joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Väikeaju hüpoplaasia (loomadel)

Väikeaju hüpoplaasia on neuroloogiline konditisioon, mille puhul väikeaju on normaalsest väiksem või ei ole täielikult välja arenenud. Kasside puhul nimetatakse haigust inglise keeles ka “võdiseva kassi sündroomiks” ("Wobbly Cat Syndrome”).

Artikkel sisaldab mõnevõrra üldist informatsiooni, kuid keskendub kassidele.

Põhjused

Kõige levinum väikeaju hüpoplaasia põhjus on loomade parvoviirused.  Emakasiseselt võib viirus kanduda emalt lootele ja siis tõkestada väikeaju arengut, takistades rakkude jagunemist. Nii võib juhtuda, kui emakass on viirusega nakatunud või ka tiinuse ajal vaktsineeritud.. Ka siis, kui kassipojad nakatuvad poegimise järgselt, võib viirus mõjutada väikeaju arengut.

Teiste põhjuste seas arvatakse olevat:

Hüpoksia
Vaegtoitumine
Mükoosid
Toksoplasmoos
Ajukahjustus
Viirusinfektsioonid

Sümptomid

Enamik sümptomitest ilmnevad, kui kassipoeg õpib kõndima, aga juba vastsündinud kassipoegadel võib olla raskusi emalt piima kättesaamisega. 

Väikeaju hüpoplaasia puhul võivad esineda kõik või osad järgmistest sümptomitest:

Vähenenud lihastoonus
Õõtsuv kõnnak
Jalad laiali käimine
Suutmatus liikumist koordineerida
Suutmatus kiiresti vahelduvaid liigutusi teha
Tõsisemate juhtumite puhul suutmatus kõndida
Keskendumisel pea värisemine

Diagnoos

Lõplik diagnoos on võimalik panna ainult magnetresonantstomograafia abil. Lisaks tuleb arvesse võtta kliinilisi tunnuseid, mis ei tohiks olla ajas süvenenud, kuna tegemist ei ole progresseeruva haigusega. Kuna MRT näol on tegemist kalli protseduuriga, mis ei ole enamikus kliinikutest kättesaadav, lepivad omanikud tihti kliinilistel tunnustel põhineva tõetäolise diagnoosiga. 

Kui spetsialistid välja arvata, siis ei pruugi loomaarstid haigust tunda ja vale diagnoosi panek ei ole ennekuulmatu.

Ravi

Väikeaju hüpoplaasial ravi puudub. Väga tõsiste juhtumite puhul soovitatakse eutanaasiat.

Prognoos

Väikeaju hüpoplaasia ei süvene ega parane, kuid loomad õpivad aja pikku selle konditsiooniga toime tulema. Koordinatsioon ja võime tasakaalu hoida paraneb, mõni loom õpib parema tasakaalu saavutamiseks käima jalad harkis.

Väikeaju hüpoplaasiaga loomade oodatav eluiga on tavaline ja nad elavad normaalset elu. Haigusega võivad kaasneda vigastused ja vähesest liikumisest põhjustatud terviseprobleemid.

Viited

Loomade haigused
Kutsikasolge

Kutsikasolge (Toxascaris leonine) on levinud parasiit peamiselt koertel, kassidel ja rebastel. Kutsikasolge on päristuumne ümaruss, mis elab peremeesorganismi sees. Vaheperemeesloomadeks on närilised nagu rotid ja hiired. Nakatumine leiab aset kui loom sööb nakatunud närilist. Kutsikasolge esineb kassidel tihemini kui koertel.

Argentinas Catamarca provintsis kaevati välja koproliit, mis sisaldas kutsikasolget, mis hinnati 17 002 – 16 573 aasta vanuseks. See viitab faktile, et kutsikasolge eksisteerib Lõuna-Ameerikas hilisest kiviajast.

Elutsükkel
Kutsikasolge muneb oma munad peremeesorganismi peensooles, munadest kooruvad vastsed, mis läbivad peensoole limaskesta voodri. Pärast kasvamist ja kesta vahetamist pöörduvad need tagasi soolevalendikku ja saavad täiskasvanuks. Täiskasvanud emane ümaruss muneb oma munad, mis kanduvad edasi peremeeslooma väljaheites. Munad muutuvad patogeenseks 3–6 päeva jooksul. 

Kutsikasolkme muna on pigem ovaalne kui ümar. Kutsikasolkme peiteperiood on 2–3 kuud. Täiskasvanud ümarussid on 7–10 cm pikad ja neid on näha looma väljaheites ja okses.

Kutsikasolge erineb koerasolkmest selle poolest, et see ei liigu kopsudesse, vaid arengutsükkel toimub soolestikus.

Sümptomid
Ümaruss imab peremeeslooma toitaineid sisse, mis võib häirida looma ainevahetust ja kahjustada soolte limaskesti. Loomadel ei pruugi olla haigussümptomeid. Raskematel juhtudel võib esineda kõhulahtisust, oksendamist, isupuudust, kõhnumist, karva tuhmumist.

Ennetamine ja ravi
Soovitatav on teha kõikidele kutsikatele ja kassipoegadele 6-nädalaselt ussikuur ning korrata seda 2–4 nädala pärast. Kutsikasolkmega nakatunud looma ravitakse samamoodi nagu koerasolkme infektsiooni. Seetõttu ei ole vaja väljaheites usside nägemisel nende täpset liiki. Ümarussidega nakatumist ravitakse ussirohuga.

Viited

Kirjandus
 Maizels RM, Yazdanbakhsh M (2003). "Immune regulation by helminth parasites: cellular and molecular mechanisms.
 Petrigh, R. S.; Martínez, J. G.; Mondini, M.; Fugassa, M. H. (2019). "Ancient parasitic DNA reveals Toxascaris leonina presence in Final Pleistocene of South America". Parasitology. "https://www.cambridge.org/core/journals/parasitology/article/ancient-parasitic-dna-reveals-toxascaris-leonina-presence-in-final-pleistocene-of-south-america/9E406417164E40114F819AA78D60C667".
 Roundworms in Dogs and Puppies; Veterinary Partners.

Välislingid
 The Merck Veterinary Manual

Koer
Veterinaaria
Kristjan Haljak

Kristjan Haljak (sündinud 3. oktoobril 1990) on eesti luuletaja ja tõlkija.

Elukäik 
Ta lõpetas 2009. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi ja õppis aastatel 2009–2015 Tallinna Ülikoolis romaani keeli. 2013–2014 viibis ta Erasmuse programmi kaudu Prantsusmaal Aix-Marseille Ülikoolis, õppides tänapäeva kirjandust.

Aastal 2015 kaitses Haljak Tallinna Ülikoolis magistritöö „L’itération et les errements surréalistes: la porte à la clairière d’Andres Ehin“ („Iteratsioon ja sürrealistlikud uitlemised: Andres Ehini uks lagendikul“, juhendaja Ülar Ploom).

Ta on õpetanud prantsuse keelt ja kirjandust 2011–2012 Tallinna 32. Keskkoolis, 2012–2016 Tallinna Prantsuse Lütseumis ja 2017–2019 Tallinna Inglise Kolledžis.

Alates 2017. aastast on Haljak Eesti Kirjanike Liidu liige.

Looming
Kristjan Haljaku esimene luulekogu "Palavik" ilmus Värske Rõhu raamatusarjas. Seda seostati kohe sürrealismiga, kuid leiti ka, et raamat võbelevat kahe pooluse vahel, milleks on "ühelt poolt soov jutustada (mõnd sündmust, situatsiooni) ja teisalt mängida kõla ja vabade assotsiatsioonidega". Autor ise on möönnud, et ta pole "suutnud vastu panna kiusatusele seda nn automatismi ka ise katsetada" ning et ta on "kirja pannud ja muutmata kujul avaldanud tekste, mis on tehtud/tulnud seisundis, kus mõistuse kontroll pole päris tavapärane". 

