joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Monika-Evelin Liiv

Monika-Evelin Liiv (sündinud 26. juulil 1979 Tõrvas) on eesti laulja (metsosopran).

Haridus 
Monika-Evelin Liiv lõpetas 2007. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia (professor Mati Palmi lauluklassi). Ta on õppinud laulmist ka Leedu Muusikaakadeemias Sigutė Stonytė lauluklassis ja täiendanud end Maria teatri noorte lauljate suveakadeemias Mikkelis (2005), samuti I. Gavrilovici, M. Acda, L. Gergijeva, H. Hölli, M. Cleva, V. Atlantovi ja J. Goldbergi meistriklassides.

Lauljakarjäär 
Aastatel 2007–2009 osales Monika-Evelin Liiv Londoni Kuninglikus Ooperis Jette Parkeri noorte artistide programmis. 2011. aastal laulis ta Costa Ricas Prokofjevi kantaati „Aleksandr Nevski“ ja Mozarti reekviemi Costa Rica Riikliku Sümfooniaorkestri saatel ning 2012. aastal Iisraeli Ooperis Suzuki rolli Puccini ooperis „Madama Butterfly“. 2013. aastal esitas ta Verdi reekviemis metsosoprani partiid Prantsusmaal Orchestre de Picardie’iga ja 2014. aastal Londoni Kuninglikus Ooperis.

Tunnustus 

 2012 – stipendium "Ela ja sära"
2013 – Eesti Teatriliidu muusikaauhind
 2015 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (väljapaistvad esinemised rahvusvahelistel ooperi- ja kontserdilavadel)
 2017 – Eesti Teatriliidu muusikaauhind

Viited

Välislingid 

 Monika-Evelin Liiva veebisait

Eesti ooperilauljad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1979
Põhja-Ameerika õhu- ja kosmosekaitse väejuhatus

Põhja-Ameerika õhu- ja kosmosekaitse väejuhatus (inglise keeles North American Aerospace Defense Command; NORAD /ˈnɔːræd/), kuni 1981. aasta märtsini Põhja-Ameerika õhukaitse väejuhatus (North American Air Defense Command), on Ameerika Ühendriikide ja Kanada ühendorganisatsioon, mis tegeleb Põhja-Ameerika õhuruumi ja atmosfääri suveräänsuse tagamise, seire ja kaitsega.

NORAD-i peakorter asub Ameerika Ühendriikides Colorado osariigi El Paso maakonna suurima linna Colorado Springsi lähistel asuvas Petersoni õhuväebaasis, kus ühtlasi paikneb ka Ameerika Ühendriikide põhja väejuhatus (USNORTHCOM). Varujuhtimiskeskus paikneb lähedal asuva Cheyenne'i mäe sisse ehitatud Cheyenne'i mäe kompleksis.

NORAD-i komandör ja asekomandör on vastavalt Ameerika Ühendriikide nelja tärni kindral ja Kanada kolme tärni kindral või võrdse auastmega ohvitserid.

Popkultuuris 
NORAD figureerib prominentselt 1983. aasta Ameerika Ühendriikide mängufilmis "Sõjamängud" (WarGames), aga ka teleseriaalides "Tähevärav SG-1" ja "Jeremiah".

NORAD Tracks Santa 

"NORAD Tracks Santa" on alates 1955. aastast asetleidev iga-aastane NORAD-i jõuluüritus, mille käigus "jälgitakse" jõuluvana teekonda ümber maailma.

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht (inglise keeles)

Ameerika Ühendriikide sõjandus
Ameerika Ühendriikide organisatsioonid
Kanada organisatsioonid
Hem

Hem on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Croix' kantonis.

See asub Roubaix' linna lähedal.

Vaatamisväärsusi 

Chapelle Sainte Thérèse (Püha Teresa kabel) pühitseti sisse 1958. aastal Lille'i piiskopi kardinal Achille Liénarti poolt. Sakraalhoone projekteeris Šveitsi arhitekt Hermann Baur. Selle väliskuju meenutab küüni. Seal asub rohkesti moodsa kunsti teoseid, sealhulgas võib hoone kahes seinas näha Alfred Manessier' loodud vitraaže.

Inimesi 

 Daouda Sow, poksija, võitis kergekaalus hõbemedali 2008. aasta olümpiamängudelt
 Alain Bondue, Prantsuse olümpiamaanteerattur
 Michael Fortunati, poplaulja, sündinud Itaalias, kuid üles kasvanud Hemis
 Saïda Jawad, Prantsuse näitlejanna

Sõpruslinnad 

 Mossley, Suur-Manchester, Suurbritannia
 Aljustrel, Alentejo, Portugal
 Wiehl, Nordrhein-Westfalen, Saksamaa

Viited 

Nordi departemangu vallad
Eesti Teatriliidu balletiauhind

Eesti Teatriliidu balletiauhind on üks Eesti teatri aastaauhindadest.

Auhinnaga kaasneb klaasikunstnik Ivo Lille loodud Theodori silm (rahastab EV Kultuuriministeerium) ja stipendium, mida rahastab Eesti Kultuurkapitali näitekunsti sihtkapital.

Laureaadid

Viited 

Eesti teatriauhinnad
Keha (käsitöö)

Keha (võru murdes risti(d)) oli riist, mille peale lõimelõng kerilaualt enne kanga käärimist keriti. 

Eestis hakati kehasid kasutama 19. sajandi algul ning sajandi teisel poolel olid nad Kesk-, Ida- ja Lõuna-Eestis tavalised.

Keha koosnes kahest puuristist  ja nende otsi ühendavatest kuni 60 cm pikkustest puupulkadest. Vanemal kehal olid ristide asemel ümmargused otsalauad, mis olid ühendatud nelja pulgaga. Keha pandi vastaval alusel oleva rõhtasendis puidust telje (kehapuu) otsa, mis kinnitati seinas või pingis  olevasse  auku. Kasutati ka spetsiaalset kehajalga. Keha telge vändast keerutades aeti lõng kehale. Lõuna-Eestis  kasutati  ka jalaga tallatavaid aluseid.

Kanga käärimisel pandi kehad põrandale püsti ning neilt jooksis lõng lakke kinnitatud rõnga kaudu käärpuudele.

Vaata ka
kangaspuud 
kangareha
käärikast
pöör
kangakudumine

Viide

Kirjandus 
 Kangakäärimine Eestis, Eevi Astel. Etnograafiamuuseumi aastaraamat, 1971.

Välislink 
Keha, Eesti Põllumajandusmuuseum
Lõime käärimine

Etnograafia
Tekstiilindus
Tööriistad
Eesti etnograafia
Lookism

Lookism on selliste inimeste diskrimineeriv kohtlemine, keda peetakse füüsiliselt ebaatraktiivseks, peamiselt töökohas, kuid ka kohtingutel ja mujal sotsiaalsetes olukordades.

Diskrimineerimine
Pöör (kudumisvahend)

Pöör oli võrgulina kudumise abivahend. Võrgukudumise lõng keriti pöörale, mis kinnitati teljeosaga seina- või võrguhargi talla külge, kust kudumise ajal lõng uile ehk võrgunõelale keriti.

Vaata ka 
keha

Viide

Välislink 
Pöör, Eesti Rahva Muuseum

Etnograafia
Tööriistad
Johannes Veltmander

Johannes Veltmander (vene keeles Иоганесс Гугович Вельтмандер Ioganess Gugovitš Veltmander; 13. oktoober 1921 Jamburg – 7. oktoober 2014 Iževsk) oli Venemaa maletaja ja maletreener, meister (1953). 

Veltmander oli paljukordne Udmurdi ANSV malemeister. Tema parimaks saavutuseks oli 1950. aastal Tartus toimunud NSV Liidu meistrivõistlute poolfinaalis 2.–4. koha jagamine Salo Flohri järel. Kuna finaalturniirile pääses vaid kolm edukamat, siis jäi Veltmander halvima koefitsiendiga  neljandaks.

