joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Puka vald

Puka vald oli vald Valga maakonna põhjaosas.

Puka sai vallaks 13. veebruaril 1992.

Puka vald moodustati Puka külanõukogu baasil. Puka valda ümbritsesid Otepää, Palupera, Põdrala, Helme, Õru ja Sangaste vald Valgamaal ja Rõngu vald Tartumaal.

Puka vallavanem oli Heikki Kadaja.

Loodus
Andresjärv, Japsi järv, Kadajärv, Kuigatsi oja, Kurejärv, Kutskalomp, Lota oja, Põhu Mädajärv, Nauska järv, Niguri oja, Porijärv, Puka oja, Purtsi jõgi, Purtsi veskijärv, Põhtjärv, Põhu järv, Pärdu järv, Pästra oja, Päästjärv, Pühaste oja, Rooni järved, Sauniku oja, Soontaga järv, Soontaga oja, Vaardi oja

Asustus 
Puka vallas oli kokku 19 asulat: Puka alevik ja 18 küla. 2010. aasta alguses elas vallas 1786 elanikku.

 Alevik
Puka

 Külad
Aakre, Kibena, Kolli, Komsi, Kuigatsi, Kähri, Meegaste, Palamuste, Pedaste, Plika, Prange, Purtsi, Põru, Pühaste, Rebaste, Ruuna, Soontaga ja Vaardi.

Ajalugu 
Puka asulat on esimest korda mainitud 16. sajandi alguses. Puka sai oma nime ilmselt Thomas Bocki järgi, kellele sealne mõis sama sajandi teisel poolel kuulus. Hiljem jagunes praegune Puka valla ala Vana-Puka (praegu Pukamõisa), Vastse-Puka (Ruuna) ja Väike-Puka (Kolli) mõisate vahel. Praegu vallakeskuseks olev Puka alevik kujunes 19. sajandil seoses Tartu–Valga raudtee ehitamisega.

Kuni 1940. aastateni olid praeguse Puka valla territooriumil Aakre ja Kuigatsi vald. 1945. aastal moodustati Kuigatsi valla territooriumil Puka külanõukogu, millega hiljem liideti ka Kuigatsi oma. 1966. aastal liideti Pukaga osa Palupera külanõukogust ja 1973. aastal Aakre külanõukogu.

Puka vald moodustati 1992. aasta 13. veebruaril.

2017. aastal jagunesid Puka valla külad Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus Otepää (Kibena, Kolli, Komsi, Kuigatsi, Kähri, Meegaste, Plika, Prange, Põru, Ruuna ja Vaardi küla), Elva (Aakre, Palamuste, Pedaste, Purtsi, Pühaste ja Rebaste küla) ja Tõrva valla (Soontaga küla) valla vahel.

Vaata ka 
 Kuigatsi raamatukogu
 Puka raamatukogu

Viited

Välislingid 

 "Puka valla elanikud ei leia ühinemiseks üksmeelt" ERR, 12. märts 2017

Eesti endised vallad
Sangaste vald

Sangaste vald oli vald Valga maakonnas.

Asustus

Alevik 
Sangaste

Külad 
Sangaste vallas oli 13 küla.

Keeni – Kurevere – Lauküla – Lossiküla – Mäeküla – Mägiste – Pringi – Restu – Risttee – Sarapuu – Vaalu – Ädu – Tiidu

Ajalugu 
Sangaste vald moodustati 1991. aasta 10. oktoobril.

Sangaste vallavanemad olid:
Andres Palloson 1993–1996
Rein Org
Kaido Tamberg –2017

Kultuur 
 Keeni raamatukogu
 Sangaste raamatukogu

Vaatamisväärsused 
Keeni mõis
Restu mõis
Sangaste mõis

Viited

Eesti endised vallad
Taheva vald

Taheva vald oli vald Valga maakonnas.

Valla naabriks põhjas ja idas olid Karula vald, kagus Mõniste vald ning lõunas ja läänes Läti.

Valla keskus Laanemetsa asus maakonna keskusest, Valgast, 25 km kaugusel, naabermaakonna keskusest, Võrust 57 km kaugusel ja Tallinnast 270 km kaugusel.

Taheva vallavanem oli Monika Rogenbaum.

Asustus

Külad 
Taheva vallas oli 13 küla.

Hargla – Kalliküla – Koikküla – Koiva – Korkuna – Laanemetsa – Lepa – Lutsu – Ringiste – Sooblase – Taheva – Tsirgumäe – Tõrvase

Loodus 
Taheva valla põhjaosa kuulus Karula kõrgustikku, ülejäänud ala Hargla nõkku, kus valdavaks on mandrijää sulamisel tekkinud liivikud.

Metsaga oli valla territooriumist kaetud 67%.

Taheva valda läbisid Koiva jõgi (52,5 ha) ja Mustjõgi (30,2 ha). Aastal 1957 asutati Koiva jõe äärde botaaniline kaitseala (170 ha).

Taheva vallas oli kuus järve, suurim neist Aheru järv (234 ha).

Ajalugu 
Taheva nimi oli algselt Taiwola. Sama nime kandis 17. sajandi keskel Taheva mõis. Hargla kihelkonna moodustamiseni kuulusid sealtkandi alad Koivalinna kihelkonda, tsaariajal aga Võru kreisi. Esimesed Taheva valla kaardid pärinevad 1867. aastast ning kujutavad mõisatelt päriseks ostetud maid.

Taheva vald (Hargla kihelkond) moodustati Hargla kirikumõisast ja Taheva mõisast. Hiljem liideti sellega Laanemetsa vald, mis oli moodustatud Laanemetsa mõisast ja Koikküla mõisast.

Taheva vald moodustati 1992. aasta 30. juulil.

Majandus 
Valla suurim loodusrikkus on mets. Kohalikud ettevõtjad tegutsevad peamiselt põllumajanduses, puidutööstuses ja teeninduses. Vallas on kaks poodi: Harglas ja Koikkülas. Kunagises mõisasüdames asub Taheva sanatoorium.

Kultuur 
 Hargla raamatukogu
 Koikküla raamatukogu

Vaatamisväärsused 
Hargla kirik
Koikküla mõis
Laanemetsa mõis
Laanemetsa õigeusu kirik
Taheva mõis

Viited

Välislingid 
 Väinu Rozental, Erik Prozes "Ääre ärid: Taheva: vald naiste juhtimise all" Äripäev, 08.08.2008

Eesti endised vallad
Haaslava vald

Haaslava vald oli vald Tartu maakonna lõunaosas.

2016. aastal sõlmisid Haaslava, Mäksa ja Võnnu vald ühinemislepingu. 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustus nende kolme valla ning Meeksi valla Järvselja ja Rõka küla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Kastre vald.

Haaslava vald piirnes põhjas Luunja, kirdes Mäksa, idas Võnnu, kagus Põlva ja Vastse-Kuuste, lõunas ja edelas Kambja ning läänes Ülenurme vallaga.

Kaitstavatest piirkondadest asusid vallas Kalevipoja künnivagu (kaitsealune sälkorg) ja Age oru hoiuala. Samuti jäi valla alale väike osa Ropka-Ihaste looduskaitsealast.

Ajalugu 
Haaslava valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.

Haaslava vallavanemad olid:
Margus Pleksner 1991–1999
Koit Prants 1999–2003
Jüri Raudseping 2003–2009
Priit Lomp 2009–2017

Asustus

Alevik 
Roiu

Külad 
Aadami – Aardla – Aardlapalu – Alaküla – Haaslava – Igevere – Ignase – Kitseküla – Koke – Kriimani – Kurepalu – Kõivuküla – Lange – Metsanurga – Mõra – Paluküla – Päkste – Tõõraste – Uniküla

Vaatamisväärsused 
Lange külas on Eesti Lennundusmuuseum.

Vaata ka
Tuigo metsakalmistu

Viited

Eesti endised vallad
Konguta vald

Konguta vald oli vald Tartu maakonnas.

