joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hausma

Hausma on küla Hiiumaa vallas Tareste lahe ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Hausma küla piirneb läänes Kärdla ja Linnumäe külaga, lõunas Palukülaga ja idas Hiiessaare külaga.

Nimi
Hausma küla nime on esmakordselt mainitud 1564. aasta vakuraamatus kui Hakelax. Paul Ariste arvates tuletub küla nimi sõnadest 'hagu' ja 'laasmaa'. Leo Tiik on pakkunud vasteks soomekeelset sõna 'laakso'.

Loodus

Hausma küla alale jääb Röösna mets. Küla piirneb idas Kuura lahega. Hausmas asuvad Helmerseni kivikülv ja Hausma kivikülv.

Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 49 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.

Ajalugu
Küla on esmakordselt mainitud 1564. aastal. Küla kuulus ajalooliselt Vilivalla ja Loja mõisa alla. Järgnevad 200 aastat elas seal peamiselt üks pere. 1795. aastaks oli asustus kujunenud külaks, kuid 19. sajandi algul küla likvideeriti ja muudeti Paluküla küla osaks.  1835 võeti Hausmas perenimed Haggos, Kello, Püss, Treumann ja Uddo.

Hausmaga liideti 1930.-ndatel Heilu küla, mistõttu algselt kandis küla Heilu-Hausma küla nime ja peale Teist maailmasõda Hausma nime.

Taristu
Hausma lõunaosa läbib Heltermaa-Kärdla-Luidja maantee, küla põhjaosa Kärdla-Hausma-Lennujaama tee ja küla lääneosa Rehemäe tee. Küla alale jääb lõik valdavalt Kärdlas asuvast Põllu tänavast, mis Hausma külas läheb üle Röösna teeks.

Kultuur
Külas asub Kärdla kalmistu. Küla territooriumile jääb Pühalepa discgolfi park.

Ettevõtlus
Külas asub mitu majutusasutust.

Viited

Hiiumaa valla külad
Heigi

Heigi on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.

Küla piirneb põhjas Reigi, läänes Pihla ja Otste, lõunas Kurisu ning idas Kidaste ja Koidma külaga.

Nimi
Küla on esmakordselt mainitud 1688 revisjonis nimedega Heike, Heicke ja Heiki. Paul Ariste järgi tuletub nimi soomekeelsest mehenimest Heikki.

Loodus
Küla läbib Pihla oja ja selle haru Rima oja, samuti väike lõik Kurisu oja. Küla lääneosa sopistub Pihla-Kurisu hoiualasse.

Elanike arv

Talud
Heigi külas on asunud 3 Karjamaa talu ja 2 Matse talu.

Heigi talud 1917

Ajalugu
Küla kuulub ajalooliselt Lauka mõisa alla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis olid mõisas talunikud Heicke Hans ja Heike Siffre Pent. 1835 võeti külas perenimed Eik, Junnmann, Kappel, Kattel, Kist, Malling, Markus, Oga (Ogga), Reimer, Tilk ja Valk (Walk).  1917 asus külas 7 talu.

Külast pärines kohalik naisprohvet Viiu Junnmann.

1977–1997 kuulus küla Kurisu küla koosseisu.

Viited

Hiiumaa valla külad
Heiste

Heiste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.

Küla piirneb põhjas Jõeranna, läänes Paope ja Hüti, lõunas Sülluste ja Leigri ning idas Lilbi ja Isabella külaga.

Nimi
Hiiumaal on esmakordselt mainitud 1609 Heiste talu.  Paul Ariste järgi tuletub nimi rootsikeelsest mõistest "höstacksbyn" 'Heinakuhja küla'. Samuti on keeleteadlased pakkunud nime tuletumist isikunimest.

Loodus
Külast saab alguse Jõeranna oja, küla põhjaosa läbib Armioja. Külas asub Härjakivi.

Elanike arv

Talud 

Heiste talud 1917

Ajalugu
Küla on ajalooliselt kuulunud vaheldumisi nii Kõrgessaare kui Lauka mõisa alla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjoni järgi oli Paope külas Heiste talu. 1835. aastal asus küla alal kaks talu, mille üks peremees võttis perenimeks Heiste ja teise oma Kattel ning teenijatüdruk Insberg.

Taristu
Heiste küla läbib Kõrgessaare–Hüti–Puski tee.

Vaata ka 
Heiste soo

Viited

Hiiumaa valla külad
Heistesoo

Heistesoo on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaarel Läänemere ääres. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda, kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.

Küla piirneb läänes Mägipe, lõunas Kõpu, Suureranna ja Laasi ning idas Poama ja Palli külaga.

Nimi
Küla nimi tuletub Heiste külast, mille kohanime on Hiiumaal esmakordselt mainitud 1609  Paul Ariste järgi tuletub nimi rootsikeelse mõistest "höstacksbyn" 'Heinakuhja küla'. Samuti on keeleteadlased pakkunud nime tuletumist isikunimest.

Loodus
Heistesoo küla hõlmab mitut Kõpu looduskaitseala sihtkaitsevööndit. Külas kasvab haruldane sang- ja halli lepa hübriid.

Elanike arv
Eesti 2011. aasta rahvaloenduse andmetel külas püsielanikke ei olnud. 1. juuli 2014 seisuga oli külas 2 elanikku ja Eesti 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elasi külas 6 püsielanikku.

Talud
Kuusemetsa
Kääru
Roosa-Paaveli
Sooselja

Ajalugu
Heistesoo küla tekkis 1870, kui Kõrgessaare mõis rentis Kõpu küla talunikele maad. Küla liideti 1940.-ndatel Suureranna külaga. Külaõigused taastati 1997. aastal. 2014 aastal asus külas neli eluhoonet.

Taristu
Heistesoo küla lõunaosa läbib Puski-Kõpu-Ristna tee.

Viited

Kirjandus
Tapio Vares: "Külaskäik Heistesoo külla". Meie Maa nr. 88. 17. aprill 2014

Hiiumaa valla külad
Hellamaa (Hiiumaa)

Hellamaa on küla Hiiumaa vallas Hellamaa lahe ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Küla piirneb põhjas Kuri küla ja Reikama, läänes Vilivalla, lõunas Suuremõisa, Tempa ja Värssu külaga.

Nimi 
Piirkonda on esmakordselt mainitud 1565 nimega Hellemaa ja Hallemäky.  Paul Ariste järgi tuletub nime esimene pool kas eestikeelsest sõnast "hell" või soomekeelsest sõnast "hellä", Leo Tiigi arvates aga pigem sõnast "hall". Nime teine pool on 16. sajandi kirjaviisides kas "maa" või "mägi". Samuti ei välistata nime seost Muhus asuva samanimelise külaga.

Loodus 
Küla lähistel Hellamaa lahes asub Hellamaa rahu.

Elanike arv 
Hellamaal elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 65 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.

