joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kaul Kadak

Kaul Andrus Kadak (aastani 1936 Evald Johannes Kadak; 24. mai 1903 Kloostri vald – 4. juuni 1985 Toronto) oli eesti eripedagoog, haridusministeeriumi ametnik, metsavend, soomepoiss ning eesti aktivist Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Kanadas.

Ta õppis Paldiski algkoolis ja lõpetas 1922. aastal Tallinna Õpetajate Seminari. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas aastal 1933. Akadeemiliselt kuulus ta EYS Veljestosse.

Aastatel 1923–1926 töötas ta Udriku nõrgamõistuslike laste kodus ja aastatel 1928–1935 Tartu 2. abikoolis õpetajana. Seejärel töötas ta haridusministeeriumis vabaharidusnõunikuna ja Riikliku Propaganda Talituses kultuuri ja ühiskondliku ala juhatajana. Suvel 1941 oli ta metsavend. Saksa okupatsiooni ajal (aastatel 1941–1943) töötas ta haridusdirektooriumis. Ta oli Tallinna Koolinoorsoo Liidu esimees.

Augustis 1943 põgenes ta paadiga Soome, sama aasta novembrist kuulus ta Soome armeesse, kus lõpetas ohvitseride kursused. Ta võitles Vuokse rindel ja oli infoohvitseriks JR 200 koosseisus. 

1944. aastal läks ta Rootsi. Seal töötas ta algul Kriminalistika Instituudis, hiljem Türgi konsulaadis sekretärina. Oli Eesti Juristide Ühingu Rootsis juhatuse liige, Eesti Rahvusliku Liidu asutajaliige ja juhatuse liige, Eesti Rahvusnõukogu juhatuse liige, Eestlaste Koostöö Keskuse asutajaliige ja juhatuse liige.

Aastatel 1948–1975 elas ta Johannesburgis Lõuna-Aafrika Vabariigis, kus töötas kuni 1968. aastani koolis inspektori, õpetaja, abijuhatajana. Oli Johannesburgi Eesti Seltsi esimees.

Aastatel 1975–1985 elas ta Kanadas. Seal kuulus ta E.E.L.K. Toronto Peetri kogudusse, olles juhatuse liige ja esimees, samuti Eesti Õigusteadlaste Ühingusse Kanadas ja Soomepoiste Klubisse Torontos.

Isiklikku
Tal oli vend Albert ja abikaasa Tiiu.

Tema onutütar Lehte Rannut oli eesti keeleteadlane. Tema teise onutütre tütrepoeg on eesti vaimulik Kristjan Luhamets.

Viited

Välislingid 
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944

Eesti metsavennad
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Soome 200. jalaväerügemendi koosseis
Eestlased Kanadas
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1903
Surnud 1985
Kostivere mõis

Kostivere mõis (saksa keeles Kostifer) oli mõis Jõelähtme kihelkonnas Harjumaal.

Andmed Kostivere küla kohta pärinevad muinasajast, seda on mainitud Kostæueræ nime all Taani hindamisraamatus 1241. aastal. Varasemad teated Kostivere mõisa olemasolust pärinevad 1379. aastast, mil küla asukohas on mainitud juba mõisat (Costiuere) koos vesiveskiga.

Kostivere mõisa peahoone asub Kostivere alevikus Maardu–Raasiku riigitee ääres, Jõelähtme jõe kunstlikul saarekesel. 

Kostivere mõisal olnud aja jooksul mitu omanikku. 15.-16. sajandil oli mõis valdavalt Pirita kloostri omandis. 18. sajandi keskpaiku kuulus mõis Breverni suguvõsa, kelle valitsemisaega langes ka mõisasüdamiku väljaehitamine 18. sajandi viimasel veerandil.

Mõisahooned
Kostivere mõisa peahoone kahekorruseline paekivist ja madala plekist kelpkatusega varaklassitsistlik ehitis on valminud 1776. aastal. Peahoone esifassaadi kaunistavad kõrge kolmnurkfrontooniga keskrisaliit, mille viiluväljal von Brevernite ja Staël von Holsteinide stukkvapid. 

Breverni suguvõsa valitsemise ajal ehitati mõisasüda välja (18. sajandi viimasel veerandil). Enne kivist peahoone ehitamist oli mõisa peahooneks kivivundamendiga ühekorruseline puithoone. Peahoonega samal ajal valmisid ka esiväljakut ümbritsevad majandushooned (tall-tõllakuur, teenijatemaja, ait), millele hiljem lisati kaugemal veel mitu majandushoonet (küünid, kelder, viinavabrik, moonakamaja, sepikoda, karjakastell). Mõisa peahoone põles 1905. aasta rahutuste käigus. Viimase mõisniku Alexander von Dehni ajal peahoone taastati. 

Maja ümbritsesid vabakujunduslik park ja majandushooned.

1920. aastatel muudeti Kostivere riigimõisaks ning 1941. aastal Kostivere sovhoosiks, mille keskuseks mõisa peahoone oli kuni Kostivere sovhoosi likvideerimiseni.

Galerii

Viited

Välislingid

Kostivere mõis Eesti mõisaportaalis
Kostivere mõis on vastloodud kultuurimõisa läbi uuesti elule sündinud 2. detsember 2012

Gernetite mõisad
Harjumaa mõisad
Jõelähtme kihelkond
Luunja mõisa park

Luunja mõisa park on Luunja mõisa park, mis asub Luunja alevikus Luunja vallas Tartu maakonnas.

Park rajati 18. sajandil ning kujundati 19. sajandi lõpul ümber vabakujuliseks maastikupargiks. 

Park on arvele võetud ehitismälestisena kui tüüpiline näide vabakujunduslikust pargist.

Viited

Välislingid 
 

Luunja vald
Eesti mõisapargid
Tartu maakonna kultuurimälestised
Aasta loom

Aasta loom on loomaliigile antav aunimetus, mille valimist Eestis korraldab MTÜ Aasta Loom koostöös Eesti Terioloogia Seltsi, Eesti Looduskaitse Seltsi, Eesti Jahimeeste Seltsi, Tallinna Loomaaia, Erametsakeskuse ja Eesti Loodusmuuseumiga.

Eesti aasta loomad

2013 – hunt
2014 – viiger
2015 – metssiga
2016 – mäger
2017 – metskits
2018 – ilves
2019 – kobras
2020 – nahkhiir
2021 – rott, sh kodurott ja rändrott
2022 – karu

Vaata ka
aasta liblikas
aasta loom (Läti)
aasta taim

Viited

Eesti loomad
Eesti keskkonna- ja looduskaitse
Eesti aunimetused
Aasta loomad
Aasta orhidee

Aasta orhidee on orhideeliikidele antav aunimetus, mida antakse Eestis välja alates 2010. aastast Eesti Orhideekaitse Klubi juhtimisel.

Eesti aasta orhidee
2010 – punane tolmpea
2011 – tõmmu käpp
2012 – käokeeled (kahelehine käokeel ja rohekas käokeel) 
2013 – kõdu-koralljuur 
2014 – hall käpp
2015 – kärbesõis
2016 – tumepunane neiuvaip
2017 – harilik muguljuur
2018 – kaunis kuldking
2019 – lehitu pisikäpp
2020 – soo-neiuvaip 
2021 – väike käopõll
2022 – Balti sõrmkäpp

Galerii

Viited

Käpalised
Looduskaitse
Eesti aunimetused
Surnud 18. novembril

Siin loetletakse 18. novembril surnud tuntud isikuid.

