joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Richard von Weizsäcker

Vabahärra Richard Carl von Weizsäcker (15. aprill 1920 Stuttgart – 31. jaanuar 2015 Berliin) oli Saksamaa poliitik, president 1984–1994.

Tema isa Ernst von Weizsäcker sai 1916 aadlitiitli "vabahärra". Isa oli Natsi-Saksamaa poliitik ja diplomaat, 1938–43 välisministeeriumi kantsler ja 1943–45 Saksamaa suursaadik Vatikanis. 1949 mõisteti ta sõjakurjategijana 7 aastaks vangi ja suri 1951.

Isa töö tõttu diplomaadina pidi pere palju kolima. Nad elasid 1920–24 Baselis, 1924–1826 Kopenhaagenis, 1931–33 Oslos, 1933–36 Bernis ja alates 1936 Berliinis.

Tema vend oli filosoof ja füüsik Carl Friedrich von Weizsäcker. Teine vend Heinrich hukkus 1939 sõjas. Noorem õde Elisabeth abiellus Konrad Reiseriga, kes 1993–2003 oli Maailma Kirikute Nõukogu peasekretär.

Ta õppis Oxfordi ülikoolis filosoofiat ja ajalugu. Teise maailmasõja ajal võitles ta ohvitserina Saksa sõjaväes ja sai idarindel 2 korda haavata, sõdis muuseas ka Eestis Sõrve lahingutes. 1945 sai ta Ida-Preisimaal haavata ja oli pärast seda kuni sõja lõpuni ravil.

Pärast sõda õppis ta Göttingeni ülikoolis õigusteadust. Isa üle peetud kohtuprotsessil, kus isa süüdistati juutide deporteerimisele kaasaaitamises okupeeritud Prantsusmaalt, tegutses ta oma isa kaitsenõukogu assistendina. Esimese riikliku eksami õigusteaduses andis ta 1950, teise 1953 ja 1955 sai ta õigusteaduse doktorikraadi.

1953 abiellus ta Marianne von Kretschmanniga. Neil on neli last: Robert Klaus on Müncheni ülikooli majandusprofessor, Andreas on Müncheni Kunstiakadeemia kunstiprofessor, Beatrice on jurist ja ajakirjanik ning Fritz Eckart on meditsiiniprofessor.

1964–1970 ja 1979–1981 oli Richard von Weizsäcker Saksamaa evangeelsete kirikute kongressi (Saksamaa Evangeelne Kirikupäev) president. 2001–2003 oli selsamal positsioonil tema õde Elisabeth Raiser.

Richard von Weizsäcker liitus 1954 Kristlik-Demokraatliku Liiduga ja oli Bundestagi saadik 1969–1981, sealhulgas alates 1979 Bundestagi asepresident. 1981–84 oli ta Lääne-Berliini linnapea.

1984 valiti Richard von Weizsäcker Saksamaa presidendiks. 23. mail 1989 valiti ta tagasi, olles seni ainus, kes valitud presidendi ametisse ilma vastaskandidaatideta. Tema valitsusajal toimus Saksamaa taasühinemine ja temast sai esimene ühinenud Saksamaa riigipea. 
1993. aasta juulis käis ta riigivisiidil Eestis.

Tunnustused
2005 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Saksamaa presidendid
Auleegioni suurristi kavalerid
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1920
Surnud 2015
Toomas Randvere

Toomas Randvere (24. oktoober 1933 – 3. november 2007) oli eesti neurokirurg. 

Ta lõpetas 1948 Kivimäe Põhikooli ja 1952 Tallinna Nõmme Gümnaasiumi. 

Aastal 1961 asus ta tööle neurokirurgina Tallinnas. Ta on olnud Põhja-Eesti Regionaalhaigla neurokirurgia osakonna juhataja.

Publikatsioone
Patsiendi hepatiit pani arsti aastateks jooksma. – Terviseleht, 30. aprill 2003

Kirjandus
Toomas Randvere 70. – Hippokrates, 2003, nr 48, lk 694–695.

Välislingid
Foto

Eesti neurokirurgid
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1933
Surnud 2007
Aili Leetva

Aili Leetva (algselt Armilda Arak; aastast 1942 perekonnanimega Müür; 18. november 1906 Narva – 6. september 1991) oli eesti laulja, hääleseadja ja näitleja. 

Aili Leetva sündis Narvas limonaaditöösturi peres. Tuntumaid rolle oli Anna-Liisa vanaema ETV lastelavastuses "Kikerikii".

Filmograafia
1971 "Tuuline rand" (Paruni naine)
1974 "Ohtlikud mängud"
1983 "Suletud ring" (Vanadaam)

Eesti lauljad
Eesti näitlejad
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1906
Surnud 1991
EFL Cup

EFL Cup ehk English Football League Cup (kutsutakse ka League Cup, varem Football League Cup, praegu sponsorite tõttu Carabao Cup) on Inglismaa liiga jalgpallikarikavõistlused, kus osaleb kokku 92 meeskonda: 20 Premier League ja 72 English Football League (EFL) klubi. Turniirist saavad osa võtta Inglismaa ja Walesi klubid. Karikavõistluste finaal peetakse tavaliselt veebruari viimasel pühapäeval Londoni Wembley staadionil.

Võitja pääseb UEFA Euroopa Liigasse, kui ta ei ole samal hooajal Euroopa karikavõistlustele (Meistrite või Euroopa liigasse) kvalifitseerunud liiga lõpptabeli alusel. Inglismaa liiga jalgpallikarikavõistlused on suuremate klubide jaoks madalama prioriteediga kui liiga või FA Cupi võit, sellepärast kasutavadki tippmeeskonnad seal rohkem varu- ja noormängijaid. Seetõttu on League Cupis tulnud ette palju üllatustulemusi.

Võistlust korraldatakse alates hooajast 1960–61, kui võitjaks tuli Aston Villa. Liverpool on kõige edukam meeskond 8 võiduga; seejuures 1980-ndate alguses võitis klubi selle karika 4 korda järjest.

League Cup koosneb seitsmest voorust ja on seatud nii, et 3. vooruks jääb võistlustele 32 meeskonda. Võistlused toimuvad ühemängulises karikasüsteemis, väljaarvatud poolfinaalid, kus võitja selgub kahe mängu järgi.

Finaalid

Nimi
Võistlused on toimunud alates 1960. aastast ja selle aja jooksul on sari kandnud järgmisi nimesid:
 Football League Cup (1960–1981)
 Milk Cup (1982–1986)
 Littlewoods Cup (1987–1990)
 Rumbelows Cup (1991–1992)
 Coca-Cola Cup (1993–1998)
 Worthington Cup (1999–2003)
 Carling Cup (2004–2012)
 Capital One Cup (2012–2016)
 EFL Cup (2016–2017)
 Carabao Cup (2017–)

Vaata ka 
 FA Cup

Välislingid 
Carling Cupi koduleht

Inglismaa jalgpall
Jalgpallikarikavõistlused
Kalle Laanet

Kalle Laanet (sündinud 25. september 1965 Orissaares) on Eesti poliitik ja endine politseiametnik. Ta oli 26. jaanuarist 2021 kuni 18. juulini 2022 Eesti kaitseminister ja aastatel 2005–2007 Eesti siseminister. 

Aastail 2005–2007 oli ta Andrus Ansipi esimeses valitsuses siseminister. Ta on kuulunud XI, XII, XIII ja XIV Riigikogu koosseisu. Vahemikus 22. märtsist 2018 kuni 4. aprill 2019 oli ta XIII Riigikogu aseesimees.

Ta kuulus 2005. aastast Eesti Keskerakonda. 19. märtsil 2012 otsustas erakonna juhatus ta erakonna maine väidetava kahjustamise eest erakonnast välja heita. 2. aprillil 2014 astus ta Reformierakonda.

15. augustil 2011 teatati, et ta kandideerib Euroopa politseiameti (Europol) asedirektoriks, kuid ta ei osutunud valituks.

Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 5, sai 2388 häält ning osutus valituks XIII Riigikogu liikmeks ringkonnamandaadiga. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris Laanet Saaremaa vallas ning osutus 336 häälega valituks Saaremaa vallavolikokku, kus ta on ehitus- ja keskkonnakomisjoni liige.

Haridus
1979–1983 Tallinna Spordiinternaatkool
1986–1988 Tallinna Miilitsakool
1990. aastal alustas õpinguid Peterburi Siseministeeriumi Akadeemias, kuid Eesti taasiseseisvumine katkestas õpingud
1997–2001 Concordia Rahvusvaheline Ülikool (bakalaureusekraad õigusteaduses, mis vastab magistrikraadile)

Töökäik

1988–1993 erinevad ametid Kingissepa rajooni miilitsas ja Saare maakonna politseis.
1993–1994 Keskkriminaalpolitsei varavastaste kuritegude osakonna komissar (Eesti Päevalehe andmetel töötas Laanet 1993–1994 Saaremaa abiprefektina)
1994–1995 Keskkriminaalpolitsei organiseeritud kuritegevuse tõkestamise osakonna infogrupi vaneminspektor
1995–2002 Saare Politseiprefektuuri prefekt
2002–2003 Tallinna Politseiprefektuuri prefekt
2004–2005 Lääne Politseiprefektuuri prefekt
2005–2007 Eesti siseminister
2007–         Riigikogu liige (kuulub õiguskomisjoni, 2007–2012 Keskerakonna fraktsioonis, 2012–2014 fraktsioonitu, 2014. aastast Reformierakonnas)
2017–         Saaremaa vallavolikogu liige
2018–         SA Kuressaare Haigla nõukogu esimees
2021–2022 Eesti kaitseminister

Kalle Laanet on aastast 2007 FBI Rahvusliku Akadeemia Euroopa osakonna president.

Tunnustus
 2006 – Kotkaristi III klassi teenetemärk
 2022 – Eesti mereväe teenetemärgi «Usk ja Tahe» kõrgeim aste – kuldankur.

Isiklikku

Kalle Laanet on abielus ja kolme lapse isa.

Viited

Välislingid 

Riigikogu
Vabariigi Valitsus
Riigikogu valimine
 

Eesti Keskerakonna poliitikud
Eesti Reformierakonna poliitikud
Eesti politseinikud
Eesti siseministrid
Eesti kaitseministrid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Sündinud 1965
Ken-Marti Vaher

Ken-Marti Vaher (sündinud 5. septembril 1974 Tallinnas) on Eesti jurist ja poliitik.

Ken-Marti Vaher kuulub Isamaa ja Res Publica liitu. Ta oli 2003–2005 Juhan Partsi valitsuses justiitsminister ja 2011–2014 Andrus Ansipi kolmandas valitsuses siseminister.

Oli OÜ Patricia juhatuse liige 2003. aastal koos Urmas Reinsalu, Taavi Veskimägi ja Indrek Raudsega.

Ta kuulus XI Riigikogu ja XII Riigikogu koosseisu ning kuulub XIII Riigikogusse.

20. märtsil 2010 kinnitas Isamaa ja Res Publica Liidu volikogu Ken-Marti Vaheri erakonna peasekretäriks.

Haridus

 1992 Tallinna 7. Keskkool
 1996 Tartu Ülikooli õigusteaduskond (bakalaureusekraad õigusteaduses)

Töökäik

1995–1998 Riigikogu põhiseaduskomisjoni nõunik
1996–1998 Põhiseadusliku Juriidilise Ekspertiisi Komisjoni juriidiline nõunik
1998–1999 Riigikontrolöri nõunik
1999–2001 Riigikontrolli direktor
2001–2002 Res Publica peasekretär
2002–2006 Res Publica aseesimees
2002–2003 Tallinna Linnavolikogu liige
2003–2005 Eesti justiitsminister
2005–2007 X Riigikogu liige
2007–2011 XI Riigikogu liige (kuulus õiguskomisjoni ja riigieelarve kontrolli erikomisjoni)
2011–2014 Eesti siseminister

Skandaal 

2005. aastal, kui Vaher oli justiitsminister, esitas ta idee asuda korrumpeerunud ametnikke püüdma piirarvude kaupa. Kui Lõuna-Eesti politseiprefekt Aivar Otsalt selle avalikustas, siis tõi see kaasa skandaali, mis viis Riigikogus läbi läinud umbusaldusavalduseni. Järgnevalt teatas Juhan Parts, et astub tagasi peaministri kohalt ning seetõttu lagunes ka Juhan Partsi valitsus.

Isiklikku

Ken-Marti Vaher on abielus.

Teosed 
 "Sõnavõtud ajaveebis, meedias ja avalikkuses", 2009, 112 lk

Viited

Välislingid

 Ken-Marti Vaheri koduleht
 Tutvustus Riigikogu kodulehel
 Ken-Marti Vaher: Puutumatute aeg Eestis hakkab läbi saama EPL, 30. detsember 2008
 Peeter Ernits. Ken-Marti Vaher: politsei võib tungida ka peaministri arvutisse Maaleht, 22. jaanuar 2009

Eesti juristid
Eesti justiitsministrid
Eesti siseministrid
Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud
X Riigikogu liikmed
XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased‎
Sündinud 1974
Johan De la Gardie

Vabahärra Johan De la Gardie (3. mai 1582 Tallinn – 10. märts 1642 Steninge) oli Rootsi riigitegelane

Johan De la Gardie sündis prantsuse päritolu Rootsi väejuhi ja riigitegelase Pontus De la Gardie (surnud 1585) ning Johan III (1537–1592) vallastütre Sofia Gyllenhielmi (surnud 1583) pojana. Tema vennast Jakob De la Gardiest (1583–1652) sai silmapaistev väejuht ja riigitegelane.

1594 sai Johan De la Gardie Ekholmeni vabahärra tiitli.

1611 sai ta Turu asehalduriks ja 1616 Hämeenlinna asehalduriks. 1626–1628 oli ta Eestimaa ning 1630–1634 Stockholmi ja Upplandi kuberner. Aastail 1631–1638 oli Jakob De la Gardie rüütelkonnadirektor.

Aastast 1633 kuulus ta Riiginõukogusse.

Tema valdusse kuulus Eestis muuhulgas Raasiku mõis.

Johan De la Gardie on maetud Veckholmi kirikusse.

Perekond

Johan De la Gardie abiellus 1609 Katarina Oxenstiernaga, kellega sai kolm tütart:

Beata (1612–1680), oli abielus Lennart Torstensoniga ja hiljem Per Brahe nooremaga.
Sofia (1615–1652), oli abielus Jöns Kurckiga.
Katarina (1616–1680), oli abielus Fredrik Stenbockiga.

Teist korda abiellus ta 1640. aasta Görvel Arvidsdotter Possega Näsist, kellega nad lapsi ei saanud.

Esivanemad

Vaata ka
De la Gardie

Viited

Välislingid

De la Gardiede sugupuu

Rootsi poliitikud
Johan
Sündinud 1582
Surnud 1642
Raasiku mõisnikud
Justus Friedrich von Stackelberg

Justus Friedrich von Stackelberg (14. aprill (vkj 3. aprill) 1737 Triigi mõis – 28. jaanuar (vkj 17. jaanuar) 1800) oli Eestimaa mõisnik ja Venemaa sõjaväelane (kapten).

Justus Friedrich von Stackelberg sündis Triigi, Vaemla, Kassari ja Aunaku mõisniku Heinrich Caspar von Stackelbergi (1702–1778) ja Friederika Christina Catharina von Radinghi (1708–1789) pojana.

Teenis kaptenina keiser Peeter III Holsteini kaardiväes. Selle üksuse ohvitserina osales ka Peeter III kukutamise ja surmaga seotud sündmustes.

Hiljem tegutses nii haagikohtuniku kui meeskohtunikuna.