NSV Liidu kirimale 3. meistrivõistlustel (1955–1957) jagas Veltmander 6.–7. kohta. 

Veltmander tegutses ka treeneri ja maletegelasena. Ta on olnud Udmurdi ANSV malesektsiooni esimees.

Tunnustus
1964 – Vene NFSV teeneline treener

Nõukogude Liidu maletajad
Nõukogude Liidu maletreenerid
Nõukogude Liidu kirimaletajad
Sündinud 1921
Surnud 2014
Surfamine 2020. aasta suveolümpiamängudel

Surfamine 2020. aasta suveolümpiamängudel Tokyos, Jaapanis toimub 26. juulist kuni 2. augustini. Maailma tippsurfarid tähistavad oma spordi olümpiadebüüti, konkureerides Jaapani Vaikse ookeani rannikul.

Surfamine on üks viiest Tokyo 2020. aasta olümpiamängude korralduskomitee pakutud täiendavast spordialast, et tuua olümpiaprogrammi nooruslikumaid ja elujõulisemaid võistlusi ning kultuuri. 2016. aastal kiitis selle kaasamise heaks Rahvusvaheline Olümpiakomitee.

Surfamine kui spordiala jaguneb laias laastus vastavalt kasutatava lainelaua suurusele ja tüübile. Pikk lainelaud on umbes 2,7 m (üheksa jalga) pikk ja ujuvam kui lühilaud, mis ilmus esmakordselt 1970. aasta paiku ja on umbes 1,8 m (6 jalga) pikk. Lühikesel lainelaual on terav ots, mis aitab pöörata, on kiiremini manööverdatav ja kaldub olema vastuvõtlik dünaamilisematele tehnikatele. Lühikest lainelauda  kasutatakse Tokyo 2020. aasta olümpiamängudel, kus eraldi võistlustel võistlevad 20 meest ja 20 naist.

Võistluste formaat
Olümpiavõistlustel edeneb võistlus eel- ja põhivoorude kaudu, mis viivad lõpuks kuldmedali ja pronksmedali matšideni. Eelvoorudes toimub võistlus nelja võistleja vahel ning põhiringides toimub kahevõistlus, kus võitja liigub järgmisele ringile ja kaotaja elimineeritakse.

Konkurentsi struktuur

Eelvõistluse kaks paremat pääsevad järgmisesse ringi. Iga voor kestab 20 kuni 25 minutit, kasutades nende kahte parimat tulemust.

Korraga võib lainega surfata ainult üks surfaja. Kasutades tavalist surfamise reeglit, kus tipule kõige lähemal asuval surfaril on eesõigus. Mis tahes sekkumine teekonnal õigustatud surfarisse võib kaasa tuua karistuse ja põhjustada punktide mahaarvamise.

Kohtunikekogu määrab iga surfaja jõudluse lainest lainele, punktisummat saab ühe kümnendkoha täpsusega üks kuni kümme (näiteks 8.51). Hinded põhinevad teostatavate manöövrite raskusel. See hõlmab iga manöövri kiirust, võimsust ja voolu.

Kvalifikatsioon

Kvoodikohad eraldatakse sportlastele järgmistel võistlustel:

Võõrustajariik: Jaapanile kui korraldajale riigile eraldatakse 1 koht nii meeste kui ka naiste võistlusel. Kui vähemalt üks Jaapani surfaja on teeninud kvalifikatsioonikoha teiste võistluste kaudu, jaotatakse vastuvõtva riigi koht (kohad) ümber 2020. aasta surfamängudel järgmisele kõrgeima asetusega sportlasele.
2019. aasta Surfiliiga maailmameistrivõistlused - 10 kõrgeima asetusega meest ja 8 kõrgeima asetusega naist saavad kvoodikohad.
2019. aasta Rahvusvahelise Surfaliidu maailma surfamismängud - kvoodikoha saavad iga mandri, välja arvatud ameerika, parimad finišeerijad.
2019. aasta Pan-Ameerika mängud - meeste ja naiste võistluste parim surfaja saab  kvoodikoha.
Rahvusvahelise Surfaliidu 2020. aasta maailma surfamismängud - 4 parimat meest ja 6 naist saavad kvoodikohad. Kui mõnel riigil kvalifitseerub rohkem kui maksimaalne sportlaste arv, on ülimuslikud 2020. aasta Rahvusvaheline Surfaliidu surfamismängud ja kõik 2019. aastast teenitud kohad antakse üle järgmisele kõrgeima asetusega sportlasele.

Välislingid
Surfamise ametlik koduleht Tokyo OM-il

Spordialad 2020. aasta suveolümpiamängudel
Jonah Nilsson

Jonah Nilsson (sündinud 26. veebruaril 1987) on Rootsi laulja, arranžeerija, helilooja, produtsent ja klahvimängija, kes on enamasti tuntud kui jazz fusion bändi Dirty Loops lauljana.  

Jonah alustas oma laulja teekonda lapsena, kus ta laulis Stockholmis, Püha Katariina kiriku poistekooris, mida juhatasid tema vanemad. Samuti alustas ta kaheksa aastaselt kontrabassi õpinguid ning inspireerituna Chopinist, hakkas 11. aastaselt mängima klassikalist klaverit. 17. aastaselt kohtus ta Aron Mellegardthiga ning hakkas kirjutama funk lugusid, mis said inspiratsiooni 80ndate bändidest nagu Toto. Hiljem oli ta Rootsi laulja Danny Saucedo taustalaulja ja klahvimängija. Tema lookirjutamise oskused tegid temast tuntud produtseerija ning ta on kirjutanud mitmeid pop-lugusid enamasti Korea artistidele ja bändidele nagu SHINee, VIXX jt. Jonah Nilssoni vokaalseteks inspiratsioonideks on näiteks Brian McKnight, Stevie Wonder, Michael Jackson. Ta on osalenud Rootsi kohalikus superstaarisaates "Idol".

Viited

Välislingid

'Dirty Loops' Koduleht
 Isiklik koduleht
Fännileht

Rootsi lauljad
Rootsi muusikud
Sündinud 1987
Marina Tširkova

Marina Tširkova (ka Marina Chirkova; sündinud 27. märtsil 1970 Peterburis) on Eesti baleriin ja tantsuõpetaja.

Marina Tširkova lõpetas 1988. aastal Peterburi Vaganova-nimelise Balletiakadeemia kiitusega. ja kutsuti seejärel tööle Peterburi Maria teatrisse. 

1988–1999 oli Peterburi Maria Teatri ja 1999–2010 Estonia balletisolist. Tema pikaaegne lavapartner oli Vladimir Arhangelski, kellega esineti 1996–1997 Saksamaal ja Šveitsis. Marina Tširkova on esinenud ka Lõuna-Aafrika Vabariigis, Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Jaapanis, Koreas, Iisraelis, Brasiilias, Argentinas, Taanis, Itaalias, Hispaanias, Prantsusmaal, Inglismaal, Norras, Rootsis, Soomes jm.

Ta on olnud paljude rahvusvaheliste balletikonkursside žürii esimees.

Tunnustus 

 1993 teine preemia VII rahvusvahelisel balletiartistide konkursil Moskvas
 1993 raadiojaama Meridian auhind koreograafiakunstis (Peterburi)
 2000 Eesti Kultuurkapitali stipendium – silmapaistva töö ja panuse eest Eesti kunstis „Kultuuripealinn Tallinn“ raames
 2000 Eesti Teatriliidu balletiauhind (koos Vladimir Arhangelskiga)
 2002 Philip Morrise tantsuauhind – eesti parim baleriin
 2006 Eesti Teatriliidu balletiauhind

2001. aastal anti Marina Tširkovale Eesti Vabariigi kodakondsus suurte teenete eest Eestis balletikunsti ja -kultuuri arendamisel.

