joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Komitasi panteon

Komitasi panteon ehk Komitasi-nimeline panteon (armeenia keeles Կոմիտասի անվան պանթեոն, Komitasi ankan pantheon) on Jerevani kalmistu, kuhu maetakse väljapaistvaid armeenia kultuuritegelasi. 

Panteon asub Šengavithi rajoonis Komitasi-nimelises pargis. Geograafilised koordinaadid on 40°9′36,37″ N, 44°30′7,43″ E.

Panteon tekkis 1930ndate keskpaigas, kui Jerevani linna täitevkomitee otsusega suleti vana kalmistu ja selle kohale rajati park. Säilinud on osa selle kalmistu lubjakivist tarast. Parki hakati varsti nimetama Komitasi-nimeliseks pargiks. Aghasi Sandžjani ettepanekul rajati pargi ühte ossa 1936 kultuuritegelaste kalmistu. 1969. aastal rajati Stepan ja Ruzan Kjurktšjani juhtimisel panteoni kivireljeefidega põhjamüür ja vahemüürid. 2005. aastal panteon rekonstrueeriti põhjalikult Stepan Kjurktšjani juhtimisel. Tööde eelarve oli 96 miljonit Armeenia drammi.

Panteoni maetud 
 Hovhannes Abeljan, näitleja (1865–1936)
 Horen Abrahamjan, näitleja ja lavastaja (1930–2004)
 Vardan Adžemjan, näitleja ja lavastaja (1905–1977)
 Mariam Aslamazjan, kunstnik (1907–2006) 
 Vahagn Davthjan, kirjanik (1922–1996)
 Karen Demirtšjan, Armeenia KP KK esimene sekretär, Rahvuskogu esimees
 Ohan Durjan, helilooja (1922–2011)   
 Petros Durjan, luuletaja ja näitekirjanik (1851–1872; ümber maetud on ainult kolba jäänused) 
 Gohar Gasparjan, lauljatar (1924–2007)
 Hakob Hakobjan, kunstnik (1924–2013) 
 Sero Hanzadjan, kirjanik (1915–1998) 
 Aram Hatšhaturjan, helilooja (1903–1978)
 Hovhannes Hovhannesjan, luuletaja
 Avetik Isahakjan, luuletaja (1875–1959) 
 Vladimir Jengibarjan, poksija (1932–2013)
 Silva Kaputikjan, luuletaja (1919–2006)
 Suren Khotšharjan, näitleja (1904–1979) 
 Komitas, preester, laulja ja helilooja (1869–1935; maeti 1936. aastal ümber)
 Šušanik Kurghinjan, poetess (1876–1927)
 Andranik Margarjan, peaminister (1951–2007)
 Hrant Mathevosjan, kirjanik (1935–2002)
 Romanos Melikhjan, helilooja (1883–1935)
 Spiridon Melikhjan, helilooja
 Eduard Mirzojan, helilooja (1921–2012 
 Mher Mkrtšhjan, näitleja (1930–1993)) 
 Hratšhja Nersisjan, näitleja (1895–1961) 
 Sergei Paradžanov, filmirežissöör (1924–1990)
 Vahram Phaphazjan, näitleja (1888–1968)
 Vrthanes Phaphazjan, kirjanik (1866–1920)
 Hamo Sahjan, luuletaja (1914–1993) 
 Ara Sargsjan, skulptor (1902–1969) 
 Sos Sargsjan, näitleja (1929–2013) 
 Martiros Sarjan, kunstnik (1880–1972) 
 William Saroyan, armeenia päritolu ameerika kirjanik (1908–1981; panteoni on maetud pool tema tuhast)
 Hovhannes Širaz, luuletaja (1915–1984) 
 Alekshandr Širvanzade, kirjanik (1858–1935)
 Nairi Zarjan, kirjanik (1900–1969) 
 Vahan Terjan, luuletaja (1885–1920)
 Alekshandr Thamanjan, arhitekt, Jerevani rekonstrueerimise plaani autor (1878–1936) 
 Thoros Thoramanjan, arhitekt (1864–1934)

Välislingid 
 Sissekanne linna kodulehel
 Ekskursioon Panteonis
Sissekanne lehel findagrave-com
Sissekanne saidil armeniapedia.org

Kalmistud
Jerevan
Vahur Koorits

Vahur Koorits (sündinud 8. detsembril 1981) on eesti ajakirjanik.

Aprillist 2006 aprillini 2011 töötas ta reporterina ajalehes Postimees. 

Alates aprillist 2011 on ta reporter internetiportaalis Delfi.

Eesti ajakirjanikud
Tallinna Prantsuse Lütseumi vilistlased
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Sündinud 1981
Pelguranna tänav

Pelguranna tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelguranna asumis.

Tänav algab Kopli tänava ja Sõle tänava ristmikult Pelguranna ja Kopli asumi piiril, möödub Kopli kalmistupargist, Kopli välisjaotlast, kulgeb piki Stroomi randa (paremal) ja Merimetsa parkmetsa (vasakul) ja lõppeb Stroomi rannapargi lõpus Kopli lahe alumise tulepaagi lähedal. 

Edasi Paldiski maanteele suunduv tänavaosa eraldati 25. juunil 2014 Pelguranna tänavast ja nimetati Lahepea tänavaks.

Tänapäevani säilinud Pelguranna asumi hoonestust hakati rajama alles 1950. aastate algul. Tänapäeva hoonestus koosneb enamjaolt Nõukogude ajal ehitatud elamutest, mis vanemas osas on 4-korruselised, uuemas osas suuremalt jaolt 5-korruselised ning üks 14-korruseline elumaja.

Pelguranna tänav sai nime 31. juulil 1959.

Pelguranna tänav 49 asub Pelguranna Lasteaed.

Pelguranna tänav 58 asub Stroomi rannahoone

Vaata ka 
Kopli kalmistupark
Hruštšovka

Viited

Põhja-Tallinna tänavad
Karl Einer

Karl Sulev Einer (30. juuli/12. august 1907 Kaagvere – 4. november 1968 London) oli eesti proosakirjanik ja tõlkija.

Elukäik
Ta õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja lõpetas Järva Maakonna Paide Ühisgümnaasiumi, seejärel õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.

Aastatel 1927–1931 töötas ta Tartu–Petseri raudtee ehitamisel raamatupidajana. Aastal 1937 organiseeris ta Tartus väikekirjastuse Kuldkiri, mis andis välja lasteajakirja Päike ja mõned raamatud.

Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale. Saksamaalt siirdus ta edasi Inglismaale, kus töötas algul vabrikutöölisena, hiljem raamatupidajana. Ka oli ta Londonis BBC kaastööline ja raamatukaupluse välismaise raamatutemüügi korraldaja.

Karl Einer suri aastal 1968 Londonis.

Loominguline tegevus
Eesti kirjandusse tuli ta tõlkijana, kuid asus ka ise proosat kirjutama. Ta kujutab elegants, kuigi pealiskaudselt pagulaselu Inglismaal. Läbivaks teemaks on meeste ja naiste vahelised suhted. Romaanis "Ainult üks valge liblikas" (Toronto Orto 1953) lisanduvad pagulaselu argipäevale poliitilised motiivid, irooniliselt suhtub ta kodumaal toimuvasse. Romaan "Suletud sadam" (Toronto Orto 1955) käsitleb taas inimsuhteid ja kohanemisraskusi pagulasühiskonnas, sealhulgas puudutatakse narkomaaniaprobleemi. Romaan "Raudne vilepuhuja" (Toronto Orto 1957) jutustab meremehe elust ja tema suhetest eri naistega. Romaan "Kui aeg saab täis" I–II (Toronto Orto 1960) jälgib elu vanadekodus, käsitledes ühiskonna hoiakut vanadusse ja haigustesse.

