjanduskriitik ja kirjanik
 1882 – Arthur de Gobineau, prantsuse kirjanik ja diplomaat
 1919 – Karl Gjellerup, taani luuletaja ja proosakirjanik
 1927 – Heinrich XXIV, endine Reußi noorema liini vürst
 1931 – Ernst Didring, rootsi kirjanik
 1934 – Johannes Sakeus, eesti tehnikateadlane
 1938 – Władysław Belina-Prażmowski, Poola poliitik ja sõjaväelane
 1940 – Ville Vallgren, soome skulptor
 1950 – Ernest Haycox, USA kirjanik
 1961 – Zoltan Korda, ungari päritolu Briti ja USA filmirežissöör, stsenarist ja produtsent
 1965 – Harald Arman, eesti arhitekt
 1965 – Paul Hermann Müller, Šveitsi keemik
 1966 – Niklāvs Strunke, läti kunstnik
 1974 – Ed Sullivan, USA telesaatejuht ja ajakirjanik
 1981 – Philippe Étancelin, Prantsusmaa võidusõitja
 1981 – Benno Mikkal, eesti näitleja
 1983 – Olvi Murumets, eesti kergejõustiklane ja spordipedagoog
 1984 – Aleksander Pint, eesti pedagoogikateadlane
 1984 – Kalev Pügi, eesti keemiainsener
 1987 – Walter Houser Brattain, USA füüsik ja insener
 1990 – Lê Đức Thọ, Vietnami revolutsionäär, kindral, diplomaat ja poliitik
 1993 – Ado Köstner, eesti biokeemik
 1995 – Lembit Paluteder, eesti skulptor
 1996 – Beryl Reid, Briti näitlejanna
 1997 – Kārlis Irbītis, läti aviokonstruktor
 1998 – Margo Laasberg, eesti filosoof
 1999 – Johannes Kaubi, eesti majandusteadlane
 2000 – Jean Peters, USA näitlejanna
 2001 – Rein Zupping, eesti neuroloog
 2004 – Bertram N. Brockhouse, Kanada füüsik
 2004 – Bernice Rubens, inglise kirjanik
 2005 – Eevald Äärma, eesti teivashüppaja, jäähokimängija ja loomaarst
 2006 – Marija Budjonnaja, Nõukogude Liidu marssali Semjon Budjonnõi lesk 
 2006 – Virve Soovik-Uuetoa, eesti baleriin ja luuletaja
 2007 – Juri Sivkov, Venemaa Föderatsiooninõukogu liige
 2008 – Paul Rogers, USA poliitik
 2008 – Françoise Seigner, prantsuse näitleja
 2008 – Matthew John Rinaldo, USA poliitik
 2008 – Hendrik Toompere, eesti näitleja ja lavastaja
 2008 – Guillaume Depardieu, prantsuse näitleja
 2008 – Aleksei Tšerepanov, vene jäähokimängija
 2009 – Nan C. Robertson, USA ajakirjanik
 2009 – Al Martino, USA laulja ja näitleja
 2009 – Paul Barbă Neagră, rumeenia lavastaja
 2009 – Daniel Melnick, USA teleprodutsent
 2012 – Heiti Haldre, eesti põllumajandusteadlane
 2012 – Gary Collins, USA näitleja ja telesaatejuht
 2013 – Olga Arosjeva, vene teatri- ja filminäitleja
 2013 – Joe Meriweather, USA korvpallur
 2014 – Tarmo Leinatamm, eesti näitleja, dirigent ja poliitik
 2015 – Sue Lloyd-Roberts, Briti teleajakirjanik
 2016 – Dario Fo, itaalia näitekirjanik, näitleja ja lavastaja
 2016 – Bhumibol Adulyadej, Tai kuningas
 2016 – Ülo Varul, eesti korvpallur
 2017 – Henn-Kaarel Hellat, eesti proosakirjanik ja luuletaja
 2017 – Albert Zafy, Madagaskari poliitik

Oktoober, 13.
Surnud 15. oktoobril

Siin loetletakse 15. oktoobril surnud tuntud isikuid.

 1389 – Urbanus VI, paavst aastatel 1378–1389
 1564 – Andreas Vesalius, Madalmaade anatoom
 1837 – Ivan Dmitrijev, vene luuletaja ja riigitegelane
 1900 – Zdeněk Fibich, tšehhi helilooja
 1917 – Mata Hari, Hollandi tantsija
 1934 – Raymond Poincaré, Prantsusmaa poliitik ja riigitegelane
 1942 – Martin Jervan, Eesti sõjaväelane ja arst
 1942 – Karl Voldemar Tammekand, Eesti sõjaväelane
 1943 – Hilda Milve, eesti arst
 1945 – Pierre Laval, Prantsusmaa poliitik ja riigitegelane
 1946 – Hermann Göring, Saksamaa poliitik ja sõjaväelane
 1948 – Edythe Chapman, USA näitlejanna
 1949 – László Rajk, Ungari kommunistlik poliitik ja riigitegelane
 1955 – Fumio Hayasaka, jaapani helilooja
 1959 – Stepan Bandera, ukraina rahvuslaste liider
 1959 – Lipót Fejér, ungari matemaatik
 1964 – Cole Porter, USA helilooja
 1971 – Jonas Švedas, leedu helilooja ja dirigent
 1980 – Mihhail Lavrentjev, vene matemaatik, hüdrodünaamik ja mehaanikateadlane
 1981 – Zoltán Huszárik, ungari filmirežissöör, stsenarist ja kunstnik
 1987 – Kristjan Joost, eesti agronoom
 1989 – Danilo Kiš, Jugoslaavia kirjanik ja tõlkija
 1990 – Delphine Seyrig, prantsuse näitlejanna ja filmirežissöör
 1994 – Sarah Kofman, prantsuse filosoof
 1995 – Aleksei Gabrilovitš, vene dokumentaalfilmide režissöör
 1999 – Lena Zavaroni, šoti laulja
 2000 – Konrad Emil Bloch, USA biokeemik
 2002 – Lembit Kesa, eesti poksija
 2002 – Garth Underwood, Briti herpetoloog
 2003 – Made Põlluaas, eesti moe- ja tekstiilikunstnik
 2004 – Lüüdia Vallimäe-Mark, eesti maalikunstnik
 2005 – Matti Wuori, Soome poliitik ja advokaat
 2006 – Derek Bond, briti näitleja
 2006 – William Bright, USA keeleteadlane
 2007 – Gennadi Pauškin, vene-tatari luuletaja
 2007 – Nicky James, Briti poplaulja
 2008 – Fazıl Hüsnü Dağlarca, türgi luuletaja
 2008 – Wang Yung-ching, Taiwani tööstur
 2008 – Jack Narz, USA telesaatejuht
 2008 – Edie Adams, USA näitleja ja laulja
 2008 – Eddie Thompson, Briti ärimees
 2008 – Frankie Venom, Kanada laulja
 2008 – Chris Mims, USA jalgpallur
 2009 – Viktor Bokov, vene luuletaja
 2009 – George Tuska, USA koomiksikunstnik
 2009 – Heinz Versteeg, hollandi jalgpallur
 2009 – Jack Parrish, USA näitleja
 2010 –Johnny Sheffield, USA näitleja
 2011 – Kiira Aaviksoo, eesti loodusteadlane
 2012 – Claude Cheysson, Prantsusmaa poliitik, aastatel 1981–1984 välisminister
 2012 – Norodom Sihanouk, Kambodža kuningas ja riigitegelane
 2012 – Jaagup Alaots, eesti loomaarstiteadlane
 2012 – Tarmo Tali, eesti graafik
 2013 – Arsallā Jamāl, Afganistani poliitik
 2013 – Annika Lõhmus, eesti pedagoog
 2014 – Marie Dubois, prantsuse näitleja
 2014 – Giovanni Reale, itaalia ajaloolane ja filosoof
2016 – Tõnu Tiits, eesti kirimaletaja, spordifunktsionäär ja pedagoog
2018 – Paul Allen, Ameerika Ühendriikide ettevõtja, investor ja filantroop
 2018 – Arto Paasilinna, soome kirjanik
 2018 – Armas Lahoniitty, Soome poliitik
2019 – Soon-Chun Song, Lõuna-Korea poksija 
2020 – Kristjan Lepp, eesti pressifotograaf

