joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Konstantinoopoli oikumeeniliste patriarhide loend

Konstantinoopoli oikumeeniliste patriarhide loend toob ära kõik Konstantinoopoli patriarhid alates ameti sisseseadmisest.

Tabelis on ära toodud ka Byzantioni piiskopid ja Konstantinoopoli peapiiskopid, kes olid patriarhi eelkäijad aastatel 38–451. Patriarhide nummerdamisel ja samanimelistele patriarhidele järjekorranumbrite omistamisel loendatakse alati ka neid. Taoline esitus on õigustatud veel seetõttu, et üks patriarhi tiitleid on ka kaasajal "Konstantinoopoli, Uue Rooma peapiiskop".

Byzantioni piiskopid
Byzantioni piiskoppe loendatakse vastavalt õigeusu traditsioonile alates apostel Andreasest. Kuni 306. aastal piiskopitoolile asunud Metrophaneseni on loendi ajaloolise paikapidavuse osas kahtlusi, seega võib selles vaheldumisi esineda nii reaalselt kui ka ainult oletatavalt piiskopiametit pidanud inimesi.

Konstantinoopoli peapiiskopid
Seoses linna ümbernimetamisega Konstantinoopoliks 330. aastal ja sellele pealinna staatuse omistamisega sai Byzantioni piiskopist nüüd Konstantinoopoli peapiiskop. Seda tiitlit kannavad Konstantinoopoli patriarhid lisaks patriarhi tiitlile kaasajani.

Konstantinoopoli patriarhid
Alates Halkedoni kirikukogust 451. aastal kannab Konstantinoopoli peapiiskop patriarhi tiitlit. 6. sajandil – täpne aeg ei ole teada – lisandus tiitlisse sõna "oikumeeniline". Sellisel kujul on tiitel kasutusel kaasajani.

Vaata ka
Konstantinoopoli oikumeeniline patriarh

Õigeusk
Konstantinoopoli patriarhid
Biograafiate loendid
Galenos

Galenos (umbes 129 – umbes 200) oli Vana-Rooma arst ja anatoom. Ta sündis Pergamonis Väike-Aasias, elas ja töötas Aleksandrias ning Rooma linnas. Tuntud ka kui Klaudios Galenos (ladinapäraselt Claudius Galenus), kuid seda eesnime mainiti teadaolevalt esmakordselt alles renessansi ajal.

Elulugu 

Galenos sündis rikka arhitekti lapsena ja sai väga hea hariduse. Ta oli imelaps, kes 13-aastaselt oli kirjutanud juba 3 raamatut. Ta õppis arstiteadust Korintoses ja Aleksandrias. Aastal 157 asus ta tööle Pergamoni gladiaatorite peaarstina. Kolm aastat töötas gladiaatorite arstina uurides haavu, mis olid aknaks inimese kehasse. 

Aastal 162 läks Galenos Rooma linna, kus saavutas peatselt tuntuse. Suure oskuse ja vilumusega lahkas ta publiku ees sigu, demonstreerides publikule, kelle seas oli tähtsaid persoone, mis peitub organismi sisemuses. Eriliseks tõmbenumbriks oli elaval seal kaelanärvide ükshaaval läbilõikamine. Kui Galenos lõikas närve ükshaaval läbi, jätkas siga ruigamist. Alles kui Galenos lõikas efektiga läbi larüngaalnärvi (Galenose närvii), jäi siga publiku suureks hämminguks täiesti vait. Galenose kuulsus kasvas, sedavõrd suurenes ka klientide arv. Ta sai mõtleja ja filosoofina tuntud keiser Marcus Aureliuse ihuarstiks.

Mõningate vaheaegadega veetis Galenos kogu oma järele jäänud elu Rooma õukonna juures.

Tähtsus 
Galenost on võrreldud Klaudios Ptolemaiosega. Nagu viimane, võttis temagi kokku kogu antiikaegse teadmise oma ala kohta ning rikastas seda enda avastuste ja arutlustega. Tänapäevane suhtumine Hippokratesesse kui meditsiini isasse on paljuski Galenose kirjutiste teene.

Galenose enda teadmised pärinesid gladiaatoritega töötamisest ja loomade lahkamistest ning need teadmised jäid Euroopas ületamatuteks kuni 15. sajandini. Tegelikult neid ei proovitudki korrata, sest ei kristlus ega islam ei soosinud lahkamist.

Ta püüdis liigitada inimesi loomuomaduste ehk temperamentide põhjal.  Inimeste erinevused tulenevad nende peamiste organismide mahlade osakaaludest ehk proportsioonist (ladinakeelne sõna temperamentum "tähendab segada vastavates suhetes või osakaaludes"). Inimesed erinevad sellepärast, et nende algelemendid on erinevates proportsioonides. Näiteks kui ülekaalus on tulega seotud element, on inimene oma loomult tormakas ja keevaline. Kui inimeses on palju veega seotud elementi (lima), on inimene loid ja aeglane. Sellest ajast on jäänudki inimese temperamendi tavapärastesse nimetustesse kehamahlade nimetused.

Galenos eristas ühtlasi kolme liiki kehavaime:
 eluvaimud (spiritus vitalis) – pesitsevad südames ja kanduvad artereid pidi üle keha laiali;
 loomvaimud (spiritus animalis) – koonduvad ajusse ja närvide kaudu looguvad teistesse kehaosadesse;
 loodusvaimud (spiritus naturalis) – tekivad maksas ning nende ülesandeks on toitumine.

Galenos identifitseeris enamiku kraniaalnärvidest (eri andmetel 7 kuni 12).

Viited

Kirjandust
John Gribbin, "Science", Penguin Books 2003, ISBN 0-14-029741-3

Välislingid

Vanarooma arstid
Anatoomid
Sündinud 129
Hülglased

Hülglased ehk hülged (Phocidae) on veeimetajate sugukond.

Hülglasi on eri andmetel 18 või 19 liiki. Omal ajal tuntud muistendi järgi olevat hülged tekkinud Punasesse merre uppunud vaarao rahva järeltulijatest.

Hülglased elavad polaar- ja parasvöötme meredes, enamasti ranniku lähedal. Samuti leidub neid mõnes järves (näiteks Baikali järves). Nad elavad väikestes rühmades. Paaritumise ajal ja suve keskel ühinevad hülglased suurematesse rühmadesse ja veedavad aega lesilates (mõnel laiul või rahul).

Hülglased on 1,25–6,5 meetrit pikad ja kaaluvad vahemikus 90–3500 kg.

Hülglaste tagaloivad ei paindu pöialiigeste kohalt ette. Esiloivad on suhteliselt lühikesed. Loivad on varustatud tugevate küünistega. Hüljestel pole kõrvalesti, selle asemel on kõrvaava. Sukeldumise ajal on lisaks kõrvaavale suletud ka ninaava.

Hülglased söövad kalu ja veeselgrootuid. Et kalavõrkudesse takerdunud isendid on neile lihtne saak, lõhuvad nad sageli kalurite võrke.

Kui meri on jäätunud, teevad hülglased jäässe nn rindauke, mille kaudu saab hingata ja jää peale tulla. Hülglased poegivad märtsis jääle või rannale.

Hülglaste häälitsused sarnanevad haukumise või möirgamisega.

Tavaliselt hülglased pelgavad inimesi. Sattudes rannal või jääserval näiliselt üksi jäänud hülgepojale, ei tohiks teda mingil juhul koju kaasa tuua, sest emasloom on ilmselt kuskil läheduses varjul, ent asjatundmatu inimese hoole all poeg tõenäoliselt hukkub.

Eesti hülged 
Eestis elab kolme liiki hülglasi:

Hallhüljes (Halichoerus grypus)
Kuni 2,6 meetrit pikk, kaal kuni 300 kilogrammi. Liik on oma areaali ulatuses arvukas, üksnes Läänemeres haruldane (ohustatud liik); paljuneb aeglaselt ja on väga tundlik juba väikeste saasteainete koguste suhtes; on maailma punases raamatus.
Randal (Phoca vitulina)
Eestis haruldane, mujal kohati väga tavaline
Viigerhüljes (Pusa hispida)
Umbes 1,5 meetrit pikk, kõige levinum Eestis. Rannarahvas kutsub teda ka karvakalaks.