Ta on eesti keelde tõlkinud Marguerite Steeni "Päike on mu saatus" I–II (Toronto Orto 1957); Margaret Mitchelli "Tuulest viidud II" (koos H. Rone'ga, Toronto Orto 1958); John P. Marquandi "Südamlikult, Willis Wayde" (Toronto Orto 1959); Françoise Sagani romaanid "Tervitan sind, kurbus. Eriline naeratus." (Toronto Orto 1960); Edna Ferberi "Hiiglane" (koos Valve Ristkokiga, Toronto Orto 1961); Pearl S. Bucki "Suur armastus" (Toronto Orto 1962) ja Hugh MacLennani "Öö möödunud on" (Toronto Orto 1961).

Kirjandus 
 Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat. Tallinn. 2000.

Välislingid 
 Tartu Ülikooli üliõpilased

Eesti kirjanikud
Eesti tõlkijad
Eestlased Suurbritannias
Sündinud 1907
Surnud 1968
48 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 48 on Tallinna bussiliin, mida teenindab Tallinna Linnatranspordi AS. 

Bussiliin ühendab Südalinna asumit Kesklinnas Pelguranna asumiga Põhja-Tallinnas, läbides Lilleküla ja Pelgulinna. Liin saab alguse Viru Keskuse bussiterminalist. 

Enne 1. novembrit 2016 oli 48 ekspressliin, mis ei peatunud Vabaduse väljaku ja Sõle peatusete vahel.

Peatused
Viru Keskus – Pelguranna
Viru Keskus 3 - Viru - Vabaduse väljak - Tõnismägi - Koidu - Taksopark - Ülase - Sõle - Ädala - Kolde puiestee - Nisu - Ehte - Kari - Randla

Pelguranna – Viru Keskus
Randla - Pelguranna - Vihuri - Puhangu - Ehte - Nisu - Kolde puiestee - Ädala - Ülase - Taksopark - Koidu - Vabaduse väljak - Estonia - A. Laikmaa

Viited

Välislingid
 Tallinna 48. liini sõiduplaan

Tallinna bussiliinid
Sünkroonne ajurünnak

Sünkroonne ajurünnak (ingl synchronous brainstorming) on ajurünnak, mille puhul kasutatakse arvutitehnoloogiat eri paikades olevate inimeste samal ajal ühendamiseks. Tegemist on ühe elektroonilise ajurünnaku alaliigiga, teine alaliik on asünkroonne ajurünnak. 

Metoodika sõnastas neljakümnendate aastate alguses Alex Faickney Osborn. Üheks printsiibiks on see, et esimeses faasis välditakse igasugust diskussiooni ja kriitikat, sest need takistavad ideede „voolamist“. Teiseks printsiibiks on esmapilgul pööraste ideede toetamine, sest eesmärgiks on nende kvantiteet, mitte kvaliteet.

Meetod
Sünkroonne tähendab seda, et see toimub ühes ajaruumis. Kõik arutelus osalejad on korraga ühes jututoas vestluses ja postitavad oma ideid (näiteks virtuaalne klassiruum jm). Suhtlemine toimub samaaegselt, vastupidi asünkroonsele ajurünnakule, mis võib toimuda ka erinevatel aegadel. Kasutajad võivad arendada oma ideid paralleelselt, mis kahandab produtseerimise blokeerimist ja suurendab grupi tootlikkust, mis väljendub grupi poolt genereeritud ideede hulgas. Gallupe ja Cooper leidsid aastal 1993, et sel meetodil saadud ideed on kvaliteetsemad kui näost näkku meetodil saadud.  

Ajaline piiritletus on üks peamine tunnus, mis eristab sünkroonset ajurünnakut asünkroonsest, kus arutelu võib toimuda mitme päeva või isegi pikema ajaperioodi vältel. Aktiivne periood on tavaliselt 15–30 minuti pikkune, aga see pole range reegel. Ajavahemik määratakse kindlaks grupijuhi poolt, lähtudes lahendatava ülesande eripärast ning keerukusest.

Eelised 
Sünkroonse ajurünnaku eeliseks on see, et kõigil grupiliikmetel on võimalik oma ideid esitada samaaegselt, ilma et peaks ootama seda, kuni eelnev inimene on oma jutu lõpetanud. Ideid saab luua kiiresti ning mugavalt ka kodust lahkumata.  Tänu puhvrile, mis hoiab oma idee trükkimise ajal kuni kümmet teiste esitatud ideed kuvatuna ja näitab järgmiseid ideid alles siis, kui oled edastanud oma idee, on võimalik rohkem keskenduda ideede tootmisele, mitte ainult teiste ideede lugemisele. Samuti hoiab võimaluste otsija (ingl opportunity seeker) tähelepanu ülesandel, mis on sellise ajurünnaku viisi juures väga oluline ja võimaldab ka produktiivsemat ideede esitamist. Ühtlasi on võimalus osaleda mõnes avatud arutelus ka täiesti anonüümselt.

Puudused 
Sünkroonse ajurünnaku puuduseks on see, et selle vahendid võivad põhjustada informatsiooni ülekoormuse, kui neid on valesti rakendatud. Kuna tähelepanu tuleb jagada teiste ideede lugemise ja enda omade genereerimise vahel, võib see olla osadele inimestele raskem ülesanne. Teiseks mureks seoses ideede filtreerimisega ajurünnaku sessioonide vältel on see, et ideed, mis edastatakse sessiooni lõpuosas, ei pruugi mõne kasutajani jõuda. Selline olukord võib tekkida siis, kui mõni kasutaja on vähem tootlikum kui teised, kas siis oma trükkimise kiiruselt või inspiratsioonipuuduse tõttu. Ferreira, Antunes ja Herskovic leidsid oma 2011. aastal tehtud uuringus, et võimaluste otsija lisamine sünkroonsesse ajurünnakusse parandas oluliselt grupi üldist sooritust.

Viited

Koostöö
Sardar Fazlul Karim

Sardar Fazlul Karim (bengali keeles সরদার ফজলুল করিম}}; 1. mai 1925 Barisal Ida-Bengal (nüüdne Bangladesh) – 15. juuni 2014) oli Bangladeshi filosoof, tõlkija, esseist ja poliitiline aktivist, Dhaka Ülikooli professor.

Enne Bangladeshi iseseisvumist seisis Karim reformimeelse poliitika eest, mistõttu ta veetis vangis pea kogu aja, mil Bangladesh kuulus Pakistanile (24 aastat). Ta osles 58-päevases näljastreigis, nõudes vangide inimlikku kohtlemist. Vaninga valiti ta Pakistani Põhiseadusassamblee (Constituent Assembly of Pakistan) liikmeks.

Karim on tõlkinud lääne filosoofiat, sh Platoni, Aristotelese, Jean-Jacques Rousseau' ja Friedrich Engelsi teoseid, ning kirjutanud filosoofiaraamatuid, muuhulgas "Bengali filosoofiaentsüklopeedia".

Viited

Välislingid 
 Heroes in Our Times The Daily Star, 05.01.2011

Bangladeshi filosoofid
Bangladeshi poliitikud
Tõlkijad
Professorid
Sündinud 1925
Surnud 2014
Veera Fjodorova

Veera Fjodorova (aastast 1947 Veera Sirina, ka Veera Fjodorova-Sirina; 23. september 1925 Moskva – 5. detsember 2013) oli vene päritolu Eesti näitleja.