Oktoober, 15.
Vałožyn

Vałožyn (valgevene-eesti transkriptsioonis Valožõn, poola keeles Wołożyn, leedu keeles Valažinas, jidiši keeles וואָלאָזשין) on linn Valgevenes Minski oblastis, Vałožyni rajooni halduskeskus. Linn asub Vałožynka jõe kaldal.

Haridust annavad kolm keskkooli, spordikool ja muusikakool. Linnas on ka kultuurimaja, kino ja kaks raamatukogu. Vałožynis on toiduainetetööstus (kohukeste valmistamine) ja kergetööstus, seal töödeldakse puitu.

Linnas on koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on veel vanalinn, juudi kool aastast 1803, Tyszkiewiczite suguvõsa loss (1782–1806), katoliku kirik aastast 1816 ja õigeusu kirik aastast 1865.

Ajalugu

Vałožynit on esimest korda mainitud XV sajandil. 1440. aastatel kinkis Kazimierz IV asula Manvydastele, aga aastal 1484 Vereiskitele. Aastast 1492 pärinevad esimesed teated sealse katoliku kiriku kohta.

Aastast 1507 kuulus Vałožyn Navahrudaki vojevoodkonda, ent pärast haldusreformi aastail 1565–1566 Vilniuse vojevoodkonda ja Ašmiany maakonda. Aastast 1582 oli asula Radziwillide valduses, aastast 1614 läks see aga Słuszkadele.

Józef Bogusław Słuszka asutas aastal 1682 Vałožynisse kloostri, selle juures hakkas tegutsema ka kool. Aastast 1683 ilmusid sinna ka õigeusklikud. XVII sajandi lõpuks oli Vałožynist saanud alev. Vahepeal veidi aega Dönhoffidele kuulunud asula läks aastal 1738 Czartoryskite valdusse.

Poola jagamisel läks Vałožyn aastal 1793 Venemaa koosseisu. Alev hakkas kuuluma Vilno kubermangu. Aastal 1803 sai alevist Tyszkiewiczite valdus. Aastail 1806–1892 tegutses Vałožynis juutide kool, kus õpetati vaimulikke tekste. Esimese maailmasõja ajal jäi alev rindejoonele ja sai tublisti kannatada.

Pärast Esimest maailmasõda kuulus Vałožyn Poola koosseisu. Aastal 1929 muudeti alev linnaks. Ühtlasi liideti vastse linnaga ümbruskonnast Kialevičy, Jeŭłašyja Paniźzie külad ja Bondary karjamõis.

1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu. Teise maailmasõja ajal tapsid Saksa väed koos kohalike elanikega enamiku linna juutidest. Aastal 1971 valmis linna generaalplaan.

Pilte

Tuntud elanikke 

 Diana Arbenina – Vene lauljanna
 Chaim Soloveichik – juudi rabi
 Chaim Berlin – juudi rabi
 Naftali Zvi Yehuda Berlin – juudi rabi
 Hayim Nahman Bialik – Iisraeli luuletaja
 Meir Bar-Ilan – juudi rabi
 Hayim Hillel Ben-Sasson – Iisraeli ajaloolane
 Vałožyni Chaim – juudi rabi, Vałožyni juudi kooli asutaja
 Michel Yehuda Lefkowitz – juudi rabi
 Uładzisłaŭ Sivy-Sivicki – Valgevene kirjanik ja folklorist
 Juzaf Bierkman – Valgevene kunstnik
 Tacciana Lichačova – Valgevene näitlejanna
 Aleh Taŭhień – Valgevene matemaatik
 Valentin Suhodolets – Vene estraadilaulja
 Stanisław Szwed – Poola sõjaväelane
 Janina Prystorowa – Poola poliitik

Viited

Välislingid 

 Linn valgevene fotoentsüklopeedias
 Vałožyn
 Linna mitteametlik koduleht
 Vałožyni õigeusu kirik
 Linn YouTube'is

Vałožyn
Vałožyni rajoon
Laur Joamets

Laur Joamets (sündinud 31. oktoobril 1988) on eesti kitarrist.

Laur on mänginud mitmes ansamblis, sealhulgas ka Dramamamas. Ta on mänginud telesaate "Eesti otsib superstaari" saateansamblis. Kuigi Laur on rohkem bluusikalduvustega, on ta mänginud ka koos tunnustatud USA kantrilaulja Sturgill Simpsoniga. Praegu kuulub ta USA rokkansambli Drivin N Cryin koosseisu. Esimese eestlasena osales ta menukas Ameerika telesaates "David Lettermani Show's".

Ta pärineb muusikute perekonnast ja tema isa on kitarrist Andres Joamets.

Välislingid 
 Laur Joamets David Lettermani show's
 Intervjuu Laur Joametsaga

Eesti kitarristid
Eesti muusikud
Sündinud 1988
Vere-tüümuse barjäär

Vere-tüümuse barjäär (lad claustrum haematothymicum) on paljudel selgroogsetel loomadel tüümuse kapillaaridest, endoteeli- ja tüümuse epiteelirakkudest ning mitmetest teistest rakkudest moodustunud barjäär tüümuse koores, mis reguleerib osade ainete ja rakkude ringlust vere ja tüümuse mikrokeskkonna vahel. 

Vere-tüümuse barjääri ülesandeks on koolitamata T-rakkude kokku puutumise takistamine vere-tekkeliste (võõraste) ja omade antigeenidega, et ei käivituks 'kulukad' immuunreaktsioonid, ja vähirakkudega.  

Tüümuse säsis nimetatud barjäär puudub.

Vaata ka
hematoentsefaalne barjäär

Viited

Välislingid 
 Sissekanne Terminologia Histologica-s, lk 90, H3.10.02.0.02007: Claustrum haematothymicum. Vere-tüümuse barjäär
 Bubanovic IV., Failure of blood-thymus barrier as a mechanism of tumor and trophoblast escape. Lühikokkuvõte., Med Hypotheses. märts 2003 ;60(3):315-20., veebiversioon (vaadatud 25.10.2014)(inglise keeles)
 
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Blood–thymus barrier seisuga 25.10.2014.

Anatoomia
Füsioloogia
Tüümus
Sia Furler

Sia Kate Isobelle Furler (sündinud 18. detsembril 1975), rohkem tuntud kui lihtsalt Sia, on Austraalia downtempo-, pop- ja džässlaulja ning helilooja.