Hülgeperekonnad ja -liigid

Vaata ka

 Hülgepüük

Kirjandus 
Jüssi, M. 2008. Soojad talved on hüljestele saatuslikud. Eesti Loodus 12: 14–20.
Zabrze Górnik

Górnik Zabrze Sportowa Spółka Akcyjna on Poola jalgpalliklubi, mis tegutseb Zabrze linnas. Klubi mängib riigi kõrgliigas Ekstraklasa.

Klubi on Poola üks edukamaid, olles 14 korral tulnud riigi meistriks. Kõige edukam oli klubi 1960.–1980. aastatel.

Saavutused 

Poola meistrivõistlused
Võitja (14): 1957, 1959, 1961, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1971, 1972, 1985, 1986, 1987, 1988

Poola Karikas
Võitja (6): 1965, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972

Poola Superkarikas
Võitja (1): 1988

UEFA karikavõitjate karikas
Finalist (1): 1970
Manchester City FC – Górnik Zabrze 2:1 (2:0)

Praegune meeskond 
Seisuga 9. jaanuar 2016

Eesti mängijad 
 Sergei Mošnikov (2013; 18 mängu, 1 värav)
 Ken Kallaste (2016; 15 mängu, 0 väravat)

Viited

Välislingid
 www.gornikzabrze.pl
 Górnik Zabrze (90minut.pl)

Poola jalgpalliklubid
Zabrze
Tallinna Kalev (korvpalliklubi)

Korvpalliklubi Tallinna Kalev/Audentes on Eesti korvpalliklubi Tallinnas. 

1920. aastal loodi Tallinnas Eesti Spordiseltsi Kalev poolt korvpalliklubi Kalev, mis oli praeguse korvpallivõistkonna Tallinna Kalev pikaaegne eelkäija.

Pirita Palliklubi moodustati 2002. aasta suvel ning esmakordselt osaleti SEB Eesti Korvpalli Meistriliigas hooajal 2002/2003. Alates esimesest hooajast oli peatreeneri ülesandeid täitnud Kalle Klandorf. Alates hooajast 2008/2009 osales BC Pirita nii Eesti Meistriliigas kui ka Balti Liiga teises divisionis Tallinna Kalevi nime all.

Ajalugu

Tulemused meistriliigas 
Hooajaks 2010/2011 ühineti TTÜ KK-ga ning moodustati TTÜ/Kalev ja TTÜ/Kalev II.  TTÜ/Kalev võitis meistriliigas pronksmedali. Võiskonnas mängisid Valmo Kriisa, Erik Keedus, Kristjan Makke, Andre Pärn, Raido Roos, Illimar Pilk jt.

Hooajal 2011/2012 moodustati TTÜ/Kalevist tagasi kaks võistkonda: TTÜ KK ja Tallinna Kalev. Tallinna Kalev saavutas 6.koha.  Järmistel hooaegadel olid kohad 8. ja 5. 

Hooajal 2014/2015 kandis võistkond nime TLÜ/Kalev, peale põhiturniiri kaotati veerandfinaalis Tartu Ülikool/Rockile mängudega 0:3 ja jäädi 8.kohale. Järgmisel hooajal võideti veerandfinaalis Pärnu Sadamat 3:1, kuid poolfinaalis kaotati Tartu Ülikool/Rockile 1:3. Kolmanda koha mängudes kaotati Avis Raplale ja jäädi neljandaks.

2016/2017 toimunud hooajal jäädi põhiturniiri järel veerandfinaalis alla Tartu Ülikool/Rockile 0:3 ning saavutati kokkuvõttes 6. koht. Hooajal 2017/2018 mängiti nime all Tallinna Kalev/TLÜ ja saavutati põhiturniiril 6. koht. Veerandfinaali mängudes Avis Utilitas Raplaga jäi peale Rapla meeskond tulemusega 3:2.

2018/2019 toimunud turniiril saadi põhiturniiril 3. koht, veerandfinaalis mängiti võidukalt Tartu Ülikool/Rockiga ning seejärel poolfinaalis TalTechiga (mängud 3:0) ning jõuti finaali, kus tunnistati BC Kalev/Cramo paremust. Kaotati mängudega 0:3, kuid võideti hõbemedalid (Eesti mängijatest said medalid Janar Talts, Karl-Johan Lips, Kaido Saks, Leemet Böckler, Mario Paiste jt.). Koroonaviirusest tingitud eriolukorra tõttu lõpetati 2019/2020 hooaeg enneaegselt  ning Eesti meistreid välja ei kuulutatud. Hooajal 2020/2021 saadi põhiturniiril 7. koht, veerandfinaalis kaotati Pärnu Sadamale mängudega 0:2.

Hooajal 2021/2022 oli võistkonna nimi Tallinna Kalev ja osalemine põhiturniiril lõppes 7. kohaga. Veerandfinaalis oli TalTech/Optibet mängudega 3:1 Kalevist edukam ja Tallinna Kalev jäigi kokkuvõttes 7. kohale. 2022/2023 hooajal on meeskond meistriliigas mängimas nime all Tallinna Kalev /Audentes.

Treenerid 
 Kalle Klandorf 2008–2009, 2012–2015 (TLÜ/Kalev)
 Üllar Kerde 2010 (TTÜ/Kalev)
Indrek Reinbok 2010 (TTÜ/Kalev II), 2011 (Tallinna Kalev)
Raido Roos 2016 (TLÜ/Kalev)
Gert Kullamäe 2017 (Tallinna Kalev/TLÜ)
Martin Müürsepp 2018–2019  (Tallinna Kalev/TLÜ)
Valdo Lips 2020  (Tallinna Kalev/TLÜ)
Brett Nõmm 2021 (Tallinna Kalev)
Rauno Pehka 2022 (Tallinna Kalev/Audentes)

Meeskond 2022/2023 hooajal

Vaata ka
Korvpalliklubi Kalev
Korvpalli Meistriliiga
Kuldne Kalev

Viited

Välislingid
Koduleht

Eesti korvpalliklubid
Tallinna spordiklubid
BC Rakvere Tarvas

BC Rakvere Tarvas on korvpallimeeskond, mis osaleb Alexela Eesti Korvpalli Meistriliigas ja Paf Eesti-Läti Korvpalliliigas.

Meeskond 2016/2017 hooajal 

Mängijad
 nr 4 Mario Paiste 03.09.1989 / 1.86
 nr 5 Siim-Markus Post 13.02.1997 / 1.82
 nr 6 Oliver Metsalu 04.12.1993 / 1.96
 nr 7 Erik Kaasik 20.05.2000 / 1.81
 nr 8 Sten Saaremäel 20.02.1999 / 1.85
 nr 9 Timo Eichfuss 19.11.1988 / 2.00
 nr 10 Tõnis Peil 06.09.1993 / 1.96
 nr 12 Allan Ehte 18.07.1986 / 1.90
 nr 13 Randel-Rainer Lille 29.11.1998 / 1.90
 nr 15 Ander Talu 17.07.1999 / 1.87
 nr 16 Lauri Mets 12.01.1998 / 1.97
 nr 22 David Haughton 01.08.1991 / 1.98
 nr 30 Sten Kuber 30.10.1998 / 1.82
 nr 35 Marcus Byrd 03.04.1993 / 2.01
Peatreener
 Andres Sõber (EST)
Treener
 Madis Putko (EST)

Meeskond 2022/2023 hooajal

Välislingid 
Rakvere Tarva mänedžer Arnu Lippasaar õnnetust hooajast. korvpall24.ee.
BC Tarvas palkas Ukraina noortekoondise mängija. Delfi Sport, 29.07.2022.

Eesti korvpalliklubid
Tarvas
KK Pärnu

KK Pärnu on korvpalliklubi, mille meeskond mängib hooajast 2006/2007 Korvpalli Meistriliigas. Lisaks mängis meeskond 2018. aastani rahvusvahelises liigas Baltic Basketball League ning sealt alates mängib ka PAF Eesti-Läti Korvpalliliigas.

