joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kaitsepolitsei (Soome)

Kaitsepolitsei ehk Supo (lühend soomekeelsest nimetusest Suojelupoliisi) on Soome Vabariigi Siseministeeriumi haldusalas olev riikliku julgeoleku ja vastuluureametkond, kelle ülesandeks on riiklike saladuste ning põhiseadusliku korra kaitse.

Juhid ja struktuur
Seppo Nevala  
Ilkka Salmi

Välislingid
Venäläisdiplomaatti lahjoi suomalaispoliisia, Iltalehti, 25. juuli 2008  
Legendaarse Hollandi võrgutaja lood tehti Soomes avalikuks Postimees 13. jaanuar 2009
Soome julgeolek
Luureagentuurid
Otto von Buxhoeveden

Otto von Buxhoeveden (surnud 24. september 1575 Paadla mõis) oli Saaremaa aadlik ja Taani ooberstleitnant.

Otto von Buxhoeveden oli Saaremaa stiftifoogti Johann von Buxhoevedeni ja Barbara von Dönhoffi poeg.

Talle kuulusid Paadla, Vennarti ja Koikla mõis ja ta oli Haeska mõisa rentnik.

Kärla Maarja Magdaleena kirikus asub Otto von Buxhövdeni epitaaf, mille lasi 1591. aastal teha tema lesk Anna. Epitaafi autor on tõenäoliselt Tönnies Evers noorem.

Perekond
Otto von Buxhoeveden oli abielus Palivere mõisa pärijanna Anna von Ovelackeriga (maetud 1598), kes oli Palivere mõisniku Bernt von Ovelackeri tütar. Abielust sündisid:
Otto (hukati 1613), Paadla, Vennarti ja Anija mõisnik, Taani ooberst;
Reinhold (maetud 1640), Palivere ja Türi-Alliku mõisnik, Rootsi rittmeister;
Johann, Seskamoisi ja Vana-Puka mõisa (Buxhöwdenshofi) mõisnik.

Vaata ka
Buxhoeveden

Viited

Välislingid
Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Kärla kirik

Baltisaksa sõjaväelased
Taani sõjaväelased
Otto
Surnud 1575
Erwin von Bellersheim

Erwin von Bellersheim oli Liivi ordu liige, kelle karjääri tipuks oli kahekordne Rēzekne foogtiks olemine 15. sajandi teisel poolel.

Bellersheimi vanemaid pole teada, kuid ta sündis Reinimaal Bellersheimis Hungeni lähedal. Tema suguvõsa oli piirkonna silmapaistvamaid. Saksa ordus oli tema suguvõsast kümneid esindajaid alates 14. kuni 16. sajandini, Liivi orduharus aga peale tema ühtki ta suguvõsa esindajat teadaolevalt ei olnud.

Bellersheimi on 1451. aastal mainitud rüütelvennana Aizkraukles. Enne seda võis ta teoreetiliselt olla ka Saksa ordu liige, sest üks eesnime pidi teadmata Bellersheim oli rüütelvend Königsbergis [1437]]. aastal. 1470. aastal oli Bellersheim aga samaaegselt nii Kursi komtuur kui ka Tallinna peamees. Samal aastal sai ta ka Rēzekne foogtiks. Selles ametis oli ta järgmised kolm aastat, 1478. aastal sai aga Aizkraukle komtuuriks. 1481. aastal oli ta taas foogtiametis Rēzeknes, misjärel teated temast aga lõppevad.

Kirjandus
Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 54 (lk 104–108).

Kursi komtuurid
Rēzekne foogtid
Aizkraukle komtuurid
Alphonse Daudet

Alphonse Daudet [alf'ons dod'e] (13. mai 1840 Nîmes – 16. detsember 1897 Pariis) oli prantsuse prosaist ja näitekirjanik. 

Tema tuntumate teoste seas on romaan "Tartarin Tarasconist" ja novellikogu "Kirjad minu veskilt".  

1870. aastal sai temast Auleegioni rüütel, 1886. aastal ohvitser.

Eesti keeles ilmunud teoseid
 "Tartarin Tarasconist"
 tõlkinud Johannes Semper (Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1928)
 tõlkinud Hugo Angervaks (Moskva; Leningrad: Välismaatööliste Kirjastusühisus NSV Liidus, 1937)
 tõlkinud Johannes Semper, Imre Pullmann (Tallinn: Eesti Raamat, 1966)
 "Kirjad minu veskilt"
 tõlkinud Albert Saareste (Tartu: Eesti Kirjanduse Selts, 1931)
 tõlkinud Malle Talvet (Tallinn: Perioodika, 1993; kordustrükk Tallinn: Avita, 1999)
 "Väikemees: lugu ühest lapsest", tõlkinud Kusta Martinson (Tartu: Noor-Eesti, 1932)
 "Sappho", tõlkinud Friida Dreverk (Tartu: Loodus, 1936)
 "Jutustusi", tõlkinud Kusta Martinson (Tartu: Eesti Kirjastuse Kooperatiiv, 1938)
 "Kaunis Nivernaise", tõlkinud Kusta Martinson (Tartu: Eesti Kirjastuse Kooperatiiv, 1938)

Välislingid

Prantsuse kirjanikud
Prantsuse luuletajad
Prantsuse näitekirjanikud
Lastekirjanikud
Auleegioni ohvitserid
Sündinud 1840
Surnud 1897
Charles François Daubigny

Charles François Daubigny (15. veebruar 1817 Pariis – 19. veebruar 1878 Pariis) oli prantsuse maalikunstnik ja graafik. 

Õppis oma kunstnikust isa käe all. Kuni esimese Normandia reisini 1842. aastal maalis akadeemilises laadis. Kohtunud Barbizoni koolkonda kuulunud kunstnikega, hakkas nende eeskujul töötama vabas õhus. Oli üks esimesi maastikumaalijaid, keda hakkas huvitama looduse muutuvate seisundite kiire jäädvustamine. Maalis kergete ja kiirete pintslilöökidega. Tema naturalistlikes maastikes on ühendatud romantiline loodustunnetus ja impressionistide objektiivsus.

Allikas
 Normandia maalijad, Eesti Kunstimuuseum, Tallinn, 2009, lk 107

Prantsusmaa maalikunstnikud
Sündinud 1817
Surnud 1878
Prantsuse graafikud
Simonas Daukantas

Simonas Daukantas (sünninimi Szymon Dowkont; 28. oktoober 1793 Kalviai Skuodase lähedal – 6. detsember 1864 Papilė) oli leedu ajaloolane, rahvaluulekoguja ja kirjanik.

Ta oli üks esimesi Leedu ärkamisaja ideolooge ja esimese leedukeelse Leedu ajalugu käsitleva raamatu autor. Ta pani aluse leedu ajaloo romantiseeritud käsitlusele. Ta kirjutas ka raamatuid leedu rahvaluulest ja folkloorist ning poola-leedu sõnaraamatu (viimane ilmus postuumselt).

Elulugu 

Daukantas sündis Loode-Leedus Läti piiri ääres. Ta õppis Klaipeda maakonnas Kretingas ja Telšiai maakonnas Žemaičiu Kalvarija koolis.

1814. aastal ehk 20-aastaselt läks ta Vilniusse ja astus seal gümnaasiumi. Pärast selle lõpetamist 1816 alustas ta õpinguid Vilniuse ülikoolis. Seal õppis ta algul kirjandust ja vabu kunste, hiljem (alates 1818) ajalugu ja antiikkirjandust. 1819 lõpetas ta õigusteaduskonna ja sai 1822 õigusteaduses magistrikraadi. Ta ei saanud oma diplomeid üliõpilasliikumiste Filomatid ja Filaretid represseerimise tõttu Vilniuse ülikoolis otsekohe kätte, vaid alles 1825. Ta jätkas õpinguid Tartus.

