joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Terav paljak

Terav paljak (Psilocybe semilanceata) on värvikuliste sugukonda paljaku perekonda kuuluv hallutsinogeenne seeneliik.

Seen kasvab Euroopas, Venemaal, Indias, Peruus ja Lõuna-Ameerika loodeosas ning Põhja-Ameerikas Oregonis, Washingtoni osariigis, Alaskal ja Labradoril, eelistades märgi, põhja poole avatud sõnnikuga väetatud niite ja karjamaid, ehkki erinevalt samasse perekonda kuuluvast liigist P. cubensis ta otseselt sõnniku sees ei kasva.

Terav paljak on selgelt koonilise kübaraga, millel on väljaulatuv tipp. Kübar on 5–25 mm lai, kõrgus on laiusest poolteist korda suurem. Värske seenekübara alaserv võib olla sooniline ja sissepoole pööratud, kuivades muutuvad need soonekesed märkamatuiks. Värvus varieerub kollasest kuni tumepruunini. Kuivades, sealhulgas kuiva ilmaga muutuvad seened heledamaks. Seenekübara nahk on sile ja limane ning tuleb kergesti ära, eriti noortel eksemplaridel. Jalg on pikk, 4–10 cm pikk ja 2–3 mm lai, sageli lainelise kujuga, elastne, kübaraga sama värvi või sellest pisut heledam, altpoolt vahel sinakas või soomustega. Eoslehed on kübarast tumedamad. Eosed on 8×13 μm suurused, tumepruunid või lillakasmustad, poorsed ja ellipsikujulised. Seen lõhnab nõrgalt rohu või hallituse järele. Maitse puudub või on nõrk ja ebameeldiv.

Skandinaavias ja Eestis ilmub seene maapealne osa augustis ja seda leidub kuni novembri alguseni. Mujal Euroopas kohtab teda septembrist detsembrini. Ida-Kanadas ilmub kübar tavaliselt pärast esimest öökülma ja USA-s kohtab seda jaanuarini.

Seen sisaldab hallutsinogeenseid aineid: trüptamiinide hulka kuuluvaid psilotsübiini ja psilotsiini. Seetõttu on Eestis terava paljaku omamine ja kasutamine keelatud. Narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ning nende lähteainete seadus ütleb: "Psilotsiini või psilotsübiini sisaldavate seente kasvatamine on keelatud." . Terava paljaku omamine ja ost-müük on keelatud Venemaal, Suurbritannias ja paljudes teistes riikides.

Seene tarvitamine tekitab hallutsinatsioone ja psühhootilise seisundi, millega võivad kaasneda eufooria või depressioon kalduvusega enesetapule . Seene toime algab 20–45 minutit pärast sissevõtmist ja kestab 4–7 tundi. Purustatud seenesegu tarvitamisel algab toime kiiremini, 10–15 minutiga. Kõige tugevam mõju saabub 1 tunniga ja kestab 2–3 tundi.

Esimese tunni jooksul, kui kõige tugevam mõju pole veel kätte jõudnud, tunnevad inimesed mõõdukaid kõrvalnähte: ebameeldivat tunnet kõhus, külma, jäsemete värinat, hingeldamist ja nägemishäireid. (Siinkohas ei kasutata sõna "kõrvalnähud" meditsiinilises tähenduses, sest meditsiinilises mõttes on kõik psühhedeelsed elamused kõrvalefekt.) Levinud on müüt, justkui tuleksid kõrvalnähud seentesse kogunenud mürkainetest, kuid niimoodi mõjub ka täiesti puhas psilotsübiin.

Seene teaduslik nimi tuleb kreeka keelest, kus "psilo" tähendab 'kiilas' ja "cybe" tähendab 'pea', ning ladina keelest, kus "semi" tähendab 'pool' ja "lanceata" tähendab 'teivastatud', niisiis teiba otsa aetud pool kiilaspead.

Viited

Välislingid 

 

Eesti seened
Värvikulised
Hallutsinogeensed taimed ja seened
Kalevi tänav (Tallinn)

Kalevi tänav on tänav Tallinnas Kalamajas Salme kultuurikeskuse taga. Tänav algab Valgevase tänavalt ja kulgeb loodesse, ristub Linda tänavaga (vasakult), Graniidi ja Salme tänavaga ning lõpeb Kungla tänaval. Suurim majanumber on 42. Tänav on 500 m pikk.

Pilte 

Põhja-Tallinna tänavad
Suur Saarjärv

Suur Saarjärv on järv Antsla vallas Ähijärve külas. Asub Karula rahvuspargis. 

Pindala 10,9 ha, suurim sügavus 5,5 meetrit. 

Läbivool on vähene, järvest saab alguse Mustjõgi. 

Järve idaosas asub väike saar.

Suur Saarjärv on kraavi kaudu ühendatud Väikese Saarjärvega.

Välislingid 
 

Antsla valla järved
Almatõ metroo

Almatõ metroo (kasahhi Алматы метросы) on  Almatõs ehitatav metroo.

Esimene etapp oli esialgu kavas avada Kasahstani iseseisvumise 20. aastapäevaks 1. detsembriks 2011. Avamine lükkub edasi.

Välislingid
 Ettekanne
 Ametlik kodulehekülg Almatõ Metroo
 Uudised
 Saidi UrbanRail - metrood maailma
 Kava Almatõ metroo saidi metroschemes.narod.ru Aleksei Borisov
 Almatõ metroo

Metroo
Metroo
Porutšik

Porutšik (vene keeles поручик, poola keeles porucznik) oli nooremohvitseride sõjaväeline auaste, mis vastas leitnandi auastmele, Poola, Tšehhi ja Venemaa Keisririigi sõjaväes.

Porutšik ehk käsundusohvitser (venekeelsest sõnast porutšenije – korraldus, volitus, käsu edastamine); algselt olid porutšikud roodu- või (ratsaväe)eskadroni ülema abid. 

Venemaa sõjaväeteenistuses kasutati nimetust esmakordselt 1649, Moskva tsaar Aleksei I Mihhailovitši poolt vene armee ümberkorralduste käigus loodud nn. uute soldatipolkude loomisel 1649. aastal. 

Sõjaväe edasise arengu käigus muutus porutšiku auaste kapteni (ratsaväes rittmeister) abist rooduülema ametikohaks.

Venemaa keisri Peeter I poolt 1726. aastal kinnitatud tsiviil- ja sõjaväelisi teenistujaid klassifitseeriva Teenistusastmete tabeli kohaselt oli aastatel 1722 kuni 1798 porutšik allohvitseri auaste, mille omanik kuulus 
 XI klassi, kui ta teenis jalaväes
 Х klassi, kui ta teenis erialaseid teadmisi vajavates suurtükivägedes ning insenerivägedes 
 IX klassi, kui teenis kaardiväes 

Peale 1798. aastat kuulusid lihtsõjaväelased kõik teenistusastmete X klassi, välja arvatud privilegeeritud kaardivägi, kus teenivad sõjaväelased kuulusid ikkagi IX klassi.

Kasakavägedes teeninud allohvitseriauastmele porutšik vastas auaste sotnik, ratsaväes – staabirittmeister, Venemaa Keisririigi sõjamerelaevastikus – auaste mitšman, tsiviilaustmetest vastas porutšikule kolleegiumisekretär. 

1798. aastal asendati kaardiväes porutšiku auaste leitnandi auastmega, samuti kasutati ka teistes vägedes koos porutšiku auastmega võrdsetel alustel auastet leitnant. 

Sõjaväelised auastmed
Venemaa Keisririigi sõjaväelised auastmed
1A

Tallinna bussiliin 1A sõitis Viru keskuse bussiterminali ja Viimsi keskuse vahel. Liini teenindas Tallinna Linnatranspordi AS (kuni 2012. aastani Tallinna Autobussikoondis) ning liiklus toimus kõigil päevadel.

