joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tähnikhirv

Tähnikhirv (Cervus nippon) on hirvlaste sugukonda hirve perekonda kuuluv sõraline. 

Tähnikhirv asustab Ida-Aasiat: Kirde-Hiinat lõuna suunas kuni Jangtseni, Taiwanit, Põhja-Vietnamit, Koread, Jaapanit ja Primorjet . Hiinas on tähnikhirv vabas looduses väljasuremise piiril, seevastu Ussuurimaal tema arvukus kasvab . Levila ulatub põhjapoolsetest segaheitlehistest kuni lähistroopiliste heitlehiste ja igihaljaste metsadeni. 

Eestis on tähnikhirv võõrliik. Alates 1937 on tähnikhirve aklimatiseeritud mitmel pool NSV Liidu Euroopa-osas, sealhulgas Baltimaades, Ukrainas, Kaukaasias ja Uuralites. Nende koguarv ulatub üle 10 tuhande. Veel rohkem on hirvi kasvandustes, kust neid vabalt välja jooksma ei lasta. Tähnikhirve on aklimatiseeritud isegi Uus-Meremaal. Eestis on tähnikhirve kohatud üksikjuhtudel 1980. aastatel Alutagusel ning 2013. aastal Võrumaal Lasval ja Ida-Virumaal Permisküla lähistel. Eesti Maaülikooli hirveuurija Karli Ligi hinnangul saabus Võrumaa hirv arvatavasti Lätist, kus tähnik- ja kabehirvi peetakse ulukifarmides, Ida-Viru hirv aga üle Narva jõe.

Tähnikhirve tüvepikkus on täiskasvanud isasel 173–180 cm, emasel 162–174 cm. Õlakõrgus on isasel 109–112 cm, emasel 94–98 cm. Mass on isasel 117–131 kg (kasvanduses kuni 143 kg), emasel 73–84 kg (kasvanduses kuni 86 kg). Suvekarvas on loom igas vanuses tähniline, talvel on tähnilisus vaevumärgatav, vahel pole seda üldse näha. Peegel on väga väike ega ulatu sabajuurest kõrgemale ristluupiirkonda.

Sarvede pikkus on 65–79, maksimaalselt 93 cm. Harilikult on sarv neljaharuline, kuid mõnel vanal isasel lisandub sarve tipuossa veel kolmaski krooniharu ja siis on sarv viieharuline. Üksikjuhtudel kasvab lisaks veel teinegi silmaharu ja siis on sarved kuueharulised.

Emased saavad suguküpseks poolteiseaastaselt. Enamik neist indleb kolmandal, mõned juba teisel sügisel. Isased hakkavad sigimises osalema 3-4-aastaselt. Jooksuaeg on septembri lõpust novembri alguseni. Enamasti toimub see rahulikult ja vägivallatult, kuid hirvefarmides ja mujal, kus sugudevaheline tasakaal on häiritud, on isastevahelised vihased võitlused tavalised. Isased moodustavad haaremeid, kuhu looduses kuulub 3-4, farmides 6–8 või rohkemgi emaslooma. Jooksuajal söövad isased isutult ja kaotavad oma massist 20–25%.

Tiinus kestab 7,5 kuud. Poegi sünnib aprilli lõpust juuni keskpaigani, kõige rohkem mai keskel. Farmides ja aklimatiseeritud piirkondades see ei kehti: poegimine võib juhtuda hiljemgi, ehkki tavaliselt mitte pärast augusti. Emane sünnitab ühe vasika, kaksikud on haruldased.

Tähnikhirve peamine vaenlane on hunt. Kõige rohkem hukkub neid märtsis-aprillis, mil nad on pikast talvest kurnatud. Harvem langeb tähnikhirv leopardi ohvriks. Vasikad langevad vahel rebase või kähriku ohvriks, üliharva murravad neid harsa, ilves, bengali kass, tiiger ja karu. Põgenedes lähevad hirved sageli vette või hüppavad ligipääsmatule kaljunukile.

Viited

Hirvlased
Eesti imetajad
Eesti võõrliigid
Valingu raudteepeatus

Valingu raudteepeatus on raudteepeatus Harju maakonnas Saue vallas Valingu külas. Peatuskoht asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres 23,3 km kaugusel Balti jaamast. Peatus jääb Saue ja Keila raudteepeatuse vahele. 
Aastal 1928 avatud peatuses on mõlema peatee ääres 150 pikkune ooteplatvorm. Peatuses peatuvad Elektriraudtee Tallinnast Keilasse, Paldiskisse, Riisiperre ja Klooga-randa sõitvad elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus II ja III tsooni.

Vaata ka
 Tallinna–Keila raudteelõik
 Eesti raudteetransport

Viited

Välislingid

 VALINGU; Eesti Raudteeajaloo Selts
 FOTO: Valingu peatus aastal 2004; Baltic Trains Picture Gallery
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Saue vald
49er

Rahvusvaheline klass "49er"

Olümpiaklass alates 2000. a.

Materjal: klaasplast

Mõõtmed:
pikkus – 4,9 m
laius – 3,05 m
süvis – 0,18 m
süvis sverdiga – 1,447 m
mass vähemalt – 74,25 kg

Purjepind (grootpuri+foka+spinnaker) – 19,97 + 37,16 m²

Konstruktor: Julian Bethwaite

Svertpaadid
Metsistumine

Metsistumine on eelkõige kultuurtaimede ja koduloomade puhul esinev nähtus, kus kultuuris kasvava liigi isendid jäävad kasvama ja paljunema ka hoolduse katkedes. 

Erinevalt naturalisatsioonist, mille korral liik levib ja hakkab uuenema ka looduslikes kooslustes, on metsistumise korral tegu elunemisega vaid inimtekkelistes kooslustes. Metsistumine võib olla ka vaheetapp kultuurliikide naturaliseerumisel. 

Näiteks esineb Eestis küllalt sageli hariliku sireli ja hariliku hobukastani metsistumist. Metsistuvad ka mitmed rohttaimed – küpress-piimalill, kanada kuldvits, kaunis teleekia jt.

Vaata ka
kodustamine
võõrliik

Ökoloogia
Võõrliigid
Osvald Luhari

Osvald Luhari (kuni 1936. aastani Osvald Limberg; 12. juuli 1901 Paide vald, Järvamaa – 27. veebruar 1991 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten).

Teenis 5. Suurtükiväegrupis.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

5. Suurtükiväegrupi koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1901
Surnud 1991
Juhan Vint

Juhan Vint (kuni 1936. aastani Johannes Vind; 12. märts 1900 Konguta vald, Tartumaa – 22. november 1968 Heidelberg) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1938).

25. augustil 1926 lõpetas ta SVÜÕA ohvitseride kursuse, ülendati nooremleitnandiks ning määrati Sakala jalaväerügementi. 1932. aasta veebruaris ülendati ta 3. Üksikus Jalaväepataljonis leitnandiks. 1934. aastal astus ta Kõrgemasse Sõjakooli sõjamajanduse alale. 1938. aasta veebruaris ülendati Vint kapteniks.

Sakala Partisanide Pataljoni koosseis
3. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Saksamaal
Sündinud 1900
Surnud 1968
Jaan Põder

Jaan Põder (15. oktoober 1898 – 25. juuli 1976 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kaptenmajor).

Ta oli Suuropi ning alates 4. märtsist 1940 Aegnasaare komandant.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

Suuropi komandandid
Aegna komandandid
Sündinud 1898
Surnud 1976
Gustav Hirsch

Gustav Reinhold Hirsch (vene Густав Иванович Гирш; 23. juuli 1828 Kullamaa — 7. märts 1907 Tsarskoje Selo) oli eesti arst, keiser Aleksander III ja Nikolai II ihuarst ja salanõunik.

