joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Moritz von Wrangel

Moritz von Wrangel (ka Mauritius von Wrangel; mõnikord kasutati tema nime ka ilma aadliseisusele viitava partiklita "von") oli Tallinna piiskop (täpsemalt elekt ehk valitud piiskop) aastatel 1558–1560.

Moritz pärines Wrangeli aadlisuguvõsast ja oli sündinud Tartu piiskopkonnas. Tema nooruse ja ülikooliõpingute kohta pole paraku midagi teada. Aastaks 1546 oli temast aga saanud juba Tartu toomkapiitli dekaan ning 1549. aastal on teda esimest korda mainitud Tartu toompraostina. 1550. aasta esimesel poolel on teda aga taas mainitud dekaanina, kuid aasta lõpus oli temast uuesti saanud toompraost. Tõenäoliselt oli see ametikohtade vahetus seotud Tartu piiskopi Jodokus von der Recke viimastel valitsusaastatel toimunud segadustega piiskopkonna valitsemises; näib, et eelmine toompraost Johann von Stackelberg keeldus 1549. aastal ametist lahkumast ning seetõttu saigi Wrangel end lõplikult praostikohal sisse seada alles aasta hiljem.

Wrangelil olid tihedad seosed ka Tallinna piiskopkonnaga. Tõenäoliselt sai temast 1557. aastal või isegi varem piiskop Friedrich von Ampteni koadjuutor. Kuid et sellele ei õnnestunud hankida paavsti toetust, oli tema koadjuutoripositsioon kanoonilise õiguse koha pealt siiski õigustühine. Ampten suri tõenäoliselt 1557. aasta oktoobris ning seejärel valis Tallinna toomkapiitel Wrangeli uueks piiskopiks. Pole selge, millal see täpselt juhtus, Wrangelit on esimest korda elektina mainitud 1558. aasta märtsis. Paavsti kinnitust oma piiskopikohale ta ei saanudki.

1560. aastal, kui Ivan IV oli ligi pool Liivimaad vallutanud ning Liivi ordu osutus võimetuks vastupanu osutama, otsustas Wrangel oma piiskopikoha Kuramaa ja Saare-Lääne piiskopi Johann von Münchhauseni eeskujul hertsog Magnusele maha müüa. Et tegemist oli ainult vaimuliku ametikohaga ja Magnus kunagi Tallinna ei jõudnud, on kaheldav, et ta tegelikult Tallinna piiskopina tegutses. Wrangel siirdus aga Magnuse juurde Kuressaarde, kus teda on mainitud veel 1562. aastal.

Kirjandus
Leonid Arbusow vanem. Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert. 

Tallinna piiskopid
Käsna-Kalle Kantpüks

"Käsna-Kalle Kantpüks" on Ameerika Ühendriikide Emmy auhinna võitnud joonissari, mille autor on merebioloog Stephen Hillenburg. Seriaali hakkas 1999. aastal tootma Nickelodeon Animation Studios. Eestis näitab sarja TV3, Kanal 2 ja Nickelodeon. Eestikeelset teksti loeb Ardo Ran Varres.

Tegelased 
Joonissarja peategelaseks on Bikini atolli merealuse linna Bikiini Põhi elanik kollane merekäsn Käsna-Kalle Kantpüks (SpongeBob SquarePants). Ta elab koos lemmiklooma – tigu Garyga ananassimajakeses ning töötab kiirtoidurestoranis krabiburgeri valmistajana. 

Käsna-Kalle naabriteks on kivi all elav roosa, laisk ja lihtsameelne meritäht Patrick (Patrick Star), kes on Käsna-Kalle parim sõber, ja pessimistlik kalmaar Kalmer (Squidward Tentacles), kellega ta töötab koos hr Krabi juures. Kalmer elab majas, mis meenutab Lihavõttesaarel paiknevat kivikuju.

 Hr Krabi (Eugene Krabs) – ahne ja isekas krabi, kiirtoidurestorani Krõbe Krabi omanik. Teenis nooruses mereväes. Tal on tütar kašelott Pearl.
 Sandy (Sandra Cheeks) – Texasest pärit orav. Elab vee all klaaskupli all, kus kasvab tammepuu. Ta on teadlane. Harrastab karatet ja ekstreemsporti. Käsna-Kalle teine parim sõber.
 Plankton – roheline ja ühesilmne kopepood. Hr Krabi rivaal ja kunagine sõber, kes tegutseb Krõbeda Krabi vastas asuvas toitlustusasutuses Solgi Ämber. Üritab pidevalt krabiburgeri salajast retsepti varastada.

Filmid 
2004. aastal valmis esimene täispikk joonisfilm "Käsna-Kalle Kantpüksi film" ("The SpongeBob SquarePants Movie").

2015. aastal valmis teine täispikk joonisfilm "Käsna-Kalle Kantpüks" ("The SpongeBob Movie: Sponge Out of Water").

2021. aastal esilinastus kolmas täispikk joonisfilm "The SpongeBob Movie: Sponge on the Run".

Viited

Välislingid 
 Official site (US)
 Official site (Asia)
 Official site (Australia)
 Official site (UK)

Ameerika Ühendriikide joonissarjad
Laste telesarjad
Ameerika Ühendriikide komöödiasarjad
Nickelodeoni telesaated
Wujingqishu

Seitse Sõjakaanoni raamatut ( traditsiooniline Hiina : 武經七書; lihtsustatud hiina : 武经七书; pinyin : Wǔjīngqīshū; Wade-Giles : Wu Ching ch'i shu) on  Vana Hiina seitse tähtsat sõjalist klassikalist teksti. Nende seas ka Sunzi Sõjakunst.  Tekstid  kanoniseeriti selle nime alla 11. sajandil pKr ja alates Songi dünastia ajast kuulusid need enamusse sõjalistesse entsüklopeediatesse. Nii nagu kõikidel bürokraatidel tuli õppida ja teada Konfutsiuse  töid, oli impeeriumi ohvitseridele kohustuslik, kas mõnede või kõikide nende tööde lugemine ja tundmine.

Välislingid 
 7 sõjalist kaanonit Google books'is

Hiina kirjandus
Sõjandus
Kuvšinovo

Kuvšinovo on linn Venemaa Tveri oblastis, Kuvšinovo rajooni keskus. Asub Tverist 120 km lääne pool Ussuga jõe ääres.

Kuvšinovo kohal asunud Kamennoje küla on esmakordselt mainitud 1624. aastal. 1799 rajati külla paberivabrik. 1910 rajati küla lähedale raudteejaam, mis sai nimeks Kuvšinovo Moskva kaupmehe järgi, kellele kuulus paberivabrik. 1938 ühendati Kamennoje küla raudteejaama juurde tekkinud asulaga Kuvšinovo linnaks. 

Kuvšinovos on sündinud keeleteadlane Sergei Ožegov.

Tveri oblasti linnad
Kihulased

Kihulased (Simuliidae) on sääseliste alamseltsi kuuluv putukate sugukond.

Kihulaste vastsete pikkus on kuni 10 mm. 

Kihulaste vastsed on vooluveekogudes laialt levinud, mitmeid liike esineb ka Eestis. 

Kihulasi on üle 2200 liigi, neist üle 1800 kuuluvad perekonda Simulium.

Viited 

Sääselised
Heinrich Bochmann

Heinrich Bochmann (23. jaanuar/3. veebruar 1776 Pärnu – 19. juuni/1. juuli 1835 Audru) oli Eesti vaimulik.

Bochmann õppis Königsbergi ülikoolis.

Ta oli aastatel 1798–1808 Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja, aastatel 1808–1835 oli ta Audru Püha Risti koguduse õpetaja, olles veel aastatel 1828–1835 Pärnu praostkonna praost.

Ta tegi kaastööd Rosenplänteri "Beiträge'le": (I, 11–13) pealkirjaga "Poesien der Ehsten" 2 pulmalaulu, ühe kiigelaulu ja (II, 71–74), 4 muud eesti rahvalaulu. Ta lisas rahvalauludele oma kommentaarid, mis peegeldab tolleaegse sakslase vaateid eestlaste kohta.