Talle kuulusid Mõisamaa ja Kassari mõis.

Perekond

Justus Friedrich von Stackelberg abiellus 6. novembril 1767 Valingul Katharina Elisabeth von Mohrenschildtiga (1750–1824), kes oli Eestimaa maanõunik Berend Otto von Mohrenschildti (1708–1789) ja Marie von Rammi tütar. Abielust sündis 7 last:

 Bernhard Caspar von Stackelberg (1768–1845), Adavere ja Imavere mõisnik.
 Marie Elisabeth von Stackelberg (1770–1843), oli abielus Tahu mõisniku (Schottanäs) Magnus Wilhelm Roséega.
 August Wilhelm von Stackelberg (1774–1827), Kassari ja Püünsi mõisnik.
 Georg Gustav Adolph von Stackelberg (1775–1823), Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralmajor)
 Anna Helena Katharine von Stackelberg (1778–1842), oli abielus Addila mõisniku (Addila) Johann Georg von Hoyningen-Huenega.
 Auguste Wilhelmine von Stackelberg (1780–1861), oli abielus Ontika mõisniku Heinrich Clapier de Colonquega.
 Peter Alexander Gottfried von Stackelberg (1784–1851), Mõisamaa mõisnik

Sugupuu
Viited:

Vaata ka
 Stackelberg

Viited

Justus Friedrich
Baltisakslased
Sündinud 1737
Surnud 1800
Sven Varkel

Sven Varkel (sündinud 20. aprillil 1976 Viljandis) on Eesti muusik.

Varkel on õppinud Tallinna Tehnikaülikoolis informaatikat. 2004. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogikaülikooli reklaami ja meedia erialal.

Muusikuteed alustas ta Viljandi 5. Keskkoolis 1991. aastal loodud bändis Heavy Angels, kus oli algul laulja ja hiljem laulja-kitarrist. 

Varkel on mänginud mitmes eesti heavy-bändis: Ignorabimus (kitarr, vokaal), Suckbrain (vokaal, kitarr), Human Ground (kitarr) ja Skriimsilm (vokaal, rütmikitarr).

Ta on laulnud Tehnikaülikooli Akadeemilises Meeskooris ja Tallinna Ülikooli Meeskooris.

Sven Varkeli esinejanimi/hüüdnimi on Aksel (ka Aksel Sclerose).

2007. aastal ilmus Varkelilt sooloplaat "Ära valeta!", mis on ainult Interneti teel kättesaadav ehk tema kodulehelt tasuta allalaaditav. Plaadil laulab ja mängib Varkel enamikku pille ise, samuti on tema tehtud viis ja sõnad. Plaat on tema enda produtseeritud.

Alates 2009. aastast on Varkel metal-bändi Herald laulja.

Välislingid
Koduleht
Varkeli profiil Estonianmetal.com-is
Varkel Skriimsilma kodulehel

Eesti kitarristid
Eesti lauljad
Sündinud 1976
Kalev Päid

Kalev Päid (22. juuni 1936 Nõmme, Harjumaa – 26. oktoober 2001 Käärdi, Tartu maakond) oli eesti pedagoog, koduloolane ja giid. Ta oli üks Eesti Johann Straussi Ühingu asutajaid 1990. aastal ning jalgrattaklubi Velorõõm asutaja ja president.

Kalev Päid alustas elu väikelastekodus. Kasupere kasvandikuna lõpetas ta 1954. aastal Elva Keskkooli ning 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geograafina, täpsemalt majanduskartograafina. Tema diplomitöö oli "Tartu Riikliku Ülikooli Kääriku õppebaasi reljeefkaart mõõtkavas 1: 10 000" (juhendaja Lev Vassiljev).

Ta õpetas ta 1961. aastast Valguta koolis geograafiat, bioloogiat ja keemiat. Kui Valguta kool 1969. aastal suleti, jätkas ta kuni 1995. aastani õpetajana Elva Töölisnoorte Keskkoolis (hilisem Elva Õhtukeskkool).

Ta tegutses Elvas pedagoogi, kodulooaktivisti, Johann Straussi muusika propageerija ja hinnatud giidina (spetsialiseerus Baltimaadele ja Leningradile). 

1990. ja 1991. aastal avaldas ta Eesti Johann Straussi Ühingu kaudu kaks õhukest brošüüri, mis tutvustasid Johann Straussi elu ja loomingut. 1991. aastal avaldas ta kaks numbrit omakirjastuslikku ajalehte "Kaseküla hääl" alapealkirjaga "Stagna- ja tsensuurivaba Elva infoleht". Leht sai nime Elva linna Kaseküla linnaosa järgi, kus Päid elas.

Koostas Eesti kultuur-topograafilise kartoteegi, mis peale looduse, ajaloo ja kultuuri sisldas 6 500 isikut. Uuris Alexander Theodor von Middendorffi elu ja tegevust ning kirjutas 1993 temast raamatu "Akadeemik Alexander Theodor von Middendorff meile ja meie temast".

Kalev Päidi tunti värvika persoonina, keda iseloomustasid raudkindlad vaated elule ja tööle. Ta propageeris innukalt tervislikke eluviise, jalgsi liikumist, jalgrattasõitu ning keefiri joomist. Tervislikele eluviisidele ja karastatusele viitas ka tema talvine tavariietus, mis koosnes vaid tutimütsist, kampsunist ja pükstest.

Pärast Kalev Päidi surma hävines suures osas tema rikkalik raamatute ja heliplaatide kogu.

Teoseid
"Johann Strauss". Elva: Eesti Johann Straussi Ühing, 1990
"Johann Strauss". Elva, Stockholm: Eesti Johann Straussi Ühing, 1991
"Kaseküla Hääl: stagna- ja tsensuurivaba Elva infoleht". Elva 1991
"Akadeemik Alexander Theodor von Middendorff meile ja meie temast. Gesamtbibliographie über Akademiker Al. Th. von Middendorff". Kaseküla, Elva: Elva Muuseum, 1993

Tunnustus
1993 Elva linna kultuuripreemia
2000 Elva linna aukodanik

Viited

Välislingid

Anti Einpaul. "Strauss keerutab Elva metsades valssi". Postimees, 13.august 1999
"Kalev Päid, Eesti parimaid giide". Eesti Loodus, 6/ 2006
Haud Viljandi Metsakalmistul

Eesti pedagoogid
Eesti koduloolased
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Elva linna aukodanikud
Viljandi Metsakalmistule maetud
Sündinud 1936
Surnud 2001
Karl-Kristjan Kingi

Karl-Kristjan Kingi (sündinud 11. detsembril 1990 Pärnus) on Eesti trummar ja poplaulja.

Haridus
Karl-Kristjan Kingi on õppinud Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumis.

Muusikaline tegevus

Ansamblis Bedwetters
Ta oli aastatel 2005–2013 ansambli Bedwetters trummar, kes vajadusel mängis samas ansamblis ka kitarri ja laulis. 

2007. aastal võitis ansambel Bedwetters, mille koosseisus oli ka Kingi, MTV auhinna New Sounds of Europe.

Poplauljana
Kui Bedwetters lõpetas 2013. aastal tegevuse, oli Kingi jõudnud mängida-laulda ka ansamblites Epordwerk ja Outloudz. 

Ta on käinud esinemas ka ühemehebändina: ise lauldes ning ise akustilist kitarri või klaverit mängides. Nii on Kingi esinenud sageli Tallinna pianobaaris Bart laulva baarmenina.

Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoorudes
 2011 – Karl-Kristjan Kingi osales ansambli Outloudz koosseisus lauluvõistlusel "Eesti Laul 2011", kus nende esitatud laul "I Wanna Meet Bob Dylan" võitis teise koha. 
 2017 – Karl-Kristjan Kingi osales koos Hugo Martin Maasika (Whogaux) ja Maian Lombiga lauluvõistlusel "Eesti Laul 2017", kus nende esitatud laul saavutas neljanda koha.
 2018 – Karl-Kristjan Kingi osales koos Karl Killinguga lauluvõistlusel "Eesti Laul 2018", kus nende esitatud laul sai kuuenda koha.