Vald liideti Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus 2017. aastal naabervaldadega Elva vallaks.

Konguta vallavanem oli Aivar Õun.

Ajalugu 
Konguta vald moodustati 1991. aasta 16. mail.

Asustus

Külad 
Annikoru – Kapsta – Karijärve – Kobilu – Konguta – Kurelaane – Külaaseme – Lembevere – Majala – Metsalaane – Mäeotsa – Mälgi – Poole – Pööritsa – Vahessaare – Vellavere

Viited

Eesti endised vallad
Laeva vald

Laeva vald oli vald Tartu maakonnas.

Laeva vallavanem oli 2009–2012 Maris Aleksašin. Aastatel 2012–2013 oli vallavanem Aare Olgo. 2013. aastal naasis Aare Olgo Jõgeva linnavalitsusse abilinnapeaks ja oli ka aastatel 2013–2016 Jõgeva linnapea. 2013–2016 oli Laeva vallavanem Koit Prants. 2016–2017 kutsuti Aare Olgo taas Laeva vallavanemaks.

Ajalugu 
Laeva valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.

2017. aastal moodustati Laeva valla, Piirissaare valla ja Tartu valla ühinemise teel uus haldusüksus, mille nimeks sai Tartu vald.

Asustus

Külad 
Kämara – Kärevere – Laeva – Siniküla – Valmaotsa – Väänikvere

Pilte

Viited

Välislingid

Laeva valla koduleht

 
Eesti endised vallad
Monopol

Monopol (kreeka sõnadest monos 'üks' ja polein 'müüma') on majanduses püsiv turuseisund, kus mingit teenust või toodet pakub ainult üks müüja.

Monopoli puhul puudub konkurents pakutavale tootele või teenusele ja puuduvad asendustooted. See võimaldab müüjal küsida toote eest hinda, mis on ühiskonna seisukohalt liiga kõrge.

Majandus
Linus

Linus oli teine Rooma paavst.

Linus oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Toscanast Volterrast, tema isa oli Herculanus. 4. sajandil koostatud apostlite konstitutsiooni järgi oli tema ema Claudia, keda varauusaja briti ajalookirjutajad on varasema pärimuse alusel seostanud 1. sajandil Roomas elanud Claudia Rufinaga.

Lyoni piiskopi Ireneuse (180) ja Hegesippuse (160), hiljem ka ajaloolase Eusebiose andmetel olid apostlid Peetrus ja Paulus usaldanud talle oma ülesanded apostelliku suktsessiooni läbi. Varasemas Rooma piiskoppide nimistus peetakse teda esimeseks paavstiks, keda samastatakse Pauluse teises kirjas Timoteusele (2 Tim 4:21) saadetud tervituses mainitud kaaslasega: "Eubulos ja Pudens ja Linos ja Klaudia ning kõik vennad tervitavad sind!"

"Liber Pontificalise" järgi valitses Linus 15 aastat 3 kuud ja 12 päeva. Tänapäeval pakutakse tema valitsemisaja alguseks aastat 67, Eusebiose ja "Liber Pontificalise" järgi hakkas ta valitsema aastal 69, "Catholic Encyclopedia" järgi 64 ja "Liberiuse kataloogi" järgi 55. aastal. Vanas missakaanonis esineb tema nimi Peetruse ja Pauluse järel, kaasaegses katoliku kiriku esimeses missakaanonis pühakute eestkoste taotluses (Infra actionem) apostlite Siimeoni ja Taddeuse järel.

Traditsiooni järgi oli Linus aadlipäritolu. Ta jättis oma kodu ja läks Rooma, kus ta ristiti. Linusest sai Besançoni piiskop, kus ta tegutses ebajumalakummardamise vastu. Pärast paganatele peetud jutlust purunes paganliku templi sammas ja purustas ebajumalakuju.

Linus pühitses "Liber Pontificalise" järgi 15 piiskoppi ja 18 preestrit. Talle omistatakse määrus, mille järgi naistel peab kirikus olema pea kaetud. Linus tegeles eksortsismiga. 

"Liber Pontificalise" järgi suri Linus märtrina ja maeti Peetruse lähedale. 1615 leiti Rooma Püha Peetruse basiilika remontimisel sarkofaag, millel oli sõna "Linus".
 
Talle omistatakse ka üks apokrüüfiline kiri, milles mainitakse Peetruse ja Pauluse martüüriumit.

Linust austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus pühaku ja märtrina. Tema mälestuspäev on 23. september.

Kirjandus
J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996.
"Liber Pontificalis".

Välislingid
Artikkel Linusest. (inglise keeles)

Paavstid
Pühakud
Seitsekümmend jüngrit
Surnud 70. aastatel
Roman Kivimägi

Roman Kivimägi (kuni 20. juuli 1938 Roman Steinberg; 23. märts (vkj)/ 5. aprill 1900 Massu vald, Hanila kihelkond, Läänemaa – 20. mai 1939 Tallinn) oli eesti maadleja.

Steinberg hakkas sportima karskusseltsi Valvaja 1903. aastal asutatud spordiosakonnas, mille ruumid asusid algul Dunkri tänaval keldris, pärast Väike-Pärnu maanteel kompvekivabriku Kalev kauaaegses asupaigas. Arvatavasti on siin tegu koostaja veaga, sest Kalevi eelkäija KaWe tehas asus siiski Väike-Roosikrantsi tänavas.

Ta võistles ainult Kreeka-Rooma maadluses. Klubi oli kuni 1921. aastani Valvaja, alates 1922. aastast Tallinna Sport.

1921
Steinberg tuli Eesti meistriks keskkaalus.

Maailmameistrivõistlustel novembris Helsingis ei saanud Eesti küll ühtegi medalit, kuid olümpiapunktide järgi andsid kaks 4. ja üks 5. koht Eestile riikide arvestuses üllatuslikult teise koha. Keskkaalus eestlased Steinberg, Alfred Ternestin ja Mihkel Müller ei tulnud esiviisikusse.

1922
Maailmameistrivõistlustel märtsis Stockholmis osalesid ainult eurooplased. Seetõttu loobuti MM-ide korraldamisest kuni 1950. aastani. Steinbergi sinna ei saadetud. Eduard Pütsep võitis hõbemedali.

Samal ajal, 25. ja 26. märtsil, peeti Eesti meistrivõistlused 57 osavõtjaga. Steinberg võitis poolraskekaalu.

1923
Steinberg tuli Eesti meistriks poolraskekaalus. 

Parimaks maadlejaks tunnistati sulgkaallane Eduard Pütsep Roman Steinbergi ees.

1924
Pariisi olümpiamängude Kreeka-Rooma maadlusvõistlusel vedas Steinbergil loosiga. Avavoorus võitis ta Ferenc Györgyei (Ungari) punktidega, teises ringis jäi ta vabaks. Kolmandas ringis seljatas ta František Pražský (Tšehhoslovakkia), neljandas võitis punktidega Jean Domas’d (Prantsusmaa). Siis tuli üllatuskaotus Giuseppe Gorlettilt (Itaalia). Kuigi Steinberg võitis seejärel punktidega Viktor Fischeri (Austria), ei saanud ta pronksist enamat.

Eduard Pütsepa kuld ja Steinbergi pronks andsid Kreeka-Rooma maadluses Eestile 22 maa hulgas medaliarvestuses 3. koha (1. Soome 10 medalit, 2. Rootsi 3 medalit) ja olümpiapunktide arvestuses samas järjestuses samuti 3. koha.

Hilisem elu
Nimede eestistamise käigus võttis Roman Steinberg endale 20. juulil 1938 nimeks Roman Kivimägi.

Roman Kivimägi suri 1939. aastal tuberkuloosi. Pikka aega arvati, et ta suri juba 1928. aastal.

Ta maeti 23. mail 1939 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.