Talud 
1565. aastal oli Hellamaa külas neli talu nelja adramaaga, lisaks sellele üksjalad ja vabadikud. Hellamaa küla ajaloolised talud olid:
 Veski talu: Miku Jaak, tema poeg Mihkel ja Mihkli Tõnis Wanna (1776–1852).
 Veski talu: enne 1834. aastat tuli peremeheks Hanso Heinrich Wohlman (Voolmann) (1769–1848).
 Körma talu: Matse Nuut, tema poeg Mihkel ja Mihkli poeg Mihkli Juhan Körwne (1798–...).
 Nöwi talu: 1712. aastal oli peremeheks Luidja Jürgen. Enne 1826. aastat tuli peremeheks Tõnise Toomas Karjamets (1772–1835).
 Nöwi talu: Newi Laas, tema poeg Pent ja Pendi Tönis Haw (Haav) (1750–1841).
 Oliste talu: enne 1834. aastat oli peremeheks Tooma Laas Rede (Reede) (1798–...).
 talu: Nigola Laas, tema poeg Andrus ja Andruse Juhan Pajo (Paju) (1798–...).
 talu: enne 1834. aastat tuli peremeheks Matse Mihkel Laupä (1789–1838).
 Husi talu: enne 1811. aastat tuli peremeheks Mihkli Thomas Rede (Salinõmme Matsi ja Marre poeg Thomas) (1765–1835).
 Husi talu: enne 1826. aastat tuli peremeheks Nigula Juhan Johannisbeer (1772–1843).
 Mäe talu: Mäh Jaagu Jüri, tema poeg Simmo (1749–1809), talu likvideeritud.
 talu: Greisi Peter (1747–1802), talu likvideeritud.
 talu: Ado Michkli Matz, tema poeg Matsi Mihkel Warres (1792–1834). Enne 1811. aastat Salinõmme Tooma Jaagu Jüri ja tema poeg Tönis Kanna (Kana) (1813–1831).
 Põllu talu: Jürna Matz ja tema poeg Matsi Juhan Laupä (1778–1848).
 Olliste talu: Nuudi Nigulas, edasi Nigula Peet Johannisbeer (1776–1839).
 Olliste talu: Jaagu Jüri (1750 – ca 1795), talu likvideeritud.
 talu: Otto Jürna Nigulas ja tema poeg Kristjan Reggi (Regi) (1779–1849).
 Jürikeste talu: Greisi Nigulas, tema poeg Pent ja Pendi Simmo Kerwes (1790–1843).
 Uus talu, rajatud enne 1826. aastat. Peremeheks sai Tönise Mihkel (1760–1726), kes oli enne olnud peremees Husi talus, hiljem Andrus Teiwas (1791–1856).

Ajalugu 
Küla kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. Rootsi ajal oli Hiiumaal ka samanimeline vakus. 20. sajandil on külas asunud külakool.

1977–1997 oli külaga liidetud Tempa küla.

Taristu 
Hellamaa küla läbivad Heltermaa-Kärdla-Luidja maantee, Hilleste-Hellamaa tee, Tammela-Hellamaa tee ja Tempa-Suuresadama tee.

Kultuur 
Külas asuvad Hellamaa ja Matsi tuulik, perekeskus, Hellamaa raamatukogu ja kiigeplats. Varem tegutses külas tarbijate ühistu pood.

Viited

Hiiumaa valla külad
Dooria order

Dooria order on Vana-Kreeka orderitest tekkelt varaseim ja vanim klassikaline kivitemplite ehitusstiil. Kujunes välja templiehituses 7. sajandil eKr. On oletatud, et see kujunes välja puitkonstruktsioonidest.

Kirjeldus 
Dooria order on üldilmelt raskepärane, jõuline ja lihtne. Sambad on suhteliselt madalad ja jässakad, mistõttu ehitis mõjub massiivsena ja kindlana.

Sammas 
Sammas toetub ehitise sokli ülemisele astmele ehk stülobaadile ja sellel puudub baas. Samba tüves on kergelt ülalpool aheneva kujuga, selle allosas esineb kerge paisutus (entaas). Tüvest katavad 16–20 kergelt nõgusat kannelüüri, mis ühinedes moodustavad vertikaalseid servjooni.

Kapiteel 
Dooria kapiteeli moodustavad ainult kaks kividetaili, millest üks on ümara profiiliga ülespoole laieneva padjandi kujuline ehhiin ja teine ruudukujuline sirgete täisnurksete servadega abakus. Ehhiin toetub ahenevale võrudevööle (anuli), mille all asetsevat sambakaela (hypotrachelion) tähistavad kolm süvendjoont (scamillus).

Talastik 
Talastiku arhitraav on igasuguste kaunistusteta.

Friis koosneb kahesugustest vaheldumisi paigutatud plaatidest, millest ühed, triglüüfid, on vertikaalvaokestega kolmeks jaotataud ja teisi, metoope, katab reljeef.

Kasutamine 

Dooria orderis esimesed ehitised püstitati 7. sajandil eKr ja see jäi ainsaks templiehituses kasutatavaks orderiks 5. sajandi alguseni eKr, kuigi kuulsaimad ehitised jäävad hilisemasse klassikalisse perioodi - näiteks Iktinose ja Kallikratese kavandatud Parthenon Ateenas, milles arvatakse dooria order kõige täielikumalt rakendatud olevat. 575. aastast eKr pärinevas Thermoni Apolloni templis on varaseimad säilinud metoobireljeefid, samuti nende fragmendid Argose Hera templis. Väga varased dooria kapiteelid on votiivsammastel Aigina saarel ja Athena Pronaia templis Delfis.

Vana-Kreeka arhitektuur 
 Zeusi ja Hera tempel Olümpias
 Ateena Parthenon
 Apolloni tempel Bassais
 Hephaistose tempel Ateenas
 Hera tempel Paestumis
 Ateena varakamber Delfis.

Hilisemad ehitusperioodid 

Dooria sambaid on kasutatud ka paljude hilisemate ehitiste juures.
 Braidwoodi kohtuhoone Uus-Lõuna-Walesis Austraalias;
 Brandenburgi värav Berliinis;
 Lincolni memoriaal Washingtonis.

Vaata ka 
 Joonia order
 Korintose order
 Toscana order
 Protodooria sammas

Viited

Välislingid 
 Greek architectural orders. Khan Academy
 Greek Doric Order of Architecture: Definition & Example Buildings & Columns. - study.com

Sambad
Kapiteelid
Vana-Kreeka
Orderid
Heltermaa

Heltermaa on küla Hiiumaa valla idaosas Väinamere ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Küla piirneb põhiosas Arukülaga, küla lõunaserv vähesel määral Soonlepa ja Sarve külaga.

Nimi 
Kohta on esmakordselt mainitud 1620 kui Heltermecki. 1688 oli kohanimi Helterma.  Paul Ariste alusel on nime esiosa päritolu selgusetu.

Elanike arv 
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 40 inimest. Neist 36 olid eestlased. 2000. aastal oli elanikke 53.

Ajalugu 
Heltermaal asus algselt Hiiu-Suuremõisa mõisale kuulunud kõrts. Kui senine Vahtrepa sadam muutus laevatamiseks liiga madalaks, rajati 1860. aastal Heltermaa sadam, mille kaudu toimub tänapäeval Hiiumaa parvlaevaühendus mandril asuva Rohuküla sadamaga. Külas asus piirivalvurite klubi.

Heltermaa senised talud kuulusid Aruküla koosseisu. Omaette külaks sai Heltermaa 1977. aastal.

Taristu 
Heltermaa külast algavad Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ja Heltermaa–Sarve–Aruküla tee.

Kultuur 
Heltermaal asub hotell, ilmajaam, Mägi tuulik, Heltermaa käsitöömaja ja Heltermaa rannapatarei.

Sadamas asub 2016. aastast Aivar Simsoni skulptuur "Vanamees ja kits". Sadama veeala loodeserva merre paigutati 2000 Aulin Rimmi pronksskulptuur "Tuules" (mitteametlikult "Ranna Ella" ja kirjanduses kasutusel ka teisi nimekujusid), mis praegu asub muulil. 

Navigatsioonimärkidest on külas Heltermaa alumine ja ülemine tulepaak.

Viited

Välislingid 
Heltermaa 360° aeropanoraam / aerofoto

Hiiumaa valla külad
Kõpu (Hiiumaa)

Kõpu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaare keskosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõrgessaare valda.

Kõpu piirneb põhjas Mägipe, loodes Suurepsi, läänes Ojaküla, lõunas Ülendi, Vilima ja Kiduspe ning idas Suureranna ja Heistesoo külaga.