Muu tegevus
Kingi on töötanud restorani Kärbes mänedžerina ja raadio SkyPlus sotsiaalmeedia spetsialistina.

Isiklikku
Peale muusika huvitub ta veemootorispordist. Rivo Kingi on Karl-Kristjan Kingi vend.

Viited

Välislingid

Ansambli Bedwetters koduleht

Eesti muusikud
Sündinud 1990
Grimma

Grimma on linn Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis.

Kuni 2008. aastani kuulus linn Muldentali kreisi. 2011 liideti Grimmaga Großbothen, Thümmlitzwalde ja Nerchau ning 2012 Mutzschen.

Linnaosad 
 Großbardau
 Döben
 Hohnstädt
 Höfgen
 Beiersdorf
 Kaditzsch
 Schkortitz
 Naundorf
 Neunitz
 Grechwitz
 Dorna
 Kleinbardau
 Bernbruch
 Waldbardau

Viited

Välislingid
Linna kodulehekülg

Saksimaa linnad
Saksimaa vallad
Leipzigi kreis
Kromalveolaadid

Kromalveolaadid (Chromalveolata) on eukarüootide superrühm, mida esmakordselt tutvustas 1981. aastal Thomas Cavalier-Smith. Tänapäeval loetakse seda üheks kuuest eukarüootide klaadist ja taksonoomilises mõttes võib seda võrdsustada "riigiga", kuigi üheski ametlikus klassifikatsioonis seda ei ole veel kasutatud.

Siia kuuluvad 4 suurt rühma (sageli käsitletud hõimkondadena), kes on moodustunud sekundaarse endosümbioosi teel:

 Heterokondid (Heterokontophyta)
 Haptofüüdid (Haptophyta)
 Krüptofüüdid ehk krüptomonaadid (Cryptophyta)
 Alveolaadid (Alveolata)

 
Vetikad
Jakob Pontus Stenbock

Jakob Pontus Stenbock (vene Яков Фёдорович Стенбок; 10. september 1744 – 23. september 1824 Tallinn) oli rootsi päritolu Venemaa sõjaväelane (brigadir) ja mõisnik, krahv.

Jakob Pontus Stenbock sündis Rootsi sõjaväelase krahv Fredrik Magnus Stenbocki ja Ebba Margaretha De la Gardie pojana.

Talle kuulusid    Hiiu-Suuremõisa mõis,  Emmaste ja Uuemõisa mõis ning tema rajatud on praegune Eesti Vabariigi Valitsuse hoone, niinimetatud Stenbocki maja.

Suuremõisa müüs ta raske majandusliku olukorra tõttu Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergile. 

Krahv Stenbock juhtis kohtuprotsessi, mille tulemusena Ungern-Sternberg hiljem Siberisse küüditati.

Stenbocki ja Ungern-Sternbergi vahelistest tülidest ja kohtuprotsessist on kirjutanud oma raamatus "Randröövel" kirjanik Herman Sergo.

Perekond

Krahv Stenbock abiellus 1764. aastal Peterburis krahvitar Sarah Eleonore von Fermoriga, kes oli kindral Wilhelm von Fermori tütar. Abielust sündisid:

Katharina Stenbock (sünd. 1765)
krahv Jakob Wilhelm Stenbock (1766–1808), Vene polkovnik, Villivalla mõisnik
krahv Magnus Johann Stenbock-Fermor (1768–1834), Nitaure mõisnik Liivimaal ning Orjaku, Uuemõisa ja Salajõe mõisnik Eestimaal, Vene polkovnik
Sarah Dorothea Margaretha Stenbock (1771–1854), abiellus kindral Vassili Kulomsiniga
Juliane Charlotte Elisabeth Stenbock (sünd. 1772)
krahv Alexander Matthias Stenbock (sünd. 1773)
Barbara Sophie Stenbock (sünd. 1774)

Hiljem abiellus krahv Stenbock Jekaterina Djakovaga, kes oli brigaadikindral Aleksei Djakovi tütar ja Gavrila Deržavini naiseõde.

Esivanemad

Vaata ka
Stenbock

Välislingid 
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
http://www.riigikantselei.ee/?id=1587

Venemaa keisririigi sõjaväelased
Hiiu-Suuremõisa mõisnikud
Jakob Pontus
Sündinud 1744
Surnud 1824
Sosigenes Aleksandriast

Sosigenes Aleksandriast oli hellenistliku Egiptuse astronoom, kes aitas Julius Caesaril luua Juliuse kalendrit.

Eiptuses oli kalendrireformi 238 eKr püüdnud läbi viia Ptolemaios III. Sosigenes oli sellest tõenäoliselt teadlik ning pakkus seetõttu ka Caesarile välja väga lihtsa kalendrivariandi, kus iga neljas aasta oleks liigaasta. Aasta keskmiseks pikkuseks tegi see 365,25 ööpäeva, mis pole aga päikeseaasta reaalne pikkus, mis on umbes 365,2422 ööpäeva. Et aga Egiptuses oli aasta pikkus üldse vaid 365 päeva, siis tundus see pikkus olevat piisavalt õige. Kas Sosigenes oma välja pakutud aasta pikkuse ebakorrektsusest ka teadis, on vaieldav. Võimalik, et ta ei pidanud seda tähtsaks, sest 1-päevane viga tekib Juliuse kalendris alles 128 aastaga ning umbes 700–800 aastat ei pööratud sellele ka erilist tähelepanu. 

Sosigenesest endast on teada äärmiselt vähe, ainult seda, et ta oli Aleksandria astronoom ning Julius Caesar kutsus ta 45 eKr appi kalendrit reformima. Tema nimi esineb Plinius vanema ajalooraamatus.

Vanakreeka astronoomid
Hellenism
1. sajand eKr
Valingu mõis

Valingu mõis (saksa keeles Walling) oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine Valingu mõis Saue valda Harju maakonnas, tänapäeva Valingu  küla lähedale.

Ajalugu

Valingu mõis rajati 17. sajandi esimesel poolel. Mõisa omanike hulka kuulusid nii Hornid, Bielked kui Scheidingud.

Valingu mõisa juurde kuulus Pällu karjamõis.

1733. aastal omandas mõisa Magnus Gabriel von Knorring ja 1761. aastal tema väimees, riiginõunik Berend Otto von Mohrenschildt. 

Alates 1794. aastast kuulus mõis Berend Heinrich von Tollile. 1814–1919 kuulus mõis Samson-Himmelstjernade suguvõsale.

Mõisakompleks

Mõisa 19. sajandi alguses rajatud peahoone oli ühekorruseline klassitsistlik kiviehitis. Hoone kolme akna laiune keskosa oli kahekorruseline ja seda kaunistasid hammaslõikeline kolmnurkfrontoon ja neli joonia stiilis pilastrit. 
Mõisa peahoone pole kaasajani säilinud.

Mõisa arvukad abihooned paiknesid peamiselt härrastemaja esise auringi äärtes. Säilinud kõrvalhoonetest on tähelepanuväärseim kolme kaaravaga ait. Suurem osa hooneid on hävinud või tugevasti ümber ehitatud.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Viited

Välislingid

Omanike nimekiri
Eesti mõisaportaal

Eestimaa rüütlimõisad
Samson-Himmelstjernade mõisad
Knorringite mõisad
Mohrenschildtide mõisad
Harjumaa mõisad
Saue vald
Keila kihelkond
Tollide mõisad
Berend Otto von Mohrenschildt

Berend Otto von Mohrenschildt (1718 Tallinn – 9. mai (28. aprill) 1789) oli Eestimaa maanõunik ja mõisnik ning Venemaa sõjaväelane (leitnant).