Vaata ka
Maadlus 1924. aasta suveolümpiamängudel

Viited

Välislingid
Elulugu ja sporditulemused Eesti spordi biograafilises leksikonis
 
Haud Tallinna Aleksander Nevski kalmistul
Lembit Peegel. "AjaPeegel: Jõulukingitus Eesti spordimuuseumile". Eesti Päevaleht, 13. detsember 2010
Jaak Valdre. "Kohalike juurtega olümpiamedalist Roman Steinberg (Kivimägi) 120". Lääneranna Teataja, aprill 2020. Lk 11
Jaak Valdre. "Neli pudelit konjakit, seitse nädalat vangistust ja 11 aastat äralõigatud elu". Delfi, 30. aprill 2020

Eesti maadlejad
Eesti 1924. aasta suveolümpiamängudel
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1900
Surnud 1939
Tallinna Aleksander Nevski kalmistule maetud
Fanerosoikum

Fanerosoikum on kronostratigraafiline üksus (ladem) ning geokronoloogiline üksus (eoon). Fanerosoikum vastab ajavahemikule 542 miljonit aastat tagasi kuni tänaseni.

Fanerosoikumile eelneb Proterosoikum. 

Fanerosoikum jagatakse kolmeks aegkonnaks, millele vastavad samanimelised ladekonnad:
Kainosoikum
Mesosoikum
Paleosoikum

Kolm aegkonda omakorda jagunevad üheteistkümneks ajastuks (ladestuks).

Vaata ka
Geokronoloogiline skaala

Stratigraafia
Kainosoikum

Kainosoikum ehk uusaegkond on kronostratigraafiline üksus (ladekond) ning geokronoloogiline üksus (aegkond). Kainosoikum vastab ajavahemikule 65,5 miljonit aastat tagasi kuni tänaseni.

Kainosoikumile eelneb Mesosoikum. 

Kainosoikum jagatakse kolmeks ajastuks, millele vastavad samanimelised ladestud. Kolm ajastut omakorda jagunevad seitsmeks ajastikuks (ladestikuks).

Vaata ka
Geokronoloogiline skaala

Stratigraafia
Kambrium

Kambrium on kronostratigraafiline üksus (ladestu) ja geokronoloogiline üksus (ajastu). Kambrium vastab ajavahemikule 541–485,4 miljonit aastat tagasi.

Kambrium on paleosoikumi ehk vanaaegkonna ja ka kogu fanerosoikumi vanim ajastu. Kogu kambriumile eelnenud perioodi Maa ajaloos nimetatakse eelkambriumiks.

Kambrium jagatakse neljaks ajastikuks, millele vastavad samanimelised ladestikud.

Kambriumi ajastu settekivimeid on ka Eesti aluspõhjas, nende avamusalaks on kitsas riba Põhja-Eesti klindi jalamil.

Kambriumi ladestu
Kambriumi ajastul (570–480 miljonit aastat tagasi) ujutas Eesti põhja- ja kirdeosa üle normaalse soolsusega mereline veekogu, mille piirjooned muutusid korduvalt. Sarnaselt vendiga (Ediacara) iseloomustavad Eestis kambriumi terrigeensed setted, kus erinevalt vendist on vähem rannalähedasele keskkonnale iseloomulikke setteid. Selle põhjuseks on see, et aluskorrakivimid, mis vendis oli kulutusmaterjali allikas, oli kambriumis setetega enamasti kaetud. Kambriumi kihtidest on leitud usse, kõhtjalgseid, peajalgseid, lukuta käsijalgseid, trilobiite, foraminifeere ja akritarhe, kelle kompleksid on aluseks setendite stratigraafilisel liigestamisel. Kambriumis hakkas setete tekkimise protsessis tähtsat osa etendama ka biogeenne faktor. Kambriumi ladestu kihistutest paljanduvad Põhja-Eesti paekaldas, jõeorgudes või savikarjäärides Lontova savi, Lükati aleuroliidi ja savi vahelduvate kihtidega kompleks ning Tiskre hele aleuroliit. Kambriumi ladestu tähtsuseks on tema savid, mida kasutatakse telliste, drenaažitorude ja tsemendi tootmiseks. Lontova veepidemel asuvast ordoviitsiumi-kambriumi põhjaveelademest ammutatakse kvaliteetset põhjavett ning Häädemeestel ja Värskas ka mineraalvett.

Vaata ka
Geokronoloogiline skaala
Eesti geoloogiline ehitus
Eesti kronostratigraafiline skaala
Kambriumi plahvatus

Viited

Kirjandus
Jeffrey S. Levinton, "Genetics, Paleontology, and Macroevolution"; CAMBRIDGE UNIVERSITY PRESS, Peatükk 8, Kambriumi plahvatus, 2nd ed, ISBN 978-0521005500, 
Tianchen He, Maoyan Zhu, Benjamin J. W. Mills, Peter M. Wynn, Andrey Yu. Zhuravlev, Rosalie Tostevin, Philip A. E. Pogge von Strandmann, Aihua Yang, Simon W. Poulton, Graham A. Shields, Possible links between extreme oxygen perturbations and the Cambrian radiation of animals, Nature Geoscience (2019)

Stratigraafia
Kambrium
Juura (geoloogia)

Juura on kronostratigraafiline üksus (ladestu) ning geokronoloogiline üksus (ajastu), mis vastab ajavahemikule 199...145 miljonit aastat tagasi.

Juura kuulub Mesosoikumi aegkonda. Juurale eelneb Triias ning järgneb Kriit. Juura jagatakse kolmeks ajastikuks.

Vaata ka
Geokronoloogiline skaala

Stratigraafia
Kriit (ajastu)

Kriit on kronostratigraafiline üksus (ladestu) ning geokronoloogiline üksus (ajastu). Kriit vastab ajavahemikule 145...65 miljonit aastat tagasi.

Kriit kuulub Mesosoikumi aegkonda, olles selle noorimaks ajastuks. Kriidile eelneb Juura ning järgneb Kainosoikumi vanim ajastu Paleogeen. Kriit jagatakse kaheks ajastikuks.

Vaata ka
Geokronoloogiline skaala
Kriit

Stratigraafia
Rahvusvaheline Geoloogiaühing

Rahvusvaheline Geoloogiaühing on 1961. aastal asutatud rahvusvaheline organisatsioon, mis koordineerib riigipiire ületavate geoloogiliste probleemide lahendamist.

Rahvusvaheline Geoloogiaühing on Rahvusvahelise teadusühingute nõukogu liige.

Rahvusvahelise geoloogiaühingu lühend on IUGS (International Union of Geological Sciences).

Organisatsiooni peasekretär on Peter T. Bobrowsky Kanada Geoloogiateenistusest, peakorter asub Norras Trondheimis.

Välislingid
Rahvusvahelise Geoloogiaühingu koduleht

Geoloogilised organisatsioonid
Rahvusvahelised teadusorganisatsioonid
Agnostik

Agnostikuks nimetatakse  filosoofias   agnostitsismi pooldajat – inimest, kes ei usu teadmise võimalikkust mingis valdkonnas. Kõige sagedamini puudutab see teadmist mittefenomenide kohta.   

Agnostikuks nimetatakse ka inimest, kelle arvates Jumala olemasolus või mitte olemasolus ei ole võimalik selgust saada või kellel ei ole selles küsimuses kindlat seisukohta.

Selle sõna (inglise keeles agnostic) võttis iseenda kohta tarvitusele Thomas Henry Huxley (avalikus kirjasõnas esmakordselt 1870). Sellega ta vastandas end oma kaasaegsetele intellektuaalidele, kes väitsid metafüüsilist tõde teadvat ning keda ta nimetas "istideks" ja võrdles gnostikutega varakristlikus tähendustes – nendega, kes valdavad vaimulikku tõde. Tema sõnakasutuses on nähtud ka vihjet tundmatule jumalale, kellele Ateenas oli altar püstitatud, kuid Huxley ise eitas seda.