Nimi
Kohanime on esmakordselt mainitud 1565 kui Koppo by. 1688 on nimetatud Köppo. Kõpu tuletorn ja Kõpu poolsaar on tuntud aga ajaloolise nime Dagerort ja selle erinevate nimevariantide all. Paul Ariste pakkus kohanime lähtealuseks soomekeelset sõna koppo (lollpea, hull), Lauri Kettunen aga isikunime.

Loodus
Kõpu küla hõlmab kahte Kõpu looduskaitseala sihtkaitsevööndit ja Kõpu-Vaessoo hoiuala. Kõpus asub Kõpu külakeskme rahn.

Kõpu ajaloolised piirkonnad on Hertige, Leesigu ja Sakka.

Elanike arv

Talud 

Kõpu ajaloolised talud 1917

Ajalugu
Kõpu küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Rootsi ajal oli olemas Kõpu vakus, 18. - 19. sajandil toimis Kõrgessaare mõisa kõrvalmõisana Kõpu mõis. 1940.-ndatel liideti Kõpu ja Ojaküla Kõpu asunduseks, mis 1977 muudeti Kõpu külaks.

Külas tegutses baptistide palvela, mis muudeti hiljem kaupluseks.

Taristu
Kõpu keskosa läbib Puski–Kõpu–Ristna tee, kust lähtub Märjakaasiku–Kiduspe–Kõpu tee. Külas on Kõpu kooli, Kõpu ja Anumägi bussipeatused.

Kultuur
1909 pühitseti Kõpus Kõpu õigeusu kirik, mis oli nii koolimaja kui hiljem rahvamaja. Külas asub Pihla tuulik. Kõpu tuletorn asub Mägipe külas. Kõpu külatänava ääres asub Kõpu kaev, külas asub Pihla hiiemänd. Külas asuvad luteri ja õigeusu kalmistu.

Külas tegutses 1919. aastast 4-klassiline algkool ja 1991 moodustati taas algkool. 1971 loodi Kõpu Internaatkool, millest sai 2014. aastal Kärdla Ühisgümnaasiumi ja 2016. aastal selle õigusjärglase Kärdla Põhikooli Kõpu õppekoht.

Vaata ka
Kõpu-Vaessoo hoiuala
Pihla hiiemänd
Kõpu kirik (1887)
Kõpu õigeusu kirik (ühtlasi ka Kõpu rahvamaja)
Kõpu luteri kalmistu (Reigi)
Kõpu õigeusu kalmistu
Kõpu algkool

Viited

Välislingid 
Kõpu Piirkonna Arendusselts Valguskiir

Hiiumaa valla külad
Sõru

Sõru on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas Soela väina ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.

Sõru piirneb läänes Hindu, põhjas Tohvri ja idas Reheselja külaga.

Nimi
Marja Kallasmaa pakub küla nime lähtekohaks sõna serv (söru, seru). Kohanime on esmamainitud 1254 kujul Sarwo ja 1564 Sörro.

Loodus
Külas asuvad osad Sõru küla metsarahnud.

Elanike arv

Ajalugu
Sõru kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja Hiiumaa lõunaosa on tuntud Sõruotsana. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni andmetel olid Sõru külas talunikud Lasi Mart, Pauli Jüri, Hindo Claus, Hindo Jüri, Toffri Toffer ja The-Arro Peter.

Sõru koosseisu kuulusid 1977–1997 Hindu, Pärna, Reheselja ja Tohvri küla

Taristu
Küla läbib Emmaste–Tohvri tee, kus asub Müürivahe bussipeatus ja saab alguse Sõru tee. Pärna külas asuv Sõru sadam sai nime Sõru küla järgi.

Kultuur
Sõru nimi on mitmetel piirkonnas asuvatel kultuuriobjektidel, mis tegelikult paiknevad naaberkülades. Nii asuvad  Sõru alumine ja Sõru ülemine tuletorn Hindu külas, Sõru muuseum Pärna külas.

Kultuurimälestistest asuvad küla territooriumil rannalauter (22275) ja kaks rannakaevu (22273, 22274).

Ettevõtlus
Sõrus asub Sõru Jahtklubi keskus.

Vaata ka
Sõru Jazz

Viited

Kirjandus 
Endel Saar: “Sõruots - Hiiumaa lõunarand”. 2006.

Hiiumaa valla külad
Fujita-Pearsoni skaala

Fujita-Pearsoni skaala on skaala trombide tugevuse hindamiseks.

Kõige tugevama purustusjõuga tornaado tähistus on F5 (tuule kiirus võib ulatuda kuni 140 m/s). Inglismaal kasutatakse TORRO skaalat.

Purustuste kirjeldused

Allikas 
 http://www.ilmateenistus.ee/wp-content/uploads/2013/01/eesti_ilma_riskid_2012_suvetorm.pdf

Vaata ka 
Täiustatud Fujita skaala
Beauforti skaala
Saffiri–Simpsoni skaala

Meteoroloogia
Skaalad
Hirmuste (Hiiumaa)

Hirmuste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaarel. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda. Hirmuste on Hiiumaa üks läänepoolsemaid külasid.

Külast läänes asub Kalana, lõunas Kaleste ja idas Suurepsi küla.

Nimi 
Kohanime on esmakordselt mainitud 1565, kui seal elas talupoeg Hinrich Harmanson.  Paul Ariste arvates tuletub külanimi sõnast 'hirmus', Lauri Kettuneni arvates võis 'hirmus' olla tollal isikunimi ja Leo Tiik pakkus nime lähtekohaks isikunime Hermann. Pärimuse järgi tuletub kohanimi hirmus pahast teest ja seal nähtud tontidest.

Loodus 
Hirmuste alale jäävad Hirmuste hoiuala ja Kõpu looduskaitseala Ohami ning Väikesoode sihtkaitsevööndid.

Elanike arv

Ajalugu 
Hirmuste on üks vanimaid asustatud paiku Hiiumaal, kus on asustusest jälgi 1. aastatuhandest eKr. 16. sajandil kujunenud küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli Kõpu vakuses märgitud kaks peremeest: Hirmuste Thomas ja Hirmuste Hinrich. Küla põlistalud on Andruse ja Jaagu talu.

1912 rajati Peeter Suure merekindluse käigus külla sadam.

Taristu 
Küla põhjaosa läbib Ristna–Hirmuste tee.

Kultuur 
Hirmustes asub 1. aastatuhandest eKr pärit kivikalme. Külas on säilinud tuuliku emapuu. 2005 toimus külas Kõpu külade päev. Külas suvitas Eri Klas.

Vaata ka
Hirmuste hoiuala

Viited

Kirjandus 
Riho Saard: "Hirmuste. Küla niitude rüpes." 2005

Hiiumaa valla külad
Hooke'i seadus

Hooke'i seadus on füüsikaseadus, mis ütleb, et vedru kokkusurumiseks või pikemaks venitamiseks pikkuse  jagu vajaminev jõud  on selle pikkusega proportsionaalne (võrdeline) ehk . Teisalt on elastsusjõud , mis takistab vedru pikemaks venitamist või kokkusurumist, võrdvastupidine venitava/suruva (deformeeriva) jõuga  ehk . Võttes kasutusele võrdeteguri , saame seaduse kirjutada kujul:

,

kus tegurit  nimetatakse vedru jäikuseks.

Seadus sellisel kujul kehtib ainult väikeste deformatsioonide korral (vt proportsionaalsuspiir).

Seadus on nimetatud 17. sajandi füüsiku Robert Hooke’i järgi, kes seda seadust 1676 esmakordselt ladinakeelse anagrammina "ceiiinosssttuv" mainis. Oma anagrammi lahenduse ja selgituse publitseeris Hooke kaks aastat hiljem (1678). Seal oli seadus kirjas kujul "ut tensio, sic vis", mis tõlgituna tähendab "kuidas pikenemine, nii jõud" või "pikenemine on võrdeline jõuga".