Berend Otto von Mohrenschildt sündis Risti, Hatu, Tammiku ja Leebiku mõisniku Berend Johann von Mohrenschildti ja Hedwig Katharina von Ulrichi (surnud 1773) pojana.

Ta sai tõelise riiginõuniku teenistusastme.

Talle kuulusid Valingu, Jõgisoo, Kõmmaste ja Risti mõis. 1785 elas ta oma majas Tallinnas Laial tänaval, Oleviste kiriku kõrval.

Berend Otto von Mohrenschildt suri 1789. aastal Tallinnas ja maeti Tallinna toomkirikusse.

Perekond

Berend Otto von Mohrenschildt abiellus esimest korda 2. juunil 1747 Marie von Rammiga (1716–1758), kes oli Padise mõisniku Reinhold von Rammi (1689–1755) tütar. Abielust sündisid:

Berend Reinhold von Mohrenschildt (1748–1817), Risti mõisnik
Katharina Elisabeth von Mohrenschildt (1750–1824), abiellus Mõisamaa ja Kassari mõisniku Justus Friedrich von Stackelbergiga (1737–1800)
Otto Hermann von Mohrenschildt (1752–1822), Perila ja Rätla mõisnik
Marie Helene von Mohrenschildt (1754–1827), abiellus Kurisoo mõisniku Gideon von Mohrenschildtiga (surnud 1804)
Johann Heinrich von Mohrenschildt (1756–1820), Jõgisoo mõisnik

Teist korda abiellus Berend Otto von Mohrenschildt 27. märtsil 1759 Valingul Maria Eleonora von Knorringiga (1730–1763), kes oli Valingu mõisniku Magnus Gabriel von Knorringi ja Sophie Helene von Rammi tütar. Abielust sündis:

Sophie Elonore von Mohrenschildt (1761–1815), abiellus krahv Robert Archibald Douglasega (surnud 1818).

Esivanemad

Vaata ka
Mohrenschildt

Viited

Eestimaa maanõunikud
Risti mõisnikud
Leebiku mõisnikud
Baltisaksa sõjaväelased
Venemaa keisririigi poliitikud
Venemaa keisririigi sõjaväelased‎
Sündinud 1718
Surnud 1789
Berend Otto
Erki Laur

Erki Laur (sündinud 16. augustil 1976 Tallinnas) on eesti näitleja.

Ta on lõpetanud 1998. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli näitlejana.

Aastatel 1998–2008 oli ta Von Krahli Teatri näitleja. Alates 2008. aastast on ta vabakutseline näitleja.

Tunnustus 
 2004 Eesti Teatriliidu sõnalavastuste žürii eriauhind (koos Taavi Eelmaa, Tiina Tauraite, Juhan Ulfsaki ja Liina Vahtrikuga)
 2012 Eesti Teatriliidu meespeaosatäitja auhind (koos Juhan Ulfsakiga)
 2022 Eesti Teatriliidu meespeaosatäitja auhind (Markus lavastuses „Fundamentalist“ (Von Krahli Teater ja Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikool))

Viited

Von Krahli Teatri näitlejad
Sündinud 1976
Danilo Türk

Danilo Türk (sündinud 19. veebruaril 1952 Mariboris) on Sloveenia poliitik, jurist ja diplomaat.

Ta oli 22. detsembrist 2007 kuni 22. detsembrini 2012 Sloveenia president.

Lõpetas 1975 aastal Ljubljana ülikooli õigusteaduskonna. 1982. aastast rahvusvahelise õiguse doktor. 1984. aastast töötas ÜRO juures. Aastal 1992 sai Danilo Türk Sloveenia esimeseks suursaadikuks ÜRO juures, 1990. aastate lõpus tõusis ta ÜRO Julgeolekunõukogu esimeheks. 2000–2005 töötas ta ÜRO peasekretäri abina poliitilistes küsimustes. 2005. aastast oli Türk Ljubljana ülikooli õigusteaduskonna rahvusvahelise õiguse kateedri juhataja.

2007. aasta presidendivalimised

Presidendivalimiste esimeses voorus 21. oktoobril 2007 jäi teiseks ning pääses edasi koos Lojze Peterlega teise vooru. Teises voorus 11. novembril 2007 võitis ülekaalukalt, kogus 68,03% häältest .

2012. aasta presidendivalimised
2012. aasta presidendivalimiste teises voorus 2. detsembril 2012 kaotas Türk ülekaalukalt Borut Pahorile, kes valiti Sloveenia uueks presidendiks.

Viide

Välislingid
 Elulookirjeldus ÜRO kodulehel (arhiveeritult) (inglise keeles)
 Presidendivalimiste kampaania koduleht (arhiveeritult) (sloveeni ja inglise keeles)

Sloveenia presidendid
Sloveenia juristid
Sündinud 1952
Akordi põhikuju

Akordi põhikujuks nimetatakse akordi helide sellist asetust, kus madalaimaks heliks on akordi põhiheli ehk priim.

Akordid
Saprofaag

Saprofaagid ehk skisofaagid on loomad, kes toituvad loomse või taimse päritoluga lagunenud orgaanilisest ainest. 

Saprofaagid on näiteks vihmaussid, sajajalgsed, sipelgad jt.

Terminoloogia 
Saprotroofide ja nendega seotud lähismõistete osas on kirjanduses segadust ja ebajärjepidevust. 
 Saprofiil on organism (hrl taim või loom, kes surnud orgaanilise aine peal või sees elab);
 saprotroof on mis tahes organism, kes toitub surnud orgaanilisest ainest;
 saprofaag on loomorganism (nt sitasitikas), kes toitub surnud orgaanilisest ainest. Sünonüümne on detritovoor ehk detritofaag, mida kasutatakse sageli veekeskkonnas orgaanilisest surnud ainest toituvate loomade kohta. 

Saprofaage saab liigitada järgmiselt:
 saprofaagid kitsamas mõistes on surnud taimsest materjalist toituvad loomad;
 koprofaagid toituvad loomsetest väljaheidetest (sh sõnnikust);
 nekrofaagid toituvad loomakorjustest;
 lisaks räägitakse mõnikord fütosaprofaagidest (toituvad surnud taimsest materjalist ehk samuti saprofaagid kitsamas mõistes) ja zoosaprofaagidest (toituvad surnud loomsest materjalist);
 saprovoor on saprofaagide kohta harva kasutatav sünonüüm;
 saprofüüt (nt pisikäpp) on surnud orgaanilisel ainel elav (ja näiteks seente kaudu ka toituv) taim. Botaanilis-ajaloolistel põhjustel arvati siia varem ka bakterid ja seened, ehkki eesliide "-füüt" viitab taimele.

Saproobideks nimetatakse hüdrobioloogias vee saproobsusastet iseloomustavaid organisme.

Vaata ka 
Saprotroof
Saprofüüt

Toitumine
Akordi heli

Akordi heli on heli, millest akord koosneb. 

Akordi moodustavatele helidele on antud järgmised nimetused:
akordi priim ehk akordi põhiheli (heli, millelt akord ehitub s.o. tertsilise struktuuri madalaim heli)
akordi terts - 1. tertsheli, akordi teine heli
akordi kvint - 2. tertsheli, akordi kolmas heli
akordi septim - 3. tertsheli, akordi neljas heli
akordi noon - 4. tertsheli, akordi viies heli
akordi undeetsim - 5. tertsheli, akordi kuues heli
akordi tertsdeetsim - 6. tertsheli, akordi seitsmes heli

Akordi ülemine heli määrab akordi seisu nimetuse.

Mõisted akordi heli ja mitteakordiheli on seotud muusikalise faktuuriga. Iga meloodia heli võib antud momendil kõlava saateakordi suhtes olla kas akordi- või mitteakordiheli. 

Akordid
Abitegu

Abitegu oli teoorjuse vorm, mille aeg ja maht sõltus mõisa jooksvate tööde vajadustest. Abitöödena tehti tavaliselt hooajatöid nagu sõnnikuvedu, külv, viljalõikus, rehepeks, heinategu, teeremont, mõisavoorid, lambapügamine jms.. Abiteo tegijat nimetati abiteoliseks.

