joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Irun

Irun (baski keeles; hispaania Irún) on linn Hispaanias Baski autonoomses piirkonnas Gipuzkoa provintsis.

Linna pindala on 42,4 km². Ta ulatub küll peaaegu mereni (madalaim paik linnas on 5 m kõrgusel merepinnast), aga kõrgeim koht linna haldusalas tõuseb 825 m kõrgusele merepinnast. Linna keskus asub 20 m kõrgusel. Selle geograafilised koordinaadid on 43°20'16" N, 1°47'20" W.

Irun asub Hispaania ja Prantsusmaa piiril Bidasoa jõe ääres mägedes 15 km kaugusel provintsi pealinnast San Sebastiánist. Teisel pool jõge ja Prantsusmaa piiri asub Hendaye linn.

Iruni on esmakordselt kirjalikult mainitud 1203. aastal, kuid linna kohal asus antiikajal baskide kindlustatud Oiasso asula. Välja on kaevatud Oiasso sadama ja kaubaladude jäänused.

Iruni ala ühendati Kastiiliaga 1200, enne seda oli ta seotud Navarraga. Asukoha tõttu kolme riigi piiril (Kastiilia, Navarra ja Prantsusmaa) käisid asulast sageli üle laastavad sõjad.

Bidasoa jõel Hispaania ja Prantsusmaa piiril asub Faasanisaar. 1659 sõlmisid Louis XIV ja Felipe IV Püreneede rahu. Hiljem sõlmiti sel saarel Louis XIV ja Felipe IV tütre Hispaania Maria Theresia vaheline abieluleping. Tänapäeval kuulub Faasanisaar pooleaastaste perioodide kaupa vaheldumisi Hispaaniale ja Prantsusmaale.

17. veebruaril 1766 andis Hispaania kuningas Carlos II Irunile haldusliku sõltumatuse. Enne seda allus ta lähimale linnale Ondarribiale. Linna staatuse sai Irun 15. augustil 1913.

Hispaania kodusõjas olid linnas algul võimul vabariiklased, aga 1936. aasta septembris vallutasid selle pärast ägedat piiramist vabariiklased. Kodusõjas hävis suur osa linnast.

Linnas on raudteejaam, kus toimub ümberistumine Prantsusmaale suunduvatele rongidele. Otserongi pole võimalik käima panna, sest Hispaania poolel on raudtee rööpmelaius 1668 mm ja Prantsusmaa poolel 1435 mm.

Iruni peamised majandusharud on masinaehitus transpordi ja elektrotehnika jaoks, tsemendi-, naha- ja tselluloosi-paberitööstus, must metallurgia ning keraamika valmistamine.

Iruni jalgpalliklubi Real Unión mängib hooajal 2010/11 Hispaania tugevuselt kolmandas liigas, nagu ta alates hooajast 1993/94 igal hooajal (2 erandiga) mänginud on.

Viited

Välislingid 

 Iruni koduleht

Gipuzkoa provints
Hispaania linnad
Aulis Aret

Aulis Aret (1936. aastani Aleksis Kallits; 2. august 1907 Kaisma vald – 24. jaanuar 1974 Frunze) oli eesti pedagoogikateadlane ja kirjanik ning Kirgiisi NSV pedagoogikateadlane.

Ta lõpetas 1927. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1934. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna magistrikraadiga. Akadeemiliselt oli ta ÜS Liivika liige.

Tema magistrikraad arvestati 1946. aastal pedagoogikakandidaadi kraadiks. Ta kaitses 1965. aastal Herzeni-nimelises Leningradi Pedagoogilises Instituudis doktoriväitekirja. 

Ta töötas aastatel 1935–1941 Narvas, Tapal ja Tallinnas õpetajana. 

Ta oli Teise maailmasõja ajal aastatel 1941–1944 Nõukogude tagalas. Oli õpetaja Usbeki NSV-s, hiljem Groznõi Õpetajate Täiendusinstituudis.

Ta oli aastatel 1947–1951 Tallinna Õpetajate Instituudis pedagoogika- ja psühholoogiakateedri juhataja. 

1951. aastast oli ta Frunzes Kirgiisi Riikliku Ülikooli õppejõud, pedagoogika ja psühholoogia kateedri dotsent, aastatel 1954–1964 kateedrijuhataja, alates 1966. aastast professor.

Uuris õpilaste kutsevaliku motiive ning enesekasvatuse teooriat ja metoodikat.

Teoseid
"Õngespordi õpperaamat" (1933)
"Imelik mees Peterson" (jutustus, 1933) 
"Haakristi ja viisnurga vahel" (luulekogu, 1934)
"Peeter Põld : eesti hariduse teenäitaja" (1936)
"Самовоспитание школьников". Kaasautor Leonid Ruvinski. Moskva 1976

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti kasvatusteadlased
Eesti kirjanikud
Kõrgõzstani inimesed
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1907
Surnud 1974
Koldkaer

Koldkaer (Trisetum) on kõrreliste sugukonda kuuluv perekond. 

Koldkaerasid on umbes 75 liiki. Eestis kasvavad neist aas-koldkaer ja siberi koldkaer.

Välislingid
Sissekanne saidil GrassBase

Kõrrelised
Schenkeri analüüs

Schenkeri analüüs on tonaalse muusika analüüsimise meetod, mis põhineb Austria muusikateoreetiku Heinrich Schenkeri teooriatel. Schenkeri analüüsi eesmärk on väljendada tonaalse teose alusstruktuure; analüüsi tõekspidamiste järgi saab defineerida tonaalsust muusikas.

Schenkeri analüüs selgitab muusikat muusikaliste visandite, mitte sõnade kaudu ja arvestab muusika lineaarse liikumisega, ajas kulgevusega. Tegemist on teatava lihtsustusega, harmoonia ja kontrapunkti koosvaatlusega, mis suudab veenvalt selgitada muusikateose ülesehitust.

Tegemist on subjektiivse, mitte objektiivse meetodiga. See tähendab, et kindla muusikateose analüüsimiseks ei ole olemas kindlat  mehaanilist protseduuri; pigem peegeldab analüüs analüüsija enda muusikalisi nägemusi. Seega on taoline analüüs rohkem kunstiline kriitika kui teadus. Schenker oli ise kindel, et tonaalne muusikateos sisaldab mingit sisemist tõde, kuigi väheseid on õnnistatud piisavalt, et seda hinnata. Schenkeri järgi on heade muusikateoste süvatasandil üks tüüpstruktuur, mis ühtlasi lubab üht-teist väita ka muusikalise intuitsiooni olemuse kohta: helilooja on võimeline meistriteost looma just seetõttu, et tajub intuitiivselt selle aluseks olevat fundamentaalset struktuuri (Ursatzi), mis juhib ja ühendab üksikute nootide genereerimise protsessi.

Muusikateoreetikud vaidlevad seniajani, kas tonaalse muusikateose kuulamiseks on olemas üks ja õige kuulamise ja analüüsimise viis. Isegi need, kes on kindlad, et selline ainus ja õige analüüsiviis on olemas nõustuvad, et analüüsi saab teostada ja korrektselt hinnata vaid subjektiivne ekspertkuulaja. Seega on Schenkeri analüüsi läbiviimise õppimine eelkõige kuulamise ja tonaalse muusika mõistmise õppimine ning see vajab õpinguid ja harjutamist samuti nagu vajab õppimist ja harjutamist pillimäng.

Oma olemuselt võib Schenkeri analüüsi nimetada ka vaba stiili (barokist kuni romantismini) kontrapunkti analüüsiks. Harmoonia ja vormi valdkonda kuuluvaid nähtusi kajastab see analüüsimeetod vaid kaudselt ja osaliselt, "tõlgituna" kontrapunkti terminitesse.
 
Schenkeri analüüsi põhilisi muusikalise lõigu struktuuri kirjeldamise töövõtteid on näidata helikõrguste hierarhilisi suhteid muusikalises lõigus. Seda saab teha spetsiaalses muusikalise notatsiooni vormis, mille Schenker mõtles välja demonstreerimaks erinevaid prolongatsiooni tehnikaid.