Liini ajalugu

Peatuste loend

Viru keskus > Viimsi keskus
 Viru keskus, 5. peatus
 Pronksi
 L. Koidula
 J. Poska
 Reidi tee
 Lauluväljak
 Lillepaviljon
 Maarjamägi
 Mälestusvälja
 Lillepi
 Rummukõrtsi
 Rummu
 Pirita
 Supluse puiestee
 Randvere tee
 Mähe tee
 Kaasiku
 Aia tee
 Tuule tee
 Merivälja
--- Tallinna linna (1. tsoon) ja Viimsi valla (2. tsoon) piir ---
 Viimsi vallamaja
 Mõisapargi
 Viimsi Kool
 Viimsi keskus

Viimsi keskus > Viru keskus
 Viimsi keskus
 Mõisapargi
--- Viimsi valla (2. tsoon) ja Tallinna linna (1. tsoon) piir ---
 Merivälja
 Tuule tee
 Aia tee
 Kaasiku
 Mähe tee
 Randvere tee
 Supluse puiestee
 Pirita
 Rummu
 Lillepi
 Mälestusvälja
 Maarjamägi
 Lillepaviljon
 Lauluväljak
 Reidi tee
 J. Poska
 F. R. Kreutzwaldi
 Pronksi
 Hobujaama

Vaata ka
 Tallinna bussiliin 1
 Tallinna ühistranspordiliinid

Viited

Tallinna bussiliinid
Viimsi vald
1 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 1 sõidab Viru keskuse bussiterminali ja Viimsi keskuse vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS (kuni 2012. aastani Tallinna Autobussikoondis) ning liiklus toimub kõigil päevadel.

Liini ajalugu

Peatuste loend

Viru keskus > Viimsi keskus
 Viru keskus, 5. peatus
 Pronksi
 L. Koidula
 J. Poska
 Reidi tee
 Lauluväljak
 Lillepaviljon
 Maarjamägi
 Mälestusvälja
 Lillepi
 Rummukõrtsi
 Rummu
 Pirita
 Supluse puiestee
 Randvere tee
 Mähe tee
 Kaasiku
 Aia tee
 Tuule tee
 Merivälja
--- Tallinna linna (1. tsoon) ja Viimsi valla (2. tsoon) piir ---
 Viimsi vallamaja
 Mõisapargi
 Viimsi Kool
 Viimsi keskus

Viimsi keskus > Viru keskus
 Viimsi keskus
 Mõisapargi
--- Viimsi valla (2. tsoon) ja Tallinna linna (1. tsoon) piir ---
 Merivälja
 Tuule tee
 Aia tee
 Kaasiku
 Mähe tee
 Randvere tee
 Supluse puiestee
 Pirita
 Rummu
 Lillepi
 Mälestusvälja
 Maarjamägi
 Lillepaviljon
 Lauluväljak
 Reidi tee
 J. Poska
 F. R. Kreutzwaldi
 Pronksi
 Hobujaama

Vaata ka
 Tallinna bussiliin 1A
 Tallinna ühistranspordiliinid

Viited

Tallinna bussiliinid
2 (Tallinna bussiliin)

<noinclude>

2 on Tallinna bussiliin, mis sõidab Mõigu ja Balti jaama vahel, läbides Tallinna reisisadamat ja Tallinna lennujaama.

Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning reisijavedu toimub kõigil päevadel.

Liini ajalugu 

 16. septembrist 2013 lisandus bussiliinile 2 mõlemal suunal peatus Kanali tee. Kesklinna suunal asub peatus Tartu mnt 119 (Vianori rehvivahetuse) ees. Mõigu suunal asub peatus Kanali teel, umbes 75 meetrit peale pööret Tartu maanteelt Kanali teele.

Peatuste loend

Mõigu > Balti jaam 
 Mõigu
 Kaabli
 Kanali tee
 Lennujaam
 Lindakivi
 Sossimägi
 Bussijaam
 Keskturg
 Tornimäe
 A. Laikmaa
 Reisisadam D-terminal
 Reisisadam A-terminal
 Linnahall
 Balti jaam

Balti jaam > Mõigu
 Balti jaam 6
 Reisisadam A-terminal
 Reisisadam D-terminal
Uus-Sadama
 Siimeoni
 Ahtri
 A. Laikmaa
 Tornimäe
 Keskturg
 Bussijaam
 Sossimägi
 Lindakivi
 Lennujaam
 Pühamägi
 Kanali tee
 Kaabli
 Mõigu

Viited

Tallinna bussiliinid
Friedrich Berg

Krahv Friedrich Georg Magnus Berg (16. veebruar 1845 Tartu – 22. märts 1938 Sangaste) oli Liivimaa suurpõllumees, sordi- ja tõuaretaja, leidur, krahv (1856), Sangaste mõisnik, Sangaste lossi ehitaja.

Friedrich Bergi vanemad olid Gustav Gotthard Karl von Berg (1796–1861) ja Charlotte Katharina Elisabeth von Sievers (1824–1899).

Berg tegeles rukki aretusega, samuti kirjutas ta teadustöö hariliku kuuse vormidest.

Sangaste Põllumeeste Seltsi asutajaliige ja auesimees.

Soome suurvürstiriigi krahvina oli Berg Soome kodanik. Krahviseisusesse tõstmise tõttu kadus Bergi perekonna nimest "von".

18. augustil 1926 otsustas Vabariigi Valitsus lubada põllutööministril anda Friedrich Bergile eluaegseks kasutamiseks tasuta Sangaste mõisast eraldatud maatükk ja hooned.

1940. aastal omandas Friedrich Bergi põdra-, mägikitse-, pühvli- ja hirvesarvede kollektsiooni (kokku 113 paari) umbes 600 krooni eest Põllutööministeeriumi metsandus- ja jahindusmuuseum ja 13. juunil 1940 viidi need veoautol Tallinna.

Tunnustus
1929 sai ta Tartu Ülikooli audoktoriks.

Perekond
1875. abiellus Berg õukonnadaam Maria (Daisy) Katharina Bruuniga (1856–1922), kes oli Vene kindrali ja Soome asjade riigisekretäri salanõunik parun Theodor Bruuni (1821–1888) ja Mary Edith Henley tütar. Abielust sündisid:
Krahv Erik Berg (1876–1945; fi), poliitik, senaator
Krahv Ermes Friedrich Berg (1880–1949), 1914. aastast Hummuli, Aitsra ja Alamõisa mõisnik, osales Põhja Poegade rügemendi koosseisus Vabadussõjas, Vabaduseristi kavaler (VR II/3, nr. 1714/26.03.1920)

Bergi abikaasa õe Marguerite (Daisy) Emma Bruuni mehele, füsioloog Ragnar Granitile (1900–1991) anti 1967 Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind.

Esivanemad

Viited

Kirjandus
Suri Sangaste krahv Berg. Uus Eesti, 22. märts 1938, nr. 81, lk. 3.
Riik ostis krahv F. Bergi arhiivi. Päevaleht, 30. oktoober 1939, nr. 295, lk. 3.

Liivimaa aadlikud
Sangaste mõisnikud
Friedrich Georg Magnus
Tartu ülikooli audoktorid
Eestlased Soomes
Sangaste kalmistule maetud
Sündinud 1845
Surnud 1938
Herilasämblik

Herilasämblik (Argiope bruennichi) on ämblikuliik, mida leidub Kesk- ja Põhja-Euroopas, Põhja-Aafrikas ja paiguti Aasias.

Eestis haruldane.

Välislingid

Oliver Rand, "Sõrvest leiti üliharuldased herilasämblikud", Meie Maa, 25. august 2009
"Haruldased herilasämblikud tõi Eestisse tuul?", Meie Maa, 27. august 2009
"Haruldane herilasämblik", looduskalender.ee, 23. september 2012

Eesti ämblikulaadsed
Alexander von Berg

Alexander von Berg (vene Александр Федорович Берг; 13/25. jaanuar 1803 Tartu – 2. märts 1884 London) oli baltisaksa päritolu Venemaa Keisririigi riigitegelane ja diplomaat, kindralfeldmarssal Friedrich Wilhelm Rembert von Bergi noorem vend.

Ta oli tõeline riiginõunik, kammerhärra, aastast 1829 saatkonna sekretär krahv Aleksei Orlovi juures ja peakonsul Londonis 1862 kuni 1883.