Aastal 2000 jõudis tema laul "Taken for Granted" Suurbritannia singlite edetabelis esikümnesse. Tema 2008 aasta album "Some People Have Real Problems" jõudis edetabelis Billboard 200 26. kohale. 

2009. aasta ARIA muusikaauhindade jagamisel võitis ta kategoorias Best Music DVD ('parim muusika DVD'). 2010. aasta ARIA muusikaauhindade jagamisel sai ta kuus nominatsiooni ning võitis auhinna kategooriates Best Independent Release ('parim enda väljaantud album') ja Best Pop Release ('parim popalbum') "We Are Born" eest ning Best Video ('parim video') "Clap Your Hands" eest.

Heliloojana on Furler koostööd teinud paljude artistidega, sh Christina Aguilera, Eminemi, David Guetta, Flo Rida, Afrojacki, Jennifer Lopeze, Shakira, Lea Michele'i, Rihanna, Beyoncé, Kylie Minogue'i, Leona Lewise, Hilltop Hoodsi, Katy Perry, Kesha, Rita Ora, Britney Spearsi, Jessie J, Oh Landi, Angel Haze'i, Celine Dioni ja Maroon 5-ga.

Koos David Guettaga loodud ja esitatud laul "Titanium" jõudis USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 seitsmendale kohale. Guettaga koos esines Sia ka laulus "She Wolf (Falling to Pieces)". Koos räppar Flo Rida-ga esitas Furler laulu "Wild Ones". Kõik kolm laulu saavutasid rahvusvahelist edu.

2014. aastal osutus edukaks tema singel "Chandelier", mis saavutas USA singlite edetabelis kaheksanda koha ning mida peetakse Sia seni kõige kõrgemalt hinnatud soololauluks.

Aastal 2016 jõudis Sia laul "Cheap Thrills" Billboard Hot 100 edetabelis esikohale. "Cheap Thrills" on pärit tema albumilt, mis kannab nime "This Is Acting".

17. novembril, 2017. aastal tuli Sial välja jõulualbum nimega "Everyday Is Christmas". Albumil on 10 originaallugu, mis on kirjutatud ja produtseeritud koos Greg Kurstiniga.

Stuudioalbumid 
 "OnlySee" (1997)
 "Healing Is Difficult" (2001)
 "Colour the Small One" (2004)
 "Some People Have Real Problems" (2008)
 "We Are Born" (2010)
 "1000 Forms of Fear" (2014)
 "This Is Acting" (2016)
 "Everyday Is Christmas" (2017)

Tuurid 
Live from Sydney Tour (2009)

We Meaning You Tour (2010)

Nostalgic for the Present Tour (2016-2017)

Viited

Vaata ka 
"Dusk Till Dawn"

Austraalia lauljad
Sündinud 1975
Surnud 18. oktoobril

Siin loetletakse 18. oktoobril surnud tuntud isikuid.

 1417 – Gregorius XII, paavst aastatel 1406–1415
 1503 – Pius III, paavst aastal 1503
 1817 – Étienne Méhul, prantsuse helilooja
 1893 – Charles Gounod, prantsuse helilooja
 1911 – Alfred Binet, prantsuse psühholoog
 1931 – Thomas Alva Edison, USA leiutaja
 1952 – Vladimir Voronin, vene meresõjaväelane
 1954 – Einar Jónsson, islandi skulptor
 1955 – José Ortega y Gasset, hispaania filosoof
 1958 – Vassili Mestnikov, jakuudi teatrilavastaja, näitleja ja teatripedagoog
 1967 – Helmi Krohn, soome kirjanik, tõlkija ja kirjanduskriitik
 1969 – Friedrich Puksoo, eesti raamatukogunduse rajaja
 1970 – Eduard Kanna, eesti vaimulik
 1973 – Leo Strauss, juudi päritolu Saksamaa ja USA filosoof
 1973 – Herman Halliste, eesti skulptor 
 1975 – Georg Leets, Eesti ajaloolane ja sõjaväelane 
 1977 – Andreas Baader, saksa vasakäärmuslik terrorist
 1977 – Gudrun Ensslin, saksa vasakäärmuslik terrorist
 1977 – Jan-Carl Raspe, saksa vasakäärmuslik terrorist
 1978 – Ramón Mercader, hispaania kommunist, Lev Trotski mõrvar
 1980 – Georg Westenberg, eesti graafik
 1987 – Arnold Treumuth, eesti metsasarvemängija ja muusikapedagoog
 1990 – Pjotr Fedossejev, vene filosoof, sotsioloog ja ühiskonnategelane
 1995 – Ülo Haldre, eesti füüsik
 1995 – Arved Haug, eesti muusik ja laulja
 1997 – Jüri Krjukov, eesti näitleja
 1998 – Alfred Praks, eesti maadleja
 2003 – Manuel Vázquez Montalbán, hispaania kirjanik
 2004 – Artur Saat, eesti viiuldaja
 2004 – Paul Liitoja, Eesti sõjaväelane
 2005 – Märt Tiru, Eesti sõjaväelane
 2005 – Aleksandr Jakovlev, Nõukogude Liidu poliitik
 2006 – Anna Russell, briti-kanada koomik ja satiirik
 2007 – William J. Crowe, USA mereväelane ja diplomaat
 2008 – Charley Fox, Kanada sõjalendur
 2008 – Rudolf Pangsepp, eesti raamatukujundaja ning kirjastustegelane
 2008 – Xie Jin, hiina filmilavastaja
 2008 – Alfredo Evangelista, Filipiinide arheoloog
 2008 – Dave McKenna, USA džässpianist
 2008 – James J. Rhoades, USA poliitik 
 2008 – Tormod Haugen, norra lastekirjanik
 2008 – Dee Dee Warwick, USA laulja
 2009 – Leida Sevruk, eesti rahvasportlane
 2009 – Ignacio Ponseti, hispaania arst ja leidur
 2009 – Theruvathu Raman, India ajakirjanik 
 2009 – Sir Ludovic Kennedy, Briti kirjanik ja ajakirjanik
 2009 – Nancy Spero, USA kunstnik
 2009 – Heiner Will, saksa kergejõustiklane
 2009 – Ion Cojar, rumeenia näitleja ja lavastaja
 2009 – Ovidiu Muşetescu, Rumeenia poliitik
 2009 – Vassili Lõškin, vene kirjanik
 2011 – Andrea Zanzotto, itaalia luuletaja
 2012 – David Ware, USA džässmuusik, saksofonist
 2013 – Allan Stanley, Kanada jäähokimängija
 2015 – Enel Sander, eesti botaanik ja lihhenoloog
 2017 – Danielle Darrieux, prantsuse näitlejanna
 2019 – Rom Harré, Briti teadusfilosoof ja psühholoog
 2019 – Valdur Tiit, eesti füüsik
 2020 – Epp Tamm, eesti klassikaline filoloog ja tõlkija
 2021 – Colin Powell, Ameerika Ühendriikide sõjaväelane ja poliitik
 2021 – Jaak Naber, eesti ajaloolane
 2022 – Vilma Trummal, eesti ajaloolane
 2022 – Ole Ellefsæter, norra murdmaasuusataja
 2022 – Tõnu Kipper, eesti astrofüüsik

Oktoober, 18.
Mikaela Shiffrin

Mikaela Pauline Shiffrin (sündinud 13. märtsil 1995 Vailis) on Ameerika Ühendriikide mäesuusataja. Ta on eelkõige spetsialiseerunud slaalomile ja suurslaalomile.