Heinrich Schenker avaldas 1906. aastal raamatu "Harmooniaõpetus", esimese köite kavandatavast sarjast "Uued muusikateooriad ja fantaasiad" ("Neue musikalische Theorien und Phantasien"). Järgnesid kaks köidet kontrapunktiõpetust ja viimasena postuumselt 1935. aastal kontrapunktiõpetuse kolmanda köitena "Vaba stiil" ("Der freie Satz"). Autori surma tõttu ei saanud teoks kavandatud "Vormiõpetus", samas sisaldab "Der freie Satz" lühiülevaadet vormidest eraldi peatükina.

Viited

Muusikateooria
Nüüdismuusika
Ben Browder

Robert Benedic "Ben" Browder (sündinud 11. detsembril 1962) on USA näitleja ja kirjanik, kes on kuulsust kogunud rollides John Crichtonina telesarjas "Farscapes" ja Cameron Mitchellina sarjas "Tähevärav SG-1".

Filmograafia

Peaosatäitjana

Külalisesinemised

Stsenarist

Välislingid 

BenBrowder.net (arhiveeritult)
Karlsweb Farscape e-Zine
Ben-Browder.com
Ben Browder IMDb's

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1962
Amanda Tapping

Amanda Tapping (sündinud 28. augustil 1965 Rochfordis Essexis) on Kanada näitlejanna ja produtsent. Ta on tuntud Samantha Carteri kehastajana sarifilmides "Tähevärav SG-1" ja "Tähevärav: Atlantis", aga ka doktor Helen Magnusena telekanali SyFy sarifilmis "Sanctuary".

Filmograafia

Töö teatris 
"Võlur Oz"
"The Lion in Winter" – Alais Capet
"Steel Magnolias" – West End Theater
"Look Back in Anger" – Alison (1986)
"Children of a Lesser God" – Sarah (1987)
"The Taming of the Shrew" – Bianca (1988)
"Noises Off"
"The Shadow Walkers"

Välislingid

Ametlik Amanda Tappingu koduleht
Amanda Tappingu intervjuu
Amanda Tapping räägib "Tähevärav Atlantisest", "Tähevärava" filmidest ja "Sanctuaryst"
Amanda Tapping räägib "Sanctuaryst"

Kanada näitlejad
Sündinud 1965
Vöötkakk

Vöötkakk (Surnia ulula) on linnuliik kaklaste sugukonnast, vöötkaku perekonna ainus elusolev liik.

Välislingid

 

"Tallinna kesklinnast leiti Eestis haruldane vöötkakk", Tallinna Postimees, 16. november 2009
"Täna hommikul tabati Kabli linnujaamas vöötkakk", Kabli Linnujaama veebileht, 26. september 2007

Kaklased
Eesti linnud
Nikolai von Essen

Nikolai von Essen on olnud mitme Essenite suguvõsa liikme nimi:
Nikolai von Essen (1839−1900), mõisaomanik 
Nikolai von Essen (1859–1897), Venemaa leitnant
Nikolai von Essen (1860–1915), Venemaa admiral
Nikolai von Essen (1880–1923), raudteeametnik Siberis
Nikolai von Essen (sünd. 1885), Venemaa polkovnik
Nikolai von Essen (sünd. 1886), Venemaa kapten
Nikolai von Essen (sünd. 1897), Venemaa staabikapten, AS Franz Krulli direktor
Allan Murdmaa

Allan Murdmaa (4. august 1934 Tallinn – 15. november 2009) oli eesti arhitekt.

Allan Murdmaa lõpetas Tallinna 22. Keskkooli 1952. aastal. Ta õppis aastatel 1952–1958 Moskva Arhitektuuriinstituudis.

Allan Murdmaa töötas aastatel 1958–1960 Eesti Projektis, 1960–1962 Tallinna peakunstnikuna, 1963–1968 ja 1970–1976 õppejõuna Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, 1968–1970 Viljandi TSN TK ehitus- ja arhitektuuri osakonnas ning 1976–1981 ja 1987–1992 Eesti Maaehitusprojektis.

Allan Murdmaa arhitektuuriloomingu moodustavad mitmesugused elamute, koolimajade ja kinode tüüpprojektid ning mitmed avalike hoonete sisekujundused (Gloria, Pegasus jt). Suure osa Allan Murdmaa loomingust moodustavad ka mitmesugused monumendid – Amandus Adamsoni, Eduard Vilde, Heino Elleri ja Oskar Lutsu mälestussammas, Tehumardi mälestussammas, Rakvere stalinismiohvrite monument ning Maarjamäe memoriaal. Eesti Ajaloomuuseumi arendusdirektori Mariann Raisma arvates on Maarjamäe memoriaal üks paremaid nõukogude ajal loodud monumente Eestis. 1924. aasta 1. detsembri ülestõusu mälestussamba teostamise eest pälvis ta koos skulptor Matti Varikuga 1976. aastal Kristjan Raua preemia.

Murdmaa oli Eesti Arhitektide Liidu liige.

Tunnustus 

 1976 Kristjan Raua preemia (koos Matti Varikuga)

Isiklikku 
Allan Murdmaa isa oli kunstnik Oskar Martinson ning ema Elsa Pinkowska. Tema vend Ivar Murdmaa on meregeoloog, üks õde Mai-Ester Murdmaa on ballettmeister ja teine õde Kai Murdmaa on füüsik.

Aastatel 1970–1988 oli ta abielus filmirežissöör Helle Karisega. Nende poeg Peter Murdmaa on operaator.

Allikad

Välislingid
 Hetlin Villak. Suri arhitekt Allan Murdmaa, EPL, 16. november 2009

Eesti arhitektid
Eesti Kunstiakadeemia õppejõud
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1934
Surnud 2009
Tallinna Visioonikonverents

Tallinna Visioonikonverents on üritus, kus enda ala spetsialistid käivad välja või genereerivad avatud diskussioonis uusi mõtteid ja ideid Tallinna linnaelu parandamiseks ja uuendamiseks. Konverents toimub iga aasta sügisel – septembris, oktoobris või novembris – mõne suurema kultuuriasutuse ruumides.

Tallinna 8. visioonikonverents "Linn ja linnakultuur 22. sajandil" toimus lauluväljaku ruumides 22. novembril 2010.

28. septembril 2009 toimus Kumus konverents "Trammile!", mis keskendus ühistranspordi (kiirtrammi) eelisarendamisele ning integreerimisele teiste transpordiliikidega. Varasemate aastate konverentsiteemadeks on olnud "Tallinna energiaportfell – kullaauk või näpud põhjas" (2008), ¿Ääretu Tallinn? (2007) ja "Sünergiline Tallinn" (2006).

Välislingid 
 Kodulehekülg

Tallinna üritused
Eesti konverentsid
Alba Iulia

Alba Iulia (saksa keeles Karlsburg, varem ka Weißenburg; ungari keeles Gyulafehérvár) on linn Rumeenias Transilvaanias, Alba maakonna keskus. Asub Mureși jõe ääres.

Roomlased rajasid tänapäeva linna kohale Apulumi kindluse, mis oli XIII Gemina leegioni keskus. 1009. aastal sai Alba Iulia piiskopkonna keskuseks. 12. sajandil sai Ungari kuningalt linnaõigused.

Aastatel 1571–1692 oli see Transilvaania vürstkonna pealinn.

1. detsembril 1918 kuulutati linnas välja Transilvaania liitumine Rumeenia Kuningriigiga. Kuningas Ferdinand krooniti 1922. aastal Alba Iulia õigeusu katedraalis uuesti kõikide rumeenlaste kuningaks.

Linnas asub 1. Detsembri Ülikool ja Batthyáneumi raamatukogu, kus leidub palju haruldasi käsikirju ja inkunaableid.

2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanikest 94,45% rumeenlased, 2,76% ungarlased ja 2,22% mustlased.

Linna jalgpalliklubi FC Unirea Alba Iulia mängib Rumeenia esiliigas.