Sugupuu

Viited

Baltisakslased
Alexander von
Liivimaa aadlikud
Venemaa keisririigi diplomaadid
Sündinud 1803
Surnud 1884
Marat Gainullin

Marat Gainullin (vene Марат Самигуллович Гайнуллин; sündinud 1933) on  Tallinnas elav ajalooalaste raamatute ja artiklite  autor.

2000. aastal sai ta koos Valeria Bobõljovaga kirjutatud raamatu "Estonskaja Puškiniana" eest Igor Severjanini preemia

Raamatud
Эстонская Пушкиниана. [Марат Гайнуллин, Валерия Бобылева], Таллинн: Ingri, 1999 ISBN 9985915798 (kaasautor)
500 aastat Eesti piirituse tootmist = 500 years spirits production in Estonia / [koostanud Marat Gainullin], Tallinn: Onistar, 2001, ISBN 9985010418
Прибалтийцы на российской дипломатической службе. [Владимир Илляшевич (Vladimir Illjaševitš), Марат Гайнуллин], Издательство «Тарбеинфо», Таллин 2005 – 336 с. ISBN 9985951255 (kaasautor)

Artiklid
Памяти Веры Ивановны Крыжановской-Рочестер, Molodjož Estonii, 8. veebruar 2000
Русский генералиссимус, Molodjož Estonii, 30. november 2000
Адмирал Екатерины Великой, Molodjož Estonii, 9. jaanuar 2001
Орден Терра Мариана, Molodjož Estonii, 11. oktoober 2001
Последняя почесть, Molodjož Estonii, 31. oktoober 2001
Единственный из моряков, Molodjož Estonii, 14. jaanuar 2002
Право на славу и благодарность, Molodjož Estonii, 18. veebruar 2002
Час ужасной битвы, Molodjož Estonii, 4. märts 2002
Он строил Ревельский военный порт, Molodjož Estonii, 18. märts 2002
Русский адмирал, Molodjož Estonii, 15. aprill 2002
Вместо славы - тяжкие труды, Molodjož Estonii, 10. juuni 2002
Конфликт, Molodjož Estonii, 15. juuli 2002
"Ермак" в Ревеле, Molodjož Estonii, 22. juuli 2002
Крестник императрицы, Molodjož Estonii, 12. august 2002
Крестный отец парового флота, Molodjož Estonii, 26. august 2002
Великий мастер морских сражений, Molodjož Estonii, 7. oktoober 2002
Кругосветное плавание, Molodjož Estonii, 15. august 2003
Вечная память, Molodjož Estonii, 18. september 2003

Viited

Välislingid
Здесь все дышит историей, Molodjož Estonii, 16. august 1999 (intervjuu ja foto)
Jevgeni Kaljundi: Puškini aastal Eesti ajaloost vene keeles. Marat Gainullin, Valeria Bobõljova. Estonskaja Puškiniana. Kirjastus INRI, Tallinn 1999, 300.lk. Ajalookultuuri ajakiri TUNA, nr.1/2000, lk.149-151

Sündinud 1933
Tartu-Moskva semiootikakoolkond

Tartu-Moskva semiootikakoolkond on Juri Lotmani ja peamiselt tema Moskvas töötanud mõttekaaslaste (Vjatšeslav Vsevolodovitš Ivanov, Mihhail Gasparov, Boriss Jegorov, Aleksandr Pjatigorski, Vladimir Toporov, Boriss Uspenski jt) loodud semiootikakoolkond.  

Koolkond kujunes 1960. aastatel, mil Tartu Ülikooli Kääriku spordibaasis peeti rida suvekoole teiseste modelleerivate süsteemide alal.

Koolkonna vaate kohaselt on semiootilised süsteemid ühtlasi modelleerivad süsteemid. Koolkonna üheks manifest-artikliks on 1973. aastal ilmunud "Kultuurisemiootika teesid"

Koolkonna väljaandeks on olnud ajakiri "Töid märgisüsteemide alalt" (Труды по знаковым системам, Sign Systems Studies). 

Järjest sagedamini nimetatakse Lotmani traditsioonil põhinevat semiootikat lihtsalt Tartu koolkonnaks.

Vaata ka

Kopenhaageni-Tartu semiootikakoolkond
Igor Černov
Tatjana Civjan 
Boriss Gasparov
Juri Levin
Tatjana Nikolajeva
Issaak Revzin
Dimitri Segal
Viktor Živov
Aleksandr Žolkovski
Tartu Ülikooli semiootika osakond

Viited

Semiootika
Tartu Ülikool
Kääriku spordibaas

Kääriku spordibaas (ka Kääriku Spordikeskus) on endine Tartu Ülikooli spordikompleks Käärikul, tänapäeval Tehvandi Spordikeskuse sihtasutuse treeningubaas.

Selle rajamisel oli tähtis osa Fred Kudul.

Spordibaasile pandi nurgakivi 1959. aastal, toitlustus- ja õppehoone valmis 1962. aastal ja spordihoone 1970. aastal. Mõlema arhitektid olid Peeter Tarvas ja Uno Tölpus. Need hooned on võetud muinsuskaitse alla. 

2018. aastal algasid keskuses ulatuslikud ehitustööd, mille käigus rekonstrueeritakse staadion, rajatakse uued väliujulad, sisehall jpm.

Kääriku spordibaasis on toimunud palju teadusüritusi (sh suvekoole), eriti 1960. ja 1970. aastail.

Viited

Tartu Ülikool
Eesti spordiehitised
Balti turniir (jalgpall)

Balti turniir (läti Baltijas kauss, leedu Baltijos taurė) on 1928. aastast korraldatud jalgpalliturniir Eesti, Läti ja Leedu koondise vahel.

Aastail 1928–1933, 1935–1938 ja 1991–1998 toimus turniir igal aastal, seejärel on selle pidamine olnud ebakorrapärane. Korraldusõigus on tavaliselt võitjariigil.

Aastail 1948–1976 osalesid samanimelisel turniiril Eesti, Läti, Leedu ja Valgevene NSV esinduskoondis.

Läti on võitnud turniiri kolmteist (viimati 2018), Leedu kümme (viimati 2010) ja Eesti neli korda (viimati 2020).

Balti turniiri võitjad

Tulemused

Vaata ka
U21 Balti turniir
U19 Balti turniir
U17 Balti turniir
Naiste Balti turniir
Baltic Futsal Cup
Balti liiga (jalgpall)

Viited
Aivar Ruukel

Aivar Ruukel (sündinud 24. märtsil 1967) on eesti loodusturismi ettevõtja.

Ta lõpetas 1985. aastal Vändra Keskkooli ja 2009. aastal Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi loodusturismi erialal. 2011. aastal kaitses ta samas magistrikraadi tööga "Internetis reisimuljete jagajate veebikasutuse muster Eesti rahvusparkide väliskülastajate näitel".

Ta tegutseb haabjate ehitajana ja turismiettevõtjana Soomaa rahvuspargis.

Ta kandideeris 2007. aastal Riigikogu valimistel Erakonna Eestimaa Rohelised ridades ning sai 251 häält, kuid ei osutunud valituks.

Ta on MTÜ Eesti Loodusturismi Ühing asutajaliige ja Elurikkuse Erakonna üks asutajaid.

Tunnustus
1997 aasta turismiedendaja
2007 Eesti Hotelli- ja Restoraniliidu "Aasta Parim"
2017 Eesti looduskaitsemärk
2017 Eesti Muinsuskaitse Seltsi teenetemedal Eesti ajaloolise ühepuulootsiku haabja ehituskultuuri taaselustamise, hoidmise ja laialdase tutvustamise eest.
2020 Lääne-Eesti parim turismiarendaja
2020 Tori valla aukodanik
2020 Pärnumaa aasta turismiarendaja
2021 aasta turismiedendaja
2022 Pärnumaa vapimärk (Soomaa piirkonna ja rahvuspargi arendaja ja 2022 eestvedaja)

Viited

Välislingid
ETIS
Google Scholar: Aivar Ruukel

Erakonna Eestimaa Rohelised poliitikud
Vändra Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi vilistlased
Eesti Maaülikooli õppejõud
Sündinud 1967
Aglona

Aglona on küla Lätis Preiļi piirkonnas, Aglona valla halduskeskus. Asub Daugavpilsist 40 km kirdes Cirišsi järve kaldal.