Daukantas kolis Riiga, kus töötas 1825–1834 kindralkuberneri kantseleis, ja lõpuks Peterburi, kus töötas 1835–1851 senati kantseleis. Ta töötas koos ajaloolase Teodor Narbuttiga ning andis talle peaaegu 800 Leedu ja Rzeczpospolita ajalugu käsitlevat originaaldokumenti. Ta avaldas leedu keeles mitu ajalooraamatut ja romaani.

Leedusse naasis ta elama alles 1850 ja jäi 1851 pensionile. Ta elas metseenide juures algul Telšiai maakonnas Varniais, siis Lätis poolel teel Jelgava ja Bauska vahel Neu-Bergfriedis (tänapäeval Jaunsvirlauka), viimased eluaastad Šiauliai maakonnas Papilės, kus ta 1864 suri ja kuhu ta maeti.

Mälestuse jäädvustamine 

Papilės püstitati Daukantasele 1930. aastal ausammas, mille autor on Vincas Grybas. Ausamba jaoks kogusid raha kohalikud õpetajad. 1968 anti Papilė keskkoolile Daukantase 175. sünniaastapäeva puhul Daukantase nimi. Samal aastal asutati tema muuseum, milles oli umbes 300 eksponaati.

Tema järgi on nimetatud Daukantase väljak, mis asub Vilniuses Leedu presidendilossi vastas. Varem oli see kandnud 19. sajandil Lossi väljaku nime, seejärel 1915. aastani Mihhail Muravjovi nime, siis Napoleoni ja nõukogude ajal Mihhail Kutuzovi nime. Daukantase tänav on Kaunases, Klaipedas, Palangas ja mitmes teises Leedu linnas.

Vilniuse ülikooli üks õuedest kannab Daukantase nime. 1979 istutati ülikooli 400. aastapäeva tähistamise pidustustel sinna Daukantase kodukohast pärit tamm ja avati tema bareljeef. Samal aastal avati teadusmuuseumi, mis tänapäeval on Püha Johannese kirik, seinal Daukantase reljeef. Viimane säilitati ka pärast muuseumi muutmist kirikuks.

Daukantas on kujutatud Leedu 100-litisel rahatähel.

Leedu ajaloolased
Leedu kirjanikud
Sündinud 1793
Surnud 1864
Robertson Davies

William Robertson Davies (28. august 1913 Thamesville (Ontario, Kanada) – 2. detsember 1995 Orangeville (Ontario)) oli Kanada kirjanik, dramaturg, ajakirjanik, kriitik ja õppejõud. Ta oli üks Kanada 20. sajandi tuntumaid ja armastatumaid kirjanikke, Kanada ordeni ja Ontario ordeni kavaler, Kanada Kuningliku Seltsi ja Kuningliku Kirjandusseltsi liige.

Elulugu

Noorus
Robertson Daviese isa oli Kanada kirjastaja, poliitik ja kirjanik, Kanada parlamendi senati liige 1942-67 William Rupert Davies, ema Florence Sheppard McKay. Kuna mõlemad vanemad olid agarad lugejad, puutus ta varakult kokku kirjandusega. Lapsepõlve veetis ta Ontario provintsis Renfrew's (mis kannab romaanis "Mis on lihas ja luus" nime Blairlogie; paljud romaani tegelased said nimed kohalikelt elanikelt). Juba lapsena osales Davies ka teatrilavastustes, millest sai alguse eluaegne armastus teatri vastu. 1926-1932 õppis ta Torontos Upper Canada College'is. Ehkki Davies kasvas üles presbüterlasena, tekkisid tal lahkhelid kalvinistliku teoloogiaga ja ta läks üle anglikaanlusse.

Kolledži järel õppis Davies 1932-35 Ontarios Kingstonis asuvas Queen's University's, kus tegi kaastööd tudengilehele. Ta lahkus Kanadast Inglismaale, kus õppis Oxfordi ülikooli Ballioli kolledžis, mille lõpetas bakalaureusekraadiga kirjandusteaduses 1938. aastal. Järgmisel aastal ilmus trükist ta väitekiri "Shakespeare's Boy Actors" ("Shakespeare'i poissnäitlejad") ning alustas näitlejakarjääri Londoni lähistel. 1940. aastal mängis ta väikseimaid rolle ja tegis kirjanduslikku tööd Old Vic Repertory Company juures Londonis. Samal aastal abiellus Davies Oxfordis kohatud austraallanna Brenda Mathewsiga, kes töötas sellal teatri lavajuhina.

Daviese noorus andis talle ohtralt materjali, mis kajastus ta hilisemates teostes. Niisuguste korduvate teemade seas on näiteks teatritöö ja kanadalaste siirdumine Inglismaale haridusteed lõpetama.

Romaanid 
 Saltertoni triloogia
 "Tempest-Tost" (1951)
 "Leaven of Malice" (1954)
 "A Mixture of Frailties" (1958)
 Deptfordi triloogia
 "Fifth Business" (1970) ("Viies osaline", Tallinn: Eesti Raamat, 1990, tlk Mati Soomre)
 "The Manticore" (1972)
 "World of Wonders" (1975)
 Korni triloogia
 "The Rebel Angels" (1981) ("Mässajad inglid", Tallinn: Varrak, 1997, tlk Tõnis Leemets)
 "What's Bred in the Bone" (1985) ("Mis on lihas ja luus", Tallinn: Varrak, 1999, tlk Riina Jesmin)
 "The Lyre of Orpheus" (1988)
 Toronto triloogia (lõpetamata)
 "Murther and Walking Spirits" (1991)
 "The Cunning Man" (1994)

Viited

Välislingid

Ajakirjanikud
Kanada kirjanikud
Kriitikud
Näitekirjanikud
Sündinud 1913
Surnud 1995
Humphry Davy

Sir Humphry Davy (17. detsember 1778 Penzance (Inglismaa) – 29. mai 1829 Genf) oli inglise keemik.

Sulatatud leeliste elektrolüüsi teel avastas ja eraldas ta keemilised elemendid naatriumi, kaaliumi, baariumi, kaltsiumi ja magneesiumi. Tõestas, et kloor on element. Ta oli üks elektrokeemia teerajajaid.

Ta konstrueeris Davy laterna.

Kirjandus
Albert Martini, "The Renaissance of Science: The Story of the Cell and Biology", 291–293, 2015
 

Inglise keemikud
Sündinud 1778
Surnud 1829
Konrad von Herzenrode

Konrad von Herzenrode oli Liivi ordu maamarssal 15. sajandi teisel poolel.

Konradi vanemad pole teada, kuid ta pärines Hesseni maakrahvkonnast. Tema suguvõsa kuulus kohaliku väikeaadli hulka ja oli esmakordselt mainimist leidnud 1288. aastal.

Herznrode esineb esimest korda ordudokumentides 1451. aastal, mil ta oli rüütelvend Siguldas, 1466–1468 oli ta aga Vindavi komtuur. 1470. aastal on teda mainitud Aizkraukle komtuurina ja järgmisel aastal pidas ta sama ametit Kuldīgas. 1472. aastal tõusis ta aga juba ordu teiseks meheks, maamarssaliks, kelleks jäi järgmiseks 16 aastaks. Seejärel teated temast lõpevad. 1488. aastal on teda viimast korda maamarssalina mainitud ühes Saksa ordu visitatsioonis.

Kirjandus
Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr 404 (lk 321–322). 

Vindavi komtuurid
Aizkraukle komtuurid
Kuldīga komtuurid
Liivi ordu maamarssalid
Elektribörs

Elektribörs on süsteem ("turuplats") elektri suures mahus müügiks ja ostmiseks. Elektribörsi eesmärgiks on lihtsustada ostjatel ja müüjatel lepingute sõlmimist. Elektribörsiks Põhjamaades on Nord Pool.