Ta oli pärit töölisperekonnast. Ta lõpetas aastal 1943 Moskvas keskkooli ja aastal 1948 GITIS-e.

Ta töötas aastatel 1948–1993 Tallinna Vene Draamateatris.

Rolle
1948 Vladimir Suponev "Lendurite pere" (Ljusja)
1949 Molière "Tartuffe" (Dorine)
1950 Aleksandr Afinogenov "Mašake" (Mašake)
1952 Anton Tšehhov "Kolm õde" (Irina)
1952 Carlo Goldoni "Kahe isanda teener" (Clarice)
1953 Eduard Vilde "Pisuhänd" (Laura)
1953 Aleksei Arbuzov "Tanja" (Tanja)
1954 Aleksei Arbuzov "Rännuaastad" (Ljusja)
1955 Nikolai Pogodin "Kremli kellad" (Maša)
1957 Aleksandr Gladkov "Kaua aega tagasi" (Šura)
1957 Eduard Vilde "Tabamata ime" (Eeva Marland)
1959 Ivan Turgenev "Aadlipesa" (Varvara Lavretskaja)
1960 Aleksei Arbuzov "Irkutski lugu" (Valja)
1963 Fjodor Dostojevski/Boriss Livanov "Vennad Karamazovid" (Agrafena (Grušenka))
1964 Shakespeare "Suveöö unenägu" (Titania)
1965 Aleksei Tolstoi "Patent 119" (Olga)
1967 Viktor Rozov "Traditsiooniline kokkutulek" (Agnia)
1969 Nikolai Gogol "Revident" (Anna Andrejevna)
1979 Aleksandr Gelman "Meie, allakirjutanud..." (Nuikina)
1985 István Örkény "Kassimäng" (Paula)
1988 Viktor Merežko "Naiste laud "Jahisaalis"" (Vedenjeva)
1992 Joseph Kesselring "Hapu vein ja sinihape" (Martha Bruster)
1995 Achille Campanile "Testament itaalia moodi ehk vaene Pierot" (Ione)

Tunnustused
1955 Eesti NSV teeneline kunstnik
oli Eesti Näitlejate Liidu auliige

Isiklikku
Ta oli aastast 1947 abielus Vjatšeslav Siriniga.

Kirjandus
Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000

Välislingid
"In memoriam: Veera Fjodorova-Sirina. Veera Fjodorova-Sirina 23. IX 1925 – 5. XII 2013". Sirp, 12. detsember 2013
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti näitlejad
Vene Teatri näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eesti venelased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1925
Surnud 2013
Xenocalamus

Xenocalamus on maoperekond.

Klassifikatsioon
Perekonda Xenocalamus klassifitseeritakse  roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Xenocalamus bicolor Günther, 1868
 Xenocalamus mechowii Peters, 1881
 Xenocalamus michellii Müller, 1911
 Xenocalamus sabiensis Broadley, 1971
 Xenocalamus transvaalensis Methuen, 1919.

Levila
Nad elavad Sahara-taguses Aafrikas.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Xenocalamus seisuga 13.12.2013.

Lamprophiidae
Polemon (perekond)

Polemon on maoperekond.

Klassifikatsioon
Perekonda Polemon klassifitseeritakse  roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Polemon acanthias (Reinhardt, 1860)
 Polemon barthii Jan, 1858
 Polemon bocourti Mocquard, 1897
 Polemon christyi (Boulenger, 1903)
 Polemon collaris (Peters, 1881)
 Polemon fulvicollis (Mocquard, 1887)
 Polemon gabonensis (Duméril, 1856)
 Polemon gracilis (Boulenger, 1911)
 Polemon griseiceps (Laurent, 1947)
 Polemon leopoldi (de Witte, 1941)
 Polemon neuwiedi (Jan, 1858)
 Polemon notatus (Peters, 1882)
 Polemon robustus de Witte & Laurent, 1947.

Levila
Nad elavad Sahara-taguses Aafrikas.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Polemon (genre) seisuga 13.12.2013.

Lamprophiidae
Vjatšeslav Sirin

Vjatšeslav Sirin (3. september 1924 Moskva – 12. september 1970 Tallinn) oli vene päritolu Eesti näitleja.

Ta lõpetas aastal 1948 GITIS-e.

Ta töötas aastatel 1948–1970 Tallinna Vene Draamateatris.

Rolle
Ta on mänginud Lenfilmi filmides "Esimese järgu kapten" (1958), "Kirev reis" (1961) ja "Virineja".
 1950 Aleksandr Afinogenov "Mašake" (Viktor)
 1951 Nikolai Djakonov "Pulmad kaasavaraga" (Kurotškin)
 1952 Carlo Goldoni "Kahe isanda teener" (Truffaldino)
 1954 Anton Tšehhov "Kirsiaed" (Jepihhodov)
 1955 Viktor Rozov "Elu lehekülg" (Poletajev)
 1955 Viktor Rozov "Õnn kaasa" (Andrei)
 1958 Viktor Rozov "Rõõmu otsinguil" (Oleg)
 1959 Ardi Liives "Sinine rakett" (Oskar)
 1960 Aleksei Arbuzov "Irkutski lugu" (Viktor)
 1961 Jevgeni Švarts "Kaks vahtrat" (Baba-Jaga)
 1961 Aleksandr Štein "Ookean" (Kuklin)
 1964 Shakespeare "Suveöö unenägu" (Nick Bottom)
 1964 Maksim Gorki "Väikekodanlased" (Pertšihhin)
 1964 Viktor Rozov "Pulmapäeval" (Vassili)
 1965 Aleksei Tolstoi "Patent 119" (Mihhailov)
 1966 Branislav Nušić "Dr." (Života)
 1967 Mihhail Bulgakov "Ivan Vassiljevitš" (Ivan)
 1967 Viktor Rozov "Traditsiooniline kokkutulek" (Kozin)
 1969 Samuil Aljošin "Tookord Sevillas" (don Ottavio)
 1969 Nikolai Gogol "Revident" (Ljapkin-Tjapkin)

Tunnustused
1943 Kuulsuse ordeni III järk
1959 Eesti NSV teeneline kunstnik

Isiklikku
Tema isa oli insener, ema tööline. 

Ta oli aastast 1947 abielus Veera Fjodorova-Sirinaga.

Viited

Kirjandus
Eesti teatri biograafiline leksikon. Tallinn 2000

Eesti näitlejad
Vene Teatri näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eesti venelased
Sündinud 1924
Surnud 1970
Chilorhinophis

Chilorhinophis on maoperekond.

Klassifikatsioon

Perekonda Chilorhinophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Chilorhinophis butleri Werner, 1907
 Chilorhinophis gerardi (Boulenger, 1913).

Levila
Nad elavad Sahara-taguses Aafrikas.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Chilorhinophis seisuga 13.12.2013.

Lamprophiidae
Jalashäll

Jalashäll on jalastel kiikuv häll. 

Keskajal oli jalashäll Euroopas laialt tuntud, Eestis tuli kasutusele 19. sajandil, esmalt saartel, siis Põhja-Eestis, kus muutus valdavaks. Mujal Eestis oli vähem levinud.

Jalashäll paiknes kahel kumera tallaga jalasel, mis harilikult olid kerega risti, harvem pikuti.
Kere oli rohkem kaunistatud kui vibuhällil. Jalashälli küljelauad olid enamasti keskelt madalamad, otstele olid peale äärekaunistuste lõigatud südame-, ketta- või ellipsimotiivid, mille abil sai hälli ühest kohast teise tõsta. Leidus ka kahe posti vahele kinnitatud liikuva hällikastiga kiikhälle. Jalashälli vahetas hiljem välja vedruhäll, mille ühes otsas oli sirge tallalaua (jalase) ning põhja vahel metallvedru.