Ta oli üks esimesi eesti rahvusest arste. Õppis Haapsalu Kreiskoolis, Tallinna Kubermangugümnaasiumis ja 1848–1853 Peterburi Sõjaväemeditsiini Akadeemias, sai meditsiinidoktori kraadi Varssavi ülikoolist 1854 ja oli seejärel Peterburis sõjaväearst. Võttis arstina osa Krimmi sõjast ümberpiiratud Sevastopolis.

1865–1866 oli Krasnoje Selo keskhospitali ülemarst, kust kutsuti tulevase keisri Aleksander III saatjaks Volga reisil, mille järel jäi ka edaspidi tema arstiks. Hiljem sai temast keisri ihuarst ja ka keiser Nikolai II ihuarst.

Ta oli Peterburi Eesti patrioot, kelle kujunemisele ja tulevasele edukale karjäärile avaldas suurt mõju tema onu Philipp Jakob Karell, kes samuti eestlasest meditsiinidoktorina oli õukonna auihuarst. Hirsch toetas mitmeid Eesti rahva kultuuriüritusi, avaldas tervishoiualaseid artikleid Eesti ajakirjanduses. 1904. aastal valiti Haapsalu linna aukodanikuks teenete eest kuurordi edendamisel ja populariseerimisel.

Doktor Hirch on maetud Peterburi Volkovo kalmistule.

Kullamaa rahvuspäeval 18. oktoobril 2008 avati doktor Gustav Hirschi 180. sünniaasta puhul Kullamaa kirikuesisel platsil Kohila Graniidi valmistatud Gustav Hirschi mälestuskivi.

Perekond
Gustav Hirsch sündis köster Johann Bernhard Hirschi ja Frederika Johanna (sündinud Karell) pojana. Tema vanemad puhkavad Kullamaa kalmistul. Tema ema oli doktor Philipp Jakob Karelli õde.

Ta abiellus Maria Enghoffiga, kes oli eestlasest Uuemõisa mõisavalitseja Siim Enghoffi tütar ja eestlasest sõjaväearsti, tõelise salanõuniku (1906), Püha Aleksander Nevski ordeni kavaleri (1903) Friedrich Fabian Enghoffi (1829–1916) õde.

Viited

Välislingid
"Gustav Reinhold Hirschi portree", Ivan Nikolajevitš Kramskoi 1881
TÜ Ajaloo muuseum: Ajaloolised fotod: Hirsch, Gustav

Eesti arstid
Püha Andreas Esmakutsutu ordeni kavalerid
Sündinud 1828
Surnud 1907
Helekottseenelaadsed

Helekottseenelaadsed (Hypocreales) on seente selts kottseente hõimkonnas.

Sugukonnad
Helekottseenelaadsete seltsi kuulub 7 sugukonda:
 Bionectriaceae 
 Clavicipitaceae – tungalteralised
 Cordycipitaceae
 Hypocreaceae – helekottseenelised
 Nectriaceae – komuseenelised
 Niessliaceae 
 Ophiocordycipitaceae
Við Og Við

"Við og við" on Islandi muusiku Ólöf Arnaldsi debüütalbum, mille pealkiri tähendab tõlkes "Nüüd ja siis". Plaadi andis aastal 2007 välja plaadifirma 12 Tónar. Albumi produtseeris ansambli Sigur Rós liige Kjartan Sveinsson, kes koos Skúli Sverrissoni ning Eiríkur Orri Ólafssoniga ansamblist múm aitas kaasa plaadi valmimisele, mängides mõnes loos pille.

Lugude nimekiri
 "Englar Og Dárar" – 3:00
 "Í Nýju Húsi" – 4:35
 "Klara" – 2:29
 "Við Og Við" – 5:39
 "Orfeus Og Evridís" – 5:38 (originaalis Megase lugu)
 "Vittu Af Mér" – 4:15
 "Moldin" – 3:22
 "Náttsöngur" – 4:33
 "Skjaldborg" – 3:04
 "Ævagömul Orkuþula" – 1:58

2007. aasta albumid
Islandi albumid
Igihali

Igihali (Vinca L.) on koerakooluliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond.
 
Perekonda kuulub kuus liiki, millest tuntuim on ilutaim väike igihali (Vinca minor). Neli liiki on igihaljad, rohtja igihali maapealne osa sureb talveks.

Igihaljad kasvavad Euroopas, Loode-Aafrikas ja Edela-Aasias. Nad on rohttaimed. Varred on 1–2 m pikad ja roomavad. Tavaliselt on taime kõrgus 20–70 cm. Kohtades, kus taimevars maad puudutab, võib see juurduda, mis võimaldab taimel levida. 
Vastakuti asetsevad lehed on 1–9 cm pikad ja 0,5–6 cm laiad, süstjad või ovaaljad. 

Õied on lehterjad, lihtsad, 2,5–7 cm laiad, meenutavad floksi omi. Pikaraolised viietised lillakad, sinakad, roosad või valged õied asuvad üksikult lehekaenlas. Õiepõhja lähedal on õielehed kokku kasvanud ja moodustavad toru. 

Õitseb maist septembrini. Vili on kukkurvili.

Liigid
Vinca difformis – erikujuline igihali 
Vinca erecta
Vinca herbacea – rohtne igihali
Vinca major – suur igihali
Vinca minor– väike igihali
Vinca pubescens

Välislingid
Lilled: Igihali – tagasihoidlik, kuid elujõuline
Koerakoolulised
Antioksüdant

Antioksüdant (kreeka keeles 'anti' vastu ja 'oxys' hapu) on keemiline ühend, mille molekul on võimeline aeglustama või takistama teiste molekulide ja prooksüdantide oksüdatsiooni. Antioksüdant on redutseerija.

Oksüdatsioon on üks pool redoksreaktsioonist, milles redutseerija (ise oksüdeerudes) loovutab elektrone oksüdeerijale, mis redutseerub.

Normaalse füsioloogiaga biokeemilistel indiviididel valitseb tasakaal antioksüdantsete molekulide ja ROSi ehk rakuvälise oksüdatiivse stressi perekonna molekulide vahel.

Oksüdatsioonireaktsioonid on rakuprotsessides olulised, kuid siiski võivad need elavas rakus anda (ülemääraseid) vabu radikaale, mis initsieerivad ahelreaktsioone ja kahjustavad rakku. Antioksüdantide oluline omadus on siduda biokeemiliste protsesside tulemusena tekkivaid vabu radikaale, ning seega inhibeerida nimetatud ahelreaktsioone ja teisi oksüdatsioonireaktsioone. Seejuures antioksüdant ise oksüdeerub.

Looduslikud antioksüdandid
Taimedes ja loomades on välja kujunenud komplekssed antioksüdantide süsteemid, milleks on glutatioon, askorbiinhape (C-vitamiin), tokoferoolid (E-vitamiin), peroksüdaasid, (bio)polüfenoolid jt.

Looduslikud antioksüdandid liigitatakse
ensümaatilisteks antioksüdantideks (Mn/Cu/SOD, katalaas, GPX jpt) ja 
mitteensümaatilisteks antioksüdantideks (C-vitamiin, tokoferoolid, glutatioon jpt).
 