Elektriturg on elektri tootjate ja tarbijate vahelisi ärisuhteid hõlmav turg millega tagatakse elektri tootmise ja elektri tarbimise üldine tasakaal.

Energiaturg on energiakandjate turg, mis hõlmab kaugkütet, küttepuitu, vedelkütuseid, gaasi, elektrit jms.

Põhjamaade elektrienergiabörs 

Põhjamaade energiabörsil Nord Pool tehti juba 2005. aastal tehinguid 55,2 miljardi euro väärtuses. Börsil kaubeldakse füüsilise elektrienergiaga tulevikutehingute vormis. Börsil on 336 liiget, kes teevad börsil tehinguid või vahendavad sinna klientide tehinguid. Liikmete arvu järgi on enim Norra ja Rootsi ettevõtteid (vastavalt 44 ja 29 protsenti liikmete arvust), kuid on ka kaugemaid maid, nagu Bermuda, Kaimanisaared ja Malta. Balti riikidest oli 2006. aastal börsil vaid Leedust üks liige. Lisaks tehingute tegemisele ka arveldatakse börsi kaudu. Üheks tooteks börsil oli Euroopa Liidu CO2 saastekvoodid, selle toote osas oli 2006. aastal börsil 64 osalist 11 riigist. Nord Pooli osalised on elektritootjad, suurtööstused, jaotusvõrgud, elektri jaemüüjad, maaklerid ja investorid. Elektri hinda saab tehingute vormis kokku leppida ka viis aastat ette. 16. novembril 2007 allkirjastati Tallinnas lepe Põhjamaade ning Baltimaade ühtse energiaturu loomise alustamiseks.

Vaata ka 
Energiaturg
Elektriturg
Nord Pool Spot

Viited

Välislingid 
Nord Pool Spot AS-i võrgulehekülg

Elektribörsid mujal maailmas 
 Saksa elektribörs

Elekter
Ravi Shankar

Pandit Ravi Shankar (bengali রবি শংকর, रविशंकर; ("Pandit" tähendab sanskriti keeles "õpetatud" ning on aunimetus); kodanikunimega Rabindra Shankar Chowdhury; 7. aprill 1920 Varanasi – 11. detsember 2012 San Diego, California) oli bengali päritolu India sitarimängija ja helilooja.

Ravi Shankar õppis sitarimängu Baba Allauddin Khani käe all ning tema esimene avalik esinemine toimus 1939. aastal. Alates 1940. aastatest tegutses ta ka heliloojana, luues muuhulgas filmimuusikat.

1950. aastate teises pooles hakkas Shankar esinema Euroopas ja Põhja-Ameerikas, populariseerides nii India klassikalist muusikat. Shankarilt võttis õppetunde teiste seas The Beatlesi liige George Harrison, kes nimetas teda maailmamuusika ristiisaks. 1967. aastal esines Shankar koos tablamängija Ustad Allah Rakhaga Monterey festivalil, 1969. aastal Woodstocki festivalil ja 1971. aastal Harrisoni korraldatud kontserdil Bangladeshi heaks. 2002. aastal osales ta koos oma tütre Anoushka Shankariga George Harrisoni mälestuskontserdil.

1999. aastal autasustati Shankarit India kõrgeima tsiviilautasu Bharat Ratnaga. Aastal 2013 pälvis ta postuumselt Grammy elutööauhinna, lisaks sai ta karjääri jooksul veel neli Grammy auhinda. 1998. aastal pälvis ta Polari muusikaauhinna.

Shankar on USA džässlauljanna Norah Jonesi ja sitarimängija Anoushka Shankari isa.

Diskograafia

"Three Ragas" (1956)
"Improvisations" (1962)
"India's Most Distinguished Musician" (1962)
"India's Master Musician" (1963)
"In London" (1964)
"Ragas & Talas" (1964)
"Portrait of Genius" (1964)
"Sound of the Sitar" (1965)
"Live at Monterey" (1967)
"In San Francisco" (1967)
"West Meets East" (1967)
"At the Monterey Pop Festival" (1967)
"The Exotic Sitar and Sarod" (1967)
"A Morning Raga/An Evening Raga" (1968)
"The Sounds of India" (1968)
"In New York" (1968)
"At the Woodstock Festival" (1969)

"The Concert for Bangladesh" (1971)
"In Concert 1972" (1973)
"Transmigration Macabre" (1973)
"Shankar Family & Friends" (1974)
"Music Festival From India" (1976)
"Homage to Mahatma Gandhi" (1981)
"Räga-Mälä (Sitar Concerto No. 2)" (1982)
"Pandit Ravi Shankar" (1986)
"Tana Mana" (1987)
"Inside The Kremlin" (1988)
"Passages" koos Philip Glassiga (1990)
"Concert for Peace: Royal Albert Hall" (1995)
"Chants of India" (1997)
"Concerto for Sitar & Orchestra" koos André Previniga (1999)
"Full Circle: Carnegie Hall 2000" (2001)
"The Man and His Music" (2005)
"Flowers of India" (2007)

Viited

Välislingid 
Ravi Shankari kodulehekülg

India muusikud
Sündinud 1920
Surnud 2012
ABC (Hispaania ajaleht)

ABC on Hispaania konservatiivne ja monarhistlik ajaleht, üks  kolmest Hispaania suurest kvaliteetlehest lehtede El País ja El Mundo kõrval ning nende järel tiraažilt kolmas päevaleht. Ta ilmub Madridis.

See alustas ilmumist 1. jaanuaril 1903 nädalalehena, juunist 1903 hakkas see ilmuma kaks korda nädalas ja 1. juunist 1905 päevalehena. 

ABC asutas Torcuato Luca de Tena y Álvarez-Ossorio. Praegu annab seda välja Diario ABC S.L, mis kuulub Vocento gruppi. 

Praegu ilmuvad Madridi piirkonna, Valencia piirkonna, Kataloonia, Castilla-Leóni, Andaluusia, Galiitsia ja Kanaari saarte ning Sevilla, Córdoba ja Toledo linna eriväljaanne. Brüsselis ilmub välismaa väljaanne.  

Aastani 1912 ilmus see ainult pealinnas, siis hakati välja andma ka provintside väljaannet. Alates 1929 ilmub Sevilla kohalik väljaanne. Kui kuulutati välja teine Hispaania vabariik, hakkasid kõik nimekad monarhia pooldajad kirjutama selles väljaandes. Kui 18. juulil 1936 algas Hispaania kodusõda, võttis Rahvarinde valitsus Madridis ABC üle.    Kodusõja ajal ilmus seetõttu kaks ABC versiooni:  Madridis anti välja vabariiklaste väljaannet, Sevillas andsid algsed omanikud välja rahvuslaste lehte. 

Kui Francisco Franco väed 28. märtsil 1939 Madridi sisse marssisid, anti ABC Madrid algsetele omanikele tagasi. Juba järgmisel päeval avaldasid nad oma esimese uue väljaande. See ilmus numbriga 10 345, mis järgnes vahetult 18. juulil 1936 ilmunud lehe numbrile. Franco ajal sai ABC jälle Hispaania kõige ostetumaks leheks. 

Nüüd on see langenud kvaliteetlehtede seas kolmandale kohale, ja ka spordipäevalehel Marca on suurem tiraaž. Aastal 2006 müüdi päevas keskmiselt 240 225 eksemplari. 

ABC on praegu ainuke leht Hispaanias, mis ilmub foolioformaadis klambriga köidetuna. Esiküljel on värviline pilt. Tuntud on kolmanda lehekülje artikkel. Stiil on kõrge, konservatiivne ja monarhistlik. Lehel on palju tuntud kolumniste.