Viited

Välislink 
 Jalashäll, Muhu Muuseum

Voodid
Etnograafia
Lastetarbed
Mööbliesemed
Aparallactus

Aparallactus on Lamprophiidae sugukonna maoperekond.

Klassifikatsioon

Perekonda Aparallactus klassifitseeritakse  roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Aparallactus capensis Smith, 1849
 Aparallactus guentheri Boulenger, 1895
 Aparallactus jacksonii (Günther, 1888)
 Aparallactus lineatus (Peters, 1870)
 Aparallactus lunulatus (Peters, 1854)
 Aparallactus modestus (Günther, 1859)
 Aparallactus moeruensis Witte & Laurent, 1943
 Aparallactus niger Boulenger, 1897
 Aparallactus nigriceps (Peters, 1854)
 Aparallactus turneri Loveridge, 1935
 Aparallactus werneri Boulenger, 1895.

Levila
Nad elavad Sahara-taguses Aafrikas.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Aparallactus seisuga 13.12.2013.

Lamprophiidae
Amblyodipsas

{{Taksonitabel
| nimi = Amblyodipsas
| värvus = loomad
| pilt = 
| riik = Loomad Animalia
| hõimkond = Keelikloomad Chordata
| alamhõimkond = Selgroogsed Vertebrata
| klass = Roomajad Reptilia
| alamklass = Soomussisalikud Lepidosauria
| selts = Soomuselised Squamata
| alamselts = Maolised Serpentes
| infraselts = 	Alethinophidia
| ülemsugukond = Colubroidea
| sugukond = Lamprophiidae
| alamsugukond = Aparallactinae
| perekond = Amblyodipsas 
| perekonna_autor = Peters, 1857
| sünonüümid = *Choristodon A. Smith, 1849 (nomen praeoccupatum)
 Calamelaps A.C.L.G. Günther, 1866
 Amplyodipsas Jan & Sordelli 1870 – 1881 (nomen incorrectum)
 Calamelas Rochebrunne, 1885 (nomen incorrectum)
 Rhinocalamus  A.C.L.G. Günther, 1888
 Clothelaps Cope, 1895
 Calumelaps Boulenger, 1908 (nomen incorrectum)
 Galamelaps Bocage, 1897 (nomen incorrectum)
 Camelaps Calabresi, 1927 (nomen incorrectum)
 Calemelaps Briceño-Rossi, 1934 (nomen incorrectum)
 Rinocalamus Briceño-Rossi, 1934 (nomen incorrectum)
 Choristocalamus Witte & Laurent, 1947 (nomen substitutum)
 Amblyodipas Underwood, 1979 (nomen incorrectum)
 Calamelops Misonne, 1980 (nomen incorrectum)
}}Amblyodipsas on Lamprophiidae sugukonna maoperekond.

Klassifikatsioon

Perekonda Amblyodipsas klassifitseeritakse  roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Amblyodipsas concolor (Smith, 1849)
 Amblyodipsas dimidiata (Günther, 1888)
 Amblyodipsas katangensis de Witte & Laurent, 1942
 Amblyodipsas microphthalma (Bianconi, 1852)
 Amblyodipsas polylepis (Bocage, 1873)
 Amblyodipsas rodhaini (de Witte, 1930)
 Amblyodipsas teitana Loveridge, 1936
 Amblyodipsas unicolor (Reinhardt, 1843)
 Amblyodipsas ventrimaculata'' (Roux, 1907).

Levila
Nad elavad Sahara-taguses Aafrikas.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Amblyodipsas seisuga 13.12.2013.

Lamprophiidae
Kohutav ilu

"Kohutav ilu" (La grande bellezza) on 2013. aastal valminud Itaalia film, mille lavastajaks on Paolo Sorrentino.

Film pälvis 2013. aasta Pimedate Ööde Filmifestivali võidu ja sai 2014. aasta parima võõrkeelse filmi Oscari.

Välislingid
Filmist PÖFFi kodulehel
Filmi treiler ja tutvustus

Itaalia filmid
2013. aasta filmid
Puurästik

Puurästik (Atheris) on maoperekond. Nad elavad valdavalt puudel.

Klassifikatsioon

Puurästikute perekonda klassifitseeritakse  roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Atheris acuminata BROADLEY, 1998
Atheris anisolepis MOCQUARD, 1887
Atheris barbouri LOVERIDGE, 1930
Atheris broadleyi LAWSON, 1999
Atheris ceratophora WERNER, 1896
Atheris chlorechis PEL, 1851 - roheline puurästik
Atheris desaixi ASHE, 1968
Atheris hirsuta ERNST & RÖDEL, 2002
Atheris hispida  LAURENT, 1955
Atheris katangensis  DE WITTE, 1953
Atheris mabuensis  BRANCH & BAYLISS, 2009
Atheris matildae  MENEGON, DAVENPORT & HOWELL, 2011
Atheris nitschei  TORNIER, 1902
Atheris rungweensis  BOGERT, 1940
Atheris squamigera  HALLOWELL, 1854  kare puurästik
Atheris subocularis FISCHER, 1888.

Levila 
Nad elavad Sahara-taguses Aafrikas, (välja arvatud Aafrika lõunaosa).

Mürgisus inimeste suhtes

Puurästiku perekonna madusid liigitatakse inimese suhtes mürkmadudeks, kuna nende hammustus võib inimestel kergema astme mürgistusseisundeid esile kutsuda.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne roomajate andmebaasis 
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Atheris seisuga 14.12.2013.

Pärisrästiklased
Sarvikrästik

Sarvikrästik (Cerastes) on maoperekond.

Klassifikatsioon
Sarvikrästikute perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Cerastes boehmei Wagner & Wilms, 2010
 Cerastes cerastes (Linnaeus, 1758) – harilik sarvikrästik
 Cerastes gasperettii Leviton & Anderson, 1967    
 Cerastes vipera (Linnaeus, 1758) – avitsenna sarvikrästik).

Levila 
Nad elavad valdavalt Põhja-Aafrikas, Araabias ja Iraanis.

Viited

Välislingid 
Charles Taylor,Scripture illustrated by means of natural Science: in botany, geology, geography, natural history, natural philosophy, utensils domestic and military: habiliments, manners and customs &c,&c., 1814, London, Google'i raamat veebiversioon (vaadatud 16.12.2013) (inglise keeles) 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne Encyclopædia Britannica-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Cerastes seisuga 14.12.2013.

Pärisrästiklased
Daboia

Daboia on maoperekond.

Klassifikatsioon
Perekonda Daboia klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Daboia deserti (Anderson, 1892)
 Daboia mauritanica (Duméril & Bibron, 1848)
 Daboia palaestinae (Werner, 1938)
 Daboia russelii (Shaw & Nodder, 1797)
 Daboia siamensis (Smith, 1917).

Levila 
Nad elavad valdavalt Lõuna-Aasias ja Põhja-Aafrikas.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI Taxonomy database-s
Sissekanne roomajate andmebaas-is 
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Daboia seisuga 14.12.2013.

Pärisrästiklased
Macrovipera

Macrovipera on maoperekond.

Klassifikatsioon
Perekonda Macrovipera klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Macrovipera lebetina (Linnaeus, 1758) (gürsa)
 Macrovipera schweizeri (Werner, 1935) (milose rästik)

Levila 
Nad elavad valdavalt Põhja-Aafrikas, Lähis-Idas, Lõuna-Aasias ja Kreekas.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Macrovipera seisuga 14.12.2013.