Vaata ka
Skeptik
Ateist
Gnostik
Agnoosia

Välislingid

Filosoofia
Heinrich VI (Saksa-Rooma keiser)

Heinrich VI (november 1165 Nijmegen – 28. september 1197 Messina) oli Hohenstaufenist Saksa-Rooma riigi valitseja 1190–1197, keiser alates 1191 ja Sitsiilia kuningas.

Tema vanemad olid Friedrich Barbarossa ja Burgundia Beatrix. Tal oli kaks vanemat õde, vanem vend, kes suri 6-aastaselt, 6 nooremat venda ja 2 nooremat õde, kokku oli ta pärit 12-lapselisest perest.

1169 krooniti ta Bambergis roomlaste kuningaks.

1189 läks isa ristisõtta ja Heinrich, kes oli siis 24-aastane, jäi tema asemel riiki valitsema. Otsekohe alustas Heinrich Lõvi ülestõusu, kuid Heinrich surus selle maha.

1184 kihlus Heinrich . Nad abiellusid 27. jaanuaril 1186. 1190 suri Friedrich Barbarossa ristisõja ajal ning paavst Coelestinus III kroonis Heinrichi ja Constantia 1191. aasta aprillis keisriks ja keisrinnaks. 26. detsembril 1194 sündis sellest abielust Friedrich II.

Constantia oli normannide kuninga Guglielmo II vennatütar ja pärija ning pärast Guglielmo surma 1189 päris Heinrich Sitsiilia kuningriigi. Kuid 1189 kuulutas Guglielmo vennapoja ja Constantia venna ebaseaduslik poeg Tankred end Sitsiilia kuningaks ning vangistas Guglielmo lese, Inglise kuningatütre Joani. 1194. aasta veebruaris Tankred suri, jättes Sitsiilia oma 4-aastasele pojale Guglielmo III-le. Heinrich vallutas seepeale vastupanu kohtamata Sitsiilia, kukutas Guglielmo 20. novembril ja krooniti 25. detsembril 1194 Sitsiilia kuningaks. Nii sai temast terve Itaalia valitseja, mis valmistas paavstidele mõistagi meelehärmi.

Heinrich oli parajasti minemas uude ristisõtta, et vabastada Jeruusalemm ja tuua Saksamaale oma isa Friedrich Barbarossa säilmed, kui ta täiesti ootamatult suri. On võimalik, et mürgitati, surma põhjuseks on nimetatud ka malaariat.

Pärast tema surma algas taas võitlus Welfide ja Staufide vahel ülemvõimu pärast riigis, paavstivõim jõudis aga ilmaliku hegemooniani.

Kirjandus ja muusika 
Saksamaa kirjandusajaloos on Heinrich VI tuntud minnesingerina ja Weingarteni ja Manesse laulukäsikirjades on nime "Kaiser Heinrich" all kirja pandud tema laulud, millest vähemalt kolme puhul on autorsus kindel. Laulud on dateeritud aastaisse pärast 1186. aastat. Heinrich VI ringkonda, ka pärast kroonimist, kuulusid minnesingerid Friedrich von Gutenberg ja Heinrich von Hausen, samuti oli ta häis suhteis Põhja-Itaalia vürstidega, kelle õukondades õitses provanssaali trubaduuriluule.

Isiklikku ja järglased
Heinrich abiellus 1186. aastal  . 1190 suri Friedrich Barbarossa ristisõja ajal ning paavst Coelestinus III kroonis Heinrichi ja Constantia 1191. aasta aprillis keisriks ja keisrinnaks. 

Abielust sündis Friedrich II (1194 – 1250), Saksa-Rooma riigi valitseja 1212–1250, alates 1220. aastast keiser. Ta oli ka Sitsiilia ja Napoli kuningriigi kuningas (alates 1197. aastast kuni surmani 1250. aastal), Švaabimaa hertsogiriigi hertsog ning lühikest aega ka Jeruusalemma valitseja (1225–1228)

Vaata ka
Sitsiilia kuningriik#Hohenstaufenite kuningriik

Viited 

Saksa-Rooma keisrid ja Saksa kuningad
Sündinud 1165
Surnud 1197
Sitsiilia kuningad
Hohenstaufenid
Minnesingerid
Kanada ilves

Kanada ilves (Lynx canadensis) on kaslaste sugukonda kuuluv kiskja.

Ameerikas väidetakse elavat kaks kanada ilvese alamliiki:
Lynx canadensis canadensis Põhja-Ameerikas 38. laiuskraadist põhja pool;
Lynx canadensis subsolanus Newfoundlandis.

Mõned allikad ("Loomade elu") peavad kanada ilvest ilvese alamliigiks (Felis lynx canadensis).
 
Ta on euraasia ilvesest pisut väiksem: emased kaaluvad 8–9 kg, isased 10–18 kg. Keha pikkus on 80–130 cm, kõige sagedamini siiski 90–110 cm. Kanada ilves elab Alaskal, Kanadas ja USAs, kuigi kanada ilvese ja punailvese levila eraldav joon järgib enam-vähem Kanada ja USA piiri. USAs elab võib-olla tuhatkond kanada ilvest. 

Kanada ilvese eluiga on 15 aastat ning üle aasta on ta võimeline saama 2–4 järglast. Nii kanada ilves kui ka punailves on täpilised, kuid võrreldes euraasia ilvesega üldiselt rohkem hallikad.

Ilvesed
Ibeeria ilves

Ibeeria ilves (Lynx pardinus) on Pürenee poolsaarel elav kaslane.

Mõned allikad ("Loomade elu") peavad ibeeria ilvest ilvese alamliigiks (Felis lynx pardinus).
 
Ibeeria eredate täppidega ilves elas kunagi kogu Euroopas. Praegu on säilinud veel ehk mõnikümmend isendit Hispaanias ja Portugalis ning see liik on ammu kantud punasesse raamatusse, kuid vaatamata sellele jahitakse teda ikka veel. Loomaparkides (näiteks Coto Donana reservaadis) on ibeeria ilveseid siiski üritatud kaitsta, pildistada ning mõõta-kaaluda: kehapikkuseks saadi 85–110 cm ja kehakaaluks 9–15 kg (rekord on 25 kilo). Ibeeria ilvese loomulik eluiga on 14 aastat ning poegi on aastas kuni 5.

Ibeeria ilveseid registreeriti aastal 1994 1200 isendit, aga märtsis 2004 oli neid kõigest 120. Märtsis 2005 on neid sadakond, neist Coto Donanas 15. Ilves elab Vahemere põhjakalda metsades, mida pole aga palju alles jäänud. Vähesed metsatukad on üksteisest eraldatud, mis teeb ilveste pääsu liigikaaslaste juurde raskeks. Veidi suuremaid metsi leidub vaid Edela-Hispaanias ja Portugalis, kus elab ka enamik elusolevaist ilvestest.

Kuigi ibeeria ilveste hulk on viimastel sajanditel pidevalt kahanenud, võis teda veel möödunud sajandi alguses Hispaanias ja Portugalis ning Prantsusmaa Püreenedes laialdaselt leida. Arvukus langes 20. sajandi esimesel poolel kiiresti seoses kitsekarjatamise soikujäämisega.

Kitsekarjatamisega kindlustati ibeeria ilvese peamise saakloomale, küülikule, vastuvõetav elukeskkond. Kitsepidamise lõppemisega muutus ka loodus ning kadusid küülikuile sobivad rohumaad. Koos rohumaadega kadus ka küülik ise.

Veel hävitavamalt mõjus küülikule karjamaade asendamine teraviljapõldudega ning 1950. aastatel möllanud müksomatoosiepideemia. Nõnda kadus ilveste saak.

1970. aastail leiti ilveseid Hispaaniast Montes de Toledost ja Sierra Morenast ning Guadalquiviri jõe suudmealalt. 1996 oli ilvesel Pürenee poolsaarel sadakond isoleeritud alampopulatsiooni ning sajandivahetuseks olid needki tugevasti fragmenteeritud.

Ilvesed
Punailves

Punailves (Lynx rufus) on Põhja-Ameerikas elav kaslaste hulka kuuluv kiskja.