 1417 – Gregorius XII, paavst
 1830 – Adam Weishaupt, saksa filosoof, illuminaatide ordu rajaja
 1883 – Gustav Hermann Christoph von Benckendorff, baltisaksa poliitik
 1886 – Chester Alan Arthur, USA president 1881–1885
 1922 – Marcel Proust, prantsuse kirjanik
 1922 – Heinrich von Sengbusch, Kaunispäe mõisnik
 1932 – Christine Marie Berkhout, hollandi mükoloog
 1933 – Vassili Gordejev, Eesti autosportlane
 1941 – Ivan Panfilov, Nõukogude Liidu sõjaväelane
 1944 – Maurice Paléologue, Prantsusmaa diplomaat, ajaloolane ja esseist
 1949 – Heino Lipp (hüüdnimi Pargas), Virumaa tuntuim metsavend
 1952 – Paul Éluard, prantsuse luuletaja
 1961 – Eduard Tisse, vene filmioperaator
 1962 – Niels Bohr, taani füüsik
 1962 – Peeter Sirkel, eesti keemik
 1973 – Aleksander Viiret, Eesti sõjaväelane
 1976 – Man Ray, ameerika kunstnik
 1977 – Kurt Schuschnigg, Austria poliitik, riigi kantsler 1934–1938
 1978 – Jim Jones, Ameerika Ühendriikide ususektijuht
 1983 – Vladimir Monahhov, vene filmioperaator ja filmirežissöör
 1984 – Artur Kirsipuu, eesti arhitekt
 1987 – Marian Tumler, Saksa ordu kõrgmeister
 1987 – Jacques Anquetil, Prantsusmaa jalgrattur
 1988 – Aleksander Laar, eesti näitleja
 1989 – Edvin Laine, soome lavastaja ja näitleja
 1991 – Gustáv Husák, slovaki poliitik, Tšehhoslovakkia president 1975–1989
 1991 – Õilme Torv, eesti õpetaja ja teadusorganisaator
 1992 – Radu Tudoran, rumeenia kirjanik
 1996 – Zinovi Gerdt, juudi päritolu Vene näitleja
 1999 – Paul Bowles, ameerika kirjanik ja helilooja
 2002 – James Coburn, USA näitleja
 2003 – Michael Kamen, USA helilooja ja orkestrijuht
 2003 – Mart-Ivo Eller, eesti kunstiajaloolane
 2004 – Cy Coleman, USA helilooja
 2006 – Lars Chemnitz, Gröönimaa poliitik
 2006 – Lee Tong-won, Lõuna-Korea poliitik ja diplomaat, välisminister 1964–1966
 2006 – Movladi Baissarov, Tšetšeenia presidendi endine ihukaitse ülem ja FSB eriüksuse komandör 
 2007 – Ellen Preis, austria vehkleja, kuldmedal 1932. aasta suveolümpiamängudelt
 2008 – Paul Alvre, eesti keeleteadlane
 2008 – Paul H. Todd, USA poliitik 
 2009 – Abrar Alvi, India režissöör ja stsenarist
 2009 – Jeanne-Claude, prantsuse kunstnik
 2009 – Johnny Almond, Briti muusik
 2010 – Brian G. Marsden, Briti astronoom
 2011 – Ülo Nugis, Eesti poliitik ja majandustegelane
 2012 – Sir Philip Ledger, Briti helilooja ja muusikajuht
 2012 – Jelena Ahmõlovskaja, vene-ameerika maletaja, naiste suurmeister
 2013 – Olga Kistler-Ritso, eesti arst ja Okupatsioonide muuseumi asutaja
 2014 – Enno Turmen, eesti tõlkija
 2015 – Mal Whitfield, USA kergejõustiklane
 2016 – Mart Taevere, eesti filmi- ja telerežissöör ning toimetaja
 2017 – Karl Siilivask, eesti ajaloolane

November, 18.
Jouko Törmänen

Jouko Sihveri Törmänen (10. aprill 1954 Rovaniemi – 3. jaanuar 2015 Rovaniemi) oli soome suusahüppaja. 

Suusahüppeid hakkas ta tõsiselt harrastama 1971. aastal. 1974. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlustel sai ta suurel mäel 5. koha. 1976. aasta taliolümpiamängudel sai ta suurel mäel 10. ja normaalmäel 14. koha. 1978. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlustel sai ta suurel mäel 6. ja normaalmäel 15. koha. 

1980. aasta taliolümpiamängudel sai ta suurel mäel kuldmedali.

Pärast sportlaskarjääri lõppu alustas Törmänen tööd Rahvusvahelise Suusaföderatsiooni juures ning oli pikka aega FISi suusahüpete komitee liige. Ta oli ka Soome suusaliidu juhtkonnas.

Soome suusahüppajad
Sündinud 1954
Surnud 2015
Ezo Vabariik

Ezo Vabariik (jaapani 蝦夷共和国 Ezo Kyōwakoku) oli lühiajaline Hokkaidō saarel asunud riik, mille asutasid 27. jaanuaril 1869 Boshini sõjas kaotamas olnud Tokugawa šogunaadi väed. Presidendiks valiti admiral Enomoto Takeaki. Juunis 1869, pärast Hakodate lahingut ja kaotust sõjas liideti piirkond taas ülejäänud Jaapaniga. Ezo vabariik on ajalukku läinud esimese pingutusena demokraatia poole Jaapani ajaloos.

Riigi rajamine
27. jaanuaril 1869 kuulutati välja iseseisev Ezo vabariik, valitsusinstitutsioon ehitati Ameerika Ühendriikide eeskujul, Enonoto valiti esimeseks presidendiks. Valida tohtisid samurai klassi kuulunud kodanikud. Jaapanis, kus oli kogu ajaloo vältel olnud normiks keisrite võim, olid need esimesed demokraatlikud valimised üldse. Pealinna kaudu prooviti leida diplomaatilisi liitlasi ning ülemaailmset tunnustust koguda. 

Uue riigi riigikassas oli 180 000 kuldryō-d, mille Enomoto sai Osaka kindlusest, kuhu šogun Tokugawa Yoshinobu oli oma varanduse pärast Toba-Fushimi lahingut 1868. aasta alguses jätnud.

Jaapani ajalugu
Aasia ajaloolised riigid
1868
1869
Direktiiv 2001/29/EÜ

Autoriõiguse direktiiv ehk infoühiskonna direktiiv (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2001/29/EÜ, 22. mai 2001, autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas) on Euroopa Liidu direktiiv, mis rakendab Euroopa Liidu piires Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni (WIPO) autoriõiguse lepingut ja ühitab autorikaitseseadusi kogu Euroopa Liidus, näiteks autoriõiguses tehtavate erandite asjus. Direktiiv jõustus Rooma lepingus ettenähtud siseturumeetmete alusel.

Direktiivi kehtestamisele eelnes Euroopa Liidus pretsedenditu ulatusega lobitöö ning seda on toodud näiteks autorikaitsetööstuse edust. Direktiiv annab ELi liikmesriikidele autoriõiguse rakendamisel ulatusliku vabaduse. Liikmesriikidele jäeti direktiivi rakendamiseks aega 22. detsembrini 2002. Tähtaja raames tulid toime siiski vaid Kreeka ja Taani ning lõpuks algatas Euroopa Komisjon kuue liikmesriigi suhtes rikkumismenetluse direktiivi rakendamata jätmise pärast.

Direktiiv jäi kiirelt arenevale digitaalsele maailmale jalgu ja seetõttu hakkas Junckeri komisjon eesotsas Andrus Ansipiga välja töötama uut autoriõiguse direktiivi eelnõu. Ettepanekute pakett anti Euroopa Parlamendile üle 16. septembril 2016. Uus autoriõiguse direktiiv (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv (EL) 2019/790, 17. aprill 2019, mis käsitleb autoriõigust ja autoriõigusega kaasnevaid õigusi digitaalsel ühtsel turul ning millega muudetakse direktiive 96/9/EÜ ja 2001/29/EÜ) on mõeldud kehtivat direktiivi täiendama.

Viited

Intellektuaalne omand
Euroopa Liidu direktiivid
Kuliai

Kuliai on alev Leedus Plungė rajoonis, Kuliai valla halduskeskus. Kuliai asub Alantase jõe ääres. Vene keeles oli asula nimi vanasti Куле.