2017 ilmusid "Conceptio Immaculata" ja "Uus inimene", mille puhul samuti viidati avangardsele kirjandusele ja 19. sajandi lõpu dekadentsile. Arvati ka, et Haljakul on teadlik programm ning ta jätkab sealt, kus tema vaimsed eelkäijad pooleli jäid. 

2018 ilmunud "Verlaine'i revolver" algab Charles Baudelaire'i unenäo kirjeldusega, mida Haljak on muutnud, tekitades müstifikatsiooni. Raamatus on rohkesti riimimata sonette, mille puhul on leitud, et Haljak "demonstreerib soneti ja luule võimalusi nii, nagu seda eesti kirjanduses enne ei ole tehtud".

Luulekogud
 "Palavik" (Värske Rõhk, 2014)
 "Conceptio immaculata" (Vihmakass ja Kakerdaja, 2017)
 "Uus inimene" (Tuum, 2017)
 "Verlaine'i revolver" (Tuum, 2018)
"Illuminatsioonid" (Tuum, 2020)
"Warszawa Centralna" (Kaksikhammas, 2021)

Tõlked
 Charles Baudelaire, "Mu alasti kistud süda. Päevikumärkmed" (Loomingu Raamatukogu, 2014, nr 30)
 Charles Baudelaire, "Kunstlikud paradiisid. Võrdlus veinist ja hašišist" (Loomingu Raamatukogu, 2017, nr 15–17)
 Charles Bukowski, "Ikkagi on tore olla Bukowski" (Kaksikhammas, 2017) – üks tõlkijatest
 Jean-Christophe Grangé, "Reisija" (Koolibri, 2018)
 André Breton, "Sürrealismi manifestid" (Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2019)

Tunnustus 
2016 Värske Rõhu aastaauhind
2018 Tallinna Ülikooli kirjandusauhind (Charles Baudelaire'i teose "Kunstlikud paradiisid" tõlge prantsuse keelest)
2018 Siuru fondi stipendium
2020 stipendium "Ela ja sära"
2022 Loomingu aastaauhind

Viited

Välislingid
Alvar Loog. ""Kasulik inimene olla on mulle alati paistnud kaunikesti jõle". Postimees, 20. oktoober 2017
Siim Lill. "Poète maudit? Neetud poeet?".  Sirp, 18. jaanuar 2019

Eesti kirjanikud
Eesti luuletajad
Eesti tõlkijad
Tallinna Prantsuse Lütseumi vilistlased
Sündinud 1990
3. diviisi tagavarapataljon

3. diviisi tagavarapataljon oli Eesti Rahvaväe väeüksus aastatel 1919–1920.

3. diviisi tagavarapataljoni formeerimist alustati 4. aprillil 1919 Pärnus. selleks eraldati 2. diviisi tagavarapataljonist 7. rood ja paigutati Pärnu, ohvitserid määrati Tallinna Vahipataljonist. 

Pataljon tegutses kuni 11. maini 1920.

Juhid ja koosseis
Pataljoni staap koosnes 
rivi- ja majandusjaoskonnast.
Tagavarapataljoni koosseisus olid ette nähtud
roodud (à 225 sõdurit) vastavalt olemasolevate sõdurite arvule
õppekomando, 
komandandikomando, 
pommipilduritekomando, 
kuulipilduriterood, 
töörood, ambulants ja orkester.

Viited

 
Eesti endised väeüksused
Irene Käosaar

Irene Käosaar (neiuna Irene Elango; sündinud 2. märtsil 1970 Tartus) on eesti haridustegelane, lõimumise ja keelekümbluse edendaja.

Haridus 
Irene Käosaar lõpetas 1988 Tartu 5. Keskkooli bioloogia eriklassi. 1989–1996 õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ning lõpetas eesti keele (võõrkeelena) magistrina. 1996–1997 läbis samas õpetajakoolituse kutseaasta. Kooliõpingute ajal käis ta ka Tartu korvpallikoolis.

Töökäik 
1. septembrist 2017 Integratsiooni Sihtasutuse juhataja

2009–2017 Haridus- ja Teadusministeeriumi üldharidusosakonna juhataja

2007–2009 Haridus- ja Teadusministeeriumi rahvusvähemuste hariduse osakonna juhataja

1999–2007 Integratsiooni Sihtasutus, keelekümbluskeskuse juhataja

1992–1999 Tartu Puškini Gümnaasiumi eesti keele õpetaja

1988–1989 Tartu 40. lastepäevakodu, kasvataja abi

Ühiskondlik tegevus 
2008–2014 Valdkondliku arengukava Eesti Lõimumiskava 2008 – 2013 juhtkomitee liige

2011–2013 Integratsiooni ja Migratsiooni SA Meie Inimesed nõukogu liige

2012–2016 Sihtasutus Innove nõukogu liige

2013–2017 Programmi Tiiger Koolis nõukogu liige

2013–2019 Eesti NATO Ühingu nõukogu liige

2013– Valdkondliku arengukava Eesti Lõimumiskava 2013–2020 juhtrühma liige

2015– Programmi „Eesti ühiskonna väärtusarendus 2015–2020“ nõukogu liige

2018– Eesti Haridus- ja teadusstrateegia 2035 visiooniloome ekspertrühma ja haridus-strateegia 2021–2035 töörühma: „Ühtne individuaalseid valikuid toetav haridussüsteem“ liige

2018– Eesti Lõimimiskava 2030 koostamise töörühma liige

2019– Õiguskantsleri Inimõiguste nõukoja liige

2019– Eesti Lastekaitse Liidu vanematekogu liige

2008– Pärandkoosluste Kaitse Ühingu liige

2014– Liivi Sõprade Seltsi liige

Tunnustused 
2004 Presidendi hariduspreemia eduka keelekümblusprogrammi juhtimise ja uue keeleõppe metoodika juurutamise eest Eestis.

2013 Valgetähe IV klassi teenetemärk

2014 Eesti Sisekaitseakadeemia kuldrist sisejulgeolekusse panustamise eest läbi hariduse edendamise Ida-Virumaal

Isiklikku 
Tema vanaisa oli pedagoogikateadlane Aleksander Elango, isa oli füüsik Mart Elango (1936–1996), õde on keeleteadlane Renate Pajusalu. Pojad on Jüri Käosaar ja Andres Käosaar.

Viited 

Eesti haridustegelased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1970
Turvalise keskkonna säilitamine

Turvalise keskkonna säilitamine on elamistoiming, mille eesmärk on säilitada väliskeskkonda võimalikult turvalisena nii olevikus kui ka tulevikus. Lisaks loodusjõududele on tervistkahjustavad ka inimtekkelised ohuallikad, näiteks radiatsioon, keemilised jäätmed ja õhusaaste. Turvalise keskkonna säilitamise elamistoimingut mõjutavad mitmed tegurid.

Bioloogilised tegurid
Turvalise keskkonna säilitamiseks on tähtis kõikide meeleelundite korrektne talitlus. Ohule reageerimiseks on inimesel refleksid (nt silma sulgemine ohu korral), organismi kaitsmiseks on kehal ka seesmised füüsilised barjäärid (roided kaitsevad kopse ja südant). Samuti on kaitsemehhanism põletikuline protsess, mis on eluskudede reaktsioon väliskeskkonna mõjuritele (vigastused, ärritused, nakkused jm). Veel üks kaitsemehhanism on immuunsus, see on teine reageerimisviis nakkusele. Vahel reageerib organism traumadele šokiga. Kõik nimetatud kaitsemehhanismid püüavad organismi kaitsta ja takistada kahjustuste suurenemist.