Välislingid 

 ABC veebiväljaanne 
 The ABC, artikkel ABC kohta

Ajalehed
José Eduardo Agualusa

José Eduardo Agualusa (sündinud 13. detsembril 1960 Huambos) on Angola kirjanik ja ajakirjanik.

Ta sündis Huambos valgete portugali asunike peres, on elanud pikka aega Lissabonis ja seejärel Rio de Janeiros.

Ta on avaldanud ajaloolisi romaane, jutukogusid ja ühe luulekogu.

2006. aastal asutas ta Brasiilias kirjastuse Língua Geral.

Teosed 
 "A Conjura" (romaan, 1989)
 "D. Nicolau Água-Rosada e outras estórias verdadeiras e inverosímeis" (jutustused, 1990)
 "O coração dos bosques" (luulekogu, 1991)
 "A feira dos assombrados" (novell, 1992)
 "Estação das Chuvas" (romaan, 1996)
 "Nação Crioula" (romaan, 1997)
 "Fronteiras Perdidas, contos para viajar" (jutustused, 1999)
 "Um estranho em Goa" (romaan, 2000)
 "Estranhões e Bizarrocos" (lasteraamat, 2000)
 "A Substância do Amor e Outras Crónicas" (kroonika, 2000)
 "O Homem que Parecia um Domingo" (jutustused, 2002)
 "Catálogo de Sombras" (jutustused, 2003)
 "O Ano em que Zumbi Tomou o Rio" (romaan, 2003)
 "Minevike müüja" ("O Vendedor de Passados", romaan, 2004). Eesti keeles: Varrak, 2011
 "Manual Prático de Levitação" (jutustused, 2005)
 "As Mulheres de Meu Pai" (romaan, 2007)
 "Na rota das especiarias" (reisikiri, 2008)
 "Barroco tropical" (romaan, 2009)

Tunnustus 

 Gran Premio Literario RTP
 Independent Foreign Fiction Prize

Viited

Välislingid 
 www.agualusa.pt

Angola kirjanikud
Sündinud 1960
Arlindo Barbeitos

Arlindo do Carmo Pires Barbeitos (sündinud 24. detsembril 1940 Catetes) on Angola luuletaja.

Ta põgenes Angolast poliitilistel põhjustel 1961. aastal ning sai doktorikraadi etnoloogias Frankfurdi ülikoolist. Töötas professorina Berliini Vabas Ülikoolis. 1975 naasis Angolasse ja töötab Angola Ülikoolis.

Tema luules on mõjutusi traditsioonilisest Aafrika luulest ning hiina ja jaapani luulest.

Teoseid 
 "Angola Angolê Angolema" (1975)
 "Nzoji (Sonho)" (1979)
 "Fiapos de Sonho" (1990)
 "Na Leveza do Luar Crescente" (1998)

Välislingid 
Elulugu ja luuletused (portugali keeles)

Angola kirjanikud
Sündinud 1940
Eduard Tamm (sportlane)

Eduard Tamm (8. juuli 1914 Ufa kubermang (Baškortostan) – 21. september 2010 Rakvere) oli eesti sportlane ja spordipedagoog.

Tamme vanemad olid August ja Elisaveta Tamm. Kuni 1921. aastani elas perekond Venemaal, siis opteerus perekond Eestisse.

1934. aastal lõpetas Tamm Jäneda põllutöökooli ja 1939. aastal sõjakooli. Juba aasta varem oli temast saanud kaadriohvitser ratsaväerügemendis. Eesti sõjaväkke jäi ta kuni riigi okupeerimiseni ja oli kuni 1941. aastani ka Punaarmees. Aastal 1944 mobiliseeriti ta aga Saksa sõjaväkke, kus ta teenis piirikaitserügemendis. 

Pärast seda, kui Nõukogude Liit Eesti uuesti okupeeris, õnnestus Tammel 1946. aastal lõpetada Tartu Riiklik Ülikool spordipedagoogika erialal, kuid kaks aastat hiljem arreteeriti ta kodumaa reetmise süüdistusega ning talle määrati karistuseks 25 aastat vabadusekaotust koos viieaastase sundasumisega. Esialgu saadeti ta Magadani oblastisse Beregovoilagi, seejärel Irkutski oblastisse Taišetlagi, 1950. aastal aga tagasi Magadani oblastisse Kolõmasse. 1956. aastal Tamm vabastati ning ta naasis Eestisse.

Aastatel 1945–1948 töötas Tamm vanemõpetajana Tartu Ülikoolis, 1956–1979 aga Tallinna Polütehnikumis kehalise kasvatuse ala juhatajana, hiljem TPI-s õppemeistrina.

Spordiga hakkas Tamm tegelema juba nooruses, võisteldes kergejõustikus, ujumises, suusatamises ja ratsutamises. Alates 1970. aastatest osales ta suure eduga ka veteranide võistlustel. 1991. aastal võitis ta veteranide ülemaailmsetel sisemängudel kõrgushüppe ja 1999. aastal krooniti ta samal alal oma vanuseklassi maailmameistriks. 2000. aastal võitis ta veteranide EM-ilt aga kaks kulda. Tamm tegeles spordiga kuni 90. eluaastani. Suure osa oma medalitest on ta andnud Eesti Spordimuuseumile.

Tema vanem vend oli raskejõustiklane ja politseinik Villem Tamm. 

Ta oli spordiühingu Kalev auliige (1973)

Tunnustus
1998 – Kotkaristi IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
Eduard Tamm Eesti kaitsejõudude veteranide lehel (EKV parimad)
 

Eesti kergejõustiklased
Eesti ratsaväeosade koosseis
Eesti spordipedagoogid
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Eesti Spordiveteranide Liidu auliikmed
Sündinud 1914
Surnud 2010
Adeodatus I

Adeodatus I (ka Deusdedit I) oli paavst 615–618. Ta oli 68. paavst.

Adeodatus sündis Roomas. Ta oli alamdiakon Stephanuse poeg.

Ta oli Gregorius I ajal diakon (kardinaldiakon). Hiljem sai temast Santi Giovanni e Paolo kiriku preester.

Tema nimekujuga on allikates segadus ja võimalik, et see on põhjustatud nime tähendusest: a deo datus tähendab ladina keeles "Jumala poolt antud", Deus dedit aga "Jumal on andnud". "Liber Pontificalis" nimetab teda esmalt Deusdeditiks, kuid hiljem Adeodatuseks.

Paavstiks saamine
Adeodatus I pühitseti paavstiks 19. oktoobril 615, kui Bütsantsi keiser Herakleios I oli teda tunnustanud. Ta oli esimene preester pärast Johannes II-st, kes valiti paavstiks.

Ta oli paavstiks saades üsna eakas.

Poliitilised olud
Adeodatus I ajal tabasid Roomat maavärin ning mitmesugused haigused, nagu pidalitõbi ja katk. Itaalias viibinud Bütsantsi väed ei saanud palka, mis tõi sõdurite seas kaasa mässu, mille käigus tapeti eksarh Johannes.

Paavst kohtus Roomas uue eksarhi Eleutheriusega, kes siirdus seejärel mässu maha suruma. Peatselt asus Eleutherius mässama Bütsantsi vastu, kuid sai Roomat rünnates surma.

Suhtumine munklusse
Adeodatus I taunis munklust ja nõudis munkadelt, kes olid Gregorius I-lt saanud varasid, nende üleandmist sekulaarvaimulikele.

Sellele vaatamata on mõned kirikuajaloolased pidanud teda benediktiini mungaks, kuid paljud kirikuajaloolased pole seda fakti kinnitanud.

Bulla
Adeodatus I oli esimene paavst, kes andis välja bulla ja kasutas selle kinnitamiseks vastavat pitserit.