Veel jagatakse antioksüdandid lihtsustatult järgmiselt:'''
endogeensed antioksüdandid, mida aeroobid (aeroobsed organismid) sünteesivad ja edastavad rakusiseselt väliskeskkonna mõjutusel;
eksogeensed antioksüdandid, mida aeroobid rakusiseselt välissignaalita ei sünteesi ja saadakse eksongeensetest allikatest, näiteks toit, jook, õhk, vitamiinipreparaadid jne;

Antioksüdante saab liigitada ka lahustuvuse järgi. Nii jagatakse vitamiinid, millel on antioksüdantne toime, järgmiselt: 
 rasvlahustuvad antioksüdandid (rakumembraanis ja rakuorganellides), nt retinoidid (ka karotenoidid)), tokoferoolid ja ubikinoonid; 
 vesilahustuvad antioksüdandid (tsütoplasmas ja vereplasmas), nt C-vitamiin;

Raamatu "Death in Small Doses?: Antioxidant Vitamins A, C and E in the Twenty-first Century: Book One" autor Randolph M. Howes loetleb muuhulgas 32 rahvusvahelist teadusorganisatsiooni (FDA, AHA, NCI jpt), kes, tuginedes tõenduspõhise meditsiini uuringutele, ei soovita antioksüdantse toimega vitamiinide omal käel tarbimist, peamise ohuna on mainitud suurenenud riski haigestuda pahaloomulistesse kasvajatesse.

Antioksüdante sisaldavaid preparaate kasutatakse mitmesuguste haiguste ennetamiseks või raviks, aga ka toidulisanditena tervise tugevdamiseks või toidu säilivuse parandamiseks. Ülemäärane antioksüdantide manustamine võib olla organismile kahjulik.

Sünteetilised antioksüdandid
Antioksüdandid maalrivärvide lisanditena (enamasti fenoolid) aeglustavad värvi kuivamist ja nahkse kile teket. Lisatuna plastidele või kummidele aeglustavad nende oksüdatiivset lagunemist.

Vaata ka 
 Oksüdatsioon
 Prooksüdant
 Redutseerija

Viited
Kiil (laevandus)

Kiil (hollandi keeles kiel, ladina keeles Carina) ehk puulaevade ajastul laeva või paadi emapuu on aluse põhitala(d), mis laevaehitusel esimesena staaplil või kuivdokis paigaldatakse. Ülejäänud osad,
kas kereplaadid või kaared, kinnitatakse emapuu külge. Emapuu mahapanek on tavaderikas tähtis sündmus, võrreldav majale nurgakivi panekuga.

Purjejahi raskuskiil

Tsitaat

Seadusandlus 

Eesti seadusandluses kasutatakse väljendit:
Laeva kiilu mahapaneku või samas ehitusstaadiumis olemise kuupäev

SOLAS konventsioonis kasutatakse läbivalt väljendit:
laev, mille kiil on pandud või mis on samasuguses ehitusjärgus ... kuupäeval

Vaata ka 
 Kotermann
 Maasilinna laev
 :en:Keel#Etymology

Viited

Välislingid 

 Esterm: kiiluvöö, eki.ee
 Puulaevaselts Vikan: Kuidas Jaalat ehitatakse?
 Käsmu viikingilaev - pildid emapuu mahapanekust
 Ebausku ühenduses paadi ja laevaga
 22. mai.2008 Saaremaa Laevakompanii uus parvlaev sai kiilu alla

‎Laevade ehitus
DKNY

DKNY on USA moelooja Donna Karani loodud bränd. Sama nime kannab ka tema disainerrõivaste moemaja New Yorgis.

Ajalugu

DKNY brändi lõid 1985. aastal Donna Karan ja tema tulevane abikaasa Stephen Weiss. Donna Karan kombineerib oma loomingus mugavuse, tänapäeva moe ja luksusliku joone, mis on talle toonud ka palju kuulsust rahvusvaheliselt. Ta on öelnud, et kogu tema disain algab ja lõpeb inimese kehaga. Rahvusvaheline tunnustus sellele brändile saabus 1996. aastal ning 2001. aastast kuulub DKNY bränd maailmakuulsa luksuskaupade kontserni LVMH – Louis Vuitton Moët Hennessy – koosseisu.

Kauplused

DKNY peakorter asub Manhattanil New Yorgis 550 Seventh Avenuel. Praeguseks on avatud rahvusvaheliselt 70 DKNY ja Donna Karan Collectioni kaubamaja. Neist 22 asuvad Hiinas, sh Hongkongis ja Shanghais, kaks kaubamaja Kanadas ja neli Dubais. Samuti on paar kauplust avatud Walesis. Esimene kaubamaja avati 1997. aastal Londonis ja järgmine 1999. aastal New Yorgis.

Välislingid

 DKNY ametlik koduleht

Mood
 Rõivabrändid
Voldemar Maask

Voldemar Maask (30. mai 1941 Kirov – 14. november 1998 Tallinn) oli eesti fotograaf, kes tegi kaastööd paljudele väljaannetele ja fotoagentuuridele ning viljeles portree- ja reportaažfotot.

Aastatel 1956–1958 oli ta vabakutseline fotokorrespondent, 1959–1980 töötas mitmes väljaandes: ajalehtedes Noorte Hääl ja Nõukogude Õpetaja ning ajakirjas Noorus. 

Ta oli hinnatud fotograaf, kelle töid kasutati nii Nõukogude Liidus (1980–1991 oli ta infoagentuuri Hoвости (APN) fotokorrespondent) kui ka Soomes ja mujal välismaal. 

Oma elu viimastel aastatel oli ta Eesti välisministeeriumi ametlik fotograaf. Muu hulgas jäädvustas ta Lennart Meri välisreise. 

Ta oli väga hinnatud reprofoto tegijana. Viimastel aastatel kasutas ta fotoaparaate Nikon FE 2 ja Nikon F70.

Tunnustused
1995 Soome Valge Roosi I klassi medali kuldrist
1998 Norra Kuningliku Teeneteordeni V klass

Välislingid
 Järelehüüe välisministeeriumi lehel
Foto
Foto

Eesti fotograafid
Sündinud 1941
Surnud 1998
Lockheed Martin F-22 Raptor

Lockheed Martin F-22 Raptor (eesti keeles 'röövlind') on peitetehnoloogiatel põhinev viienda põlvkonna hävituslennuk.

F-22 on loodud külma sõja ajal. Selle väljatöötamisel kasutati selleaegseid kõige uudsemaid tehnoloogiaid ja materjale. Esmalend toimus septembris 1990.

Raptori peamine arendaja oli Lockheed Martin. Programmi  partner Boeing tegeles tiiva, kütusepaagi ja lennuomaduste arendusega ning piloodi maapealse treeningsüsteemi loomisega. 

Lennuki algne tähistus oli YF-22 ja F/A-22. Pärast tellimuste saamist Ameerika Ühendriikide õhujõududelt aastal 2005 sai lennuk uue tähistuse F-22A. 

Vaatamata viivitustele lennuki valmimisel ja üha suurenevale  maksumusele kinnitas Ameerika Ühendriikide õhujõudude juhtkond, et F-22 Raptori projekt on riigile oluline ning see tuleb ellu viia. Firma Lockheed Martin kinnitas, et lennuki F-22 peitetehnoloogia, kiirus, relvastus ja juhitavus teevad sellest maailma parima hävituslennuki. 

2009. aasta aprillis peatas USA kaitseminister ajutiselt Raptori arendamise, põhjendades: "Raha, mis me lennukile kulutame, on meeletu, ja kuigi mõistame, et tegu võib olla meie riigile väga vajaliku sõjalennukiga, on see (F-22) liiga kallis, ning neid on meil praegu juba piisaval hulgal." 

F-22 Raptori programm lõpetati 2011. aastal. Praegu on relvastuses 195 Raptorit. Üks F-22  maksab koos relvastusega ca 189 miljonit USA dollarit (~147 000 000 eurot).

Välislingid 

Hävitaja F-22 Raptor: imelennuk, millega tutvub juba Poola, ootame ka Ämarisse, Delfi, 2. september 2015

Hävituslennukid
Ameerika Ühendriikide lennukid
Ottomar Douglas

Ottomar Siegfried Douglas (7. oktoober 1893 – 20. juuli 1984 Göttingen) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Sõjavägede Staabi koosseis
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1893
Surnud 1984
Johannes Siir

Johannes Siir (11. mai 1889 Kolga, Harjumaa – 13. jaanuar 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel). 