Asula nime kohta on kaks hüpoteesi. Ühe kohaselt tuleb see žemaidi sõnast kūlis ehk kivi, kuna alevi ümbrus on kivine. Teise kohaselt tuleb see kohalikust sõnast tööliste kohta (kulis). Keskajal olid Kuliai laadad ainuke koht piirkonnas, kus kivisütt müüdi, oletatakse, et see oli töölisasula.

Vaatamisväärsusteks on aastal 1900 valminud kirik, selle värav ja kellatorn, pastoraadihoone aastast 1790, punastest tellistest köök-teenijatemaja aastast 1780. Kolm vana kabelit asuvad ka Kuliai kalmistul. Alevis on koduloomuuseum.

Ajalugu

Kuigi arheoloogiliste leidude põhjal asus seal küla juba kiviajal, on Kuliaid esimest korda mainitud XIII sajandil. Alev sai asulast XVII sajandil. Aastal 1644 ehitati sinna kirik. XVIII sajandil kuulus Kuliai jesuiitidele. XIX sajandil hakkasid sealsel turuplatsil toimuma laadad, kus kaubeldi põhiliselt loomadega. Aastal 1900 valmis praegune Kuliai kirik. Aastal 1941 hukkasid saksa okupatsiooniväed 81 Kuliais elanud juuti. Nõukogude ajal oli Kuliai kohaliku kolhoosi keskasula.

Kuliai vanemad elanikud kasutavad igapäevaelus veel žemaidi keelt.

Pilte

Tuntud elanikke

Juozas Tumas-Vaižgantas - Leedu vaimulik ja kirjanik
Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė - Leedu luuletaja
Yosef Shlomo Kahaneman - juudi rabi
Nosson Meir Wachtfogel - juudi rabi

Viited

Välislingid 

Alev portaalis vietoves.Lt

Leedu alevid
Plungė rajoon
Morgenstern (täpsustus)

Morgenstern (saksa keeles 'hommikutäht, koidutäht') tähendab mitut asja.
Morgenstern on keskaegne relv, ogaline sõjanui.
Morgenstern (perekonnanimi)
Christian Morgenstern, saksa kirjanik ja tõlkija
Janusz Morgenstern, poola filmiprodutsent ja režissöör
Karl Morgenstern, klassikaline filoloog, TÜ raamatukogu esimene direktor
Thomas Morgenstern, Austria suusahüppaja
Plungė mõis

Plungė mõis (Plungės dvaras) on endine mõis Leedus Plungė rajoonis Plungės. Peahoone aadress on Parko g.1.

Plungė mõisa on esimest korda mainitud 1565. aastal. Algselt oli tegemist riigimõisaga. Eraomandisse läks see aastal 1779, mil selle omanikeks said kompensatsiooniks riigi valdusse läinud Lachavičy piirkonna maade eest Massalskid. Aastal 1806 sai mõisa omanikuks Platon Zubov. Zubovitelt läks mõis aastal 1874 Ogińskite valdusse.

Mõisakompleksi ehitasid välja just Ogińskid. Peahoone lasi rajada Michał Mikołaj Ogiński. Hoone on uusgooti stiilis, ülejäänud kompleksi juures on aga kasutatud ohtralt renessansiajastu elemente. Loss valmis aastal 1879. Arhitektideks olid Karol Lorenz ja Friedrich August Stüler.

Peahoone ümber paikneb 58,3 hektari suurune park. Arvatakse, et seda hakati kujundama juba XVIII sajandil. Park asub Babrungase jõe kaldal. Üks vanemaid puid pargis kannab nime Perkūno ąžuolas (tõlkes Piksetamm). Peahoone juures asub pargis purskkaevuga tiik.

Mõisakompleksist on säilinud 9 hoonet. Peahoone juures asuvad kontorid ja tall, ülejäänud hooned asuvad pargi servas. Endine advokaadi maja asub Babrungase jõe teisel kaldal. Aastail 1873–1902 tegutses mõisa juures muusikakool, kus õppis ka Mikalojus Konstantinas Čiurlionis.

Mõis võõrandati aastal 1921. Algul paiknes seal põllumajanduskool, seejärel kasutas seda Leedu sõjavägi. Pärast Teist maailmasõda asus peahoones tehnikum, tänapäeval asub seal Žemaitija kunstimuuseum. Lossi interjöör ei ole säilinud.

Välislingid

Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; asendiplaan (leedu keeles)
Žemaitija kunstimuuseumi koduleht

Plungė rajoon
Leedu mõisad
Plungė rajoon

Plungė rajoon  on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Telšiai maakonna aladel.

Rajooni pindala on 1105 km². 2014. aasta seisuga elas seal 36 524 inimest.

Rajoon moodustati 1950. aastal. Tänapäevastes piirides aastast 1999. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Alsėdžiai, Babrungase, Kuliai, Nausodise, Paukštakiai, Plateliai, Stalgėnai, Šateikiai, Žemaičių Kalvarija ja Žlibinai vald. Eraldi administratiivüksuse moodustab veel Plungė linn.

Halduskeskus on Plungė linn. Teised tähtsamad asulad on Plateliai, Kuliai, Alsėdžiai ja Žemaičių Kalvarija alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 98,54% leedulased, 0,51% venelased, 0,11% ukrainlased, 0,07% valgevenelased, 0,05% poolakad ja 0,72% oli teistest rahvustest.

Rajoon asub suuremalt osalt Žemaidi kõrgustikul. Suurimad jõed on Minija oma lisajõe Babrungasega ja rajooni põhjaosa läbiv Varduva, rajooni lõunaosast algab ka Jūra. Suurim järv on Plateliai järv.

Plungė rajooni territoorium jääb osaliselt Žemaitija rahvuspargi, osalt aga Salantai regionaalpargi territooriumile.

Välislingid 

 Rajooni koduleht (leedu keeles)

Telšiai maakonna omavalitsused
Talvi Märja

Talvi Märja (kuni 1956. aastani Talvi Väli; sündinud 8. septembril 1935 Tallinnas) on eesti tennisist, treener, sporditegelane, psühholoog, andragoog, poliitik.

Haridus
Ta lõpetas 1954. aastal Tallinna 10. keskkooli ja 1960. aastal Tartu Riikliku Ülikooli spordipedagoogika ja 1973. aastal psühholoogia erialal. 1983. aastal kaitses ta psühholoogiakandidaadi kraadi.

Sportlaskarjäär
Sportima hakkas ta koolipäevil Nõmmel, tennisetreeninguid alustas 1947 Dünamos Evald Kree juhendamisel. Aastatel 1951–1957 võistles ta 43 korda Eesti NSV koondises.

Tulemused
1952 NSV Liidu noorte meister paarismängus
1953 NSV Liidu noorte meister paarismängus
1953 NSV Liidu noorte meister üksikmängus
1954 NSV Liidu võistkondlikel meistrivõistlustel Dünamo koondises kuld
1955 NSV Liidu võistkondlikel meistrivõistlustel Eesti koondises pronks
1956 NSV Liidu võistkondlikel meistrivõistlustel Eesti koondises pronks
1956 Nõukogude Liidu rahvaste spartakiaadi pronks paarismängus 

1956. ja 1957. aastal kuulus ta Nõukogude Liidu edetabeli esikümnesse. Aastatel 1951–1959 võitis ta üksikmängus 2 kulda, 2 hõbedat ja 2 pronksi ning paarismängudes 3 kulda, 8 hõbedat ja 1 pronksi.

Muu tegevus
Aastatel 1954–1974 oli ta Dünamo tennisetreener, tema parim õpilane oli Mare Kalberg. Ta on tegutsenud ka tennisekohtunikuna ja kuulunud aastatel 1962–1978 Tenniseföderatsiooni presiidiumi.