Pärisrästiklased
Ebasarvikrästik

Ebasarvikrästik (Pseudocerastes) on maoperekond.

Klassifikatsioon
Ebasarvikrästikute perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Pseudocerastes fieldi Schmidt, 1930 - palestiina ebasarvikrästik
 Pseudocerastes persicus (Duméril, Bibron et Duméril, 1854) - pärsia ebasarvikrästik
 Pseudocerastes urarachnoides Bostanchi, Anderson, Kami & Papenfuss, 2006.

Levila 
Nad elavad valdavalt Lähis-Idas.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Pseudocerastes seisuga 14.12.2013.

Pärisrästiklased
Tsaghkadzor

Tsaghkadzor (armeenia keeles Ծաղկաձոր; ajalooline nimi Ketšharis Կեչառիս) on linn Armeenias Kotajkhi maakonnas Hrazdanist põhja pool.

2009. aasta elanike arv 1600 oli üle poole vähem kui 1989. aasta loenduse 3400.

Tsaghkadzor tähendab armeenia keeles lillede orgu.

Linna kõrgus merepinnast on 1750 meetrit ja mäenõlval linnast kõrgemal on suusakuurort.

Kuressaare linnapea Mati Mäetalu ja Tsakhkadzori linnapea Artur Harutjunjan allkirjastasid juunis 2013 hea tahte leppe.

Viited 

Armeenia linnad
Ken Kallaste

Ken Kallaste (sünninimi Ken Akerta; sündinud 31. augustil 1988 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (kaitsja). Ta mängib Eesti kõrgliiga klubis Tallinna FC Flora.

Klubikarjäär

Flora
Kallaste alustas jalgpalli mängimist Flora noortemeeskondades. Ta veetis aega Flora tütarklubides Lelle, Pärnu Tervis ja Warrior. Kallaste tegi oma Meistriliiga debüüdi Warrioriga 12. märtsil 2006 võõrsilmängus Tartu Maagi vastu. Oma Flora debüüdi tegi ta 9. juulil 2006 kodumängus Tallinna FC Levadia vastu. Augustis 2008 liitus Kallaste Tulevikku laenule kuni hooaja lõpuni.

Nõmme Kalju
6. jaanuar 2010 sõlmis Kallaste kolme-aastase lepingu Nõmme Kaljuga. 2010 kuni 2013 mängis Kallaste järjest 116 liigamängu, teenides sellega omale hüüdnime raudmees. Kallaste võitis oma esimese Meistriliiga tiitli 2012. aasta hooajal.

Zabrze Górnik
22. detsember 2015 sõlmis Kallaste pooleteist aastase lepingu Poola Ekstraklasa klubiga Zabrze Górnik, võimalusega see aasta võrra pikendada. Zabrze Górnik langes kõrgliigast välja pärast 2015/16 hooaega ja 25. juunil 2016 lahkus Kallaste osapoolte kokkuleppel klubist.

Kielce Korona
27. juuni 2016 sõlmis Kallaste kahe-aastase lepingu Kielce Koronaga.

GKS Tychy
17. juuni 2019, liitus Kallaste ühe-aastase lepingu I liga klubiga GKS Tychy.

Flora
27. juulil 2020 taasliitus Kallaste oma kasvatajaklubiga Tallinna FC Flora, kellega sõlmiti leping 2022. aasta lõpuni.

Koondisekarjäär

A-koondise debüüdi tegi Kirs 8. novembril 2012 sõpruskohtumises Omaani vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Ilja Antonov, Karl Mööl, Andre Frolov ja Stanislav Prins.

Isiklikku
Kallaste sünninimega Ken Akerta on endise profijalgpalluri ja Eesti koondislase Risto Kallaste poeg. Ta muutis oma seadusliku nime Kallasteks hiljem. Kallaste sai 2012 septembris tütre isaks.

Karjääri statistika

Klubi
Uuendatud seisuga 27. juuli 2020

Koondis
Uuendatud seisuga 27. juuli 2020

Saavutused

Klubi
Tallinna FC Flora
Evald Tipneri karikas: 2009
Eesti Superkarikas: 2009

Nõmme Kalju FC
Meistriliiga: 2012
Evald Tipneri karikas: 2015

Vaata ka
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid
Eesti Jalgpalli Liidu profiil
Transfermarkti profiil
Koondise mängud
Ken Kallaste (90minut.pl)
Ken Kallaste (national-football-teams.com)

Eesti jalgpallikoondislased
Sündinud 1988
Nõmme Kalju FC jalgpallurid
Viljandi JK Tuleviku jalgpallurid
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Valga FC Warriori jalgpallurid
Eesti jalgpallurid välismaal
Eesti jalgpallurid
Kedervars

Kedervars (murdes ka: värten, kistavars) on ketramisvahend, mis koosneb puuvarrest ja kettast ehk kedrast, mille abil puuvart ringi aetakse. Kedervars on voki eelkäija. 

Eestis kasutati kedervart kuni 18. sajandini, mil selle tõrjus välja vokk.

Viited 

Seadmed
Etnograafia
August Lass

August Lass (16. august 1903 Tallinn – 27. november 1962 Tallinn) oli eesti jalgpallur. 

Ta mängis oma karjääri jooksul Tallinna Kalevis ja Tallinna Jalgpalliklubis, kelle meeskonnas tuli Eesti meistriks vastavalt ühel ja kahel korral. Aastail 1921–1928 mängid Lass Eesti koondises 21 korda, sealhulgas 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis. 

Ta oli ka Tallinna JS Estonia üks asutajaliikmeid ning aastail 1928–1929 sama seltsi esimees.

Saavutused

Tallinna ESS Kalev
Eesti meister (1): 1923

Tallinna JK
Eesti meister (2): 1926, 1928

Vaata ka
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid
 Biograafia ESBL-is

Eesti jalgpallikoondislased
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1903
Surnud 1962
Aleksander III mälestussammas

Aleksander III mälestussammas on Venemaa keiser Aleksander III mälestuseks püstitatud monument Pullapääl. See on kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse kui tähelepanuväärne kultuuriväärtuslik väikevorm.

Mälestussammas püstitati peale keisri surma Eestimaa piirivalvebrigaadi ülema kindralmajor vürst Jengalõtševi eestvõtmisel keisri mälestuseks, kes oli Haapsalut külastades armastanud Pullapääl käia. Kolme kullatud sibulkupliga vasalemma marmorist vene-bütsantsi stiilis mälestussammas avati 25. jaanuaril 1896.

Selle esiküljel olevas süvendis oli metallist reljeef, mis kujutas keisrit lõkketule ääres kartuleid küpsetamas, selle ees latern. Reljeefist allpool paiknes selgitava kirjaga tahvel. Mälestussammast lõhuti 1917. aasta revolutsiooni käigus ja see jäi hiljem hoolduseta. Tänaseni on säilinud samba põhiosa.

2006. aastal alustati mälestussamba restaureerimistöid. Tööde teostajaks on olnud osaühing RAIDKIVI A, rahastajaks Eesti riik. Raha on kulutatud restaureerimistööde projekti koostamiseks, restaureerimiseks, tamburite, katusekaarte, plekk-katuste taastamiseks, puuduvate dolomiidist tamburite ja malmkuplite valmistamiseks.

Märtsis 2014 teatas ühing Vitjas, et soovib Aleksander III monumendi Pullapääl taastada. Ühingu taga seisavad Eesti Päevalehe andmetel pronkssõduri teisaldamise aegu oma aktiivsusega silma paistnud inimesed.