Psühholoogilised tegurid
Intellektikahjustusega inimesed ei ole alati võimelised reageerima ähvardavale ohule. Ka hoiakud, isiksus ja temperament mõjutavad inimese käitumist ja seeläbi turvalisust. Stress ja emotsionaalne kuritarvitamine suurendavad inimese riskikäitumist, mis ohustab nii isiklikku kui ka ühiskondlikku turvatunnet.

Sotsiokultuurilised tegurid
Ühiskondlikud erinevused avalduvad kõige paremini arengumaade ja arenenud maade võrdlemisel, riigiti on sotsiaalteenuste osutamine erineval tasemel, millest sõltub inimeste heaolu. Lisaks kujutab inimese tervisele ohtu sotsiaalne korratus, näiteks kuritegevus ja terrorism.

Keskkonnategurid
Keskkonnateguritel on antud elamistoimingule laiaulatuslik mõju. Saastumise vältimine on pigem ühiskondlik ülesanne, mille olulisteks sammudeks seejuures on õhu-, joogivee- ja mürareostuse ennetamine ning vältimine. Efektiivseks õnnetusjuhtumite vältimiseks on oluline kõrgel tasemel tervisekasvatus, mis nõuab mitmetasandilisi pingutusi: rakendada tuleb uusi turvameetmeid ja tõhustada seadusi. Nakkuste vältimiseks on oluline vastupanuvõimet suurendada (puhata, treenida, toituda tervislikult), hävitada nakkusallikaid(antibiootikumid, päikesevalgus, soojus, külmumine) ning vaktsineerida. Rasketel juhtudel tuleb haige vahel ka isoleerida. "Tuleõnnetuste vältimiseks" tuleb tuleohutusalaseid teadmisi levitada ja inimeste teadlikkust tõsta.

Poliitilis-majanduslikud tegurid
Turvalise keskkonna säilitamine sõltub nii riiklikest, rahvusvahelistest kui ka individuaalsetest meetmetest. Nende hulka kuuluvad näiteks teadlikkus kohalikest keskkonnaohtudest, isiklikud kulutused turvalisusele kodus, seadusandlus ja riiklikud finantsid.

Allikad

 Roper, N., Logan, W. W., Tierney, A. J. Õenduse alused. Tartu: AS Elmatar. 1999.

Elamistoimingud
Džemma Skulme

Džemma Lija Skulme (20. september 1925 – 9. november 2019 ) oli Läti maalikunstnik ja poliitik, Läti kultuurielu üks olulisemaid loojaid Nõukogude ajal. 

Džemma Skulme sündis Riias maalikunstniku Otto Skulme (1889–1967) ja skulptor Marta Skulme (1890–1962) peres. Ta õppis maalimist Riias Läti Kunstiakadeemia maaliosakonnas (lõpetas 1949) ja Leningradis Ilja Repini nimelises kunsti, skulptuuri ja arhitektuuri instituudis (Институт живописи, скульптуры и архитектуры им. И. Е. Репина АХ СССР (ИнЖСА), lõpetas 1955). Töötas Daile ja Riiklikus Nukuteatris dekoraatori abina. 

Minevikku ja olevikku allegooriliselt kujutava Skulme teosed räägivad läti rahva saatusest, päritolust ja järelkasvust. Kunstniku teoseid iseloomustab monumentaalsus ja ambitsioonikus nii vormi kui ka sisu osas. Ta töötas monumentaalmaali, raamatu- ja plakatikunsti alal, tema teosed põhinevad enamasti õli-, akrüül- ja akvarellitehnikal. 

Ta esines isikunäitustega Venemaal, Austrias, Saksamaal, Kanadas ja USA-s. 

1956. aastast oli Skulme Läti Kunstnike Liidu liige ja 1982–1992 liidu president. 
Džemma Skulme oli Läti NSV Ülemnõukogu liige. 
1993. aastast oli ta Läti innovatsioonifondi president. 1988. aastal oli ta üks Läti Rahvarinde asutajaid ja 1989. aastal valiti ta Rahvarinde esindajaks NSV Liidu rahvasaadikute kongressil. 
Pärast Läti iseseisvuse taastamist ta poliitikas enam kaasa ei löönud, kuid 1998. aastal kirjutas ühena paljudest siiski Andris Škele koostatud Läti Rahvapartei asutamise manifestile alla.

Tunnustus

 1976 – Läti NSV rahvakunstnik
 1984 – NSV Liidu riiklik preemia
 1992 – Läti Teaduste Akadeemia auliige
 1995 – Kolme Tähe Orden
 1998 – Läti Kunstiakadeemia audoktor (dr. honoris causa)
 2019 – Vilhelms Purvitise nimeline elutööpreemia

Viited 

Läti kunstnikud
Sündinud 1925
Surnud 2019
Kolme Tähe ordeni kavalerid
Nõlg

Nõlg on hobuslaste ülemiste hingamisteede ja pea lümfisõlmede bakteriaalne nakkushaigus, mida iseloomustab pea ja kurgu limaskestade põletik ning lümfisõlmede suurenemine. Nõlega kaasneb tihti mädane voolus ninast. Haiguse tekitajaks on bakter Streptococcus equi.

Nõlg on väga nakkav haigus. Eriti levinud on see võõrutatud varssade ja noorte hobuste seas, aga nakatuda võivad igas vanuses hobused.
Umbes 75%-l hobustest kujuneb pärast haiguse läbipõdemist püsiv immuunsus.

Haigustunnused
Haiguse peiteaeg on 3–14 päeva. Haigustunnusteks on kehv enesetunne, kehatemperatuuri kiire tõus üle 39 °C ja kollakas nõrevool ninast. Hiljem on märgata ka pea lümfisõlmede suurenemist. Lümfisõlmede turse lõpeb mädase põletikuga. Samas ei pruugi igal haigestunud hobusel kõiki mainitud tunnuseid avalduda.

Nakatumine
Tallis puhkenud nõlg levib väga kiiresti. Üheks nõlge nakatumise viisiks on otsene kontakt haigust kandva hobusega. Haiguse edasikandumine on võimalik ka kaudse kontaktiga, mille korral saadakse nakkus saastunud talli või kopli keskkonnast, aga ka inimese ja sööda kaudu.
Ka pealtnäha terve hobune võib olla nakkusallikaks. Haiguskandjat on võimalik kindlaks teha näiteks PCR (ing k polymerase chain reaction) testiga.
Optimaalsetes tingimustes püsib Streptococcus equi bakter elus 6–8 nädalat.
Nõlge põdev hobune muutub nakatumisvõimeliseks 1–2 päeva pärast palaviku teket. Haigestunud hobune levitab haigustekitajat 2–3 nädalat, samas võib tervenenud hobune olla potentsiaalne haigusekandja üle 6 nädala pärast kliiniliste haigustunnuste kadumist.

Ennetamine
Nakkushaiguste ennetamiseks tuleks vältida kontakti võõraste loomadega. Uusi hobuseid on soovitatav hoida 2–3 nädalat karantiinis. Sealjuures on oluline kasutada eraldi söödanõusid ja varustust.
Nõlge on võimalik edukalt ennetada iga päev hobuseid jälgides ja kehatemperatuuri mõõtes. Haigustunnustega loomad tuleb otsekohe eraldada tervetest ning puhastada ja desinfitseerida nende söödanõud igapäevaselt. Saastunud koplid jätta kasutamata vähemalt neljaks nädalaks, siis hävinevad bakterid kuivamise ja ultraviolettkiirguse tõttu.
Nõle vastu on olemas vaktsiin, kuid seni puudub Eestis võimalus hobuseid vaktsineerida.
Haiguskahtluse korral tuleb viivitamata teavitada loomaarsti.

Viited
2. diviisi tagavarapataljon

2. diviisi tagavarapataljon oli Eesti Rahvaväe väeüksus aastatel 1919–1920, Puiestee tänava kasarmutes.