1970. aastate teisel poolel alustas ta täiskasvanute koolitamisega. Juhtimis- ja organisatsioonipsühholoogiale spetsialiseerununa töötas 10 aastat kergetööstuse süsteemis (ENSV Kergetööstuse Ministeeriumi Juhtimissüsteemide Projekteerimise ja Konstrueerimise Büroos, Mainoris).

Aastatel 1986–1998 oli ta Tallinna Pedagoogikaülikooli andragoogika ja juhtimistöö õppetooli juhataja, aastast 1989 dotsent, aastast 1993 andragoogika professor, aastast 1998 emeriitprofessor. Ta on osalenud täiskasvanuhariduse valdkonna teadus- ja arendustegevuses ning täiskasvanuhariduse poliitika kujundamises. Osaleb Eesti Täiskasvanute Koolitajate Assotsiatsiooni Andras tegevuses alates selle asutamisest 1991. aastal (kuni aastani 2003 oli juhatuse esimees).

Ta on avaldanud spordipsühholoogiaartikleid, andragoogikaalaseid artikleid ja raamatuid.

Aastatel 1995–1999 oli Märja Riigikogu liige.

Tunnustus
1956 NSV Liidu meistersportlane
2003 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2020 haridustöötaja elutööpreemia

Isiklikku
Tema abikaasa oli võrkpallur Olaf-Karl Märja.

Viited

Eesti tennisistid
Eesti tennisetreenerid
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Tallinna Ülikooli õppejõud
VIII Riigikogu liikmed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1935
Ivan Silajev

Ivan Stepanovitš Silajev (vene keeles Иван Степанович Силаев, sündinud 21. oktoobril 1930) on vene riigitegelane ja diplomaat, kunagine Venemaa peaminister ja NSV Liidu viimane valitsusjuht.

1990–1991 oli ta VNFSV Ministrite Nõukogu esimees ja 24. augustist kuni 26. detsembrini 1991 NSV Liidu Rahvamajanduse Operatiivse Juhtimise Komitee (faktiliselt valitsuse) esimees.

Elulugu 
Silajev sündis Gorki oblastis talupoja perekonnas.
1954. aastal lõpetas ta Kaasani lennuinstituudi ja suunati tööle Gorki lennukitehasesse, kus ta 20 aasta jooksul läbis tee meistrist kuni tehase direktorini. 
Muuhulgas osales ta hävitajate MiG-15, MiG-17, MiG-19, MiG-21, MiG-25 ja MiG-31 loomises.

1974. aastal suunati ta tööle NSV Liidu lennutööstuse ministeeriumisse ministri asetäitjaks, 1981. aastal sai temast NSV Liidu lennutööstuse minister.
Tema otsesel juhtimisel töötati välja, katsetati ja lasti seeriatootmisse lennukid MiG-29, Su-27, MiG-31, Tu-160, An-124 (Ruslan), Il-86, helikopterid Ka-26, Mi-24 ja kosmoselaev Buran.

1985. aastal nimetati Silajev NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimehe asetäitjaks masinatööstuse alal.

1986. aastal juhtis ta Tšornobõli avarii tagajärgede likvideerimise valitsuskomisjoni.

1990. aastal valis Vene NFSV Ülemnõukogu president Boriss Jeltsini ettepanekul Ivan Silajevi VNFSV MN esimeheks.
 
Pärast NSV Liidu lagunemist oli ta 1991–1994 Venemaa alaline esindaja Euroopa Ühenduse juures Brüsselis.

1994. aasta lõpul asutas ta Rahvusvahelise Masinaehitajate Liidu ja valiti selle presidendiks.

Aastatel 2002–2007 oli Silajev Venemaa Masinaehitajate Liidu esimees.

Autasud 
 Sotsialistliku töö kangelane (1975)
 2 Lenini ordenit (1971, 1975)
 Oktoobrirevolutsiooni orden (1981)
 Lenini preemia laureaat (1972)

Venemaa poliitikud
Venemaa peaministrid
Sündinud 1930
Gustav Fabergé

Gustav Fabergé (1814 Pärnu – 1893 Dresden) oli baltisaksa kullassepp, Peterburis tegutsenud Fabergé kullassepaäri asutaja.

Gustav Fabergé põlvnes Picardie' hugenottide perekonnast, kes Prantsusmaalt 17. sajandil usulise tagakiusamise eest pagesid, suguvõsa nimi esineb ka kujul Fabrier või Favry. 

Gustav Fabergé oli Peter Carl Fabergé isa. 

2015. aasta 3. jaanuaril avati Gustav Fabergé sünnilinnas Pärnus tema ausammas. Pronkskuju kinkis linnale Peterburi juveeliäri Tenzo Jewellery House omanik Alexander Tenzo, selle autor on Alexander Tenzo ja Vladislav Yakovskiy. Skulptor Evgeniy Burkov. Mälestusmonumendi püstitamise eestvedajad olid Pärnu Fabergé Seltsi asutanud kunstnik Tiina Ojaste ja seltsi liige Toomas Kuter.

Viited

Baltisakslased
Sündinud 1814
Surnud 1893
Kullassepad
Pilistvere kalmistu

Pilistvere kalmistu on kalmistu Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Arjassaare külas Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas.

Kalmistul võib olla 18. sajandist varasem kihistus – on arvatud, et seal oli muinasaegne matusepaik või 17. sajandi külakalmistu. Pilistvere kirikuaeda lõpetati matmine üldiselt 1773. aastal, siis maeti edaspidi sinna enamik kihelkonna surnuid. Kuni 1855. aastani (õigeusu kalmistu rajamiseni) maeti sinna ka kihelkonna õigeusklikke.

Kalmistut on laiendatud korduvalt. Uus osa (üle Imavere tee kagus) võeti kasutusele 20. sajandil. Vanas osas avati 24. juunil 1932 pidulikult Vabadussõja mälestusmärk. See on üks väheseid Vabadussõja mälestusmärke Eestis, mis säilis tervena nii Nõukogude teise kui ka kolmanda okupatsiooniaja jooksul.

Pilistvere kalmistu on alates 1997. aastast riiklik ajaloomälestis. Kalmistu on praegu kasutusel ning on üldiselt hästi hooldatud, selle pindala on 4,53 ha.

Ehitised kalmistul
Kalmistu vanas osas paikneb matusekabel ja kalmistuvahi talu, mille juures on ka kalmistu abivärav. Kalmistu vana ja uue osa vahelt läbiviiva praeguse Imavere tee ääres (vana osa pool) on kolmeosalise kiviehitisega kalmistu peavärav.

Kalmistule maetuid
1900 – Jaan Jung (1835–1900), ärkamisaja tegelane ja koduloolane
1919 – Albert Peters VR II/3 (1893-1919), kitsarööpmeliste soomusrongide ülem Vabadussõjas
1920 – Jüri Vilms VR III/1 (1889–1918), advokaat ja riigitegelane
1952 – Reinhold Kamsen (1871–1952), ühistegelane ja kirjamees
2000 – Karl Jaanus VR II/3 (1899–2000), Vabadussõja veteran ja talunik

Vaata ka
Pilistvere kirikuaed
Pilistvere vana õigeusu kalmistu
Pilistvere kalmistu Vabadussõja mälestusmärk

Viited

Kirjandus
Maire Sala. "Viljandimaa kalmistute lugu". Viljandi 2007. Lk 61–63 ja 99
Taavi Pae. Eesti kalmistute kujunemine ja paiknemise seaduspärasused. Magistritöö. Tartu 2002

Välislingid
 
Kultuurimälestis nr 8428 "Vabadussõja mälestusmärk"
Kultuurimälestis nr 8426 "Jaan Jungi (1835–1900) haud"
Kultuurimälestis nr 8427 "Jüri Vilmsi (1889–1918) haud"
Pilistvere kalmistu. Viljandimaa kalmistute bibliograafia

Pilistvere kihelkonna kalmistud
Põhja-Sakala vald
Viljandi maakonna kalmistud
Marje Viirmann

Marje Viirmann (sündinud 12. septembril 1960 Kehras; aastatel 1983–1995 Marje Idavain) on eesti orienteeruja, rogainija ja suusataja.