Hooajal 2007/2008 ja 2008/2009 mängiti nime all KK Pärnu/Catwees, treeneriks oli Indrek Ruut. Hooaegadel 2009/2010 kuni 2011/2012 osales meistriliigas Korvpalliklubi Pärnu, mille treener oli Rait Käbin. 2012/2013 hooajal oli treener Priit Vene, 2013/2014 hooajal Darko Ivanovic, 2014/2015 hooajal Mait Käbin. Alates hooajast 2015/2016 kannab võistkond nime BC Pärnu Sadam ning treeneriks oli sellel hooajal Mait Käbin. Hooajal 2016/2017 alustas meeskonna treenerina tööd Heiko Rannula ning oli selleks kuni hooajani 2021/2022, mil meeskond tuli Eesti meistriks.

Meeskond

Koosseis 2016/2017 hooajal
Mängijad	

Norman Käbin	
Saimon Sutt
Spencer Collins (USA)
Silver Leppik
Rannar Raap
Mihkel Kirves
Tormi Niits
Reinar Hallik
Vaidotas Volkus (LTU)
Karl-Martin Kask
Heivo Parrol

Treenerid
Heiko Rannula (EST)
Mait Käbin (EST)

Välislingid 
 KK Pärnu ametlik koduleht 
 KK Pärnu andmed Eesti Korvpalliliidu kodulehel

Eesti korvpalliklubid
Bernhard Saarsoo

Bernhard Saarsoo (enne eestistamist Bernhard Saarson; 8. juuli 1899 Aaspere vald – 29. juuni 1964 Växjö, Rootsi) oli eesti arst ja botaanik.

Ta lõpetas aastal 1919 Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumi. Aastatel 1918–1920 võttis ta osa Vabadussõjast koolipoiste pataljonis reamehena, ta omas Vabadussõja mälestusmedalit. Aastal 1920 astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1926 arsti astme väärilisena. Akadeemiliselt kuulus ta üliõpilasseltsi Concordia.

Ta töötas arstina Audaku pidalitõbilas Saaremaal, mille lähedal avastas ta 1933. aasta suvel uue taimeliigi, saaremaa robirohu.

Hiljem rajati leprosooriumi asemele Viidumäe looduskaitseala keskus.

1944. aastal lahkus sõjaväearstina töötanud Saarsoo Eestist.

Elas Rootsis ja töötas ülemarsti abina Växjös. Seal ta suri aastal 1964 südame infarkti tagajärjel.

Viited

Kirjandus 
 Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk. 470.
 Loodusteadlast peeti salakuulajaks. Päevaleht, 8. juuli 1939, nr. 181, lk. 2.

Eesti arstid
Eesti botaanikud
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Üliõpilasselts Concordia liikmed
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1889
Surnud 1964
Roland Uibo

Roland Uibo (3. juuni 1921 Sakuti küla, Misso vald, Vastseliina kihelkond, Võrumaa – 7. märts 1951) oli Eesti metsavend.

Lõpetanud Väimela põllutöökooli. Töötas Misso metskonnas metsavahina. Oli Suvesõjas 1941 metsavend, osales Misso vallamaja vallutamises. Osales 1944. aastal Saksa sõjaväe koosseisus Eesti kaitselahingutes.

Ta arreteeriti 1951. aastal, kuid tal õnnestus Vastseliinas põgeneda vahi alt. Liitus Saika küla läheduses olevate metsavendadega. Langes 7. märtsil 1951 Saika punkrilahingus.

Vaata ka
Võrumaa metsavennad
Metsavennad
Saika punkrilahing

Välislingid
Saika punker
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Haud Vastseliina kalmistul

Eesti metsavennad
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1921
Surnud 1951
Vastseliina kalmistule maetud
Benguela hoovus

Benguela hoovus on külm hoovus Atlandi ookeani kaguosas. Hoovab Aafrika rannikul Hea Lootuse neemest põhja. 

Külma vee tõttu on hoovus kalarikas.

Hoovused
Ladinapuri

Ladinapuri (ladina keeles latin – Vahemeri) on kitsas, kolmnurkne pikipuri, mis on kinnitatud ülemise ääre liiktrossiga pika, võib-olla isegi pikema kui laev, nn ladinaraa külge. Raa vööripoolne ots on tõmmatud tugevalt alla vöörtäävi juurde kahe taliga. Raa on kinnitatud masti külge umbes ühe kolmandiku tema pikkuse kaugusel otsast. Raa ahtripoolne ots on tõstetud mastist kõrgemale ja võib ulatuda ahtri taha. Tema asendit hoitakse kahe brassi abil ja ta võib olla tõmmatud isegi looka. Lühike mast on ettepoole kaldu ja kinnitatakse ühe vöörtaagi ja kahe parduuni abil. Ladinapurje omapära on, et tema kasutamisel tuule poolt tekitatud aerodünaamilise jõu üks koostisosa on suunatud üles, vähendades sellega vööri vajumise lainesse. Ladinapurje negatiivseks küljeks on võimatus seilata tihttuules.

Ladina purjestuse kasutuselevõtt Vahemerel ja Niiluse jõel juba enne Kristuse sündi oli üks antiikse meresõidu saavutusi. Ladinapurjel võib olla araabia päritolu.
Polüneeslased leiutasid ladinapurje iseseisvalt.

Suurte maadeavastuse ajastul 14.-15. sajandil avamere sõiduks oli enamkasutatavaks laevatüübiks karavell. Seda tüüpi laevu kasutasid Christoph Kolumbus, Vasco da Gama, Fernão de Magalhães. Karavellid olid kuni kolmemastilised purjekad, põhiliselt ladinapurjestusega fokk- ja grootmastis. Besaanmastis võis olla põikpuri.

Ladinapurjed on kasutused nüüdisajani feluuga ja dhou tüüpi väikestel kalalaevadel ja rannasõidu kaubapurjekatel Niiluse jõel, Punasel merel, Pärsia lahes ja India ookeani põhjaosas.

Kirjandus 
 I. C. Campbell, "The Lateen Sail in World History", Journal of World History, 6.1 (1995), 1–23

Välislingid 

Purjestus
Balti jääpaisjärv

Balti jääpaisjärv (ka Balti paisjärv, Balti jääjärv) oli Läänemere nõos asunud jääpaisjärv. Järv eksisteeris viimase jääaja lõpus, umbes aastatel 12 000–9600 eKr ja oli üks tänase Läänemere kujunemisele eelnenud staadiumitest.

Pärast viimase jääaja ehk Weichseli jäätumise maksimumi (umbes 22 000–20 000 aastat eKr) alanud kliima soojenemine tõi kaasa Euroopa põhjaosa katnud jäämassiivi taandumise Skandinaavia mäestiku suunas. Jääserva ette tekkis umbes 12 000 aastat eKr sulavetest suur jahe mageveejärv, mis hõlmas praeguse Läänemere lõunaosa koos Soome lahe ja Laadoga järvega. Balti jääpaisjärve veepind oli kuni 25 m maailmamere tasemest kõrgemal.

Umbes 9600 a eKr oli mandrijää sedavõrra taandunud, et jääpaisjärvel tekkis Kesk-Rootsi kohal väljapääs ookeani (Billingeni katastroof). Selle tagajärjel langes veetase paarkümmend meetrit, ajutiselt võib-olla isegi alla tänapäevase taseme, ja Läänemere nõos kujunes riimveeline Joldiameri.

Radiosüsinikumeetodiga saadud 14C-aastate arvestuses eksisteeris järv umbes 12 000–10 300 aastat tagasi.

Viited 
 

Läänemeri
Joldiameri

Joldiameri oli viimase jääaja järel, umbes aastatel 9600–9000 eKr, Läänemere nõos eksisteerinud meri, üks tänase Läänemere kujunemisele eelnenud staadiumitest.

