Illuminaadid

Illuminaadid (ladina keeles illuminati, 'valgustatud') asutati 1. mail 1776 Baierimaal evolutsiooniliste anarhistide-vabamõtlejate klubina. Algne klubi on nüüdseks väidetavalt tegevuse lõpetanud või liitunud vabamüürlusega. Neist olevat kujunenud vabamüürliku salaorganisatsiooni eliit, nimetusega illuminati. 

Organisatsioon, mille 1776. aastal asutas Adam Weishaupt, kanoonilise õiguse professor Ingolstadtist Baierimaal, oli illuminaatide tuntuim rühm. Siiski on see vaid üks paljudest, kes nimetavad end illuminaatideks.

Illuminaatlikul liikumisel on kaks eraldi suunda. Üks on põhiolemuselt protestantlik-gnostilise kristluse vorm ja teine (millega on seotud Weishaupt) on vabamõtlejate sageli ateistlik (või vähemalt mittekristlik) usk inimkonna täiustumisvõimesse; Weishaupti valitud nimetus illuminaatidele oli perfektilibilisten, 'täiustumisvõimelised'.

Kristlik suund rajanes teadlikkusel jumalikust gnostilise traditsiooni tähenduses (mõned poolehoidjad väitsid omavat otsest kontakti Jumala ja neitsi Maarjaga).

Hispaaniakeelne termin aluminados ('illuminaadid') ehk alumbrados ('varjudest väljas') pärineb vähemalt 15. sajandist ja 1511. aastal uuris inkvisitsioon La Beata de Piedrahitana tuntud töölise tütart, kes väitis rääkivat Jumala ja neitsi Maarjaga; ainult vägevate sõprade sekkumine peatas uurimise. 1527. aastal manitses kiriklik komisjon isegi jesuiitide ordu asutajat Ignatius Loyolat ta väidetava poolehoiu pärast alumbrados'ele. 1623. aastal oli liikumine levinud Prantsusmaale ja saavutanud mõningal määral mõju 1634. aastal, kui nendega ühines Saint-Georges de Roye küree Pierre Guérin. Ta järelkäijad guerinetid suruti maha 1635. aastal. Nende järel tulevatel illuminaatidel on olnud vähe ajaloolist tähtsust.

Teine, mittekristlik suund on keerukam. Roosiristlasi peetakse sageli juhtivateks täiustumisvõimelisteks illuminaatideks, aga nad väidavad endil olevat oma ajaloo. Vaieldamatud faktid Weishaupti organisatsiooni kohta on asutamise aeg, asutaja nimi ja mahasurumise kuupäev. Samuti on teada mitme väljapaistva liikme nimi, nende seas Johann Wolfgang von Goethe, aga tõenäoliselt ei ulatunud liikmete arv kunagi üle kahe tuhande, alates asutamisest 1776. aastal kuni mahasurumiseni 1785. aastal. Weishaupti illuminaatluses õpetati liikmetele loodusfilosoofiat, vabariigi aluseid ja positiivset kristlust. Weishaupt soovis kujundada kristlusest armastuse religiooni.

Weishaupti illuminaadid olid huvitatud demokraatiast, vabadusest ja ühiskonna reformidest, mis nende arvates olid ajalooliselt vältimatud. Selline usk oli mõistuseajastu vili ja illuminaadid uskusid progressi ning paranemisesse, mis viiks lõpuks vabade ja võrdsete liikmetega ühiskonnani. Ennast nägid nad selle liikumise avangardis. Siiski oli neil müstiline kate. 

Madalamad kolm astet olid "noviitsid", "minervlased", ja "vähemad illuminaadid"; teine astmestik koosnes "vabamüürlastest", "ordinaatidest" ja "Šoti rüütlitest"; kolmas hõlmas "preestrit", "regenti", "maagi" ja "kuningat".

Illuminaatide seotus vabamüürlusega on ähmane. Mõlema organisatsiooni koosolekute salajasus tegi neist suurepärased kohad ohtlike ideede arutamiseks – ideede, mis tõmbaksid riigivalitsuse ja riigikiriku mittesoovitavat tähelepanu, kui neid liiga avalikult välja toodaks. Weishaupt püüdis meelega vabamüürlusega seguneda või vähemalt rajada kontakte nende kaudu. Hirm uute ideede ees, rääkimata veel salaja arutatavatest, ajendas 1785. aastal Baierimaa valitsust nii illuminaate kui ka vabamüürlasi maha suruma.

Rituaalid ja tseremooniad olid ilmselt segu vabamüürlusest ja revolutsioonilisest poliitikast, kuigi viimane ei saanud ilmsiks enne Illuminatus Dirigens'i astet, mil organisatsiooni vastuvõetavat hoiatati nii ajalike kui ka vaimulike printside kavaluse eest. Ordu eesmärgiks paistis olevat ratsionaalne, ateistlik valitsus.

Illuminaadid oleks tõenäoliselt tänaseks unustatud, kui nad poleks saanud ühe ajaloo suurima vandenõu keskmeks. Kuigi nad ei olnud revolutsiooniline organisatsioon, oli neil tõenäoliselt terve rida revolutsiooniliselt meelestatud liikmeid ja nad elasid revolutsioonilistel aegadel. Kui 1789. aastal leidis aset Prantsuse revolutsioon, seostasid mõned inimesed seda illuminaatidega; juhtivaks vandenõuteoreetikuks oli abbé Augustin de Barruel, kes leidis vabamüürlaste ja illuminaatide jälgi alates 3. sajandi manilastest.

Barrueli teoseid võtsid vaimustunult vastu paljud järeltulevad kirjanikepõlvkonnad, nende seas eriti Nesta Webster, kelle "Secret Societies and Subversive Movements" ("Salaühingud ja õõnestavad liikumised" 1924 ja sagedased kordusväljaanded) seostasid illuminaadid ja vabamüürlased Leniniga, Iiri Vabariikliku Armeega ja "rahvusvahelise juutlusega". Webster kirjutas samal teemal muidki raamatuid.

Kuigi illuminaatide kohta on palju kirjutatud, teatakse neist tegelikult vähe. Nende tegevuse ja organisatsiooni kohta käivate spekulatsioonide poolest jäävad nad maha ehk vaid templirüütlitest.

Ameerika Illuminaatide Ühing 

Ameerika Illuminaatide Ühing kujutas endast lõhenenud mormoonide salaühingut, kes laenas Weishaupti ordu nime, omamata selget ettekujutust traditsioonist, millele ta pretendeeris. Ordu asutas umbes 1850. aasta paiku James G. Strang. Tavalisel mormooni moel võtsid nad vaid mehi vastu, kuigi oli Lepinguks (Covenant) nimetatav abiorganisatsioon, mis võttis vastu mõlemast soost isikuid. Peaordust ei ole palju teada, aga Leping võttis lihaselise ehk sõjalise mormonismi näo ning andis vande kaitsta kirikut kuni verevalamiseni välja.

Strang oli innukas polügaamia pooldaja ja ilmselt naiste aluspükste imetleja; üks tema järgija, keda oli avalikult piitsutatud, kuna ta keeldus sundimast oma naist sellist riietuseset kandma, tulistas ja tappis ta. Tema surma järel hävitasid kalurid, kes elasid Koprasaarel Michigani järve põhjaosas, palvemaja (mõlema organisatsiooni peakorteri) ja järelejäänud poolehoidjad läksid laiali.

Kirjandus 
  The Secret School of Wisdom: The Authentic Ritual and Doctrines of the Illuminati, ed. by Josef Wäges and Reinhard Markner, Lewis Masonic, London, 2015.

Ajalugu
18. sajand Saksamaal