Viited

Välislingid
Alba Iulia ametlik koduleht (rumeenia, saksa, inglise keeles)

Rumeenia linnad
Transilvaania
Vana-Rooma asulad
Alba maakond
NSV Liidu Kaitse Rahvakomissariaat

NSV Liidu Kaitse Rahvakomissariaat (vene Народный комиссариат обороны СССР; НКО СССР) oli NSV Liidu kõrgeim sõjaväeline asutus (rahvakomissariaat) 1934–1950, mida juhtis NSV Liidu Kaitserahvakomissariaadi  rahvakomissar ja minister.

25. veebruari 1946. aasta NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu Presiidiumi määrusega liideti kaitse rahvakomissariaat ja sõjalaevastiku rahvakomissariaat ning neist moodustati NSV Liidu Relvajõudude Rahvakomissariaat.

NSV Liidu riigikaitse keskorgan muudeti NSV Liidu valitsusorganite reformimise käigus juba 15. märtsil 1946 NSV Liidu Relvajõudude Ministeeriumiks, mida juhtis Jossif Stalin isiklikult.

25. veebruaril 1950. aastal reorganiseeriti NSV Liidu relvajõudude juhtorganid NSV Liidu Sõjaministeeriumiks (Военное министерство СССР) ja NSV Liidu Sõjalaevastiku Ministeeriumiks (Военно-морское министерство СССР)

15. märtsil 1953. aastal reorganiseeriti NSV Liidu relvajõudude juhtorgan NSV Liidu Kaitseministeeriumiks.

Kaitse rahvakomissarid
 Kliment Vorošilov 1881–1969) (20. juuni 1934 – 7. mai 1940)
 Semjon Timošenko (1895–1970) (7. mai 1940 – 19. juuli 1941)
 Jossif Stalin (1878–1953) (19. juuli 1941 – 25. veebruar 1946)

Nõukogude Liidu sõjandus
NSV Liidu rahvakomissariaadid
Angelina Švatška

Angelina Švatška (ka Anželina Švatška; sündinud 1971 Dnipropetrovskis) on ukraina ooperilaulja, metsosopran, Ukraina Rahvusooperi solist.

Ta pälvis 2005. aastal Pärnus toimunud Klaudia Taevi nimelisel rahvusvahelisel ooperilauljate konkursil II preemia.

Haridus ja tunnustused 
Švatška on lõpetanud Kiievi konservatooriumi prof. G. Tuftina lauluklassis. Samuti omandanud kooridirigendi eriala. Aastast 2001 on ta Ukraina teeneline kunstitegelane. Lisaks Mirjam Helini rahvusvahelise lauljate konkursi diplomand (1999); Rahvusvahelise Altchevski nim. konkursi laureaat (2001); Tšaikovski nim. konkursi diplomand (2002) ja Klaudia Taevi nim. konkursi II preemia laureaat (2005).

Rollid 
Angelina Švatška silmapaistvamate rollide seas on olnud Amneris ("Aida"), Carmen ("Carmen"), Marina Mnešek ("Boriss Godunov"), Delila ("Simson ja Delila"), Eboli ("Don Carlos") ning Laura ("La Gioconda").

Välislingid
 Lühielulugu Moskva Suure Teatri kodulehel

Ukraina lauljad
Ukraina ooperilauljad
Sündinud 1971
Suurjooks ümber Viljandi järve

Suurjooks ümber Viljandi järve on 1928. aastal alguse saanud vanim Eestis korraldatav jooksuüritus. Jooksurada teeb ringi Viljandi järve ümber ja selle pikkus on 12-13 km. Teekonna võib endale valida igaüks ise, kaks kontrollpunkti asuvad Orika sillal ja Viiratsi sillal. Suurjooksu start ja finiš on Viljandi linnastaadionil

10 parimat tulemust läbi aegade (2016. aasta seisuga)

Osalejate vanusegrupid 
Mehed: M14, M16, M18, M21, M35, M40, M45, M50, M55, M60, M65, M70.

Naised: N14, N16, N18, N21, N35, N40, N45, N50, N55, N60.

Statistika

Välislingid 
 Kodulehekülg

Viljandi sport
Eesti kergejõustikuvõistlused
Iso Omena

Iso Omena ('suur õun') on kaubanduskeskus Soomes Espoos Matinkyläs.

Iso Omena avati 24. septembril 2001. Keskuse arhitekt on Mauri Tommila ja keskuse omanik on Doughty Hanson & Co Real Estate Fund.

Kokku on keskuses 115 kauplust ja teenuseosutajat. Keskuse pindala on 15 ha, millest kaubanduspinda on 5,3 ha. Keskuses on ka raamatukogu, Espoo linna avalike teenuste keskus, piletimüügikeskus, esmaabipunkt, hambaravikeskus, palvela, Soome sotsiaalkindlustus, Soome tööbüroo kontor, kino ja kortereid. Parkimiskorrusel on ruumi 2187 autole.

Keskuse moto on "Nagu väike linn". Keskuse nimi on tulnud New Yorgi hüüdnimest The Big Apple.

Keskusel on neli korrust: parkimiskorrus P, poekorrus M, foorumikorrus T ja teenusekorrus S.

Kaubanduskeskust külastab 9 miljonit külastajat aastas. Kaubanduskeskuse käive on umbes 200 miljonit eurot aastas. Kaubanduskeskus pakub tööd 1100 töötajale.

Iso Omenasse saab kõigi bussidega, mis sõidavad mööda Lääneväila Matinkyläst läbi ja Piispansilta sillast üle sõitvate bussidega. Helsingi metroo pikenduse Matinkylä jaam on Iso Omena läheduses. Metroo pikendus avati aastal 2017.

Välislingid 
 Iso Omena sait

Soome kaubanduskeskused
Espoo
Claudia Black

Claudia Lee Black (sündinud 11. oktoobril 1972) on Austraalia näitlejanna, kelle tuntumad rollid on Aeryn Sunina sarjas "Farscape" ja Vala Mal Doranina ulmesarjas "Tähevärav SG-1".

Filmograafia
{| class="wikitable"
! Pealkiri
! Roll
! Aasta
! Formaat
! Märkused
|-
| "Moonlight" || The Cleaner|| 2008 || TV || Osas "Sonata"
|-
| "WarGames: The Dead Code" || R.I.P.L.E.Y. (hääl) || 2008 || Film|| 
|-
| "Tähevärav: Kontiinum" || Vala Mal Doran/Qetesh || 2008 || Film|| 
|-
| "Tähevärav: Tõelaegas" || Vala Mal Doran || 2008 || Film|| 
|-
| "Stolen Life (Machinama Movie)" || Kieru (voice) || 2007 || Film|| 
|-
| "The Dresden Files" || Liz || 2007 || TV || Esmaesinemine: "The Other Dick"
|-
| "Tähevärav SG-1" || Vala Mal Doran || 2004–2007 || TV || Esmaesinemine: "Prometheus Unbound"
|-
| "One" || || 2005 || Film ||
|-
| "Naked in London" || || 2005 || Film || Ainult filmitreileris
|-
| "Farscape: The Peacekeeper Wars" || Aeryn Sun || 2004 || TV ||
|-
| "Queen of the Damned" || Pandora || 2002 || Film ||
|-
| "BeastMaster" || Huna || 2001 || TV ||
|-
| "Sõjaprintsess Xena" || Amazon # 2|| 2000 || TV || Osas "Lifeblood"
|-
| "Pitch Black" || Sharon Montgomery|| 2000 || Film ||
|-
| "Farscape" || Aeryn Sun || 1999–2003 || TV ||
|-
| "A Twist in the Tale" || Morgana || 1999 || TV || Osas "Obsession in August"
|-
| "Good Guys, Bad Guys" || Jill Mayhew || 1998 || TV || Osas "Naughty Bits"
|-
| "Hercules: The Legendary Journeys" || Cassandra || 1997–1998 || TV || Osades "Hercules on Trial" ja "Atlantis"
|-
| "Water Rats" || Beth Williams || 1997 || TV || Osas "All at Sea"
|-
| "Amazon High" || Karina || 1997 || TV ||
|-
| "City Life" || Angela Kosapas || 1996 || TV || 
|-
| "A Country Practice" || Claire Bonacci || 1993–1994 || TV || Osades "Burning Bright" 1 ja 2
|-
| "Police Rescue" || Julia || 1993 || TV || Osas "Double Illusion"
|-
| "G. P." || Joanna || 1993 || TV || Osas "A Thousand Flowers" 1
|-
| "Seven Deadly Sins" || || 1993 || TV (minisari) ||
|}