Liturgilised otsused
Adeodatus I lubas vaimulikel pidada päevas (hommikul ja õhtul) või eri kirikutes kahte missat ("Liber Pontificalise" teksti tõttu erinevad tõlgendused).

Ordinatsioonid
Adeodatus I ordineeris 29 piiskoppi, 14 preestrit ja 15 (või 5) diakonit. Tema ajal sai preestriks hilisem paavst Bonifatius V.

Surm
Adeodatus I suri 8. novembril 618 Roomas võib-olla katku ja maeti Rooma Peetri kirikusse. Ta oli esimene paavst, kes oma surivoodil andis korralduse jagada paavsti rahaline pärand vaimulikele pärast oma surma.

Teda austatakse katoliku kirikus pühakuna, kelle mälestuspäev on 8. november.

Hinnang
Honorius I iseloomustas Adeodatus I-st kui lihtsat, vaga, tarka ja arukat vaimulikku. Ta oli pärimuse järgi suudelnud katkuhaigete haavu.

Kirjandus
J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996.
Liber Pontificalis.

Välislingid
Artikkel Adeodatus I kohta (inglise keeles)
Artikkel Adeodatus I kohta. (inglise keeles)
7. sajandi konsistooriumid.
Adeodatus I dokumendid.

Paavstid
Surnud 618
Sündinud 6. sajandil
Katoliku pühakud
Waidhofen an der Ybbs

Waidhofen an der Ybbs on linn Austrias Alam-Austria liidumaal Ybbsi jõe ääres.

Waidhofenit on esmamainitud 1186. aastal.

Linnas elab 11 800 elanikku.

1972. aastal liideti linnaga mitu ümbruskonna valda ja linn jagati 10 katastraalvallaks (elanikke 2001. aastal):

 Waidhofen/Ybbs (4559 elanikku)
 Konradsheim (656 elanikku)
 Kreilhof (366 elanikku)
 Rien (413 elanikku)
 St. Leonhard/Walde (475 elanikku)
 St. Georgen in der Klaus (576 elanikku)
 Windhag (1845 elanikku)
 Wirts (595 elanikku)
 Zell-Arzberg (1210 elanikku)
 Zell (967 elanikku)

Viited

Välislingid 

 Waidhofen an der Ybbsi koduleht

Austria linnad
Alam-Austria liidumaa vallad
Lubbert von Varssem

Lubbert von Varssem (ka Lübbert von Forssem; surnud 1471) oli Liivi ordu maamarssal.

Lubberti vanemaid pole teada, kuid ta kuulus Varssemi suguvõsa Kaldenhofi liini ja pärines seega Marki krahvkonnast Hammi linna lähedalt Kaldenhofist. Tema suguvõsa kuulus krahvkonna keskaadli hulka. Veel üks tema sugulane, Frank von Varssem, oli 15. sajandi esimesel poolel olnud Miitavi komtuur.

Varssemit on 1451. aastal mainitud orduvennana Viljandis, 1453 oli ta samas kumpan. 1456. aastal tõusis ta viimaseks Võnnu foogtiks, viis aastat hiljem oli ta Aizkraukle komtuur. 1462. aastal sai temast Kuldīga komtuur, tõustes seega ordu juhtkonda, ordumeistri lähemasse nõukokku ehk siseringi. Ta oli üks olulisemaid ordusisese reformi toetajaid ning kui uuendusmeelsest Johann Wolthus von Hersest sai ordumeister, tõusis ta maamarssaliks. Paraku oli enamik teisi käsknikest ordureformi vastu ja Herse plaanid kukkusid peagi läbi, ta tagandati, vangistati ja lõpuks tapeti. Varssem seda siiski ei näinud, sest ta suri juba enne Herse kukutamist, kas juuni lõpus või juuli alguses 1471.

Kirjandus
Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 894 (lk 664).

 

Võnnu foogtid
Aizkraukle komtuurid
Kuldīga komtuurid
Liivi ordu maamarssalid
Surnud 1471
Liivimaa ordu majandusülem

Liivimaa ordu majandusülem (saksa keeles Schaffer või Schäffer) oli ordu kõrgeim majandusametnik, kes resideeris algselt Riias ja hiljem Võnnus.

Majandusülem vastutas ordu varustamise, kommunikatsioonide toimimise ja kaubanduse, sisuliselt kogu majandustegevuse toimimise eest. Ehkki ta ametlikus orduhierarhias eriti kõrget positsiooni ei omanud, oli see ametikoht majanduslikult äärmiselt tähtis ja eriti alates 15. sajandi lõpust said majandusülematest tihti ordumeistrid, maamarssalid või olulised käsknikud.

Esimene majandusülem on teada enne aastat 1438, viimane kaotas aga ameti ordu likvideerimisega 1562. aastal.

Majandusülemad

Riias
enne 1438 Heinrich Sprenge
1442 Johann von Bevessen
1462 Wilhelm von Böckenförde genannt Schüngel
1463 Heidenreich von Walgarden
1481 Wolter von Plettenberg
1484 Wilhelm von Galen - võis olla Schäffer ka Võnnus

Võnnus
1514–1524 Loeff von Loe
1535 Rutger Lüdinghausen-Wulff
1538 Jasper von Munster
1544 Mathias von der Recke
1548–1551 Goddert Torck
1551/1552–1554 Gotthard Kettler
1554–1556 Lubbert von Hambroich
1556–1562 Bernd von Hövel
Dagmar Normet

Dagmar Normet (kuni 10.06.1940 Dagmar-Sarlia Rubinstein; aastatel 1940–1945 Dagmar Randa; 13. veebruar 1921 Tallinn – 16. oktoober 2008) oli eesti kirjanik ja tõlkija.

Elukäik
Ta õppis Tallinna 23. Algkoolis, Saksa Tütarlastegümnaasiumis ning Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledžis. Ta alustas 1940. aastal õpinguid Tartu Ülikooli Kehalise Kasvatuse Instituudis, kuid alanud Nõukogude–Saksa sõja tõttu jäid õpingud pooleli. Herbert Niileri soovitusel evakueerus ta NSV Liidu tagalasse. Venemaal viibides õppis Uljanovski Pedagoogilises Instituudis vene keelt ja kirjandust, hiljem Moskvas Kehakultuuri Keskinstituudis. 1945. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kehalise kasvatuse õpetajana. 

Dagmar Normet töötas muu hulgas võimlemise, rahvatantsu ja kehalise kasvatuse õpetajana. Alates 1956. aastast oli vabakutseline kirjanik.

Looming
Ta on kirjutanud hulga lastenäidendeid, kuuldemänge, operetilibretosid ja telelavastuste tekste. Tema teoseid on tõlgitud mitmesse keelde.

Raamatud
 "Maalesõit" (1948)
 "Me ehitame maja" (1957)
 "Vöödiline hobune" (näidend; Draamateatris 1968)
 "Lo Tui" (monograafia; 1973)
 "Delfiinia" (1975)
 "Suur saladus" (kuuldemäng; 1977)
 "Une-Mati, Päris-Mati ja Tups" (1979)
 "Kümme ust" (1985)
 "Une-Mati Rannakülas" (1986)
 "Ernst Idla – võlur Tallinnast" (koostaja; 1991)
 "Naeratuste vikerkaar" (1992)
 "Lõvi ja lohe" (1993)
 "Avanevad uksed" (2001)
 "... ainult võti taskus" (2004)

Filmistsenaariumid
 "Vallatud kurvid" ja "Ohtlikud kurvid" (koos Sándor Sterniga).

Tõlkeid
 Mira Lobe "Vanaema õunapuu otsas" (1973)
 Mira Lobe "Hiir kipub välja" (1984)
 Christine Nöstlinger "Vahetuslaps" (1990)

Tunnustus
 2007 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema lell oli kuulus Moskva kunstikoguja Jakov Rubinstein.