Vaata ka
Bochmann

Viited

Välislingid 
EEVA: Heinrich Bochmann (1776 – 1835)

Audru Püha Risti koguduse vaimulikud
Pärnu Eliisabeti koguduse vaimulikud
Pärnu praostid
Liivimaa vaimulikud
Königsbergi ülikooli vilistlased
Sündinud 1776
Surnud 1835
Rusthavi 2

Rusthavi 2 (gruusia keeles რუსთავი 2) on Gruusia telekompanii.

Kompanii asutati 1994. aastal Rusthavis, kuid tegutseb nüüd Thbilisis. Uudistetoimetuse bürood ning kaastöölised paiknevad lisaks suuremates Gruusia linnadess (Khuthaisi, Bathumi, Gori, Phothi, Zugdidi). Kanalil on väliskorrespondendid Moskvas ja Washingtonis.

Telekanali leviala ulatub 85 protsendini riigi elanikkonnast ning kanal on satelliidi vahendusel jälgitav ka Euroopas, sealhulgas Venemaa Euroopa-osas, ning Lähis-Idas.

Ettevõte on eraomanduses. Telekanalit peetakse valitsusmeelseks.

Välislingid 
 Rustavi 2 veebis

Gruusia ettevõtted
Telekanalid
Kargopol

Kargopol on linn Venemaal Arhangelski oblastis, Kargopoli rajooni keskus. Asub Onega jõe ääres.

Kargopoli on esmakordselt mainitud 1447, kuid arvatakse, et Kargopol oli tähtis kaubanduskeskus 13. sajandist alates. 

Linnaõigused sai 1784. aastal.

Välislingid 

Kargopoli koduleht

Arhangelski oblasti linnad
Leie jõgi

Lys (prantsuse: [lis]) või Leie (hollandi: [ˈlɛi̯ə]) on jõgi Prantsusmaal ja Belgias, Schelde vasakpoolne lisajõgi.

Ajalooliselt väga saastatud jõgi, mis on tingitud Põhja-Prantsusmaa ja Belgia suurest asustustihedusest ja industrialiseeritusest, on viimastel aastatel märgatavalt paranenud, osaliselt tänu põhitööstuse, lina ketramise ja kudumise langusele. Leie piirkond (Deinze ja Genti vahel) oli 20. sajandi esimesel poolel tuntud paljude maalikunstnike lemmikpaigana.

Lysi lähe on Lisbourg'i külas, Fruges'ist idas, Prantsusmaa Pas-de-Calais' departemangus. See voolab peamiselt kirdesse läbi järgmiste Prantsusmaa departemangude, Belgia provintside ning linnade ja valdade:

 Pas-de-Calais' departemang (F): Thérouanne, Aire-sur-la-Lys
 Nordi departemang (F): Merville, Armentières, Halluin
 Hainaut' provints (B): Comines-Warneton
 Lääne-Flandria provints (B): Menen, Wevelgem, Kortrijk, Waregem, Wervik
 Ida-Flandria provints (B): Zulte, Deinze, Gent

Leie peamised lisajõed on (lähtest suudmeni): Laquette, Clarence, Lawe, Deûle, Gaverbeek, Heulebeek ja Mandel.

Jõel on toimunud kolm Liitlaste ja Saksa armee vahelist lahingut. Esimese maailmasõja ajal toimus 1918. aastal Esimene Lysi lahing, mis oli osa Saksa kevadrünnakust, ning hiljem samal aastal Teine Lysi lahing, mis oli osa Liitlaste Sajapäevasest rünnakust. Teise maailmasõja ajal oli Lysi lahing osa 1940. aasta Saksa rünnakust Flandrias La Manche'i suunas.

Ajalugu 

Leiel/Lysil oli kommertsnavigatsioon keskajast saati, kuid just jõe laastavad üleujutused, mitte navigatsioonitäiustused, õigustasid suuri töid ja meandrite katkestusi alates 1670. aasta paiku. 9 m kõrguste vahe Aire-sur-la-Lysi ja piiri vahel ületati järkjärgult kuue lüüsi ja tammidega, mis valmisid 1780. aastal. Jõgi kandis tihedat vilja- ja linaliiklust Genti ja Antwerpenisse. Navigatsioon renditi ettevõttele 1825. aasta paiku ja lüüsid uuendati 5,2 m laiuseks, süviseks 1,6 m. 1899. aasta detsembris kukkus läbi jää ja uppus rohkem kui 40 koolilast, kes uisutasid Frelinghieni juures külmunud jõel.

Praeguse sügavuse andis jõele Freycineti programm. Armentièresist allpool olevat lõiku laiendati 1930. aastast ja piirilõiku parandati alates 1960. aastast. See lõik on osa EL prioriteetsest projektist 30 Seine'i-Escaut' veetee jaoks. Seevastu ülemjooksu lõiku kasutavad peaaegu eranditult väikelaevad ja see on praegu tugevasti mudastunud.

Välislingid 

Prantsusmaa jõed
Belgia jõed
Ogliastra provints

Ogliastra provints oli provints Itaalias Sardiinia maakonnas. Provintsi keskus oli Tortolì linn.

Provints asus Sardiinia idarannikul. Lääneosas asus Gennargentu massiiv.

Provintsi pindala oli 1854 km² ja rahvaarv 58 000 (2009). Rahvaarvult oli see Itaalia väikseim provints. Rahvastiku tihedus oli 31,3 inimest/km², mis ol samuti Itaalia provintsidest väikseim.
 
Provints loodi 2001 (de facto 2005). 2016. aastal liideti Nuoro provintsiga kõik Ogliastra provintsi vallad peale Seui, mis liideti Lõuna-Sardiinia provintsiga.

Haldusjaotus
Ogliastra provints jagunes 23 omavalitsusüksuseks (comune).

Välislingid

Itaalia endised provintsid
Sardiinia maakond
Rossiya

Federal State Unitary Enterprise "State Transport Company "Rossiya"" (vene keeles Федеральное государственное унитарное предприятие «Государственная транспортная компания «Россия»», teenindab kui Rossiya — Russian Airlines) ehk lühidalt "Rossiya"  on Venemaa teine rahvuslik lennukompanii Aerofloti kõrval. Firma peakorter asub Peterburis. Lennukompanii loodi 2006. aastal kui liideti Moskvas asunud Rossiya Airlines ja Venemaa suuruselt kolmas lennukompanii Pulkovo Aviation Enterprise. 2010. aasta veebruaris teatas Venemaa valitsus soovist liita Aeroflot ja Rossiya.

Lennukipark

Rossiya lennukipark koosneb järgnevatest lennukitest (2010. aasta septembri seisuga):

Koodijagamine

Viited

Venemaa lennufirmad
Surulased

Surulased (Sphingidae) on sugukond liblikaliste seltsis.

Sugukonda kuulub umbes 1200 liiki. Enamik neist elab troopilistel aladel. 

Enamik neist on suured, jämeda keha ning piklike tiibadega ööliblikad. Surulased on head lendajad. Nad toituvad õite kohal paigal lennates ehk "surudes", millest ka nende eestikeelne nimetus.

Eesti liigid
Eestis on registreeritud 17 liigi esinemine. Nende hulka kuulub ka Eesti suurim liblikaline – harva siia lendav tontsuru.