Häälesinemised
{| class="wikitable"
! Pealkiri
! Karakter
! Aasta
! Formaat
! Märkused
|-
| "Dragon Age: Origins" || Morrigan (hääl) || 2009 || Videomäng
|-
| "Uncharted 2: Among Thieves" || Chloe Frazer (hääl) || 2009 || Videomäng
|-
| "Crysis" || Helena (hääl) || 2007 || Videomäng
|-
| "Project Sylpheed" || Narrator (hääl) || 2007 || Videomäng
|-
| "Neopets: The Darkest Faerie" || Fauna (hääl) || 2005 || Videomäng
|-
| "God of War" || Artemis (hääl) || 2005 || Videomäng
|-
| "Farscape: The Game" || Aeryn Sun (hääl) || 2002 || Videomäng 
|-
| "Kôtetsu tenshi Kurumi" || Steel Angel Mikhail || 1999 || TV || Hääl, ingliskeelne versioon
|}

Välislingid
 Claudia Black Online (loodud 2000)
 ClaudiaBlack.tk
 Claudia Black Online
 Claudia Black – Austraalia filmikomitee

Austraalia näitlejad
Sündinud 1972
Suur Anjui

Suur Anjui ehk Bolšoi Anjui (vene keeles Большой Анюй, tšuktši keeles Илюкейвеем) on jõgi Siberis. 

Suur Anjui algab Anjui ahelikult. Ta voolab valdavalt läände ja loodesse. Jõest põhja poole jääb Anjui ahelik ja lõunasse Oloi ahelik. Ta voolab peaaegu täies ulatuses Tšuktšimaal, välja arvatud lühike lõik enne suuet, ja täies ulatuses voolab ta põhjapolaarjoonest põhja pool.

Ühinedes Väikese Anjuiga, moodustab Anjui. Anjui on kõigest 8 km pikkune jõgi, mis suubub paremalt Kolõmasse pisut enne seda, kui Kolõma suubub Ida-Siberi merre. Suure Anjui allikas asub merepinnast 560 m kõrgusel, aga suue kõigest 0,2 m kõrgusel.

Suur Anjui on 693 km pikk ja tema valgla on 57 300 km². Keskjooksul on jõgi 80–100 m lai ja kuni 1,5 m sügav, alamjooksul 500–700 m lai ja kuni 4 m sügav. Voolukiirus on keskjooksul 4 m/s ja alamjooksul 1 m/s. Suudmest 67 km kaugusel olevas Konstantinovo külas on jõe aastane keskmine vooluhulk 267 m³/s, aga suurvee ajal on keskmine suurim vooluhulk 1237 m³/s. Kõige väiksema vooluhulgaga kuu on aprill (keskmiselt 2,2 m³/s). Alamjooksul on Suur Anjui laevatatav. Jõgi jäätub oktoobri alguses ja vabaneb jääkattest juuni alguses.

1650 avastasid Mihhail Staduhhin ja Semjon Motora võimaluse liikuda mööda Suurt Anjuid Anadõri jõe, õigupoolest kõige tõenäolisemalt Anadõri lisajõe Jabloni ülemjooksule. See sai peamiseks liikumisteeks Kolõmalt Vaiksele ookeanile.

Suurel Anjuil püütakse kala.

Viited 

Aasia jõed
Venemaa jõed
Kolõma jõgikond
Teresa Żylis-Gara

Teresa Gerarda Żylis-Gara (23. jaanuar 1930 Landwarów – 28. august 2021) oli poola ooperilaulja, sopran.  

Tema karjääri kõrghetked jäid aastatesse 1950–1990.

Karjäär 
Varssavis võidetud noorte lauljate konkurss kindlustas talle 1956. aastal esimese rolli Krakovi ooperis, Münchenis pälvitud preemia viis Żylis-Gara Saksa suuremate ooperiteatrite lavadele ja Glyndebourne'i festivalile Inglismaal. 

Tõeline läbimurre leidis aset 1966. aastal Pariisi Ooperis, kus sopran lummas publikut donna Elvirana Mozarti ooperis "Don Giovanni". Sellest rollist sai alguse Żylis-Gara tähelend. Legendaarne dirigent Herbert von Karajan oli kuuldud Mozarti tõlgendusest nii lummatud, et kutsus lauljanna endaga Salzburgi festivalile. Samal aastal järgnesid peaosad Londoni Covent Gardenis, San Francisco ja New Yorgi Metropolitan Opera lavastustes.

Pärast maailmakuulsuse saavutamist käis Euroopa juhtivate ooperimajade vahel soprani nimel terav võitlus – nii oli Żylis-Gara eri aastatel juhtiv solist La Scalas, Viini, Hamburgi ja Berliini Ooperis ning Moskva Suures Teatris. Kokku oli lauljanna aktiivses repertuaaris karjääri tipphetkel 24 rolli. Tema lavapartnerite hulka kuuluvad sellised esimese suurusjärgu staarid nagu Carlo Bergonzi, José Carreras, Franco Corelli, Plácido Domingo, Nikolai Giaurov, Sherrill Milnes, Luciano Pavarotti, Rugiero Raimondi ja Jon Vickers. 

Elu lõpuperioodil resideeris Teresa Żylis-Gara Monacos, kus ta tegi peamiselt pedagoogitööd. Samas jagas kogenud sopran oma teadmisi vokaaltehnikast ja interpretatsioonist ka meistrikursustel Euroopas ja Ameerika Ühendriikides. 

Teresa Żylis-Gara on viibinud ka Eestis. 2009. aastal juhtis ta Klaudia Taevi nimelise rahvusvahelise noorte ooperilauljate konkursi žüriid Pärnus.

Viited

Välislingid
 Biograafia

Poola lauljad
Auleegioni ohvitserid
Sündinud 1930
Surnud 2021
Jevgeni Nesterenko

Jevgeni Jevgenjevitš Nesterenko (vene keeles Евгений Евгеньевич Нестеренко; 8. jaanuar 1938 Moskva – 20. märts 2021 Viin) oli vene ooperilaulja, bass. 

Ta oli Moskva Suure Teatri kauaaegne solist (1971–2002) ning esines edukalt kõikides maailma juhtivates ooperimajades: Metropolitan Opera, Covent Garden jt. 
Esinenud korduvalt Eestis, sh laulnud ka Estonia teatri lavastustes. 

Nesterenko oli Moskva konservatooriumi (1975–1993) ja Viini Muusikaakadeemia (1993–2003) professor.

Ta elas vaheldumisi Moskvas ja Viinis.

Aunimetused

NSV Liidu rahvakunstnik (1976)
Lenini preemia laureaat (1982)
Sotsialistliku töö kangelane (1988) 
Austria Kammersänger (1992) 
Austuse orden (2014)

Välislingid 
Jevgeni Nesterenko elulugu (vene keeles)

Venemaa lauljad
Sündinud 1938
Surnud 2021
Rakvere raudteejaam

Rakvere raudteejaam on raudteejaam Lääne-Virumaal Rakveres.

Läbi Rakvere kulgeb alates 1870. aastast laiarööpmeline Tallinna–Narva raudtee.

Rakveres peatuvad Elroni idasuunalised reisirongid liinidel Tallinn–Rakvere ja Tallinn–Narva. Kuni detsembrini 2015 peatusid jaamas ka GoRaili Tallinna–Moskva ja Tallinna–Peterburi reisirongid. Jaamas on reisijate teenindamiseks ette nähtud üks madal raudteedevaheline perroon pikkusega 150 m. 

Raudteejaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine, milleks on olemas kaubaplatvorm ja laadimisplats, samuti kulgeb jaamast mitu haruteed erinevatele tööstusterritooriumitele nagu näiteks: Rakvere viljasalve, vanaraua kokkuostu, naftaterminali jne.

Tänu Kunda tsemenditehasele avati 1905. aastal Rakvere–Kunda raudteelõik, mis praegu kuulub ettevõttele AS Kunda Trans ja on kasutusel tööstusraudteena.

Rakvere naaberjaam Narva suunal on Vaeküla raudteejaam, kus reisirongid ei peatu; Tapa suunal on naaberjaamaks Kadrina raudteejaam.

Ajalugu 
 
Toonase Tsaaririigi süsteemi järgi II klassi liigitatud raudteejaam avati 1870. aastal seoses (Paldiski–)Tallinna–Narva raudtee rajamisega. Toona jäi jaam Rakvere kihelkonda Roodevälja mõisa maadele.

Rakvere määramisel II klassi jaamaks sai määravaks asjaolu, et linn asus Tallinnast umbes 100 versta kaugusel.
Tolleaegsete vajaduste järgi rajati sinna näiteks kuuekohaline veduridepoo, sepikoda väiksemateks remonditöödeks ja muid lisarajatisi.

Raudtee on mõjutanud olulisel määral Rakvere asustuse ja linnaehituse arengut, mis nihkus raudteejaama suunas.
Linna elanikkond kasvas pärast raudtee ehitamist paarikümne aastaga ligikaudu kahekordseks.

26. novembril 1896 avati Rakverest Kundasse viiv laiarööpmeline raudtee, mis muutis Rakvere väikeseks raudteesõlmeks. See raudtee on varem olnud kasutusel ka reisijate veoks, rongid sõitsid Kundasse algselt teisipäeviti ja laupäeviti, hiljem aga kolmapäeviti ja laupäeviti.

Rakvere raudteejaamale eelnes varem Hulja raudteepeatus, mõnda aega ka Risu raudteepeatus.

Jaamahoone 

Esialgne, kivist keskosaga oluline II klassi puitjaamahoone ehitati koos raudteega tüüpprojekti järgi (analoogne toonase Narva jaamahoonega). Hoone hävis II maailmasõjas.

1950. aastatel ehitati uus stalinistlikus stiilis kivihoone, mis praeguseks on eraomanduses ja renoveeritud.

Rakvere viimase jaamahoone näol on tõenäoliselt tegemist Viljandi ja Kohtla jaamahoonetüübi lihtsustatud variandiga, kus on loobutud dominantsest kaaravast, väikestest tiibehitistest ja enamusest dekoorist. Eesti kontekstis annab see aga tulemuseks arhitektuuriliselt omanäolise – olgugi et natuke abitu – variandi.

Vaata ka 
 Balti raudtee
 Eesti raudteetransport

Viited

Välislingid 

 Linn paneb Rakvere jaamahoone müüki. Virumaa Teataja, 11. oktoober 2001
 Kütusefirma ostab Rakvere raudteejaama. ERR, 24. august 2005
 Raudteejaama uksed on ikka suletud. Virumaa Teataja, 3. detsember 2008
 Raudteejaama ootesaal avatakse peagi. Virumaa Teataja, 22. november 2011
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Raudteejaam
Balti raudtee
Lev Tolstoi (asula)

Lev Tolstoi on alevik Venemaal Lipetski oblastis, Lev Tolstoi rajooni keskus. 

1918. aastani oli küla nimi Astapovo. 1910. aastal suri Astapovo jaamaülema majas kirjanik Lev Tolstoi ja 1918 otsustati külale tema nimi anda. Majas on Tolstoi muuseum.

1927–2005 oli Lev Tolstoi alev.

Välislingid 
Lev Tolstoi aleviku mitteametlik portaal (vene keeles)

Venemaa asulad
Lipetski oblast
Toomas Peek

Toomas Peek (sündinud 15. novembril 1952) on Eesti kinnisvaraärimees ja Kaitseliidu meredivisjoni pealik. 

Toomas Peek oli Eesti Vabamüürlaste Seltsi juhatuse liige 2. juunist 2008 kuni 1. detsembrini 2010.

President Toomas Hendrik Ilves andis 5. veebruaril 2009 kaitseväe juhataja ettepanekul Toomas Peegile kaptenmajori auastme.

Toomas Peek on Kaitseliidu keskjuhatuse liige.

Peek on üks Eesti rikkamaid mehi.

Kohtuprotsess maksuameti vastu 

Maksu- ja Tolliamet esitas 2005. aasta märtsis Peegile enam kui 13,5 miljoni suuruse ja tema äripartnerile Tõnis Paltsule enam kui 12 miljoni krooni suuruse maksuotsuse, sest nad pidavat maksma telekommunikatsiooniettevõtte Levicom müügi pealt Rootsi ettevõttele Tele2 tulumaksu. Peek, Palts ja veel 3 aktsionäri võõrandasid küll aktsiad, aga tehing toimus Hollandis ja Hollandi Antillidel registreeritud äriühingute kaudu. Maksu- ja tolliameti hinnangul püüdsid Peek ja Palts niimoodi tulumaksu tasumisest kõrvale hiilida.

Ärimehed kaebasid maksuameti kohtusse. Tallinna halduskohus nende kaebust ei rahuldanud, kuid Tallinna ringkonnakohus tühistas halduskohtu otsused ja mõlemad maksuotsused täies ulatuses. Ringkonnakohus tunnistas aktsiate koondamise välismaisesse äriühingusse majanduslikult põhjendatuks. 2007. aasta augusti alguses ei võtnud Riigikohus maksu- ja tolliameti kassatsioonikaebust menetlusse.

Tunnustus
Riiklikud autasud
2002 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Ametkondlikud autasud
2008 Kaitseliidu Tallinna Maleva Teenetemärk
2007 Kaitseministeeriumi Teeneteristi II klass
2007 Kaitseväe Teenetemärk
2005 Kaitseväe Eriteenete rist
2006 Kaitseliidu Teenetesõrmus No.1
2006 Kaitseliidu Saaremaa Maleva Teenetemärk
2005 Kaitseliidu Valgeristi II klass
2004 Mereväebaasi Teenetemärk
2004 Miinilaevade Divisjoni Teenetemärk
2004 Kaitseliidu Teenetemedali III klass
2003 Kaitseliidu Valgeristi III klass
2003 Mereväe teenetemärk “Usk ja Tahe” III klass “Raudankur”
2002 Kaitseliidu Meredivisjoni Teenetemärk
2001 Kaitseliidu Toompea malevkonna Teenetemärk 2006 Saare Maakonna teeneteplaat

Eraorganisatsioonide autasud
2003 Eesti Reservohvitseride Kogu Teeneteristi Kuldrist
2001 Eesti Reservohvitseride Kogu Teeneteristi Raudrist
2011 Eesti Eruohvitseride Kogu teeneterist
2006 Jüriöö Suurtäht
2001 Maarja Altari Rüütlirist
2005 Jüriöö Täht
2002 Eesti Muinsuskaitse Seltsi Eriteenete Hõbemedal
2004 Robert de Caluwé Heraldikaauhinna Teeneterist (Soome). Ex officio
2005 Reservistide Liidu Teenetemedali Eriklass (Soome)
2004 Helsingi Reservväelaste II klassi Teenetemärk (Soome)
2009 Mälestusmedal ”10 aastat Läti Reservohvitseride Kogu” (Läti)

Viited

Eesti ettevõtjad
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Eesti vabamüürlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1952
Esimene Samm

"Esimene samm" on kirjandusauhind, mille lõi aastal 2007 MTÜ Kirjandusfestival Prima Vista Tartu Kultuurkapitali juurde. Selle abil soovitakse edendada Eesti kirjanduselu.