Üldistatud Hooke'i seadus 
Üldistatud Hooke’i seadus isotroopse ideaalselt elastse keha jaoks on kirjapandav järgmiselt:

,

kus
  on normaalmoone,
  on normaalelastsusmoodul,
  on normaalpinge,
  on Poissoni tegur,
  on nihkemoone,
  on nihkeelastsusmoodul,
  on nihkepinge.

Viited 

Füüsikaseadused
Tugevusõpetus
Tahkuna

Tahkuna on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Tahkuna poolsaare põhjaosas Läänemere ääres. See on Hiiumaa põhjapoolseim küla. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.

Küla piirneb põhjas ja läänes Läänemerega, lõunas Meelste ja idas Lehtma külaga.

Nimi
.
Carl Friedrich Wilhelm Russwurm pidas kohanime aluseks sõnaühendit ’taganina’. Paul Ariste, Lauri Kettunen ja Marja Kallasmaa pakkusid vasteks sõna tahk ’ihumiskivi’. Kohanime algusosa häälikulise arengu seletamine on keeleteadlastele probleemiks.   Küla on esimest korda mainitud 1564. aastal Takana nime all.

Loodus 
Küla edelaosa kuulub Tahkuna looduskaitseala koosseisu. Külas asub Hiiumaa põhjapoolseim geograafilline punkt Tahkuna nina.

Elanike arv

Talud 

Tahkuna talud 1917

Ajalugu 
Tahkuna kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa koosseisu ja asus hiiurootslaste alal. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli külas viis talu, mille peremehed olid Greis Hansson, Jöran Thomasson, Morten Siemonson, Michel Hansson ja Kaubapöldo Bengt.

1835 said külaelanikud omale perekonnanimedeks nimed Allango, Kaus, Ninna, Rehm, Simmer ja Tahk.

Seoses nõukogude baaside rajamisega pidid külaelanikud 1939 lahkuma ja küla alal asus väeosa. Tahkuna kuulus 1977–1997 Malvaste koosseisu.

Taristu 
Küla keskosa läbib Tahkuna tee.

Kultuur 
Külas asub Hiiumaa militaarmuuseum, Tahkuna tuletorn ja Eesti esimene tuulegeneraator, mis 2021 demonteeriti. Tuletorni lähedal asub mälestusmärk Estonia katastroofis hukkunud laste mälestuseks.

Vaata ka 
Tahkuna looduskaitseala
Tahkuna rannakaitsepatarei nr 26
Tahkona (Eesti traaler)

Viited

Hiiumaa valla külad
Palli

Palli on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaarel. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.

Palli piirneb põhjas Läänemerega ning läänes ja lõunas Heistesoo ja idas Poama külaga.

Nimi
Paul Ariste pakkus kohanime aluseks sõna pall ja isikunime Pall (Balthasar).  Kohanime mainiti esmakordselt 1655 kujul Palli.

Loodus
Küla alale jäävad Kõpu looduskaitseala Palli ja Roogoja sihtkaitsevööndid. Rannajoonel, Palliranda viiva teega rööbiti merre voolava oja suudmest 650 meetrit idas asub Luidja–Palli rannarahn.

Talud 

Palli ajaloolised talud 1917

Ajalugu 
Palli kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1655 elas mõisa alal talunik Palli Simmo. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elas Paope vakuses Palli Jüri. 1835 sai talu peremees perekonnanimeks Kattel ning sulasrahvas Aun ja Raud. 1917 kuulusid küla koosseisu 9 Heistesoo talu.

Peale Teist maailmasõda liideti küla Poamaga ja 1997 taastati külana.

Taristu 
Küla läbib Poama tee, kust algab Palli telkimiskoha tee.

Kultuur 
Külas asub RMK telkimisala. 2008 peeti Pallil koos Luidja ja naaberküladega Kõpu külade päev.

Viited

Kirjandus
Riho Saard: Luidja - värav Kõpu poolsaarele: Villama, Kopa, Luidja, Poama, Palli, Heistesoo. Tallinn, 2008.

Hiiumaa valla külad
New Delhi

New Delhi (inglise keeles; hindi keeles नई दिल्ली, Naī Dillī) on India pealinn, Delhi pealinnaterritoorimi keskus.

Elanike arv on 321 900 (2006).

Linna planeeris inglise arhitekt Edwin Lutyens. See ehitati India pealinnaks Delhi keskusest lõuna poole 20. sajandi alguses. India valitsus kolis Calcuttast New Delhisse 12. detsembril 1911.

Transport 

Kuna New Delhi ei ole ise kujunenud, vaid planeeritud linn, siis on selles palju magistraaltänavaid. Neist kõige tuntumad on Rajpath, Janpath ja Akbar Road. Delhis on 1 km² kohta keskmiselt 19,22 km teid – see arv on üks kõige suuremaid Indias.

Iga 1000 elaniku kohta on New Delhis keskmiselt 85 autot. See arv on Euroopa keskmisest märgatavalt väiksem, aga suureneb kiiresti, mistõttu New Delhis pööratakse transpordile suurt tähelepanu.

New Delhi ühistranspordisüsteemi moodustavad bussid, autorikšad ja Delhi metroo. 60% reisijatest veetakse bussidega. New Delhis on 2700 bussipeatust.

1998 võttis India Ülemkohus vastu otsuse, mille kohaselt peavad kõik ühistranspordisõidukid kasutama vesinikkütust. Niisugune samm oli eesrindlik kogu maailmas ja see on aidanud vähendada New Delhi õhureostust.

Autorikšad on Delhis populaarsed, sest nad on odavamad kui taksod. Enamik neist töötab vesinikkütusega. Autorikšad on tavaliselt kollast või rohelist värvi.

Linnas on metroo 6 liini ja 140 peatusega ning kogupikkusega 183,7 km. Osa metroost on rööpmelaiusega 1676 mm, osa rööpmelaiusega 1435 mm. Metrood teenindab 188 rongi, mis on kõik 4 või 6 vaguniga. Keskmiselt sõidab metroos 1,6 miljonit reisijat päevas. Metroo töötab kell 6–23 ja tipptundidel on kahe rongi järjestikune vahe 2,5 minutit. Metrood hakati plaanima 1984 ja ehitama 1998 ning see alustas tööd 24. detsembril 2002.

Taksod ei kuulu New Delhi ühistranspordi hulka, aga nad on linnas kergesti kättesaadavad. Enamik taksosid on eraomanduses ja enamikus asumites on taksopeatus. Leidub konditsioneeriga varustatud taksosid.

New Delhis asub Indira Gandhi rahvusvaheline lennuväli. See asutati Teise maailmasõja ajal India lennuväe jaoks, aga teenindas ka tsiviillende. 2. mail 1986 anti lennujaamale Indira Gandhi nimi. Hooajal 2006/07 külastati seda lennujaama rekordiliselt palju – registreeriti 23 miljonit reisijat.

Vaata ka
 Safdarjungi haud

Viited

Välislingid 

http://www.ndmc.gov.in/

Pealinnad
India linnad
Irina Embrich

Irina Embrich (sündinud 12. juulil 1980 Tallinnas) on Eesti epeevehkleja.

Ta lõpetas 1998. aastal Tallinna 6. keskkooli (tänane Tallinna Kesklinna Vene Gümnaasium) ja 2004. aastal Tallinna Tehnikaülikooli keemia- ja materjalitehnoloogia teaduskonna keemia- ja keskkonnakaitse tehnoloogia eriala.

Aastal 2002 võitis Irina Embrich naiskondliku hõbemedali maailmameistrivõistlustel ja 2003. aastal Euroopa meistrivõistlustel. 

Aastal 2006 võitis ta maailmameistrivõistlustel individuaalse hõbemedali.