Aglona asub Latgale kõrgustikul teeristil, kust lähevad maanteed edelasse Višķi ja Daugavpilsi poole, loodesse Preiļi poole, itta Dagda ja kagusse Krāslava poole.

Tänapäevane Aglona asula tekkis kolme küla liitumisel: Aglona, Somerseta ja Jaunciems.

Ümbruskonna männikud on viimastel aastatel kannatanud ulatusliku metsaraie tõttu.

1699. aastal asutasid Vilniusest pärit dominiiklased Aglonasse kloostri. Varasema puukiriku kohale 1768–1789 rajatud Aglona basiilika muutus Läti üheks olulisimaks katoliku kirikuks. 1980. aastal andis paavst Johannes Paulus II kirikule staatuse Basilica minoris. 1993. aastal külastas paavst Aglonat ja pidas seal missa, millel osales 200 000 inimest.

Kuni 2009. aasta haldusreformini kuulus küla Preiļi rajooni. Kuni 2021. aastani oli küla Aglona piirkonna keskus.

Aglonas asub Aglona leivamuuseum.

Viited 

Läti külad
Preiļi piirkond
Katkujuur

Katkujuur (Petasites) on taimede perekond korvõieliste sugukonnast.

Eesti liigid
Petasites albus – valge katkujuur (ilutaim, väga harva metsistunult)
Petasites hybridus – harilik katkujuur (harva)
Petasites spurius – villane katkujuur (paiguti)

Muid liike
Petasites albus – valge katkujuur 
Petasites fragrans  – lõhnav katkujuur 
Petasites frigidus  – külma-katkujuur 
Petasites frigidus var. palmatus  – sõrmjas katkujuur 
Petasites hybridus –  harilik katkujuur 
Petasites hyperboreus –  põhja-katkujuur 
Petasites japonicus – jaapani katkujuur 
Petasites sagittatus – nooljas katkujuur 
Petasites spurius – villane katkujuur 

Korvõielised
August Eljari

August Eljari (kuni 1940. aastani August-Johannes Eichelmann; 27. juuni 1904 Tartu – 25. september 1988) oli eesti filmioperaator.

Kirjandus 
 Viimane filmimeeste vanast kaardiväest. Kirjutamata memuaare [IV], lk. 27–43, Tallinn 1990.

Välislingid
Biograafia Eesti filmi andmebaasis
KIRJUTAMATA MEMUAARE. Filmiveteran August Eljari 01 Eesti Raadio 1984
KIRJUTAMATA MEMUAARE. Filmiveteran August Eljari 02 Eesti Raadio 1988
Foto

Eesti filmioperaatorid
Eestistatud nimega inimesed
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1904
Surnud 1988
Karla Liivola

Karla Evald Liivola (kuni 1935. aastani Karl Evald Krikmann; 31. mai 1889 Käru küla, Salla vald, Virumaa – 26. veebruar 1982 Perstorp, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Alghariduse omandas Rakvere linnakoolis ja Tallinna kaubanduskoolis, täiendades haridust iseõppimise teel. 1911—1912 õppis Saksamaal Wismari akadeemias masinaehitust ja elektrotehnikat. 1913—1916 a. töötas Siberis kodukooliõpetajana, raamatupidajana ning korrespondendina. 1916 mobiliseeriti ta Vene sõjaväkke, kus 1917. aastal lõpetas lipnikuna Irkutski sõjakooli. 

Pärast seda teenis Tartu Eesti tagavarapataljonis. Eesti Vabadussõja algul organiseeris Salla vallas Kaitseliitu, teenis siis II Tallinna Kaitsepataljonis, kust 1919. a. märtsis üle viidi soomusrongide diviisi, kus teenis sõja lõpuni. 1927. aastal lõpetas kõrgema sõjakooli ja määrati teenistusse sõjavägede staapi. 1930 määrati ta sõjavägede staabi raamatukogu juhatajaks. Kolonelleitnandiks ülendatud 24. veebruar 1938. 

1944. aastal põgenes Saksamaale, kus 1945–1953 oli põgenikelaagris Lübeckis. 1953. aastal siirdus Rootsi Perstorpi.

Viited

Kirjandus 
Sõjamehe vaimutoit. Esmaspäev, 8. detsember 1935, nr. 49, lk. 5.

Sõjavägede Staabi koosseis
Eesti soomusronglased
Korporatsioon Revelia liikmed
Taarausulised
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1889
Surnud 1982
Avo Laido

Avo Laido (kuni 1937. aastani Artur Lossmann; 29. november 1903 Vanaõue talu, Vana-Vändra vald – 20. september 1990 Tallinn) oli Eesti (kapten) ja Nõukogude sõjaväelane (major). 

Ta lõpetas 1925. aastal Pärnu gümnaasiumi ja 1927. aastal Sõjakooli suurtükiväeklassi. Ohvitserina lõpetas sõjakoolis topograafiakursused ja sai sõjaväe topograafi kutse. Pärast kursuste lõpetamist töötas Sõjavägede Staabi Topo-Hüdrograafia osakonna juures. Täiendas end ka geodeesia ja fotogramm-meetria alal (komandeeriti 1934. aastal kaheks kuuks Poolasse ja 1938. aastal kaheks kuuks Rootsi). 1938–1940 õppis ta Eesti Vabariigi Kõrgemas sõjakoolis. 1940. aasta septembris viidi üle Eesti Laskurkorpusse.  

Oktoobris 1941 saadeti Laido koos teiste eestlastega rindelt ära.  

1. novembrist 1941 kuni veebruarini 1942 oli ta ametlikel andmetel Tatari Autonoomses Nõukogude Vabariigis Misljumova rajooni sõjakomissari käsutuses.   

Märtsis 1942 saadeti Eesti Laskurkorpuse 779. suurtükiväepolku (oli ka staabiülem) ja hiljem teenis Eesti Tagavarapolgus.   

Alates 16. maist 1945 kuni 1950 oli Tartu Riikliku Ülikooli sõjalise kateedri õppejõud.

Isiklikku
Tema onu oli sõjaväelane ja arst meditsiinikindralmajor Arthur Lossmann (1877–1972). Tema õde oli agronoom Alma Martin. Avo Laido lapsed on vanuse järjekorras: Argo Laido, Eve Fisher (enne Eve Laido), Don Laido (enne Tõnu Laido), Rein Müllerson, Ülle Laido ja Heili Laido.

Tema 1931. aastal sündinud poeg on väliseesti insener Argo Laido. Kooselust Erna Müllersoniga 1944. aastal sündinud poeg on Eesti õigusteadlane ja õppejõud Rein Müllerson.

Viited

Välislingid
Avo Laido Eesti ohvitseride andmekogus

Sõjavägede Staabi koosseis
Tartu Ülikooli õppejõud
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1903
Surnud 1990
Kaera-Jaan

"Kaera-Jaan" eesti rahvalaul, mille järgi tantsitakse kaerajaani. 

Friedebert Tuglas on kirjutanud, et "Kaera-Jaanile" nime andnud mees oli Lääniste küla sepp Jaan Matson (1858–1921), hüüdnimega Kaera-Jaan. 1889. aastal juhtus temaga Ahja mõisas tüdrukuid passides mingi koomiline vahejuhtum, millest sepitseti pilkelaul algusridadega "Ai Kaara-Jaan, Kaara-Jaan, ai karga välla kaema". Algselt pikast ja ilmselt obstsöönse sisuga laulust jäi laiemalt levides alles vaid paar salmi. 

Laulu meloodia põhineb tõenäoliselt vanemal viisistandardil, millest kujunes välja praegune kadrillimeloodia. Sarnane viis on tuntud ka Leedus sõnadel: "Kiaulė grikiuos, kiaulė grikiuos, Paršai pastarnokuos...". Läti vastav tants ja meloodia on sõnadel "Cūkas driķos, Ar visiemi sivēniem...". 