Abitegu Eestis
Eestis kujunes abitegu 16. sajandil, mil teoorjus muutus mõisades valdavaks.

17. sajandil oli abiteo maht Tartumaal suurem kui mujal Liivimaal, kuna ühelt poolt oli seal nädalategu tavapärasest väiksem, teisalt asus Tartumaa põllumajandustoodangu peamistest turustuskohtadest kõige kaugemal. Enamik Tartumaa mõisate viinavoore siirdus Narva.

18. sajandi teisel poolel kippus abiteo maht mõisates seoses mõisatoodangu kasvuga ületama paljude mõisate nädalateo mahtu.

Enne 1804. aastat koostatud vakuraamatuis oli abitegu (eriti Liivimaal) sageli märgitud osaliselt või üldse märkimata. 1804. aasta talurahvaseadus vähendas abitegu järsult, suurendades kohati nädalategu.

Kuna abitegu nõuti mõisas ajal, mil tööjõudu vajas samade tööde jaoks ka talu, oli abitegu talupoegade hulgas ebapopulaarne ja põhjustas talurahva vastuhakke.

Vaata ka
Abivaim

Viiteid

Eesti ajalugu
Koormised
Talurahvas
Eesti talurahvas
Wolmar von Stackelberg

Wolmar von Stackelberg (1592–1652) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane (ooberstleitnant).

Wolmar von Stackelberg sündis Kaavere, Kasti ja Mõdriku mõisniku ning Eestimaa maanõuniku Johann von Stackelbergi ja Magdalena von Brackeli pojana.

Teenis märtsis 1623 Johan Henriksson Reuteri Västergötlandi lääni (alates 1626. aastast Skaraborgi lääni) rügemendis  kompaniiülemana ja oli kapteni auastmes. Samal positsioonil jätkas ka aastail 1624–1626 Millalgi 1626. aastal ülendati ta majori auastmesse.

1627. aastal teenis Stackelberg Reuteri rügemendiga Preisimaal. Juulis 1628 teenis ta Preisimaal Pillaus ning augustis Elbingis. Augustis on teda mainitud ooberstleitnandina ja Reuteri jalaväerügemendi juurde kuuluva ratsaväeeskadroni ülemana. Vähemalt oktoobrist 1628 teenis ta Reuteri rügemendis ooberstleitnandina. 1629. aastal jätkas ta teenistust Reuteri rügemendi ratsaväeeskadroni ülemana.

Vähemalt alates 1630. aasta maist teenis ooberstleitnant Wolmar von Stackelberg ooberst Göran Ekebladi (1596–1631) Västergötlandi rügemendis.

Augustis 1633 teenis ta ooberstleitnandi ja kompaniiülemana ooberst Thomas Tomassoni Örebros paiknenud Närke ja Värmlandi rügemendis.> Sama aasta oktoobris oli ta ooberstleitnant ja kompaniiülem ooberst Wilhelm von Saltzburgi Västergötlandi rügemendis. Mais 1635 on teda nimetatud antud kompanii endise ülemana.

Alates vähemalt maist 1634 jätkas Stackelberg teenistust Thomas Thomassoni Närke ja Värmlandi rügemendis.

Stackelberg oli ka Älvsborgi lääni Åsi kihelkonna kihelkonnakohtunik.

Talle kuulusid Kaagri, Peri ja Mõdriku mõis Eestis ja Hjelmarsnäsi mõis Rootsis.

Wolmar von Stackelbergi ja tema abikaasa epitaafid asuvad Viru-Jaagupi kirikus. Samuti on tema vappepitaaf Örebro Püha Nikolause kirikus.

Perekond

Wolmar von Stackelberg abiellus 24. jaanuaril (vkj 14. jaanuaril) 1621 Rootsis Barnefåteris Hjelmarsnäsi mõisa pärijanna Margaretha Rosenstrålega (1599–1663), kes oli rittmeister Börje Jönsson Rosenstråle ja Märta Svandtesdotter Stålarmi tütar. Abielust sündisid:

Wolmar von Stackelberg (1626–1652), suri lastetult
Georg von Stackelberg (surnud 1687), Kaagri, Peri, Sutlema ja Hjelmarsnäsi mõisnik
Claus von Stackelberg, suri noorelt
Johann von Stackelberg (surnud 1645), rootsi lipnik
Nils von Stackelberg (surnud 1714), rootsi sõjaväelane ja poliitik, Mõdriku ja Rägavere mõisnik.

Esivanemad

Vaata ka
Stackelberg

Viited

Wolmar
Baltisaksa sõjaväelased
Rootsi ooberstleitnandid
Sündinud 1592
Surnud 1652
Jakob Skytte

Jakob Skytte (ka Jacob Skytte; 29. juuni 1616 – 1. märts 1654) oli Tartu ülikooli (Academia Gustaviana) üliõpilane ja samaaegselt ka esimene rektor (rector illustris).

Tema isa Johan Skytte oli 1629–1634 Liivimaa, Ingerimaa ja Karjala kindralkuberner, 1632. aastast Tartu Ülikooli esimene kantsler, kes ka Jakobi ametisse pani. Rektoriks valimise ajal oli Jakob Skytte 16-aastane ning rektoriameti kõrval ühtlasi Tartu ülikooli üliõpilane; samal aastal immatrikuleeritud esimene üliõpilane Bengt Ekehielm oli temast kolm aastat vanem. Talle järgnenud rektorid valiti ametisse professorite seast pooleks aastaks.

1635. aastal lõi Inglismaa kuningas Charles I ta rüütliks. Svea õuekohtu assessor alates 1638, asepresident alates 1641. Linköpingi maapealik 1645–1650.

Abiellus 23. augustil 1635 Stockholmis Anna Nilsdotteriga (Bielkenstierna, 1617–1663), nende lapsed olid:
Gustaf Adolf (1637–1663)
Jakob (1657–1671)
Johan
Maria (surnud 1699)
Gunilla (surnud 1698)
Christina Anna (1643–1677)
Sofia Beata (surnud 1695)
Vendela (1641–1648)

Jakob Skytte poeg Gustav Adolf Skytte ja tütar Christina Anna Skytte jäid 1663. aastal vahele piraatlusega, Gustav hukati.

Tartu Ülikooli rektorid
Rootsi aadlikud
Sündinud 1616
Surnud 1654
Naunhof

Naunhof on linn Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis.

Kuni 2008. aastani kuulus vald Muldentali kreisi.

Linnaosad 
 Albrechtshain
 Ammelshain
 Eicha
 Erdmannshain
 Fuchshain
 Lindhardt

Välislingid
Linna kodulehekülg

Saksimaa linnad
Saksimaa vallad
Leipzigi kreis
Nibelungide laul

"Nibelungide laul" on keskülemsaksakeelne kangelaseepos, mis pärineb 13. sajandi algusest. Seda peetakse saksa rahvuseeposeks. Autor on teadmata.

Trükituna ilmus "Nibelungide laul" esmakordselt 1757. aastal saksa keeles, kui Zürichi literaat Johann Jakob Bodmer toimetas trükki äsjaavastatud käsikirja "Chriemhildens Rache und die Klage", milles jutustati vägilase Siegfriedi reetlikust hukkamisest ja Kriemhildi verisest kättemaksust alatu tapatöö eest.

"Nibelungide laul" koosneb 39 laulust ja 2379 stroofist, sisuliselt jagatakse see "Brünhildi muistendiks" ja "Burgundide hukkumise muistendiks". Kasutatud on korrastatud paarisriime, mis on korrastatud nelikvärssides nn nibelungide stroofiks, mille seitsmes esimeses poolvärsis on igaühes 3, viimases 4 rõhku.

Eeposes on tähtsal kohal rüütellikkus ja vasallitruudus.