2. diviisi tagavarapataljoni formeerimist alustati 29. detsembril 1918 Haapsalus, 15. veebruaril 1919 paigutati pataljon Haapsalust Tartusse ja allutati 2. diviisi ülemale.  

Pataljon tegutses kuni 20. maini 1920.

Juhid ja koosseis

Pataljoniülem 
 staabikapten Arnold Hinnom 
 alamkapten Villem Marder

Pataljoni staap koosnes 
rivi- ja majandusjaoskonnast.
Tagavarapataljoni koosseisus olid ette nähtud 
roodud (a` 225 sõdurit) vastavalt olemasolevate sõdurite arvule
õppekomando, 
komandandikomando, 
pommipilduritekomando, 
kuulipilduriterood, 
töörood, ambulants ja orkester.

1919. aasta suvel viidi Haapsalust üle Tartusse tsaariaegse Krasnojarski polgu kasarmusse Puiestee tänava ääres, mobiliseeritud mehed, kes sündinud aastatel 1882–1898 ning kes olid seni sõjamehe kohustustest kehaliste puudujääkide tõttu või perekondlikel põhjuste vabastatud. mobiliseeritute allumatuses ehk 2. diviisi tagavarapataljoni mässus süüdistatuna mõisteti 13. juulil 1919 sõjaväljakohtu poolt surma, 20 mahalaskmise ja kaks poomise läbi. 21 mehe hukkamispaik (üks pääses ratsahobusel põgenema ja avaldas hiljem oma memuaarid) oli Ülejõe kasarmuõu.

Viited

Välislingid
2. Diviisi Tagavarapataljon (1919 - 1920), The National Archives of Estonia

 
Eesti endised väeüksused
Lada Golf

LADA Golf (vene keeles Лада Гольф) on golfiautoperekond, mida on lastud välja vaid üksikutes eksemplarides. Lada Golf 1002 oli kahekohaline ning kaubaplatvormiga ja Lada Golf 1004 neljakohaline, mis loodi VAZ-i kontsernis Togliatti linnas Venemaal aastatel 1999-2001.

1999. aastal töötas autotehas AvtoVAZ Nababino külas (Moskva provintsis) asuva golfiklubi tellimusel golfiauto loomist ja kuni 2000. aastani loodi kahte tüüpi autosid: Lada Golf 1002 (kahekohaline, kaubaplatvormiga) ja Lada Golf 1004 (neljakohaline). Peaprojekteerijaks oli Vladimir Pleksanov, peaehitaja - Sergei Ivlev. Mõlemad autod oli esiveolised, mis kasutasid 25 KW (34 hobujõudu) PT-125 (vene keeles ПТ-125) elektrimootorit ja pliiakut võimsusega 120 Ah, mis võimaldas sõita kuni 40 km kaugusele.

VAZ-1002 
Golfiklubis katsetades Lada Golf 1002 täiskoormusega selgus, et niiske rohuga maastikul sõites ei suuda see järskudele nõlvadele sõita, seetõttu otsustati muuta selle auto käigukast eestpoolt tahapoole. Järgmise aasta jooksul loodi kolm sellist autot, mis saadeti eelnimetatud Moskva golfiklubisse

VAZ-1004 
VAZ-1004 oli Lada Golfi perekonna esimene modifikatsioon, mille töö algas 1999. aastal. See oli lahtiste esiratastega neljakohaline elektriauto. Veojõu elektrimootorit ja elektriajamit, esivedrustust ja roolimist kasutati mudelist VAZ-1111E. Autole olid paigaldatud pliiakud mahutavusega 120 Ah.

Maksimaalne kiirus oli kuni 24 km/h ja sõiduulatus kuni 40 km.

VAZ-1004T 
2001. aastal töötati välja läbipaistva katusega neljakohalise elektriauto Lada Golf modifikatsioon VAZ-1004T, mis on kohandatud sõitmiseks kuurordiala tänavatel, sanatooriumites, puhkealadel, parkides, spordi- ja näitusekomplekside territooriumitel. Esmakordselt näidati seda 2001. aastal viiendal Venemaa rahvusvahelisel Moskva autonäitusel. Kandevõime - 600 kg. Maksimaalne kiirus kuni 24 km/h. Laetavad akud töötasid nimipingel 48,8 V

Välislingid 
CarStyling - Lada Golf 1999

VAZ
Hanna Kosonen

Hanna Kosonen (sündinud 27. veebruaril 1976 Savonlinnas) on Soome poliitik ja endine  suusaorienteeruja, Soome Keskerakonna liige. Ta on aastast 2015 Eduskunna liige. 9. augustist 2019  oli ta Soome teadus- ja kultuuriminister Antti Rinne valitsuses ning seejärel 6. augustini 2020 Sanna Marini valitsuses.

Sportimine

Poliitika 
Ta osales 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kuid ei osutunud valituks. 2015. aasta Soome parlamendivalimistel sai ta 6600 häält ja ta valiti Eduskunna liikmeks. 2019. aasta Soome parlamendivalimistel sai ta 5583 häält ja ta jäi Eduskunna liikmeks edasi.

9. augustist 2019 oli ta Soome teadus- ja kultuuriminister Antti Rinne valitsuses.

Isiklikku 
Ta oli aastatel 2011–2017 abielus, tema abikaasa on diplomeeritud insener. Neil sündis kaks tütart. 2017. aastal nad lahutasid.

Välislingid 
Hanna Kosonen Eduskunna kodulehel
Hanna Kosoneni koduleht

Soome poliitikud
Orienteerujad
Sündinud 1976
Rain Seepõld

Rain Seepõld (sündinud 1. augustil 1989) on eesti ultrajooksja ja rogainija.

2008. aastal lõpetas ta Tallinna 32. Keskkooli. Hiljem on lõpetanud Tallinna Ehituskooli.

2019 rogaini MMil Hispaanias Püreneede mäestikus võitis ta kulla koos Timmo Tammemäega.

Ta oli Guinnessi rekordina kinnitatud 2018 suvel Eesti Vabariik 100 sündmuste raames korraldatud 100 x 10 km teatejooksu võistkonna liige.

Isiklikku
Ta on Hindrek Meri tütrepoeg.

Viited

Eesti pikamaajooksjad
Eesti orienteerujad
Sündinud 1989
Meistriliiga 2020

Meistriliiga 2020 (ametlikult sponsornimega Premium liiga 2020) oli Eesti jalgpalli kõrgeima liiga 30. hooaeg selle taasasutamisest 1992. aastal. Hooaeg algas 6. märtsil 2020 ning pidi lõppema 7. novembril 2020. Tiitlikaitsja oli Tallinna FC Flora.

Hooaeg peatati pärast esimest vooru koroonapandeemia tõttu. Mänge jätkati 19. mail.

Meeskonnad
Liigast võttis osa kümme võistkonda. Üheksa meeskonda 2019. aasta hooajast ja 2019. aasta Esiliiga võitja Legion. Legion tegi oma kõrgliiga debüüdi tõustes järjest kolme aastaga neljandalt liigatasemelt.  Maardu Linnameeskond langes pärast 2019. aasta hooaega, lõpetades liigas viimasel kohal. Kuressaare säilitas oma koha Meistriliigas võites üleminekumängudel Esiliiga teise koha meeskonda Vaprust.

Staadionid ja asukohad

Personal ja võistlusvormid

Treenerivahetused

Liigatabel

|-
|colspan="11"| Allikas: Eesti Jalgpalli Liit
|}

Meistriliiga üleminekumängud
Premium liiga 9. koht mängib üleminekumänge karikasüsteemis kodus-väljas printsiibil Esiliiga 2. kohaga.