Haridus
Lõpetas 1978. aastal Kehra Keskkooli.

Töö
Töötab 2006. aastast OÜ Fere müügihaldurina.

Sporditulemused
Harrastab orienteerumist 1971. aastast, tema treenerid on olnud Maire Lahtmets ja Tõnu Raid.

Noorte ja juunioride klassides võitis Eesti meistrivõistlustel orienteerumises kokku 11 medalit (6 kulda, 3 hõbedat, 2 pronksi). Aastatel 1977–2008 võitis Eesti meistrivõistlustel orienteerumises 19 kulda (neist 9 orienteerumisjooksus ja 10 suusaorienteerumises), 20 hõbedat ja 13 pronksi.

Aastatel 1982–1991 võitis NSV Liidu meistrivõistlustel orienteerumisjooksus 2 kulda (1986 tavarajal ja 1990 teates Eesti naiskonna koosseisus), 4 hõbedat ja 3 pronksi. 1991. aastal võistles NSV Liidu koondises orienteerumisjooksu MMil ning sai lühirajal 36. koha ja tavarajal 40. koha.

Veteranide MMil võitnud suusaorienteerumises 2 kulda (2003, 2006) ja pronksi (2014) ning orienteerumisjooksus 2 kulda (2016), 5 hõbedat (1997, 2006, 2007, 2011, 2013) ja 5 pronksi (2003, 2008, 2010, 2012, 2015).

Murdmaasuusatamises võitnud Eesti meistrivõistlustelt 2 pronksi, 1991. aastal 20 km distantsil ja 1992. aastal teatesõidus Lääne-Virumaa „Jõud“ naiskonnas.

2007. aastal võitis rogaini Euroopa meistrivõistlustel segavõistkondade arvestuses koos Eduard Pukkoneni ja Mati Preitofiga pronksi. Veteranide segavõistkondade arvestuses võitnud rogaini MMil 2008 kulla (koos Eduard Pukkoneni ja Mati Preitofiga) ja 2013 hõbeda (koos Eduard Pukkoneniga), rogaini EMil koos Eduard Pukkoneni ja Mati Preitofiga 2 kulda (2007, 2009) ning koos Eduard Pukkoneniga hõbeda (2011) ja 2 pronksi (2005, 2012).

Viited

Välislingid
 Eesti spordi biograafiline leksikon. Idavain, Marje
 ESBL sporditulemused. Marje Viirmann
 WMOC2008. Who is who. Marje Viirmann. Interview by Manuel Dias

Eesti orienteerujad
Sündinud 1960
Svisłač (Minski oblast)

Svisłač (transkribeerituna Svislatš) on alev Valgevenes Minski oblastis Puchavičy rajoonis, Svisłači külanõukogu halduskeskus. Alev asub Minskist 37 kilomeetri kaugusel Svisłači jõe kaldal merepinnast 169 meetri kõrgusel.

Ajalugu 

Alev tekkis XX sajandi kuuekümnendatel aastatel alevikuna osokeriiti töötleva vabriku juurde. XX sajandi kaheksakümnendatel aastatel alevikku laiendati, ühtlasi sai Svisłačist alev. Plaanis oli selle juurde ehitada uus tuumaelektrijaam, aga Tšornobõlis toimunud katastroofi tõttu ehitati selle asemele hoopis soojuselektrijaam.

Valgevene alevid
Puchavičy rajoon
Airi Alnek

Airi Alnek (sündinud 29. detsembril 1963) on eesti orienteeruja.

Töö
Ta on töötanud AS Ilves-Extra müügijuhina. 2016. aastast on ta Paletti Eesti AS hooldemüüja.

Sporditulemused
Eesti meistrivõistlustel orienteerumisjooksus on ta võitnud teatevõistlusel OK Ilves naiskonna koosseisus 2 pronksi (1994 ja 1997).

2014. aasta veteranide MMil orienteerumisjooksus võitis tavarajal N50 klassis pronksi. 2016. aasta veteranide MMil orienteerumisjooksus võitis sprindis N50 klassis kulla.

Osales 2006. aastal laskeorienteerumise MMil, parim tulemus tavarajal 19. koht.

2005. aasta rogaini Euroopa meistrivõistlustel Nõval võitis naiskondade arvestuses koos Riina Laevaga hõbeda. 2014. aasta rogaini EMil Oraval võitis naisveteranide klassis koos Lea Leppikuga hõbeda (naiskondade arvestuses 5. koht). 2017. aasta rogaini maailmameistrivõistlustel Raunas võitis ta naisveteranide klassis koos Lea Leppikuga pronksi. 2020. aasta rogaini EMil Tukumsis võitis ta naisvõistkondade arvestuses koos Marje Viirmanniga pronksi.

Tunnustused
Võrumaa parim veteransportlane 2012, 2013, 2014
Elva parim veteransportlane 2009 ja 2012

Viited

Eesti orienteerujad
Sündinud 1963
Käsi- ja kergrelvad

Käsi- ja kergrelvad (inglise keeles Small Arms and Light Weapons, SALW) on mõiste, mida kasutatakse relvastuskontrolli protokollides kahele peamisele relvaliigile viitamiseks (üldjuhul kõik üksikisiku kantavad surmavad relvad, ka külmrelvad):
 Käsitulirelvad hõlmavad üldjoontes üksikisiku kantavaid tulirelvi, sealhulgas revolvrid ja automaatpüstolid, vintpüssid ja karabiinid, püstolkuulipildujad, automaadid ja kergekuulipildujad.

 Kergtulirelvad hõlmavad üldjoontes kahe või kolme, meeskonnana tegutseva inimese poolt kasutamiseks mõeldud relvi, ehkki mõningaid relvi võib kanda ja kasutada ka üks inimene. Kergrelvadeks loetakse muuhulgas raskekuulipildujad, granaadiheitjad, teisaldatavad õhutõrjerelvad, teisaldatavad tankitõrjerelvad, tagasilöögita relvad (õlaltlastavad raketid), teisaldatavad tanki- või õhutõrje raketisüsteemid ning miinipildujad kaliibriga alla 100 millimeetri.

Viited

Välislingid
 Relvastuskontroll – EV Alaline Esindus Genfis
 GENERAL AND COMPLETE DISARMAMENT: SMALL ARMS – ÜRO Peaassamblee
 Definitions of Small Arms and Light Weapons – Small Arms Survey

Relvad
Juhan Lasn

Juhan Lasn (-) oli Eesti ühiskonnategelane.

Ta oli Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liige, esindades ühtlasi Pärnumaad.

Viited

Eesti inimesed
Ülle Kruus

Ülle Kruus (neiuna Ülle Kaal; sündinud 19. augustil 1958 Pöide külanõukogus) on eesti kunstiajaloolane, Adamson-Ericu muuseumi direktor 1992. aasta veebruarist kuni 31. augustini 2020. aastal.

Ta on lõpetanud 1973. aastal Tornimäe 8-klassilise Kooli ja 1976. aastal Orissaare Keskkooli. 1983. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetaja kvalifikatsiooniga; kunstiajaloo lisaerialaga.

Ta töötas aastatel 1980–1984 Eesti Vabaõhumuuseumis. Aastast 1984 töötas ta Adamson-Ericu muuseumis ja aastast 1992 kuni 2020. aastani samas direktorina. Ta on aastast 1994 Kunstnike Liidu liige ja aastast 1995 Rahvusvahelise Muuseumide Nõukogu ICOM liige.

Ta on uurinud peamiselt Adamson-Ericu elu ja loomingut. Aastatel 1984-2020 on ta koostanud ja kureerinud Adamson-Ericu muuseumis üle seitsmekümne näituse ning avaldanud tarbekunsti- ja graafikanäituste ülevaateid.