Sisu 
Peategelane Siegfried on mehine, aus ja väärikas. Siegfried aitab Guntheril taltsutada Brünhildi, kes on Islandi kuninga tütar. Siegfried jätab enda kätte Islandi kuningatütre vöö ja sõrmuse ning kingib need oma naisele Kriemhildile, kes on Guntheri õde. Seejärel puhkeb tüli Brünhildi ja Kriemhildi vahel, sest Brünhild peab Kriemhildi ja Siegfriedi oma alamateks. Pärast selgub, et Brünhildi mehe Guntheri asemel on temalt neitsilikkuse võtnud "ori" Siegfried. See on naise jaoks talumatu solvang ja  laseb Guntheri vasallil Tronje Hagenil Siegfriedi tappa. Tronje Hagenist saab eepose teine peakangelane, vastandudes negatiivsena Siegfriedi ideaalile.

Kirjandus
 "Nibelungide laul". Tõlkinud Rein Sepp. Eesti Raamat, 1977
 Franz Fühmann. "Nibelungide laul. Saksa kangelaseepose ümberjutustus". Tõlkinud Mati Sirkel. Eesti Raamat, 1983

Eeposed
Saksa kirjandus
Keskaja kirjandus
Peeter Lindsaar

Peeter Lindsaar (kuni 1935 Peeter Lindseer, vallaraamatus veel Peeter Lintser; 29. juuni/12. juuli 1906 Hansi talu, Kuldre küla, Vastse-Antsla vald, Urvaste kihelkond, Võrumaa – 6. november 1990 Sydney) oli Eesti sõjaväelane (leitnant) ja kirjanik.

Ta õppis aastatel 1917–1922 Otepää progümnaasiumis ja aastatel 1922–1927 Valga poeglaste gümnaasiumis. Aastast 1927 kaadrisõjaväelane, lõpetas aastal 1931 ohvitserina sõjakooli. Aastatel 1937–1938 õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, aastatel 1938–1941 õigusteaduskonnas. Ta kuulus korporatsiooni Ugala.

Pärast sõjakooli lõpetamist suunati ta teenima Petserisse. Petseri suurtulekahju kustutamisel ülesnäidatud vapruse eest sai ta Kotkaristi teenetemärgi. Aastal 1940 määrati ta Punaarmee 42. polku Paides. Aastal 1941 läks Ilmeni järve lähistel üle sakslaste poolele.

Ta on tuntud peamiselt Eesti sõjaväe elu kirjeldavate romaanide autorina.

Teenetemärk 
Kotkaristi V järgu teenetemärk (20. veebruar 1940)

Teosed 
 "Vana hobune. Lühijutte", kirjastus Luuamees, Sydney 1950, 112 lk
 "Neptuun ilmus laevale" (reisikirjeldus: laevateekond Saksamaalt Austraaliasse), Luuamees, Sydney 1951, 204 lk
 "Koduküla. Lihtsaid lugusid ja laaste", EKK, Lund 1954, 304 lk
 "...ja sõdurid laulavad" (romaan). I köide: EKK, Lund 1959, 327 lk; II köide: EKK, Lund 1962, 312 lk
 "Eestlased Austraalias ja Uus-Meremaal. Statistiline ja kronoloogiline ülevaade", Luuamees, Sydney 1961, 214 lk
 "Mardus kiljatas. Usutluste kogu", EKK, Lund 1964, 303 lk
 "Paelamehed" (romaan), EKK, Lund 1967, 279 lk
 "Õrn armastus" (romaan), EKK, Lund 1970, 270 lk
 "Härrad ohvitserid" (romaan). EKK, Lund 1974, 240 lk
 "Värska" (romaan), EKK, Lund 1977, 238 lk
 "Kannatuste tee. Usutlustekogu mälestusist". EKK, Lund 1983, 211 lk

Bibliograafia 
 "Peeter Lindsaare bibliograafia = Bibliography". Koostanud Peeter Lindsaar. Osa teksti inglise keeles. Luuamees, Sydney 1987, 70 lk

Kirjandus 
 Helmi Eller, "Peeter Lindsaar" (lühimonograafia). Sari Meie kirjanikke, nr 11, EKK, Lund 1970, 64 lk
 Anne Valmas, "Kodutanumast kaugel. Valimik artikleid väliseesti kultuurist", Tallinn 1994, lk 100–105 ("Kaadriohvitserist kirjanik")
 Eesti kirjandus paguluses XX sajandil, Tallinn 2008, lk 194–196 ja bibliograafia lk 204–205, ülevaate autor Eerik Teder

Välislingid 
 Materjali Võrumaa Keskraamatukogu kodulehel
 Helju Keskpalu, "Kirjandusõpetaja ja teadur meenutasid kirjanikku kasarmuromaanidega" (100. sünniaastapäeva tähistamine) – Valgamaalane 24. 10. 2006, lk 5
 
 Ohvitseride andmekogu
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

7. Jalaväerügemendi koosseis 
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti kirjanikud
Eesti ajakirjanikud
Korporatsioon Ugala liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Taarausulised
Eestlased Austraalias
Sündinud 1906
Surnud 1990
Eestimaa rüütelkonna peameeste loend

Artiklis on loetletud Eestimaa rüütelkonna peamehi.

Rüütelkonna peamehed (1593–1783)

Kubermangu aadlimarssalid (1783–1796)
1783–1796 olid ametis kubermangu aadlimarssalid

Rüütelkonna peamehed (1796–1920)

Viited

Välislingid

Täielik loend rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Eesti ajaloo loendid
Eestimaa rüütelkond
Partituur

Partituur (inglise keeles musical score, itaalia keeles partitura, saksa keeles Partitur) laiemas tähenduses on muusika kirjalik avaldumisvorm noodikirjas. Partituur kitsamas tähenduses on muusikas heliteose kõigi muusikainstrumentide partiide üksikasjaline üleskirjutus ülestikku asuvatel noodijoonestikel. 

Partituuris asetsevad
kõik muusikainstrumentide partiid pillirühmade kaupa ülestikku, kusjuures kõiki ühel partituurileheküljel asetsevaid üheaegselt mängivate muusikainstrumentide partiisid nimetatakse süsteemiks. Nii kogu süsteemi kui ka iga pillirühma partiisid ühendab akolaad;
kõik samal taktiosal kõlavad noodid samal vertikaaljoonel.

Partituuri erivormideks on partitsell ja klaviir. 

Partituur on muusikalise struktuuri üks skeeme.

Sümfooniaorkestri partituur

Sümfooniaorkestri partituuris muusikainstrumentide partiid järjestatud ülevalt alla pillirühmade kaupa: puupillid, vaskpillid, löökpillid, näppepillid, klahvpillid, vokalistid, keelpillid. Pillirühma siseselt on partiid järjestatud vastavalt muusikainstrumendi diapasoonile ning sama instrumendi korral mängija järjekorranumbrile (näiteks 1. flööt, 2.flööt).

Muusikainstrumentide järjestus ülevalt alla sümfooniaorkestri partituuris:

Puupillid
pikoloflööt
flööt (Fl)
oboe (Ob)
inglissarv
pikoloklarnet
klarnet (Kl või it. Cl)
bassklarnet
fagott (Fg)
kontrafagott

Vaskpillid
metsasarv (Hrn või it. Cor)
trompet (Trp või it. Tbe)
alttromboon (it. Trb)
tenortromboon
tenor-basstromboon
tuuba (Tba)

Löökpillid

variant 1
häälestatavad: timpanid
kindla helikõrguseta: triangel, kastanjetid, tamburiin, väike trumm, taldrikud, suur trumm, tamtamm
kindla helikõrgusega: orkestrikellad, ksülofon

variant 2
Löökpillid rühmitatakse mängijate kaupa.

Näppepillid
 harf
 mandoliin
 kitarr

Klahvpillid
 klaver
 tšelesta
 orel

Vokalistid
 solist
 koor
 sopran
 alt
 tenor
 bass

Keelpillid
 I viiul
 II viiul
 vioola
 tšello
 kontrabass

Kooripartituur

Koori partituuris kirjutatakse naishääled viiulivõtmes, meeshääled bassivõtmes.