Tegevus tantsuõpetajana 
Marina Tširkova asutas 2006. aastal Tallinnas balletikooli Luikede Lend & Marina Tširkova balletistuudio, kus ta on olnud nii direktor kui ka tantsuõpetaja. Marina Tširkova õpilasi on hiljem vastu võetud Tallinna Balletikooli, Balletiakadeemiasse Peterburis ja balletikoolidesse Euroopas.

Ta on andnud tantsutunde ka lasteaias, töötanud iluuisutajatega, tegutsenud liikumisjuhina Estonias.

Välislingid 

 Marina Tširkova balletiakadeemia Luikede Lend veebisait

Eesti balletitantsijad
Eesti tantsupedagoogid
Sündinud 1970
TikTok

TikTok on Hiina sotsiaalmeediakeskkond, kus postitatakse lühivideoid. Selle omanik on ByteDance. Ettevõtte asutas 2012. aastal Pekingis Zhang Yiming. Äpp võimaldab kasutajatel luua lühikesi muusika- ja tantsuvideoid, mis kestavad 3–15 sekundit ning eri visuaalseid efekte kasutavaid videoid pikkusega kuni 60 sekundit. 

Hiinas avati keskkond 2016. aasta septembris nimega Douyin. Väljaspool Hiinat avati keskkond 2017. aastal mobiilirakendusena iOS-i ja Androidi platvormile, kuigi ülejäänud maailma jaoks sai see kättesaadavaks alles 2. augustil 2018, mil ettevõte ühines Musical.lyga. Platvormid on kõigis riikides sarnased, kuid töötavad eri serveritel, et täita Hiina tsensuuripoliitika nõudeid. 

On välja toodud, et TikTok kogub oma kasutajate kohta väga suures ulatuses andmeid. Seda peetakse turvariskiks ja näiteks Riigi Infosüsteemi Amet on keelanud oma töötajatel selle kasutamise.

USA plaanis TikToki keelamist. India on selle kasutamise keelanud.

Mitmes konservatiivses riigis (eelkõige islamimaailmas) on Tiktoki kasutamine stigamiteeritud, kuivõrd platvorm sisaldab labast ja pornograafilist sisu.

Viited 

Video
Suhtlusvõrgustikud
Adda Djørup

Adda Djørup (sündinud 18. augustil 1972 Aarhusis) on taani luuletaja ja proosakirjanik.

Tal on bakalaureusekraad võrdleva kirjandusteaduse alal Kopenhaageni Ülikoolist. Ta elab Kopenhaagenis.

Tema esimene avaldatud teos oli 2005 ilmunud luulekogu Monsieurs monologer. 2007 avaldas ta novellikogu Hvis man begyndte at spørge sig selv, mille mitme novelli tegevus leiab aset Lõuna-Euroopas ning mis olid suuresti autobiograafilised, põhinedes ajal, mil autor elas Hispaanias ja Itaalias. Djørupi looming tegeleb eksistentsiaalsete ja filosoofiliste teemadega, mida esitatakse sageli iroonilises ja kergelt humoorikas võtmes. Tema 2009. aastal ilmunud romaan Den mindste modstand ("Vähim vastupanu") võitis 2010. aastal Euroopa Liidu kirjandusauhinna.

Djørupi loomingut on tõlgitud albaania, bulgaaria, ungari ja serbia keelde.

Viited

Välislingid 
Adda Djørupi kodulehekülg

Taani kirjanikud
Sündinud 1972
Jayne Mansfield

Jayne Mansfield (sünninimega Vera Jayne Palmer; 19. aprill 1933 – 29. juuni 1967) oli Ameerika Ühendriikide filmi-, teatri- ja teleseriaalinäitleja. Ta töötas meelelahutaja ja lauljana ka ööklubides, oli üks esimesi Playboy Playmate'e. 

1950. aastatel ja 1960. aastate alguses oli tal leping 20th Century Foxiga ning ta oli üks Hollywoodi seksisümboleid. Teda tunti kõmulise isikliku elu ja tähelepanupüüdvate trikkide pärast.

Mansfieldi filminäitlejakarjäär oli küll lühike, kuid kuulsusrikas. Ta võitis nii Theatre World Awardi kui ka Kuldgloobuse. Ta kehastas näitlejat Rita Marlowed nii 1955.–1956. aasta näidendis "Will Success Spoil Rock Hunter?" kui ka selle 1957. aastal valminud filmiversioonis. Tema muudest filmidest olid tuntumad "The Girl Can't Help It" (1956), "The Wayward Bus" (1957) ja Too Hot to Handle" (1960). Filmis "Promises! Promises!" sai temast esimene alastistseenis üles astunud Hollywoodi näitleja.

Mansfield võttis lavanime osaks oma esimeselt abikaasalt, suhtekorraldaja Paul Mansfieldilt saadud perekonnanime. Ta abiellus ja lahutas kolm korda ning tõi ilmale viis last. Tal oli väidetavalt hulganisti salasuhteid, muuhulgas Robert ja John F. Kennedyga, oma advokaadi Samuel S. Brodyga ning Las Vegase meelelahutaja Nelson Sardelliga. 

Ta hukkus 29. juunil 1967 Ida-New Orleansis autoõnnetuses, olles vaid 34-aastane.

Viited

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide teatrinäitlejad
Ameerika Ühendriikide televisiooninäitlejad
Sündinud 1933
Surnud 1967
Kere (ehitis)

Kere (ka keres ja keri) oli ajutine kalurionn, mida talvisel noodapüügil kasutasid põhiliselt Peipsi kalurid.

Ajaloost 
Eestis oli kere tuntud hiljemalt 17. sajandist, Põhja-Euroopas oli see juba varemgi laialdaselt levinud.

Suurus 
Kere oli väike neljakandiline harikatusega ehitis, kõrgusega 2–3 meetrit, põrandapinnaga 4–9 m2. Kere suurus sõltus sellest, kas seda kasutasid võrgumehed või suurem hulk püüdjaid.

Ehitus 
Palkidest või lattidest ehitati onni tugiraam, seinte ja katuse kate oli puukoorest, hiljem ka laudadest. Põrandaks olid lahtised lauad, õled või hein jää peal. Ehitisel oli uks ja üheruuduline klaasaken, sees oli väike ahi, mille plekk-korsten pandi läbi seina või katuse. Katuse all oli õrs riiete kuivatamiseks. Tuleasemeks oli liiva või mullaga täidetud laudkast ehk patsas.

Kasutamine 
Kered ehitati valmis maal ja püügihooaja algul veeti need regede või jalastega järvejääle, kus nad paiknesid reas, jättes vahed hobuste ja varustuse tarvis. Püügi vaheaegadel süüdati sees lõke, mis andis sooja. Kala keedeti õrre külge riputatud pajas. Püügihooaja lõpul veeti kered kaldale tagasi.

Viited

Välislink 
Kere, Eesti Rahva Muuseum

Etnograafia
Ehitised
Taluarhitektuur
Fromhold (suguvõsa)

Fromhold, varem Fromholtz oli Riiast pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.

Ajalugu
Fromholdide päritolumaa ei ole teada, kuid XVII sajandi 2. poolest on nende kohta teateid Riiast. 3. märtsil (vkj) 1785 omandas Riia kaupmees ja Suure Gildi oldermann Hermann Fromhold (1733−1788) Püha Rooma keisrilt aadliseisuse (rüütel). Tema järeltulijad võeti esmalt Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse ja 12. jaanuaril (vkj) 1797 Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Suguvõsa kustus meesliinis 1826. aastal. Suguvõsa viimane esindaja Dorothea Marianne Sophie Antoinette von Fromhold (1799−1865), kes oli abielus Riia Jaani kiriku ülempastor Johannes Hermann Treuga (1794−1849), soovis, et tema meessoost järeltulijad kannaksid perekonnanime Fromhold-Treu; nimi Fromhold sisaldus ka tema poegade eesnimedes.