Tunnustus
2004 – Läti Vabariigi Välisministeeriumi aukiri
2007 – Suur Muuseumirott näituse "Iluraam – raami ilu" eest (koostajad Ülle Kruus, Alar Nurkse ja Sirje Säär)
2009 – Kristjan Raua preemia Adamson-Ericu näituste kureerimise ja publikatsioonide eest (koos Kersti Kolliga)
2010 – Läti Vabariigi tunnustusrist
2012 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Eesti muuseumimaastikul tehtud pikaajalise ja entusiastliku töö eest)
2017 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema vennad on zooloog Mati Kaal ja poliitik Vambo Kaal ning tema sõtse on kirjanik Aira Kaal.

Viited

Kirjandus
Eneken Helme. "Kruus, Ülle". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 213

Välislingid

Eesti kunstiajaloolased
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1958
Ringvall-linnus

Ringvall-linnus on IV linnustetüüpi kuuluvate linnustega. Tegemist on peamiselt Saaremaal, Muhu saarel ning Lääne-Eestis esinevate peamiselt tasasele maale rajatud kindlustatud linnustega. Nagu nimetus ütleb, olid sellist tüüpi muinaslinnused täielikult ümbritsetud vallidega. Sellised linnused on jagatud kahte rühma:

Madala valliga ringvall-linnused
I rühma kuuluvad linnused paistavad silma madalate vallidega. Vallid ei ole kõrgemad kui 70-90 cm. Selliste linnuste rajamisajad jäävad II- ja I aastatuhandesse ekr. Need linnused on ühtlasi ka tagasihoidlike kaitseelementidega. Head näited madala on Päelda maalinn, Sõtke linnus ja Pidula maalinn.

Kõrge valliga ringvall-linnused
IV linnusetüübi teist rühma linnuste tunnused on kõrgemad ja ka keerulisema ehitusega vallid ning enamjaolt ringikujulise õuealaga. Keskmine valli kõrgus on 7 m. Need ringvall-linnused on enamik rajatud kuni 3 m kõrgusele kõrgendikule. Selle rühma linnuste head näited on Muhu maalinn, Valjala maalinn, Pöide maalinn ja Kaarma maalinn.

Vaata ka
Kalevipoja sängi tüüpi linnus
Neemiklinnus
Mägilinnus

Viited

Linnused
Hillsborough' staadioni katastroof

Hillsborough' staadioni katastroof toimus 15. aprillil 1989 Sheffieldis Hillsborough' staadionil. FA Cupi poolfinaalis peetud Liverpooli ja Nottingham Foresti mängu ajal litsus suur rahvamass surnuks 96 inimest ja vigastas 766 inimest.

1989
Sheffield
Katastroofid
Süvaoru talu

Süvaoru talu (kirjanduses nimetatud ka lühemalt Süvaoru)  enne Teist maailmasõda Eestis Petseri maakonnas olev asundustalu. Talu peremees oli Karl Kirss.

Talust on kirjutatud muu hulgas raamat "Kodukandi ajaloost. Süvaoru - Eesti asundustalu Petserimaal".

Välislingid
Ello Kirss-Säärits 90-aastane (räägitakse Süvaoru talust ja lähiümbrusest)

Eesti talud
Setumaa
Streptococcus Pyogenes

Streptococcus Pyogenes on Eesti punkansambel.

Ansambli solist on Üllar Saaremäe.

Ansambel saatis 2008. aastal koos Eesti Noorte Sümfooniaorkestriga kõiki Punklaulupeo laule.

Viited

Eesti ansamblid
Pokardi mõis

Pokardi mõis (ka Bokardi, Bocardi) on endine mõis Valgamaal.

Mõisa peahoone on ehitatud 1870. aastal.

Pärast vabadussõda kingiti maja sõjakangelasele Aleksander Jaaksonile, kelle omanduses püsis see kuni vabariigi langemiseni.

Nõukogude ajal leidis mõisahoone kasutust lastekodu ja Helme sanatoorse internaatkooli lisahoonena.

2014. aastal ostis mõisahoone ärimees Nicos Kounnas ning 2016. aastal hakati hoonet restaureerima.

Viited

Valgamaa mõisad
Tõrva vald
Tõrva
Pärdiklased

Pärdiklased on kõige liigirikkam sugukond esikloomaliste seltsis. Leida võib neid ahvilisi Aafrika subtroopilistes ja troopilistes vööndites, kohati ka Araabia poolsaarel, Indias, Kagu- ning Ida-Aasias. Berberi makaak on levinud ka Euroopa maailmajaos, Gibraltari saarel (suure tõenäosusega inimese poolt reintrodutseeritud). Fossiilide leiud on kinnitanud, et pärdiklasi on Euroopas leidunud varemgi. Enamik pärdiklastest on puu-eluviisilised, ent leidub ka maapinnal elutsevaid liike. Elupaikadeks on neile kõiksugused eriilmelised bioomid savann, põõsastik, mangroovimets, poolkõrb ning kõrgmäestik. Paljud Vana Maailma ahvid on kohastunud eluks koos inimesega, näiteks elavad linnades mitmed Aasia makaagid ning India languurid.

Süstemaatika 
Pärdiklaste sugukond on jaotatud kahte alamsugukonda, mis omakorda mõlemad kahte triibusesse.

Alamsugukond Cercopithecinae
Triibus Papionini
Makaak, mangabeid, mandrill ja drill, gelaada, paavian jt
Triibus Cercopithecini
Pata, rohepärdik jt
Alamsugukond Colobinae
Triibus Colobini
Koolobus
Triibus Presbytini 
Languurid jt
Kõiguste-Allirahu tulepaak

Kõiguste-Allirahu tulepaak (mitteametliku nimega ka Allirahu tulepaak) on Saare maakonnas Saaremaa vallas Kõiguste lahes olev tulepaak.
Tulepaagi koordinaadid on .

Viited 

Eesti tulepaagid
Saaremaa valla ehitised
Jüri Härmatare

Jüri Härmatare (sünninimi Georg Helmut Hermburg; 29. oktoober 1911 Tallinn – 19. aprill 1989 Peterborough, Ontario, Kanada) oli eesti jurist.

Ta lõpetas 1939. aastal Tartu Ülikooli (õigusteaduskonnas, diplomitöö "Maakonna omahaldus"). 1944. aastal lahkus ta Eestist ja elas hiljem Kanadas. Paguluses oli ta seotud kirikuga ja tegeles arheoloogiaga.

1976. aastal avaldas Jüri Härmatare Torontos raamatu "Sumeri kilde". Raamatus andis ta ülevaate Sumeri ajaloost ning jagas muljeid oma reisidest Iraaki, Türki ja Süüriasse. Härmatare väited eesti keele ja sumeri keele suguluse kohta kuuluvad aga pseudoteaduse valdkonda.

Viited

Välislingid
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti juristid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Kanadas
Sündinud 1911
Surnud 1989
Calle Halfvarsson

Calle Halfvarsson (õieti Carl-Christian Halfvarsson; sündinud 17. märtsil 1989 Sågmyras) on Rootsi murdmaasuusataja.

Saavutused

Maailmameistrivõistlustel 
 2013  Val di Fiemmes
  hõbemedal teatesõidus
 2015  Falunis
  hõbemedal teatesõidus
 2017  Lahtis
  pronksmedal teatesõidus

Juunioride maailmameistrivõistlustel 
 2008  Malles Venostas
  juunioride maailmameister sprindis

Maailmakarikavõistlustel 
Calle Halfvarsson on individuaalarvestuses osalenud (<small>seisuga 5. märts 2017</small>) 112 maailma karikavõistluste etapil ja jõudnud esikolmikusse üheksal korral, neist kolmel korral on ta võitnud.

Maailma karika etappide võidud

Välislingid  
 Calle Halfvarsson FIS-i koduleheküljel (fis-ski.com)

Rootsi murdmaasuusatajad
Sündinud 1989
Jevgeni Belov

Jevgeni Nikolajevitš Belov (vene Евгений Николаевич Белов; sündinud 7. augustil 1990 Oktjabrskis Sverdlovski oblastis) on Venemaa murdmaasuusataja.