Nii Läti kui Leedu variandi sõnad räägivad sigade põllult, aiast, või viljast väljaajamisest. Vastavasisuline redaktsioon on olemas ka Eestis. 

On tõenäoline, et laulu sõnade originaalversioon on parodeeritud ja ümber tehtud mõnest vanemast, praeguseks tundmatust või muundunud tantsulaulust. Laulusõnades esineva väljendi "Kaera-Jaan" asemel on üsna suurel osal laulu redaktsioonidest kasutusel väljend "kaera tsimm", "kaarasimm" vms, mis võib vihjata laulurefrääni sugulusele laulumängu "Sinimaniseele" ehk "Siimu sulane" (soomerootsi laulumäng "Simon i Sälle") sõnadega. Sõnaliide "-simm" või "-tsimm" tuleneb samast sõnatüvest, mis on praeguseks tuntud sõna "simman".

Laulu sõnad

"Kaera Jaan"  
(Tänapäeval levinuim redaktsioon)

Kaera-Jaan, oi Kaera-Jaan,
oi karga välja kaema!
Kas on kesvad keerulised,
kaerad katsa kandilised!

Kaera-Jaan, oi Kaera-Jaan,
oi karga välja kaema!
Kas on kikas kaevu läinud,
Kaera-Jaan ta välja toonud!

Kaera-Jaan, oi Kaera-Jaan,
oi karga välja kaema!
Mis on Kaiel viga saanud,
et ta valjult kiljatanud.
 

1908 aastal, laulikus "Uus Nalja-Laulik" ilmunud tekst, tõenäoliselt Jaan Moodise (Mootisse) redaktsioon, millel põhinevad praegu kasutusel olevad laulusõnad.
 
 
Kaera Jaan, oi Kaera Jaan
Oh karga välja kaema,
Kas on kesvad keerulised! 
Kaerad katsa kandilised!
 
Kaera Jaan, oi Kaera Jaan 
Oh karga välja kaema 
Kas on kikas kaevu läinud.
Kaera Jaani välja toonud!
 
Kaera Jaan, oi Kaera Jaan 
Oh karga välja kaema 
Mis on Kaiel viga saanud, 
Et ta valjust kiljatanud!
 
Kaera Jaan, oi Kaera Jaan 
Oh karga välja kaema 
Kes on Nunni nuuditanud, 
Kaera Jaani kooditanud!
 
Kaera Jaan, oi Kaera Jaan 
Oh karga välja kaema 
Kus sind neiukesed oot'vad 
Sinuga nad tantsi tahtvad!

Tektsifragment, mida mäletas Fr. Tuglase tädi Juuli Nigol.

Maril omma paksu sapsu. 
Kolli nurgan tõrdu takan — 
Ai kaeratsi, ai kaeratsi — 
Karga Marit kaema!

Välislingid
Päritud laul. Kaerajaan.
Foto Jaan Matsonist Eesti Kirjandusmuuseumi portaalis "Kivike"

Eesti rahvalaulud
Vokaalteoste tekstid
Narva värav

Narva värav on 1814. aastal rajatud võiduvärav (triumfikaar) Peterburis Streikide väljakul.

Värav rajati 1814. aastal keiser Aleksander I käsul Peterburi linnapiirile Narva kordoni juurde. Värav oli mõeldud austamaks 1812. aasta isamaasõjas Napoleon I-t võitnud Vene vägesid, kes saabusid tagasi Euroopast pärast sõja lõppu 1814. aastal.

Esimene Triumfivärav ehitati 1814. aastal itaalia päritolu arhitekti Giacomo Quarenghi kavandi kohaselt. Ajanappuse tõttu valmistati värav puidust ja alabastrist. Ajutistest materjalidest värav lagunes kiiresti.

Uue värava projekteeris juba vene päritolu arhitekt Vassili Stassov, kes säilitas Quarenghi kujundatud Triumfikaare idee, kuid ehitas selle veelgi suursugusema. 30 meetri kõrguse värava põhialusena kasutas ta tellistest laotud karkassi, mis kaeti vasega. 

Värava kohal koos võidujumalanna Nikega asetseva hobustegrupi lõi skulptor Peter Jakob Clodt von Jürgensburg.

Selle all asuval karniisil on kujutatud kaheksat võidu ja rahu vaimu, kelle vahel asetsevatele tahvlitele olid graveeritud võidukate lahingute ajad ja kohad.

Karniis toetub neljale suurele sambale, mille vahel asetsevad neli vene sõdalast muistses vanavene sõdalaserüüs, nende vahele tahvlitele olid kullaga graveeritud kõikide võidukas sõjakäigus osalenud polkude nimed.

Uus värav valmis 17. augustil 1834.

Selleks ajaks oli Peterburi linnapiir liikunud ringkanalist Narva kordonini ning Triumfiväravat hakati nimetama Narva väravaks. 

Värava sees asub ruumika keldriga kolmekorruseline hoone, kus asus kaua aega Peterburi linnaarhiiv, nüüd on seal aga näituseruumid.

Välislingid 

Peterburi ehitised
Triumfikaared
Van Jones

Van Jones (õieti Anthony Jones; sündinud 20. septembril 1968) on ameerika ühiskonnategelane ja kodanikuliikumise aktivist.

Märtsist septembrini 2009 oli ta Valge Maja keskkonnakvaliteedi nõukogu (Council on Environmental Quality, CEQ) "roheliste töökohtade" erinõunik.

Elulugu 
Jones sündis Lääne-Tennessee maapiirkonnas. Tema vanemad olid keskkooliõpetajad. Tema vanaisa oli kristliku metodistide episkopaalkiriku juht. Tal on kaksikõde Angela.

Lapsena oli Van oma õe sõnul tüüpiline nohik ja Van kinnitab seda ka ise. Kui vanemad kinkisid talle Luke Skywalkeri ja Han Solo nuku, ei pannud Van neid omavahel kaklema, vaid mängis, kuidas nad kandideerivad valitavasse ametisse.

Van lõpetas 1986 kohaliku keskkooli ja 1993 Yale'i ülikooli õigusteaduse alal ja asus seejärel elama San Franciscosse. 

Jones oli juba varakult äge kapitalismi kriitik. Rodney Kingi peksjate üle peetaval kohtuprotsessil osales ta juuratudengina vabatahtliku vaatlejana. Ta osales pärast kohtuotsuse väljakuulutamist protestides ja vahistati ebaseaduslikult koos sadade teiste meeleavaldajatega, kuid vabastati süüdistust esitamata.

Seejärel Jones radikaliseerus, kuulutas end kommunistiks ja hakkas protestima politsei vägivalla vastu.. Ta asutas 1995 politsei vägivalla ohvrite abitelefoni ja nõustamiskeskuse. Esialgu oli see Juristide Tsiviilõiguste Kaitse Komitee projekt, kuid juba järgmiseks, 1996. aastaks oli see kasvanud nii suureks, et moodustati selliste keskuste katusorganisatsioon Ella Bakeri inimõiguste keskus.

Hiljem astus ta organisatsiooni Standing Together to Organize a Revolutionary Movement (STORM), mis "unistas mitmerassilisest sotsialistlikust utoopiast".

President Barack Obama nõunikuna sattus ta 2009. aastal avalikkuse teravdatud tähelepanu alla ründavate ja vihaste kommentaaride tõttu vabariiklaste aadressil, millest mitmed olid tehtud enne tema ametiaega presidendi nõunikuna. Muuhulgas toodi päevavalgele fakt, et 2004. aastal allkirjastas Van Jones veebilehe 911Truth.org algatatud vastuolulise petitsiooni. Petitsioonis nõuti George W. Bushi administratsiooni tegevusetuse uurimist 11. septembri terrorirünnakute ärahoidmisel, andes mõista, et Bushi valitsus võis terrorirünnakute ettevalmistamisest teadlik olla, kuid ei võtnud poliitilise kasu lõikamiseks midagi nende ärahoidmiseks ette. Vabariikliku Partei esindajad Kongressis nõudsid Jonesi tagasiastumist ja süüdistasid teda vasakäärmusluses.