Punailves on teistest ilvestest väiksem ja pealtnäha kodukassilikum. Isane punailves kaalub 11–16 kg. Turjakõrgus on 20–30 cm. Punailvesel on väikesed kõrvatutid. Saba on ehk pikem kui keskmisel ilvesel (kuni 15 cm), aga seevastu on jalad lühemad. Tema karvastik on hallikas punakaspruun, tihedalt üle külvatud tumedate tähnidega.

Punailves elab enamikul USA ja Mehhiko territooriumil mägedes ja metsades, kuid mujalgi. Ta ei pelga inimasulaid ega lagendikke, elab põõsastes, kraavides ja kaktuste keskel. Punailves ei salli sügavat lund. Samuti raskendab tema levila laiendamist põhja poole konkurents kanada ilvesega. Ent tsivilisatsiooniga on liik kohanenud ja on arvatud, et tänapäeval elab punailveseid rohkem kui mõne sajandi eest. 

Sigimine pole seotud kindla aastaajaga, kuid kõige sagedamini toimub paaritumine kevadel. Mõned emased lubavad endale „luksust“ paljuneda kaks korda aastas (pärast 50-päevast tiinust sünnib talle 1–6, tavaliselt 2 poega).

Punailves sööb peamiselt jäneselisi (65% toidust) ja närilisi (25%), näiteks uruhiiri ja oravaid, kuid murrab ka suuremaid loomi: metskalkuneid, kodukanu ning isegi valgesaba-pampahirvi ja lambaid.

Punailvesel on palju alamliike.

Ilvesed
Jun'ichirō Koizumi

Jun'ichirō Koizumi [džunitširoo koidzumi] 
(lihtsustatud kirjapilt Junichiro Koizumi; jaapani keeles 小泉 純一郎 (Koizumi Jun'ichirō); sündis 8. jaanuaril 1942 Yokosukas) on Jaapani poliitik. 

Ta oli Liberaaldemokraatliku Partei esimees 24. aprillist 2001 kuni 20. septembrini 2006 ja  Jaapani peaminister 26. aprillist 2001 kuni 26. septembrini 2006.

Jaapani peaministrid
Sündinud 1942
Piret Järvis

Piret Järvis-Milder (sündinud 6. veebruaril 1984 Tallinnas) on eesti muusik ja teleajakirjanik.

Piret Järvis õppis Tallinna 21. Koolis ja hiljem Concordia Rahvusvahelises Ülikoolis, kus õppis meediat ja suhtekorraldust. Hiljem õppis Tartu Ülikoolis ajakirjandust ja kommunikatsiooni.

Laulmist hakkas õppima kolmeaastaselt, hiljem õppis klaverit ja kitarri. Piret Järvis oli üks kolmeliikmelise tüdrukutebändi Vanilla Ninja liikmeid – kitarrist ja laulja. 

Ta kirjutab ka laule. Vanilla Ninja hiti "Club Kung Fu" sõnad, nagu ka paljude teiste Vanilla Ninja lugude sõnad ja viisid on tema kirjutatud.

2002. aastal juhtis ta TV3 saateid "Suve Fizz" ja "Meeletu maailm". 2004. aasta sügisest pühendus ta ainult muusikale, kuid hakkas juba 2005. aasta sügisel juhtima telesaadet "Malaisia". Hiljem töötas ta MTV Eesti saatejuhina. 

2011. aastast töötab ta Eesti Televisiooni saatejuhi ja toimetajana ("Pealtnägija" ja 2017–2018 "Terevisioon").

Isiklikku

3. augustil 2017 abiellus ta Gruusias Egert Milderiga.

Viited

Eesti lauljad
Eesti kitarristid
Vanilla Ninja
Sündinud 1984
Eesti teleajakirjanikud
Jens Stoltenberg

Jens Stoltenberg (sündinud 16. märtsil 1959 Oslos) on Norra poliitik, alates 1. oktoobrist 2014 NATO peasekretär.

Ta oli novembrist 2002 Norra Töölispartei juht ja peaminister 3. märtsist 2000 kuni 19. oktoobrini 2001 ja uuesti 17. oktoobrist 2005 kuni 16. oktoobrini 2013.

28. märtsil 2014 valiti ta ainsa kandidaadina NATO uueks peasekretäriks. Tema esimene ametiaeg algas 1. oktoobril 2014. Kevadel 2018 valiti ta samasse ametisse teiseks 4-aastaseks tähtajaks, mis lõpeb 1. oktoobril 2022.

Elulugu

Stoltenberg sai 1987 Oslo Ülikoolist teadusliku kraadi rahvamajandusteaduse alal (cand. oeconom.)

Enne Tööpartei juhiks saamist oli Stoltenberg partei noorteorganisatsiooni Arbeidernes Ungdomsfylking (AUF) juhatuse liige alates 1979. aastast ning juht 1985–1989. Organisatsiooni juhiks oleku ajal oli ta ka Sotsialistliku Noorsoointernatsionaali (IUSY) asepresident. Alates 1985. aastast kuulub ta ka Tööpartei juhatusse.

Aastatel 1990–1992 juhtis ta Töölispartei Oslo piirkonnaorganisatsiooni. 

Aastal 1993 valiti ta esimest korda Stortingisse. 

Aastatel 1992–2002 oli ta Norra Tööparteis tähtsuselt teisel ametikohal ("teine esimees"). Aastal 2001 asus ta juhtima Norra Tööpartei parlamendifraktsiooni.

Stoltenberg oli 1990–1993 keskkonnakaitseministeeriumi riigisekretär, 1993–1996 tööstus- ja energiaminister (sai ministriks 34-aastasena) ja 1996–1997 rahandusminister. 

Stoltenbergi poliitika peaministrina (2000–2001) tekitas vaidlusi ka tema enda parteis, sest ta algatas reformid heaoluriigi moderniseerimiseks, sealhulgas mitme tähtsa riigiettevõtte erastamise. Parlamendivalimistel 10. septembril 2001 sai Tööpartei ühe halvematest valimistulemustest oma ajaloos (24% häältest).    

2005. aasta parlamendivalimistel (12. september) võitis Punaroheline koalitsioon, mille peaministrikandidaat oli Stoltenberg.

Stoltenbergi peetakse partei paremtiiba kuuluvaks. Teda on nimetatud Norra Tony Blairiks ja partei kuldseks poisiks. 

Aastal 1992 toetas lahkuv parteijuht Gro Harlem Brundtland tema kandidatuuri parteijuhi kohale, kuid Stoltenberg kaotas parteijuhi valimistel Thorbjørn Jaglandile. Pärast läbikukkumist 2001. aasta valimistel tekkis parteis äge võimuvõitlus Jaglandi ja Stoltenbergi vahel, mille Stoltenberg novembris 2002 võitis.

Tunnustus
 2019 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Isiklikku
Jens Stoltenberg on endise välisministri Thorvald Stoltenbergi ja endise riigisekretäri Karin Stoltenbergi (sünninimi Heiberg) poeg. Stoltenbergide suguvõsa asus Põhja-Saksamaalt Norrasse elama 18. sajandil. 

Ta on abielus Ingrid Schulerudiga. Neil on lapsed Axel ja Catharina.

Vaata ka

Jens Stoltenbergi esimene valitsus
Jens Stoltenbergi teine valitsus 
Jens Stoltenbergi kolmas valitsus

Viited

Norra peaministrid
NATO peasekretärid
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1959
Otto Magnus von Stackelberg (1736–1800)

Krahv Otto Magnus von Stackelberg (7/18. veebruar 1736 – 8. november 1800 Dresden) oli Vene diplomaat.

Otto Magnus sündis oma samanimelise isa viienda lapse ja esimese pojana. Õppis 1753 Leipzigi ülikoolis. Tema diplomaatiline tegevus algas 1764 Katariina II Eestimaa-visiidi ajal keisrinnaga tutvumisest. 1765 sai Lüganuse ülemkirikueestseisjaks. Aastal 1767 sai ta Venemaa suursaadikuks  (1766–1779) Hispaanias, 1771 keisrinna tegelikuks kammerhärraks.