Ta on tulnud slaalomis olümpiavõitjaks 2014. aastal Sotši olümpiamängudel ja neli korda maailmameistriks. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta kuldmedali ka ülisuurslaalomis. Lisaks on ta võitnud maailmameistrivõistlustel suurslaalomis 2017. aastal hõbemedali ja 2019. aastal pronksmedali.

2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis tuli ta suurslaalomis olümpiavõitjaks. Oma põhialal slaalomis jäi ta aga esimesena medalita, kuid võitis Alpi kahevõistluses hõbemedali.

Ta on võitnud slaalomi maailma karika nii 2013., 2014., 2015., 2017. kui ka 2018. aastal lõppenud hooajal. Hooajal 2016–2017 ja 2017–2018 on ta tulnud maailma karikasarja üldvõitjaks.

2018. aastal sai temast esimene talisportlane, kes on ühe kalendriaasta sees saanud 15 MK-etapivõitu.

Saavutused

Olümpiamängudel 
 2014  Sotšis
  olümpiavõitja slaalomis
 2018  Pyeongchangis
  olümpiavõitja suurslaalomis
  hõbemedal Alpi kahevõistluses

Maailmameistrivõistlustel 
 2013  Schladmingis
  maailmameister slaalomis
 2015  Beaver Creekis
  maailmameister slaalomis
 2017  Sankt Moritzis
  maailmameister slaalomis
  hõbemedal suurslaalomis
 2019  Åres
  maailmameister slaalomis
  maailmameister ülisuurslaalomis
  pronksmedal suurslaalomis

Maailma karikavõistlustel 
 Üldkarikas
 1. koht: 2017, 2018
 Slaalomi karikas
 1. koht: 2013, 2014, 2015, 2017, 2018
 Suurslaalomi karikas
 2. koht: 2017
 3. koht: 2015, 2018
Mikaela Shiffrin on osalenud (seisuga 11. märts 2019) 154 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 81 korral, millest 58 korda kõige kõrgemale astmele.

Maailma karika etappide võidud

Viited

Välislingid 

 Tulemused FIS-i lehel
 Profiil Ski-db.com lehel

Ameerika Ühendriikide mäesuusatajad
Sündinud 1995
Kirill Käro

Kirill Käro (sündinud 24. veebruaril 1975 Tallinnas) on Eestis sündinud vene teatri- ja filminäitleja.

Ta lõpetas aastal 1992 Tallinna 12. Keskkooli (praeguse Lasnamäe Gümnaasiumi).
Õppis B. Štšukini nimelises Teatriinstituudis Moskvas.

Filmid
Ta on mänginud Eestis filmides "Punane elavhõbe" ja "Rotilõks". Samuti mängis ta Soome-Eesti-Saksamaa koostööfilmis (režissöör Klaus Härö) "Vehkleja" ja Andres Puustusmaa 2017. aasta filmis "Rohelised kassid". 

Venemaal mängib ta seriaalis "Nuuskija" nimiosalist, eraklikku ja kummalisevõitu detektiivi.

Üks viimaseid olulisi rolle on tal tehtud 10-osalises Vene teleseriaalis "Konsultant", kus ta mängis psühholoog-konsultanti. Seriaal, mis valmis 2016, on filmitud NSV Liidu jõhkraima sarimõrvari Andrei Tšikatilo kuritegude avastamise ainetel.

Isiklikku
Volli Käro on tema vanaonu poeg.

Viited

Välislingid 
 
"Nuuskija" staar Kirill Käro: Moskvas olen ma täielik eestlane, Tallinnas aga venelane, Õhtuleht, 4. juuni 2014
Lasnamäelt Vene seriaalide täheks, Postimees, 25. oktoober 2014
Ukraina teleseriaali staar Kirill Käro: Venemaal peetakse mind ikka eestlaseks, ERR 28. september 2016

Vene filminäitlejad
Eesti näitlejad
Vene Teatri näitlejad
Eestlased Venemaal
Sündinud 1975
Marta Rudzīte

Marta Rudzīte (4. november 1924 – 19. juuli 1996) oli Läti keeleteadlane (muuhulgas eesti ja liivi keele uurija). Ta oli abielus eestlasest bibliograafi Tõnu Karmaga (lätipäraselt Tenu Karma).

Rudzīte õppis 1944–1948 Riia Pedagoogilises Instituudis läti keele ja kirjanduse osakonnas, mille lõpetas kiitusega. Seejärel töötas ta läti keele õpetajana. 1951. aastal, pärast doktoritöö kaitsmist, asus ta õppejõuna tööle Läti Riiklikus Ülikoolis. 1957 sai ta dotsendiks, 1977 professoriks. Eriti uuris Rudzīte läti keele dialektoloogiat. 

1988–1989 osales Läti NSV keeleseaduse koostamises.

1984. aastal anti talle Läti NSV teenelise teadlase aunimetus.

Allikad 

http://www.lu.lv/filol/dialekt/publikacijas/MRRaditajs.pdf

Läti keeleteadlased
Sündinud 1924
Surnud 1996
Uulutilaid

Uulutilaid (ka Ullutulaid, Ulluta laid) on 31,6 hektari suurune saar (laid) Liivi lahes Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Virtsu alal. Saare rannajoone pikkus on 4,86 kilomeetrit.

Saar asub 500 meetrit Virtsu poolsaarest lõunas. Saar on U-kujuline, selle idarannikul asub kaks maasäärt. Saarel kasvab rohttaimestikku ja võsa.

Uulutilaid asub Puhtu-Laelatu looduskaitseala Ulluta sihtkaitsevööndis.

Välislingid 
 

Liivi lahe saared
Pärnu maakonna saared
Lääneranna vald
Anaïs Nin

Anaïs Nin [ana'is n'in] (sünninimi Angela Anaïs Juana Antolina Rosa Edelmira Nin y Culmell; 21. veebruar 1903 Neuilly-sur-Seine, Prantsusmaa – 14. jaanuar 1977 Los Angeles, California, USA) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik. Ta kirjutas romaane, esseid, jutustusi ning erootilist kirjandust. Suur osa tema teostest avaldati postuumselt.