Kõrgeim naishääl on sopran ja madalaim kontraalt või alt. Nende vahele jääb metsosopran. Need kõrgused on ka poiste hääleulatuses (tuntud tiiskandina).

Madalaim meeshääl on bass ja kõrgeim tenor, nende vahele jääb bariton.

Vaata ka
 Noodiväljaanne

Muusikateooria
Nils von Stackelberg

Nils von Stackelberg (umbes 1630 – 1714) oli Eestimaa aadlikust Rootsi sõjaväelane (major).

Nils von Stackelberg sündis Wolmar von Stackelbergi ja Margaretha Rosenstråle pojana.

Aastail 1687–1690 oli Nils von Stackelberg Eestimaa rüütelkonna peamees.

Talle kuulusid Mõdriku ja Rägavere mõis.

Perekond

Nils von Stackelberg oli abielus 4 korda.

1660. aastal abiellus ta Ingrid Mannerhielmiga (surnud 1673).

1676 abiellus ta Anna Elisabeth von Uexkülliga (surnud 1682), kes oli Eestimaa rüütelkonna peamehe Berend Johann von Uexkülli tütar. Abielust sündisid:
Anna Magdalena von Stackelberg (1678–1710), abiellus kindralmajor Lorenz von Löschern-Herzfeldiga.
Nils Claus Johann von Stackelberg (sündinud 1680), Rootsi kapten

Kolmandat korda abiellus Nils von Stackelberg Margarethe Elisabeth von Lodega (surnud 1708).

Neljandat korda abiellus ta Agneta Dorothea von Knorringiga (1680–1750).

Sugupuu

Vaata ka
Stackelberg

Välislingid
Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust.

Nils
Eestimaa rüütelkonna peamehed
Rootsi majorid
Surnud 1714
Woldemar Adolph von Ditmar

Woldemar Adolph von Ditmar (22. august 1769 Kuru mõis – 4. veebruar (vkj 23. jaanuar) 1837) oli Liivimaa aadlikust Venemaa sõjaväelane (major).

Woldemar Adolph von Ditmar sündis Kuru ja Põriki mõisniku Friedrich Adolph von Ditmari ja Anna Margaretha von Haffsteini pojana. Ta ristiti 28. augustil 1769 Ambla kirikus ning tema vaderiks olid teiste hulgas pastor Christoph Friedrich Mickwitz

Alustas sõjaväeteenistust Württembergi printsi ratsapaažina. 1787. aastal teenis ta ratsakaardiväe seersandina. Läks 1792. aastal majori auastmes erru.

1804. aastal kuulus revisjonikomisjoni liikmete hulka ning oli Pärnu kreisisaadik.

Talle kuulusid Vändra ja Paenasti mõisad. Ta oli ka Tamme mõisa rentnik.

Woldemar Adolph von Ditmar oli Johann Voldemar Jannseni ristiisa. Just ristiisa järgi sai Jannsen omale teiseks eesnimeks Voldemar. Kui Jannsen isa surma järel vaeslapseks jäi, pani major Ditmar ta õppima valla- ja seejärel kihelkonnakooli.

Perekond
Woldemar Adolph von Ditmar abiellus 1792. aastal Vändras Vändra mõisa pärijanna Karoline Johanna von Krüdeneriga (1768–1852), kes oli Karl Ludwig von Krüdeneri (1737–1778) ja Johanna Juliane von Meyeri tütar. Abielust sündisid:
Anna von Ditmar (1793–1817), abiellus Põlva pastori Johann Georg Schwartziga
Woldemar von Ditmar (1794–1826), jurist ja eesti rahvaluule koguja
Caroline von Ditmar (1799–1851)
Alexander von Ditmar (1802–1847), Venemaa sõjaväelane (major) Vana-Vändra mõisnik
Juliane von Ditmar (1806–1887), abiellus Portugali konsuli Hans Caspar Schmidti ja hiljem Adavere ja Imavere mõisniku Otto Karl Hermann von Stackelbergiga (1800–1873).
Friedrich von Ditmar (1809–1879), Venemaa sõjaväelane (kindralmajor), Uue-Vändra mõisnik

Esivanemad

Vaata ka
Ditmar

Viited

Liivimaa aadlikud
Vändra mõisnikud
Baltisaksa sõjaväelased
Venemaa keisririigi sõjaväelased
Woldemar Adolph
Sündinud 1770
Surnud 1837
Vibraato

Vibraato (itaaliakeelsest sõnast vibrare, võnkuma) on muusikas efekt, mis tekib helikõrguse pulseerival muutumisel ja seda kirjeldatakse kahe parameetri – helikõrguse muutumise määr ("extent of vibrato") ja helikõrguse muutumise kiirus ("rate of vibrato") – koosmõjus.

Vibraatot kasutatakse nii vokaal- kui ka instrumentaalmuusikas esituse väljendusjõu suurendamiseks. 

Vibraato

Viited

Heli
Venstre, Taani Liberaalne Partei

Venstre, Taani Liberaalne Partei (lühidalt Venstre, taani keeles Venstre, Danmarks Liberale Parti) on Taanis 1870. aastal asutatud erakond. See on paremtsentristlik liberaalne partei, mis toetab kaasajal vaba turumajandust ja minimaalse riigi kontseptsiooni.

Alates 1901. aastast on Venstre suurema osa ajast olnud valitsuskoalitsioonis. Kaks pikemat perioodi, mil oldi opositsioonis, olid aastad 1929–1945 ja 1953–1968. Kokku on Venstre ridadest tulnud üksteist Taani peaministrit.

Alates 21. septembrist 2019 on erakonna esimees Jakob Ellemann-Jensen.

2009–2019 oli Venstre esimees Lars Løkke Rasmussen, kes oli 2009–2011 ja 2015–2019 Taani peaminister. 1998–2009 oli Venstre esimees Anders Fogh Rasmussen, kes oli Taani peaminister 2001–2009. Sel ajal oldi valitsuses koalitsioonis Konservatiivse Rahvaparteiga. Praegu on Taanis võimul vähemusvalitsus, kuhu kuuluvad vaid Venstre liikmed.

Erakonnas on üle 68 000 liikme. Tegutseb noorteorganisatsioon Venstre Noorus (Venstres Ungdom) ja üliõpilasorganisatsioon Taani Liberaalsed Üliõpilased (Danmarks Liberale Studerende). Venstre ametlik häälekandja on ajaleht Liberalt Overblik.

Rahvusvahelisel tasandil kuulub partei Liberaalsesse Internatsionaali, Euroopa Parlamendis aga Euroopa liberaalsete ja reformiparteide ühendusse.

Taani parteid
Liberaalsed parteid
Karabük

Karabük on linn Türgis, Karabüki provintsi keskus. Asub umbes 100 km kaugusel Musta mere rannikust.

Linn on musta metallurgia, eriti terasetootmise keskus.

Välislingid 
http://www.karabuk.bel.tr/

Türgi linnad
Ümarussid

Ümarussid ehk nematoodid (Nematoda) on loomade hõimkond, kuhu kuulub üle 80 000 liigi, kellest umbes 15 000 on parasiteerivad. Ümarussid on levinud nii mage- ja merevees kui ka maismaal. Ümarusse on leitud isegi Antarktikast ja ookeanisüvikutest. 

Eesti nematoodidest on ülevaate teinud Eino Krall.

Nematoodide seast varbuss (Caenorhabditis elegans) on bioloogide üheks tähtsaks mudelorganismiks – teda on uuritud erakordselt põhjalikult.

Klassid ja alamklassid

Fasmiiditud (Adenophorea)
Enoplia
Chromadoria
Fasmiidsed (Secernentea)
Rhabditia
Spiruria
Diplogasteria
Tylenchia

Pilte

Vaata ka
Ümarusside loend

Välislingid