Agrius convolvuli (Linnaeus, 1758) – kassitapusuru		 
Acherontia atropos (Linnaeus, 1758) – tontsuru		 
Sphinx ligustri (Linnaeus, 1758) – sirelisuru		 
Hyloicus pinastri (Linnaeus, 1758) – männisuru		 
Mimas tiliae (Linnaeus, 1758) – pärnasuru		 
Smerinthus ocellatus (Linnaeus, 1758) – silmiksuru		 
Laothoe populi (Linnaeus, 1758) – punalaik-haavasuru		 
Laothoe amurensis (Staudinger, 1892) – hall-haavasuru		 
Hemaris tityus (Linnaeus, 1758) – harilik lottsuru		 
Hemaris fuciformis (Linnaeus, 1758) – kimalas-lottsuru		 
Macroglossum stellatarum (Linnaeus, 1758) – päevasuru		 
Daphnis nerii (Linnaeus, 1758) – oleandrisuru		 
Hyles euphorbiae (Linnaeus, 1758) – piimalille-vöötsuru		 
Hyles gallii (Rottemburg, 1775) – madara-vöötsuru		 
Hyles livornica (Esper, 1780) – joonsuru		 
Deilephila elpenor (Linnaeus, 1758) – suur-punasuru	 	 
Deilephila porcellus (Linnaeus, 1758) – väike-punasuru

Välislingid
Eesti liigid koos piltidega
Sugukonna ülevaade
Polükarbonaadid

Polükarbonaat ehk kihtplast on plast, mida kasutatakse tööstuses ja ehituses heade omaduste tõttu. Polükarbonaadil on suur löögitaluvus, väike väsimustegur ja suur kulumiskindlus. Plasti põhilised koostisained on polükarbonaadid: rühm termoplastilisi orgaanilisi polümeere, mille nimetus tuleneb sellest, et need on polüümid ja sisaldavad karbonaatide gruppi (-O-(C=O)-O-).
Üks tarbijale igapäevaselt nähtavaid polükarbonaadi kasutusi on andmekandjate CD, DVD ja BD valmistamisel.

Vaata ka
 Karbonaadid

Plastid
Bolzano provints

Bolzano – Alto Adige provints (Bozen-Südtirol) ehk Lõuna-Tirool on provints Põhja-Itaalias Trentino-Alto Adige maakonnas. Piirneb põhjas Austriaga. Provintsi keskuseks on Bolzano linn.

Seni Austria-Ungarile kuulunud lubati Itaaliale 1915. aastal Londoni paktiga ehk rahulepinguga, et Itaalia asuks I maailmasõjas Antandi poolele. 1918. aasta novembris Itaalia kuningriik selle ala okupeeris. Provints moodustati 1926. aastal.

21. oktoobril 1939 sõlmisid Hitler ja Mussolini Lõuna-Tirooli küsimuse lepingu (Option in Südtirol/Opzioni in Alto Adige), millega anti piirkonna saksakeelsetele elanikele kuni aasta lõpuni valikuvõimalus, kas nad kolivad Saksamaale või jäävad Itaaliasse ja italiseeritakse, kaotades vähemuste õigused. Ligi 85-90% otsustas kolida Saksamaale, neid kutsuti Optanten, jääda otsustanuid kutsuti Dableiber. 1943. aastaks olid ligi 75 000 optanti Lõuna-Tiroolist lahkunud, kellest 50 000 tulid peale sõda tagasi.

1943. aastal pärast Cassibile vaherahu, mis sisuliselt tähendas Itaalia kapituleerumist Saksamaa-vastasele koalitsioonile, okupeeris ala Saksamaa ja kuni sõja lõpuni 1945. aastal jäi ala de facto Saksamaa koosseisu. 5. septembril 1946 sõlmisid Itaalia peaminister Alcide de Gasperi ja Austria välisminister Karl Gruber lepingu, millega jäi provints Itaalia koosseisu ja sai autonoomia. Dableiberid võisid endised saksa nimed. Optandid pidid end ja oma lapsed registreerima ja sünnitunnistuse abil tõestama nende õigust Itaalia kodakondsusele. 

1972. aastast on Bolzano provintsil autonoomia. 1998. aastast kuulub euroregiooni Tirool-Lõuna-Tirool-Trentino.

Provintsi rahvaarv oli 2015. aasta 31. detsembril 520 891. Ligi 2/3 elanikest räägib emakeelena saksa keelt.

Haldusjaotus

Bolzano autonoomne provints jaguneb 8 ringkonnaks
 Bozen (Bolzano)
 Burggrafenamt (Burgraviato)
 Pustertal (Val Pusteria)
 Überetsch-Unterland (Oltradige-Bassa Atesina)
 Eisacktal (Valle Isarco)
 Salten-Schlern (Salto-Sciliar)
 Vinschgau (Val Venosta)
 Wipptal (Alta Valle Isarco)

ja need 116 vallaks (comune, Gemeinde).

Suurima elanike arvuga vallad 

Kõige enam elanikke elab (seisuga 31.07.2011):

Viited

Välislingid

 Bolzano provintsi koduleht (saksa, itaalia, ladiini ja inglise keeles)

Itaalia provintsid
Uim

Uimed on veeloomade liikumisorganid, mis on tekkinud jäsemest või nahakurrust. Uimed esinevad muu hulgas kaladel, kahepaiksetel, mõnedel tigudel. 

Kõrgemate loomade jäsemed evolutsiooni käigus arenenud ürgkalade uimedest.

Kalauimed 

Kalauimed jagunevad paaris- ja paarituteks uimedeks. Paarisuimed on kõhu- ja rinnauimed (mõnel liigil ka pärakuuim - nt tursk), paaritud aga selja-, saba- ja pärakuuim. Seljauimi võib olla kuni kolm, mõnedel liikidel on selja-, saba- ja pärakuuim lindina kokku kasvanud (näiteks angerjal ja emakalal).

Vaata ka
Seljauim

Viited 

Loomaanatoomia
Ihtüoloogia
Stepan Jarts

Stepan Jarts (sündinud 15. augustil 1978).

Ta on lõpetanud Tallinna Majaka Teeninduskooli koka erialal ja W. Kandulski Euroopa elukutseliste kondiitrite kooli Poolas.

Tunnustused
 Baltic Culinary Star Cup 2011 Grand Prix võitja
 Aasta kokk 2010 – II koht
 Riga Open Culinary Cup 2010 – II koht

Isiklikku
Kasvatab poega ja tütart.

Eesti kokad
Sündinud 1978
Kalamaksaõli

Kalamaksaõli on kalade (peamiselt turskade) maksast saadav helekollane läbipaistev vedelik. Kalamaksaõlil on omapärane lõhn ja maitse. Et kalamaksaõli sisaldab A- ja D2-vitamiini ning mitmeid olulisi mikroelemente, tarvitatakse seda laialdaselt meditsiinis.

Kasutatud allikad
EE 4. köide, 1989.

Kalandus
Meditsiin
Fotograaf

Fotograaf (kõnekeeles ka piltnik) on inimene, kes teeb fotoaparaadiga fotosid ehk pildistab. 

Kutseline fotograaf on enamasti saanud vastava erihariduse kutse- või kõrgkoolis või erialakursustel ning töötab fotograafina, esineb näitustel ja tema teoseid avaldatakse mitmesugustes väljundites. Kutseliste fotograafide seas on näiteks albumeid välja andvaid fotokunstnikke, moe-, reklaami-, loodus-, pressifotograafe jne. 

Harrastusfotograaf ehk pühapäevapiltnik pildistab peamiselt oma lõbuks.

Eesti fotograafid
1839. aastal tutvustati Pariisis esimest laiemalt levinud fotomenetlust – dagerrotüüpiat. Järgmisel aastal jõudis selleks vajalik tehnika ka Eestisse ning tehti esimesed fotod. 1844. aastal alustas Eestis dagerrotüüpide tegemist Charles Borchardt, kes oli arvatavasti esimene Eestis püsivamalt tegutsenud fotograaf. Teda peetakse ka seni teadaolevalt vanima Eestis valmistatud ja tänapäevani säilinud dagerrotüübi autoriks, mis on dateeritud umbes aastasse 1850.

Esimesed Eesti soost päevapiltnikud olid Reinhold Sachker ja Jakob Jobso (Jakob Livenström). Ühe esimese eestlasest fotograafina saavutas tänapäevani ulatuva tuntuse aga 20. sajandi alguses tegutsenud Johannes Pääsuke.