2007. aastal võitis ta pronksmedali nii Euroopa meistrivõistlustel kui ka maailmameistrivõistlustel.

2014. aastal Kaasanis toimunud maailmameistrivõistlustel võitis ta naiskondlikus epees hõbeda.

Aastal 2015 võitis ta Šveitsis toimunud Euroopa meistrivõistlustel naiskondlikus epees hõbemedali.

Aastail 2005–2011 oli tema treener ja koostööpartner Nikolai Novosjolov.

Juunis 2018 võitis ta vehklemise EM-il võistkondlikus arvestuses pronksmedali. See on tema kaheteistkümnes tiitlivõistluste medal, millega ta kerkis olümpiaalal täiskasvanute tiitlivõistlustel võidetud medalite arvu poolest Eesti edukaimaks sportlaseks.

2021. aastal tuli ta Tokyo olümpiamängudel Eesti naiskonnaga olümpiavõitjaks. 41-aastasena sai Embrichist Eesti vanim olümpiavõitja.

Tunnustus 
2002 aasta võistkond (koosseisus Olga Aleksejeva, Heidi Rohi, Irina Embrich ja Maarika Võsu)
2003 Eesti Vabariigi spordipreemia (koos Olga Aleksejeva, Heidi Rohi ja Maarika Võsuga, Eesti vehklemise epeenaiskond 2002. aasta vehklemise maailmameistrivõistlustel võistkondliku hõbemedali võitmise eest Eesti vehklemise epeenaiskonna treenerite kollektiiv koosseisus)
2007 aasta naissportlane
2008 Eesti Vabariigi spordipreemia (pronksmedali võitmise eest vehklemise maailma- ja Euroopa meistrivõistlustel 2007. aastal)
2013 aasta võistkond (koosseisus Julia Beljajeva, Irina Embrich, Erika Kirpu ja Kristina Kuusk)
2014 aasta võistkond (koosseisus Julia Beljajeva, Irina Embrich, Erika Kirpu ja Kristina Kuusk)
2015 Eesti Vabariigi spordipreemia (koos Julia Beljajeva, Erika Kirpu ja Kristina Kuusega)
2017 aasta võistkond (koosseisus Julia Beljajeva, Irina Embrich, Erika Kirpu ja Kristina Kuusk)
2018 Eesti Vabariigi spordipreemia (vehklemise epeenaiskonna liikmed Irina Embrich, Julia Beljajeva, Erika Kirpu ja Kristina Kuusk, kes võitsid 2017. aastal vehklemise MM-il võistkondliku kuldmedali)
2019 Valgetähe III klassi teenetemärk
2022 Valgetähe II klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 

 Jaan Jürine. Irina Embrich: Pekingi mängude lähenedes kaotusehirm aina kasvas EPL, 9. jaanuar 2009
 Epeevehkleja Irina Embrich astus Keskerakonda EPL.ee, 27. august 2009
 

Eesti vehklejad
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti olümpiavõitjad
Sündinud 1980
Hiiessaare

Hiiessaare (vanemais allikas ka Hiiesaare) on küla Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Küla piirneb läänes Hausma, lõunas Paluküla ja Lõbembe ning idas Kukka külaga.

Nimi 
Kohanime on esmakordselt mainitud 1606 kui Hie.  Carl Russwurmi arvates tuletub küla nimi hiiest, tema arvamust pooldasid ka Paul Ariste ja Leo Tiik. Russwurm pakkus ka, et Hiiumaa nimi tuletub Hiiessaare nimest.

Loodus 
Küla paikneb Läänemere ääres, seal asub Hiiesaare Silmakivi, siseveekogudest Krossa laht ja küla lääneservas Kuura laht. Küla alale Läänemerre jääb Vissulaid.

Elanike arv 
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 13 inimest. Kõik olid eestlased.

Talud 
Hiiessaare ajaloolised talud 1939

Ajalugu 
Külas asus 17. sajandist kuni 18. sajandini Hiiessaare mõis. 18. sajandi lõpus läks küla Vilivalla mõisa alla.

Taristu 
Hiiessaares asuvad Kärdla lennujaam ja Roograhu sadam.

Küla läbib Lennujaama tee ja Roograhu tee.

Kultuur 
Hiiessaare külas asuvad Hiiessaare alumine tuletorn ja Rannakaitsepatarei nr 12. Varem asus külas külakalmistu.

Vaata ka
hiiesaar
Hiiesaar (täpsustus)

Viited

Hiiumaa valla külad
Jõeküla (Hiiumaa)

Jõeküla (varem Jõe) on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda. Küla lõunaosa piirneb Väinamerega.

Küla piirneb läänes Niidiküla, põhjas Kaasiku ja Viilupi ning idas Kalgi külaga.

Nimi 
1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis asusid Lahekülas talunikud Jöe Wiedas ja Jöe Erick. 1726 moodustati Bach-Dorffi küla, mis 1798 kandis nime Joe.  Kohalikus murdes on külanimi Jöö.

Kuni 1977. aastani kandis küla Jõe nime, siis muudeti külanimi Jõekülaks.

Loodus 
Küla läbib Vaemla jõgi ja Ristivälja peakraav. Küla lõunaosa hõlmab Käina lahe–Kassari maastikukaitseala Õunaku sihtkaitsevööndi.

Külas asuvad Jõeküla Tantsukivi (Õunaku Tantsukivi) ja Jõeküla suurrahn.

Elanike arv

Ajalugu 
Küla kuulub ajalooliselt Vaemla mõisa alla. Seal asus 19. sajandil Vaemla mõisa karjamõis (Joe) ja kõrts. 1977 liideti külaga Pasti küla.

Taristu 
Küla läbib Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee. Külas asuvad Vaemla jõe ja Õunaku bussipeatused.

Vaata ka
Vaemla jõgi

Viited

Hiiumaa valla külad
Kolga (Hiiumaa)

Kolga on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käinast põhjas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.

Küla piirneb põhjas Ristivälja ja Nõmmerga, läänes Kaigutsi, lõunas Selja ja Nõmme, kagus Moka ja idas Mäeltse külaga.

Nimi 
Kohanime on märgitud 1609 Kolcka ja 1668 Kollka By.  Kohanime aluseks on kas sõna 'kolk' (nurk; kõrvaline koht) või 'kolgas' (kõrvaline koht).

Elanike arv

Ajalugu 
Küla kuulus ajalooliselt Putkaste mõisa alla. 1609 elas mõisas talunik Kolcka Luko Christer. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli külas 8 talu, mille peremehed olid: Korma Erich, Kolcka Hanso Siemo, Kolcka Hanso Matz, Kolcka Hanso Jack, Hinriche Tönnis, Punni Jüri, Melste Matz ja Melste Hans.

1835 oli külas 12 talu ja elanikud said perekonnanimedeks: Aamisepp (Amisepp), Aunapu, Baumester, Erikus, Hallik, Harroso, Jõgi (Jocki), Karro, Kerner, Kiwwimakker, Kuuse (Kuse), Leitus, Lind, Michelson, Mikk (Mick), Mäeltsemees (Maelzemees), Nuutmann (Nuthmann), Nõmmerga (Nömmerka), Pendison, Punnis, Rebbale, Thomason, Türi (Türri), Uuskar (Uskar), Valdmann (Waldmann) ja Viitamees (Widamees). 

1977 liideti Kolga külaga Võnkküla.

Taristu 
Küla põhjaosa piirneb Käina–Hüti teega ja lääneosa Kaupsi teega. Küla läbib Ristivälja–Kolga–Käina tee, mis ristub Rebasselja teega. Külas asub Kolga bussipeatus.

Viited

Hiiumaa valla külad
Lelu

Lelu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käinast läänes. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.