Hooaja statistika

Individuaalne

|-
|

Suurimad väravakütid

Suurimad söötjad

|-
|

Vaata ka
Esiliiga 2020
Esiliiga B 2020
II liiga 2020
III liiga 2020
IV liiga 2020

Viited

Välislingid
Ametlik koduleht

Meistriliiga hooajad
2020. aasta Eesti spordis
Bad Ischl

Bad Ischl (baieri keeles Bod Ischl) on väike kuurortlinn, mis asub Ülem-Austrias Trauni jõe ääres. Linn on Salzkammerguti regiooni keskus.

Linnas asub Kaiservilla, mis oli Austria-Ungari keisri Franz Joseph I ja keisrinna Elisabethi suveresidents.

2024. aastal on Bad Ischl, Grazi (2003) ja Linzi (2009) järel, üks kolmest Euroopa kultuuripealinnast.

Vaata ka
Euroopa kultuuripealinn Bad Ischl

Viited

Välislingid

Austria linnad
Ülem-Austria liidumaa vallad
Ujumise Euroopa rekordid

Euroopa ujumise rekordid on kiireim aeg, mille on saavutanud ujuja, kes esindab Euroopa ujumise juhtorgani Euroopa ujumisliidu (LEN) liikmesliitu.

Rekordid saab püstitada pika raja (50 meetrit) või lühiraja (25 meetrit) basseinides, kusjuures rekordid registreeritakse järgmistel distantsidel nii meeste kui ka naiste osas.

Vabaujumine: 50 m, 100 m, 200 m, 400 m, 800 m, 1500 m
Seliliujumine: 50 m, 100 m, 200 m
Rinnuliujumine: 50 m, 100 m, 200 m
Liblikujumine: 50 m, 100 m, 200 m
Kompleksujumine: 100 m (ainult lühirajal), 200 m, 400 m
Teateujumine: 4 × 50 m vabaujumine (ainult lühirajal), 4 × 100 m vabaujumine, 4 × 200 m vabaujumine, 4 × 50 m kompleksujumine (ainult lühirajal), 4 × 100 m kompleksujumine

Ratifitseerimisprotsess hõlmab riikliku föderatsiooni poolt LEN-le avalduse esitamine, milles on kirjas ujuja nimi (nimed), kellaaeg, ujumise kuupäev ja asukoht, ametnike nimed ja kantud ujumistrikoomudel. Pärast ratifitseerimist ilmuvad kirjed ametlikule dokumentide loetelule. Räsivärviga tähistatud dokumendid ootavad praegu LEN-i ratifitseerimist või on saadud pärast ametlike nimekirjade viimast versiooni.

Suur bassein (50 m)

Mehed

Naised

Segavõistkonnad

Väike bassein (25 m)

Mehed

Naised

Segavõistkonnad

Välislingid
LEN-i kodulehekülg
LEN-i ametlik tulemuste andmebaas

Ujumine
Otto Štein

Otto Štein (24. märts 1900 Tallinn – 7. veebruar 1989) oli eesti marksislik filosoof.

Haridus
Ta lõpetas Lääne Vähemusrahvuste Kommunistliku Ülikooli Leningradis 1926, N.  Krupskaja nim Kommunistliku Kasvatuse Akadeemia täienduskursused dialektilise ja ajaloolise materialismi alal 1932; NLKP KK Ühiskonnateaduste Akadeemia aspirant 1951–52.

Täiendusõpe
Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi välismaa ideoloogiliste voolude uurimisgrupi täienduskursused 1982.

Teaduskraad ja -kutse
Filosoofiakandidaat 1952 (ÜK(b)P KK juures asuv Ühiskonnateaduste Akadeemia); professor 1955.

Teenistuskäik
Töötas Tallinna sadamas 1914–18; oli Punaarmee Eesti kütipolgus 1918–19, Punaarmee 8. ratsadiviisis ja II maailmasõja ajal Eesti Laskurkorpuse major, diviisi komissar ja staabiülema asetäitja 1920–23. Šahtinsko-Donetski ringkonna parteikooli ÜK(b)P ajaloo õpetaja 1926–29; N. K. Krupskaja nim Kommunistliku Kasvatuse Akadeemia Filosoofia Instituudi teadur 1932/33; Vinnitsa oblasti masinatraktorijaama poliitosakonna juhataja ja partei rajoonikomitee sekretär 1933–37; Vinnitsa Meditsiiniinstituudi marksismi-leninismi kateedri juhataja 1937–40, dotsent 1939; EK(b)P KK osakonnajuhataja Tallinnas ja Tšeljabinskis 1940–42; EKP KK Vabariikliku Parteikooli õppejõud 1947–50 ja 1951–57, professor 1954; TRÜ dialektilise ja ajaloolise materialismi kateedri professor ja juhataja 1957–60.

TTÜs 1960–1986: filosoofia kateedri professor 1960–71, kateedrijuhataja 1961–66, 1968/69 sügissemestril, konsultantprofessor 1971–86.

Teadustöö põhisuunad
Rahvusküsimus, kodanlik filosoofia ja sotsioloogia.

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
Tallinna Teadlaste Maja liige. 

Ta oli kommunistliku partei liige aastast 1920.

Tunnustus
Tööpunalipu orden 1950, 1961 
Rahvaste Sõpruse orden 1980
Suure Isamaasõja orden 
Punatähe orden 
arvukalt NSV Liidu medaleid 
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukiri

Kirjandus 
ENE 1975, 7; Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tln, 1986, lk 147, 183, 361–362. Tartu Riikliku Ülikooli õppe–teaduskoosseisu biobibliograafianimestik 1944–1980. Tln, 1987, lk 457; Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee organisatsiooniline struktuur 1940–1991. Tln, 2000, lk 605.

Teoseid 
Štein, Otto; Loit, Tõnis; Stolovitš, Leonid; Makarov, Mihhail 1960. Loenguid dialektilisest materialismist. Tartu: Tartu Riiklik Ülikool.
Štein, Otto 1965. Eesti kodanluse filosoofiast ja sotsioloogiast. Tallinn: Eesti Raamat.

Viited

Eesti filosoofid
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Tartu Ülikooli professorid
Tartu Ülikooli filosoofiakateedri õppejõud
Tööpunalipu ordeni kavalerid
Rahvaste Sõpruse ordeni kavalerid 
Punatähe ordeni kavalerid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1900
Surnud 1989
Joachim Schelen

Joachim Schelen (ka Schelenius 1611 Treptow – 23. aprill 1673) oli saksa matemaatik, kes töötas Tartu ülikoolis.

Ta õppis 1630. aastail Königsbergi Ülikoolis.

Ta oli Tartu ülikooli professor. Ta oli Academia Gustaviana rektoriks aastail 1653–1654.

Ta andis aastail 1652–1655 välja ladina keeles Tartu Ülikooli esimesed matemaatikaõpikud. Üks neist kirjeldas John Napieri pulkade kasutamisest korrutamisel (rabdologiae), teises Galilei circini proportionalis. Aastal 1665 publitseeris ta mahuka Cursus matematici, mille osadeks olid "Geometria", "Arithmetica Generalis & Specialis", "Geodesia", ja müned lisad.

Viited

Matemaatikud
Tartu Ülikooli rektorid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Sündinud 1611
Surnud 1673
Friedrich Sämisch

Friedrich Sämisch (20. september 1896 Berliin – 16. august 1975 Lääne-Berliin) oli saksa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1950). 

Sämisch võitis 1920. aastal Berliinis Saksamaa malevõistlused (mitteametlikud esivõistlused) ja 1921. aastal Viinis mitteametlikud Austria meistrivõistlused. Mais 1925 tuli ta Baden-Badenis rahvusvahelisel turniiril (võitis Aleksandr Alehhin) kolmandaks, edestades seejuures Jefim Bogoljubovit, Frank James Marshallit, Savielly Tartakowerit, Ernst Grünfeldit, Aron Nimzowitschit, Richard Rétit, Rudolf Spielmanni, Siegbert Tarraschit ja Jacques Miesesit.