Aastatel 1945–1960 oli Dagmar Normet abielus helilooja Leo Normetiga. Neil sündis 1946 poeg Ingo Normet ja 1953 tütar Haldi Normet.

Viited

Välislingid

Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti Kirjanike Liidu järelehüüe, Postimees 17. oktoober 2008 

Eesti kirjanikud
Eesti tõlkijad
Eesti õpetajad
Eesti spordipedagoogid
Eesti kehalise kasvatuse õpetajad
Eesti juudid
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1921
Surnud 2008
Heinrich Johann von Drenteln

Heinrich Johann von Drenteln, ka Henric Johan von Drenteln (umbes 1659 – 23. juuli 1704 Narva lahingus) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane ja mõisaomanik.

Elulugu
Põlvnes vanast rae- ja kaupmehesuguvõsast. Ta sündis Öötla mõisniku ja Eestimaa aadlilipkonna leitnandi Hans von Drentelni pojana; tema ema oli Narva tolliinspektori Anton Falkenklo (Falckenclo) tütar. Ta astus Rootsi sõjaväeteenistusse ja 1678. aastal teenis tragunina ooberst Anders Löschern von Hertzfeldi rügemendis. 1679. aastal oli ta samas väeosas allohvitser. Skåne sõja ajal võttis osa sõjakäigust Preisimaale. 1683. aastal teenis leitnandina ooberst Rembert von Funckeni Narva garnisonirügemendis, 1689. aastal oli ta rügemendi kortermeister. 1691. aastal tõstis Rootsi kuningas ta aadliseisusse; tema järeltulijad introdutseeriti 1726. aastal Rootsi rüütelkonda. Hiljem teenis kapteni auastmes kindralmajor Henning Rudolf Horni Narva rügemendis ja seejärel majorina Narva kodanikeväes. Langes 1704. aastal Narva piiramise ajal.

Mõisavaldused
Talle kuulus osa Auvere mõisast, mille ta müüs 1687. aastal.

Perekond
Heinrich Johann von Drenteln oli abielus Lovisa Charlotte von Patkuliga (suri 1728), kes oli Patkulite Patküla harust põlvnenud kapten Johann von Patkuli ja Anna Sophia von Knorringi tütar. Abielust sündisid:
Franz Heinrich von Drenteln (1687–1735), Rootsi ja hiljem Venemaa sõjaväelane, major
Johanna Charlotte von Drenteln (1693–1754), abiellus Tobolskis Karl Gustav von Patkuliga
Henriette Sophia von Drenteln (1695–1753), abiellus Tobolskis Karl von Rothkirchiga

Tema pere küüditati Tobolskisse, kus nad olid 1721. aastani.

Vaata ka
Drenteln

Kirjandus
Stiernman, Anders Anton von, Kröningssvärd, Carl Gustaf. Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel. Trükitud Rootsi kuninglikus trükikojas, 1755 .

Välislingid 
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Auvere mõisnikud
Baltisaksa sõjaväelased
Rootsi majorid
Surnud 1704
La Trobe

La Trobe (ka Latrobe, saksa keeles de la Trobe) on Prantsusmaa päritolu aadlisuguvõsa.

Perekonnale kuulusid Liivimaa alal Paenasti (Pajusby) mõis ning Eestimaa alal Triigi (Ottenkyll) ja Kulina (Kullina) mõis.

Suguvõsa liikmeid
 Benjamin La Trobe (1728–1786),
 Christian Ignatius La Trobe (1758–1836), inglise muusik kirjanik ja komponist (inglise wiki: Christian Ignatius Latrobe)
 Charles Joseph La Trobe (1801–1875), esimene Victoria koloonia kuberner (inglise wiki: Charles La Trobe)
 Benjamin Henry Boneval La Trobe (1764–1820), kirjanik ja Washingtoni kapitooliumi arhitekt (inglise wiki: Benjamin Latrobe) 
John Hazlehurst Boneval Latrobe (1803–1891), advokaat ja kirjanik
Ferdinand Claiborne Latrobe (1833–1911), Baltimore'i linnapea (inglise wiki: Ferdinand Claiborne Latrobe) 
Benjamin Henry Latrobe (1806–1878), insener (inglise wiki: Benjamin Henry Latrobe, II) 
 John Frederik La Trobe (1769–1845), Venemaa sõjaväelane, muusik ja maalikunstnik, Võisiku mõisa valitseja, (prantsuse wiki: :fr:Johann Friedrich Bonneval Latrobe)   
Edward de La Trobe (1825–1879), Liivimaa maanõunik, Paenasti mõisnik
John Edward de La Trobe (1858–1895), Triigi mõisnik

Kirjandus

Vaata ka
La Trobe'i Ülikool

Välislingid
http://www.latrobefamily.com
Perekond Eestimaa rüütelkonna genealoogilises käsiraamatus 1930
Perekond Liivimaa rüütelkonna genealoogilises käsiraamatus 1929

Aadlisuguvõsad
Karlheinz Stockhausen

Karlheinz Stockhausen (22. august 1928 – 5. detsember 2007) oli saksa avangardistlik helilooja.

Töötas Kölni raadios. Ta oli esimene helilooja, kes oma elektrooniliste eksperimentidega tõusis arvestatava tasemeni.

Tema tuntumaid teoseid on "Gesang der Jünglinge" ("Noorukite laul"; 1956), milles on miksitud kokku ühe poisi hääle mitmekordne salvestis ja elektrooniliste helide keerulised kombinatsioonid.

Tähelepanuväärne on ka tema 1970. aastal kahele klaverile ja elektroonikale kirjutatud suurteos "Mantra". Eestis on teost esitanud Kadri-Ann Sumera ja Age Juurikas.

Saksa heliloojad
Sündinud 1928
Surnud 2007
Vanalinnastuudio

Vanalinnastuudio oli teater Tallinnas, mis tegutses aastatel 1980–2004. Asutatud Eino Baskini eestvõttel. 

Teater kuulus aastani 1989 pooliseseisva estraaditrupina Eesti NSV Riikliku Filharmoonia juurde. Lavastati peamiselt estraadietendusi ning satiirilisi ja meelelahutuslike komöödiaid. 2004. aastal koondati suurem osa näitetrupist ja asutati uus teater NO99. Endised Vanalinnastuudio näitlejad siirdusid 2005. aastal Vana Baskini Teatrisse.

Teatri ajalugu
Vanalinnastuudio esimeseks ajutiseks koduks oli Raekoja platsil asuva Õpetajate maja L-tähe kujuline saal, kus lava asetseb kahe saali ühinemiskohas nii, et mängida tuleb korraga kahele poole. Õpetajate majast sai omamoodi Meka, kuhu meelelahutusnäljas publik aina tungles. 
 
1989. Vanalinnastuudio sai iseseisvaks teatriks.

1990. Sakala keskuses (endises Poliitharidusmajas) anti esimene etendus, sellest majast sai teatri teine ajutine kodu.

1992. Vanalinnastuudiole lubati krunt Viru tänaval (tänapäeval De La Gardie kaubamaja). 

1997. Loodi sihtasutus Vanalinna Teatrimaja, et see hakkaks ehitama ja haldama Vanalinnastuudio päris oma maja Sauna tänaval. Projekt jäi pooleli.

1999. Sakala keskus anti Vanalinnastuudiole pikaajalisele rendile.

2000. Teater tähistas oma 20. tegevusaastat renoveeritud majas. Saadi black-box-tüüpi teatrisaal. Lisaks ehitati keldrikorrusele väike saal, kus tegutses Supiteater. Vanalinnastuudiol oli sestpeale oma maja.