Suguvõsa liikmeid
Hermann von Fromhold (1733−1788), Riia kaupmees, Suure Gildi oldermann, mõisaomanik
Johann von Fromhold (1777−1826), Liivimaa õuekohtu assessor

Fromholdi suguvõsa mõisavaldused
Liivimaa läti distrikt:
Mārciena (Martzen) (1785−1801), Strazdumuiža (Trastenhof) (1781−1801), Veckalsnava (Alt-Calzenau) (1785−1801)

Viited

Kirjandus
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 294-295.
Taube, Michael Frh. von. Die Concepte zu den Standes-Erhöhungs-Diplomen für kaiserlich-russische Staats-Unterthanen in deutschen und österreichlischen Adels-Archiven. – Jahrbuch für Genealogie, Heraldik und Sphragistik. 1903. Mitau: Gedruckt bei J. F. Steffenhagen und Sohn, 1905. Lk 49-86. Siin: lk 57.

Välislingid
Fromholdi suguvõsa vapp Eesti Ajalooarhiivis

Liivimaa matrikliaadel
Fromhold

Fromhold on eesnimi.

Fromhold on suguvõsanimi:
Fromhold, Riiast pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa

Suguvõsad
Jaan Tätte juunior

Jaan Tätte juunior (sündinud 1988) on eesti muusik ja filmitegija. Ta kasutab ka pseudonüümi Meisterjaan. 

2009–2011 osales Tätte mitme tudengifilmi tegemises režissööri ja stsenaristina. Neist tuntuim Tudengifilm 2010 ja Best of BFM võitnud "Ninja".

2014. aastal ilmus Tätte juuniori debüütalbum "Algelised katsetused". 2015. aastal avaldas ta albumi "Ilusad illusioonid", millel oli ka tema esimene laiemat tuntust kogunud lugu "Bambusest laev". Tänaseks on ta avaldanud veel 4 albumit ja hulganisti singleid.

Ta on osalenud mitmel korral Eesti Laulu võistlusel. Kui 2013. aastal saavutas ta koos Mari Meentaloga esimeses poolfinaalis 7. koha ja edasi ei pääsenud, siis 2016. aastal jõudis ta looga "Parmupillihullus" finaali, kus saavutas 5. koha. Samuti osales ta Eesti laulul 2021. aastal looga "Vahel lihtsalt".

Jaan Tätte juunior ehk Meisterjaan on tuntud ka oma muusikavideote poolest. Tema lavastatud ja monteeritud "Yomidaiganesmees" valiti publikuhääletusel Eesti TOP 7 2017. aasta parimaks muusikavideoks.

Jaan Tätte juuniori isa on muusik Jaan Tätte seenior. 2014. aastal abiellus ta modell Beatrice'i tütre, modell Simona Haritoniga. Neil on tütred Bibbi Zemfira ja Vivian Tähe.

Diskograafia

Albumid 
 "Algelised katsetused" (2014)
 "Ilusad Illusioonid" (2015)
 "Monohõim" (2017)
 "Tüdrukud, elekter ja tuul" (2019)
 "Mälestus kiviajast" (2020)
 "Millest mõtleb vaikija" (2022)

Välislingid
 Meisterjaani koduleht
 Meisterjaani Youtube'i kanal
 Meisterjaani Spotify
 Meisterjaani auguline maailm Postimees, 17. juuli, 2022
 Jaan Tätte juunior: LSD mõju all sai vanasti kõiksugused asjad üle kuulatud Õhtuleht, 19. juuni 2019
 Meisterjaanist influentseriks: "Kui feimi hääbumine jätkub, tuleb muud tööd kõrvale otsida" Eesti Ekspress, 19. juuni 2019
 Oh ei! Meisterjaani armastus parmupilli vastu hakkab hääbuma: nüüd huvitab rohkem hoopis elektrooniline muusika Kroonika, 17.07.2018
 Jaan Tätte: kui teiste pojad alustasid ärisid, ütlesin, et mul mängib parmupilli ERR, 14.02.2018
 Jaan Tätte juuniori tütreke sai üllatavalt lihtsa nime! Kroonika, 11.11.2016
 Palju õnne! Jaan Tätte juunior võttis naise Postimees/Elu24, 3. jaanuar 2014
 “Ninja” haaras Tudengifilm 2010 esikoha
 Jaan Tätte jr Eesti filmi andmebaasis

Eesti muusikud
Sündinud 1988
Kristiina Põllu

Kristiina Põllu (1992–1999 Kristiina Nikkel; aastani 2008 Kristiina Münd; sündinud 2.septembril 1971 Tallinnas) on eesti teatrikunstnik. 

1989. aastal lõpetas ta Tallinna 10. Keskkooli. 1995. aastal lõpetas Tallinna Kunstiülikooli.

Aastatel 1997–1999 oli ta Endla teatri kunstnik, 1999–2004 Endla peakunstnik. Aastatel 2006–2008 oli ta Vanemuise teatri peakunstnik, seejärel 2009–2014 Tartu Uue Teatri kunstnik. 2014. aastast tegutseb vabakutselise teatrikunstnikuna, teinud koostööd erinevate teatritega ja esinenud näitustel.

Tunnustused
2013 Eesti Teatriliidu kunstnikuauhind

Isiklikku 
Tema abikaasa on muusik ja teatritegelane Ivar Põllu.

Viited 

Eesti teatrikunstnikud
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1971
Liis Kuresoo

Liis Kuresoo (sündinud 27. mail 1984 Elvas) on Eestimaa Looduse Fondi metsaekspert.

Eesti looduskaitsjad
Sündinud 1984
P. D. James

Phyllis Dorothy James, Baroness James of Holland Park, OBE, FRSA, FRSL (3. august 1920 – 27. november 2014), kirjanikunimega P. D. James, oli inglise krimikirjanik. Ta sai tuntuks oma detektiivromaanide sarjaga, mille peategelaseks on politseiülem ja luuletaja Adam Dalgliesh. 

Tema 1992. aasta romaan "Inimlapsed" (The Children of Men) oli aluseks Alfonso Cuaróni samanimelisele 2006. aastal valminud filmile, mille peaosades mängisid Clive Owen, Julianne Moore ja Michael Caine.

Romaanid

Adam Dalglieshi sari 
 Cover Her Face (1962), e.k "Kata ta nägu" (Tänapäev, 2005, tlk Tiina Tiiman)
 A Mind to Murder (1963)
 Unnatural Causes (1967), e.k "Vägivaldne surm" (Varrak, 2005, tlk Lii Tõnismann)
 Shroud for a Nightingale (1971), e.k "Surilina ööbikule" (Eesti Raamat, 1991, tlk Ralf Toming)
 The Black Tower (1975)
 Death of an Expert Witness (1977)
 A Taste for Death (1986)
 Devices and Desires (1989)
 Original Sin (1994)
 A Certain Justice (1997)
 Death in Holy Orders (2001)
 The Murder Room (2003), e.k "Mõrvamuuseum" (Varrak, 2004, tlk Virve Krimm)
 The Lighthouse (2005), e.k "Tuletorn" (Eesti Raamat, 2010, tlk Lauri Saaber)
 The Private Patient (2008)

Cordelia Gray romaanid 
 An Unsuitable Job for a Woman (1972), e.k "Naisterahvale sobimatu töö" (Varrak, 1993, tlk Krista Kaer)
 The Skull Beneath the Skin (1982)

Teised romaanid 
 Innocent Blood (1980)
 The Children of Men (1992)
 Death Comes to Pemberley (2011)

inglise kirjanikud
sündinud 1920
surnud 2014
Ḩassān Diyāb

Ḩassān Diyāb (araabia keeles حسان دياب; sündinud 6. jaanuaril 1959 Beirutis) on Liibanoni insener ja poliitik. Ta oli 2020. aastal Liibanoni peaminister ning aastatel 2011–2014 Liibanoni haridusminister.