Joldiameri tekkis, kui umbes 9600 a eKr oli mandrijää kliima soojenemise tõttu sedavõrra taandunud, et selle ees olnud Balti jääpaisjärvel tekkis Kesk-Rootsi kohal väljapääs ookeani (Billingeni katastroof). Järve veetase langes paarkümmend meetrit, ajutiselt võib-olla isegi alla tänapäevase taseme, ja ookeaniga ühenduse saanud Läänemere nõos kujunes riimveeline meri. Joldiamere perioodil kahanes allesjäänud mandrijää kiires tempos, kuni sellest jäi järgi väike liustik Skandinaavia mäestikus. Joldiamere staadium lõppes, kui jää raskuse alt vabanenud maakoore aeglane kerge katkestas umbes 9000 a eKr Kesk-Rootsi ühenduse ja senine meri kujunes magedaveeliseks järveks (Antsülusjärveks).

Joldiamere nimetus tuleneb mere lääneosas elanud limusest Portlandia (Yoldia) arctica.

Joldiamere staadiumi ajaks on radiosüsinikumeetodiga dateeritud 10 300–9500 14C aastat tagasi. Joldiamerel on eristatud kolme faasi, millest riimveeline oli teine faas.

Viited 

Läänemeri

sv:Yoldiahavet
ESP EX seeria

ESP EX (ESP Explorer) on seeria elektrikitarre, mida toodab firma ESP. EX seeria kitarre on erinevaid ja vastavalt maitsele värvi jm. välimuse lahendusega (must, valge, metallik). Rahvas teab ja tunneb seda kui death metali pilli. 
Eestis on seda endale võimalik ka soetada suurematest pillipoodidest.

Tütarfirma LTD teeb ka nende odavamaid koopiaid mis on rohkem levinud.

Sellised kitarre kasutavad näiteks:
Jesper Strömblad (In Flames)
Doc Coyle (God Forbid)
Jensen (The Haunted)
Dimmu Borgir (Silenoz)

Kitarr
Konnarohulised

Konnarohulised (Alismataceae) on üheiduleheliste klassi konnarohulaadsete seltsi kuuluv rohttaimede sugukond.

Kirjeldus
Enamik konnarohulistest on püsikud ehk mitmeaastased taimed, kuid leidub ka üheaastasi. Harilikult on seisvas vees kasvavad konnarohulised püsikud ja voolavas vees kasvavad üheaastased taimed, aga leidub erandeid.

Lehed
Vars on tüvelaadne või võsunditega. Noored ja veealused lehed on tavaliselt lineaalsed, täiskasvanud ja veepealsed lehed ovaalsed või isegi nooljad. Enamikul lehtedel on roots ja lehetupp.

Õied
Õied on tavaliselt koondunud õisikusse, milleks on kõige sagedamini männas. Kohtab ka sarikat ja üksikuid õisi. Õied on sümmeetrilised, ühe- või kahesoolised. Tupplehti on 3 ja tavaliselt säilivad need vilja valmimiseni. Kroonlehti on 3, need on tavaliselt silmatorkavad, valged, roosad või punased, vahel kollaste või punaste täppidega. Kroonlehed püsivad õiel harva kauem kui mõne päeva. Perekondades Burnatia ja Wiesnaria on kroonlehed tillukesed ja mõne taimeliigi emasõiel puuduvad hoopiski. Tolmukaid on 3, 6, 9 või palju. Emakas asub tolmukatest kõrgemal. Viljalehti on 3 või enam ja nad on koondunud männasesse või kobarasse. Iga viljaleht sisaldab ühe, harva kaks munarakku.

Viljad
Vili on pähklikeste kogum, välja arvatud Damasoniumil. Seemnetel puudub sisetoitekude.

Levila ja kasvukoht
Konnarohulised on kosmopoliitse levikuga. Kõige vormirohkemalt kasvab neid põhjapoolkera parasvöötmes.

Enamik siia sugukonda kuuluvaid liike eelistab liigniisket kasvukeskkonda, näiteks sood ja tiike.

Kasutamine ja kasvatamine
Mitmel liigil, eriti perekonnast Sagittaria, on söödav risoom. Lõuna- ja Ida-Aasias söövad seda nii inimesed kui loomad. Risoome sõid ka Põhja-Ameerika indiaanlased. Enamik taimi kõlbab loomadele söögiks. Mõnda liiki kasvatatakse ilutaimena aias, tiigis või akvaariumis.

Süstemaatika
Konnarohuliste hulka kuulub 11 perekonda, lisaks 2 väljasurnud perekonda, 85–95 tänapäevase liigiga. Vanemas kirjanduses on sugukonna teadusliku nimena kasutatud ka Alismaceaed.

Perekonnad
Alisma – konnarohi
Alismaticarpum
Baldellia 
Butomopsis 
Burnatia
Caldesia 
Damasonium – tähtviljak
Echinodorus – ehhinoodor 
Hydrocleys 
Limnocharis 
Limnophyton 
Luronium 
Machaerocarpus 
Ranalisma 
Sagisma
Sagittaria – kõõlusleht 
Wiesneria

Konnarohulaadsed
Robert Louis Stevenson

Robert Louis Stevenson (13. november 1850 Edinburgh – 3. detsember 1894 Vailima Upolul) oli Briti kirjanik, uusromantismi esindaja.

Elukäik 
Tema isa Thomas Stevenson (1818–1887) oli pärit tuletorniinseneride suguvõsast ja ka ise tuletorniinsener. Ema Margaret Isabella Balfour (1829–1897) oli pärit maa-aadlist. Robert Louis oli pere ainus laps.

Niihästi ema kui emaisa, kirikuõpetaja Lewis Balfour olid nõrkade kopsudega ja pidid sageli soojemas kliimas end ravimas käima. Robert Louis päris kalduvuse köhale ja palavikule ja oli kuni 11-aastaseks saamiseni sageli haige. Edaspidigi tabasid teda aeg-ajalt haigushood ja ta oli harvanähtavalt kõhn. Kaasaegsed arvasid, et tal on tuberkuloos, kuid tänapäevaste hinnangute põhjal võis see olla bronhiektaas või isegi sarkoidoos.

Stevenson õppis lugema 7- või 8-aastaselt, aga lugusid välja mõtlema hakkas ta juba varem. Kui ta kirjutama õppis, hakkas ta lugusid ka kirja panema. Isa oli selle üle uhke. Temagi oli noorena jutte kirjutanud, kuni tema isa, Robert Louise vanaisa, oli need leidnud ning käskinud lõpetada sellised lollused ja tegeleda oma tööga. Isa laskis avaldada Robert Louise esimese kirjatöö, kui nooruk oli 16-aastane. See käsitles Pentlandi ülestõusu, mis toimus 1666, ja ilmus selle 200. aastapäevaks 1866. Selle pealkiri oli "The Pentland Rising: A Page of History, 1866".

Stevensoni mõlemad vanemad olid tõsiselt ja hardalt presbüterlased. Lapsehoidja Alison Cunningham oli samuti tuliselt religioosne. Lapsehoidja jutud ja rahvapärimused põhjustasid Stevensonil õudusunenägusid ja tudengina ütles ta kristlusest lahti. See tekitas Stevensoni ja tema vanemate vahele hingelise lõhe ning nad jäid üksteisele võõraks.

Robert Louis Stevensonist kujunes tolleaegses ajaviitekirjanduses uusromantilise suuna esindaja. Kirgliku rännumehena sõitis ta läbi Euroopa ja Ameerika, viimased aastad veetis nõrga tervise tõttu Vaikse ookeani saartel ja suri Samoal. Tema intriigilembestest teostest on eesti lugejani jõudnud romaanid "Aarete saar", "Must nool", "Röövitud", "Catriona" ja "Ballantrae isand" ning jutustused "Kurat pudelis", "Kummaline lugu dr. Jekyllist ja mr. Hyde'ist" jt. Paeluvalt käsitleb Stevensoni elu ja tööd Richard Aldington teoses "Mässaja portree" (eesti keeles 1983).