Auhind antakse žürii otsuse alusel parima trükiajakirjanduses avaldatud ilukirjandusliku debüütteksti autorile. "Esimese sammu" auhinnale saavad kandidatuuri esitada autorid ise oma ilukirjanduslike debüüttekstidega, mis on eelneva aasta jooksul perioodikas avaldatud, või vastavate meediaväljaannete toimetajad. Auhind kuulutatakse välja ja antakse üle maikuus Tartus toimuva kirjandusfestivali ajal.

Laureaadid
 2007 Anti Saar, proosakatkend "Kuidas sa ära läksid ja mina maha jäin" (Vikerkaar 2006, nr 6)
 2008 Enor Niinemägi, näidend "Ewiges Wiederschnitzel (daDa-Sein)" (Värske Rõhk, nr 11)
 2009 Berit Kaschan, luuletused (Värske Rõhk, nr 16)
 2010 Margit Sirenzky, lühijutt "Raadio" (Värske Rõhk, nr 20)
 2011 Liisa Saaremäel, luuletekstid "3 epitaafi "Triumfikaare" ainetel" (Värske Rõhk, nr 24)
 2012 Silvia Urgas, lühijutt "Lugu Koit Toomest, millel pole Koit Toomega vähimatki pistmist" (Värske Rõhk, nr 25)
 2013 Lauri Leet, luuletused (Müürileht nr 23) ja Marie Verdei lühijutud (Värske Rõhk, nr 31)
 2014 Erki Lind, lühijutt "Eksisin metsa" (Värske Rõhk, nr 34)
 2015 Hanneleele Kaldmaa, lühiproosa (Värske Rõhk, nr 37)
 2016 Mart Kuldkepp, novell "Estbröte 1916" (Vikerkaar 2015, nr 7-8)
 2017 Berit Petolai, luuletused "Hundid ja vanamehed", "Kolletamispäev" ja "Tütrele" (Looming 2016, nr 12)
 2018 Siret Saava, luuletused (Värske Rõhk, nr 51)
 2019 Marju Bakhoff, lühijutt "Fämm fatall" (Värske Rõhk, nr 55)
 2020 Liisa Mudist, luuletused (Värske Rõhk, nr 61)
2021 Maryliis Teinfeldt, proosa (Värske Rõhk, nr 64) ja luuletused (Värske Rõhk, nr 68)

Välislingid
 Kirjandusfestival Prima Vista
 "Noore autori esimene samm". Eesti Ekspress, 23. mai 2010
"Prima Vista kirjanduspreemia „Esimene samm“ tänavune laureaat on Siret Saava". Prima Vista pressiteade, Tartu, 25.04.2018.
"„Esimese sammu“ kirjanduspreemia võitis Liisa Mudist". Kirjandusfestival Prima Vista, 23.04.2020
 "„Esimese sammu” preemia laureaat on selgunud". Kirjandusfestival Prima Vista, 23.04.2021

Eesti kirjandusauhinnad
Tartu auhinnad
Tiit Trummal

Tiit Trummal (sündinud 18. juulil 1954 Tartus) on eesti arhitekt.

Keskhariduse omandas Tiit Trummal Tartu 2. Keskkoolis aastatel 1961–1972. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis aastatel 1972–1977.

Aastatel 1977–1978 töötas Tiit Trummal Eesti NSV Restaureerimisvalitsuses ja 1980–1984 riiklikus projekteerimisinstituudis Maaehitusprojekt Tartu Filiaali vanemarhitektina. Aastatel 1984–1989 töötas ta Tallinna Linna TSN TK Arhitektuuri ja Planeerimise peavalitsuses rajooniarhitektina ning 1990–2006 arhitektuuribüroos Alver&Trummal OÜ. Pärast seda on ta töötanud arhitektuuribüroos Tiit Trummal Arhitektid OÜ.

Tiit Trummali tuntumad tööd on ärihoone Ferrum Kuressaares, De La Gardie kaubamaja Tallinna vanalinnas, City Plaza büroohoone ja Vabaduse väljaku kujundus. Neid iseloomustavad hea keskkonnatunnetus, põnev materjalikasutus ja ekspressiivsed vormid. Lisaks on Tiit Trummal projekteerinud mitu era- ja kortermaja.

Tiit Trummal on Eesti Arhitektide Liidu liige 1987. aastast.

Töid
Ilmjärve pioneerilaager, 1983
restoran Toidutare Pirital 1992 (kaasautor Andres Alver)
autokeskuse rekonstruktsioon Pärnu mnt 139c, 1995 (kaasautor Andres Alver)
De la Gardie kaubamaja Viru tänaval, 1999 (kaasautor Andres Alver)
endise haigla rekonstruktsioon hotelliks Roosikrantsi tänaval, 1997, (kaasautor Andres Alver)
Ferrumi kaubamaja Kuressaares, 2002, (kaasautor Andres Alver)
kortermajad Kadriorus, 2004
City Plaza 2006, (kaasautor Andres Alver)
Vabaduse väljak, 2009 (kaasautorid Andres Alver, Veljo Kaasik)

Võistlustöid
Tallinna Harju tänava hoonestus, 1987; 1. preemia
Vabaduse väljaku kujundamise konkurss, 1998; 1. preemia

Tunnustus
1999 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (Oru Kooli hoone - kaasaegse kooliarhitektuuri loomine maakeskkonda)
1999 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri aastapreemia (koos Andres Alveri ja Veljo Kaasikuga; raamat  "Üle majade" ja kaasaegse linnaplaneerimise jõuline esiletoomine ning analüüs)
2000 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Andres Alveri ja Tarmo Lahega; De la Gardie kaubamaja Tallinnas)
2009 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri aastapreemia (koos Andres Alveri ja Veljo Kaasikuga; Vabaduse väljak – 2009. aasta kõige suurejoonelisema arhitektuurisündmuse – uue kvaliteedi eest Eesti linnaehituses ja avaliku ruumi loomisel)

Isiklikku
Tema ema on ajaloolane ja arheoloog Vilma Trummal.

Viited

Eesti arhitektid
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1954
Islandi jalgpallikoondis

Islandi jalgpallikoondis on Islandi jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Islandit rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.

2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste Euroopa valikturniiri saavutatud tulemuse põhjal jõudis Island väljalangemismängudeni, aga ei pääsenud finaalturniirile kaotades Horvaatiale.

Esmakordselt pääses Island suurturniirile pärast 2016. aasta Euroopa meistrivõistluste valikturniiri. Kvalifikatsioonigrupis teenis Island kaks võitu (kodus ja võõrsil) Hollandi üle. UEFA Euro 2016 finaalturniiril jõudis Island väljalangemismängudeni, saavutades oma alagrupis viigi Portugali ja Ungari vastu ja alistades Austriat. Kaheksandikfinaalis Inglismaaga Wayne Rooney realiseeris penalti juba mängu neljandal minutil, aga islandlaste kaks väravat (Ragnar Sigurðsson kuuendal ja Kolbeinn Sigþórsson 18 minutil) kindlustasid Islandi edasipääsu veerandfinaali, kus kaotati 2:5 Prantsusmaa koondisele ja langeti välja.

Välislingid 
 Koduleht

Euroopa jalgpallikoondised
Islandi jalgpall
ATK

ATK võib tähendada järgmist:
agraar-tööstuskompleks
USA ettevõte Alliant Techsystems lühend
Accessibility Toolkit 
...
Svjatoslav I

Svjatoslav I või Svjatoslav Vapper (ukraina keeles Святосла́в І́горович või Святосла́в Хоро́брий, u. 938–972) oli Kiievi-Vene suurvürstiriigi valitseja aastatel 945–972, tegelikult valitses riiki alles aastast 960, kui sai täisealiseks, enne seda valitses riiki regendina tema ema Olga.