Praegu on Eesti tuntumate portreefotograafide seas näiteks Kaupo Kikkas, loodusfotograafide seas Remo Savisaar, Sven Začek ja Urmas Tartes, teadusfotograafide seas Heiti Paves, droonifotograafide seas Kaupo Kalda, toidufotograafide seas Katrin Press, pulmafotograafide seas Annika Metsla ja fotokunstnike seas Peeter Laurits.

Vaata ka

 Fotograafia
 Eesti fotograafide loend
 Välismaa fotograafide loend

Viited

Ametid
Loodusfotograaf

Loodusfotograaf on fotograaf, kes on pühendunud looduse pildistamisele – loodusfotograafiale.

Eesti tuntuimate loodusfotograafide hulka kuuluvad näiteks Arne Ader, Tiit Hunt, Toomas Ili, Jarek Jõepera, Fred Jüssi, Alari Kivisaar, Tiit Leito, Ingmar Muusikus, Jaak Põder, Avo Põlenik, Remo Savisaar, Sven Začek ja Urmas Tartes.

Vaata ka
loodusajakirjanik

Välislingid
Ajakirja Nature Photographer koduleht

Ametid
Loodusfotograafia
Mart Külvik

Mart Külvik (sündinud 20. detsembril 1960) on eesti geograaf ja looduskaitsebioloog.

Ta töötab Eesti Maaülikoolis.

On olnud Eesti Kongressi ja Tartu Linnavolikogu liige; Eestimaa Looduse Fondi ja Eesti Rohelise Liikumise asutajaliige. Mitmekordne Eesti meister orienteerumises.

Viited

Välislingid

Eesti geograafid
Eesti looduskaitsjad
Eesti Kongressi liikmed
Eesti Maaülikooli professorid
Sündinud 1960
Eesti bioloogid
Eesti ökoloogid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Kalaramp

Kalaramp on vooluveekokku paisu juurde rajatud kare kaldpind, mis võimaldab veeorganismidel liikuda üle paisu. 

Kalarampi peetakse looduslähedaseks kalapääsuks. Väliselt meenutab kalaramp suuresti tehiskoske (kalapääs), kuid erinevalt tehiskosest on kalarambil ainult osa paisu nõlvusest muudetud karedaks.

Vaata ka 
kalatrepp

Vesiehitised
Tiit Maran

Tiit Maran (sündinud 9. oktoobril 1959) on eesti zooloog.

Ta on lõpetanud 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Bioloogiadoktor (2007), uurinud euroopa naaritsa bioloogiat.

Alates 1993. aastast töötas ta Tallinna Loomaaia teadussekretäri ja 2007. aastast ka teadusliku liigikaitse labori juhatajana. 

24. oktoobril 2016 sai temast Tallinna Loomaaia direktor.

Teadus- ja akadeemiline tegevus
 1994–2000 – teadustöö Oxfordi Ülikooli looduskaitseuuringute üksuses
 2007–... – Tallinna Loomaaia teadusliku liigikaitse labori juhataja
 2008 – Tallinna Ülikooli matemaatika ja loodusteaduste instituudi erakorraline vanemteadur
 2008–2013 – Tallinna Ülikooli matemaatika ja loodusteaduste instituudi loodusteaduste osakonna bioloogia õppetool, dotsent 
 2013–2016 – Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut, dotsent

Teaduskorralduslik tegevus
 1987−1995 Maailma Looduskaitse Liidu pisikiskjate eksperdigrupi liige
 1995−2000 Maailma Looduse Liidu pisikiskjate eksperdigrupi kaasesimees
 2007−2014 Eesti Terioloogia Seltsi esimees
 2008−2008 Seitsmenda Balti Terioloogia Konverentsi üks korraldajaid
 2008−2009 Ajakirja Estonian Journal of Ecology külalistoimetaja: eriväljaanded Balti imetajatest
 1983−... Eesti Terioloogia Seltsi liige
 1995−... Euroopa Loomaaedade Assotsiatsiooni pisikiskjate eksperdigrupi liige
 1995−... Euroopa Loomaaedade Assotsiatsiooni Euroopa naaritsa tehisasurkonna ohjamise programmi koordinaator
 1995−... Maailma Looduskaitse Liidu ex situ kaitse eksperdigrupi liige
 2000−... Maailma Loodusekaitse Liidu võõrliikide eksperdigrupi liige
 2004−... Loodusliku loomastiku ja taimestiku ohustatud liikidega rahvusvahelise kaubanduse konventsiooni Eesti teaduskomitee esimees
 2006−... Maailma Loodusekaitse Liidu Pisikiskjate Eksperdigrupi Liige
 2006−... Euroopa Loomaaedade Assotsiatsiooni tehisasurkondade ohjamise eksperdigrupi liige
 2012−... Hispaania Terioloogia Seltsi ajakirja Desmana toimetuskolleegiumi liige
 2014−... Keskkonnaministri jahindusnõukogu liige
 2015−... Punase raamatu juhtgrupi liige
 2015−... Maailma Looduskaitse Liidu reintrodutseerimise eksperdigrupi liige

Toimetajatöö
 Imetajate entsüklopeedia eestikeelse tõlke erialane toimetamine
 Balti Terioloogia Konverentsi toimetiste külalistoimetaja ajakirjas Estonian Journal of Ecology
 Raamatu "Euroopa imetajad" eestikeelse tõlke erialane toimetamine

Tunnustus
 2018 – Eesti looduskaitsemärk
 2020 – Eerik Kumari looduskaitsepreemia

Isiklikku
Tema isa on Rein Maran ja ema Aino Maran. Tema vennad on Uko Maran (filosoofiadoktor teoreetilise ja arvutikeemia alal), Timo Maran (biosemiootika doktor ja luuletaja) ja Arbo Maran ning õde Kärt Maran (tootedisainer ja ehtekunstnik).

Ta oli abielus bioloogist tõlkija Marina Maraniga. Neil on neli last, nende seas teadusajakirjanik Kaur Maran ja filmirežissöör Sander Maran.

Viited

Välislingid
 

Eesti zooloogid
Sündinud 1959
Kaja Lotman

Kaja Lotman (sündinud 10. mail 1960) on eesti zooloog ja looduskaitsetegelane. 

Ta lõpetas 1985. aastal Tartu Riiklik Ülikooli bioloogina.

Töötab Keskkonnaameti looduskaitse nõunik.

Tunnustus

 2003 Maailma Looduse Fondi (WWF) Elisabeth Jidhe nimelise looduskaitseauhinna (koos abikaasa Aleksei Lotmaniga)
 2003 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2011 Eesti looduskaitsemärk
2017 Põlvepikuraamatu konkurss, eripreemia parima teemaraamatu eest („Hommikukontsert Matsalu linnuriigis“, kunstnik Marju Tammik)
2019 Euroopa Kaitsealade Liidu medal

Isiklikku
Tema abikaasa on Aleksei Lotman. Neil on neli last: Silvia Lotman, Elen Lotman, Eno-Martin Lotman ja Aliine Lotman.

Viited

Eesti zooloogid
Eesti looduskaitsjad
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1960
Liigveelase

Liigveelase on vesiehitis, mis võimaldab liigset tulvavett juhtida paisust mööda või paisust üle. Liigveelaset võidakse kasutada ka suurvee möödajuhtimiseks.

Paisust mööda lastakse tulvavesi tavaliselt kas kiirvoolu või treppveelaskme kaudu. Üle paisu lastakse vesi aga harilikult ülevooluavade kaudu ning sellist paisu, millest vesi üle voolab nimetatakse ülevoolupaisuks.

Vaata ka 
Ülevool
Ülevoolupais

Viited 

Vesiehitised
Koresööt

Koresööt on kuiv taimne loomasööt, mis sisaldab palju toorkiudu. Koresöödas peab olema kuivainet 75–85% ning kiudu 15–45%.

Kariloomade peamine koresööt on hein, kuid koresöödana tarvitatakse ka rohukuiviseid, põhku, aganaid jms.

Vaata ka
Lehisviht

Viited

Põllumajandus
Vesiehitus

Vesiehitus on ehitustegevus, mis hõlmab vesiehitiste rajamist veekogudesse.