Jones vastas algul neile rünnakutele ja paljastustele kahe avaliku vabandusega, kuid nende jätkudes teatas 5. septembril 2009, et astub ametist tagasi.

Viited

Välislingid

Radical Influence? – Fox News.

Ameerika Ühendriikide poliitikud
Sündinud 1968
Sergei Mihhalkov

Sergei Vladimirovitš Mihhalkov (13. märts 1913 Moskva – 27. august 2009 Moskva) oli vene proosakirjanik ja luuletaja.

Ta kirjutas Garold El-Registaniga kahasse Nõukogude Liidu hümni sõnad, mida kasutati alates 1944. aastast. 1977. aastal Mihhalkov uuendas hümni sõnu, jättes sealt välja Stalini nime.

Stalini preemia lasteluuletuste eest (1941) ning näidendite "Ilja Golovin" ja "Ma tahan koju" eest (1950).

Ta on ka 2000. aastast kasutatava Venemaa hümni sõnade autor.

Tunnustus
2008 – Püha apostli Andreas Esmakutsutu orden (nr 13)

Püha Andreas Esmakutsutu ordeni (Venemaa Föderatsioon) kavalerid
Vene kirjanikud
Sündinud 1913
Surnud 2009
Mask (film)

"The Mask" on 1994. aastast pärinev märulikomöödia, mis põhineb samanimelisel koomiksil, mida andis välja Dark Horse Comics. Filmi režissöör oli Chuck Russell ning produtsentideks Dark Horse Entertainment ja New Line Cinema. Peaosades on Jim Carrey Stanley Ipkissina (The Mask) ning Cameron Diaz, kes tegi oma debüüdi Tina Carlyle'ina.

Ameerika Ühendriikide filmid
1994. aasta filmid
Nõmmeküünal

Nõmmeküünal (Richea) on kanarbikuliste sugukonda kuuluv igihaljaste põõsaste (mõnikord puude) perekond.

Perekonnas on 11 liiki, millest 9 on Tasmaania niiskete vihmametsade ja edelaosa endeemid ning 2 Kagu-Austraalia endeemid.

Richea on saanud oma nime prantsuse botaaniku ja entomoloogi Claude Antoine Gaspard Riche'i (1762–1797) järgi, kes osales Prantsusmaa ekspeditsioonil Austraaliasse.

Seda perekonda ei tohi segi ajada perekonnaga Riccia, mis kuulub hoopis helviksammaltaimede hulka.

Nõmmeküünlale on iseloomulikud pikad kitsad lehed, mis meenutavad aaloed, tääkliiliat ja teisi üheidulehelisi. Lehetupp on lai, leherood paralleelsed. Lehe pikkus võib ulatuda sentimeetrist meetrini. Lehetipud on jäigad ja teravad. Leheserv on sageli saagjas.

Õied on koondunud kobarõisikusse ehk tähka. Õisikud on sirged ja kasvavad okste otstesse lehtede kohale. Õied on telgsümmeetrilised ja 5 tolmukaga. Õied on heledad, mitte tingimata valged, vaid võivad olla ka roosad, kollased või kreemikad. Seevastu kandelehed on sageli eredalt värvunud: kollasteks, oranžideks, punasteks. Õitsemine algab suve hakul, mõned liigid õitsevad hiljem.

Taimed kasvavad mitme meetri, maksimaalselt 15 meetri kõrguseks.

Mõnda nõmmeküünlaliiki, eriti R. dracophyllat ja R. pandanifoliat kasvatatakse ilutaimena.

Liigid
Richea acerosa (Lindl.) F.Muell.
Richea alpina Menadue 
Richea continentis B.L.Burtt – alpi nõmmeküünal (Austraalias)
Richea dracophylla R.Br.
Richea gunnii Hook.f. 
Richea milliganii (Hook.f.) F.Muell.
Richea pandanifolia Hook.f. – pandanilehine nõmmeküünal 
Richea procera (F.Muell.) F.Muell.
Richea scoparia Hook.f.
Richea sprengelioides (R.Br.) F.Muell.
Richea victoriana Menadue (Austraalias)

Kanarbikulised
Paljassaare poolsaar

Paljassaare poolsaar ehk Paljassaar on poolsaar Tallinna põhjaosas, Paljassaare lahe ja Tallinna lahe vahel, Paljassaare asumis.

Paljassaare poolsaar moodustus inimtegevuse tagajärjel. Aastatel 1912–1917 täideti väin Tükipealse poolsaare ja Väikese Paljassaare vahel uue sõjasadama (Peeter Suure sadama) rajamise käigus süvendamisel saadud pinnasega. 1921. aastal ühendati raudteetammiga Väike Paljassaar ja Suur Paljassaar. Alates 1950. aastatest on Suur Paljassaar ühendatud mandriga algselt prügimäega, sõjaväemaanteega  ja hiljem reoveepuhastusjaama rajamisega.

Paljassaare poolsaarel asuvad kõrvuti Lahesuu sadam ja Paljassaare sadam ning poolsaare tipu pool kasutuseta sadamakoht Katariina kai.

Poolsaarel asuv Paljassaare hoiuala on üleeuroopalise tähtsusega linnuala, kus on registreeritud 229 liiki linde.

Vaata ka

Suur-Paljassaar
Väike-Paljassaar
Lahesuu sadam
Paljassaare sadam
Tallinna reoveepuhastusjaam
Peeter Suure Merekindluse Rannakaitsepatarei nr 12
Paljassaare kindlusraudtee
Valge torn
Väike-Paljassaare tähtfort

Välislingid
Eet Tuule, Ranno Puumets, Paljassaare, aarete saar Tallinnas, Eesti Loodus, nr 2005/6
Leili Saarse, Jüri Vassiljev, Kopli ja Paljassaare poolsaar olid veel hiljaaegu saared, Eesti Loodus, nr 2008/10

Tallinna geograafia
poolsaar
Harju maakonna poolsaared‎
Aakre Lasteaed-Algkool

Aakre Lasteaed-Algkool on lasteaiast ja algkoolist kombineeritud haridusasutus Aakre külas (Kivirehel) Elva vallas endises Aakre mõisa peahoones.   

Aastal 1920 toodi mõisahoonesse üle mahapõlenud Põhu kool Aakre Põhu algkooli nime all. Aastal 1923 oli kooli nimi juba Aakre 6-klassiline Algkool. Aastal 1934 ehitati hoone Arnold Matteuse projekti järgi kooliks ümber. Selleks kasutas vallavalitsus riiklikku odavaprotsendilist laenu tähtajaga 40 aastat.      

Aastast 1944 kandis kool nime Aakre Mittetäielik Keskkool. Ainult 1962/63. õppeaasta oli koolil 8. klass (õpilasi oli 220, mis oli suurim õpilaste arv). Aastaks 1964 oli jäänud 4 klassi ja kool nimetati ümber Aakre Algkooliks. 1969. aastast jäi kolm klassi. 1973. aastal kool suleti ja selle asemel tegutses Aakre mõisa peahoones mõnda aega Aakre Eriinternaatkool.

Pärast remonti avati mõisas 1988. aastal taas Aakre Lasteaed-Algkool.

Vaata ka
Aakre Eriinternaatkool

Viited

Välislingid
Aakre Lasteaed-Algkooli koduleht

Tartu maakonna koolid
Elva vald
Raua

Raua on asum Tallinnas Kesklinna linnaosas. Asum piirneb Sadama, Kadrioru, Torupilli ja Kompassi asumiga. 

Raua asumi peamiseks haljasalaks on Raua haljak.

Raua asum sai nime Raua tänava järgi, mille nimi oli kasutusel juba 20. sajandi algul. Raua tänava nimi mõjutas ka seda, millised nimed anti teistele tänavatele (Vase tänav, Hõbeda tänav jm).

Elanikkond 

Raua asumi rahvaarv tõusis aastatel 2012–2016 väga kiiresti. 2016. aastal moodustasid 0–17aastased asumi elanikkonnast 18–22%, üle 68aastased 10–19%.

Haridus ja kultuur 
Raua asumis asub kaks kooli: Tallinna 21. Kool ja Tallinna Soome Kool.