Teosed

Romaanid ja jutustused
 "Waste of Timelessness And Other Early Stories" (kirjutatud enne 1932. aastat, avaldatud postuumselt)
 "House of Incest" (1936)
 "Winter of Artifice" (1939)
 "Under a Glass Bell" (1944)
 "Cities of the Interior" (1959), viies osas:
 "Ladders to Fire" (algselt ilmunud 1946)
 "Children of the Albatross" (algselt ilmunud 1947)
 "The Four-Chambered Heart" (algselt ilmunud 1950)
 "A Spy in the House of Love" (algselt ilmunud 1954; eesti keeles "Spioon armastuse majas", tõlkinud Anne Allpere, Loomingu Raamatukogu 46/47, 1993)
 "Seduction of the Minotaur" (laiendatud versioon 1958 ilmunud teosest "Solar Barque")
 "Collages" (1964)
 "Waste of Timelessness" (1977)
 "Delta of Venus" (1977; eesti keeles "Venuse delta", tõlkinud Anne Lange, Tallinn: Hea Karjane, 2002)
 "Little Birds" (1979)

Päevikud
 "The Diary of Anaïs Nin". Edited and with an introduction by Gunther Stuhlmann
 Volume 1: 1931–1934 (1966)
 Volume 2: 1934–1939 (1967)
 Volume 3: 1939–1944 (1969)
 Volume 4: 1944–1947 (1971)
 Volume 5: 1947–1955 (1974)
 Volume 6: 1955–1966 (1976)
 Volume 7: 1966–1974 (1980)
 "The Early Diary of Anaïs Nin"
 (Volume 1) "Linotte: The Early Diary of Anaïs Nin, 1914–1920" (1978)
 Volume 2: 1920–1923 (1982)
 Volume 3: 1923–1927 (1983)
 Volume 4: 1927–1931 (1985)
 "Henry and June: From a Journal of Love. The Unexpurgated Diary of Anaïs Nin" (1986; eesti keeles "Henry ja June", tõlkinud Eda Ahi, Postimees Kirjastus, Postimehe romaanisari, 2019)
 "Incest: From "A Journal of Love". The Unexpurgated Diary of Anaïs Nin, 1932–1934" (1992)
 "Fire: From "A Journal of Love". The Unexpurgated Diary, 1934–1937" (1995)
 "Nearer The Moon: From "A Journal of Love". The Unexpurgated Diary of Anais Nin, 1937–1939 (1996)

Muud teosed
 "D. H. Lawrence: An Unprofessional Study" (1932)
 "The Novel of the Future" (1968)
 "In Favor of the Sensitive Man, and Other Essays" (1976)
 "A Literate Passion: Letters of Anaïs Nin & Henry Miller" (1987)

Välislingid

The Anaïs Nin Blog
Anaïs Nin.com

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1903
Surnud 1977
Rahvuskultuuriselts Kirmas

Rahvuskultuuriselts Kirmas on Pärnus tegutsev kultuuriselts, mis alustas tegevust 1985. aastal Pärnu Metsakombinaadi Klubis, alates 1999. aastast tegutsetakse mittetulundusühinguna. Seltsi asutaja ja pikaajaline juht oli Ülle Jaeger, alates 2010. aastast on rühmade tantsujuhendajaks Raivo Erm. 

Kirmases on läbi tegevusaja tegutsenud rahvatantsurühm, rahvamuusikakapell ja laulusolistid. 

Läbi aastakümnete on Kirmas esitanud folkloorseid kavasid, rahvapärimuslikke tantsu- ja laulukavasid, samuti ka seatud rahva- ja lavatantse. Rahvatantsurühm on osalenud paljudel festivalidel, sh Baltica folkloorifestivalil, ning Eesti üldtantsupidudel. Selts on korraldanud rahvatantsuvõistlust "Pärnu Labajalg", viimati aastal 2013. 

Kirmase embleemil on suur juurtega puu – Kirmas on läbi aastate järginud tava, et säiliks järjepidevus, et meie laulud ja tantsud pärandataks vanematelt põlvedelt meie lastele.

Tegevus 
2020/2021. a. hooajal on seltsis neli rahvatantsurühma - kaks segarühma, naisrühm ja lasterühm.

Tegutsetakse Pärnus Raeküla Vanakooli Keskuse ruumides.

Välislingid
 Rahvuskultuuriselts Kirmas ametlik kodulehekülg.
Eesti seltsid
Pärnu
Ludwig II (Baieri kuningas)

Ludwig II, sünninimega Ludwig Otto Friedrich Wilhelm (25. august 1845 München – 13. juuni 1886 Starnbergi järv) oli  Baieri kuningas 1864. aastast kuni surmani.

Troonile saades oli ta 18-aastane. Saksamaa ühendamise järel jäi ta Baierimaa kuningaks, kuid riigivalitsemise asemel hakkas põhiliselt tegelema ekstravagantsete kunsti- ja arhitektuuriprojektidega. Ta tellis mitme suursuguse palee rajamise ning oli Richard Wagneri ustav toetaja. Ta kulutas niimoodi suuri summasid, võttes laene ja tõrjudes ministrite katseid teda takistada. 

Teda peeti mõistuse kaotanuks ja võeti printsregent Luitpoldi eestkoste alla. Ludwig viidi Starnbergi järve äärde. Päev pärast sinna saabumist läks ta koos Bernhard von Guddeniga jalutama, mõlemad mehed leiti õhtul järvest surnutena.

Monarhid
Baieri kuningriik
Musta Kotka ordeni kavalerid
Wittelsbachid
Sündinud 1845
Surnud 1886
Rahvarinne (Ukraina)

Rahvarinne on Ukrainas 31. märtsil 2014 Arseni Jatsenjuki ja Oleksandr Turtšõnovi poolt asutatud poliitiline partei.

Rahvarinne registreeriti 31. märtsil 2014, asutamiskongress toimus 10. septembril 2014.

Partei osales edukalt 2014. aasta Ukraina parlamendivalimistel ja sai 82 kohta.

Viited

Välislingid 
 Офіційний сайт
 "Народний фронт" представив кандидатів.
 26. oktoober 2014. Liga Novosti. Народный фронт  (vene keeles)

Ukraina parteid
Julius Vaks

Julius Vaks (16. oktoober 1893 Tartu – 7. jaanuar 1952 Suure-Jaani) oli eesti trompetimängija ja õppejõud.

Lõpetas 1917. aastal trompeti ja korneti erialal Peterburi konservatooriumi Schuberti nimelise preemia, hõbedase trompetiga. 1917–1924 mängis ta Estonia teatri orkestris. 1919–1924 ja 1929–1943 oli Tallinna Konservatooriumi õppejõud ja professor. Ta töötas pikemat aega ka Eesti Lauljate Liidus puhkpillide muusikasektsiooni esimehena ja hiljem puhkpillide ala üldkorsraldajana. Võttis osa Vabadussõjast luues ja juhtides Tallinna Kooliõpilaste Pataljoni orkestrit. 1924–1929 oli Viljandi Ugala teatri muusikajuht ja Olustvere põllutöökooli koorijuht. 1937. aastal avaldas puhkpilliõpiku "Puhkpilliorkester". 1944. aastal astus ta vabatahtlikuna Saksa sõjaväkke.

Pärast II maailmasõja lõppu töötas Suure-Jaani Tarbijate Kooperatiivis. Moodustas kooperatiivi 26-liikmelise puhkpilliorkestri, organiseeris meeskoori, juhatas Ilmatari segakoori ja Lõhavere kutsekooli naiskoori.

Viited

Kirjandus
 VIII Suure-Jaani Muusikafestivali kava (2005)

Eesti koorijuhid
Eesti orkestrijuhid
Eesti trompetistid
Eesti muusikapedagoogid
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1893
Surnud 1952
Frants Oper

Frants Oper (21. aprill 1930 Räpina vald – 16. oktoober 2014) oli eesti pedagoog, koolijuht ning Eesti NSV partei- ja riigiametnik.

Ta lõpetas 1948. aastal Otepää Keskkooli ja 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna keemia erialal.