Ta sündis aastal 1959 Beirutis. Ta sai bakalaureusekraadi sideinseneri erialal aastal 1981 Leedsi Metropolitani Ülikoolist, magistrikraadi Surrey ülikoolist ja PhD arvutiinsenerina Bathi Ülikoolist.

Ta on olnud Ameerika Ülikooli Beirutis elektrotehnika professor.

Ta oli 13. juunist 2011 kuni 15. veebruarini 2015 Liibanoni haridusminister.

Alates 21. jaanuarist 2020 oli ta Liibanoni peaminister. Ta astus ametist tagasi sama aasta 10. augustil mõned päevad pärast Beiruti sadamas toimunud plahvatusi.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kolme lapse isa. Usutunnistuse poolest on ta sunniitlik muslim.

Liibanoni peaministrid
Sündinud 1959
Mõkola Balan

Mõkola Balan (ukraina keeles Микола Іванович Балан, sündinud 12. detsembril 1968) on Ukraina sõjaväelane.

Teenistus 
Lõpetas 2003. aastal Ukraina Piirivalvevägede Akadeemia. Juhtis 2019-2022 Ukraina Rahvuskaarti.

Auastmed 
 Kindralpolkovnik

Viited 

Ukraina sõjaväelased
Sündinud 1968
Lubawka

Lubawka (saksa Liebau) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Kamienna Góra maakonnas, Lubawka valla halduskeskus. Lubawka asub Tšehhi piirist umbes kahe ja poole kilomeetri kaugusel.

Liebau sai linnaõigused enne 1292. aastat. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.

Viited

Alam-Sileesia vojevoodkonna linnad
Andreas Lend

Andreas Lend (sündinud 14. oktoobril 1983 Tallinnas) on eesti tšellist.

Alustas muusikaõpinguid Tallinna Muusikakeskkoolis Laine Leichteri tšelloklassis. Magistrikraadi omandas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (prof Peeter Paemurru). Aastatel 2005–2006 täiendas end Soomes Sibeliuse Akadeemias (prof Hannu Kiiski ja Heikki Pekkarinen). Osalenud rahvusvaheliselt tunnustatud tšellistide meistriklassides (Frans Helmerson, David Geringas, Martin Ostertag, Jan-Erik Gustafsson, Niels Ullner, Marko Ylonen, Matias de Oliveira Pinto, Aleksander Ivashkin, Johannes Goritzki jt).

Aastatel 2006–2016 töötas tšellistina Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris. Praegu töötab tšellistina Rahvusooper Estonias, mängib keelpillikvartetis Prezioso ja ansamblis Estonian Cello Ensemble. Esineb nii solisti kui ka kammermuusikuna muudeski koosseisudes.

Auhinnad
 I preemia ja Grand Prix rahvusvahelisel konkurssfestivalil „Renaissance“ (Armeenia, 2013)
 I preemia ESTA Eesti üleriigilisel noorte viiuldajate ja tšellistide konkursil (2004)
 III preemia August Dombrovska nim. rahvusvahelisel keelpillimängijate konkursil (Riia, 2002). 
 Laureaat rahvusvahelisel Liezeni tšellokonkursil (Austria, 2000). 
 "The International Holland Music Session" suveakadeemia stipendium (2009 ja 2010).
 Pille Lille Muusikute Fondi preemia "Noor Muusik 2011". 
 Valiti Euroopa Liidu Noorteorkestrisse (peadirigent Vladimir Ashkenazy), mille koosseisus on esinenud üle terve Euroopa (2007).

Isiklikku

Tema isa Enno Lend on eesti majandusteadlane ja ema Maris Lend on muusikapedagoog, vanaisa on arst Heljut Kapral.

Tema tädimees on piiskop Joel Luhamets ja tädipoeg Kristjan Luhamets on eesti vaimulik, vanatädi Lehte Rannut oli eesti keeleteadlane.

Eesti tšellistid
Sündinud 1983
Linden Vey

Linden Vey (sündinud 17. juulil 1991 Wakaw's, Saskatchewanis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib KHL-i klubis Nur-Sultani Barõs ründajana paremäärel.

Aastatel 2007–2011 mängis ta Western Hockey League'i klubis Medicine Hat Tigers. Hooajal 2010–11 pälvis ta Western Hockey League'i põhihooaja resultatiivseimale mängijale antava Bob Clarke Trophy.

2009. aastal valis Los Angeles Kings ta NHL-i draftis 96. valikuna.

Aastatel 2011–2014 mängis ta kolm hooaega AHL-is Manchester Monarchsi ridades ning tegi hooajal 2013–14	debüüdi ka NHL-is Kingsi meeskonnas. Hooaegadel 2014–15 ja 2015–16 mängis ta NHL-is Vancouver Canucksi meeskonnas.

2016. aasta juulis liitus ta NHL-i klubiga Calgary Flamesiga, kuid mängis suurema osa hooajast 2016–17 AHL-i klubis Stockton Heat, saades NHL-is Flamesi meeskonnas väljakule vaid neljas mängus.

2017. aastal siirdus Vey KHL-i, liitudes Astana Barõsiga. Hooaja 2017–18 teises pooles mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis ZSC Lions, kellega tuli sel hooajal Šveitsi meistriks.

2018. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Moskva CSKA-ga. 2019. aastal võitis ta klubiga Gagarini karika. 2020. aastal liitus ta Peterburi SKA-ga. 2021. aasta novembris kaubeldi ta SKA-st tagasi Barõsi.

2018. aastal osales ta KHL-i tähtede mängul.

2018. aasta taliolümpiamängudel võitis Vey Kanada jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.

Viited

Välislingid 
 Linden Vey KHL.ru lehel
 Linden Vey NHL.com lehel
 Linden Vey hockeydb.com lehel

Kanada jäähokimängijad
Los Angeles Kingsi mängijad
Vancouver Canucksi mängijad
Calgary Flamesi mängijad
Nur-Sultani Barõsi mängijad
HK Moskva CSKA mängijad
Peterburi SKA mängijad
Sündinud 1991
Mariya Gabriel

Mariya Ivanova Gabriel (varem Nedelcheva; sündinud 20. mail 1979) on Bulgaaria poliitik ja partei GERB liige. Ta on Euroopa Komisjoni innovatsiooni ja teaduse volinik Ursula von der Leyeni komisjonis. 

2017–2019 oli ta digimajanduse volinik Jean-Claude Junckeri komisjonis. 2009–2017 oli ta Bulgaariast valitud Euroopa Parlamendi liige, kus ta oli Euroopa Rahvapartei (EPP) parlamendigrupi asepresident, EPP naisteühenduse asepresident ja Bulgaaria EPP delegatsiooni juht. Bulgaaria määras ta volinikuks pärast Kristalina Georgieva lahkumist volinikukohalt ja suundumist Rahvusvahelise Valuutafondi juhiks.

Mariya Gabriel lõpetas Plovdivi Ülikooli 2001. aastal bulgaaria ja prantsuse keele eriala. Ta jätkas oma õpinguid Bordeaux' Politoloogiainstituudis (Institut d'études politiques de Bordeaux) Prantsusmaal, kus omandas 2003. aastal magistrikraadi võrdleva poliitika ja rahvusvaheliste suhete alal. Pärast seda töötas ta 2004–2008 samas instituudis nooremlektori ja -teadurina.