Romaanid 
"Aarete saar" (1883)
"Must nool" (1883)
"Prints Otto" (1885)
"Kummaline lugu dr. Jekyllist ja mr. Hyde'ist" (1886)
"Vangistatud" (1886)
"The Master of Ballantrae" (1889)
"The Wrong Box" (1889, koos Lloyd Osbourne'iga) 
"The Wrecker" (1892, koos Lloyd Osbourne'iga)
"Catriona" (1893)
"The Ebb Tide" (1894, koos Lloyd Osbourne'iga)
"Weir of Hermiston" (1896, jäi lõpetamata)

Kirjandus 
 Richard Aldington. "Mässaja portree. Robert Louis Stevensoni elu ja töö". Tõlkinud Kersti Tigane. Eesti Raamat, Tallinn 1983, 232 lk (lk 229–230 ka Stevensoni valikbibliograafia)

Välislingid 

Robert Louis Stevenson Ulmekirjanduse BAASis

Šoti kirjanikud
Sündinud 1850
Surnud 1894
Juhan Tippo

Juhan Tippo (2. november 1874 Tallinn – 3. september 1919 Irboska) oli Eesti töölisliikumise tegelane.  

Ta oli Eestimaa Ametiühisuste Kesknõukogu liige ja Eestimaa ametiühisuste I kongressi ettevalmistajaid. 

Osales aastast 1905 revolutsioonilises liikumises. Arreteeriti 1908, oli 1909–1917 Siberis sunnitööl. Tapeti Irboska veretöö käigus. 

Eesti inimesed
Hukatud Eesti poliitikud
Revolutsionäärid
Töölisliikumise tegelased
Sündinud 1874
Surnud 1919
Eesti ametiühingutegelased
Nelgilised

Nelgilised (Caryophyllaceae) on suur õistaimede sugukond nelgilaadsete seltsis. Sugukonda kuulub umbes 88 perekonda 2000 liigiga, Eestis ligi 50 liiki.

Kirjeldus
Vars on tihti jämenenud sõlmekohtadega. Enamikul vastakud lineaalsed lehed ja viietiste õitega ebasarikõisikud. Vili kupar, pähklike või kuiv mari.

Levik ja kasvukohad
Nelgilised on kosmopoliitne sugukond rohttaimi, kes on kõige vormirohkemalt levinud põhjaparasvöötmes, lähistroopilises vahemerelises kliimavöötmes ja troopilistel mägede aladel. Lõunapoolkeral esineb nelgiliste perekondi suhteliselt vähe, sellele vaatamata kasvab seal maailma kõige lõunapoolsem kaheiduleheline õistaim – antarktika padikann (Colobanthus quitensis), kes on üks kahest Antarktikas kasvavast õistaimest. Nelgilised kasvavad sageli kuivematel, päikeselistel, sageli liivastel niitudel, loopealsetel, kinkudel; harvem metsas ja niiskemais kasvukohtades.

Paljusid selle sugukonna liike kasvatatakse dekoratiivtaimedena.

Eesti liikidega perekonnad
 Agrostemma L. – äiakas
 Arenaria L. (Eremogone Fenzl, Gooringia F.N.Williams, Gouffeia Robill. & Castagne ex Lam. & DC.) – liivkann
 Cerastium L. – kadakkaer 
 Dianthus L. (Tunica Ludw.) – nelk
 Gypsophila L. (Psammophiliella Ikonn., Pseudosaponaria (F.N.Williams) Ikonn.) – kipslill
Herniaria – söötreiarohi
 Honckenya Ehrh. – merihumur
 Lychnis L. (Coronaria Guett.) – tulinelk
 Moehringia L. – võsalill
 Myosoton Moench – vesitähthein
 Sagina L. – kesakann
 Saponaria L. – seebilill
Scleranthus – kaderohi
 Silene L. (Charesia E.A.Busch, Heliosperma Rchb., Melandryum Rchb., Schischkiniella Steenis) – põisrohi
 Spergula L. – nälghein
 Spergularia (Pers.) J.Presl & C.Presl – sõlmhein
 Stellaria L. (Alsine L., Fimbripetalum (Turcz.) Ikonn., Tytthostemma Nevski) – tähthein
 Vaccaria Wolf (Melandrium Rohl) – lehmalill

Teisi perekondi

Kaitsealused liigid Eestis
Arenaria procera – palu-liivkann
Dianthus superbus – aasnelk
Cerastium pumilum – madal kadakkaer
Moehringia lateriflora – ida-võsalill
Sagina maritima – rand-kesakann
Silene chlorantha – palu-põisrohi

Kasutatud kirjandus
 Eesti entsüklopeedia. 6., Lõuna - nõud / (peatoimetaja Ü. Kaevats). Tallinn: Valgus, 1992, lk. 584.

Viited

Välislingid
 Loodusobjekti kaitse alla võtmise korra ning II kategooria kaitsealuste taime-, seene- ja loomaliikide ning kivististe nimekirjade kinnitamine. Vabariigi Valitsuse määrus 15. detsembrist 1994. a. Nr. 462. Elektrooniline Riigi Teataja
Kahvelpuri

Kahvelpuri (ingl.k gaffsail, holl.k gaffelzeil) on nelinurkne pikipuri, mis kinnitub alumise servaga poomi külge, ülemise servaga kahvelpoomi külge ja eesmine serv ehk mastiliik on piki masti.

Kahvelpurje osad 
Kahvelpurje eesmist äärt nimetatakse mastiliigiks, alumist poomiliigiks, ülemist kahvliliigiks, tagumist ahtriliigiks. Alumist mastipoolset nurka nimetatakse halsinurgaks, ülemist mastipoolset nurka klaunurgaks, kahvlinoka juures asuvat nurka piiginurgaks ja poominuka juures asuvat nurka soodinurgaks.

Kasutamine 
Kahvel, mis on kinnitatud masti külge kahvlipandi abil võib olla kas tõstetav, või paikne. Tõstetava kahvli kõrgust reguleeritakse piikvalli ja klauvalli abil. Kahvelpurje seatakse tuulde poomi suuna muutmisega laeva pikitasandist parema või vasaku parda poole. Seda tehakse poominoka külge kinnitatud sootide abil. Kahvli allatuult vajumist välditakse jäärdi abil. Kahvelpurje pindala reguleeritakse ka rehvpaelte abil. Nende abil purje pinna vähendamist või suurendamist nimetatakse rehvimiseks. Kuna kahvli kõrguse muutumisega muutub ka kahvelpurje pindala, nimetatakse kahvli tõstmist purje juurdevõtmiseks. Paikse kahvliga kahvelpurje mastiliik on pentseldatud masti [jaktaagi] külge. Purje juurdevõtmiseks tõmmatakse puri kahvli ja poomi välisotste juurde. Purje koristamist või purje korjamist teostatakse tõstetava kahvli puhul allalastud kahvli ja poomi vahele kinnitamisega kiitaudega. Paikse kahvli puhul korjatakse puri kokku masti juurde ja kinnitatakse kiitaudega.

Ajaloost 
Kahvelpurje kasutamist on kirjeldatud Rootsi ürikutes, mis pärinevad juba 1525. aastast. Suure tõenäosusega võib lugeda, et samal ajal olid nad kasutusel ka Hollandis. Kahvelpuri arenes välja priitpurjest ja veel saja aasta jooksul peale kahvelpurje kasutuselevõttu nimetati teda poolpriitpurjeks. Mitme sajandi jooksul kuni mehaaniliste jõuseadmete tarvituselevõtuni, olid kahvelpurjed laialt levinud üle maailma mitut tüüpi ja otstarvet kuunaritel. 

Tänapäeval on purjelaevadel kahvelpurjestusest tavaliselt loobutud kahvlita bermuudapurjede kasuks, mida on lihtsam käsitseda.

Vaata ka 
Topselpuri
Bermuudapuri
Priitpuri
Kuunar

Purjestus
Friedrich Vreemann

Friedrich Vreemann VR I/3 (10. november 1894 Nõnova, Lasva vald, Võrumaa – 23. märts 1919 Suurõ-Ruuga, Rõuge vald, Võrumaa) oli Eesti sõjaväelane (kapten), kes langes Eesti Vabadussõjas 23. märtsil.