1933. aastal nimetati endine Allohvitseride kooli ülem kolonel Johannes Siir teedeministri kohale asunud kolonel Otto Sternbecki asemele kaitseväe Sõjavägede Staabi Jalaväe Inspektuuri laskeinspektori kohustetäitjaks,  	01.04.1938 aastast  Jalaväe inspektor.

Tunnustus
Kotkaristi III klassi teenetemärk, 
(1938) Ungari Kuningriigi I klassi Teeneteordeni 3. klass

Viited

Välislingid
 Ohvitseride andmekogu
 JOHANNES SIIR – Eesti laskespordi isa, Sõnumitooja, 30.10.2012

Eesti väeliikide inspektorid
Sõjavägede Staabi koosseis
Eesti kolonelid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1889
Surnud 1941
Johannes Martins

Johannes Eduard Martins (25. juuni 1889 Pajusi vald, Viljandimaa – 18. september 1943 Irkutski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).

1938–1940 oli ta Varustusvalitsuse ülem.

Sõjaministeeriumi koosseis
Sõjavägede Staabi koosseis
Eesti kolonelid
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1889
Surnud 1943
2B1 Oka

2B1 Oka (vene 2Б1 Ока) oli Nõukogude Liidus välja töötatud 420 mm liikurmiinipilduja tuumalaengute tulistamiseks.

Oka peakonstruktor oli Boriss Šavõrin.

Oka toru oli 20 m pikk. Üks miin kaalus kas 650 või 750 kg (võimalik, et oli kahesugust laskemoona). Väidetavalt oli laskekaugus 650 kg miinil 25 km ja 750 kg miinil 45 km. Miinidel oli raketimootor. Oka veermik põhines rasketankil T-10 ja oli varustatud 770 hj mootoriga. Iga 5 minuti tagant oli võimalik sooritada üks lask.

Selliseid liikurmiinipildujaid valmistati Leningradis Kirovi tehases 1957. aastal kokku 4. Samal aastal osalesid Okad koos 406 mm liikurkahuritega 2A3 Moskvas oktoobriparaadil.

Katsetuste käigus selgus, et liikurmiinipilduja veermik kipub tohutu tagasilöögi tõttu lagunema. Tagasilöök kahjustas ajami ketirattaid, kiskus käigukasti kinnitustelt maha ja nii edasi. Katsetused lõpetati 1960. aastal ja varsti võeti Okad üldse relvastusest maha, kuna vahepeal olid kasutusele võetud taktikalised tuumaraketid, näiteks 2K6 Luna. Need olid märksa odavamad, kergemad ja mobiilsemad.

Viited

Kirjandus
Mati Õun Külma sõja soomusmasinad Tallinn Sentinel 2006 ISBN 9985960947 ISBN 9789985960943

Välislingid 
Mati Õun Aatomisuurtükid TM august 2006

Nõukogude Liidu relvad
Venemaa relvad
Miinipildujasoomukid
Harilik maikelluke

Harilik maikelluke ehk maikelluke ehk piibeleht (Convallaria majalis L.) on mitmeaastane rohttaim liilialiste sugukonnast maikellukese perekonnast.

Maikellukese rahvapäraste nimetuste hulgas on piibeleht, lillikas, karikelled, villvallikas ja lambakeel.

Levila ja kasvukoht
Maikellukese levila on Aasia ja Põhja-Ameerika parasvööde ning peaaegu kogu Euroopa, sealhulgas Eesti.

Ta kasvab sega-, leht- ja okasmetsades, kadastikes, metsaservadel, jõekallastel, puisniitudel, pärisniitudel, laanemetsades, lodumetsades, vähem loometsades, palumetsades ja salumetsades.

Kirjeldus
Taime kõrgus on 12–40 cm. Risoom on roomav, nöörjas, harunev, asub tavaliselt 7–8 cm sügavusel. Juurestik on keskmiselt arenenud narmasjuurestik.

Lehti on ühel taimel 2–3, need on juurmised, laielliptilised ja teritunud tipuga. Lehetuped lillakad.

Lõhnavad, valged, kellukjad õied ripuvad hõredas ühekülgses kobaras. Õitseb mais-juunis. Vili on ümar oranžpunane mari, mis sisaldab 2–6 seemet. Marja läbimõõt on tavaliselt 0,7–1,1 cm. Seemned valmivad septembris või oktoobris. Seemned on sinist värvi ja kerajad.

Paljunemine
Maikelluke paljuneb vegetatiivselt risoomi abil ja ka seemnetega.

Kasutamine
Harilik maikelluke on levinud ilutaim. Hinnatud just oma varjutaluvuse poolest. Farmaatsiatööstuses on südameravimite tooraineks. 

Et maikellukese lõhn on väga atraktiivne, siis toodetakse muu hulgas selle lõhnaga seepe, lõhnaõlisid, šampoone ja kreeme.

Seemneid söövad paljud loomad. Lehti ja õisi söövad teod. Tolmeldavad putukad saavad õitest nektarit.

Kõik taimeosad on inimesele mürgised, eriti marjad ja seemned. Põhjustab oksendamist, kõhulahtisust, peapööritust, nõrkust ja südame rütmihäireid, sealhulgas pulsi aeglustumist.

1967. aastal valiti harilik maikelluke rahvahääletusel Soome rahvuslilleks.

Viited

Välislingid 

 

Liilialised
Eesti katteseemnetaimed
Soome sümboolika
Mürgised taimed
Kaunis teleekia

Kaunis teleekia (Telekia speciosa (Schreb.) Baumg.) on korvõieliste sugukonda ja teleekia perekonda kuuluv taimeliik. 

Ta on suurte munajate lehtede ja suurte kollaste korvõisikutega kuni 1,5 m kõrgune taim. Paljuneb hästi nii vegetatiivselt (risoomi kaudu) kui ka seemnetega.

Eestis kasvatatakse ilutaimena, kuid metsistub kergesti ja võõrliigina võib muutuda invasiivseks.

Taim on kantud Eesti ohustatud liikide punasesse nimestikku.

Viited

Välislingid 
 

Korvõielised
Eesti taimed
Eesti võõrliigid
Lahinguteenindustoetus

Lahinguteenindustoetus (LTT) (Combat Service Support - CSS) on tagalateenistuse haru, mille ülesandeks on väeüksuste otsene teenindamine ja varustamine lahingutegevuseks vajalike vahenditega väliolukorras.

Lahinguteenindustoetuse raames toimivad:
meditsiiniteenistus
sidumispunktid
välilaatsaretid
meditsiinievakuatsioon
laskemoona- ja lahingumoonateenistus 
laskemoonapunktid
toitlustusteenistus
väliköögid
toidulaod
remondi- ja hooldusteenistus
välitöökojad
tehnoabi
riknenud tehnika evakuatsioon
kütuse ja määrdeainete tankimine
varustusteenistus
välilaod esmavajalikele varuosadele ja kuluvahenditele
tagalajuhtimisteenistus
tagalajuhtimispunktid
sidesüsteem ja sidesõlmed
surnute ärasaatmine

Lahinguteenindustoetuse läbiviimiseks on väeosa või väekoondise koosseisus tavaliselt kas vastav kompanii, pataljon või isegi rügement, mille allüksused rühmitatakse maastikule paiknedes kompaktseteks tagalakeskusteks. Varustamist viiakse põhiliselt läbi kas "lükkamise" või "tõmbamise" meetodil. Esimese puhul transporditakse vajalikud vahendid tagalast eesliini üksustele tagala transpordivahenditega, teisel juhul tuuakse vahendid tagalast eesliini üksuste enda vahenditega.

Sõjandus
Olav Mullas

Olav Mullas (kuni 1940. aastani Osvald Vilhelm Mullas; 3. november 1894 Tallinn – 31. märts 1975 Tallinn) oli Eesti (kolonelleitnant) ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (polkovnik).