Bulgaaria poliitikud
Euroopa Komisjoni volinikud
sündinud 1979
Nicola Green

Nicola Green (sündinud 1972) on Briti kunstnik ja portretist. 

Ta on maalinud muuhulgas Dalai-laamat, Barack Obamat ja Elle Macphersonit. Greeni töid on eksponeeritud Londonis National Portrait Gallerys, tema sari mis käsitleb Barack Obama presidendikampaaniat on Metropolitani muuseumi kogudes. 

2018. aastal avas ta St Martin-in-the-Fieldsi kirikus Trafalgari väljakul maailma 50 religioosse liidri portreest koosnevat näituse "Encounters" ('kohtumised'). Esindatud olid paavsti, dalai-laama, Ali Gomaa, Jonathan Sacksi ja Justin Welby portreed.

Isiklikku
Green on 2005. aastast abielus Suurbritannia parlamendi alamkoja liikme David Lammyga, paaril on kolm last.

Suurbritannia kunstnikud
sündinud 1972
Fourmies

Fourmies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis. See asub Helpe Mineure'i (Väike-Helpe) jõe ääres.

Ajalugu 

Fourmies's on avastatud Rooma münte. 11. sajandil on linna esmakordselt mainitud nimega Formeias, mis võib viidata märgalale Helpe Mineure'i jõe orus. 12. sajandist alates on küla nimetatud Formies, Furmies, Formies, Formiis ja Fourmies. Mingil ajal oli see Avesnesi perekonna ja Liessies' kloostri omanduses.

1. mail 1891 toimus Fusillade de Fourmies. See oli esimene Prantsuse ja rahvusvaheline töörahvapüha tähistamine. Fourmiesis tulistas sõjavägi rahumeelseid streikijaid: 9 sai surma, sealhulgas kaheksa alla 21-aastast meeleavaldajat, kelle seast jäi sümboliks noor töötaja Marie Blondeau. 358 streikijat sai veel haavata.

1. mai tulistamine Fourmies's tekitas Prantsusmaal tugevaid tundeid. Seda peetakse tänapäeval Section française de l'Internationale ouvrière'i üheks asutamissündmuseks. Jean Jaurès külastas seejärel Fourmies'd, et seal sõna võtta, samas kui Georges Clemenceau kuulutas Prantsuse parlamendi ees, et "see on neljas riik, kes tõusis".

Sündmused 

 Igal aastal aastast 1928 võõrustab linn elukutseliste jalgrattasportlaste võistlust Grand Prix de Fourmies
 Muusikafestival (fête de la musique)
 Traditsiooniline meelelahutusmess (traditionnelle fête foraine) meelitab igal suvel palju inimesi

Sõpruslinnad 

 Fridley, Minnesota, Ameerika Ühendriigid
 Bernburg, Saksamaa, aastast 1967
 Arenas de San Pedro, Hispaania

Viited 

Nordi departemangu vallad
Sander Valge

Sander Valge (sündinud 29. juunil 1992) on Eesti teleprodutsent ja saatejuht.

Ta on tegev Eesti meelelahutusmaastikul alates aastast 2012, mil asutas produktsiooniettevõtte GC MEEDIA OÜ, mis tegeleb peaasjalikult telesaadete tootmisega. Aastatel 2014–2019 töötas Valge ka Eesti nr 1 raadiojaamas SkyPlus saatejuhina, ta oli eetris argipäeviti kohe peale hommikuprogrammi ja ajavahemikus 10–14. Lisaks juhtis Sander ka koos Siim Tabaga laupäeva õhtuti tantsumuusikasaadet Hot Mess.

Töö 
Aastatel 2011–2014 töötas Sander Valge uudistesaate Reporter operaatori ja videomonteerijana ning 2013–2014 töötas Sander Valge Lõuna-Eesti kohalikus raadiojaamas RingFM.

Raadio SkyPlus meeskonnaga liitus ta aastal 2014 ja oli seal saatejuhina aktiivne kuni 2019. aasta alguseni. Raadiost lahkudes otsustas Valge keskenduda ainult telesaadete tootmisele enda juhitavas ettevõttes GC MEEDIA OÜ.

Viited
https://elu24.postimees.ee/6873044/
https://televeeb.ohtuleht.ee/902897/
http://podcast.elmar.postimees.ee/podcast/elmari-hommikujutt-eestlased-tokyos-uus-reisisari-kanal-2s-stuudios-saatejuhid-sander-valge-ja-jaan-roose/
Paul Raud (kirjanik)

Paul Johannes Raud (sündinud Kalda; 10. septembril 1999) on eesti kirjanik ja tõlkija.  

Ta lõpetas 2018. aastal Tallinna 21. Kooli ja 2021. aastal Tallinna Ülikooli bakalaureusekraadiga itaalia keele ja kultuuri ning filosoofia alal.

Looming
Tema esimene romaan "Kellata torn" (2019) pälvis Eesti Kirjanike Liidu romaanivõistlusel Eesti Keele Instituudi ja Emakeele Sihtasutuse keeleauhinna. 

Ta on avaldanud lühiproosat ajakirjades Värske Rõhk ja Looming. 

Ta on tõlkinud ilukirjandust itaalia keelest: Tiziano Scarpa lühiromaani "Stabat Mater" (Loomingu Raamatukogu, #16-17/2022).

Tegevus 
Ta on avaldanud kirjanduskriitikat ajakirjades Värske Rõhk, Keel ja kirjandus ja Estonian Literary Magazine ning ajalehtedes Sirp ja Müürileht. 

Esinenud telesaadetes "OP!" ja "Plekktrumm". 

Ta oli noorte kultuuriblogi Kaktus (2015–2018) asutaja ning kirjandustoimetaja.

Keskkooliõpilasena on ta osalenud rahvusvahelisel filosoofiaolümpiaadil.

Isiklikku
Tema ema on kirjanik Piret Raud.

Viited 

Eesti kirjanikud
Sündinud 1999
Kazuko Shiraishi

Kazuko Shiraishi (白石かずこ Shiraishi Kazuko; sündinud 27. veebruaril 1931 Vancouveris) on jaapani naisluuletaja ja tõlkija.

Shiraishi sündis Kanadas Vancouveris. 7-aastaselt naasis ta vanematega Jaapanisse. 1951. aastal avaldas oma esikkogu "Tamago-no furu machi" (卵のふる街).

Shiraishi õppis Waseda Ülikoolis kirjandust. 

Teismelisena oli ta seotud modernistliku rühmitusega VOU, mida juhtis Katsue Kitazono. Ta sai tuntuks jaapani juhtiva biitluuletajana.

Kenneth Rexroth on teda nimetanud Jaapani Allen Ginsbergiks. Allen Ginsberg on ka tema luulet inglise keelde tõlkinud.

Tunnustused 
Yomiuri auhind (1996)
Jun Takami auhind (1997)

Viited

Välislingid 
https://www.ndbooks.com/author/kazuko-shiraishi/#/

Jaapani luuletajad
Sündinud 1931
Pind (noorteseriaal)

"Pind" oli noorteseriaal, mida näitas aastal 2019 TV3.

Seriaal räägib kuuest tegelasest, kes osalevad telemängus, kus võitjale lubatakse üheks aastaks Järlepa mõisa, 2000 eurot kuupalka, BMW-d ja muud huviväärset.

Tegelaskujud  
 Aliis Voog oli Hiiumaalt pärit neiu kes õpib kunstikoolis. 
 Karl Rand oli Tallinnast pärit kes tegutses vargusega. Karl lõhkus saate ajal poe akna ja varastas mannekeeni, pärast üheksandas osas juhtus nii et politsei uuris asja , aga kinni ei jäänud keegi, sest et Markuse ema maksis sellele asjale
 Liina Rajasto oli Tallinnast pärit netisõltlane. 
 Markus Kurd oli Pärnust pärit kes käis surfikoolis ja politseikoolis. 
 Loore Ruik oli Tartust pärit, kelle isa on poliitik. Loore on elanud Ameerikas.
 Peep Soom oli Roelast pärit kes elas koos vanaemaga. Peep pole tööd teinud ja ta on kogunematu.