Pärast ülikooli lõpetamist suunati ta tööle õpetajana Tallinna 1. Keskkooli, 1956. aastast oli ta samas koolis õppealajuhataja ja aastatel 1957–1959 direktor. Seejärel töötas ta EKP Tallinna Linnakomitees instruktorina. Aastatel 1961–1970 töötas ta Tallinna Linna RSN Täitevkomitee haridusosakonna juhatajana. Hiljem töötas ta Eesti NSV Haridusministeeriumis, sealhulgas haridusministri asetäitjana. Aastatel 1993–1996 töötas ta Riigi Kooliameti hariduskorralduse osakonnas nõunikuna, kust siirdus pensionile.

Frants Operi poeg on Indrek Oper ja tütar Margit Oper (Heinikari).

Viited

Välislingid 
 Frants Oper (21.04.1930–16.10.2014)

Eesti pedagoogid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi direktorid
Eesti koolijuhid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1930
Surnud 2014
Boko Haram

Boko Haram (Raamatud on patt; Lääne hariduse keeld; moodne kasvatus on keelatud) on Põhja-Nigeeria islamistlik terroriorganisatsioon. Nad on tapnud ja röövinud palju kristlasi ja muslimeid Nigeerias.

Boko Haram kuulutas 25. augustil 2014 Nigeeria kirdeosas Gwoza linnas välja islamiriigi. See on teine 2014. aastal välja kuulutatud islamikalifaat (esimese kuulutas välja äärmusrühmitus Islamiriik Iraagis ja Süürias 2014. aasta juunis). Nad soovivad kehtestada Nigeeria kirdeosas islami šariaadiseadustel põhinevat riiki ja keelata kogu Nigeerias läänelik haridus ja valimised. Märtsi alguses 2015 vandus Boko Harami esindaja helifailil truudust ISISe äärmuslaste juhile kaliif Abu Bakr al-Baghdadile ja terroriorganisatsioonile Islamiriik.

Äärmusislamistlik Boko Haram asutati 2002. aastal eesmärgiga takistada lääneliku elustiili ja hariduse jõudmist Nigeeriasse. Boko Haram tähendab kohalikus hausa keeles "läänelik õpetus keelatud". Boko Haram alustas relvastatud võitlust islamiriigi loomiseks 2009. aastal. USA pani sekti terroriorganisatsioonide nimekirja 2013. aastal.

2009. aastal alustas Boko Haram alade hõivamist loomaks oma islamistlikku riiki. 265 000 elanikuga Gwoza on suurim Boko Harami kontrolli all olev linn. 2009–2014 on Nigeeria põhjaosas on vägivallas hukkunud üle 13 000 inimese, sajad tuhanded on jäänud kodutuks. Boko Harami tegevuse tõttu on kannatanud pea kolm miljonit nigeerlast.

Alates 2010 kannab nimetust Islami ja džihaadi sunniitlik liit (Jama'atu Ahlis Sunna Lidda'awati wal-Jihadi) aga lääne meedia kasutab edasi nimetust Boko Haram.

Boko Haram on hõivanud alates augustist 2014 Nigeeria kirdeosas kümneid linnu ja külasid ning hoiab kontrolli all väidetavalt Borno osariigi piirialasid Nigeri, Tšaadi ja Kameruniga. Kamerun saatis detsembris 2014 esmakordselt Boko Harami vastu sõjalennukid pärast seda, kui pühasõdalaste üksus tungis üle piiri ja hõivas Kameruni sõjaväelaagri.

Boko Harami äärmuslased on 2015. aastal korraldanud mitmeid piiriüleseid rünnakuid Nigeeriast Kameruni ja Tšaadi.

3.–7. jaanuari 2015 rünnakuga hävitati kõik Baga elanikud, umbes 2000 inimest.

Kameruni armee sõdurid tapsid detsembri keskel 2014 aastal riigi põhjaosas 116 Nigeeria äärmusrühmituse Boko Haram võitlejat.

2009. aasta juulis tapsid Bauhi linnas 780 inimest.

Terrorirühmitused
Wagneri suvemõis

Wagneri mõis (läti keeles Vāgnera muižiņa, ka Šarlotes muiža) oli suvemõis Lätis Riia linnas Centrsi asumis peahoone aadressiga Šarlotes iela 3. 

Mõis on saanud nime Wagnerite suguvõsa järgi, kellele see XIX sajandi algul kuulus. Praegu on maja korporatsiooni Latvia valduses.

Suvemõisa hoone pärineb 18. sajandi lõpust. On võimalik, et mõis on sellest hoonest vanem, kuna Johann Christoph Brotze kaardil aastast 1700 on just selle mõisa kohal kujutatud mõisa nimega Berneckens Hof. Selle kohta, kas tegemist on sama mõisaga, siiski kindlad andmed puuduvad.

Wagneri mõis on üks väheseid hooneid, mis Centrsis 1812. aasta tulekahju üle elas. Hoone on barokne, hobuserauakujulise põhiplaaniga. Hoone fassaadid on erinevad. Algselt puidust hoone on hilisemal ajal krohviga kaetud.

Välislingid
Sissekanne Riia mõisate saidil; fotod (läti keeles)
Artikkel Wagneri mõisa kohta (läti keeles)

Riia mõisad
Suvemõisad
Postkast

Postkast on piluga kast, mis on mõeldud kirjade postitamiseks.

Post
Mahutid
Kirjakast

Kirjakast (ka postkast) on kast, kuhu kirjakandja paneb adressaadile mõeldud posti.

ASi Eesti Post (nüüdne Omniva) universaalse postiteenuse tüüptingimustes oli 2017. aastal kirjakast määratletud kui "posti kogumisvõrgus olev püsivalt paigaldatud vahend lihtsaadetisena edastatavate kirisaadetiste kogumiseks" ning postkast kui "saaja valduses olev vahend kirisaadetise ja postisaadetiste saabumise teadete kättetoimetamiseks".

Viited

Post
Mahutid
Tibor Palánkai

Tibor Palánkai (sündinud 1. märts 1938) on Ungari majandusteadlane, professor ja akadeemik.	

Szécheny auhinnaga pärjatud majandusteadlane Palánkai on Ungari Teaduste Akadeemia liige. Tema uurimisvaldkonnaks on Euroopa ja regionaalse integratsiooni majandusteaduse ja rahvusvahelise tööjaotuse teemad. 1977–1983 töötas Karl Marxi nimelises Majandusülikoolis akadeemilise prorektorina. 1997–2000 oli Budapest Majandusülikooli rektor. Alates 2001. aastast sama ülikooli nõukogu liige (samas Euroopa Komisjoni liige). Euroopa Komisjoni ekspert, osales Jean Monnet ning teiste EU programmide hindamisel.

Uurimisvaldkond 
Tema uurimisvaldkond on rahvusvahelise integratsiooni protsess ja majandusteadus, integratsiooni teooria, arenenud riikide majandus-ja rahvusvahelise tööjaotuse analüüs. Ta keskendub peamiselt rahalisele integratsioonile, integratsiooni küpsusele ning laiendamisele, eriti selles osas, mis puudutab Ungari ühinemist Euroopa Liiduga. Ta on uurinud maailma energiamajanduse, majandussõda ja sõjatööstuse konversiooni. Palánkailt on ilmunud üle kolmesaja teadusliku publikatsiooni.