Osvald-Vilhelm Mullas sündis 1894. aastal Rapla vallas, lõpetas Tallinna Kaubanduskooli, osales Eesti Vabadussõjas, kus oli 1919. aasta aprillist Laiarööpmelise soomusrongi nr. 5 dessantroodu ülem, 1919. aasta juulist LRSR nr. rongiülema kohusetäitjaks, kellena tegutses 3 kuud.

1919. aasta oktoobrist nimetati Soomusrongide Divisjoni Tagavarapataljoni rooduülemaks.

1930ndatel oli O. Mullas Kalevi Üksiku Jalaväepataljoni ülem, auastmelt major. 

Pärast Eesti okupeerimist 1940. aastal teenis ta Punaarmees, võttes Teisest maailmasõjast osa 8. Eesti Laskurkorpuse 249. Eesti Laskurdiviisi koosseisus. Polkovnik Mullas oli 921. laskurpolgu ülem.

Ta osales Porkuni lahingus 21. septembril 1944. Järgmisel päeval võttis tema väeosa vangi Eesti ohvitseri Hando Ruusi.

1950. aastal vahistati ta MGB organite poolt ja veetis mitu aastat uurimise tõttu vahi all.

Olav Mullas suri 31. märtsil 1975 Tallinnas ja on maetud Rahumäe kalmistule.

Isiklikku 
Tema tütar oli teatriteadlane Karin Kask (1919–1998).

Tunnustused
1935 Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärk
Püha Anna ordeni 4. järgu aumärk
Püha Anna ordeni 3. järgu aumärk
Püha Stanislavi ordeni 3. järgu aumärk
Vabadussõja mälestusmärk

Viited

Eesti soomusrongiväeosade ülemad
Kalevi Üksiku Jalaväepataljoni ülemad
Vabadussõja-aegsed sõjaväeosade ülemad
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1894
Surnud 1975
Rudolf Uuk

Rudolf Uuk VR II/3 (17. aprill 1892 – 27. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major).

Vabadussõjas teenis 4. Jalaväepolgus ja 4. soomusrongil. 

Piirivalve Narva jaoskonna, alates 20. detsembrist 1939 Petseri jaoskonna ülem. 

Arreteeriti NKVD poolt 25. juulil 1940 ja hukati.

Eesti soomusronglased
4. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Eesti piirivalvurid
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1892
Surnud 1941
Johannes Ernits

Johannes Ernits (18. juuni 1898 Puhja – 24. aprill 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kapten) ja politseiametnik.

Teenis 3. Jalaväepolgus ja Kaitseliidu Tallinna Malevas. Arreteeriti 14. juunil 1941, hukati.

Tunnustus
1939 Valgetähe V klassi teenetemärk

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

3. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Eesti ametnikud
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1898
Surnud 1942
Eduard Mandri

Eduard Mandri (kuni 1936. aastani Eduard Jänes; 23. august 1906 – 13. veebruar 1989 Malmö) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).

Teenis Kaitseliidu Sakalamaa malevas.

Tunnustus
1938 Kotkaristi V klass

Viited

Välislingid
Foto

Eesti ratsaväeosade koosseis
Kaitseliidu Sakala maleva liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1906
Surnud 1989
Friedrich Strobel

Friedrich Rudolf Paul Strobel (23. mai 1895 – 10. august 1963 Wiesbaden) oli Eesti sõjaväelane (kaptenleitnant, 1934).

Ta ülendati kaptenleitnandiks 1934. aastal.

1935. aastal sai ta Kotkaristi IV klassi teenetemärgi, olles Merejõudude baasi insener-mehaanik.

Miiniristleja Lennuk meeskonnaliikmed
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1895
Surnud 1963
2A3

2A3 või 2A3 Kondensator 2P (vene k 2А3 «Конденсатор») on Nõukogude Liidus välja töötatud 406 mm liikursuurtükk, mille eesmärk oli tulistada tuumalaenguga mürske. See oli vastuseks USA loodud aatomikahurile M65, mis oli tuntud ka Atomic Annie nime all.

Eelulugu 
Nõukogude aatomiteadlased arvutasid 1950. aastate alguses välja, et suudavad luua tuumalaenguga suurtükimürsu, mille kaliiber on minimaalselt 400 mm. See oli suhteliselt lähedane traditsioonilisele suurtüki kaliibrile 16 tolli ehk 406 mm. Aastal 1954 hakati suurtükikonstrueerimisbüroos nr 34 (Grabini Konstrueerimisbüroo) sellist suurtükki SM-54 nime all projekteerima. Selle projekti järgi valmistati salajases tehases nr 221 3. augustil 1955 suurtükk ja sellega tehti proovilaskmisi.

Veermik projekteeriti Kotlini Konstruktsioonibüroos Leningradis ja valmistati Kirovi tehases varjunime objekt 271 all. Veermikul oli 8 paari rattaid, mootoriks 750 hj tankidiisel ja vedrustus oli kohandatud väga suurt tagasilööki taluma.

Kogu süsteem (veermik ja suurtükk) pandi kokku samuti Kirovi tehases ja esimene masin valmis 26. detsembril 1956. Relvasüsteem sai nimeks 2A3 ja kokku ehitati 4 sellist masinat.

Kasutamine 
Tehtud katsed näitasid, et 570 kg kaaluv mürsk lendas kuni 25,6 km kaugusele.

Avalikult näidati neid Moskvas 7. novembril 1957 toimunud oktoobripühade paraadil koos samaks otstarbeks mõeldud liikurmiinipildujate 2B1 Okadega. Seal nägid liikursuurtüki ka lääne vaatlejad, kes pakkusid relva kaliibriks ekslikult 310 millimeetrit ja 2A3 NATO markeering oli seetõttu külma sõja lõpuni SU-310.

2A3 oli vastus ameerika aatomikahurile M65 ning seda plaaniti kasutada linnade, vägede koondumisalade ja kommunikatsioonikeskuste pommitamiseks. Kuigi visuaalselt võimas, oli 2A3 kohmakas, seda oli suure kaalu tõttu raske transportida, laskemoona käsitlemine oli keeruline ja tugev tagasilöök lõhkus veermiku. Võrreldes uue taktikalise raketikompleksiga T5a Filin (NATO markeering FROG-1) oli 2A3 kallim ja lühema laskeulatusega. 2A3 ainuke eelis oli 5-minutiline laadimisaeg, mis on iseenesest küllaltki pikk, kuid siiski lühem kui Filini 30-minutiline laadimisaeg. Lisaks hoidis lääs aatomikahureid pidevalt sihikul.

Pärast põhjalikke katseid saadeti liikursuurtülid suurtükiväe reservi ja need jäid sinna kuni 1960. aastate keskpaigani. Nikita Hruštšov eelistas üliraskete suurtükkide ja rasketankide asemel, mis olid iseloomulikud stalinistlikule perioodile, efektiivsemaid raketisüsteeme. Viimane säilinud 2A3 paikneb tänapäeval Relvajõudude Keskmuuseumis (endine Nõukogude Armee Keskmuuseum) Moskvas.

Vaata ka
2B1 Oka

Viited

Kirjandus 
Mati Õun. Külma sõja soomusmasinad Tallinn Sentinel 2006 ISBN 9985960947 ISBN 9789985960943

Välislingid 

 History, Development, and Use of the 2A3 'Kondensator 2P' Howitzer
 Mati Õun. Aatomisuurtükid TM august 2006
 2A3 muuseumis

Venemaa relvad
Nõukogude Liidu liikursuurtükid
Aleksander Viires

Aleksander Viires (kuni 1935. aastani Aleksander Simson; 11. juuni 1899 – ? Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (major).

Ta õppis 1934–1936/1937 Kõrgemas Sõjakoolis sõjamajanduse erialal.