Raua asumi tänavad
Raua asumis asuvad Friedrich Robert Faehlmanni tänav, Gonsiori tänav, Hõbeda tänav, Kollane tänav, Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänav, Narva maantee, Jaan Poska tänav, Pronksi tänav, Raua põik, Raua tänav, Terase tänav, Tina tänav, Rudolf Tobiase tänav, Vase tänav, Jüri Vilmsi tänav.

Galerii

Ajalugu 

Raua asum kujunes välja Kompassi ja Kadrioru asumi kokkukasvamise tulemusena. Vanadelt õhufotodelt on näha, kuidas nende kahe asumi vaheline tühimik hakkas järk-järgult kahanema. Kuna Raua asumi piirkond hoonestati suhteliselt hilja, on sealsete majade korterid üldiselt avaramad ja parema kvaliteediga.

Asumi kõige vanemad majad asusid 18. sajandi lõpus ja 19. sajandi alguses J. Vilmsi, Hõbeda ja F. R. Faehlmanni tänava piirkonnas, mida kutsuti uueks slobodaaks ehk uueks aguliks. Raua asumis on mitmeid arhitektuuriliselt väärtuslikke maju. Oluliseks peetakse näiteks 1912. aastal valminud heimatstiilis kahekorruselisi puumaju (Raua 41–47), 1913. aastal rajatud neljakorruselist üürimaja, mis ehitati arhitekt Karl Burmani projekti järgi (Raua 39), ning 1939. aastal valminud tuletõrjehoonet (Raua 2).

Raua asumis on tegutsenud mitmeid riigi- ja linnaasutusi. 1950. aastal valminud Gonsiori 29 haldushoones asus algselt Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Rahvakomissariaat, kuid hiljem on selles majas tegutsenud mitu ministeeriumi. Kuni 2017. aastani asus selles majas sotsiaalministeerium.

Viited

Välislingid
Ilja Sundelevitš, Raua tänava kant

Tallinna asumid
Kesklinna linnaosa
Maakri

Maakri on asum Tallinnas Kesklinna linnaosas. Asum piirneb Kompassi, Keldrimäe, Sibulaküla ja Südalinna asumiga. Maakri asum on üks väiksemaid asumeid Tallinnas, selle pindala on kõigest 0,13 km2.

Maakri asum ja tänav on saanud nime perekond Mackeri järgi, kellele kuulus Maakri 23 krundil asunud värvimistöökoda, mis tegutseb praegugi.

Ajalugu 
Praeguse Maakri asumi territooriumil, Tartu maantee alguses asus Jaani seek ehk pidalitõbiste vendade maja. Seek rajati arvatavasti 1230. aastate teisel poolel ning selle juurde kuulus vesiveski, mida hiljem kutsuti Jaaniveskiks. Nii vesiveski kui ka seek põletati Liivi sõja ajal maha, kuid pärast sõda need taastati. Jaaniveskit kasutati viljaveskina veel 1886. aastalgi, kuid pärast seda müüdi see ja Tiigiveski Eduard Johansonile, kes rajas sinna piirkonda Tallinna Paberivabriku (Maakri, Paberi ja Tornimäe tänava vaheline maa-ala). Paberivabrik lõpetas tegevuse Nõukogude aja lõpus ning selle krunt müüdi aktsiaseltsile Stockmann.

Tartu maantee alguses asus tuntud Kolme Korstna võõrastemaja, mille kohta vanimad kirjalikud andmed pärinevad 1786. aastast. See trahter lõpetas tegevuse 1926. aastal ning hoone hävis 1944. aasta märtsipommitamise käigus.

19. sajandi lõpu poole asus Tallinna elama rohkesti juute. Maakri tänava algusse ehitati aastatel 1882–1883 Tallinna esimene suurem sünagoog. See paekivist pühakoda hävis 1944. aasta märtsipommitamise käigus, hoone varemed lammutati aastatel 1946–1947.

19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses rajati Maakri piirkonda palju kauplusi, võõrastemaju jm, samuti tööstushooneid. Theodor Grünwald ostis 1877. aastal Maakri tänaval asuva krundi ning rajas sinna kahekorruselise tööstushoone. 1912. aastal sai alguse Grünwaldi nahavabriku rekonstrueerimine ning 1921. aastal muudeti ettevõte aktsiaseltsiks Union. Union ühendati 1940. aastal jalatsivabrikuga Globus, 1950. aastal sai kombinaat nimeks Kommunaar. Ettevõte lõpetas tegevuse 1998. aastal.

Uuemal ajal on piirkonda ehitatud mitu kõrghoonet. 1999. aastal valmis neist esimene – SEB panga 24-korruseline peahoone.

Elanikkond 

2016. aastal moodustasid 0–17aastased asumi elanikkonnast 12–17%, üle 68aastased aga 10–19%. Eestlaste osakaal asumi elanikkonnas oli 50–79%.

Olulisemad objektid 
Maakri asumis asuvad Jaani seegi kirik ja Jaani seegi paviljon. Asumi territooriumile jäävad Stockmanni Kaubamaja ning Swissôtel Tallinn, Radisson Blu Sky Hotel ja teised linna silmapaistvamad kõrghooned.

Kõrghooned
Swissôtel Tallinn (117 m)
Tornimäe 7 (116,98 m)
Maakri Kvartal (110 m)
Radisson Blu Sky Hotel (104,8 m)
Skyon (95 m)
SEB Eesti Ühispanga peakontor (94,4 m)
Maakri Maja (64,1 m)
Nordea Maja (54,2 m)
Postimehe Maja (52 m)

Poolkõrghooned
Tartu maantee 16
Tartu maantee 16B
Tartu maantee 18

Haridus ja kultuur 
Maakris asuvad Estonian Business School ja EBS Gümnaasium. Asumi territooriumile jääb Galerii 008.

Maakri asumi tänavad 

Maakris asuvad Kivisilla tänav, Kuke tänav, Ants Lauteri tänav, Lennuki tänav, Liivalaia tänav, Maakri tänav, Pääsukese tänav, Tartu maantee, Tornimäe tänav ja Väike-Pääsukese tänav.

Viited

Välislingid 

Tallinna asumid
Kesklinna linnaosa
Ärikeskused
Tauria palee

Tauria palee (vene keeles Таврический дворец) on klassitsistlik palee Peterburis. Palee taga asub Tauria aed, mis rajati 1783–1800.

Palee lasi rajada Tauria vürst Grigori Potjomkin. Selle tiitli sai Potjomkin 1787 Krimmi ehk Tauria ühendamise eest Venemaaga. Selle tiitli järgi sai oma nime loss, samuti Peterburis olevad Tauria aed, Tauria tänav ja Tauria põik. Lossi ehitamisele ja sisustamisele kulutati umbes 400 000 kuldrubla. Hoone projekteeris vene arhitekt Ivan Starov ja seda ehitati aastail 1783–1789. Tänavast eraldab paleed madal piire, mis ehitati 1792–1793 ja mille arhitekt on Fjodor Volkov. Paleekompleksi kuulub ka 1793–1794 ehitatud aednikumaja (arhitekt Fjodor Volkov, aednik William Gould).

Palee välist lihtsust ja tagasihoidlikkust kompenseerib luksuslik sisemus, sealhulgas talveaed. Osaliselt on sisustus säilinud (mitmevärvilised seinad, kaminad, kaunistustega ahjud).

Potjomkini surma järel 1791. aastal omandas palee keisrinna Katariina II ja lasi Fjodor Volkovil selle oma suveresidentsiks kujundada. 1799. aastal andis keiser Paul I palee kasarmuna ratsaväerügemendi kasutusse ja käskis kogu sisustuse viia Mihhailovski lossi. 1801 võeti Tauria loss taas keisri residentsiks.

Esialgu kaevati Neevast palee juurde laevatatav kanal ja palee juurde kuulus väike sadam. Sadam likvideeriti siis, kui 1858–1863 rajati palee vastu veetorn ja teised linna veejuhtme rajatised.

19. sajandil kujundati palee arhitektide Carlo Rossi ja Vassili Stassovi juhtimisel ümber.