2001. Vanalinnastuudio direktoriks sai Jüri Järvet juunior ja peanäitejuhiks Roman Baskin. 

2003. Vanalinnastuudio direktoriks valiti kaks aastat varem näitlejana koondatud Anne Veesaar, kes kutsus kunstiliseks konsultandiks Georg Malviuse. Töösuhted Roman Baskiniga katkesid. 

2004. Veesaar lahkub kokkuleppel kultuuriministeeriumiga teatrijuhi kohalt. Kuni uue juhi valimiseni juhtis teatrit ministeeriumi teatrinõunik Tõnu Lensment. 2004. aasta suvel kinnitati Vanalinnastuudio uueks juhiks Tiit Ojasoo, kes asus looma oma meeskonda. Sündis Teater NO99. Produtsent Aarne Valmise ettepanekul lõi Eino Baskin Vana Baskini Teatri.

Teatri mängukava

Teatri meeskond

Viited

Kirjandus
 Karulin, Ott. Nalja ja meelelahutust olude kiuste // Postimees (2006) 29. november
 Vanalinnastuudio 20 : vahekokkuvõte aastaist 1980-2000 / (Koostajad T. Kall ja J. Karindi). Tallinn : Tänapäev, 2000

Tallinna teatrid
Eduard Tamm

Eduard Tamme nime all on tuntud mitu inimest:
Eduard Tamm (1879–1941) oli eesti helilooja
Eduard Tamm (sündinud 1935) on eesti füüsik
Eduard Tamm (1914–2010) oli eesti sportlane
Eduard Tamm (füüsik)

Eduard Tamm (sündinud 26. septembril 1935) on eesti füüsik.

Tamm lõpetas 1960. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika erialal. 1975. aastal sai ta samas füüsika-matemaatikakandidaadiks. 

Alates 1958. aastast töötanud ta Tartu Ülikoolis, olles olnud nii assistent, vanemassistent, õppelabori juhataja, vanemõpetaja kui ka dotsent. Aastatel 2001–2007 oli ta erakorraline vanemteadur.

Välislingid 

Eesti füüsikud
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1935
Madis Nurms

Madis Nurms (sündinud 13. juunil 1984 Tallinnas) on eesti vabakutseline teatrikunstnik, lavastaja ja pedagoog.

Hariduskäik
Lõpetas 2009 Eesti Kunstiakadeemia stsenograafia magistrantuuri uurimusega "Postmodernistlik eklektika ooperilavastuste stsenograafias" (juh. Katrin Kivimaa ja Lilja Blumenfeld) ning 2007 Tallinna Ülikooli reklaami ja imagoloogia eriala bakalaureusetööga „Imidžikujundus ooperilaval” (juh. Linnar Priimägi) 

Varem on ta lõpetanud Tallinna Ülikooli meediaõpetuse lisaeriala (2006) ning täiendanud end graafilise disaini alal Eesti Kunstiakadeemias Kristjan Mändmaa juhendamisel (2005 ja 2006) ning Peterburi Humanitaar- ja Sotsiaalteaduste Ülikoolis (2007).

Töökäik ja tegevus teatris 
2003. aastast on ta kuulunud Pärnu Rahvusvahelise Ooperimuusika Festivali PromFest korraldusmeeskonda, aastatel 2004–2009 töötas ta XXI Sajandi Orkestri meediajuhina. 2007. aastal pälvis ta Hansapanga arenguprogrammi stipendiumi.

Lavastusi

 A. Schönberg "Kuu Pierrot" (2018)
 G. Verdi "Aida" (2015)

Suuremate erialaste töödena on valminud kunstnikutöö ooperitele:

 “Zanaida” (2019, lavastaja Max Hopp)
 „I Capuleti e i Montecchi“ (2019 lav. Katrin Tegova)
 „Ilus Helena“ (2018, lav. Peter Lund)
 „La traviata“ (2017, lav. Anu Lamp)
 Aida“ (2015, ka lavastaja)
 "Tsaari mõrsja" (2011, lavastaja Teet Kask)
 "Nahkhiir" 25 Belgia ja Hollandi teatris ning Bulgaaria Burgase ooperiteatris (2011, lavastaja Hans Nieuwenhuis)
 "Attila" (2011, lav. Üllar Saaremäe)
 "Thais" (2009, lav. Mai Murdmaa)
 "Carmen" (2007, lav. Marko Matvere)

kunstnikutöö tantsulavastustele: 

 “Mu nimi on Xiaodie but you can call me baby” ja „Oodates“ (2019 ja 2017 Indrek Kornel)
 „Sinine“ (2018, Kalli Pikas)
 "Kratt" (2015, lav. Marina Kesler)
 "GO – mäng kahele" (2014, lav. Teet Kask) 
 „Noktürn“ ja „Ohlala...Ça c’est passé comme ça“ (2017 ja 2012, lav. Tõnu Veiler; 

lava- ja valguskujundus maailmakuulsa soprani Barbara Hendricksi soolokontserdil Pärnu Kontserdimajas (2007)

2015. aastal tegi Nurms lavastajadebüüdi Vanemuise teatris Giuseppe Verdi ooperiga "Aida".

Töid väljaspool Eestit: 2009 aastal abikunstnik Maastrichti Opera Zuid ooperi "Dido ja Aeneas" lavastuse juures (lav. Hans Nieuwenhuis). Samal aastal valguskunstnik Jean Kalmani assistent Brüsseli Théâtre Royal de la Monnaie ooperite "Iphigénie en Aulide" ja "Iphigénie en Tauride" väljatoomisel (lav. Pierre Audi). 2016. aastal assistent Komische Oper Berlin lavastuse "Die Perlen der Cleopatra" juures (lav. Barrie Kosky).

Pedagoogiline tegevus
On 2012. aastast Tartu Kunstikooli õppejõud ja õppekava juht. Pidanud külalisõppejõuna loenguid ka Berliini Kunstiülikoolsis ja Eesti Kunstiakadeemias.

Isiklikku 
Madis Nurms on hobiaednik ja -akvarist. 2021. ilmus kirjastuses Hea Lugu tema raamat "Päevaliilia". 2012. aastal andis kirjastus Pegasus välja tema raamatu "Gupi. Akvaariumi tilluke vääriskivi".

Nurms ja dirigent Erki Pehk olid esimene meespaar Eesti Vabariigi Presidendi vastuvõtu ajaloos. Tema abikaasa on ameerika dirigent Adam Benzwi.

Viited

Välislingid 

 Koduleht
 Portfoolio
Youtube'i kanal

Eesti teatrikunstnikud
Sündinud 1984
Ceumern

Ceumern (ka Ceumern-Lindenstjerna) on Tüüringi Langensalzast pärit baltisaksa aadlisuguvõsa.

Aadlisuguvõsa esiisa jurist, kroonik ja Liivimaa rüütelkonna sekretär Caspar von Ceumern (1612–1692) aadeldati 1662. aastal Rootsis.

Eesti mõisatest kuulusid perekond Ceumernidele Liivimaal asunud Neeruti (Megel), Penuja (Penniküll) ja Kärstna (Kerstenhof) mõisad.

Suguvõsa liikmeid
 Karl Ernst von Ceumern (1734–1791), Venemaa parun, keiser Peeter III kammerjunkur ja Titza mõisa (ning Tirza lossi (läti keeles Tirzas pils) (Tirsen) omanik (tänapäeval Tirza vallas Gulbene rajoonis)
 Adam Burchard von Ceumern-Lindenstjerna (1764–1825), Venemaa major, Braslava mõisa (Breslau) mõisnik, 1795. aastal võttis endale ema järgi lisanimeks Lindenstjerna
 Otto Burchard Bernhard von Ceumern-Lindenstjerna (1832–1901), Braslava mõisa (Breslau) ja Urga mõisa (Orgishof) omanik Lemsalu (Limbaži) maakonnas Liivimaal

Välislingid
Ceumernite kodulehekülg(arhiveeritud lehekülg)
Perekond Liivimaa rüütelkonna genealoogilises käsiraamatus 1929

Liivimaa matrikliaadel
Rootsi aadlisuguvõsad
Lühend

Lühend on kirjalikus kõnes kirjamärk või kirjamärkide järjend, mis lühiduse huvides asendab mingit sõna või sõnaühendit, või kirjalikus ja suulises kõnes kasutatav sõna, mis on saadud mingi sõna või sõnaühendi lühendamisel.