Teenis Sidepataljonis, hiljem oli sõjaväestaabi käsundusohvitser. 

Saadeti 14. juunil 1941 Tallinnast sunniviisil Venemaale.

Viited

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

Sidepataljoni koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1899
Surmaaeg puudub
Arthur Sillard

Arthur Sillard (kuni 1940. aastani Artur Smironin; 16. jaanuar 1893 Käru, Järvamaa – 13. märts 1967 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1940).

Sõjaministeeriumi koosseis
Sakala Partisanide Pataljoni koosseis
4. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
5. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1893
Surnud 1967
Artur Kulgma

Artur Kulgma (kuni 1936. a Kull) (2. november 1907 Jõgisoo, Harjumaa – 21. september 1981 Lidingö, Rootsi) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).

Ta õppis Tallinna Reaalkoolis. Õppis Kõrgemas Sõjakoolis ja Tallinna Tehnikumis, mille lõpetas elektrotehnika insenerina 1935. aastal. Oli Korporatsioon Rotalia liige.

Teenis Lennuväe baasis, kus 1937. aastal nimetati vaneminseneriks.

Abiellus 1940. aastal.

1944. aastal põgenes ta Rootsi, kus töötas Stockholmi Tehnikaülikoolis. 1952. aastast töötas Kanadas lennukitööstuses.

Kirjandus
"Dipl. ins. Arthur Kulgma 50-aastane" Vaba Eestlane (Toronto) nr.86, 2. november 1957, lk 5
"Kes on kes Eesti lennunduses" Tallinn ; Tartu, 2006, lk 85 : foto

Välislingid
Ohvitseride andmebaas

Lennubaasi koosseis
Eesti lennundustegelased
Tallinna kõrgema tehnikumi vilistlased
Korporatsioon Rotalia liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1907
Surnud 1981
Juhan Vermet

Juhan Vermet (kuni 1937. aastani Johannes Värnik, ka Johannes Vernik; 24. veebruar 1897 Antsla, Võrumaa – 5. aprill 1966 Linnamäe, Võrumaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Elulugu
Juhan Vermet võitles Vabadussõjas pärast lühikest teenistust Venemaa keisririigi Vene Keiserlikus armees aastail 1916-1917. Ta lõpetas 1930. aastal Kõrgema Sõjakooli ja määrati 1935. aastal Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste  alaliseks lektoriks. Seejärel sai ta 1939. aastal Sõjakooli ohvitserideklassi ülemaks ning ülendati 1940. aastal kolonelleitnandiks.

Pärast Eesti okupeerimist arvati Juhan Vermet ja teised Eesti sõjaväelased Punaarmeesse ja saadeti sõja alguses rindele. Ta andis end juulis 1941 sakslaste kätte vangi. Eestisse tagasi jõudnud, sai temast 1942. aastal Tartus asuva 41. Kaitse Tagavarapataljoni ülem.

Kui Punaarmee taas Eestile lähenes, määrati Juhan Vermet 2. piirikaitserügemendi ülemaks. Juhan Vermetil õnnestus koos rügemendi riismetega pääseda sügisel 1944. Saksamaale, kus eesti sõjaväelased koondati Neuhammeri 20. eesti diviisi 47. Relva-SS Grenaderirügemendi laagrisse. Veel enne seda oli tal õnnestunud aidata Tallinnast 22. septembril põgenema oma ja ka abikaasa õe pere, ta lahkus neist 24. septembril Kuressaares.

Pärast Saksamaa kapituleerumist asus Juhan Vermet otsima Saksamaa läänetsoonides oma perekonda, sest abikaasa Olga ja poeg Paul olid samuti Saksamaale pääsenud. Kuid Juhan Vermet sattus tookordses Prantsuse okupatsioonitsoonis Reinimaal Prantsusmaa võimude kätte, kes ta 1945. aastal Nõukogude Liidule välja andsid.

Viited

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

4. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Eesti sõjaväelased Saksa sõjaväes Teises maailmasõjas
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1897
Surnud 1966
Meinhard Niinepuu

Meinhard Niinepuu (kuni 1932. aastani Meinhard Ninep; 5. aprill 1904 Kuremäe, Iisaku vald (Iisaku kihelkond), Virumaa – 7. oktoober 1975 Göteborg, Rootsi) oli Eesti (kapten) ja Saksamaa sõjaväelane (major).

Saksa okupatsiooni ajal oli ta major, 2. Eesti Piirikaitserügemendi I pataljoni ülem. 

1944. aastal põgenes ta Soome kaudu Rootsi.

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

Eesti soomusronglased
Kuperjanovi jalaväepataljoni koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Eesti sõjaväelased Saksa sõjaväes Teises maailmasõjas
Eestlased Rootsis
Sündinud 1904
Surnud 1975
Aleksander Varvas

Aleksander Varvas (14. september 1894 Kogula – 24. detsember 1985 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

1. Jalaväerügemendi koosseis
Eesti ratsaväeosade koosseis
Auto-Tankirügemendi koosseis
Sündinud 1894
Surnud 1985
Wadī‘ Sa‘ādah

Wadī‘ Sa‘ādah - Wadih Amine STEPHAN - (araabia keeles وديع سعادة; sündinud 6. juulil 1948) on Liibanoni päritolu Austraalia luuletaja ja ajakirjanik. 

Wadī‘ Sa‘ādah on töötanud ajakirjanikuna Beirutis, Londonis, Pariisis ja Nikosias. 1988. aastal asus ta elama Austraaliasse, kus alustas tööd toimetajana Sydneys ilmuvas Liibanoni ajalehes Annahar. 

Ta on avaldanud araabia keeles 12 luuleraamatut. Neid on tõlgitud muu hulgas inglise, saksa, prantsuse ja hispaania keelde. 

Ta on osalenud paljudel luulefestivalidel nii Austraalias kui ka mujal.

Välislingid
Wadih Sa'adeh's poetry
Gwefan barddoniaeth Wadih Sa'adeh
 Poems
 
 Väljavõtteid "Secret Sky", Michael Mahadeen http://www.youtube.com/watch?v=rChDxyb8gAc

Austraalia luuletajad
Ajakirjanikud
Araabia luuletajad
Liibanoni inimesed
Sündinud 1948
Manivald Noor

Manivald Noor (16. juuli 1923 – 6. august 2009) oli eesti arhitekt.

Noor lõpetas 1943. aastal Tallinna Tehnikumi ehitustehnika erialal ning 1951. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi arhitektuuri erialal. Töötas arhitektina RPI Eesti Põllumajandusprojektis (1951–1969) ning RPI Eesti Maaehitusprojektis tüüpprojekteerimise osakonna peaarhitektina (1969–1988).  

Pärast Tallinna Tehnikumi lõpetamist põgenes Saksa mobilisatsiooni eest Soome, kus osales soomepoisina Jätkusõja lahingutes.

Hooneid
Narva-Jõesuu põllumajandustöötajate sanatoorium (1961, koos Nikolai Kusminiga)
Spordiklubi "Dünamo" suusabaas Otepääl (1963)
kaubanduskeskus Õisus (1969)
postkontor Kuressaares (1972)
ridaelamu Pääskülas (1991)

Noore oluliste tööde hulka kuuluvad ka koostöös Boris Miroviga tehtud maaelamute tüüpprojektid, mis olid iseäranis laialt kasutusel 1960. aastatel, ning mitmed kolhoosiasulate planeeringud.

Viited
 

Sündinud 1923
Eesti arhitektid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Surnud 2009
Metsakalmistule maetud
Nikita Andrejev

Nikita Andrejev (sündinud 22. septembril 1988 Narvas) on Eestist pärit Venemaa kodakondsusega jalgpallur (ründaja). Ta mängib Hispaania tugevuselt neljanda liiga klubis CF Intercity.