Lelust põhjas asub Pärnselja, läänes Kaderna ja Kuusiku, lõunas Emmaste-Kurisu ja Ligema ning idas Taterma ja Ühtri külad.

Nimi
Kohanimi tuletub isikunimest.  Kohanime on esmakordselt mainitud 1565 kujul Lello.

Loodus
Lelu lääneosa läbib Jausa oja, põhjaosa aga Luguse jõgi. Küla keskel asub Lelu peakraav. Külas kasvavad kaitsealused Putkaste jugapuud. Külas asus kunagi metskonna taimla.

Küla lääneosas asub Leluselja piirkond.

Elanike arv

Ajalugu
Osa Lelu külast kuulus ajalooliselt Käina pastoraadi alla (Suur-Lelu), osa Vaemla mõisa alla. 1565 elas Agapäe vakuses talunik Lello Pett(er). Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni järgi oli Vaemla mõisale kuulunud Lelu külas 19 talu. 1835 oli Käina pastoraadile kuuluvas Suur-Lelus 9 talu, külaelanikud said perekonnanimedeks Alas (Allas), Andrus, Erast, Kalm, Koppel, Mühl, Nurm, Padu (Paddo), Põlder, Pähkel, Samm, Telg, Tiik, Valla (Walla), Veel (Weel) ja Venda (Wenda).

Taristu
Lelu küla läbib Valgu–Lelu–Leemeti tee, kus asub Leluselja bussipeatus. Küla lõunaosa läbib Nurste–Kuriste tee.

Viited

Hiiumaa valla külad
Aadu Luukas

Aadu Luukas (24. september 1939 Tallinn – 7. oktoober 2006 Viimsi) oli eesti ettevõtja, transiidiettevõtte Pakterminal asutaja. 

Aadu Luukas oli paljude heategevuslike projektide algataja ja toetaja. 

Ta oli aastaid valitud Eesti mainekamate ja mõjukamate majandustegelaste esikolmikusse.

Elulugu ja perekond
Aadu Luukas sündis 1939. aastal Tallinnas. Tema vanemad olid Käina vallast Nõmme külast pärit Alma Valton ja Luguselt pärit Osvald Luukas. Isa mobiliseeriti Saksa sõjaväkke. 1944. aastal põgenes ema Nõukogude Liidu vägede Eestisse jõudmise eel Saksamaale, sealt edasi siirdus ta Ameerika Ühendriikidesse. Enne lahkumist viis ta Aadu Hiiumaale oma ema Anna Valtoni juurde.  

Isa elas sõja järel Kanadas ja suri seal 1989. aastal, ema elas surmani Ameerika Ühendriikides ja seal elab siiani ka Luukase vend Frank Uherek (sündinud 1959).

Aadu Luukas oli abielus Margot Luukasega, neil on poeg Indrek.

Haridus
1964. aastal lõpetas Luukas Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi ja 1977. aastal töö kõrvalt ka Tallinna Polütehnilise Instituudi.

Töö
Luukas alustas töömehepõlve mehaanikuna Tallinna Kommunaalametis, hiljem oli ta sama valdkonna aseminister ja 1990. aastate alguses peadirektori asetäitja.

1992. aastal asutas ta transiidiettevõtte Pakterminal ning oli selle esimene juhatuse (1992–1996) ja hilisem kauaaegne nõukogu esimees (1996–2005). 2006. aastast oli Luukas ka AS Baltic Chemical Terminali, AS Trendgate'i ning AS EOS-i nõukogu esimees. Luukas oli Gennadi Timšenkole kuulunud Gunvori aktsionär.

Ühiskondlik tegevus
Aadu Luukas oli üks Eesti Suurettevõtjate Assotsiatsiooni asutajaid ning selle kauaaegne juhatuse esimees. Koos Eesti presidendiga pani ta aluse Ühiskondliku Leppe Sihtasutuse protsessile ja oli ka selle nõukogu esimees.

1998. aastast oli ta Eesti võrkpalliföderatsiooni president. 

2001. aastast oli ta Kasahstani Vabariigi aukonsul Eestis. 

Aadu Luukas suri ootamatult 7. oktoobri 2006. aasta hommikul terviserikke tõttu oma Viimsi kodus.

Tunnustus
 2000 – Eesti Kaubandus-Tööstuskoja I klassi aumärk
 2002 – õigeusurahvaste rahvusvahelise fondi laureaat
 2003 – Valgetähe III klassi teenetemärk
 2006 – Valgetähe II klassi teenetemärk
 2006 – pressisõber, postuumselt

Mälestuse jäädvustamine
Aastatel 2007–2018 andis Aadu Luukase Sihtasutus Aadu Luukase mälestuseks välja Aadu Luukase missioonipreemiat Eesti ühiskonna tasakaalustatud arengu edendamise ja inimeste elukvaliteedi parandamise eest. Preemia suurus oli algul miljon krooni. Pärast euro kasutuselevõttu oli preemia suurus 64 000 eurot. Alates 2012. aastast sai sellest 32 000 eurot preemia laureaat ning teine pool summast jagati viie ülejäänud nominendi vahel. 

Aadu Luukase Sihtasutus lõpetas 2019. aastal tegevuse ja fondi jäänud 30 000 eurot annetati Vähiravifondile Kingitud Elu, kes oli ühtlasi 2018. aasta missioonipreemia laureaat.

Viited

Välislingid 
 
 Peeter Raidla. "Aadu Luukas läks oma teed" Äripäev, 28. juuli 2006

Eesti ettevõtjad
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1939
Surnud 2006
Angeli juga

Angeli juga ehk Salto Angeli juga (hispaania Salto Ángel) on kõrgeim juga maailmas (979 meetrit, 20 korda Niagarast kõrgem). Samuti on see pikima vee vabalangemisega juga maailmas, selle takistuseta langus on 807 m. Angeli juga asub Lõuna-Ameerika põhjaosas Venezuelas Carrao jõe lisajõe Churúni lisajõel Kerepil.  Vesi kukub alla suurelt Auyantepui tepuilt ehk platoolt Guajaana mägismaal. Kuna vesi kukub kilomeetri kõrguselt, aurustub see vahepeal ära ja moodustab keskel aurupilve, mis all taas veerohkeks joaks muutub.

Juga on saanud oma nime USA seikleja, kullaotsija ja lenduri Jimmie Angeli järgi, kes avastas joa 14. septembril 1933. aastal ja 1937. aastal maandus sellel tepuil.

Seal on asutatud Canaima rahvuspark, mille territoorium on kolmveerand Eestit ja kus elab vaid kümme tuhat inimest, kellest enamus on indiaanlased. 

Pargi teevad imeliseks tasase pinnaga mäed, mida kutsutakse tepuideks (inglise keeles table mountains). Turistid külastavad juga väikese lennukiga mööda lennates. 

20. detsembril 2009 ütles Venezuela president Hugo Chávez telesaates, et joa nimi peaks olema algupärane Kerepakupai merú, mitte avastaja järgi pandud nimi.

Viited

Joad
Venezuela geograafia
Pakterminal

AS Pakterminal oli 1992. aastal asutatud ettevõte, mille põhitegevusala oli nafta ja naftasaaduste laadimise ja ladustamise teenused. 

Pakterminal asutati 30. juunil 1992 Eesti-Hollandi ühisettevõtena. Pakterminal sai nime asutajafirmade Paktank International ja N-Terminaal järgi, tegevust alustas firma 1993. aasta märtsis.

Ettevõte kuulus 50% ulatuses Eesti investeerimisfirmale Trans Kullo ja 50% ulatuses Hollandi suurkontsernile Royal Vopak. 2007. aastal ostis Royal Vopak ära Trans Kullo osaluse ja sai ettevõtte ainuomanikuks. 2010. aasta mais liitis selleks ajaks liitumiste tagajärjel nime AS Vopak E.O.S. kandev emafirma Pakterminali endaga.