Elulugu
Vreemann sündis Lasva vallas Nõnova külas Hööde talus. Õppis Võru linnakoolis, leeris käis Vastseliina kirikus. Esimese maailmasõja alguses mobiliseeriti ta Venemaa Keiserlikku armeesse, lõpetas 1915. aastal Petrogradi lipnike kooli ja temast sai andekas sõjaväelane. Esimeses maailmasõjas sai Vreemann staabikapteni auastme ja teda autasustati kuue ordeniga. 

Eesti rahvusväeosade loomise paiku tuli Vreemann  1917. aastal omavoliliselt üle 1. Eesti jalaväepolku, kus määrati pataljoniülemaks. Peale polgu laialisaatmist ja Saksa okupatsiooni saabumist organiseeris Võrus, põranda all  Kaitseliidu tegevust, töötades samas Võru gümnaasiumis võimlemisõpetajana. 

Saksa okupatsiooni järel 12. novembril 1918 määrati F. Vreemann Eesti Ajutise Valitsuse poolt Võrumaa Kaitseliidu esimeseks pealikuks ja 1. jaanuarist 1919 2. diviisi staabi komandandiks. Märtsikuus 1919 tegi kapten Friedrich Vreemann koolipoiste Võru komandandirooduga kaasa lahingud Võru alt Rõuge mõisani. 

Ta langes 23. märtsil 1919 Rõuge valla Suure-Ruuga küla all põllul. Tema kasvandikud, Võru gümnaasiumi poistest koosnev rood, jätkas lahinguteed. Kapten Friedrich Vreemanni autasustati 1920. aastal sõjaliste teenete eest postuumselt 1. liigi 3. järgu Vabadusristiga.

Eesti Vabadussõjas

Kapten Vreemann maeti Pindi kalmistule, kus talle 12. oktoobril 1924 püstitati ausammas Vabadussõjas langenute mälestamise Võrumaa komitee poolt. Ausammas võeti Nõukogude Liidu okupatsioonivõimu poolt maha 1947. aastal. Sammas taastati ja taasavati Friedrich Vreemanni 100. sünniaastapäeval, 10. novembril 1994.

Vaata ka
Friedrich Vreemanni mälestussammas Pindis

Viited

1. Jalaväerügemendi koosseis
Kaitseliidu Võrumaa maleva pealikud
1. Eesti jalaväediviisi koosseis
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Vabadussõjas langenud
Sündinud 1894
Surnud 1919
Reet Valgmaa

Reet Valgmaa (sündinud 30. märtsil 1952) on eesti pedagoog ja sulgpallur. 

Ta on õpetanud Nõo Keskkoolis, Tartu Riiklikus Ülikoolis ja Viljandi Kultuurikolledžis. Ta töötas 1995–1998 Viljandi Kultuurikolledžis dotsendina ja 1998–2003 professorina. Rajas 1992 koolituskeskuse Tõru ja on selle juhataja. 

Ta on 30-kordne Eesti meister sulgpallis. Ta on samuti esinenud folklauljana.

Teoseid
Valgmaa, Reet; Nõmm, Erle 2008. Õpetamisest: Eesmärgist teostuseni. Tartu: Eesti Vabaharidusliidu kirjastus

Tunnustus
2003 – aasta koolitaja

Välislingid 
 

Eesti pedagoogid
Eesti sulgpallurid
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1952
Estonian Business School

Estonian Business School (EBS) on 1988. aastal asutatud vanim äriharidust pakkuv eraülikool Baltimaades. Kooli missiooniks on anda ettevõtluses aktiivsetele inimestele akadeemilisi teadmisi ning õpetada neid teadmisi tulemuslikult kasutama.

31 tegevusaasta jooksul on EBS kasvanud üheks Baltimaade suuremaks äri-, juhtimis- ja ettevõtlusalast kraadiharidust pakkuvaks eraülikooliks, kus nüüdisajal õpib ligi 1400 üliõpilast. EBSil on koostöölepingud rohkem kui 60 Euroopa, Ameerika, Austraalia ja Aasia kõrgkooliga, mis võimaldab laialdast üliõpilaste ja õppejõudude vahetust. 

EBS valib igal aastal Eesti aasta ärijuhi.

Välislingid
Koduleht

Eesti ülikoolid
Tallinna koolid
Erakõrgkoolid
Majanduskoolid
Ābādeh

Ābādeh [oobod'ee] (varasem eestikeelne nimi Abade; pärsia keeles آباده) on linn Iraanis Fārsi provintsis, Ābādeh' maakonna keskus. Ta asetseb umbes 2000 m kõrgusel merepinnast viljakal tasandikul Eşfahāni ja Shīrāzi vahelise maantee ääres 225 km kaugusel Eşfahānist ja 275 km kaugusel Shīrāzist, 638 km Teheranist lõuna pool. Geograafilised koordinaadid on 31°10' N, 52°39' E.

2006. aasta rahvaloenduse andmetel on linnas 58 138 elanikku. 2007. aasta andmetel oli elanike arv World Gazetteeri hinnangul 59 200. 

Linn on piirkonna kaubanduskeskus. Ābādehi ümbruses valmistatakse Ābādeh' vaipu. Linnas on arenenud ka puunikerduskunst (kasutatakse pirnipuud ja pukspuud). Valmistatakse seesamiõli ja kastoorõli. 

Vanasti oli Ābādeh karavanide vahejaam.

Viited

Abadeh
Maureen Connolly

Maureen Catherine Connolly (17. september 1934 San Diego – 21. juuni 1969 Dallas) oli USA tennisist.

1951. aastal võitis ta 16-aastaselt (toona aegade noorimana) USA lahtised meistrivõistlused tennises.  

1953. aastal võitis ta esimese naisena kõik suure slämmi turniirid. Järgmisel aastal võitis ta kaks suure slämmi turniiri, kuid 20. juulil 1954 sattus ta autoavariisse ja oli sunnitud 19-aastaselt sportlaskarjääri lõpetama. 

Maureen Connolly suri 1969. aastal vähki.

Ameerika Ühendriikide tennisistid
Sündinud 1934
Surnud 1969
Henni Kallak

Henni-Heidi Kallak (20. oktoober 1931 Viljandi – 8. juuli 2013 Tallinn) oli eesti bioloog. 

Ta lõpetas 1951. aastal Viljandi 1. Keskkooli ja 1956. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ). Ta sai 1965. aastal bioloogiakandidaadi kraadi.

Ta oli aastatel 1962–1992 TRÜ/ Tartu Ülikooli õppejõud, sealhulgas:
1971–1981 geneetika ja darvinismi (hiljem geneetika ja tsütoloogia) kateedri juhataja
1981–1992 dotsent
1992 molekulaar- ja rakubioloogia instituudi professor
1997 emeriitprofessor

Teadustöö
Ta tegeles taimegeneetika ja evolutsioonibioloogiaga, uurimisvaldkonnad olid taimegeneetika, arengubioloogia ning evolutsiooniline bioloogia.

Teoseid
Ta avaldas raamatuid evolutsiooniõpetuse teemadel.
1967 "Evolutsiooni põhitegurid". Tartu: Tartu Riiklik Ülikool
1970 2. parandatud trükk. Tartu: Tartu Riiklik Ülikool
1970 "Elusa looduse evolutsioonist". Tallinn: Valgus
1973 "Evolutsiooniidee kujunemisest". Tartu: Tartu Riiklik Ülikool
1982 "Evolutsiooni materjal ja tegurid: õppevahend bioloogiaosakonna üliõpilastele". Tartu: Tartu Riiklik Ülikool
1984 "Darvinism, selle eelkäijad ja edendajad". Tallinn: Valgus
1986 "Adaptatsiogenees ja liigiteke". Tartu: Tartu Riiklik Ülikool
1990 "Bioevolutsioon". Tallinn: Valgus

Tunnustus
2006 Eesti Bioloogiaõpetajate Ühingu auliige
2009 auhind "Elutöö geneetikuna"

Välislingid
"Henni Kallak kõnetoolis esinemas". 20. detsember 1982. DSpace
Haud Tartu Rahumäe kalmistul

Eesti bioloogid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna professorid
Tartu Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1931
Surnud 2013
Eesti Keskkonnaühenduste Koda

Eesti Keskkonnaühenduste Koda (lühend EKO) on Eesti keskkonnaühendusi ühendav mittejuriidiline poliitiliselt sõltumatu koostöövõrgustik. Koda moodustati 2002. aasta esimesel poolel. 