Tunnustused 
 Akadeemiline auhind (1994)	 
 Ungari Vabariigi Teeneteordeni keskrist (1998)	 
 Deák Ferenci uurimisauhind (1999, Pro Renovanda Cultura Hungariae)	 
 Kautz Gyula auhind (2008)	 
 Széchenyi auhind (2009)	 
 Jean Monnet auhind (2010)	 
 Pannon Egyetem audoktor, 2010, Veszprem

Publikatsioonid 
 Nagy-Britannia és a Nemzetközösség (1971) KJK. Budapest •	
 Nyugat-európai integráció (1976) KJK. Budapest •	
 Gazdasági hadviselés a kölcsönös függés korszakában (1985)Kossuth. Budapest •	
 A fejlett tőkés országok világgazdasági alkalmazkodása (1986) KJK. Budapest •	
 Integrációs rendszerek a világgazdaságban (1989) KJK. Budapest •	
 Energia és világgazdaság (1991) Aula, Budapest •	
 Az európai integráció gazdaságtana (1995,2004) Aula. Budapest •	
 Integration and Transformation of Central and Eastern Europe (1997) Corvina. Budapest •	
 Economics of Enlarging European Union (2004) Aula. Budapest. •	
 Non-profit organisations and new social paradigms, Routlegde, London and New York,    2013. •	
 Economics of Global and Regional Integration. Akadémiai Kiadó. Budapest. 2014. •	
 The origin and characteristics of the Euro crisis and solutions in Reframing Europe’s Future Challenges and failures of the European construction Series: Routledge 2014 New York, London.

Allikad 
 A Magyar Tudományos Akadémia tagjai 1825–2002 II. (I–P). Főszerk. Glatz Ferenc. 	
 Budapest: MTA Társadalomkutató Központ. 2003	
 MTI Ki Kicsoda 2009, Magyar Távirati Iroda Zrt., Budapest, 2008	
 Andmeleht Ungari Teadusakadeemia kodulehel •	
 Elulugu Corvinus Ülikooli kodulehel

Ungari teadlased
Sündinud 1938
Elmar Kivistik

Elmar Kivistik  (13. november 1905 Elistvere vald, Tartumaa – 7. detsember 1973 Tabivere, Jõgeva rajoon) oli Eesti laskur.

Välislingid 
 ESBL: Elmar Kivistik

Eesti laskurid
Sündinud 1905
Surnud 1973
Haapsalu jaamahoone

Haapsalu jaamahoone on ajalooline jaamahoone endises Haapsalu raudteejaamas Läänemaal Haapsalus. Hoone on kultuurimälestis.

Ajalugu

Haapsalu historitsistliku jaamaansambli projekteeris 1904. aastal arhitekt K. Verheim ja see valmis 1907. aastal. Vaksalihoone pidi tulema kogu liini suursuguseim, kuna sinna rajati keisririigi raudteetavade kohaselt II klassi jaam. Ülipika fassaadiga kompleksi kuuluvad reisijatehoone, väikese torni ja varikatusega nn Imperaatoripaviljon ning neid ühendav katusealune. Lisaks kuuluvad vaksalikompleksi paljud abiehitised: pagasiait, platvormiga kaubaladu, veetorn, depoo, vedurite pöördsild, raudteelaste elamud ja muud, väiksemad abihooned.

Jaamahoone on renoveeritud ja suhteliselt autentsena säilinud tänaseni. Hoones tegutsevad Eesti Raudteemuuseum ja Haapsalu bussijaam.

Arhitektuur
Haapsalu jaamahoone on mitmeosaline hoonekompleks, mis koosneb tavareisijate plokist, Imperaatoripaviljonist ja neid ühendavast suurte
kaarakendega galeriist. Kogu ansambli seob funktsionaalseks tervikuks pikkuse poolest kuulus 216 m pikkune ooteplatvorm, mis tervikuna on kaetud katusega.

Reisijateploki arhitektuuris tõuseb esile risaliidina eenduv kellatorniga kivimaht, mille peasissekäik viib läbi hoone ulatuvasse üldisse ootesaali.
Telliskivist peakorpuse esinduslikkust toonitab uusrenessanslik kellaga frontoon, samuti metallist sepisvõred katusel ja tornitipus. Stukklaega ja originaalkassaluukidega üldootesaalist jäävad mõlemale poole sümmeetrilised puidust majatiivad. Lõunatiivas asus katusest välja kasvava valguslaternaga ootesaal III klassi reisijatele koos puhvetiga, ootesaalist aga pääses jaamaülema kabinetti, ametnike kontoritesse, telegrafisti ruumi ning sandarmi valvetuppa. Põhjapoolne tiib majutas omaette tube daamidele, puhvetitega I–II klassi ootesaali ja kööki.

Imperaatoripaviljon oli mõeldud kasutamiseks üksnes keisrile või tema perekonnaliikmetele nende vastuvõtul ja ärasaatmisel. Teadaolevalt keiser impeeriumi tosina järelejäänud aasta kestel rongiga Haapsallu siiski ei jõudnud, küll aga toimetasid erirongid Haapsallu tsaariperekonna teisi liikmeid.

Asukoht
Jaamahoone asub Haapsalu linna lääneserval aadressil Raudtee 2.

Kultuurimälestised
Kultuurimälestiseks (nr 15396) tunnistas hoone ühes abiehitistega kultuuriminister 30. märtsil 1998.

Vaata ka
 Keila–Haapsalu raudtee
 Uusrenessanss

Viited

Välislingid
 
 "Vaksalihoonet ei lasta laguneda" EPL 25. juuli 1996
 "Haapsalu jaamahoone ärkas uuele elule, Ainulaadne raudteemuuseum tahab korraldada dresiinide võidusõite" Postimees 11. juuli 1997
 "Haapsalu raudteemuuseum saab omanimelise fondi" EPL 8. november 2000

Raudteejaama hooned
Haapsalu ehitised
Lääne maakonna kultuurimälestised
Eesti filmikunst

See artikkel käsitleb Eestiga seotud filmikunsti ajalugu. 

Eesti filmikunsti alguseks loetakse 30. aprilli 1912, kui fotograafina tuntud Johannes Pääsuke filmis Utotškini lendu Tartu kohal. Need kaadrid jõudsid filmiekraanile 1. mail 1912 filmis "Utotškini lendamised Tartu kohal".

Vanim teadaolev Eesti mängufilm on "Laenatud naene", mis filmiti hiljemalt 1912. Režissööri nime pole teada. Näitlejate seas on Paul Pinna ja Alfred Sällik. Enne selle filmi leidmist peeti vanimaks 1914. aastal valminud Johannes Pääsukese filmi "Karujaht Pärnumaal".

Vaata ka
 Eesti filmide loend
 Eesti animafilmikunst

Viited

Kirjandus
 Mida filmis võib näidata ja mida mitte. Uus Eesti, 8. september 1937.
 Tristan Priimägi. 101 Eesti filmi. Tallinn. Varrak 2020.

Välislingid
 Lauri Kärk "Eesti filmiloo lühikonspekt"
Karl Gottlob Sonntag

Karl Gottlob Sonntag (22. august 1765 Radeberg, Saksamaa – 29. juuli 1827 Riia) oli saksi päritolu Liivimaa vaimulik, kes tegutses ka Eestis.