Terminal asub Tallinna Sadamale kuuluvas Muuga sadamas, Soome lahe lõunakaldal. 

AS Pakterminal oli Sadamaoperaatorite Liidu ja Transiidi Assotsiatsiooni liige.

Viited

Välislingid
 Pakterminali koduleht (Vopak E.O.S.)
 Peeter Raidla. "Aadu Luukas läks oma teed" Äripäev, 28. juuli 2006
 "Siff ja Kanajev müüsid Muuga rahamasina" Äripäev, 18. detsember 2007

Eesti sadamaoperaatorid
Eesti endised ettevõtted
Uderna Algkool

Uderna Algkool asus Elva valla Kalme külas. Uderna külakool asutati 1766. aastal. 1896. aastal muudeti külakool ministeeriumikooliks. Kool on kandnud veel vallakooli, 6- ja 7-klassilise kooli ning algkooli nime.

Tunnustatud haridustegelastest on Uderna koolis töötanud õpetajana August Käppa, Jaan Linsi, Aleksander Mitvitz, Jaan Neumann, Adolf Perandi, August Raud, Jaan Roots, Ferdinand Tigane, Hans Tõllasson, õpetaja-koolijuhatajana Eduard Oja.

Uderna koolis on õppinud näitleja Leopold Hansen, kunstnik Konrad Mägi, kirjanikud Jaan Kärner, Helmi Mäelo ja Friedebert Tuglas. Aastail 1951–1953 õppis Uderna koolis Estonia teatri ooperisolist Voldemar Kuslap.

Uderna koolis  tähistati 1922. aastal esmakordselt Eestis Emadepäeva piduliku koosviibimisega, mille korraldas Naiste Karskusliit Helmi Mäelo algatusel.

Kooli parki on püstitatud mitmele kultuuritegelasele büste ja ausambaid.

Kakssada seitse aastat kestnud õppetöö lõppes Uderna Algkoolis 1973. aasta kevadel. Hiljem on samas hoones tegutsenud Uderna Muuseum.

Viited

Elva vald
Eesti endised koolid
Suur-Pakri

Suur-Pakri ehk Stora Rågö on saar Soome lahe lääneosas Väike-Pakrist läänes. Mandri-Eestist eraldab saart Kurkse väin. Saare pindala on 12,68 km². Suur Pakri on Väike-Pakrist veidi väiksem. Mõlemad saared kuuluvad Paldiski linna koosseisu.

Nimi 
Saare rootsikeelne nimi  Rågö tähendab 'rukkisaart'. Selgusetu on, miks pindalalt väiksemat saart on suuremaks nimetatud.

Asend 
Saar asub 5 kilomeetrit Vihterpalu jõe suudmest kirdes. Saarest itta jääb Väike-Pakri, mida lahutab 1,5 km lai ja 1,6-1,8 m sügav väin.

Loodus 

Saare põhjaosa kuulub Pakri maastikukaitseala koosseisu. Seal asub umbes 3 km pikk ja 1–8 m kõrge Suur-Pakri pank. Saare põhjaosas asub mitu looduslikku või inimtekkelist väikest järve (Suur-Pakri saare järvikud).

Samblikest on saarelt leitud habrast aloinat, lubi-niithammast ja siberi manniat.

Saare  põhja- ja idarannikul esineb niite. Looniit on Eesti üks suuremaid lagedaid looalasid. Haruldasematest taimedest kasvavad saarel salutakjas, soohiilakas ja nõmmnelk. Heinamaad olid piiratud kiviaedadega.

Mets katab ¼ saare pindalast, valdavalt kesk- ja lääneosa. Saarel kasvavad Eesti läänepoolseimad pangametsad. Puudest kasvavad saarel kased, kuused ja harilikud pihlakad.

Saare lõunaosa on kohati soine.

Ajalugu 

Pakri saari on ajaloos esmakordselt mainitud 1283 kui Taani kuningas Erik V Klipping kinnitas Padise kloostri valdused.

28. aprillil 1345 müüs kloostri abt Nicolaus saare 5 rootslasele 34 hõbemarga eest. 1555 käisid saare talupojad Rootsi kuninga Gustav I Vasa juures õigust nõudmas. Eestimaa kubermangu justiitskolleegium otsustas 1770, et kohalik mõisnik Thomas von Ramm ei või Suur-Pakri talupoegi kohelda pärisorjadena.

Saarel asus kolm küla: Suurküla (Storby), Lepikuküla (Bisagidby või Alskogby) ja Rannaküla (Strandby või Åsby või Åsa), mille elanikud pidid mais 1940 lahkuma. Nõukogude ajal kasutati saart polügoonina ja Eesti Vabariigile tagastati saar mais 1994.

Suur-Pakri saare loodetipus asub Suur-Pakri tulepaak.

Saarele oli plaanitud rannakaitsepatarei nr 2b, mis oleks kuulunud Peeter Suure merekindluse peapositsiooni koosseisu, kuid jäi ehitamata.

Suur-Pakrit on pakutud üheks sobilikuks kohaks Eestis tuumaelektrijaama ehitamiseks.

Kultuurimälestistest asuvad saarel Suur-Pakri kiriku varemed ja Suur-Pakri kalmistu.

Pildid

Viited

Kirjandus 
Andres Tõnisson (2006): “Pakri maastikukaitseala ja hoiuala kaitsekorralduskava” 2007-2016.

Välislingid 

Ülevaade Pakri saartest

Soome lahe saared
Harju maakonna saared
Pakri saared
Lääne-Harju vald
Mall Jõgi

Mall Jõgi (Mall Kaevats; sündinud 16. juulil 1947 Tallinnas) on eesti kirjandusteadlane. 

Ta lõpetas aastal 1965 Tallinna 1. Keskkooli. Õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis 1965–1970. 

Töötanud Keele ja Kirjanduse Instituudi murdesektoris (1970–1972), F. Tuglase majamuuseumis (1972–1978), Sirbi (Sirp ja Vasar, Reede, Kultuurileht) toimetuses (1978–1998), Eesti Teaduste Akadeemias (1998–1999), EV Kultuuriministeeriumis (1999–2004), Keele ja Kirjanduse toimetuses (alates 2004). 

Avaldanud kultuuriväljaannetes (Looming, Keel ja Kirjandus, Sirp) arvustusi, artikleid ja intervjuusid alates 1971. aastast.

Teosed 
 "Kõnelesid. Jutuajamisi kirjarahva ja teadlastega aastatest 1979–2006". Tänapäev, Tallinn 2007, 390 lk; raamat sisaldab intervjuud 30 kirjaniku ja teadlasega: Lennart Meri, Maie Kalda, Aadu Hint, Jaan Kross, Asta Põldmäe, Mari Saat, Rein Saluri, Boris Kabur, Ellen Niit, Juhan Peegel, Paul Kuusberg (esmatrükk), Debora Vaarandi (esmatrükk), Helga ja Enn Nõu, Vello Salo, Hellar Grabbi, Toomas Hendrik Ilves, Raimond Kolk, Hannes Oja, Elmar Maripuu, Kalju Lepik, Arved Viirlaid, Eerik Heine (esmatrükk), Rein Taagepera, Gustav Ränk, Martin Puhvel, Asta Õim, Mari Must, Els Oksaar, Harald Keres
 "Ajaloo ja argipäeva ees. Artikleid ja mälestusi". Eesti Keele Sihtasutus, Tallinn 2008, 328 lk

Toimetaja ja koostaja
 Ivar Grünthal "Müütide maagia" (2001)
 Debora Vaarandi "Aastad ja päevad" (2006)
 Debora Vaarandi "Tähine laotus tantsib" (2007)
 "Kultaste saaga" (2010)
 Aino Kallas "Londoni võlus" (2010)
 Lydia Koidula "Eestimaa, su hiilgav rada" (2011)
 Aino Kallas "Mu saatuse maa" (2012)

Tunnustus
 1990 kultuurilehe Reede aastapreemia väliseesti kirjanduse järjekindla tutvustamise eest
 2006 Valgetähe V klassi teenetemärk
 2019 Eesti Rahvuskultuuri Fondi eristipendium

Isiklikku
Tema isa oli kirjanduskriitik ja tõlkija Olev Jõgi.