Aastatel 2005–2006 mängis ta Lasnamäe Ajaxis. Aastatel 2006–2009 kuulus ta esmakordselt Levadia koosseisu. Seejärel mängis ta Hispaania klubi UD Almería duubelmeeskonnas ning Venemaa klubides FC Tjumen, Saratovi Sokol ja FC Tambov.

Aastatel 2017–2019 mängis ta taas Levadias.

Aastail 2006–2007 mängis ta Venemaa U-19 jalgpallikoondises 11 korral ja lõi 2 väravat, sealjuures osales ka selle vanuseklassi 2007. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

Saavutused

Individuaalsed
  Meistriliiga
 Soccernet.ee lugejate poolt parimaks ründajaks hääletatud 2006
 Soccernet.ee lugejate poolt parimaks noormängijaks hääletatud 2006
 Soccernet.ee lugejate poolt enim arenenud ründajaks hääletatud 2006
 Lasnamäe Ajaxi edukaim väravakütt 2005

Meeskondlikud
Levadia
  Meistriliiga
 Eesti meister: 2006, 2007, 2008, 2009
 Eesti karikas: 2017/2018, 2006/2007
 Eesti superkarikas: 2018

Viited

Välislingid 
 

Venemaa jalgpallurid
Tallinna FCI Levadia jalgpallurid
Meistriliiga mängijad
Välismaa jalgpallurid Eestis
Sündinud 1988
Les Paul

Les Paul; kodanikunimega Lester William Polsfuss (9. juuni 1915 Wisconsin – 13. august 2009 New York), oli USA muusik ning üks elektrikitarri loojaid. Samuti võttis ta kasutusele uuenduslikke helisalvestusvõtteid.

Les Paul sündis saksa päritolu vanemate George ja Evelyn Polsfussi pojana. Vanemad lahutasid, kui Les oli väike.

Les huvitus muusikast 8-aastaselt, kui hakkas mängima suupilli. Pärast katset õppida bandžot jäi ta kitarri juurde. Sel ajal tegi ta esimese leiutise, kaelaskantava suupillihoidiku, mis võimaldas tal suupilli mängida, käed vabad, ja saata end ühtlasi kitarril. Suupillihoidikut toodetakse tänapäevani tema esialgsel kujul.

13-aastaselt hakkas Les esinema poolelukutselise kantrilaulja, suupillimängija ja kitarristina. 17-aastaselt langes ta keskkoolist välja. Varsti pärast seda läks ta Saint Louises raadioansamblisse.

Les Paul saavutas tuntuse 1930. aastatel džässkitarristina. Aastal 1938 moodustas ta koos Jim Atkinsi ja Ernie Newtoniga bändi The Les Paul Trio. Tema läbimurdeks sai esinemine Nat King Cole'i kõrval. Hiljem esines ta veel koos Louis Armstrongi ja Bing Crosbyga .

Tema järgi on nimetatud üks populaarsemaid kitarrimudeleid Gibson Les Paul, mille üks loojaid ta koos Ted McCartyga oli.

Les abiellus 1938. aastal Virginia Webbiga. Neil sündis kaks poega: Les juunior (1941) ja Lester (1944). Paar lahutas abielu 1949. aastal. Samal aastal abiellus Les Mary Fordiga (sündinud Colleen Summers). Nad lapsendasid tütre Mary (1958) ja järgmisel aastal sündis neil poeg Robert. Seegi abielu lõppes 1963. aastal lahutusega.

Tunnustus 
1983 – elutöö Grammy
1978 – lisati ta Grammy kuulsuste halli
1988 – lisati ta rock'n'rolli kuulsuste halli

Viited

Välislingid 
Les Pauli ametlik koduleht

Ameerika Ühendriikide kitarristid
Ameerika Ühendriikide leiutajad
Sündinud 1915
Surnud 2009
M. P. Shiel

Matthew Phipps Shiell (21. juuli 1865 Montserrat – 17. veebruar 1947) oli Briti kirjanik ja Redonda kuningas Felipe.

Tema vanemad olid iiri ja Lääne-India päritolu. Ta sündis Montserratil, sai hariduse Barbadosel ja kolis 20-aastasena Inglismaale. Tema ametlik perekonnanimi oli Shiell, kuid kirjanikunimena kasutas ta lühemat vormi Shiel. Enne kirjanikuks hakkamist töötas ta õpetaja ja tõlkijana.

Ta on tuntud peamiselt oma fantaasiakirjanduse poolest, mille hulgas oli järjejutte, romaane ja lühijutte.

Suurbritannia kirjanikud
Sündinud 1865
Surnud 1947
Friedrich Seeberg

Friedrich Seeberg (vene Фридрих Георгиевич Зееберг (Зеберг); läti Frīdrihs Zēbergs; 27. september 1872 Peterburi – 1902 Ida-Siberi meri) oli baltisaksa päritolu Venemaa astronoom ja magnetoloog, polaaruurija. 

Friedrich Seeberg sündis Kuramaa kubermangust pärit ja Tartu Ülikooli lõpetanud Peterburi Jeesuse kiriku pastor Georg Seebergi (sünd.1839) pojana.

Ta õppis 1892–1897 Tartu Ülikoolis ja oli seejärel füüsika vanemõpetaja protestantlikus kirikukoolis Peterburis. 

1900–1902 osales ta Eduard von Tolli polaarekspeditsioonil astronoomi, magnetoloogi ja fotograafina, kuhu sai professorite O. A. Buklunda ja G. V. Levitski soovitusel. Kuigi ta oli füüsikadoktor, oleks ta ekspeditsioonile saamise nimel olnud nõus ka kuunari "Zarja" kütjana töötama. 

5. juulil 1902 jäi Seeberg koos ekspeditsiooni juhataja Tolli ja nende kaaslaste, jakuudi kaupmehe Vassili Gorohhovi (Omuk) ja evengi Nikolai Protodjakonoviga (Bagõlai Tšitšah) laevast maha, et Sannikovi maad otsida. Nad jõudsid Bennetti saarele ja koostasid selle kaardi. Sannikovi maad nad ei leidnud ja ootasid kuunarit "Zarja", et see neid saarelt üles võtaks. Kui sai selgeks, et "Zarja" neid ei päästa ja talvitumiseks toitu ei jätku, siis liikusid nad 8. novembril tagasi Uus-Siberi saare suunas. Selle järel nad kadusid.

18. septembril 1913 paigaldas laeva "Taimõr" (vene keeles Таймыр) meeskond nende nelja hukkunu mälestuseks vaskplaadiga puuristi Bennetti saare Baroness Tolli kivile Emma lahes (Бухта Эмма). 
 

Friedrich Seebergi auks said nime jõgi ja liustik Uus-Siberi saartel, laht Taimõri poolsaarest lõunas ja mägi selles lahes, ning platoo Kotelnõi saarel.

Vaata ka
Johann Friedrich Seeberg (sündinud 1792 Kuramaal), Tartu Ülikoolis teoloogiat õppinud õpetaja ja pastor.
Friedrich Seeberg (sündinud 1853 Kuramaal), Tartu Ülikoolis filoloogiat õppinud õpetaja

Viited

Venemaa polaaruurijad
Venemaa astronoomid
Baltisaksa teadlased
Sündinud 1872
Surnud 1902
Ülo Pärnits

Ülo Pärnits (28. juuni 1936 Kudina vald – 21. detsember 2016) oli eesti ettevõtja ja ärijuht. 

Ta oli kauaaegne Mainori eestvedaja ja Ülemiste City looja. Asutas koos Rootsi meediakontserniga Bonnier 1989. aastal ajalehe Äripäev, hiljem aastal 1997 müüs oma osaluse.