Viited

Välislingid 

 
 Haapsalu muuseum: Haapsalu unustatud ausambad

Haapsalu linn
Eesti mälestusmärgid
Julius Taeker

Julius Taeker VR I/3 (16. november 1866 Tartu – 7. november 1923 Tallinn, sõjaväe Juhkentali haigemaja) oli Eesti sõjaväelane (veterinaarkolonel) ja loomaarst.

Oli üks kaheteistkümnest loomaarstist, kes osales Eesti Loomaarstide Seltsi (alates 1927. aastast: Eesti Loomaarstide Ühing) asutamise ettevalmistamisel ja hiljem ka asutamisel. Valiti 1920. aastal Eesti Loomaarstide Seltsi eestseisuse poolt selle esimeseks esimeheks.

Elulugu 
Tartus sündinud Taeker omandas üldhariduse Tartu Reaalkoolis ja immatrikuleeriti 17. augustil (ukj 29. augustil) 1885 riigi stipendiaadina Tartu Veterinaariainstituuti. 1892. aastal kaitses samas magistriväitekirja teemal "Odontogeneesi andmed sõralistel" (Zur Kentnis des Gebisses Ungulaten). Vahepeal töötas ka Turgai oblastis, kus tegeles veiste katku tõrjumisega.

Pärast magistrikraadi omandamist asus ta sama aasta suvel tööle piirkondliku loomaarstina Koktšetavi linnas Akmolinski oblastis. 1906–1916 töötas ta direktorina Omski Veterinaarvelskrite Koolis ning enne Eestisse naasmist 1918. aastal jõudis olla ametis ka Venemaa põllutööministeeriumi loomakasvatuse osakonnas.

Alates 1919. aastast töötas Eesti Vabariigi Sõjaväe Varustusvalitsuse loomatervishoiu osakonna abiülemana. Julius Taeker oli alates Eesti Loomaarstide Seltsi asutamisest (1919) kuni 1921 aasta detsembrini selle eestseisuse esimees, mil ta tervislikel põhjustel tollest ametist loobus. Aastal 1922. valiti ta Tartu Ülikooli loomaarsti teaduskonna anatoomia õppetooli professoriks, kuid loobus sellest teadmata põhjustel.

Julius Taeker suri südamerabanduse tagajärjel 7. november 1923 ja maeti 12. novembril vanale Maarja kalmistule Tartus.

Tunnustused
1921 Vabadusristi I liigi 3. järk

Teoseid
 Dissertatsioon: Zur Kenntniss der Odontogenese bei Ungulaten : Inaugural-Dissertation zur Erlangung des Grades eines Magisters der Veterinair-Medicin / verfasst und mit Bewilligung des Conseils des Dorpater Veterinair-Instituts zur öffentlichen Vertheidigung bestimmt von Julius Taeker ; [gez. v. J. Taeker], Tartu Veterinaarinstituut, Tartu, 1892 (Morpholpog Jahrbuch, XV. P. 308) Digitaalselt

Viited

Kirjandus 
 Andres Aland (2018). "Ühe vilistlase eluring". Eesti Loomaarstlik Ringvaade, 2, 15−16.

Sõjaministeeriumi koosseis
Eesti loomaarstiteadlased
Tartu veterinaariinstituudi vilistlased
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Maarja kalmistule maetud
Sündinud 1866
Surnud 1923
Pelgurand

Pelgurand ehk Stroomi rand on supelrand Tallinnas. See asub Kopli lahe kagurannikul ning jaguneb Merimetsa ja Pelguranna asumi vahel.

Rannas on olnud probleeme ka veekvaliteediga.

Ajalugu
Pelgurand on tuntud ka nimega Stroomi rand, mis on tulnud umbes praeguse Paldiski maantee ja Pirni tänava nurgal (Wittenhofi ja Baltischporti ristmikul) asunud Tallinna Suurgildi oldermann Bengt Fromhold Strohmile kuulunud Strohmi kõrtsi (Strohmischer Krug) järgi.

Enne seda, kui Pelgurannast kujunes supelrand, käisid voorimehed seal oma hobuseid ujutamas ning seal liikus vabalt Kopli ja Pelgulinna karjapidajate kari. Rand tekkis Pelgulinna Ranna Heakorra ja Kaunistamise Seltsi eestvedamisel. Ranna lähedal olnud liivaküngaste asemele rajati sirgete alleedega park. 1935. aastal anti Tallinna Linnavalitsuse poolt Pelgulinna Ranna Heakorra ja Kaunistamise Seltsile Stroomi rannas 25 aastaks kasutada 37,7 hektarit maad. Algselt oli Pelgurannas ka 100 meetri pikkune supelsild, mis viis sügavamasse vette. 1936. aastal ehitati Stroomi rannahoone keskosa koos kahekorruselise einelauahoonega (arhitekt Anton Soans), lisati ka riietusruume ja kabiine, rajati supelsild ja kiiged. 1937. aastal valmis rannahoone teine tiib, 1938. aastal lisandus muusikapaviljon ja 1939. aastal laiendati rannahoone baariruumi ja kööki ning suurendati rannakabiinide arvu. 1939. aastal rajati ka Seewaldi metsa paviljon, kus võis korraga viibida 200 inimest.

Paviljon hävis tulekahjus 1949. aastal, Stroomi rannahoone põles maha 1950. aastatel. Randa ei korrastatud enam, ka Kopli lahe vesi reostus. 1950. aastate lõpul võeti kasutusele Klooga rand, jäeti Pelgurand üldse maha. Uuesti hakati Pelguranda kasutama 1980. aastate II poolel, ametlik kasutus lubati 1990. aastatel. 1998. aastal avati uus Pelguranna rannahoone.

1939. aastal nimetati Stroomi rand ametlikult Pelgurannaks ümber, aga Pelguranna nime oli kasutatud juba varem. See nimi on lühenenud Pelgulinna ranna nimest. 2012. lubati Pelguranna rööpnimena ametlikult kasutada "Stroomi randa".

Pildid

Vaata ka
Rocca al Mare promenaad

Viited

Välislingid

Pelguranna
Põhja-Tallinn
Tallinna geograafia‎
Eesti rannad
Kindad

Kindad on käekatted, mis kaitsevad käsi nt külma eest.

Eesti alal on kindad tavalised alates 17. sajandist.

Kindaid, millel on iga sõrmeosa eraldi, nimetatakse sõrmkinnasteks, ühendatud sõrmeosaga kindaid nimetatakse labakinnasteks. Tavaliselt on kindad nahast, riidest või kootud, uuemal ajal ka mitmesugustest tehismaterjalidest (eriti töökindad, mille puhul on oluline materjali vastupidavus).

Viited 

Riietus
Aksessuaarid
Elmar Reinsoo

Elmar-August Reinsoo (aastani 1937 Reinberg; 5. mai 1930 Tallinn – 12. detsember 2013 Tallinn) oli eesti vaimulik.

Ta kasvas üles Tabara külas.

Ta konfirmeeriti aastal 1948 Nissi koguduses. Aastatel 1959–1971 töötas ta Tallinna Autobussipargis bussijuhina.

Reinsoo ordineeriti 15. juunil 1971.

Elmar Reinsoo oli aastail 1971–2001 Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja ning Kärla Maarja-Magdaleena koguduse hooldajaõpetaja. Lisaks on ta erinevatel ajavahemikel hooldanud Mustjala, Saaremaa Jaani, Anseküla ja Jämaja kogudust. Aastail 1986–2001 oli Reinsoo Saarte praostkonna praost.