Detsembris 1925 mängis ta Moskvas rahvusvahelisel turniiril (võitis Jefim Bogoljubov), kus ta jagas 21 osavõtja hulgas 18.–19. kohta. 

1935. aastal mängis Sämisch Tallinnas rahvusvahelisel turniiril, kus jäi seitsmendaks. Turniiripäevil esines Sämisch Tallinnas pimesimultaaniga kaheksale vastasele. Tulemuseks oli viis võidetud, üks kaotatud ja kaks viiki mängitud partiid.

Sämisch võitis Saksamaa võistkonna koosseisus maleolümpiatel kaks pronksmedalit: 1930. aastal ametlikul olümpial Hamburgis ja 1936. aastal mitteametlikul olümpial Münchenis.

1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Varasemate maleliste saavutuste eest anti nimetus 12 maletajale, nende seas ka Sämischile.

Viited

Saksamaa maletajad
Sündinud 1896
Surnud 1975
Jacques Mieses

Jacques Jakob Mieses (27. veebruar 1865 Leipzig – 23. veebruar 1954 London) oli Saksamaa maletaja, malekohtunik ja maleliteraat, rahvusvaheline suurmeister (1950), rahvusvaheline arbiiter (1951). 

Mieses mängis 1890. aastal Leipzigis 8-partiilise matši Emanuel Laskeriga, mille kaotas tulemusega 1½:6½. 1895. aastal tegi ta kaasa Hastingsi suurturniiril (võitis Harry Nelson Pillsbury), kus sai 22 osavõtja seas 20.–21. koha. 1900. aastal Pariisi rahvusvahelisel turniiril (võitis Lasker) jagas Mieses 7.–9. kohta. 1901. aastal Monaco turniiril tuli kuuendaks. 

1907. aastal võitis Mieses Viinis peetud 14 osavõtjaga turniiri, kus mängisid teiste seas Oldřich Duras, Milan Vidmar, Géza Maróczy, Savielly Tartakower, Carl Schlechter ja Rudolf Spielmann. 1907. aastal Oostendes meistrite turniiril jagas ta Aron Nimzowitschiga 3.–4. kohta (tahapoole jäid Duras, Tartakower ja Spielmann).

Mieses esines 1927. aastal Londonis Saksamaa võistkonna koosseisus esimesel maleolümpial (mängis teisel laual). Saksamaa sai kuuenda koha.

Ta elas Berliinis. Oma juudi päritolu pärast oli ta sunnitud 1938. aastal Saksamaalt lahkuma. Ta  asus elama Inglismaale. Pärast sõda sai ta Suurbritannia kodakondsuse. 1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Varasemate maleliste saavutuste eest anti nimetus 12 maletajale, nende seas ka Miesesile. Aasta hiljem andis FIDE talle tegevuse eest malekohtunikuna rahvusvahelise arbiitri nimetuse.

Välislingid

Saksamaa maletajad
Suurbritannia maletajad
Malekohtunikud
Saksamaa maleliteraadid
Sündinud 1865
Surnud 1954
Oldřich Duras

Oldřich Duras (30. oktoober 1882 Pchery, Čechy – 5. jaanuar 1957 Praha) oli tšehhi maletaja, problemist ja ajakirjanik,  rahvusvaheline suurmeister (1950). 

Duras tuli kolmel korral Böömimaa malemeistriks (1905, 1909, 1911).  Ta  jagas esikohta  maleturniiridel Bremenis (1905), Prahas (1908), Viinis (1908) ja Breslaus (1912). 1907. aastal Carlsbadi turniiril (võitis Akiba Rubinstein) jagas ta 7.–8. kohta. 1908. aastal Praha turniiril, kus ta jagas esikohta, edestas ta teiste seas Milan Vidmarit ja Rubinsteini.

1920. aastatel peeti esimesed maleolümpiad. 1924. aastal Pariisis peetud mitteametlikul olümpial võitis Tšehhoslovakkia võistkond esikoha. Kuid Duras ei seekord ega ka järgmistel maleolümpiatel ei osalenud.
 
1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Varasemate maleliste saavutuste eest anti nimetus 12 maletajale, nende seas ka Durasile. 

Tšehhoslovakkia maletajad
Tšehhi maletajad
Probleemmaletajad
Sündinud 1882
Surnud 1957
Three World Trade Center

Three World Trade Center on New Yorgi pilvelõhkuja, mis asub Lower Manhattanil.

Vaata ka
One World Trade Center
Two World Trade Center
Four World Trade Center

Lower Manhattani pilvelõhkujad
1. diviisi tagavarapataljon

1. diviisi tagavarapataljon oli Eesti Rahvaväe väeüksus aastatel 1918–1920.

1. diviisi tagavarapataljoni formeerimist alustati 31. detsembril 1918 Tallinnas. Aprillis 1919 viidi osa 1. diviisi tagavarapataljonist üle Rakverre, Tallinna jäänud väeosa oli aluseks Tallinna tagavarapataljoni moodustamisel 8. aprillil 1919.  

Pataljon tegutses kuni 16. maini 1920.

Tagavarapataljoni kuulusid 1, 2, 3 ja 4. rood, kooliõpilasterood, kuulipilduriterood, õpperood, pommipilduriterood, töörood, komandandi-, karantiini-, muusika- ja kirjutajatekomando, pataljoni ambulants.

Välislingid
1. Diviisi Tagavarapataljon (1919–1920), The National Archives of Estonia

 
Eesti endised väeüksused
Tallinna tagavarapataljon

Tallinna tagavarapataljon oli Eesti Rahvaväe väeüksus aastatel 1919–1920.

Tallinna tagavarapataljon moodustati 1919. aastal 8. aprillil, kui osa 1. diviisi tagavarapataljonist viidi aprillis 1919 üle Rakverre. Tallinna jäänud väeosa oli aluseks Tallinna tagavarapataljonile.

Tallinna tagavarapataljon nimetati 1919. aasta augustis ümber Tallinna tagavarapolguks. 

Pataljon tegutses kuni 15. juulini 1920. 

Tallinna Tagavarapolgu baasil formeeriti Tallinna Vahipataljon ja allohvitseride koolid.

Välislingid
Tallinna Tagavarapataljon (1919–1920), The National Archives of Estonia

Eesti endised jalaväeüksused
Kenti hertsog

Kenti hertsog (inglise keeles Duke of Kent) on kuninglik hertsogitiitel Ühendkuningriigi aadlis (Peerage of the United Kingdom). 

See loodi esmakordselt varasema Kenti krahvi Henry Grey jaoks 1710. aastal, kuid ta suri ilma sobivate pärijateta. Praegusel kujul lõi tiitli Inglise kuningas George V 12. oktoobril 1934 oma neljanda poja George'i jaoks. Alates 1942. aastast on tiitlit kandnud prints Edward, kuninganna Elizabeth II nõbu.

Tiitliga kaasnevad kaks viisakustiitlit:	St Andrewsi krahv ja Parun Downpatrick.

Vaata ka 
 Kenti krahv

Viited

Kirjandus 
 Lysons, Daniel; Lysons, Samuel (1806). Magna Britannia: Being a Concise Topographical Account of the Several Counties of Great Britain. Containing Bedfordshire, Berkshire, and Buckinghamshire (1. köide). Cadell.

Suurbritannia aadlitiitlid
Von der Leyeni komisjon

Von der Leyeni komisjon on alates 1. detsembrist 2019 ametis olev Euroopa Komisjoni koosseis. Tegu on Euroopa Komisjoni seitsmenda koosseisuga. Selle president on Ursula von der Leyen, kes juhatab 27 volinikust (üks igast liikmesriigist peale Saksamaa, mille esindaja on president von der Leyen) koosnevat kabinetti. Ühendkuningriik ei nimetanud volinikku Euroopa Liidust lahkumise plaani ja parlamendivalimiste tõttu.