Vaata ka 
Looduslähedane vesiehitus
Ökoloogiline vesiehitus
Vesiehitis
Hüdrotehnika
Volodõmõr Klõtško

Volodõmõr Volodõmõrovõtš Klõtško  [volod'õõmõr klõtšk'oo] (ukraina keeles Володимир Володимирович Кличко, saksapäraselt Wladimir Klitschko, venepäraselt Vladimir Klitško; sündinud 25. märtsil 1976 Semej's Kasahstanis) on Ukraina poksija.

Harrastajana
Klõtško alustas poksimisega 1989. aastal. Ta osales harrastajana kokku 140 kohtumisel, millest võitis 134 (neist 65 nokaudiga) ja kaotas 6 kohtumist. Ta on viiekordne Ukraina meister. 

Klõtško võitis üliraskekaalus (üle 91 kg) 1996. aasta Atlanta olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales raskekaalus (kuni 91 kg) 8. maailmameistrivõistlustel (Berliin, 1995), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Luan Krasniqile (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta sai üliraskekaalus (üle 91 kg) 31. Euroopa meistrivõistlustel (Vejle, 1996) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Aleksei Lezinile (Venemaa).

Elukutselisena
Klõtško jätkas detsembris 1996 poksimist elukutselisena. Ta on seni (seisuga 29. aprill 2017) pidanud 69 kohtumist ning on neist võitnud 64 (neist 53 nokaudiga) ja kaotanud 5 kohtumist (neist 4 nokaudiga).

Tunnustus
2017 – Vabaduse orden

Isiklikku
Volodõmõr Klõtško vanem vend Vitali oli ka tuntud Ukraina poksija.

Viited

Välislingid

 
 
Vendade Klõtškode koduleht. Inglise, saksa, vene ja ukraina keeles

Ukraina poksijad 
Sündinud 1976
Vaikne Don

"Vaikne Don" (vene keeles Тихий Дон) on Mihhail Šolohhovi romaan.

Šolohhov alustas "Vaikse Doni" kirjutamist Vjošenskaja staniitsas, kuhu ta aastal 1926 elama asus. 

Romaan ilmus neljas köites (1928 (1. ja 2. köide), 1932 (3. köide), 1940 (4. köide)).

Romaanil on perekonnakroonika ja ajaloolise epopöa sugemeid. See käsitleb realistlikus võtmes Doni kasakate elu maailmasõjaeelsest ajast kuni kodusõjani. Vaikselt voolav Don on elu jätkuvuse sümbol. Šolohhov pöörab palju tähelepanu Grigori ja tema abikaasa Aksanja armastusele. Kirjaniku muu looming jääb kunstiliselt kvaliteedilt sellele teosele tunduvalt alla .

Ilmumise järel asuti teose esimest köidet kiiresti tõlkima: 1929 avaldati see Saksamaal ja Austrias, 1930 Tšehhoslovakkias, Hispaanias, Rootsis, Hiinas, 1931 Prantsusmaal, Inglismaal ja USA-s, 1932 Taanis, 1934 Jaapanis ja Bulgaarias. Romaan oli välismaal menukas.

Nõukogude kriitikud heitsid romaanile ette endiste aegade ja mässuliste kasakate ülistamist. Tsensuur kimbutas teda, sest peategelane otsustas valgete kasuks.

Aastal 1965 sai Šolohhov "Vaikse Doni" eest Nobeli kirjandusauhinna.

Juba ilmumise ajast saadik on see teos olnud üks 20. sajandi vene kirjanduse suuri mõistatusi ja vaidlusobjekte. Romaani ja selle autorsust on ümbritsenud teravate ideoloogiliste heitluste tulevärk, risti vastandlike tõlgenduste, oletuste ja legendide tihe padrik. Juba 1920. aastate lõpul räägiti Moskvas salapärasest eidekesest, kes käivat mööda toimetusi kaebamas, et tema punaste poolt tapetud poja käsikiri on avaldatud Šolohhovi nime all. Esimesed raamatud teose autorsuse kohta ilmusid 1970. aastate keskel Pariisis. Kirjandusteadlane Irina Medvedjeva-Tomaševskaja pakkus romaani autoriks unustatud kirjanikku, ent Doni kasakate elu suurepärast tundjat Fjodor Krjukovit (1870–1920), seda versiooni toetas oma saatesõnas Aleksandr Solženitsõn.
 
Ühe usaldusväärsema uurijana paistab silma USA slavist Herman Ermolaev, kes on mitmeid plagiaaditeooriaid väga asjalikult arvustanud (raamat "Mihhail Šolohhov ja tema looming", 2000). Ameerika kriitik Ernest Simmens on öelnud, et "Vaikne Don" on vaatamata poliitika üleküllusele eeskätt "suur ja liigutav armastuse lugu, võib-olla ainus tõeline armastusromaan nõukogude kirjanduses".

Jätk
Aastal 1959 ilmus "Vaikse Doni" jätk "Hobused Donil", mida peetakse kunstiliselt nõrgaks.

Film
Aastal 1958 valmis film "Vaikne Don".

Eestikeelsed väljaanded 
Vaikne Don, vene keelest tõlkinud A. Koit, Tartu, Kalev, (1. osa 1936, 2. osa 1937, 3. osa tõlkinud Justa Kurfeldt 1948) 
Vaikne Don. Tõlkinud A. Kurfeldt. – Tallinn, Eesti Riiklik Kirjastus, 1957 (sarjas "Suuri sõnameistreid")
Vaikne Don. 2. kd. Tallinn, Eesti Riiklik Kirjastus, 1957 (sarjas "Suuri sõnameistreid")

Vene romaanid
1928
Kalaparasiidid

Kalaparasiidid ehk kalanugilised on kalade kehas, kehapinnal, lõpustel või silmades elavad üherakulised või hulkraksed parasiidid, kes toituvad kala kudedest.

Kalaparasiidid võivad elada nii kala kehas kui kehapinnal (sh meeleelundites, nt silmas).

Valdav osa kalaparasiite on üherakulised protistid. 

NSV Liidu territooriumil oli 1989. aastal teada 1500 liiki mageveekalade parasiite. 

Eestis on kalaparasiite uurinud Aleksei Turovski.

Vaata ka 
Kalade haigused

Viited 

Ihtüoloogia

en:Fish diseases and parasites#Parasites
Monoloog

Monoloog (vanakreeka sõnadest mono 'ainus' ja logos 'kõne') ehk ainukõne ehk ühekõne on näidendis või kirjandusteoses pikem üksikkõne endamisi või dialoogi osana.

Monoloogi sisuks võib olla tegelase lüüriline eneseväljendus, pihtimus, pöördumine publiku poole, jutustus laval näitamata sündmustest, refleksioon ja hinnang toimunule.

Monoloog võib olla ka tegelase sisedialoog küsimuste-vastuste kujul, nagu Hamleti kuulus monoloog "Olla või mitte olla".

Monoloogi algatajaks peetakse vanakreeka tragöödiakirjanikku Euripidest.

Monoloogi soositi klassitsismi ja romantismi perioodil. 19. sajandil realistlikus draamas kasutati seda vähem. Uuesti hakati seda rohkem viljelema 20. sajandi ekspressionistlikus näidendis (täpsemalt: ad spectatores).

Tervenisti monoloogile on üles ehitatud monodraama. Monoloog on oluline väljendusvorm dramaatikas. Monoloogi esineb ka lüürikas ja eepikas.

Vaata ka 

Sisemonoloog

Viited
Saprolegnia

Saprolegnia on heterokontide hõimkonda kuuluvate magevee-eluliste organismide perekond. Traditsiooniliselt on neid peetud seenteks. Tüüpiliselt on nad valged. Enamasti võib neid kohata kasvamas organismide kudedel (nt surnud kalade peal).

Vaata ka 
Reoveeseen

Seened
Kromalveolaadid
Protistid
Christian Czernekow

Christian Czernekow (surnud 1514) oli Tallinna piiskop aastatel 1513–1514.