Tunnustus
2002 Kodanikupäeva aumärk teenete eest kodanikukasvatuse arendamisel
2005 Eesti Kirikute Nõukogu preemia oikumeenia edendamise eest kohalikul tasandil
2007 EELK Teeneterist 
 2007 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2009. aasta jaanuarist oli ta Kihelkonna valla aukodanik

Isiklikku
1956. aastast alates oli ta abielus Helmi Reinsooga (neiuna Väljataga). Peres kasvas neli poega ja kaks tütart ning neil on 16 lapselast.

Reinsoo poeg Rene Reinsoo on samuti vaimulik.

Viited

Välislingid
IN MEMORIAM: Praost emeeritus Elmar Reinsoo (1930-2013), Meie Kirik, 13. detsember 2013

Anseküla Maarja koguduse vaimulikud
Jämaja Kolmainu koguduse vaimulikud
Kihelkonna Mihkli koguduse vaimulikud
Kärla Maarja-Magdaleena koguduse vaimulikud
Mustjala Anna koguduse vaimulikud
Eesti praostid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1930
Surnud 2013
Ivo Manfred Rebane

Ivo Manfred Rebane (ka Ivo-Manfred Rebane ja Ivo M. Rebane; sündinud 1939) on Eesti riigiametnik ja heraldik. 

Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna 1981. aastal diplomitööga "Puhkeaja õiguslik reguleerimine".

Ta on olnud riigikantselei riigisümboolika osakonna nõunik ja riigikantselei heraldikanõukogu esimees.

Teoseid
Rebane on kujundanud muuhulgas Rannu ja Helme valla vapi.
Ivo Manfred Rebane. "Eesti lipp". Tallinn 1999, 2. trükk 2005
Hannes Walter, Paul Luhtein, Ivo Manfred Rebane. "Eesti riiklikud teenetemärgid". Riigikantselei. 2003

Tunnustus
 2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Eesti riigiametnikud
Eesti heraldikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1939
Scincomorpha

Scincomorpha on soomuseliste seltsi infraselts.

Klassifikatsioon
Infraseltsi Scincomorpha klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised sisalikuliste sugukonnad:
Cordylidae Mertens, 1937 – vöösabalased
Gerrhosauridae Fitzinger, 1843 – rüüsisaliklased
Gymnophthalmidae Merrem, 1820
Lacertidae Gray, 1825 – sisaliklased
Scincidae Gray, 1825 – skinklased
Teiidae Gray, 1827 – teiulased
Xantusiidae Baird, 1858 – öösisaliklased.

Viited

Välislingid 
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne Roomajate andmebaasis
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Scincomorpha seisuga 16.12.2013.

Soomuselised
Vilbasnastik

Vilbasnastik (Coluber) on nastiklaste sugukonda kuuluv perekond madusid.

Klassifikatsioon
Vilbasnastikute perekonda kuuluvad järgmised liigid:
 Coluber anthonyi (Stejneger, 1901)
 Coluber aurigulus (Cope, 1861)
 Coluber bholanathi Sharma, 1976
 Coluber bilineatus (Jan, 1863)
 Coluber constrictor Linnaeus, 1758 – must vilbasnastik
 Coluber flagellum Shaw, 1802
 Coluber fuliginosus (Cope, 1895)
 Coluber gracilis (Günther, 1862)
 Coluber insulanus Mertens, 1965
 Coluber lateralis (Hallowell, 1853)
 Coluber manseri Leviton, 1986
 Coluber mentovarius (Duméril, Bibron & Duméril, 1854)
 Coluber schotti (Baird & Girard, 1853)
 Coluber scortecci Lanza, 1963
 Coluber sinai (Schmidt & Marx, 1956)
 Coluber taeniatus (Hallowell, 1852)
 Coluber taylori Parker, 1949
 Coluber thomasi Parker, 1931
 Coluber vittacaudatus Blyth, 1854
 Coluber zebrinus Broadley & Schätti, 2000.

Levila 
Vilbasnastikud elavad valdavalt Aafrikas, Põhja-, Kesk- ja Lõuna-Ameerikas, Lähis-Idas ning Indias.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Coluber seisuga 16.12.2013.

Colubrinae
Magda Pihla

Magda Pihla (aastani 1929 Magda Römmer, aastatel 1929–1937 Magda Pits, aastatel 1937–1953 Magda Pihla, aastatel 1953–1979 Magda Mikkola, aastast 1979 Magda Easton; 19. jaanuar (vkj)/ 1. veebruar 1908 Tallinn – 31. mai 1989 Toronto) oli eesti kirjanik, pedagoog ja harrastuskunstnik.

Ta sündis Tallinnas Rotermanni Tehaste möldri tütrena. Aastatel 1910–1915 elas ta koos vanematega Tambovi kubermangus. Ta on õppinud Järvakandi ministeeriumikoolis, Läänemaal Russalu algkoolis ja Harjumaal Nissi algkoolis. Aastatel 1922–1928 õppis ta Haapsalus Läänemaa Õpetajate Seminaris ja aastatel 1965–1966 Ontario kunstikolledžis.

Ta töötas aastatel 1928–1932 Hiiumaal ja aastatel 1940–1943 Pärnumaal Jõõpres algklasside õpetajana ja aastatel 1943–1944 Pärnus kooliinternaadi juhatajana.

Ta siirdus aastal 1944 Saksamaale, kus ta oli aastatel 1945–1950 Haunstetteni eesti algkoolis ja Augsburgi Eesti Gümnaasiumis õpetaja.

Elas aastast 1950 Kanadas, kus töötas mõned aastad eesti täienduskoolis õpetajana, oli laohoidja, kantseleiametnik ja aastast 1966 harrastuskunstnik. Ta oli Välismaise Eesti Kirjanike Liidu liige.

Looming
Ta avaldas aastast 1934 ajakirjanduses artikleid ja lastejutte. Kirjutas muinasjutulise lastenäidendi "Emakese kirjulilleline põll" (1940). Tunnustuse võitis paariaastase tütarlapse elamusi esitav lastejuttude tsükkel "Rõõmuraasuke" (Geislingen 1947, Ajakiri Naisele 1944 nr 3–6, läti keeles 1959), järgnesid lasteraamatud "Õnneretsept" (Augsburg 1949), "Rõõmuraasukese kirjad" (Lund, 1952), "Eidetütar, taaditütar", "Küll on hea elada" (mõlemad New York 1961). Tema lastejuttudele on omane südamlik toon, hea keeleoskus ning rahvaluule elementide kasutamine. Rahvapärases keeles kirjutatud novellikogus "Ristunud saatused" (Toronto Orto 1955) käsitleb ta idülliliselt maaelu Eestis ja naiste kohanemisraskusi paguluses. Romaanis "Teed ja käijad" (Lund 1958) kirjeldab ta peategelasest kunstniku ja teiste elu ja sisselülitumist Kanada ühiskonda. Autobiograafilise koega romaanis "Naanu ema tütred" (Lund 1963) loob ta mällujääva pildi Eestist väljarännanud perekonna elust ja saatusest Venemaal.

Kirjandus
Eesti kirjanike leksikon. Eesti Raamat. Tallinn 2000

Eesti kirjanikud
Eesti õpetajad
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Venemaal
Eestlased Saksamaal
Eestlased Kanadas
Sündinud 1908
Surnud 1989
Hemorrhois

Hemorrhois on maoperekond.

Klassifikatsioon
Perekonda Hemorrhois klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Hemorrhois algirus (Jan, 1863)
 Hemorrhois hippocrepis (Linnaeus, 1758)
 Hemorrhois nummifer (Reuss, 1834)
 Hemorrhois ravergieri (Ménétries, 1832) - erivärviline vilbasnastik.

Levila 
Nad elavad valdavalt Euroopa lõunaosas, Põhja-Aafrikas, Aasias, Araabias, Lähis-Idas ja Kaukasuse piirkonnas (Armeenia, Aserbaidžaan ja Gruusia ning Venemaa alad).