Ta lõpetas aastal 1951 Järve 7-klassilise kooli. Seejärel õppis ta Tartu Elektromehaanika Tehnikumis ja lõpetas aastal 1954 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Tehnikumi tahkete kütuste tehnoloogina. Aastal 1963 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna keemilise tehnoloogia erialal. Aastal 1970 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogina.

Ta töötas aastatel 1963–1970 Maardu Keemiakombinaadis meistri, jaoskonna juhataja ja tsehhijuhatajana. Aastatel 1970–1972 töötas ta Ehitusmaterjalide tehases "Männiku" tsehhijuhatajana. Aastatel 1972–1979 töötas ta Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumi Töö- ja Juhtimise Teadusliku Organiseerimise Keskuses Mainor osakonnajuhatajana, aastatel 1979–1990 samas direktorina.

Tunnustus
 1970 medal "Vapra töö eest"
 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2008 Eesti Kaubandus-Tööstuskoja I klassi aumärk

Isiklikku
Ülo Pärnits oli abielus, ta oli poja ja tütre (Signe Suurväli) isa. Poeg Guido Pärnits on insener ja ettevõtja, minia Kadi Pärnits on jurist, poliitik ja ametiühingujuht.

Vaata ka
 Mainor

Viited

Välislingid
"Ülo Pärnits – 21. sajandi Robin Hood" Äripäev, 21. detsember 2016
"Suri Ülo Pärnits" Äripäev, 21. detsember 2016

Eesti ettevõtjad
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1936
Surnud 2016
Alfred Mäeloog

Alfred Mäeloog (8. september 1885 Tartu – 6. jaanuar 1955 Sydney) oli Eesti ühiskonnategelane.

1930. aastatel oli ta Petseri ajutise maavalitsuse esimees.

Viited

Rahvuskogu liikmed
Eesti inimesed
Eestlased Austraalias
Sündinud 1885
Surnud 1955
Leopold Tuul

Leopold Tuul (21. veebruar 1907 – 30. detsember 1942 Velikije Luki) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).

Välislingid
Tema kohta ohvitseride andmekogus

Eesti soomusronglased
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Sündinud 1907
Surnud 1942
Arnold Loit

Arnold Loit (kuni 1937. aastani Arnold Madvärk; 10. detsember 1908 Tallinn – 29. juuni 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).

Välislingid
Ohvitseride andmekogu

10. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1908
Surnud 1942
Oskar Aalde

Oskar Aalde (kuni 22. juunini 1935 Oskar Aal; 6/19. detsember 1904 Koorküla vald, Helme kihelkond – 18. juuli 1980 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (leitnant, 1934).

Õppis 1926–1929 Sõjakooli jalaväe osakonnas, mille täieliku kursuse lõpetas, ja 1934 lühikest aega Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas.

Teenis 3. Üksik Jalaväepataljonis (nooremleitnant 1929, leitnant 1934).

1941 mobiliseeritud Punaarmeesse, naasis Eestisse, teenis Saksa sõjaväes. 1944 Saksamaale, 1948 Rootsi, hiljem Kanadasse.

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu

3. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Kanadas
Sündinud 1904
Surnud 1980
Alfa Romeo F1

Alfa Romeo osales Vormel 1 sarjas aastatel 1950–1951 ja 1979–1985. 

Meeskond debüteeris 1950. aasta Suurbritannia GP-l. Aastal 1950 tuli Alfa Romeoga maailmameistriks Giuseppe Farina ja 1951. aastal Juan Manuel Fangio.

Aastatel 1979–1985 sõitsid Alfa Romeo meeskonnas teiste hulgas Andrea de Cesaris, Mario Andretti ja Riccardo Patrese, kes said vaid üksikuid poodiumikohti.

Kokku osales Alfa Romeo 110 etapil, võitis neist 10, sai 12 esimest stardikohta ning kogus 214 punkti. Meeskonna viimane võistlus oli 1985. aasta Austraalia GP.

Vormel 1 meeskonnad
Vöölased

Vöölased (Dasypodidae) on Kesk- ja Lõuna-Ameerikas elav napihambuliste imetajate sugukond.

20 liiki vöölasi elab Ladina-Ameerikas. Kõige tuntum neist on tõenäoliselt üheksavöölane, elab ka Põhja-Ameerikas. Kõige lähedasemad liigid vöölastele on sipelgaõgijad ja laiskloomad, neil on üldiselt väga terav labidakujuline kärss ja väikesed silmad. Vöölaste suurus ja värv on väga erinevad, alates 15 cm lõheroosa värvusega isendist, kuni hiiglaslike 150 cm pikkade tumepruunide isenditeni. Vöölased on ainsad imetajad, kellel on kukalt, pead, selga, saba ja jalgu kaitsvad kilbid. Vöölased on head ujujad, kuid oma raske kilbi tõttu, peavad nad sisse hingama palju õhku, et paisutada kõhtu vee peal püsimiseks. Enamus vöölasi suudab ohtu märgates hüpata 90-120 cm kõrgusele õhku. Üks liik saab tõmmata ennast kerra nagu siil. Vöölastel on väga tugevad küünised, millega ta saab hõlpsasti lõhkuda termiidipesi. Keskmine eluiga: 12-15 aastat, kaal: 85 g kuni 54 kg. Vöölased võivad elada üle 20 aasta. Halva nägemise ja haistmise korvamiseks on vöölastel suurepärane kuulmine, nad kuulevad kuni 20 cm sügavusele maa alla.

Elupaik ja toitumine 
Vöölased elavad soojas kliimas: vihmametsades, rohumaadel ja poolkõrbetes. Nende kehal on väga vähe rasva ja seega on külm nende suur vaenlane. Külmad elutingimused võivad hävitada terve populatsiooni. Paljud liigid kaevavad tunneleid ja magavad ööpäevas kuni 16 tundi. Kuna vöölased  magavad enamuse ajast ei ole nad eriti sotsiaalsed loomad. Tavaliselt hommikuti ja õhtuti saadakse kokku, et paarituda. Külmematel aegadel võivad isendid koguneda ühte urgu, et jagada üksteise kehasoojust.

Toiduks püüavad nad mardikaid, vastseid, usse, termiite, rohutirtse, sipelgaid, tõuke ja tigusid. Tiinuse perdioodi pikkus on 2-5 kuud, sünnitus toimub nn sünnitusurus, võib sündida kuni 15 järglast. Uru sügavus võib olla kuni 4,5 m. Üheksavöölastel sünnib igas pesakonnas neli identset samast soost järglast. Seitsmevöölatel on korraga 8-15 indentset järglast. Noored saavad suguküpseks 9-12 kuuselt.

Süstemaatika
Sugukond Dasypodidae (vöölased)
Alamsugukond Dasypodinae
Perekond Dasypus (rüüvöölane)
Dasypus novemcinctus (üheksavöölane)
Dasypus septemcinctus
Dasypus hybridus
Dasypus sabanicola
Dasypus kappleri
Dasypus pilosus
Dasypus yepesi
†Dasypus bellus
Alamsugukond Euphractinae
Perekond Calyptophractus
Calyptophractus retusus
Perekond Chaetophractus (harjasvöölane)
Chaetophractus vellerosus
Chaetophractus villosus (pruun-harjasvöölane)
Chaetophractus nationi
Perekond †Peltephilus
Peltephilus ferox
Perekond Chlamyphorus
Chlamyphorus truncatus
Perekond Euphractus
Euphractus sexcinctus (kuusvöölane)
Perekond Zaedyus
Zaedyus pichiy
Alamsugukond Tolypeutinae
Perekond Cabassous (paljassaba)
Cabassous centralis
Cabassous chacoensis
Cabassous unicinctus
Cabassous tatouay
Perekond Priodontes
Priodontes maximus
Perekond Tolypeutes
Tolypeutes matacus
Tolypeutes tricinctus

† tähistab väljasurnud taksonit

Viited