Poliitilised suunised 
Enne ametisseastumist tutvustatud tegevuskavas nimetas Ursula von der Leyen kuut eesmärki:

Euroopa roheline kokkulepe 
Euroopa rohelise kokkuleppe tegevuskava esitles von der Leyeni komisjon 11. detsembril 2019. Tegevuskava abil soovitakse saavutada ELis säästev majandus, muutes kliima- ja keskkonnaprobleemid kõikides poliitikavaldkondades võimalusteks ning ülemineku kõigi jaoks õiglaseks ja kaasavaks.

Inimeste teenistuses olev majandus 
Prioriteetideks on väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete toetamine, majandus- ja rahaliidu süvendamine, Euroopa sotsiaalõiguste samba täieulatuslik rakendamine, võrdõiguslikkus ja õiglane maksustamine.

Digiajastule vastav Euroopa 
Eesmärgiks on töötada välja ühised Euroopa standardid 5G-võrkude jaoks, andmete liikumise ja kasutamise tasakaalustamine eraelu puutumatuse, julgeoleku-, turvalisuse- ja eetikanormidega, samuti digiplatvormide, -teenuste ja -toodete vastutust ja ohutust käsitlevate normide kaasajastamine ning digitaalse ühtse turu väljakujundamine.

Euroopaliku eluviisi edendamine 
Õigusriigi kaitsmine, ELi välispiiride tugevdamine, Euroopa varjupaigasüsteemi ajakohastamine, arengukoostöö rände lähteriikidega, Euroopa sisejulgeolek (Euroopa Prokuratuuri volituste suurendamine).

Euroopa positsiooni tugevdamine maailmas 
Vaba ja aus kaubandus, aktiivsem roll koostöös naabrite ja partneritega (terviklik Aafrika-strateegia, liitumisläbirääkimised Põhja-Makedoonia ja Albaaniaga, strateegiline partnerlus Ühendkuningriigiga Brexiti järel), koordineeritud lähenemisviis kogu välistegevusele, alates arenguabist kuni ühise välis-ja julgeolekupoliitikani ja Euroopa kaitse (terviklik lähenemisviis ELi julgeolekule).

Uus hoog Euroopa demokraatiale 
Suurem sõnaõigus Euroopa inimestele, Euroopa Komisjoni ja Euroopa Parlamendi partnerluse tugevdamine, Euroopa Komisjoni esikandidaatide süsteemi täiustamine, suurem läbipaistvus ja rangem kontroll (kõigi ELi institutsioonide jaoks ühise sõltumatu eetikakomitee loomine), demokraatia kaitsmine (parem kaitse välise sekkumise eest, väärinfo edastamise ja internetis vihakõne levitamise vastu võitlemine.)

Volinikud

Von der Leyeni komisjoni peadirektoraadid

Viited

Euroopa Komisjon
Stefan Airapetjan

Stefan Airapetjan (esitajanimega Stefan; sündinud 24. detsembril 1997 Viljandis) on Armeenia juurtega Eesti laulja.

Hooajal 2010/2011 osales Stefan ETV laste laulukonkursil "Laulukarussell" ning jõudis finaali. Tema juhendaja ja vokaalpedagoog on aastaid olnud Hedi-Kai Pai.

Konkursil Eesti Laul osales ta bändiga Vajé esmakordselt 2018. aastal ning pälvis lauluga "Laura (Walk with Me)" kolmanda koha. Samuti osales ta lauluvõistlusel Eesti Laul 2019, kus sai lauluga "Without You" kolmanda koha, ning Eesti Laul 2020, kus saavutas 7. koha. 2020. aasta kevadel osales saates "Maskis laulja", mille ta võitis.   

Lauluvõistlusel Eesti Laul 2022 saavutas Stefan 1. koha lauluga "Hope" ning on seega valitud Eestit esindama 2022. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusele Itaalias Torinos. Poolfinaalist pääseti edasi finaali, kus saavutati 13. koht.

Viited 

Eesti lauljad
Eesti armeenlased
Sündinud 1997
Hingamine ja vereringe elamistoiminguna



HINGAMINE JA VERERINGE 
Hingamine ehk respiratsioon on organismide kataboolne gaasivahetus väliskeskkonnaga.  Hingamine koosneb sisse- ja väljahingamisest ning seda juhib ajus asuv hingamiskeskus. Hingamiskeskuse tegevus sõltub süsihappegaasi sisaldusest veres. Vereringe on vere kindlasuunaline liikumine veresoontes südamest kõigisse kudedesse ja elunditesse ning sealt tagasi südamesse.

HINGAMIST JA VERERINGET MÕJUTAVAD TEGURID 
Hingamist ja vereringet mõjutavad mitmed tegurigruppid, mis sõltuvad nii inimese endast kui ka tema ümbrusest.

2.1 Bioloogilised tegurid 
Hingamist ja vereringet mõjutavad sugu, vanus, geenid,  kroonilised haigused ning puue – neid ei ole inimene võimeline muuta. Muudetavate tegurite hulka kuuluvad kehamass, rasvkoe osahulk, akuutsed haigused, isiklikud harjumused n. suitsetamine ja organismi treenitavus. Näiteks treenitud inimene suudab hingata korrapäraselt ja rahulikult füüsilise aktiivsuse puhul, samuti on ka tema südamelöökide arv, kuna süda suudab minutis rohkem verd vereringesse paisata.

2.2 Psühholoogilised tegurid 
Hingamist võib mõjutada nii stress, ärevus- ja hirmutunne kui ka positiivsed tunded ja emotsioonid nagu armumine. Näiteks stressi olukordades ning hirmu korral on inimestel tihti sage ja pindmine hingamine, mis ei võimalda kopsudel korralikult ventileerida. Suitsetajate korral oluline roll mängib stress, sest mõned püüavad langetada stressi suitsetamise abil.
Vereringele mõjub samuti stress, ärevus, hirm ning erutus  – nendes olukordades on tavapärane pulssi kiirenemine ja vererõhu tõus.

2.3 Sotsiokultuurilised tegurid 
Sotsiokultuurilised tegurid võivad olla näiteks: sotsiaalsed tavad, kaasaegne ühiskond, religioon. Hingamine ja vereringe on mõjutatud inimese õpitud arusaamadest ja käitumisviisidest, mis on tulnud neid ümbritsevast keskkonnast. Näiteks hiina rahvameditsiinis õpetatakse hingamistehnikaid, mis parandavad inimese vereringet ja keha üleüldist heaolu. Ka India joogakultuuris on oluline rõhk hingamisel ja vereringel.

2.4 Keskkonnategurid 
Hingamist ja vereringet mõjutavad keskkonnategurid on atmosfääri saastumine ja üldiselt õhu kvaliteet, metsade raiumine, ookeanide reostus, tubakasuits ja teised kahjulikud ained õhus ning kliima. Me võime puutuda igal pool nii orgaaniliste, kui ka anorgaaniliste ainetega, mis võivad kahjustada hingamisteed. Palava ja niiske ilma korral võib kiireneda pulss ning ka hingata on raskem, kuna organism ei saa piisavalt hapnikku.

2.5 Poliitilis-majanduslikud tegurid 
Hingamisele mõjub see, kuidas valitsus kontrollib keskkonna saastumist ja seda, kas tehased vastavad seadusega kehtestatud nõuetele. Samuti võiksid mõjutada erinevad tervisekampaaniad, reklaamid (internetis, ühistranspordis, tänavatel jne), sigarettide müügiga seotud seadused. Inimtekkeline õhusaastatus tekib peamiselt soojuselektrijaamades ja keemiatööstustes. Hingates sellist õhku, vere hapniku kudede võimekus langeb ja südame töö nõrgeneb.
Töötamise ja mängimise elamistoiming

Töötamine ja mängimine on eluliselt tähtsad toimingud, millele kulub peaaegu kogu päev. "Töötamine" on kasutusel indiviidi igapäevaste põhitegevuste kirjeldustena ning põhiliselt seostatakse seda tulusa teenimisega. „Mängimine“ termini kasutamise all mõistame inimese „mitte töist „ tegevust. Mängimisel on erinevaid vorme ning nende esmasteks eesmärkideks on nauding ja ajaviide . Mängimise all võime mõista selliseid sõnu nagu näiteks: vaba aeg, harrastused, sport ja lõdvestumine/puhkus.