Czernekow pärines Danzigi kodanike hulgast. 1476. aastal immatrikuleeriti ta Rostocki ülikooli ning arvatavasti 1478. või 1479. aastal omandas ta samast bakalaureusekraadi. Hiljem omandas Czernekow ka magistrikraadi. Liivimaale saabus ta arvatavasti kohe pärast seda ning 1487. aastal on teda mainitud Tallinna raesekretärina. Seda ametit pidas ta 20 aastat ning uuesti aastatel 1512–1513.

Czernekow oli Tallinna toomhärra, teda on esmakordselt sellena mainitud 1495. aastal. 1510. aastal on teda lisaks nimetatud ka Saare-Lääne toomhärraks, lisaks Tallinna piiskopi Gottschalk Hageni kirjutajaks. Samal ajal nimetati teda ka Schwerini diötseesist pärinevaks vaimulikuks ja notariks, mis läheb mõneti vastuollu teiste andmetega, mis kinnitavad tema pärinemist Danzigist.

Tõenäoliselt 1513. aasta oktoobris valiti Czernekow Tallinna piiskopiks. Juba novembris asus ta teele Rooma, et paavsti käest kinnitus saada. Teekond venis pikaks ja paavsti käest õnnestus tal kinnitus piiskopikohale saada alles 6. veebruaril 1514. Seejärel asus ta tagasiteele. Sama aasta juuli alguses on teda elusolevana mainitud siis toimunud Liivimaa maapäeval.<ref>Akten und Rezesse der livländischen Ständetage. 3, 1494–1535. Nr. 57, punkt 41.</ref> Czernekowi surmaajaks võis olla 16. juuli, ta oli maetud Tallinna toomkirikusse. 

Pärast Czernekowi surma valis toomkapiitel uueks Tallinna piiskopiks Christian Bomhoweri, kuid paavst kinnitas piiskopiks Johann Blankenfeldi.

Viited

Kirjandus
Leonid Arbusow vanem. Livlands Geistlichkeit vom Ende des 12. bis ins 16. Jahrhundert'', Teil II (1902), lk 52; Teil III (1904), lk 57; Teil IV (1914), lk 117 ja 337. 

Tallinna piiskopid
Rostocki Ülikooli vilistlased
Surnud 1514
Ronald Fisher

Ronald Aylmer Fisher (17. veebruar 1890 – 29. juuli 1962) oli inglise matemaatik ja evolutsiooniteoreetik.

Ta formaliseeris loodusliku valiku teooria ja formuleeris loodusliku valiku teoreemid. Ta tegeles statistiliste meetoditega ning arendas katse planeerimise teooriat.

1930. aastal esitas Ronald Fisher runaway hüpoteesi ehk Fisheri hüpoteesi (inglise keeles Fisherian runaway), millega saab seletada ühe tunnuse eelistamist isastel emaste poolt (vt Suguline valik#Fisheri hüpotees).

Tunnustus
1929 – valiti  Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks

Suurbritannia bioloogid
Suurbritannia matemaatikud
Bioloogiateoreetikud
Sündinud 1890
Surnud 1962
Taolistiivalised

Taolistiivalised (Zygoptera) on kiililiste seltsi alamselts.

Teine kiililiste alamselts on eristiivalised. Taolistiivalised on tavaliselt veidi väiksemad kui eristiivalised ning nende tiivad asetsevad puhkeolekus koos keha tagaosa lähedal, kui eristiivalised hoiavad tiibu külgedel kehaga risti.

Välislingid

Kiililised
Domeikava

Domeikava on küla Leedus endise Kaunase maakonna aladel Kaunase rajoonis, Domeikava valla keskus. Asub 10 km Kaunasest põhja pool.

Domeikava on elanike arvult Leedu suurim küla. Seal on nii gümnaasium kui ka raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on Kaunase kindluse Domeikava fordi varemed.

Ajalugu

Esimesed teated sealse mõisa kohta pärinevad aastast 1850, mil see Kudrevičiustelt Martusevičiuste valdusesse läks. Aastal 1863 võtsid sealsed elanikud aktiivselt osa Jaanuariülestõusust. Kättemaksuks küüditati nad Siberisse ja sealsete elanike asemele asustati venelased. 
XIX sajandi lõpuks olid Kaunasest põhja poole jäävad alad Nerise ja Nemunase põhjakaldal, Nevėžisest idas ja Jonava-Kėdainiai joonest lõuna pool  kujunenud kakskeelseteks. Taolise olukorra põhjuseks oli osalt see, et poolakatest mõisnikud asustasid oma maadele inimesi Poolast, aga osalt ka see, et Jaanuariülestõusu järel sinna asustatud venelased võtsid üle poola keele. 

Aastal 1913 rajati küla maadele Domeikava fort. Asula hakkas kasvama nõukogude ajal, mil sinna rajati masinajaama keskasula. Aastal 2002 ehitati sinna katoliku kirik, sellest ajast peale on Domeikava kohaliku kihelkonna keskuseks.

Tuntud elanikke

 Kastytis Klimas - Leedu jooksja
 Mindaugas Pukštas - Leedu jooksja

Viited

Välislingid 

Domeikava Poola geograafilises sõnastikus
Küla portaalis vietoves.Lt

Leedu külad
Kaunase rajoon
Peeter Laurson

Peeter Laurson (sündinud 4. veebruaril 1971 Tartus) on Eesti majandustegelane, keemik ja poliitik.

Haridus
Peeter Laurson on lõpetanud Tartu 5. Keskkooli 1989. aastal ja Tartu Ülikooli keemia erialal 1993. aastal.

Tema diplomitöö teema oli "Superaluselise süsteemi MHN(CH2)2NH2/H2N(CH2)2NH2 omaduste uurimine". Ta jälgis esmakordselt C≡C isomerisatsiooniprotsessi 13C TMR spektroskoopia abil ja sai uudset informatsiooni 2-detsüün-1-ooli isomerisatsiooniprotsessi kohta.

Ta on lõpetanud Primex Mentori ärikooli 1994 (turumajanduslik arvestus, ettevõtte rahandus, maksundus).

Töökäik
1993. aastal asus Peeter Laurson tööle tarbekeemiaettevõttesse AS Tartu Flora feromoonide orgaanilise sünteesi insenerina. Sai sealsamas tehnoloogiks 1994, värvi- ja lahustite jaoskonna juhatajaks 1995, tootmisosakonna juhatajaks 1995–2001 (aastatel 2000–2001 oli ka ettevõtte juhatuse nõunik).

2001. aastal sai sama ettevõtte uueks nimeks Mayeri Industries AS ning Peeter Laurson töötas selles ettevõttes juhatuse liikmena aastani 2005 ja nõukogu liikmena 2005–2008. Alates 2005. aastast on ta ettevõtte Greendorp OÜ juhataja, AS-i Tallinna Lennujaam nõukogu liige ja auditi komitee esimees.

Poliitiline tegevus
Tartu Linnavolikogu liige alates 2002. aastast. Linnavolikogu revisjonikomisjoni esimees, rahanduskomisjoni ja linnamajanduskomisjoni liige alates 2006. aastast.

Erakonna Res Publica liige aastast 2002. Olnud erakonna volikogu, eestseisuse ja Suure Aukohtu liige kuni 2006. aastani. 2006. aastal erakondade liitumise tulemusena moodustunud erakonna Isamaa ja Res Publica Liidu liige.

Erakonna Tartu piirkonna juhatuse liige alates 2002. aastast. Aastatel 2006–2009 kaasesimees ja alates 2009. aastast Tartu piirkonna esimees.

Erakonna Isamaa ja Res Publica Liidu revisjonikomisjoni esimees ja volikogu aseesimees alates 2010. aastast.

Tartumaa Omavalitsusliitude volikogu liige.

Riigikogu juhatuse otsusega sai Peeter Laurson XII Riigikogu liikmeks alates 2011. aasta 6. aprillist regionaalminister Siim Valmar Kiisleri asendusliikmena.