Koja peaeesmärgiks on keskkonnaühenduste tegevuse kooskõlastamine ja selle kaudu keskkonnakaitse eesmärkide täitmine. 

Eesti Keskkonnaühenduste Kotta kuulub 11 ühendust:
Eestimaa Looduse Fond (ELF)
Eesti Ornitoloogiaühing (EOÜ)
Eesti Roheline Liikumine (ERL)
Eesti Üliõpilaste Keskkonnakaitse Ühing Sorex
MTÜ Läänerannik
Nõmme Tee Selts (NTS)
Pärandkoosluste Kaitse Ühing (PKÜ)
Stockholmi Keskkonnainstituudi Tallinna Keskus (SEI Tallinn)
Tartu Üliõpilaste Looduskaitsering (TÜLKR)
Balti Keskkonnafoorum (BEF)
Keskkonnaõiguse Keskus (KÕK)

Alates 2004. aastast annab EKO välja tunnustusena auhinda "Aasta keskkonnategu". Samuti kuulutatakse välja negatiivsete tegude eest "Aasta keskkonnakirves".

Välislingid 
Keskkonnaühenduste Koja koduleht

Eesti keskkonnakaitseorganisatsioonid
Maameister

Maameister (saksa Landmeister, vene keeles магистр) oli Saksa ordu ametnik, kes juhtis suurema piirkonna orduorganisatsiooni ehk orduharu.

Maameistri ametikoht loodi seoses orduvalduste suure laialipaisatusega. 13. sajandil ja 14. sajandi alguses oli Saksa ordus kolm maameistrit: Preisi, Saksa ja Liivi haru meistrid. Ordut juhtiv kõrgmeister resideeris sel perioodil esialgu Palestiinas, hiljem Veneetsias ja lõpuks Preisimaal. 1309. aastal ühendati Preisi maameistri ja kõrgmeistri amet ja maameistreid jäi vaid kaks: Liivi orduharu ja Saksa oma. Alates sellest ajast nimetati Liivi ordumeistrit tavaliselt maameistriks, Saksa oma aga Saksa meistriks (Deutschmeister). 1525. aastal sekulariseeris viimane Preisis valitsenud kõrgmeister ja maameister Albrecht von Hohenzollern sealsed orduvaldused ja nõnda kadus üks orduharu ja maameistrikoht lõplikult. Saksa meistrist sai esialgu Saksa ordu administraator, hiljem aga ühendati sellega ka kõrgmeistri tiitel. Nii jäi 16. sajandi keskpaigaks alles vaid Liivi maameistri ametikoht. 1562. aasta järel kadus maameistri amet seetõttu kasutuselt.

Maameistrite võimupiirid muutusid aja jooksul tunduvalt. Kui algselt allusid nad otse kõrgmeistrile, siis hiljem saavutas suuri valdusi omav Liivi maameister märkimisväärse iseseisvuse, 1525. aasta järel sisuliselt sõltumatuse muust Saksa ordust. Saksamaal asuva Saksa meistri hallatavad valdused olid väikesed ja nii puudus tal võimubaas, mistõttu ta jäi kõrgmeistrist sõltuvamaks. Hiljem, kui ta ise kõrgmeistri ametikoha üle võttis, ei suutnud ta ordut kuigi efektiivselt juhtida.

Vaata ka
Liivi ordu maameistrite loend
Preisi maameistrite loend
Saksa meistrite loend
Saksa ordu kõrgmeistrite loend
Ordumeister

Saksa ordu
Liivi ordu

de:Deutscher Orden#Landmeister
Elihu Root

Elihu Root (15. veebruar 1845 Clinton, Oneida maakond, New Yorgi osariik – 7. veebruar 1937 New York) oli USA poliitik ja jurist. 

Ta oli William McKinley valitsuse sõjaminister 1899–1901 ja Theodore Roosevelti valitsuse sõjaminister 1901–1904 ja riigisekretär 1905–1909.

1912. aastal sai ta Nobeli rahuauhinna.

Nobeli rahuauhinna laureaadid
Ameerika Ühendriikide riigisekretärid
Ameerika Ühendriikide kaitseministrid
Ameerika Ühendriikide senaatorid
Sündinud 1845
Surnud 1937
Nathan Söderblom

Lars Olof Jonathan (Nathan) Söderblom (15. jaanuar 1866 Trönö, Hälsingland – 12. juuli 1931 Uppsala) oli rootsi vaimulik, alates 1914. aastast Rootsi Kiriku peapiiskop, Nobeli rahuauhinna laureaat (1930 ja Rootsi Akadeemia liige (1921).

Söderblom sündis Trönö talus vaimuliku peres. Ta asus 1883 õppima Uppsala ülikoolis. 1892–1893 oli ta algul Uppsala Üliõpilaste Liidu asepresident ja hiljem president. 1892 avaldas ta raamatu Martin Lutherist. 1893 ordineeriti ka tema vaimulikuks ja see toimus USA-s.

Mõnda aega töötas Söderblom Uppsala psühhiaatriahaigla vaimulikuna, seejärel seitse aastat Rootsi Kiriku pastorina Pariisis. Samal ajal õppis ta Pariisis ülikoolis religioonilugu, lõpetas ja sai professoriks. Tema väitekiri käsitles hauataguse elu mõistet zoroastrismis. Pärast Alfred Nobeli surma 10. detsembril 1896 juhtis ta tema matusejumalateenistust.

1897 abiellus Söderblom Uppsala ülikooli tudengi Anne Forselliga. Abielust sündis 10 last.

1901 naasis ta Uppsala ülikooli, kus ta sai usuteaduskonna dekaaniks. 1912 sai ta Leipzigi ülikooli usuteaduse professoriks, kuid juba 1914 valiti ta Rootsi Kiriku peapiiskopiks.

Söderblom pühitses Tallinnas Kaarli kirikus 5. juunil 1921 ametisse Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku esimese piiskopi Jakob Kuke.

1920. aastatel juhtis ta kristlikku liikumist "Elu ja töö", millega saavutas tunnustuse oikumeenilise liikumise ühe asutajana. 1925 organiseeris ta Stockholmis üldise kristliku konverentsi, kus osalesid peaaegu kõik maailma kristlikud kirikud peale katoliikliku. Sellel konverentsil algas töö, mis päädis 1948 Ülemaailmse Kirikute Liidu loomisega.

13. novembril 1928 sai Söderblom Tartu Ülikooli audoktoriks. 1930 anti talle Nobeli rahuauhind kristliku rahuliikumise edendamise eest Esimese maailmasõja ajal.

Söderblomi mälestatakse luteri kiriku kalendris 12. juulil.

Uppsala luteriusu peapiiskopid
Rootsi Akadeemia liikmed
Nobeli rahuauhinna laureaadid
Tartu ülikooli audoktorid
Sündinud 1866
Surnud 1931
Huaaripuri

Huaaripuri ehk gunterpuri (prantsuse keeles Voile houari, inglise keeles gunter lug, gunter sail, sliding sail) on kolmnurkne pikipuri, sarnane kahvelpurjega, mille poomi ja kahvli asemel on üks peel – kahvel ehk nihkteng.

Huaaripurje halsinurk ja mastiliigi alumine osa on kinnitatud masti külge, ülemine osa kahvli külge. Kahvel kinnitub kahe nahaga vooderdatud rõnga külge, mis on pandud ümber masti ja liiguvad vabalt piki masti. Kahvel on tõstetav piikvalli abil, mis on kinnitatud kahvli keskel. Hiivates piikvalli lõpuni, ulatub kahvlinukk kõrgemale masti topist kahvli poole pikkuse võrra. Huaaripurje vallinurk on kinnitatud kahvlinuka juures, soodinurga külge on kinnitatud soodid, mille abil huaaripuri seatakse tuulde. Huaaripurje kasutati väiksematel, 1-2-mastilistel purjekatel, peamiselt kalalaevadel 19. sajandil, eriti Prantsusmaal.