1772 sai ta suursaadikuks (1772–1790) Poolas, kus korraldas Poola esimese jagamise. Tema esimene ülesanne sealjuures oli saavutada, et Poola seim ratifitseeriks Poola jagamise lepingu ja tõepoolest, altkäemaksude abiga saavutaski ta lepingu ratifitseerimise. Saksa-Rooma keiser Joseph II annetas talle 1775 riigikrahvi tiitli. Samal aastal sai temast Malta rüütel.

Aastatel 1791–1793 oli ta Venemaa suursaadik Rootsis. 1795. aastal sai ta salanõuniku tiitli.

Teenete eest autasustati teda Poola Valge Kotka (1773), Aleksander Nevski ja Püha Andrease ordeniga.

Otto Magnus von Stackelbergile kuulusid Eestimaal Atsalama, Ereda, Hagemäe, Hirmuse, Jõetaguse, Kohtla, Pagari, Püssi, Purtse, Satsu, Väike-Pungerja, Väike-Soldina, Uue-Varudi mõis, Voorepera, Kuramaa kubermangus Ungurmuiža mõis ja Peterburi kubermangu Jamburgi maakonnas Narva valla Lilienbachi mõisa alad.

Perekond
Abiellus 8/19. jaanuaril 1758 Sophia Gerdruta von Fölkersahmiga, neil sündis kaks poega (neist vanem Gustav Ernst von Stackelberg ja Otto Johann von Stackelberg) ja neli tütart.

Sugupuu

Vaata ka
Stackelberg

Viited

Välislingid

Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Otto Magnus Stackelberg Nordisk familjebokis (rootsi keeles)
Дипломаты Российской империи: Оттон-Магнус Штакельберг

Eestimaa aadlikud
Otto Magnus (1736–1800)
Venemaa keisririigi diplomaadid
Baltisakslased
Sündinud 1736
Surnud 1800
Ameerika Ühendriikide riigiasutused

Ameerika Ühendriikide riigiasutused loetleb Ameerika Ühendriikide riigiasutused ning riiklikud organisatsioonid.

USA-s on tavaks, et ministeeriumides kasutatakse ametlike kirjade päistes täispikkuses nimetust ehk siis kujul United States of America Department of Energy. Igapäevases kasutuses ja vappidel kasutatakse üldjuhul lühinimetust ehk siis Department of Energy. Vahel lisatakse lühikujule ka ette tähed US (United States).

Riiklikel organisatsioonide puhul kehtib sama reegel ning üldjuhul on riiklikud organisatsioonid tuntud oma lühendite poolest nagu FEMA, NASA, CIA, FBI ning nende täiskuju siseriiklikus kõnepruugis peaaegu ei kasutata. Tavakõnepruugis kutsutakse neid asutusi veel nimega Alphabet Agencies ehk "Tähestiku agentuurid".

Ministeeriumid
Eluasemeministeerium – Department of Housing and Urban Development
Energeetikaministeerium – Department of Energy
Haridusministeerium – Department of Education
Justiitsministeerium – Department of Justice
Kaitseministeerium – Department of Defence
Kaubandusministeerium – Department of Commerce
Põllumajandusministeerium – Department of Agriculture
Rahandusministeerium – Department of the Treasury
Siseministeerium – Department of the Interior
Sisejulgeolekuministeerium – Department of Homeland Security
Tervishoiu ja Teenindusministeerium – Department of Health and Human Services
Transpordiministeerium – Department of Transportation
Tööministeerium – Department of Labor
Veteranideministeerium – Department of Veterans Affairs
Riigidepartemang ehk välisministeerium – Department of State (ka State Department)

Ametid
Alkoholi, Tubaka, Tulirelvade ja Lõhkeainete Amet (ATF)
Luure Keskagentuur (CIA)
Narkootikumidevastase Võitluse Amet (DEA) 
Kaitseluureagentuur (DIA)
Keskkonnakaitseagentuur (EPA)
Föderaalne Juurdlusbüroo (FBI)

Riiklik Aeronautika- ja Kosmoseadministratsioon (NASA)
Riiklik Luureamet (NRO)
Riiklik Julgeolekuagentuur (NSA)

Muud asutused
Ameerika Ühendriikide Rahvaloenduse Büroo (USCB)
Ameerika Ühendriikide Eriolukordade Föderaalbüroo (FEMA) 
Ameerika Ühendriikide Salateenistus (USSS)
Ameerika Ühendriikide Immigratsiooni- ja Tolliamet (ICE)
Ameerika Ühendriikide Rannavalve (USCG) 

Ameerika Ühendriikide ministeeriumid
Otto Magnus von Stackelberg (1704–1765)

Otto Magnus von Stackelberg (ristitud 2/15. veebruaril 1704 Tallinnas – 11/22. mai 1765) oli Vene riigitegelane ja sõjaväelane.

Elulugu 
Otto Magnus Stackelberg sündis pere teise lapsena Tallinnas, kuhu tema vanemad Carl Wilhelm von Stackelberg (?–1711 Tobolsk) ja Anna Elisabeth (sünd Essen) olid sõja eest varjunud. Täisealiseks saades võttis Otto Magnus üle varakult surnud isa mõisad.

Otto Magnus von Stackelberg oli Eestimaa rüütelkonna maanõunik ning 1747–1753 Eestimaa rüütelkonna peamees. 

Elu viimastel aastatel oli ta sidemetes keiserliku õukonnaga. Peeter III nimetas ta oma Holsteini kaardiväe kindralmajoriks.
  
Aastal 1731 ostis ta Purtse ja Väike-Pungerja mõisa. Aastal 1732 müüs ta Väike-Pungerja ja ostis selle asemel naabruses asuva Püssi mõisa, mis sai edaspidi tema valduste keskuseks. 1735 kolis Otto Magnus elama Purtsesse ja 1740 Püssi mõisa. Seejärel asus ta oma valdusi uue elukoha naabermõisate arvel laiendama. Teiste hulgas ostis ta 1750 Conrad Adolph Freytag von Loringhovenilt 13 000 rubla eest Püssiga vahetult piirneva Kohtla mõisa. Peagi ulatusid Otto Magnuse valdused 300 ruutverstani, nii et temast sai üks Eesti suuremaid maaomanikke.

Mõisaomand

Kuni 1750 Jõe mõis
Kuni 1751 Kudina mõis
17.02.1728–16.02.1733 Kaarepere mõis
22.03.1731–11.05.1765 Purtse mõis
22.03.1731–06.03.1732 Väike-Pungerja mõis
03.03.1732–11.05.1765 Püssi mõis
Enne 1744–1748 Vana-Sõtke mõis
05.03.1748–11.05.1765 Pagari mõis
05.03.1748–11.05.1765 Jõetaguse mõis
05.03.1748–11.05.1765 Väike-Pungerja mõis
28.06.1748–11.05.1765 Atsalama mõis
09.03.1750–enne 1765 Vana-Sõtke mõis
28.03.1750–11.05.1765 Kohtla mõis
23.03.1751–11.05.1765 Hirmuse mõis
Enne 1757–11.05.1765 Väike-Soldina mõis

Perekond

Otto Magnus von Stackelberg abiellus 26. märtsil/6. aprillil 1726 Anna Magdalena von Bellingshauseniga, kes oli Pada mõisniku Tönnis Johann von Bellingshauseni tütar. Abielust sündisid:
Magdalena Elisabeth von Stackelberg (1725–1777), abiellus Kalvi mõisniku Klaus Gustav von Esseniga
Johanna Margaretha von Stackelberg (1728–1760), abiellus Eestimaa rüütelkonna peamehe Friedrich Johann von Ulrichiga
Otto Magnus von Stackelberg (1736–1800), Venemaa keisririigi diplomaat

Sugupuu

Vaata ka
Stackelberg

Välislingid
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa maanõunikud
Purtse mõisnikud
Otto Magnus (1704–1765)
Baltisaksa sõjaväelased
Sündinud 1704
Surnud 1765
Koonga

Koonga on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Koonga valla halduskeskuseks.