Lühendite liike 
algustähtlühend
erialalühend
esitähtlühend
initsiaalsõna
katkendlühend
lühendsõna
silplühend
suurtähtlühend
sõnalühend
tekstilühend
tähtlühend
tähtsümbol
valiktähtlühend
väiketähtlühend
üldkasutatav lühend

Vaata ka 
abreviatuur
akronüüm
initsiaalid
lauselühend
lühendis
Lühendite loend
tingmärklühend

Kirjandus 
Uno Liivaku. Ee-tee-vee või ii-tii-vii. - Eesti Sõnumid, 1995, nr 101. Ümbertrükk: Uno Liivaku. Kirjakeel ja kirjasõna, Tallinn : Eesti Keele Instituut 1999, lk 186.
Martin Ollisaar. Lühendite müstiliselt maastikult. – Õiguskeel, 1996, nr 5, lk 31–39.
Leo Kaagjärv. Keelekorralduse mõrkjad viljad. – Sirp, 9. juuni 2000.

Välislingid 

"Eesti õigekeele käsiraamat" (O 47, O 48, O 49, O 50) 
Keelenõuvakk: lühendamine, kirjavahemärgid lühendites
Staap

Staap on organisatsiooni juhtimisasutus ja tööorgan, mis koordineerib selle tööd ja planeerib edasist tegevust. Staap on enamasti militaar- või paramilitaarotstarbeline, kuid võib olla ka tsiviilformeering.

Militaarstaap 
Armees on staap väeosa, väekoondise või asutuse ülemale alluv tööorgan sõjategevuse, väljaõppe, logistika ja administratiivtöö planeerimiseks ja juhtimiseks. Staap kuulub üksuse juurde juhtimisorganina alates pataljoni tasemest. Staap koosneb osakondadest, jaoskondadest või sektsioonidest. Staabi tööd juhib staabiülem, kes on üksuse ülema 1. asetäitja ja ühe auastme võrra madalamal ametikohal üksuse ülemast. Staabi suurus ja ülesehitus sõltuvad vastava üksuse suurusest ja ülesannetest.

NATO struktuuri staabi tüüpilised osakonnad numbrite järgi on järgmised:
1 – personal, 
2 – luure, 
3 – operatiiv, 
4 – tagala, 
5 – tsiviilkoostöö, erinev, 
6 – side.

Staape formeerivad ka paramilitaarsed formeeringud.

Tsiviilstaap 
Tsiviilstruktuurides kasutatakse staape peamiselt ajutiste juhtimisorganitena tegevuse koordineerimiseks ja planeerimiseks. Tavaliselt formeeritakse tsiviilstaape sisekaitse, päästetööde või oluliste kampaaniate läbiviimise ajaks.

Vaata ka 
Eesti Kaitseväe Peastaap
NSV Liit, Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Kindralstaap
Saksa Kolmas Riik, Oberkommando der Wehrmaht OKW, Wehrmachti peastaap 

Sõjandus
Väeüksused
Scott Gilbert

Scott F. Gilbert (sündinud 1949) on ameerika bioloog.

Tema erialaks on arengubioloogia, eriti epigeneetilised mehhanismid ja nende roll embrüoloogias. 

Tema arengubioloogia õpik on maailmas enamkasutatavaid (selle 9. väljaanne ilmus 2010). Selles tugineb ta Karl Ernst von Baeri lähenemisviisile bioloogias.

Gilbert sai bakalaureusekraadi nii bioloogias kui usuteaduses 1971. aastal Wesleyan University'st, magistrikraadi teadusloos Johns Hopkinsi Ülikoolist ning filosoofiadoktori kraadi bioloogias 1976. aastal samuti Johns Hopkinsi Ülikoolist.

Ta töötab alates 1980. aastast Swarthmore College'is, kus ta õpetab arengugeneetikat, embrüoloogiat ja bioloogia ajalugu.

Scott Gilbert on korduvalt käinud Eestis ja esinenud Tartu Ülikoolis loengutega.

Tunnustused
2011 Tartu Ülikooli audoktor

Viited

Välislingid
 Scott Gilberti koduleht
 Scott Gilberti arengubioloogia õpiku veebiversioon

Ameerika Ühendriikide bioloogid
Geneetikud
Tartu ülikooli audoktorid
Sündinud 1949
Otto Rästas

Otto Rästas (vene keeles Рястас Отто Юрьевич) 21. veebruar vkj/4. märts 1890 Kehtna vald Tallinna maakond Eestimaa kubermang – 27. jaanuar 1938 NSV Liit) oli Eesti ja Nõukogude poliitik (kommunist), Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu liige ning 1. detsembri riigipöördekatse korraldaja.

Elulugu
Otto Rästas asus 1907. aastast tööle tehasetöölisena Tallinnas, 1912. aastast astus ta VSDTP liikmeks, kust saadeti administratiivkorras illegaalse tegevuse pärast välja. 1913. aastal asus elama Narva, kus töötas kommunistliku töölisajalehe Kiir toimetuses, kust 1914. aastal asus elama Harkovi, kus ta peagi vahistati ning saadeti riigikorravastase illegaalse kirjanduse levitamise eest asumisele Siberisse – Astrahani kubermangu Jekaterinoslavi, 1915. aastal aga Tsaritsõnisse. 

Pärast 1917. aasta Veebruarirevolutsiooni valiti O. Rästas Tsaritsõni Nõukogu Täitevkomitee liikmeks.

Maist 1917 tegutses O. Rästas Tallinnas, oli VSDTP Tallinna komitee agitaator ja propagandist ning hiljem Punakaardi Staabi liige. 

1918. aastal pärast Eesti Vabadussõja algust ja Narva vallutamist määrati ta Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu eriülesannetega volinikuks, Võru TSN Täitevkomitee sekretäriks ja esimeheks ning veebruarist 1919 ETK Nõukogu liikmeks (ETK Sotsiaalkindlustuse komisjoni komissari (Rudolf Vakmanni) kohusetäitjaks).

Aastail 1920–1924 viibides illegaalselt Eestis, osales O. Rästas illegaalses poliitilises tegevuses, oli EKP Keskkomitee liige ning oli ka üks 1. detsembri riigipöördekatse korraldajatest.

Aastail 1924–1926 oli O. Rästas Kominterni Täitevkomitee sekretariaadi Balti riikide kommunistlike parteide vastutav sekretär (ответственный секретарь Секретариата коммунистических партий прибалтийских стран при Исполкоме Коминтерна); samuti 1924. aastast ÜK(b)P Eesti sektsiooni sekretär, 1928. aastast Kominterni Eesti sektsiooni sekretär, 1935. aastast Leningradis ilmunud ajalehe Edasi vastutav toimetaja. 

Otto Rästas mõisteti 1938. aastal NSV Liidus toimunud eesti kommunistide vahelises poliitilises võimuvõitluses süüdi "nõukogudevastases tegevuses" (fontannikute süüasi) ja lasti maha 27. jaanuaril 1938.

Viited

Kirjandus
Revolutsiooni lipukandjad (3. osa), Koostanud Herbert-Armin Lebbin, Eesti Raamat 1978, 184 lk

Välislingid 
Рястас Отто Юрьевич
 

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
EKP Keskkomitee liikmed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1890
Surnud 1938