Nimetus "huaari" pärineb ameerika indiaanlastelt, hiljem kasutasid seda nimetust ka portugallased. Nimetus "gunterpuri" pärineb väidetavalt arvutilükati leiutajalt E. Günterilt (1581–1620), sest nihketeng ja lükati keel liiguvad sarnaselt.

Nüüdisajal leiab huaaripuri kasutust paadipurjena.

Purjestus
Indrek Saar

Indrek Saar (sündinud 20. veebruaril 1973 Kuressaares (tollane Kingissepa)) on Eesti näitleja ja poliitik, XIV Riigikogu koosseisu liige.

Ta on olnud ka XI, XII ja XIII Riigikogu koosseisu liige.

9. aprillist 2015 kuni 29. aprillini 2019 oli ta Eesti Vabariigi kultuuriminister (Taavi Rõivase teises ja Jüri Ratase esimeses valitsuses).

Haridus 
Indrek Saar on lõpetanud 1991. aastal Kuressaare 2. Keskkooli ning 1996. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli näitleja erialal.

Töö ja tegevus ühingutes 
1996–2005 oli Indrek Saar Rakvere Teatri direktor, 2005–2006 sihtasutuse Rakvere Teatrimaja juhataja. Aastatel 2004–2005 oli ta Teatri NO99 / Vanalinnastuudio nõunik ja 2006–2007 tegevjuht.

Ta on Eesti Teatriliidu liige, Eesti Etendusasutuste Liidu nõukogu esimees, Rahvusooper Estonia nõukogu liige, Eesti Näitlejate Liidu liige, Lavavõitluse Seltsi liige ning Klubi Wesenberg liige.

Poliitiline tegevus 
Indrek Saar oli 2002–2007 Rakvere Linnavolikogu aseesimees.

1998. aastast on ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 
7. märtsil 2009 valiti ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna aseesimeheks ning 9. juunist 2019 kuni 5. veebruarini 2022 oli ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna esimees.

Tunnustus
2001 – aasta kultuuritöötaja
2001 – Eesti Kultuurkapitali näitekunsti aastapreemia (koos Üllar Saaremäega; Rakvere Teatri kunstilise taseme tõstmise ja seal hoidmise eest)
2005 – Ants Lauteri nimeline auhind
2007 – Hispaania Teeneteordeni komandör
2008 – Rakvere Kroonimärk
2019 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk

Isiklikku

Indrek Saar on abielus näitleja Ülle Lichtfeldtiga. 

Tema isa Jüri Saar on olnud Saare maavanem, riigikogu liige ja Kihelkonna vallavanem.

Välislingid 
 Lühitutvustus Riigikogu lehel
 Andres Keil, Teatriteatepulga vahetus: Indrek Saar Joonas Tartu, Postimees, 14. juuni 2006

Eesti näitlejad
Eesti kultuuriministrid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Sündinud 1973
Ciara

Ciara Princess Harris (tuntud kui Ciara, sündinud 25. oktoobril 1985 Texases Austinis) on ameerika laulja, laulukirjutaja, produtsent ja tantsija.

Kuigi eesnime "Ciara" hääldatakse tavaliselt k-ga ja rõhuga esisilbil, hääldab laulja ise oma eesnime s-iga, kolmesilbilisena ja rõhuga keskmisel silbil.

Ciara sündis Carlton ja Jackie Harrise peres ainsa lapsena. Isa oli sõjaväelane ja sellepärast kolis perekond sageli. Lapsepõlves elas Ciara sõjaväebaasides Saksamaal, New Yorgis, Utah's, Californias, Arizonas ja Nevadas. Oma lapsepõlvest rääkides on Ciara öelnud, et talle ei meeldinud see, et ta jälle kolides pidi iga kord vanad sõbrad maha jätma, aga ometi aitas see kogemus teda muusikukarjääris, mis ju samuti sagedast reisimist kõikjal maailmas sisaldab. Kui ta oli teismeline, kolis tema perekond Georgia osariiki Atlantasse.

Georgias moodustas Ciara koos kahe sõbratariga tüdrukutebändi "Hearsay" ja bänd salvestas isegi mõned demod, aga siis tekkisid bändis lahkhelid ja lõpuks mindi lahku.

Ciara ei lasknud end sellest heidutada ja otsustas jätkata laulukirjutajana. 2003 lõpetas ta Georgias Riverdale'is keskkooli ja sai peatselt lepingu plaadifirmaga LaFace Records. Tema esimene edu oli laul "Got Me Waiting", mis ilmus 2004. aasta novembris Fantasia Barrino debüütalbumil "Free Yourself". Barrino oli sama, 2004. aasta Ameerika iidol.

Ciara debüütalbum "Goodies" ilmus 28. septembril 2004.

Teine album "Ciara: The Evolution" ilmus 2006. aasta detsembris. Albumilt ilmus neli müügiedu saavutanud singlit: "Get Up", "Promise", "Like a Boy" ja "Can't Leave 'Em Alone". USA-s on albumit müüdud umbes 1,3 miljonit eksemplari.

Ciara kolmandal stuudioalbumil "Fantasy Ride" olev laul "Love Sex Magic" on tehtud koos Justin Timberlake'iga.

2005 hakkas Ciara käima räppari Bow Wowga. 2006. aasta aprillis läksid nad lahku. Oma suhte lõppemise põhjust ei ole kumbki avalikustanud, aga arvatavasti oli selleks Bow Wow truudusetus.

2008. aasta oktoobris ilmus ajakirja Vibe kaanel Ciara aktifoto. Ciara ise väitis, et oli pildistamise ajal riides, aga ajakiri eemaldas fotodelt riided ja jättis ta paljaks, nii et ta ise olevat täiesti šokeeritud olnud, kui ajakirja kaant nägi.

Tunnustused 

2005 nimetati Ciara Ameerika muusikaauhinna kandidaadiks souli ning R&B lauljatari kategoorias, aga ei võitnud seda.

Samal aastal esitati ta Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks lauluga "Oh" romantilise laulu kategoorias ning lauluga "1, 2 Step" R&B ning hiphopviisi kategoorias. Ta võitis mõlemad auhinnad.

2006 kandideeris Ciara Grammyle neljas kategoorias: uustulnukana, lauluga "1, 2, Step" räpi ja laulu koostöö kategoorias ning lauluga "Lose Control" räpplaulu ja lühimuuvi kategoorias. Ta võitis neist viimase (koos Missy Elliotti ja Fatman Scoopiga).

2009 kandideeris Ciara Teismeliste valiku auhinnale lauluga "Love Sex Magic" paarikssaamislaulu kategoorias ja võitis selle.

2010 kandideeris ta Grammyle lauluga "Love Sex Magic" vokaaliga popkoostöö kategoorias ega võitnud seda.

Ameerika Ühendriikide lauljad
Juha Hakola

Juha Pekka Hakola (sündinud 27. oktoobril 1987 Espoos) on Soome jalgpallur, kes 2009. aasta kevadest mängib Hollandi klubis Almelo Heracles. Aastail 2006–2008 kuulus FC Flora ridadesse ja oli sel ajal Meistriliiga paremaid mängijaid.

Klubid   
HJK
FC Flora (2006–2008)
Almelo Heracles (2009–2010 )
willem II (2010–2011 )
Ferencváros (2011–2012 )

Saavutused

Individuaalsed
  Meistriliiga
 Aasta parim mängija 2007
 Soccernet.ee lugejate poolt parimaks mängijaks hääletatud 2007, 2008
 Soccernet.ee lugejate poolt parimaks poolkaitsjaks hääletatud 2007, 2008

Soome jalgpallurid
Sündinud 1987
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Välismaa jalgpallurid Eestis
Meistriliiga mängijad