2011. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos oli ta sprindis 37. ja 15 km klassikatehnika sõidus samuti 37. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes oli ta 30 km jälitussõidus 11. ja võitis 4×10 km teatesõidus pronksmedali. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis saavutas ta 15 km klassikatehnika sõidus 25. ja 30 km suusavahetusega sõidus 19. Hooajal 2014–2015 oli ta üldkarika arvestuses kuues ja tavadistantside karika arvestuses kolmas.

MK-etapil jõudis ta esmakordselt esikolmikusse 19. jaanuaril 2014, kui saavutas etapil Szklarska Porębas 15 km klassikatehnikas ühisstardis teise koha. Esimese etapivõidu saavutas ta 16. detsembril 2018 Davosis 15 km vabatehnikas.

Saavutused

Maailmameistrivõistlustel 
2013  Val di Fiemmes
 pronksmedal teatesõidus

Juunioride maailmameistrivõistlustel 
 2010  Hinterzartenis
  hõbemedal 10 km klassikas
  hõbemedal 4×5 km teatesõidus

U23-maailmameistrivõistlustel 
 2011  Otepääl
  maailmameister 15 km vabatehnikas
  hõbemedal 30 km suusavahetusega sõidus
 2012  Erzurumis
  maailmameister 15 km klassikas
  hõbemedal vabatehnikasprindis
  hõbemedal 30 km suusavahetusega sõidus
 2013  Liberecis
  hõbemedal 15 km vabatehnikas
  hõbemedal 30 km suusavahetusega sõidus
  pronksmedal vabatehnikasprindis

Maailma karikasarjas 
 Tavadistantside karikas
 3. koht: 2015
Jevgeni Belov on individuaalarvestuses osalenud (<small>seisuga 19. detsember 2018) 102 maailma karikasarja etapil ja jõudnud esikolmikusse seitsmel korral, millest korra võitnud.

Maailma karikasarja etapivõidud

Välislingid  
 Jevgeni Belov FIS-i kodulehel (fis-ski.com)

Venemaa murdmaasuusatajad
Sündinud 1990
Nicole Fessel

Nicole Fessel (sündinud 19. mail 1983 Annweiler am Trifelsis) on endine Saksamaa murdmaasuusataja.

Esmakordselt jõudis ta MK-etapil poodiumile 2. veebruaril 2013 Sotšis, kui oli 15 km jälitussõidus kolmas.

Ta teatas sportlaskarjääri lõpetamisest 2019. aasta septembris.

Saavutused

Olümpiamängudel 
2014  Sotšis
  pronksmedal teatesõidus

Maailmakarikavõistlustel 
Nicole Fessel osales karjääri jooksul individuaalarvestuses 242 maailma karikavõistluste etapil ja jõudnud esikolmikusse kolmel korral, milles kaks korda oli teine ja ühe korra kolmas.

Välislingid 

 Nicole Fessel FIS-i koduleheküljel (fis-ski.com)

Saksamaa murdmaasuusatajad
Sündinud 1983
Denise Herrmann

Denise Herrmann (sündinud 20. detsembril 1988 Bad Schlemas) on Saksamaa murdmaasuusataja ja laskesuusataja, olümpiavõitja ja maailmameister.

Esmakordselt jõudis ta MK-etapil poodiumile 29. novembril 2013 Kuusamos, kui oli klassikasprindis kolmas.

Saavutused

Olümpiamängudel 
2022  Pekingis
  kuldmedal eraldistardist sõidus
2014  Sotšis
  pronksmedal teatesõidus

Maailmakarikavõistlustel 
 Sprindikarikas
 2. koht: 2014

Denise Herrmann on individuaalarvestuses osalenud (<small>seisuga 20. veebruar 2015</small>) 113 maailma karikavõistluste etapil ja jõudnud esikolmikusse kuuel korral, kuid ei ole neist võitnud ühtegi.

Välislingid  
 Denise Herrmann FIS-i kodulehel (fis-ski.com)

Saksamaa murdmaasuusatajad
Saksamaa laskesuusatajad
Sündinud 1988
Stina Nilsson

Täpp Karin Stina Nilsson (sündinud 24. juunil 1993 Malungis) on Rootsi murdmaasuusataja.

2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta teatesprindis pronksmedali. 2015. aasta kodustel maailmameistrivõistlustel võitis ta individuaalsprindis, teatesõidus ja paarissprindis koos Ida Ingemarsdotteriga hõbemedali.

2017. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta teatesõidus hõbemedali. Individuaalsprindi poolfinaalis ta kukkus ja finaali ei pääsenud.

2018. aasta taliolümpiamängudel Pyongchangis tuli ta klassikatehnikasprindis olümpiavõitjaks. Teatesõidus ja sprinditeates võitis ta hõbemedali ning 30 km klassikatehnikas pronksmedali.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis tuli ta sprinditeates koos Maja Dahlqvistiga maailmameistriks. Teise kuldmedali võitis ta teatesõidus, kus ta sõitis viimast vahetust. Individuaalsprindis võitis Nilsson hõbemedali.

Esmakordselt jõudis ta MK-etapil poodiumile 5. märtsil 2014 Drammenis, kui oli klassikasprindis kolmas. Esimese etapivõidu sai ta 13. detsembril 2015 Davosis vabatehnikasprindis.

Saavutused

Olümpiamängudel 
2014  Sotšis
  pronksmedal sprinditeatesõidus (koos Ida Ingemarsdotteriga)
 2018  Pyongchangis
  olümpiavõitja klassikatehnikasprindis
  hõbemedal sprinditeates (koos Charlotte Kallaga)
  hõbemedal 4×5 km teatesõidus
  pronksmedal 30 km klassikas

Maailmameistrivõistlustel 
2015  Falunis
  hõbemedal sprindis
  hõbemedal sprinditeates (koos Ida Ingemarsdotteriga)
  hõbemedal teatesõidus
2017  Lahtis
  hõbemedal teatesõidus
2019  Seefeldis
  maailmameister 4×5 km teatesõidus
  maailmameister sprinditeates (koos Maja Dahlqvistiga)
  hõbemedal vabatehnikasprindis

Maailmakarikavõistlustel 
 Sprindikarikas
 2. koht 2017, 2018
 3. koht 2016

Stina Nilsson on individuaalarvestuses osalenud (seisuga 25. veebruar 2019) 97 maailma karikavõistluste etapil ja jõudnud esikolmikusse 36 korral, neist 19 korda on ta võitnud.

Maailma karikavõistluste etapivõidud

Välislingid  
 Stina Nilsson FIS-i kodulehel (fis-ski.com)

Rootsi murdmaasuusatajad
Sündinud 1993
Pikeliai

Pikeliai on alev Leedus Mažeikiai rajoonis Židikai vallas. Pikeliai asub Läti piiri ääres. Alevis on algkool. Vene keeles on alevi kohta kasutusel olnud nimekuju Пикеле.

Vaatamisväärsused on kirik aastast 1752, tulpkabel aastast 1710, katkuohvrite mälestusmärk aastast 1827

Ajalugu

Küla on esimest korda mainitud aastal 1594. Aastast 1625 on teada, et protestant Bilevičius kutsus inimesi üles kohalikku kirikut ründama, see taastati aastaks 1636.

Aastal 1710 laastas Pikeliaid katk, selle mälestuseks püstitati aastal 1827 sammas. XVIII sajandil hakkas Pikeliai kuuluma piiskopkonnale, piiskoppide valdusesse jäi see aastani 1842. Aastal 1752 valmis praegune kirik, aastal 1805 loodi sinna kihelkonnakool. Alev sai Pikeliaist aastal 1769. XIX sajandi lõpus oli Pikeliais suur juutide kogukond.