Valitsemisaeg

Sõjakäigud kasaaride vastu 

963/964. aastal tegi noor Svjatoslav sõjakäigu vjatitšite maale ja Vana-Vene riigi idaslaavlastest elanikke ohustanud Kasaari khaaniriigi vastu ning purustas Kasaari khaani väed ja vallutas kasaaride linnad (Kazerani, Atili, Sarkeli ja Tmutarakani) Doni jõe alamjooksul. Seejärel aga jätkas sõjakäiku alaanide ja adõgeede aladele, Kubanimaale Põhja-Kaukaasias.

Sõjakäik bulgaarlaste vastu

10. sajandi Balkani poolsaarel ja Väike-Aasias asunud keskaegne võimsaim riik Bütsants pidas sõdu Bulgaaria riigi täielikuks allutamiseks, kasutades liitlasena Svjatoslavi. Aastal 968 tungisid Kiievi-Vene väed eesotsas Svjatoslav I-ga Bulgaaria aladele ja vallutasid bulgaarlaste linnad Doonau ääres ning seadsid sisse 967. aastal oma residentsi ja valitsuskeskuse Perejaslavetsis (bulgaaria Preslav). 968. aasta alguses aga piirasid Kiievi sisse petšeneegid ning Svjatoslav oli sunnitud lahkuma Bulgaariast ja peletama petšeneegid Kiievi piiramiselt Volgast lääne pool asuvatesse steppidesse.

Sõda Bütsantsiga
Svjatoslavi lahkumise järel Kiievisse suutsid bulgarid saavutada kokkuleppe Bütsantsiga, taastada ühtsuse ning kindlustada end kindlustustes, kuid naasnud Svjatoslav vallutas 969. aasta sügisel taas Perejaslavetsi. 971. aastal alistasid Bütsantsi keisri Johannes I Tzimiskese väed Svjatoslav I väed. Silitrasse taandunud Svjatoslavi väed piirati sisse ja pärast kolme kuu pikkust vastupanu alistusid nad 971. aasta juulis. 

Svjatoslav ja tema väed lahkusid Bulgaariast ning suundusid Dnepri suudmesse. Seal varitsesid Dnepri kärestike juures neid ja nende sõjasaaki petšeneegid, kes Svjatoslavi 972. aasta kevadel tapsid.

Perekond 
Svjatoslav I vanemad oli Kiievi-Vene valitseja Igor (ka Ingvar ja Inge; sündinud enne 879 aastat – 945) ja Olga (ka Helga; surnud 969).

Järglased 
Svjatoslavi järglased: 
Jaropolk Svjatoslavitš (Ярополкъ) Kiievi-Vene vürstina Jaropolk I, lastetu;
Oleg Svjatoslavitš (Олегъ), lastetu; drevljaanide valitseja;
Vladimir Svjatoslavitš, Kiievi suurvürstiriigi valitsejana Kiievi suurvürst Vladimir Svjatoslavitš (Великий Князь Владимиръ Святославичь) ehk Vladimir Püha

Mälestuse jäädvustamine

Ukraina 
2018. aastal nimetati tema järgi Ukraina erioperatsioonijõudude 3. polk.

Vaata ka
Rjurikovitšid 
Venemaa valitsejad
Kasaari khaaniriik

Viited

Vana-Vene valitsejad
Sündinud 940. aastatel
Surnud 972
Kiievi suurvürstid
Kabala raudteejaam

Kabala raudteejaam on raudteejaam Lääne-Virumaal Vinni vallas Viru-Kabalas.

Läbi Kabala kulgeb laiarööpmeline Tallinna–Narva raudtee.

Raudteejaam asub Tallinnast 121,9 km, Tapast 44,3 km ja Narvast 87,7 km kaugusel.

Jaamas peatuvad Elroni idasuunalised reisirongid liinil Tallinn–Narva. Mõlemal suunal peatub Kabalas päevas kaks reisirongi. Jaamas asub üks lühike perroon, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala.

Jaamahoone

Kabala jaamahoone valmis koos raudteega 1870. aastal ja on silmapaistvalt autentsena (märksa paremini kui näiteks Aegviidu) säilinud tänaseni. Kahekorruseline kroonuhistoritsistlik puithoone ehitati III-IV klassi jaama tüüpprojekti järgi sarnaselt Paldiski, Keila, Raasiku jmt jaamahoonetega. Jaamahooneid iseloomustab madal viilkatus ja asümmeetriline pikifassaad, mille kõrgem viiluga keskosa jagab maja ühe- ja kahekorruseliseks tiivaks.

1990. aastatest alates seisab jaamahoone kasutuseta ja on halvas seisukorras. Kuigi hoone on autentselt säilinud ja sel on selgelt põhjust väärtustamiseks, on selle kasutusperspektiiv ja elujõulisus küsitavad.

2019. aastal avaldatud nimekirja kohaselt kuulub Kabala jaamahoone ehitiste hulka, millest Eesti Raudtee soovib vabaneda.

Viited

Välislingid 

 Kabala raudteejaam on õnnetus seisus - Virumaa Teataja, nr. 220, 13 november 2014;   DIGAR
 Suurõnnetuse ärahoidja pälvis Punase Risti ordeni; Postimees, 24. veebruar 2003
 Kabala raudteejaama peahoone - Fotokogu - Kultuurimälestiste register
 FOTO: Kabala jaamahoone aastal 1999; Baltic Trains Picture Gallery
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Balti raudtee
Voldemar Tuberik

Voldemar Tuberik (vene keeles Туберик Вольдемар Хансович (poliitilises illegaalses tegevuses pseudonüüm Robert Hansu p. Nadson Надсон Роберт Хансович) [15(27. aprill 1897-1942(?), oli Eestimaa Kommunistliku Partei partei ning komsomolitegelane.

Voldemar Tuberik sündis Tallinnas maalri peres. 

Pärast Eesti Vabadussõda astus Eestimaa Kommunistliku Parteisse. Voldemar Tuberik oli 1920. aastal üks Eestimaa Noorte Proletaarlaste Liidu organiseerijaid ning juhatuse liige. Alates 1922 Eestimaa Kommunistliku Noorsooühingu Keskkomitee liige, Kommunistliku Noorsooühingu Täitevkomitee liige. 

Aastatel 1923-24 Töötas NSV Liidus NSV Liidu Välisasjade rahvakomissariaadis. 

Alates 1925. aastast illegaalne Eestimaa Kommunistliku Noorsooühing Keskkomitee sekretär Eestis. 

Aastail 1926-30 NSV Liidus, Leningradis asuva Julian Marchlewski nimeline Lääne Rahvusvähemuste Kommunistliku Ülikooli jaoskonna sekretär. 

Aastail 1931-34 töötas Voldemar Tuberik Kominterni Täitevkomitees. 

Alates 1934 oli ta Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee vastutav organisaator illegaalselt Eestis asudes; vahistati 1935. aastal ja mõisteti 15 aastaks sunnitööle; vabastati 1938 amnestia alusel. 

Voldemar Tuberik hukkus Teise maailmasõja ajal.

Välislingid
Туберик Вольдемар Хансович

Sündinud 1897
Surnud 1942
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Hammaada

Hammaada (araabia keeles حمادة, ḩammādah 'viljatu') on tasane kivikõrb, mis koosneb suurtest kaljudest ja paljastest lavamaadest.

Hammaadas puudub liiv peaaegu täiesti, sest tuul on peened koostisosad ära kandnud. Selles osas erineb hammaada sarnase kliimaga ergidest, kus on suured luited. Hammaada teravad kivid on kaetud väga kidura taimestikuga.

Hammaadat võivad liigestada kuivad või ajutise vooluga jõeorud ehk vadid.

Varem kasutati terminit "hammaada" ainult Sahara kivikõrbete kohta, nüüd nimetatakse nii ka muid kivikõrbi, näiteks Gobi kõrbet.

Maailmas suurim hammaada on Draa hammaada Loode-Saharas Maroko, Alžeeria ja Lääne-Sahara vahel. Hammaadad moodustavad umbes 70% Sahara kõrbest.

Vaata ka
Takõrr

Viited

Välislingid

Kõrbed
Kustav Kurg

Kustav Aleksander Kurg (3. märts 1902 Nehatu vald, Harjumaa – 27. november 1992 Toronto) oli Eesti advokaat ja poliitik.