Aruvälja teederistil on Koonga-Ellamaa endine kõrtsihoone, 19. sajandi algusest pärinev kiviehitis, mille fassaadil on kuus ümarsammast.

Koonga oli aastaid Soontaga kolhoosi keskus.

1920. aastatel moodustati Koonga mõisa maadest Koonga asundus. 1977 muudeti asundus Koonga külaks.

Vaata ka 
Koonga mõis
Koonga tammik
Koonga vald

Viited

Lääneranna valla külad
Klaviatuur (muusika)

Klaviatuur ehk klahvistik on muusikas klahvpilli osa. 

Klahvi vajutamisel tekib heli. 

Klahvid on järjestatud helikõrguse järjekorras: vasakul on madalamad (väiksema helisagedusega) ning paremal kõrgemad (suurema helisagedusega) helid. 

Tänapäevane klaviatuur koosneb tavaliselt valgetest ja mustadest klahvidest. Valged klahvid vastavad alushelidele ja mustad klahvid alushelide alteratsioonidele. Valged ja mustad klahvid kokku moodustavad kromaatilise helirea.

Kromaatilist helirida tähistavad klahvid on rühmitatud tsükliliselt 12 kaupa. Iga kahe klahvi vahel on pooltoon. 12-klahviliste tsüklite algusklahvide vahel on puhas oktav.

Kõige varasem teadaolev klaviatuur oli vesiorelil.

Vaata ka
 Manuaal

Klahvpillid
Pillide osad
Geoloog

Geoloog on aktiivselt geoloogiaga tegelev inimene.

Geoloogide töö on seotud planeedi Maa uurimisega. Et Maa on meile käegakatsutav ja väga mitmeti uuritav taevakeha, on ka geoloogidel väga palju erinevaid kitsamaid uurimisobjekte. Erinevalt bioloogidest ei tegele geoloogid reeglina eluslooduse uurimisega. Geoloogid uurivad Maa ajalugu (ajalooline geoloogia), millega on lahutamatult seotud Maa palet kujundavate protsesside uurimine (dünaamiline geoloogia).

Geoloogia teeb oluliseks ja tuntuks peamiselt maavarade ja nende otsimisega seotu, ehkki sellega tegelejad ei ole geoloogide seas enamuses. Peale maavarade otsimise tegelevad geoloogid veel näiteks vulkaanide, setete, maavärinate, dinosauruste, maakoore, kivimite, mineraalide jms uurimisega.

Olenevalt spetsialiseerumisest võidakse geolooge nimetada ka kitsama erialanimetusega, näiteks sedimentoloog, petroloog, vulkanoloog, mineraloog, paleontoloog jne.

Oluline osa geoloogide tööst toimub välitingimustes. See on vajalik selleks, et koguda teaduse tegemiseks vajalikke andmeid. Välitingimustes kannab geoloog kaasas enamasti vähemalt kaht töövahendit: geoloogi vasarat ja välipäevikut (ja muidugi ka harilikku pliiatsit, millega seda täita). Peale nende kannavad geoloogid tihti kaasas ka luupi, fotoaparaati, tollipulka, soolhappe lahust, geoloogilist kompassi, GPS-vastuvõtjat, kaarti, väikseid kilekotte, nuga, kühvlit, labidat, puuri jms. Kõige olulisemaks ja geoloogidele iseloomulikumaks on neist kahtlemata vasar, seda rõhutab ka geoloogide deviis: mente et malleo 'mõistuse ja vasaraga'.

Geoloogide ettevalmistus ülikoolis hõlmab mineraloogiat, petroloogiat, sedimentoloogiat, paleontoloogiat, geokeemiat, geofüüsikat, stratigraafiat, topograafiat jpm. Geoloogidel on sõltuvalt spetsialiseerumisest vaja häid teadmisi ka keemias, füüsikas ja bioloogias. Oluline osa õppetööst toimub välipraktikate ja geoloogiliste ekskursioonide vormis.

Eesti geoloogid töötavad peamiselt kolmes asutuses. Need on Tartu Ülikooli geoloogia osakond, Tallinna Tehnikaülikooli Geoloogia Instituut ja Eesti Geoloogiakeskus. Eestis õpetatakse geoloogiat Tartu Ülikoolis.

Vaata ka
geoloogide loend

Välislingid 
Nimekiri asjadest, mida geoloog oma elu jooksul näha või kogeda võiks (inglise keeles)
Ask-A-Geologist – võimalus esitada geoloogidele geoloogiaalaseid küsimusi (inglise keeles)
Humoorikas ja keskmist geoloogi hästi iseloomustav kirjeldus, kuidas geoloogidega reality-show tegemine läbi kukkus (inglise keeles)

Geoloogia
Liivakivi

Liivakivi on tsementeerunud liivast koosnev settekivim.

Liivakivi kuulub purdkivimite hulka, olles nende tüüpilisimaks esindajaks. Mineraloogiliselt koosneb liivakivi põhiliselt kvartsist. Tsementeerivaks materjaliks liivaterade vahel on enamasti peenike kvartsipuru, kaltsiumkarbonaat või rauaoksiidid. Rauaoksiidid annavad liivakivile ka punaka värvuse. Puhtast kvartsist koosnev liivakivi on valget värvi.

Liiv, millest liivakivi on moodustunud, on setitatud reeglina, kas vooluvee või tuule poolt. Liivakivi on enamasti kihiline, sageli esineb põimkihilisus. Liivakivi sisaldab tihti konkretsioone ja kivistisi, ehkki viimastest on reeglina säilinud vaid fragmendid. Liivakivi moondumise tulemusel tekib kvartsiit.

Liivakivist koosneb suur osa Eesti aluspõhjast. Suurem osa Eesti all lasuvast devoni ladestust koosneb liivakivist (devoni liivakivi).  Liivakivi kasutatakse ehitusmaterjalina.

Vaata ka
aleuroliit
arkoos
grauvakk
oobolusliivakivi

Settekivimid
Skulptuurimaterjalid
Happeline kivim

Happeline kivim (inglise acid(ic) rock) on tardkivim, mis koosneb vähemalt 66% (massiprotsent) ränidioksiidist.

Tavalised happelised kivimid on graniit ja rüoliit.

Happelised kivimid ei ole happelised keemilises tähenduses, terminil "happeline kivim" pole mingit seost vesinikeksponendi ehk pH-ga. Termin on pärit ajast, mil arvati, et räni on kivimi koostises ränihappe kujul. Seetõttu nimetati ränirikkaid kivimeid happelisteks ning ränivaeseid kivimeid aluselisteks. Tänapäeval me teame, et räni on silikaatsete mineraalide koostises ränidioksiidina, kuid terminid "happeline kivim" ning "aluseline kivim" püsivad geoloogiliste terminite hulgas tänaseni.

Vaata ka
Ultraaluseline kivim
Aluseline kivim
Keskmine kivim

Petroloogia
Kivimid
Aluseline kivim

Aluseline kivim (inglise basic rock) on tardkivim, mille ränidioksiidisisaldus jääb vahemikku 45...52% (massiprotsent).

Kõige levinumad aluselised kivimid on basalt ja gabro.

Aluselised kivimid ei ole aluselised keemilises tähenduses, terminil "aluseline kivim" pole mingit seost vesinikeksponendi ehk pH-ga. Termin on pärit ajast, mil arvati, et räni on kivimi koostises ränihappe kujul. Seetõttu nimetati ränirikkaid kivimeid happelisteks ning ränivaeseid kivimeid aluselisteks. Tänapäeval teame, et räni on silikaatsete mineraalide koostises ränidioksiidina, kuid terminid "happeline kivim" ning "aluseline kivim" püsivad geoloogiliste terminite hulgas tänaseni.