Näitlejad
 Aliis Voog – Karmen Karus
 Karl Rand – Karl Jakob Bartels
 Liina Rajasto – Sharlotte Parvei
 Markus Kurd – Rinel Pius
 Loore Ruik – Laura Retti Laos
 Peep Soom – Andres Eelmaa
 Mängujuht – Arlet Palmiste

Välislingid 
 TV3s stardib täna uus raju noortekomöödia #pind!

Eesti telesarjad
Noorte telesarjad
TV3 telesaated
Henessi Schmidt

Henessi Schmidt (sündinud 7. juulil 1995) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 2014. aastal Tallinna 32. Keskkooli ja 2019. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia etenduskunstide osakonna teatrikunsti erialal.

Ta on mänginud teleseriaalides "Kodu keset linna", "Elu keset linna" ja "Kättemaksukontor" ning mängufilmis "Talve" (2020).

2020. aastal võttis ta osa telesaatest "Maskis laulja", kus saavutas 3. koha, kehastades lohet.

Töö näitlejana

 2022 – telesari “Vikings: Valhalla”, režissöör David Frazee

 2022 – mängufilm “Apteeker Melchior”, režissöör Elmo Nüganen

 2021 - mängufilm “Firebird”, režissöör Peeter Rebane

 2019 – lavastus “Dekameron” lavastaja Aare Toikka

2019 – lühifilm “Augusta ehk paradiisi poliitika” Augusta; autor Liina Siib
2018 – lavastus “Pipi peab jõule” politseinik, koolilaps, ema; lavastaja Mari Anton (Rakvere teater ja TÜ VKA)
2018 – lühifilm “Külaline” Uisutaja, režissöör Teresa Väli (BFM)
2018 – lavastus „Protsess“ Leni; lavastaja Taavi Tõnisson (NUKU Teater ja TÜ VKA)
2018 – lavastus “Pargivaht” kunstnik; lavastaja Üllar Saaremäe
2018 – Eesti esimene Üldluulepidu, loojad Üllar Saaremäe, Toomas Suuman, Pille-Riin Purje ja Tiina Mälberg
2017 – lavastus “Lumekuninganna” Tuhkatriinu ja Punamütsikese ema; lavastaja Oleg Titov (Ugala teater ja TÜ VKA)
2017 – lavastus “Primavera Paunveres” lavastaja Saša Pepeljajev (Ugala teater ja TÜ VKA)
2017 – lavastus “Madu oma rinnal”; Alice; lavastaja Peeter Tammearu (Kuressaare Linnateater)

Tunnustus 

 2020 Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (parima naisnäitleja preemia – Maie rolli eest filmis „Talve”)

Viited

Välislingid

Eesti näitlejad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1995
Atholli hertsog

Atholli hertsog (inglise keeles Duke of Atholl) on tiitel Šoti aadlis (Peerage of Scotland), mida kannab Murray klanni pea. Tiitli asutas kuninganna Anne 1703. aastal teisele Atholli markiile John Murray'le, kes oli Šoti sõjaväelane ja poliitik.

Hertsogi traditsiooniline residents on Blairi loss, kuid perekonnale on ajalooliselt kuulunud ka teisi losse ja residentse, näiteks Huntingtoweri loss, Balvenie'i loss, Tullibardine'i loss ja Dunkeld House (viimased kaks on tänapäevaks lammutatud).

Atholli hertsog on ühtlasi Atholl Highlandersi (Atholli mägismaalased) jalaväerügemendi juht (auastmega kolonel), mis on ainus seaduslik eraarmee Euroopas.

Atholli hertsogid (1703) 
  John Murray, esimene Atholli hertsog (1660–1724) (esimese markii vanim poeg)
 John Murray, Tullibardine'i markii (1684–1709) (esimese hertsogi vanim poeg, suri abiellumata)
 William Murray, Tullibardine'i markii (1689–1746) (esimese hertsogi teine poeg; oli jakobiit, hukati riigireetmise eest)
 Lord Charles Murray (1691–1720) (esimese hertsogi neljas poeg; suri enne oma kolmandat venda)
 kindralleitnant Lord George Murray (1694–1760) esimese hertsogi viies poeg)
  James Murray, teine Atholli hertsog (1690–1764) (esimese hertsogi kolmas poeg)
 John Murray, Tllibardine'i markii (1728–1729) (teise hertsogi vanim poeg; suri imikuna)
 James Murray, Tullibardine'i markii (1735–1736) (teise hertsogi teine poeg, suri imikuna)
  John Murray, kolmas Atholli hertsog (1729–1774) (Lord George Murray, esimese hertsogi viienda poja, ainus poeg)
  John Murray, neljas Atholli hertsog (1755–1830) (kolmanda hertsogi vanim poeg)
  John Murray, viies Atholli hertsog (1778–1846) (neljanda hertsogi vanim poeg; suri abiellumata)
  George Murray, kuues Atholli hertsog (1814–1864) (James Murray, esimese Parun Glenlyoni vanim poeg)
  John Stewart-Murray, seitsmes Atholli hertsog (1840–1917) (kuuenda hertsogi ainus poeg)
 John Stewart-Murray, Tullibardine'i markii (1869–1869) (seitsmenda hertsogi vanim poeg; suri imikuna)
 major Lord George Stewart-Murray (1873–1914) (seitsmenda hertsogi kolmas poeg; suri enne oma teist venda)
  John Stewart-Murray, kaheksas Atholli hertsog (1871–1942) (seitmsneda hertsogi teine poeg)
  James Stewart-Murray, üheksas Atholli hertsog (1879–1957) (seitsmenda hertsogi neljas ja noorim poeg; suri abiellumata)
  George Murray, kümnes Atholli hertsog (1931–1996) (üheksanda hertsogi neljanda astme nõbu kahe põlvkonna kauguselt; suri abiellumata)
  John Murray, üheteistkümnes Atholli hertsog (1929–2012) (kümnenda hertsogi teise astme nõbu ühe põlvkonna kauguselt)
  Bruce George Ronald Murray, kaheteistkümnes Atholli hertsog (sündinud 1960) (üheteistkümnenda hertsogi vanim poeg)

Tiitlipärija on praeguse hertsogi vanim poeg, Tullibardine'i markii Michael Bruce John Murray (sündinud 1985).

Vaata ka 
 Atholl
 Atholl Highlanders
 Dunmore'i krahv
 Murray klann

Suurbritannia aadlitiitlid
Tarō Naka

Tarō Naka (那珂太郎 Naka Tarō; 23. jaanuar 1922, Hakata, Fukuoka – 1. juuni 2014) oli jaapani luuletaja.

1941. aastast õppis ta Tōkyō Ülikoolis jaapani kirjandust. 1943. aastal võeti ta Jaapani mereväkke.

1965. aastal ilmus tema luulekogu "Ongaku" (音楽, "Muusika"), mis pälvis Yomiuri auhinna ja Saisei Murō auhinna.

Oma luules pöörab ta tähelepanu nii sõnade optilisele kui helilisele mõjule, ta kasutab sageli homonüümidel põhinevat sõnamängu (jaapani keeles kakekotoba). 

2003. aastal avaldas ta nō-näidendi "Shikōtei".