Osalemine esinduskogudes, ühendustes ja töörühmades
Tartu Kivilinna Gümnaasiumi hoolekogu liige 2002–2005. 
Tartu Tamme Gümnaasiumi hoolekogu liige alates 2005. aastast.
Tartu Majaomanike Ühingu asutajaliige.
2006–2007 BYPAD-audiitori poolt läbi viidud Tartu Jalgrattapoliitika auditeerimisprotsessi töörühma liige.
Tartu Linna kultuurkapitali nõukogu liige.
Ida Urbeli tantsufestivali preemiakomisjoni liige.

Välislingid 
 Tutvustus Riigikogu lehel

XII Riigikogu liikmed
Eesti ettevõtjad
Tartu Ülikooli vilistlased
Sündinud 1971
1936. aasta Nõukogude Liidu põhiseadus

1936. aasta NSV Liidu konstitutsioon ka Stalini konstitutsioon, mis võeti vastu VII Erakorralisel NSV Liidu nõukogude kongressil, oli NSV Liidu toimimise ning kodanike põhiõiguste ja -kohustuste alusdokument alates 5. detsembrist 1936.

Vaata ka 

NSV Liidu Konstitutsioon

Konstitutsioon
Põhiseadused
1936
Rikošett (kabe)

Rikošett (ehk rikošettlöök) on rahvusvahelises kabes peamiselt klassikalistes seisudes esinev kombinatsiooniline idee. Idee on saanud oma nime selle järgi, et kabendite löömistrajektoorid meenutavad rikošetti.

Diagrammil 1 olev seis tekib mängulauale pärast avakäike 33-28 (18-23) 39-33 (12-18) 44-39 (17-21) 31-27 (20-25?). Ja nüüd järgneb rikošettlöök 27-22 (18x27) 34-30 (25x34) 40x18 (13x22) 28x26.

Kabe
Krista Kerge

Krista Kerge (sündinud 7. novembril 1952) on eesti keeleteadlane.

Ta lõpetas aastal 1971 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1979 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna filoloogi, eesti keele ja kirjanduse õpetaja kvalifikatsiooniga.

Peamised uurimisvaldkonnad: sõnamoodustus, teksti-, diskursuse ja žanrianalüüs, keele variatiivsus, rakenduslingvistika (emakeele ja teise keele õpetamine ja testimine, õigus- ja halduskeel, keelenormid ja kõnekäitumine).

Ta on Tallinna Ülikooli rakenduslingvistika professor, alates 2020. aastast emeriitprofessor .

Tunnustus 
2014 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
2019 – Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhind
2019 – Eesti Keeletoimetajate Liidu auliige

Viited

Välislingid

 Piret Kriivan. "Krista Kerge: keel vajab riiklikku toetust" kultuur.err.ee, 29. aprill 2019

Eesti keeleteadlased
Tallinna Ülikooli professorid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhinna laureaadid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1952
Kaia Kiik

Kaia Kiik (sündinud 21. juulil 1973 Kuressaares) on eesti kunstnik ja kuraator.

Haridus 
Lõpetas Tallinna Tarbekunsti Gümnaasiumi nahakunsti alal (1991). Magistrikraadi sai tööga "Tehisintelligents ja loomingulisus" Pariisis asuvast sotsiaalteaduste kôrgkoolist École des hautes études en sciences sociales, kus ta õppis aastatel 1997–2001). 

Ta on täiendanud end Saint Thierry kloostris Champagne'i maakonnas (1992) ja Sorbonne'i Ülikoolis Pariisis (2001–2003).

Töö ja looming
Ta elab ja töötab 1997. aastast Prantsusmaal ja Ameerika ühendriikides. 
Rajas Kaasaegse Kunsti Euroopa-Prantsuse Ühingu. 
Kaia Kiik on oma teostega põhiliselt esinenud mitmes Prantsusmaa ja Ameerika Ühendriikide galeriis ja osalenud kollektiivnäitustel üle kogu Euroopa. 2009. aastal esitas Vaal Galerii ülevaate tema loomingust. 

Kaia Kiige teosed on pälvinud nii kriitikute kui ka kultuuriajakirjanduse tähelepanu. Samuti on tema teosed jõudnud paljudesse kunstikataloogidesse. 

Lisaks kunstnikutööle oli Kaia Kiik pikaajaline galerii Rivoli 59 kunstiline juht ja kuraator, esitades Pariisis regulaarselt Eesti kunsti erinevaid tahke. 2011. aastal toimus tema kureerimisel Eesti festivali "Estonie tonique" raames suurim Eesti kunsti näitus Prantsusmaal "Liberté/Vabadus 2011", kus osales ligi kakskümmend Eesti kunstnikku.

Kaia Kiik uurib mateeria käitumist teatud aeg-ruumis. Tööde teostamiseks valib mineraalseid ja orgaanilisi materjale (mateeria looduslikest ja urbanistlikest keskkondadest nagu ehitusmaterjalid, toiduained, igapäevased esemed aga ka muld, kivimid ja taimed). Mõjutatuna epistemoloogia-õpinguist, kasutab eksperimentaalseid meetodeid mateeria manipuleerimisel, keskendudes juhusliku-määratuse vahekorrale mateeria transformatsioonis. 

Kaia Kiik: "Ma uurin aja jälgi".

Välislingid
 Kaia Kiik
 Kaia Kiik - Vaal Galerii
 Kaia Kiik - olemise arheoloog 
 Saaremaalt pärit kunstnik Kaia Kiik
 Kiik ühendab materjalidega mängides kunsti ja teaduse
 Kaia Kiik jõudis koju (Saarte Hääl, 11. aprill 2009)
 Andri Ksenofontov. Suurest paugust helge tulevikuni (Sirp, 17. aprill 2009)
 Tiia Linnard „Kaia Kiik – kunstnik, kes pintslit ei kasuta“ (Põhjarannik, 7. september 2010)
 Tiia Linnard „Eragalerii omanik endale palga maksmist lubada ei saa“ (Põhjarannik, 2. oktoober 2010)

 

Eesti kunstnikud
 Sündinud 1973
Tuigutuled

"Tuigutuled" on Maian Kärmase debüütalbum, mille 2003. aastal andis välja Hitivabrik. Album ilmus CD-l ja helikassetil.

Salvestatud Eesti Raadios 2003

Lugude nimekiri

Esitajad 
 Maian Kärmas – vokaal 
 Ain Agan – kitarr 
 Riho Sibul – kitarr, vokaal ("Saladus") 
 Arvo Haasma – vioola
 Mihkel Mälgand – kontrabass
 Harry Traksmann – I viiul
 Olga Voronova – II viiul
 Kaido Kelder – tšello

Edetabelid ja tunnustused 
Üritusel "Eesti Muusikaauhinnad 2004" anti albumile aasta folk-/etnoartisti auhind.

Viited

Arvustused 
 Uued plaadid. Postimees, 17. jaanuar 2004

Välislingid 
 
 Tuigutuled. Music Export Estonia

Eesti albumid
2003. aasta albumid
Risto Tammelo

Risto Tammelo (13. juuli 1945 – 27. november 2010) oli eesti füüsik.

Ta lõpetas 1964. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemia teaduskonna füüsikaosakonna cum laude.

Ta oli aastatel 1993–2010 Tartu Ülikooli füüsikainstituudi korraline professor.

Isiklikku
Tema lell oli õigusfilosoof Ilmar Tammelo.

Ta oli abielus Eda Tammeloga (neiupõlvenimega Eda Karp). Nende abielust sündisid Eva Tammelo (sündinud 1978, pärast abiellumist Eva Kiisler) ja Runo Tammelo (sündinud 1981).

Välislingid
UT ajakiri: "Risto Tammelo 65"

Eesti füüsikud
Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli professorid
Sündinud 1945
Surnud 2010
Psammon

Psammon on veekogu niiske kaldaliiva pinnal ja selle õhukest ülakihti asustavate mikroskoopiliste veeorganismide kogum.