Bioloogilised tegurid 
Bioloogilisteks teguriteks on kehaehitus ja tervis ja füüsilised talitlushäired.

Psühholoogilised tegurid 
Indiviidi intellektuaalsele ja emotsionaalsele arengule ning isiksuse kui terviku arengule aitab kaasa lapsepõlves mängimine ja täiskasvanueas produktiivne töö. Töötamise ja mängimise harjumusi ja eelistusi võivad mõjutada erinevad psühholoogilised tegurid. Nendeks on näiteks stress, koondamine ja pensionile minek, tööpuudumine, intelligentsi tase ja enesedistsipliin.

Sotsiokultuurilised tegurid 
Nendeks on religioon, ühiskonna struktuur, vägivald tööl, sotsiaalne klass ja amet.

Keskkonnategurid 
Et töökohad oleks tervisesõbralikud kohustab seadusandlus tööandjaid kaitsma oma töökoha tervist ning ohutust ja nõuab töötegijatelt tööohutusreeglite täitmist. Keskkonnateguriteks on müra ja temperatuuri kontrollimine, tervis ja ohutus, töökeskkonda käsitlev seadusandlus, vaba aeg ja keskkond, "haige hoone" sündroom.

Poliitilis-majanduslikud tegurid 
Nendeks on töötervishoiuteenused, puude ja tööga kohanemine, muutunud suhtumine töösse, vaba aja ja harrastuste finantseerimine, töö industriaalühiskonnas ning selles osutatavate teenuste finantseerimine.

Viited 
Roper, N., Logan, W.W., Tierney, A. (1999).

Elamistoimingud
Indigo

Indigo (vanakreeka keelest ἰνδικόν indikón, 'India', 'Indiast pärinev'; arvatava päritolukoha Ida-India järgi) on taimse päritoluga looduslik sügavsinise tooniga küüpvärvaine. Kasutatakse tekstiili, naha jm materjalide värvimiseks ning lasuurvärvina maalikunstis. Üksi või hennaga kombineeritult kasutatakse mõnes piirkonnas keha ja juuste värvimiseks.

Värvainete indeksis kannab naturaalne indigo tähist NB1 (Natural Blue 1) ja sünteetiline PB66 (Pigment Blue 66), küüpvärvainete rühma kuuluvana on ta tähis Vat Blue 1, aine ehituse järgi 75780.

Saamine 
Indigot on toodetud mitmetest suurema või väiksema indigotiinisisaldusega taimedest:
 värvi-indigopõõsas Indigofera tinctoria ja teised sama perekonna liigid
 Jaapanis ja taiwanil subtroopilistes regioonides indigo-käbiõis Strobilanthes cusia
 Ida-Aasias enne indigopõõsa introdutseerimist indigo-kirbutatar Persicaria tinctoria, ka Polygonum tinctorum
 Kesk- ja Lõuna-Ameerikas añil-taim Indigofera suffruticosa
 Euroopas sinerõigas Isatis tinctoria

Ajaloost 
Indigo kuulub vanimate ja tuntuimate värvainete hulka ja seda kasutati juba eelajaloolisel ajal tekstiilide värviseks. Indigovärvi ainsaks allikaks olid kaua taimeosad, nagu sinerõika või indigopõõsa lehed.

1865. aastal tegi Adolf von Baeyer rea uurimusi, millega ta töötas välja erinevad indigo sünteesi meetodid ja tegi kindlaks indigovärvaine keemilise ehituse. Oma töö eest värvainete keemia vallas sai ta 1905. aastal Nobeli keemiaauhinna. Indigo kohta tehtud uurimistöö tulemused mängisid olulist rolli orgaanilises keemias ka edaspidi, eriti avastused värvaine värvuse seose kohta aine või tema derivaatide molekuli ehitusega.

Indigo tööstusliku sünteesi väljaarendamisega 19. sajandi lõpul algas rahaliselt ja ajaliselt oluliselt soodsam indigovärvi tootmine võrreldes traditsiooniliste tehnoloogiatega. See suretas välja loodusliku indigo tootmise ja turu. Enamik tänapäeval toodetavast sünteetilisest indigovärvainest läheb sinise teksariide (denim) tootmiseks.

Vaata ka 
 Potisinine
 Maiade sinine
 Teksasinine

Viited

Välislingid 

 Indigo-kirbutatraga värvimine EKA õppeprogrammis Shibori

Värvained
Fredy Guarín

Fredy Alejandro Guarín Vásquez (sündinud 30. juunil 1986 Puerto Boyacás) on Colombia jalgpallur, kes mängib Brasiilia kõrgliiga klubis Vasco da Gama. Ta on mitmekülgne mängija, kes võib mängida kesk-, kaitsva ja parempoolkaitsja positsioonil.

Ta alustas klubikarjääri 2002. aastal Colombia klubis Atlético Huila. Ta on mänginud veel Colombia klubis Envigado, Argentina suurklubis Boca Juniors, Prantsusmaa kõrgliiga klubis Saint-Étienne, Portugali kõrgliiga klubis Porto, Itaalia kõrgliiga klubis Milano Inter ja Hiina kõrgliiga klubis Shanghai Shenhua. Kõige edukamad on olnud Portos veedetud aastad 2008–2012, mil ta tuli kolm korda Portugali meistriks ning võitis hooajal 2010–11 UEFA Euroopa Liiga. Vasco da Gamaga liitus ta 2019. aasta septembris.

Ta kuulus Colombia jalgpallikoondisse aastatel 2006–2015 kokku 57 korda ja lõi neli väravat. Ta kuulus Colombia koondisse 2005. aasta CONCACAF Gold Cupil, 2011. aasta Copa Américal ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused 
Porto
Primeira Liga: 2008–09, 2010–11, 2011–12
Taça de Portugal: 2008–09, 2009–10, 2010–11
Supertaça Cândido de Oliveira: 2009, 2010, 2011
UEFA Euroopa Liiga: 2010–11
UEFA Superkarikas: Teine koht 2011
Taça da Liga: Teine koht 2009–10
Shanghai Shenhua
Chinese FA Cup: 2017

Välislingid 

Colombia jalgpallurid
Boca Juniorsi mängijad
AS Saint-Étienne'i jalgpallurid
FC Porto mängijad
Milano Internazionale mängijad
Club de Regatas Vasco da Gama mängijad
Ligue 1 mängijad
Primeira Liga mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1986
Deana Noop

Deana Noop (sündinud 23. jaanuaril 1994) on eesti sisulooja ja juutuuber.

Hariduskäik 
2017. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli bakalaureusekraadiga ajakirjanduse ja kommunikatsiooni erialal.

Seejärel lõpetas ta Tartu Kutsehariduskeskuse juuksuri erialal.

Karjäär 
YouTube'is on tal kaks kanalit: peakanal Deanabanana (üle 29 tuhande jälgija) ja ingliskeelne kanal Deana Noop (üle 23 tuhande jälgija), kuhu ta enam videoid üles ei lae.

Instagramis on tal üle 37 tuhande jälgija.

Deana Noop on eesti sotsiaalmeedia auhindadest (Playnupp) võitnud aasta uustulnuka auhinna.

Eraelu 
Tema lapsepõlv möödus Elvas, praegu elab Tartus.

Viited

Youtube'i-kuulsused
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna vilistlased
Sündinud 1994