Pilte

Tuntud elanikke

Eliyahu David Rabinowitz-Teomim – juudi rabi
Edvardas Adamkavičius – Leedu sõjaväelane
Marie Orav – eesti maletaja
Morta Vaičkienė – leedu ooperisolist

Viited

Välislingid 

Alev portaalis vietoves.Lt
Alev Mažeikiai piirkonna entsüklopeedias

Leedu alevid
Mažeikiai rajoon
Leckava

Leckava on alev Leedus Mažeikiai rajoonis Reivyčiai vallas. Leckava asub Läti piiri ääres Venta jõe kaldal, Lätist eraldab alevit Vadakstis. Idast piirab alevit Ašva jõgi. Alevi kohta on vene keeles olnud kasutusel nimekujud Лацково ja Ляцковъ.

Leckavas on kultuurimaja ja raamatukogu.

Ajalugu

Alevi ümbruses on kolm muistset kuralaste linnamäge.

Aastal 1622 ehitati naaberkülla Griežėsse luteri kirik. Vastuseks sellele püstitas Jonas Alfonsas Liackis aastal 1930 Leckavasse katoliku kiriku. Kirikut hakati kutsuma tema nime järgi, sellest tuleneb ka alevi nimi. Aastal 1644 põles kirik maha, kuid selle asemele ehitati uus ja suurem.

Kaardile jõudis Leckava esimest korda aastal 1658. Aastal 1783 põles kirik taas maha, uus kirik valmis aastal 1785. Aastal 1863 võitlesid Leckava elanikud tsaariarmee vastu.

XX sajandi alguseks oli Leckavast saanud alev, mis oli tuntud oma laatade poolest. Esimese maailmasõja ajal laastasid alevit bolševikud, hiljem aga bermondtiaad. Teise maailmasõja ajal põles alev maha, hävis ka kirik.

Peale sõda ei soovinud kogudus kirikut selle vanas asukohas taastada. olukord muutus aastal 1955, mil tulid tagasi küüditatud pered, kes tõid kaasa kiriku taastamiseks ajalikke vahendeid. Kirik valmis aastaks 1958.

Nõukogude ajal oli Leckava kohaliku kolhoosi keskus.

Pilte

Viited

Välislingid 

Alev portaalis vietoves.Lt
Alev Mažeikiai piirkonna entsüklopeedias

Leedu alevid
Mažeikiai rajoon
Mecklenburg-Strelitzi hertsogkond

Mecklenburg-Strelitzi hertsogkond (saksa keeles Herzogtum Mecklenburg-Strelitz) oli hertsogkond Põhja-Saksamaal, mis koosnes ajaloolise Mecklenburgi piirkonna idapoolsest viiendikust, vastates laias laastus tänapäeva Mecklenburg-Strelitzi kreisile (endine Stargardi isandkond), ja läänepoolsest endise Ratzeburgi piiskopkonna eksklaavist tänapäeva Schleswig-Holsteinis. Loomise ajal piirnes hertsogkond Rootsi Pommeriga põhjas ja Brandenburgiga lõunas.

Ajalugu 

Pärast rohkem kui viit aastat vaidlusi Mecklenburgide pärandi üle rajati hertsogkond aastal 1701 endise Mecklenburg-Güstrow' hertsogkonna territooriumil. Mecklenburgide Güstrow' haru hääbus hertsog Gustav Adolfi surmaga aastal 1695. Mecklenburg-Schwerini hertsog Friedrich Wilhelm nõudis pärandit, kuid pidi seda jagama oma onu Adolf Friedrichiga. Alam-Saksi ringkonna esindajad saavutasid 8. märtsil 1701 lõpuks kompromissi. Kokkuleppega saavutati Mecklenburgi jagamine ja see kinnitati 1701. aasta Hamburgi lepinguga. Lepingu teise lõiguga rajati omaette Mecklenburg-Strelitzi hertsogkond ja omistati see koos Ratzeburgi vürstkonnaga Mecklenburgi läänepiiril Lübeckist lõunas, Stargardi isandkonnaga Mecklenburgist kagus, Neubrandenburgi, Friedlandi, Woldegki, Strelitzi, Burg Stargardi, Fürstenberg/Haveli ja Wesenbergi linnadega ning Mirowi ja Nemerowi komtuurkondadega Adolf Friedrichile. Samal ajal taastati esmasünniõigus ja Mecklenburg-Schwerini hertsog sai õiguse kokku kutsuda maapäev. 1701. aasta sätted säilisid väikeste muudatustega monarhia lõpuni. Mõlemad pooled jätkasid enda kutsumist Mecklenburgi hertsogiks; Adolf Friedrich tegi oma residentsiks Strelitzi.

Strelitzi hertsogkond jäi üheks keisririigi kõige vähem arenenud piirkonnaks. Sellele vaatamata sõlmisid nende printsessid tähtsaid abielusid: Charlotte zu Mecklenburg-Strelitz, hertsog Adolf Friedrich IV õde, abiellus aastal 1761 kuningas George III-ga, saades seega Suurbritannia kuningannaks. Tema vennatütar Luise von Mecklenburg-Strelitz, hertsog Karl II tütar, abiellus aastal 1793 Friedrich Wilhelm III-ga ja sai aastal 1797 Preisimaa kuningannaks.

Mecklenburg-Strelitz võttis oma naaberhertsogkonna põhiseaduse kasutusele septembris 1755. Aastal 1806 pääses hertsogkond Baieri kuninga abil Prantsuse okupatsioonist. Aastal 1808 ühines hertsog Karl Reini Liiduga, kuid aastal 1813 lahkus sellest. Viini kongress tunnistas 1815 nii Mecklenburg-Strelitzi kui ka Mecklenburg-Schwerini suurhertsogkonnaks ja Saksa Liidu liikmeks.

Mecklenburg-Sterlitzi hertsogid
1701–1708 Adolf Friedrich II
1708–1752 Adolf Friedrich III
1752–1794 Adolf Friedrich IV
1794–1815 Karl II (alates 1815 suurhertsog)

Vaata ka
Adolf Friedrichi Rist

Saksa-Rooma riigi valdused
Mecklenburgi ajalugu
Reini Liit
Natalie Dormer

Natalie Dormer (sündinud 11. veebruaril 1982 Suurbritannia Berkshire'i krahvkonnas Readingis) on inglise näitleja. Tema tuntumad rollid on Anne Boleyn sarjas "Tudorid" ("The Tudors"), Irene Adler / Jamie Moriarty sarjas "Sherlock New Yorgis" ("Elementary") ja Margaery Tyrell sarjas "Troonide mäng".

Biograafia
Ta käis Chiltern Edge Secondary Schoolis ja 6. klassist Reading Blue Coat Schoolis (mis on poiste erakool, kuid kus võivad alates 6. klassist käia ka tüdrukud). Ta kasvas üles peres, kuhu kuulusid ema, kasuisa, õde Samantha ja vend Marku.  Ta ütles, et teda türanniseeriti kooli ajal, kuid ta ei ta siiani, miks.

Pärast kooli lõpetamist kolis ta Londonisse, kus ta õppis Webber Douglase Akadeemias.

2011. aastal kihlus ta lavastaja Anthony Byrne'iga, kellega ta tutvus 2007. aastal Dublinis, kus filmiti telesarja "Tudorid".

Filmograafia

Filmid

Sarjad

Teater

Viited 

Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1982
Mari-Anna Puskar

Mari-Anna Puskar (sündinud 27. jaanuaril 1947) on eesti õpetaja ja koolijuht.

Töötas 1972. aastast Tallinna 32. Keskkooli õpetajana. Aastatel 1997–2010 Tallinna 32. Keskkooli direktor.

Ühenduse Omanäoline Kool esimees 1998–2003.

Tunnustused
2002 Tallinna teenetemärk
2010 Tallinna raemedal

Viited

Eesti koolijuhid
Eesti õpetajad
Sündinud 1947