Ta õppis teoloogiat Leipzigi ülikoolis 1784–1788. Kaitses ülikooli juures ka doktorikraadi. Ülikooliõpingute ajal töötas professori ja teoloogi Johann Georg Rosenmülleri peres koduõpetajana.

Kutsuti pärast ülikooli lõpetamist 23-aastasena Riia toomkooli juhatajaks. Töötas ka Riia Keiserliku Lütseumi juhatajana ja Jakobi kiriku ülempastorina.

1875. aasta Liivimaa rüütelkonna maapäeva avajutlusel pidas Sonntag kõne, milles keelitas rüütelkonda töötama talurahva olukorra kergendamise suunas.

Ta oli aastatel 1803–1827 Liivimaa kindralsuperintendent.

Oli tuttav Johann Gottfried Herderiga.

Välislingid 
 Karl Gottlob Sonntag (1765 – 1827)

Läti vaimulikud
Liivimaa kindralsuperintendendid
Tartu ülikooli audoktorid
Sündinud 1765
Surnud 1827
Mai Levin

Mai Levin (sündinud 9. märtsil 1942 Tallinnas) on Eesti kunstiajaloolane ja -kriitik.

Mai Levin on sündinud Tallinnas Nõmmel juristide perekonna ainsa lapsena. Lõpetas 1959. aastal Tallinna 10. keskkooli ja 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna. Alates 1961. aastast töötanud Eesti Kunstimuuseumis teaduri, graafikaosakonna juhataja ja teadusdirektorina. On peamiselt tegelenud Eesti 20. sajandi kunstiloo ja siinse modernse kunsti arenguküsimustega. Samuti on ta oma uurimis- ja näitusetegevuses keskendunud nii Eesti kui ka Lääne-Euroopa maalile ja graafikale.

Mai Levin on põhjalikult uurinud Eduard Wiiralti ja Kristjan Raua loomingut. Mai Levin on tuntud ka kui paljude nn suurest kunstiajaloost välja unustatud või tõrjutud teemade uurija ja populariseerija. Koostanud arvukalt näitusi, avaldanud katalooge, monograafiaid ja teadusartikleid. Kirjutanud hulgaliselt teaduslikke uurimusi, artikleid ja ülevaateid. Kureerinud ainuüksi Eesti Kunstimuuseumis üle saja näituse.

Tunnustus
1972 – Eesti Kunstnike Liidu kunstiteadlaste sektsiooni aastapreemia (artiklid “Trienaalijärgne mõttekollaaž”, “Mõtteid Elmar Kitsest”, “Vilniuse trienaal” ja “Leppo Mikko”)
1978 – Eesti Kunstnike Liidu kunstiteadlaste sektsiooni aastapreemia (näituste kataloogid "Juugendstiil eesti kunstis" ja "Konrad Mägi. 100 aastat sünnist")
1980 – Eesti Kunstnike Liidu kunstiteadlaste sektsiooni aastapreemia (ajalehes Sirp ja Vasar ilmunud artiklid “Mõeldes Marju Mutsule”, “Saateks Nikolai Kormašovi näitusele”, “Veel üldist temaatilisest kunstist”)
1984 – Eesti Kunstnike Liidu kunstiteadlaste sektsiooni aastapreemia (artiklid “Eesti puugravüür”, “Eesti graafikud VI Tallinna trienaalil”, “Eesti monotüüpia” ja näitus “Eesti puugravüür”)
1988 – Eesti Kunstnike Liidu kunstiteadlaste sektsiooni aastapreemia (artikkel “Rahvusromatism Eestis”, s.j. arvestades suuri teeneid vastava näituse eksponaatide koondamisel)
1996 – Ervin Pütsepa preemia (kataloog "Märt Laarman")
1999 – Kristjan Raua preemia (Eduard Wiiralti monograafia)
2001 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
2007 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia

Viited

Kirjandus
Riina Luik. Erksa meelega ja naeruhimuline sügavkündja. Postimees, 5. märts 2007

Eesti kunstiteadlased
Eesti kunstiajaloolased
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased‎
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1942
Peetri aedlinna kõrgemate ametnike elamu

Peetri aedlinna kõrgemate ametnike elamu on Tallinnas Nõmme linnaosas aadressil Pärnu maantee 492 asuv elamu. Varasema haldusjaotuse järgi jäi elamu Peetri aedlinna. Elamu on arvele võetud ehitismälestisena.

Väidetavalt toodi see maja lahtimonteeritult vahemikus 1913–1915 Narva-Jõesuust Tallinna.

Viited

Välislingid

Nõmme linnaosa ehitised
Tallinna kultuurimälestised
Boris Tamm

Boris Tamm (23. juuni 1930 Tallinn – 5. veebruar 2002) oli Eesti küberneetik, akadeemik ja Tallinna Polütehnilise Instituudi rektor.

Ta lõpetas aastal 1949 Jakob Westholmi Gümnaasiumi kuldmedaliga, keskkooliaastail õppis muusikakoolis Villem Kapi juures kompositsiooni erialal. Aastal 1954 lõpetas ta cum laude Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna elektrijaamade, -võrkude ja süsteemide erialal.

Ta oli 1972. aastast Eesti Teaduste Akadeemia liige (hiljem asepresident). 1976–1991 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi rektor. Hiljem töötas ta Küberneetika Instituudis vanemteadurina.

Boris Tamm suri 5. veebruaril 2002 ja ta maeti 24. novembril 2002 Rahumäe kalmistule.

Tunnustus
 2002 – Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited 

Eesti küberneetikud
Tallinna Tehnikaülikooli rektorid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Eesti Teaduste Akadeemia liikmed
Eesti NSV XI Ülemnõukogu liikmed
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1930
Surnud 2002
Toškivka

Toškivka on alev Ukrainas Luhanski oblastis Popasna rajoonis Pervomaiski haldusalas, umbes 30 km kaugusel Luhanskist loodes.

Toškivka asutati 1871. aastal, alevi õigused alates 1938. aastast.

2001. aastal asulas 5108 inimest.2011. aasta 1. jaanuaril alevis 4406 inimest, asustustihedus  inimest ruutkilomeetri kohta.

Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel-sügisel, toimus asulas mitmeid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel.

18. novembril hukkus kolm rahulikku elanikku, haavata sai neli rahulikku elanikku; üks haavatasaanu oli viie aasta, teine 6 kuu vanune.

Viited

Välislingid
 29. oktoober 2014. Infovastupanu. Террористы попаданием из тяжелого орудия разрушили школу на Луганщине (vene keeles)

Ukraina alevid
Luhanski oblast
Kureküla linnamägi

Kureküla linnamägi on muinaslinnus Põlva maakond, Räpina vald, Mägiotsa külas, Vahevälja maadel.

Kirjeldus

Linnamäe pikliku, algselt ligikaudu 300 m pikkuse ja jalamil umbes 50 m laiuse põhja-lõunasuunalise seljaku pealispind oli 15-20 m laiune. Mäe põhjapoolses otsas on madal 6-7 m laiune vallitaoline kuhjatis. Mäe lõunapoolne ots on kruusavõtmisega hävitatud. Linnus on dateeritud I aastatuhande algusesse.

Viited

Välislingid

Eesti muinaslinnused
Räpina vald