Psammoni alla kuuluvaid veeorganisme võib leida veepiirist kuni paari meetri kaugusele kaldale ulatuval madalal liivasel ülakihil (kuni 4–5 cm). Kõige rohkem mikroorganisme leidub 0,1–1 cm sügavuses kaldaliivas. 

Kaldaliiva pinnal elavaid psammonisse kuuluvaid organisme nimetatakse mõnikord epipsammoniks, liiva sees elavaid aga endopsammoniks.

Tüüpilised psammonisse kuuluvad mikroorganismid on vetikad (eriti sini-, räni- ja rohevetikad), protistid, keriloomad ja väheharjas- ning ümarussid.

Vaata ka 
Epipsammon
Endopsammon
Mesopsammon
Psammofiilid
Arenikoolid

Viited

Kasutatud kirjandus 
Ökoloogialeksikon. (1992). Koost. Masing, V. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus

Hüdrobioloogia
Ökoloogia
Erwin von Dehn

Erwin Karl Reinhold von Dehn (23. aprill 1862 Tartu – 17. veebruar 1949 Jena) oli Eesti vaimulik.

Sai algõpet eraõpetaja käest, õppis Tartu Kollmanni eragümnaasiumis ja aastatel 1879–1881 Tartu Kubermangugümnaasiumis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1882–1888. Oli prooviaastal Halliste Püha Anna koguduses Ernst Magnus Schneideri juures. Ordineeriti 29. oktoobril 1889 õpetajaks.

Oli Halliste Püha Anna koguduse õpetaja aastatel 1889–1934. Oli aastal 1891 kaheks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele). Jäi aastal 1934 emerituuri, elas seejärel Pornusel ja Tallinnas.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale.

Isiklikku 
Tema isa August von Dehn oli maakohtunik, vanaisa Thomas Adolph von Dehn oli Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja, teine vanaisa Johann Wilhelm Schneider oli Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja. Tema äi Oskar Woldemar Speer oli Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja, naisevend Viktor Woldemar Speer oli Türi ja Tallinna Oleviste koguduse õpetaja. Tema poeg Herbert von Dehn (1894–1950) võttis osa Vabadussõjast Balti pataljoni koosseisus, sai haavata 6. aprillil 1919 Stepanovski küla juures pataljoni üldpealetungil üle Peipsi, poeg Friedrich Arthur Dehn (1902–1968) oli arst.

Viited

Välislingid 
 

Dehnid
Halliste Püha Anna koguduse vaimulikud
Eesti represseeritud isikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1862
Surnud 1949
Ringrada (album)

"Ringrada" on Röövel Ööbiku viies album. See anti välja 2009. aastal.

2010. aasta Eesti Muusikaauhindade galal sai see aasta albumi auhinna.

Uue albumi esitluskontserdid toimusid 2009. aasta 30. oktoobril Tartus klubis Plink Plonk ja 4. detsembril Tallinnas Von Krahli Teatris.

Lugu "Kids' Stuff Rokk" on Kanal 2-s näidatava seriaali "Ühikarotid" tunnusmeloodia.

Ajalugu 
Stuudio­plaat tuli müüki plaadifirma Universal Music Balticsi levitamisel korraga nii Baltimaades kui ka Skandinaavias. 

"Thulelohe" esmaettekanne toimus Eesti Vabariigi 91. aastapäeva pidulikul kontserdil 24. veebruaril 2009 Jõhvi kontserdimajas. Sama aasta märtsis ilmus lugu singlina sarjas "Eesti Ekspressi singel 16".

Suvel 2009 said kõik Raadio 2 "Indisaate" kuulajad hääletasid, kas uuele plaadile tuleb loo "Let's Do Your Hair " dubstep- või rokiversioon. Napilt võitis kitarrilisem versioon

Topeltsingel "Päike Maa (erostratos)/ Kids Stuff Rokk" võeti meedias hästi vastu. Eelmiselt albumilt ("Supersymmetry", 2005) pärit "Kids' Stuff Rokk" on siin rohkem elektrooniline ning kaasa teeb ka külalislauljana Lotte Jürjendal. Laulu video valmis Veiko Õunpuu ja Jan-Erik Nõgisto poolt. "Kids Stuff Rokk" oli esikohal nii MTV Baltic Zen MTV Balti Top 20 kui ka MTV Eesti hittide edetabelis "World Chart Express".

Laul "Sol Dat d'Or" kandis algselt pealkirja "Soldat d'Or" ("Kuldsõdur"). Kui 2009. aasta alguses toimus pronksiöödest inspireeritud kunstnik Kristina Normani performance kuldsõduriga, otsustas Röövel Ööbik veidi teksti muuta. Soovides igati korrektseks jääda, lõigati esimene sõna pooleks ja väikeste grammatiliste apsudega muutus pealkirja tõlkeline tähendus "Üleküllatud päikeseks".

Lood 
 "Chase and Catch" 2:57
 "Young Godz Have Fun" 2:35
 "Let's Do Your Hair" 5:02
 "Päike Maa (erostratos)" 4:35
 "Estrangers" 3:02
 "Kids' Stuff Rokk" 3:47 
 "(jesus squeeze some) Smile" 2:36
 "Thulelohe" 3:43
 "Sol Dat d'Or" 3:31
 "From Nowhere to Infinity" 3:50 
 "Don't Stop Don't Start" 4:18

Esitajad 
 Tõnu Pedaru – laul
 Allan Hmelnitski – kitarr, efektid
 Raul Saaremets – trummid, efektid
 Sten Sheripov – bass
 Anna Põldvee – taustalaul ("Päike Maa (erostratos)")
 Lotte Jürjendal – taustalaul ("Kids' Stuff Rock")
 Margus Männa – saksofon ("Päike Maa (erostratos)") 
 Tambet Levkoi orkester ("Sol Dat d'Or")

Edetabelid ja tunnustused 
 Nädalalehe Eesti Ekspressi 2009. aasta Top 20
 Päevalehe Postimehe 2009. aasta eesti plaatide Top 20 edetabelis oli album esi-, üldarvestuses aga teisel kohal
 Laseringi 2009. aasta plaatide läbimüügi Top 50 edetabelis oli plaat 15. kohal

Viited

Arvustused 
 Röövel Ööbik "Ringrada". Umblu Records
 Röövel Ööbiku kauaoodatud album "Ringrada" sai valmis. Publik, 5. november 2009
 Röövel Ööbik-Ringrada. Blogi Siia pastakas ei kirjuta, 7. november 2009
 Janar Ala. Nädala plaat. Röövel Ööbiku meistriklass. Muusika, Elu24, 14. november 2009
 Esme Kassak. Röövel Ööbiku tantsuline "Ringrada". Marie Claire, 28. detsember 2009

Välislingid 

Eesti albumid
2009. aasta albumid
Mati Lukk

Mati Lukk (sündinud 9. aprillil 1961) on eesti kontrabassimängija. 

Ta on ERSO kontrabassirühma kontsertmeister.

Tunnustus 

 2002 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (edukas kontserttegevus 2002. aastal)

Välislingid
Delta külaline. Mati Lukk. Klassikaraadio, 28. märts 2011 (pikkus 27 minutit)

Eesti muusikud
Kontrabassimängijad
Sündinud 1961
Yonne'i departemang

Yonne [jon] on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Bourgogne-Franche-Comté piirkonnas. See on nime saanud Yonne'i jõe järgi.

2015. aastani kuulus departemang Burgundia piirkonda.

Departemang jaguneb halduslikult:

Viited 

Prantsusmaa departemangud
Mas‘ūd ‘Alī Moḩammadī

Mas‘ūd ‘Alī Moḩammadī (pärsia keeles 
مسعود علی‌محمدی) (umbes 1960 – 12. jaanuar 2010 Teheran) oli Iraani füüsik. 

Ta tegeles kvantväljateooria ja elementaarosakeste füüsikaga ning oli Teherani Ülikooli elementaarosakeste füüsika professor. 

Ta mõrvati oma maja ees, kui ta oli teel ülikooli.

Iraani inimesed
Füüsikud
Surnud 2010