Ta oli abielus Ülo Kaevatsiga. Nende pojad on Mihkel ja Marten Kaevats.

Viited

Kirjandus 
 Mall Jõgi / Mihkel Kaevats, "Keskpäevamaalt ja keskpäevamaale. Kirju aastast 2004" – Looming 2006, nr 8, lk 1210–39
 Sirje Olesk, "Intervjuu kui žanr" (raamatu "Kõnelesid" arvustus) – Looming 2007, nr 9, lk 1430–33
 Mall Jõgi, "Kahe elu piirjooni. Pilte vanast albumist" (mälestusi) – Looming 2007, nr 11, lk 1699–1712
 Sirje Olesk, "Kirjanduse ja kultuuriloo pidevus" (raamatu "Ajaloo ja argipäeva ees" arvustus) – Looming 2008, nr 8, lk 1268–70

Välislingid 
 Mari Peegel, "Mall Jõgi: intervjuus peab jääma kostma vastaja hääl" – Eesti Päevaleht/Arkaadia, 25. mai 2007, lk 15
 Maimu Berg, "Ka raamat on algallikas" (raamatu "Kõnelesid" arvustus) (pdf) – Keel ja Kirjandus 2007, nr 11, lk 922–924
 Rein Veidemann, "Kriitika kui tasandikujõgi" – Postimees/ak: arvamus kultuur 24. mai 2008, lk 11 
 Andres Langemets, "Mall Jõgi "Ajaloo ja argipäeva ees"" – Eesti Ekspress 5. juuni 2008, lk B13 
 Janika Kronberg, "Eesti kirjanduse imet otsimas" – Sirp 8. august 2008, lk 6–7

Eesti kirjandusteadlased
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1947
Hilleste

Hilleste on küla Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Hilleste naaberkülad on Vahtrepa, Aruküla, Valipe, Pühalepa ja Kerema.

Nimi 
Küla on esmakordselt mainitud 1564 kui Helikeste, hiljem kui Hilckste, Hillikaste, Hilliste, Hillikas ja Hilligeste.  Paul Ariste arvates tuletub nimi talle nimest (ille), Leo Tiigi arvates pärineb teadmata kabelilt (saksa keeles heilig – 'püha'), Marja Kallasmaa oletusel mehenimest Hille.

Loodus 
Külas asuvad Laasma allik, Hilleste paemurrurahn ja Hilleste teeäärne rahn. Sealne Hilliste paemurd on Hilliste kihistu stratotüüp.

Elanike arv 
Hillestes elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 14 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.

Talud 

Hilleste talud 1939

Ajalugu 
Küla on ajalooliselt olnud jaotatud Pühalepa kirikumõisa ja Hiiu-Suuremõisa mõisa vahel, kuid 28. jaanuari 1825 korraldusega läks täielikult pastoraadi alla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli külas 5 talu, mille peremehed olid Clemeti Hinder, Petho Claus, Esko Hinder, Peto Jüri ja Seppa Bengt. 1835 oli külas 7 talu ja vabadikud, elanikud said omale perenimeks Dampf, Daum, Ebrok, Esko, Huuk, Kassewälja, (Kasevälja), Köstre, Laasma, Lepp, Märk, Parras, Palmik, Peukel, Sirkel, Sääsk, Tommingas (Toomingas), Wiht (Viht) ja Wärraw (Värav).

Taristu 
Küla lõunaosa läbib väike lõik Heltermaa–Kärdla–Luidja  maanteest, küla keskosa läbib Hilleste–Hellamaa tee.

Kultuur 

Hillestes asus Hilleste tuuleveski. Külast on pärit maadleja Heiki Nabi. Külas asub baptistide kabel ja kogudus.

Viited

Hiiumaa valla külad
Kerema

Kerema on küla Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.

Kerema piirneb põhjas Hagaste, Puliste, Värssu ja Tempa külaga, läänes ja lõunas Suuremõisaga, kagus Pühalepaga ning idas Hilleste ja Vahtrepa külaga.

Nimi 
Teadaolevalt on küla esimest korda mainitud 1565. aastal: Kärima Vrbas. Hilisemaid mainimisi:  1688. aastaks Keramaby nimena. Paul Ariste pakkus välja, et kohanimi pärineb sõnast "kera" (tähenduses kera, pundar, tihe põõsastik). Lauri Kettunen arvas, et kohanimi kujunes sõnast "kere". Pühalepa keelehuviline pastor Johann Magnus Jahn (Pühalepas pastor 1777–1805) tõlgendas nime kui "kõrremaa" (kõrs + maa).

Loodus 
Küla alale jääb Pühalepa hoiuala.

Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 16 inimest, kellest kõik olid eestlased.

Talud
Kerema ajaloolised talud 1939

Ajalugu 
Küla kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis elasid külas vabadikud Kerrema Claus ja Kerrema Siffer oma peredega.

1835 oli külas 7 talu, elanikud said perenimed: Allik, Kaskor, Kirmann, Känd, Liit (Liet), Paes ja Pruer.

1890. aastate alguses viidi seni Kerema küla Kasevälja koolis asunud Suurevalla (Suuremõisa vald Pühalepa kihelkonnas) keskus Reikama külla.

1939 asus külas 26 talu. 1949. aasta kevadel Pühalepa külanõukogu aladel moodustatud 19 kolhoosi seas oli ka Keremal rajatud "Raudkivi" kolhoos. Märtsis 1950 ühines Kerema küla "Raudkivi" kolhoos kõrval asuva Pühalepa küla "Võitluse" kolhoosiga. 1959 liideti "Võitluse" kolhoos Putkaste sovhoosiga. 

1977. aastal läksid küla põhjapoolsemad alad Hiiumaa Metsamajandi alla. 

Küla kuulus 1977–1997 naaberküla Pühalepa küla koosseisu.

1988. taastati esimene talu (Andruse-Jürna).

Taristu 
Kerema lääneosa läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, küla idaossa jääb lõik Hilleste–Hellamaa teest. Küla läbib Papsi tee, Pühalepa–Kerema tee ja Kerema tee.

Kultuur 

Kerema külas oli koolimaja (Kasevälja kool), pastoraat (Pühalepa pastoraat ehk Papsi koht), kõrts (Haava kõrts), vallamaja (Kasevälja koolimajas), palvemaja (Pühalepa vennastekoguduse palvemaja) ja 7 tuuleveskit.

Külas asub Kummistu kalmistu.

1830–1926 tegutses külas Kasevälja kool, kus aastatel 1903–1904 oli koolijuhatajaks Kaarma õpetajate seminari haridusega Saaremaalt Pärsama vallast Ratla külast päritud hiljem omapärase kirjandusstiiliga tuntust kogunud kirjanik Jaan Oks (1884–1918).

Kerema legendidest on jõudnud kirjanduslukku lugu hundi mõrsjast, mille põhjal Aino Kallas avaldas 1928. aastal soome keeles jutustuse "Sudenmorsian" (eesti keeles "Hundimõrsja" 1929). Legendi kunagistest sündmustest kuulis ta oma Keremalt päritud majahoidja Marta Kalju käest, kes omakorda kuulis seda oma vanaemalt Anna Pöialilt (surnud 1926). 1937. aastal kirjutas Kallas ise selle loo näidendiks (eesti keeles lavastati 1938. aastal Tartus).

Viited 

Hiiumaa valla külad