Aastail 1906–1917 tegutses Tauria palees Venemaa keisririigi Riigiduuma. Selleks vajalikud muudatused palee sisustuses tegi arhitekt Pjotr Šestov. Pärast Veebruarirevolutsiooni asusid lossis Riigiduma Ajutine Komitee ja seejärel Ajutine Valitsus. Juulist augustini 1917 asus hoones Petrogradi tööliste ja soldatite saadikute nõukogu, mis seejärel Smolnõisse kolis.

Ajutise Valitsuse välja antud 1000-rublase rahatähe reversil oli kujutatud Tauria aed. See oli 1917. aasta suurima nominaaliga rahatäht.

Nõukogude ajal kasutas hoonet NLKP KK juures asuv Kõrgem Parteikool.

Nüüdisajal asuvad seal SRÜ parlamentidevaheline assamblee ja rahvusvaheline teleraadioettevõte Mir.

Välislingid
 Venekeelne kirjeldus palee avamispidustusest

Peterburi ehitised
Margus Põldsepp

Margus Põldsepp (sündinud 3. novembril 1969) on eesti muusik. Põldsepp tegutseb mitmes ansamblis, sealhulgas Untsakad, Lõõtsavägilased ning Põldsepp ja Pojad.

Ta on lõpetanud Valgas gümnaasiumi ja muusikakooli.

Alates aastast 2007 töötab Põldsepp  Karksi-Nuia muusikakooli direktorina.

Kandideeris 1995. aastal VIII Riigikogusse Eesti Roheliste ja Eesti Rojalistliku Partei moodustatud valimisliidu Neljas Jõud nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.
 
Ta on Eesti Iseseisvuspartei ja Eesti Leegioni Sõprade Klubi liige.

Tunnustus
 2013 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (kultuuripärandi rikastamise ja pärimusmuusikahariduse edendamise eest Mulgimaal)

Viited

Välislingid
"Margus Põldsepp: "Kui sa oled enne õppinud akordionit, tundub lõõtspill ikka ajuvaba" Õhtuleht, 10. august 2013
"Tähelaev: Margus Põldsepp" ETV 2012

Eesti muusikud
Eesti Iseseisvuspartei poliitikud
Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1969
Aurskog-Hølandi vald

Aurskog-Hølandi vald on vald Norras Vikeni maakonnas, Romerike piirkonna osa. Valla keskus on Bjørkelangen.

Valla pindala on 1145 km².

2019. aastani kuulus vald endisesse Akershusi maakonda. 2020. aastal liideti Aurskog-Hølandi vallaga endise Østfoldi maakonna Rømskogi vald.

Nimi 
Nimi "Aurskog" pärineb vana Øri talu nimest (vanapõhja Aurr, mis tähendab 'kruus'). Viimane osa on skog (vanapõhja: skógr, mis tähendab 'mets', nii tähendab nimi 'metsa Aurri talu ümber'. Enne 1918. aastat kirjutati nimi "Urskog".

Nimi "Høland" on piirkonna vana nimi. Esimene osa on høy, mis tähendab 'hein' ja osa land tähendab 'maa'.

Viited 

Vikeni maakonna vallad
Erich Raidvee

Erich Raidvee (kuni 1935 Tomberg; 31. august 1922 Väätsa vald, Türi kihelkond, Järvamaa – 7. detsember 1981 Tartu) oli eesti poksija.

Ta poksis aastatel 1939–1940 ja 1946–1951. Ta alustas Enno Laineste juhendamisel ja jätkas tema juures pärast sõda Tartu Kalevis.

Ta oli kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) Eesti noortemeister 1940. aastal. Ta oli kokku neljakordne Eesti NSV meister – kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) aastatel 1947–1949 ning I kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1951. aastal. Ta sai 1950. aasta Eesti NSV meistrivõistluste kergekeskkaalu (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) poolfinaalkohtumises võidu Anatoli Guljajevi üle, kuid hiljem tema võit tühistati. Ta sai lõpuks 3. koha.

Ta oli kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) kokku kahekordne ametiühingute üleliiduline meister aastatel 1947–1948. Ta sai NSV Liidu meistrivõistlustel kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1948. aastal 6. koha ning 1949. aastal 4. koha.

Ta töötas pärast võistlemisest loobumist 1951. aastal Tartu Autoremonditehases auto- ja autokraanajuhina.

Raidvee täitis 1949. aastal kõik nõuded ja hakati vormistama dokumente, et ta saaks Nõukogude Liidu meistersportlase aunimetuse, kuid seni teadmata asjaoludel jäi protseduur lõpetamata ning Raidveel nimetus saamata.

Kirjandus
Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 392
Tartumaa spordileksikon. Tartumaa Spordiliit. Tartu 2011. Lk 322

Välislingid

Erich Raidvee sporditulemused

Eesti poksijad
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1922
Surnud 1981
Maarja kalmistule maetud
Red Bull

Red Bull on energiajook, mida valmistab Austria ettevõte Red Bull GmbH. 

See on suurima turuosaga energiajook maailmas. 2013. aastal müüdi seda üle 5 miljardi purgi.

Energiajooki müüakse kõrges ja kitsas sini-hõbedases purgis.

Red Bulli tunnuslause on "Red Bull annab tiivad".

Vaata ka
 Red Bull Racing
 Red Bull Arena

Joogid
Peter Murdmaa

Peter Murdmaa (sündinud 1. detsembril 1974 Tallinnas) on eesti dokumentaalfilmirežissöör-operaator.

Peter on lõpetanud Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakooli operaatori eriala.  

Fotograafia ja kaameratööga tegeles juba varajases nooruses. Ta on teinud dokumentaalfilme nii operaatori kui ka režissöörina ning olnud lühifilmide produtsent.  

Aastatel 2010–2011 oli ta Eesti Filmi Päevade projektijuht ja peakorraldaja, 2012. aastal Eesti Film 100 Kinorongi projektijuht.  

2014. aastal asutas ta Lühifilmi Keskuse ning oli Saaremaa Lühikeste Ööde Lühifilmifestivali kaasasutaja. 

2013. aastal asus Peter Murdmaa juhtima Tallinna Pimedate Ööde Filmifestivali raames toimuvat Tudengi- ja Lühifilmide Festivali Sleepwalkers. Ta on pühendunud lühifilmi kui valdkonna edendamisele.

Isiklikku
Peter Murdmaa ema on filmilavastaja Helle Karis ja isa arhitekt Allan Murdmaa. Peter Murdmaal on kolm last ja üks lapselaps. 

Aastal 2010 abiellus ta Kati Murutariga, kuid see liit kestis vaid viis kuud (abielu lahutati 2011).

Filmograafia 
 2002–2005 “Contra Mortem” – 14. osaline dokumentaalsari PERH kirurgidest – operaator, kaasrežissöör / Myth Film
 2008 “Dirigendi kõla” – portreefilm Eri Klasist – režissöör
 2009–2011 „Pidu vihmas ja päikeses“ – loovdokumentaalfilm – kaasrežissöör, operaator
 2010 „Helisev jõulutuur“ – muusikadokumentaal – operaator
 2012 „Elu nagu paradiisis“ – lühimängufilm – produtsent / BFM, Myth Film
 2013 „Kevad a la Carte“ – lühimängufilm – produtsent / BFM, Myth Film
 2013 „Oled see sina?“ – lühimängufilm – produtsent / BFM, Myth Film
 2014 „Einasto 11577“ – loovdokumentaalfilm – operaator
 2014 „August välja“ – „Eesti lood“, loovdokumentaalfilm Leida Rammost – autor, režissöör, produtsent

Viited

Välislingid
 http://kultuur.err.ee/v/film/7dfdb27e-98bc-4938-afb7-8c75d2ab7db4
 http://www.temuki.ee/numbers/2012/6-7/article5495.pdf
 http://www.sirp.ee/s1-artiklid/film/luhidalt-luhematest/
 http://filmi.ee/baltimaade-luhifilmiprojektide-esitluse-peavoit-tuli-taas-eestisse

Eesti filmilavastajad
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1974