Viited

Välislingid 
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Hemorrhois seisuga 16.12.2013.

Colubrinae
Dolichophis

Dolichophis on maoperekond.

Klassifikatsioon
Perekonda Dolichophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Dolichophis caspius (Gmelin, 1789)
 Dolichophis jugularis (Linnaeus, 1758)
 Dolichophis schmidti (Nikolsky, 1909).

Levila 
Nad elavad valdavalt Euroopa lõunaosas ja Lähis-Idas.

Viited

Välislingid 
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s 
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Dolichophis seisuga 16.12.2013.

Colubrinae
Wolfgang Schäuble

Wolfgang Schäuble (sündinud 18. septembril 1942 Freiburgis) on Saksamaa poliitik (CDU).

Ta lõpetas aastal 1961 gümnaasiumi Hausachis (asub Ortenau kreisis Freiburgi ringkonnas Baden-Württembergi liidumaal). Ta on õppinud Freiburgi ja Hamburgi Ülikoolis õigusteadust ja majandust.

Aastatel 1984–1989 oli ta Saksamaa riigiminister (Bundesminister für besondere Aufgaben). Aastatel 1989–1991 oli ta Saksamaa siseminister (Helmut Kohli valitsuses). 12. oktoobril 1990 langes Oppenaus (asub Ortenau kreisis Freiburgi ringkonnas Baden-Württembergi liidumaal) vaimuhaige inimese atentaadi ohvriks, mille tagajärjel ta saab liikuda vaid ratastoolis. Aastatel 1998–2000 oli ta Kristlik-Demokraatlik Liidu esimees.

Aastatel 2005–2009 oli ta Angela Merkeli valitsuses Saksamaa siseminister ja 28. oktoobrist 2009 kuni 24. oktoobrini 2017 Saksamaa rahandusminister.

24. oktoobrist 2017 kuni 26. oktoobrini 2021 oli ta Saksamaa Liidupäeva president. Tema mantlipärijaks Bundestagi presidendina sai Bärbel Basi.

Isiklikku 
Tema isa Karl Schäuble (1907–2000) oli samuti CDU poliitik. Ta on 1969. aastast abielus ökonomist Ingeborg Schäublega (sündinud Ingeborg Hensle), neil on kolm tütart ja üks poeg. Tema vanem vend Frieder Schäuble (1937–2011) oli jurist Leipzigis, noorem vend Thomas Schäuble (1948–2013) oli siseminister Baden-Württembergi liidumaal.

Tunnustus 
 2013 Euroopa poliitilise kultuuri auhind

Saksamaa poliitikud
Saksamaa rahandusministrid
Kristlikud demokraadid
Siseministrid
Sündinud 1942
Eirenis

Eirenis (varasem nimetus ka eireenis, Eirenis) on maoperekond.

Klassifikatsioon
Eirenise perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Eirenis africana (Boulenger, 1914)
 Eirenis aurolineatus (Venzmer, 1919)
 Eirenis barani Schmidtler, 1988
 Eirenis collaris (Ménétries, 1832) – kaeluseirenis
 Eirenis coronella (Schlegel, 1837)
 Eirenis coronelloides (Jan, 1862)
 Eirenis decemlineatus (Duméril, Bibron & Duméril, 1854)
 Eirenis eiselti Schmidtler & Schmidtler, 1978
 Eirenis hakkariensis Schmidtler & Eiselt, 1991
 Eirenis kermanensis Rajabizadeh, Schmidtler, Orlov & Soleimani, 2012
 Eirenis levantinus Schmidtler, 1993
 Eirenis lineomaculatus Schmidt, 1939
 Eirenis medus (Chernov, 1940)
 Eirenis modestus (Martin, 1838) – vagur eirenis
 Eirenis occidentalis Rajabizadeh, Nagy, Adriaens, Avci, Masroor, Schmidtler, Nazarov, Esmaeili & Christiaens, 2015
 Eirenis persicus (Anderson, 1872) – pärsia eirenis
 Eirenis punctatolineatus (Boettger, 1892) – armeenia eirenis
 Eirenis rechingeri Eiselt, 1971
 Eirenis rothii Jan, 1863
 Eirenis thospitis Schmidtler & Lanza, 1990.

Levila 
Nad elavad valdavalt Lõuna-Euroopas (Kreeka, Bulgaaria), Egiptuses, Sudaanis.

Viited

Välislingid 
Sissekanne ADW-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne saidil Wikispecies
 
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Eirenis seisuga 17.12.2013.

Colubrinae
Armeenia eirenis

Armeenia eirenis (varasem nimetus ka armeenia eireenis, Eirenis punctatolineatus) on maoliik.

Klassifikatsioon
Armeenia eirenisel klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid:
 Eirenis punctatolineatus kumerloevei Eiselt, 1970
 Eirenis punctatolineatus punctatolineatus (Boettger, 1892).

Levila 
Armeenia eirenise levila Armeenias hõlmab Širaki, Aragatsotni, Jerevani, Kotajkhi, Ararati, Vajotsh Dzori ja Sjunikhi maakondi.

Kirjeldus 
Keha seljasoomused võivad olla kas halli, oliivikashalli, pruunikat või vaskpunast värvi. 
Nende pikkus võib olla kuni 50 cm.
Toituvad peamiselt lülijalgsetest ja limustest.

Viited

Välislingid 
Sissekanne AWD-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne ReptileDB-s
Sissekanne saidil Wikispecies
 
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Eirenis punctatolineatus seisuga 17.12.2013.

Colubrinae
2013. aasta oktoobritorm

2013. aasta oktoobritorm oli orkaani mõõtu torm (Suurbritannias nimetati tormi St. Jude'iks (Püha Juudas), Skandinaavias Simoneks), mis räsis Eestit 28.–29. oktoobril 2013.

Torm Eestis

Vilsandil mõõdeti maksimaalne puhang – 33,2 m/s. Tartus puhus tuul vastu hommikut 22 m/s, Tallinnas puhus tuul vastu hommikut  21,9 m/s.

Kuressaares viis torm katuse kahelt elumajalt, Paides rebis maru katuse Ühisgümnaasiumi võimlalt, Võrus nõukogudeaegselt elumajalt.

Euroopa

Taanis mõõdeti Euroopa tormirekord – 54 m/s.

Suurbritannias mõõdeti tuule kiiruseks 40 m/s.

Vaata ka

Tormid Eestis

Tormid
2013. aasta Eestis
Raphajel Patkanjan

Rafael Patkanjan (tuntud ka kui Kamar Katiba; armeenia Ռափայել Պատկանյան; 8. november 1830 – 22. august 1892) oli üks populaarsemaid Armeenia luuletajaid.

Biograafia 
Patkanjan sündis 1830 Venemaal Doni-äärses Rostovis, juba ta isa ja vanaisa olid olnud tuntud oma luuleande poolest. Õppides  Moskva Riiklikus Ülikoolis lõi ta kirjandusklubi oma armeenia õpilaste jaoks. Oma õpilaste nimede initsiaalidest moodustas ka oma kirjanikunime Kamar Katiba. Paljud ta luuletused on kirjutatud Vene-Türgi sõja ajal, kui Venemaa armeenlastel oli suured lootused seoses Türgi-Armeenia vabastamisega  Osmanite riigi valitsuse alt. Patkanjan suri 1892 peale oma 42 aastat kestnud jätkuvat tegutsemist õpetaja, kirjaniku ja toimetajana.

Viited 

Armeenia luuletajad
Sündinud 1830
Surnud 1892