Ta õppis aastatel 1923–1929 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas ja oli EÜS-i liige. Aastatel 1929–1931 oli ta Tallinna-Haapsalu rahukogu kohtuameti kandidaat. Aastatel 1931–1935 oli ta vandeadvokaat Elmar Andersoni abi, aastast 1935 Tallinnas vandeadvokaat, Rahvuskogu esimese koja liige ja I Riigivolikogu liige.

Kustav Kurg lahkus aastal 1944 Rootsi, kus töötas Stockholmi postivalitsuses. Aastal 1951 läks ta Rootsist Kanadasse, kus töötas Ontario parlamendihoone kojamehena Torontos. Jäi aastal 1970 pensionile.

Viited

Välislingid 
RAHVUSKOGU, 18.02.-17.08.1937, liikmed

Rahvuskogu liikmed
I Riigivolikogu liikmed
Põllumeeste konventide liikmed
Eesti Põllumeeste Kogude Esinduse Paguluses poliitikud
Eesti advokaadid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eestlased Rootsis
Eestlased Kanadas
Sündinud 1902
Surnud 1992
Jüri Ottas

Jüri Ottas (14. oktoober 1885 Vana-Kuuste vald, Tartumaa – 13. aprill 1942 Vjatlag, Kirovi oblast) oli Eesti poliitik. 

Kuulus Kaitseliitu. Suri eeluurimisel.

Elulugu 

Georg (pärast nime eestistamist Jüri) Ottas sündis 14. oktoobril 1885 Villemi talus. Vanemad olid Jaan ja Lotta (enne abiellumist: Matson). 

Ta õppis Tartu Aleksandri Gümnaasiumis, mille pidi 1903. aastal isa surma tõttu pooleli jätma ning hakkama talu pidama. 

1905. aastal osales ta Tartus Bürgermusses toimunud Eestimaa maasaadikute kongressil. 

1906. aasta alguses I Vene revolutsiooni ajal põgenes kodust ja varjas ennast, kuna oli karistussalga poolt vahistamisele kuuluvate isikute nimekirjas.

1918. aastal käis Eesti maarahva delegatsiooni koosseisus Saksamaal, protestides Balti Hertsogiriigi loomise kava vastu. 

Kuulus III, IV ja V Riigikogu koosseisu.

Jüri Ottas oli alates 1928. aastast abielus Anna Reimaniga.

1934. aastal sõlmis Jüri Ottas Moskvas esimese lepingu eesti sealiha müümiseks Nõukogude Venemaale.

1936. aastal valiti ta Kambja põllumeeste konvendi liikmeks.

Eesti Vabariigi Põhiseaduse mälestusmärk, II järk.

1930. aastate lõpuperioodi puhkes suurimaid ja kõmulisemaid kohtuasju Eestis - Lõuna-Eesti Eksporttapamajade kohtuprotsess, kui kevadel 1937 allutati Tartu suurim tapamaja Eesti Lihaekspordile ja enne üleandmist viidi ühisuses läbi revisjon. Juurdlusel ilmnes, et Tartus, Teguri tänav 48 tegutseva ühisuse 1933, 1934 ja 1935. aasta bilanssi on paigutatud tõele mittevastavaid andmeid. 1933. aastal oli ülejääk näidatud 92 725 krooni võrra vähemana, 1934 oli võlausaldajate arve näidatud 167 666 krooni võrra suuremana ja ülejääk 280 000 krooni võrra vähemana, 1935 bilansi aktivas olid võlausaldajate arved näidatud 248 948 krooni võrra suuremana. Kohtuotsusega  mõisteti Lõuna-Eesti Eksporttapamaja juhatuse esimees Jüri Ottas ja Otto-Rudolf Pärlin kaheks aastaks vangimajja ühes kõigi õiguste kaotamisega.

Kirjandus 
Tartu Näituse Albumis avaldati 1936. aastal Villemi talu kohta A. Käspre artikkel "Kolmkümmendaastat visa võitlust karmi loodusega". 

Villemi talu meenutab ka kolonel Villem Saarsen oma mälestusraamatus "See, mis ma nägin", mis ilmus Stockholmis 1978. aastal.

Viited 

Rahvuskogu liikmed
III Riigikogu liikmed
IV Riigikogu liikmed
V Riigikogu liikmed
Riigi Majandusnõukogu liikmed
Põllutöökoja liikmed
Põllumeeste konventide liikmed
Põllumeestekogude poliitikud
Kaitseliidu Tartumaa maleva liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1885
Surnud 1942
Erika Haggi

Erika Haggi (21. mai 1922 Krüüdneri – 19. november 2009 Tallinn) oli eesti skulptor.

Erika Haggi lõpetas Eesti NSV Riiklik Kunstiinstituudi 1952. aastal. Ta töötas muu hulgas Riiklikus Kunstimuuseumis ja kultuuriministeeriumis, Tallinna Polütehnilise Instituudi graafikakateedris ning vabakutselise kunstnikuna. Aastatel 1970–1980 oli ta Kuku klubi direktor.

Erika Haggi lõi peamiselt portreesid ja dekoratiivfiguure. Ta on teiste seas portreteerinud Helmi Puuri, August Jansenit, Heino Ellerit, Hugo Seppa, Georg Otsa, Tiit Kuusikut, Gustav Ernesaksa, Olga Lauristini ja Jevgeni Nikonovi.

Erika Haggi on maetud Kambja surnuaeda.

Tunnustus
1981 Eesti NSV teeneline kunstnik

Välislingid
 Lahkus skulptor Erika Haggi, EPL, 20. november 2009

Eesti skulptorid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Kambja kalmistule maetud
Sündinud 1922
Surnud 2009
Tõnu Ojala

Tõnu Ojala (sündinud 7. veebruaril 1969) on eesti ajakirjanik.

Ta lõpeta 1987. aastal Keila 1. Keskkooli ja hiljem Tallinna Tehnikaülikooli mehaanikateaduskonna aparaadiehituse erialal.

Ta on ajakirja Tehnikamaailm peatoimetaja, varem on ta töötanud ka Äripäevas (algul reporterina, hiljem rubriigi- ja erilehtede toimetajana).

Tehnikamaailma peatoimetajana juhib Eesti aasta auto žüriid ja on Eesti aasta auto peakorraldaja. 

Esinenud autoalaste ettekannetega seminaridel ja konverentsidel.

Raamatuid
2013 "Uni(u)stuste autod. Nõukogude sõiduautod läbi aegade". 336 lk
2017 3., täiendatud trükk. ISBN 9789949631025 
2019 "Unustuste veokid. Nõukogude veoautod läbi aegade". 208 lk

Tunnustus
2012 Eesti automüüjaid ühendava Autode müügi- ja teenindusettevõtete Eesti liidu (AMTEL) aumärk

Muud
Ojala on korduvalt osalenud legendaarsel ajakirjanike kümnevõistlusel (parim tulemus 4383 punkti, Tartu 1999) ning selle ühel korral ka võitnud (Kuressaare, 2000).

Ojala on aastaid olnud tegev Tehnikaülikooli Akadeemilises Meeskooris, kus ta laulab baritoni häälerühmas.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Keila Kooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1969
Indrek Martinson

Indrek Martinson (26. detsember 1937 Tartu – 14. november 2009 Södra Sandby) oli eesti päritolu Rootsi füüsik.

Aastatel 1975–2002 oli ta Lundi ülikooli aatomifüüsika professor.

Ta oli Eesti Komitee liige. 

Ta valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.

Tunnustus
 1986 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liikmeks
 1990 – valiti Tartu Ülikooli audoktoriks
 1998 – valiti Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmeks
 2001 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Välislingid
"In memoriam INDREK MARTINSON", Horisont, jaanuar 2010

Eesti füüsikud
Eesti Teaduste Akadeemia liikmed
Rootsi professorid
Tartu ülikooli audoktorid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eestlased Rootsis
Sündinud 1937
Surnud 2009