Tunnustused 
Yomiuri auhind (1965)
Saisei Murō auhind (1965)

Viited

Välislingid 
https://isobarpress.com/authors/taro-naka/

Jaapani luuletajad
Sündinud 1922
Surnud 2014
Edinburghi hertsog

Edinburghi hertsog (inglise keeles Duke of Edinburgh) on kuninglik hertsogitiitel Ühendkuningriigi aadlis (Peerage of the United Kingdom), mida on alates 1726. aastast loodud kolmel korral Briti kuningliku perekonna liikmete jaoks.

Tiitli viimane kandja oli kuninganna Elizabeth II ja tema abikaasa prints Philipi poeg Charles III, kes päris selle isa surma järel ja kandis seda kuni 8. septembrini 2022, mil ta kuninganna surma järel troonile asus ning tiitel kaotati.

Hertsogi abikaasa kannab viisakustiitlit Edinburghi hertsoginna.

Edinburghi hertsogid

Esimene loomine (1726) 

Tiitli asutas kuningas George I 26. juulil 1726 Suurbritannia aadli koosseisus oma popojale prints Frederickile, kes sai järgmisel aastal ka Walesi printsiks. Tiitliga ühes loodi Suurbritannia aadli koosseisus viisakustiitlid Snowdoni parun (Caernarvoni krahvkond), Launcestoni vikont (Cornwalli krahvkond), Elthami krahv (Kenti krahvkond) ja Ely markii.

Teine loomine (1866) 

Kuninganna Victoria asutas tiitli uuesti 24. mail 1866, seekord Ühendkuningriigi aadli koosseisus, oma teise poja prints Alfredi jaoks tavapäraselt valitseva monarhi teisele pojale antava Yorki hertsogitiitli asemel. Hertsogitiitliga kaasnesid samuti Ühendkuningriigi aadli viisakustiitlid Kenti krahv ja Ulsteri krahv.

Kui Alfred sai 1893. aastal Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogiks, jättis ta alles ka Briti aadlitiitlid. Ta ainuke poeg Alfred tegi 1899. aastal enesetapu, mistõttu Edinburghi hertsogkond ja sellega kaasnevad tiitlid kaotati.

Kolmas loomine (1947) 

Kolmandat korda, 19. novembril 1947, asutas tiitli kuningas George VI Philip Mountbatteni jaoks, kui too abiellus printsess Elizabethiga ja sai kuninga väimeheks. Elizabeth kandis kuni troonile tõusmiseni 1952. aastal koos nimega tiitlit "Tema Kuninglik Kõrgus Printsess Elizabeth, Edinburghi hertsoginna". Tiitliga kaasnesid Ühendkuningriigi aadli koosseisus olevad viisakustiitlid Merionethi krahv ja parun Greenwich (Londoni krahvkond).

Samal aastal varem oli Philip loobunud oma Kreeka ja Taani kuninglikest tiitlitest (ta sündis Kreeka ja Taani printsina, olles meesliinis Kreeka kuninga Geórgios I lapselaps ja Taani kuninga Christian IX lapselapselaps) ning õigusest Kreeka troonile. 1957. aastal sai Philipist Ühendkuningriigi prints.

2021. aastal päris prints Philipi surma järel tiitli tema poeg Charles III (toona Walesi prints), kes kandis seda kuni 8. septembrini 2022, mil ta Elizabeth II surma järel uueks monarhiks kuulutati ning tiitel sellega seoses kaotati.

Vaata ka 
 Gloucesteri ja Edinburghi hertsog

Viited 

Suurbritannia aadlitiitlid
Wattignies-la-Victoire

Wattignies-la-Victoire on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.

See on 1793. aastal Prantsuse revolutsioonisõdade ajal toimunud Wattigniesi lahingukoha lähedal, kus prantslased saavutasid võidu Austria üle.

Viited 

Nordi departemangu vallad
Päären Raudvee

Päären Raudvee (ka Pärn Raudvee, aastani 1934 Bernhard Rosenwald) (28. mai 1906 Lehtse vald – 17. juuni 1964 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik ja näitleja. 

Ta lõpetas 1924. aastal Viru Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi, 1927. aastal Riigi Kunsttööstuskooli ja 1930. aastal Draamastuudio teatrikooli. Ta töötas 1928–1949 Eesti Draamateatris ja hiljem Eesti NSV Teatriühingu tööstuskombinaadis.

Aastal 1936 täiendas ta end nukuteatri alal Tšehhis. Aastal 1936 rajas koos Leo Kalmetiga Draamateatri nukuteatri. Aastal 1937 õppis stipendiaadina Saksamaal ja Rootsis.

Päären Raudvee oli 7. veebruaril 1932 Draamastuudio Teatris esietendunud "Vargamäe" (Andres Särevi dramatiseering, "Tõe ja õiguse" esmalavastus) kunstnik. Lavastas selle Kaarli Aluoja.

Isiklikku 
Päären Raudvee oli 1930–1939 abielus kursuseõe Salme Reegiga.

Viited 

Eesti Draamateatri näitlejad
Eesti teatrikunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1906
Surnud 1964
Robert Rägastik

Robert Rägastik (1. november 1902 Keila, Harjumaa – 9. mai 1959 Tallinn) oli eesti geograaf ja pedagoog.

Osales Vabadussõjas.

Lõpetas 1921. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi, õppis aastatel 1922–1933 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta ÜS Concordia liige. 

Oli Otepää Eragümnaasiumi, Paldiski gümnaasiumi, A. Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledži, Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja Õhtukolledži õpetaja. Aastatel 1940–1941 oli ta Viljandi I Keskkooli ja kaubanduskooli direktor. 

1941. aastal evakueerus ta NSV Liidu tagalasse, kus oli Verhne-Uralski eesti õppekeelega kooli direktor. 

Aastatel 1947–1950 oli Eesti NSV Vabariikliku Õpetajate Täiendusinstituudi direktor, NLKP liige alates 1947. Aastatel 1952–1958 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud ja kateedrijuhataja.

Kirjutanud geograafiaõpikuid.

Liikmesus
1955 – Eesti Geograafia Seltsi asutajaliige

Tunnustus
1945 – medal teenete eest Isamaasõja päevil
1947 – Eesti NSV teeneline õpetaja

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti geograafid
Eesti õpetajad
Eesti koolijuhid
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlasedÜliõpilasselts Concordia liikmed
Gustav Adolfi Gümnaasiumi õpetajad
Tallinna Ülikooli õppejõud
Vabadussõja veteranid
Eesti NSV teenelised õpetajad
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1902
Surnud 1959
Philippe Goffin

Philippe Goffin (sündinud 1. aprillil 1967 Liège'is) on Belgia poliitik, ta on erakonna Mouvement Réformateur liige. Ta on 30. novembrist Belgia välis-, kaitse ja euroopa asjade minister.

Ta õppis õigusteadust Université catholique de Louvainis. Pärast ülikooli lõpetamist 1992. aastal õppis ta veel ühe aasta, et saada notari ametiks vajalik litsents.

Ta töötas aastatel 1993–2010 notarina. Aastatel 2000–2019 oli ta Crisnée valla ja linna juht. Ta on aastast 2010 Belgia saadikutekoja liige. Kui Didier Reyndersist sai Euroopa Komisjoni volinik, sai tast 30. novembrist Belgia välis-, kaitse ja euroopa asjade minister.

Välislingid 
 Philippe Goffini elulugu Belgia välisministeeriumi kodulehel (inglise keeles)
Philippe Goffini kodulehekülg (prantsuse keeles)

Belgia välisministrid
Sündinud 1967
Venemaa keiserlik merevägi

Venemaa keiserlik merevägi (vene Российский императорский флот) oli Venemaa Keisririigi merevägi. Venemaa keiserliku mereväe asutas Peeter I 1696. aastal, mil ta kasutas seda Azovi kindluse vallutamiseks. See saadeti laiali 1917. aastal pärast Veebruarirevolutsiooni