Ingliskeelses geoloogilises kirjanduses on siiski arhailisest terminist "basic rock" tänaseks praktiliselt loobutud. Selle asemel kasutatakse terminit "mafic rock" (mafic = magnesium + ferric ehk magneesiumi ja rauda sisaldav). Need terminid ei ole täpsed sünonüümid, kuid eestikeelseks vasteks on mõlemal juhul "aluseline kivim".

Vaata ka
Ultraaluseline kivim
Keskmine kivim
Happeline kivim

Petroloogia
Kivimid
Ageri mõis

Ageri mõis oli rüütlimõis Järva-Madise kihelkonnas. Tänapäeval asub mõis Järva maakonnas Järva vallas.

Mõisat on esmamainitud 1553. aastal. Saksakeelne nimi oli algul Haggers, hiljem Aggers.

Vaata ka
Ageri
Eesti mõisate loend

Järva vald
Järvamaa mõisad
Järva-Madise kihelkond
Ameerika Ühendriikide Kaubandusministeerium

Ameerika Ühendriikide Kaubandusministeerium (inglise keeles United States Department of Commerce) on USA ministeerium, mis tegeleb kaubandusalaste küsimustega.

Kaubandusminister on alates 28. veebruarist 2017 Wilbur Ross. Enne teda oli 2013–2017 kaubandusminister Penny Pritzker.

Kaubandusministeeriumi missioon on edendada töökohtade loomist ning parandada kõigi ameeriklaste elatustaset, luues infrastruktuuri, mis toetab majanduskasvu, tehnoloogilist konkurentsivõimet ja jätkusuutlikku arengut. Tema ülesannete hulgas on majandusalaste ja demograafiliste andmete kogumine, mis aitaksid ettevõtetel ja valitsusel otsuseid teha, patentide ja kaubamärkide väljaandmine ning abistamine tööstuslike standardite kehtestamisel.

Kaubandusministeerium loodi 14. veebruaril 1903 nime "Ameerika Ühendriikide kaubandus- ja tööministeerium" (United States Department of Commerce and Labor). 4. märtsil 1913 sai ministeerium oma tänapäevase nime, ühtlasi eraldati selle kõik tööga seotud bürood ja osakonnad Ameerika Ühendriikide Tööministeeriumiks.

Kaubandusministeeriumil on kümme allüksust: Tööstuse ja Turvalisuse Büroo, Majanduse ja Statistika Administratsioon, Majandusarengu Administratsioon, Väliskaubanduse Administratsioon, Väikeettevõtluse Arendamise Agentuur, Riiklik Ookeani- ja Atmosfäärinähtuste Administratsioon, Riiklik Telekommunikatsiooni ja Teabe Administratsioon, Patendi- ja Kaubamärgiamet, Riiklik Standardite ja Tehnoloogia Instituut ning Riiklik Tehnilise Teabe Teenistus. Majanduse ja Statistika Administratsiooni alla kuuluvad Majandusanalüüsi Büroo ja Rahvaloenduse Büroo. Ookeani- ja atmosfäärinähtuste administratsiooni alla kuuluvad Riiklik Ilmateenistus, Ookeani- ja Atmosfääriuuringute Amet ning Riikliku Ookeani- ja Atmosfäärinähtuste Administratsiooni Teenistuskorpus.

Vaata ka
Ameerika Ühendriikide riigiasutused

Välislingid 
Ametlik kodulehekülg

Ameerika Ühendriikide ministeeriumid
Majandusministeeriumid
Ameerika Ühendriikide Veteranideministeerium

Veteranideministeerium (inglise keeles  Department of Veterans Affairs)  on USA ministeerium, mis tegeleb sõjaveteranide sotsiaal- ja rehabilitatsiooni küsimustega. Samuti abistab ministeerium spetsiaalsete laenuprogrammidega veterane uute firmade alustamisel ja üldjuhul ka tasuta ümberkoolitusega, juhul kui nad asuvad tööle  avalikku sektorisse. Erasektorisse mineku puhul annab ministeerium sooduslaene.

Praegune minister on Denis McDonough.

Vaata ka
Ameerika Ühendriikide riigiasutused

Välislingid 
Ametlik kodulehekülg

Ameerika Ühendriikide ministeeriumid
Erik Aadahl

Erik Aadahl (ka: Eric Aadahl; sündinud 16. septembril 1976) on USA filmide helindaja, heliefektide lavastaja ja helirežissöör.

Filme
"The Last Castle" (2001; helindaja)
"Daredevil (film)" (2003; heliefektide lavastaja)
"I, Robot" (2004; helirežissöör)
"Hide and Seek" (2005; helirežissöör)
"Elektra" (2005; heliefektide lavastaja)

Tunnustused
Aadahl on neli korda kandideerinud Emmy auhinnale.

Ameerika Ühendriikide filmitegijad
Sündinud 1976
Ameerika Ühendriikide Haridusministeerium

Ameerika Ühendriikide Haridusministeerium (inglise keeles Department of Education) on USA ministeerium, mis tegeleb haridusküsimustega.

Asutati 1979, alustas tööd 1980. aastal.

Praegune minister on Miguel Cardona.

Vaata ka
Ameerika Ühendriikide riigiasutused

Välislingid 
 Ametlik kodulehekülg

Haridus
Haridusministeeriumid
Ameerika Ühendriikide Eluasemeministeerium

Ameerika Ühendriikide Eluasemeministeerium  (inglise keeles Department of Housing and Urban Development) on USA ministeerium, mis tegeleb riikliku eluaseme programmiga.

Asutuse ülesandeks on jälgida ja korraldada kõiki eluasemega seotud juriidilisi küsimusi ning kontroll erasektorliku eluaseme ja elukeskkonna arenduse ja ehituse üle. Lisaks tegeleb ministeerium ka riigitöötajatele ja vähekindlustatud elanikele elamute ehitamisega ning soodustingimustel laenude andmega eluaseme muretsemiseks.

Vaata ka
Ameerika Ühendriikide riigiasutused

Välislingid 
Ametlik kodulehekülg

Ameerika Ühendriikide ministeeriumid
Manhattani projekt

Manhattani projekt (inglise keeles Manhattan Project) oli teise maailmasõja aegne Ameerika Ühendriikide valitsuse projekt eesmärgiga luua riigi esimene aatomipomm.

Projekti alguseks loetakse 1942. aastat, kui seni mitmes kohas töötanud grupid koondati ametlikult nime "Manhattani projekt" alla Los Alamose linnakesse New Mexicos.

Ametlikult juhtis projekti armeekindral Leslie R. Groves ja teaduspoolt juhendas professor J. Robert Oppenheimer (1904–1967).

Projekti juhi armeekindral Leslie R. Grovesi asetäitja julgeolekuküsimustes oli Robert Furman, kes oli enne seda ülesannet olnud Ameerika Ühendriikide Kaitseministeeriumi hoone Pentagoni ehituse juht.

16. juulil 1945 kell 5.29.45 viidi New Mexico kõrbes läbi Trinity tuumakatsetus. Vähem kui kuu pärast kasutas USA tuumarelvi Hiroshimas ja Nagasakis.

Viited

Ameerika Ühendriigid Teises maailmasõjas‎
Tuumarelvad
1942
Ameerika Ühendriikide Transpordiministeerium

Ameerika Ühendriikide Transpordiministeerium (inglise keeles Department of Transportation) on USA ministeerium, mis tegeleb transpordiküsimuste lahendamistega nii juriidiliselt kui ka logistiliselt. Samuti tegeleb ministeerium transpordialaste litsentsidega ning tema alluvuses on ka õhuliiklus ja sellega kaasnevate küsimuste reguleerimine.

2021. aastast on minister Pete Buttigieg.

Vaata ka
Ameerika Ühendriikide riigiasutused

Välislingid 
Ametlik kodulehekülg

Ameerika Ühendriikide ministeeriumid
Majanduspoliitika