joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karl von Freymann

Karl von Freymann (Venemaal tuntud kui Karl Vladimirovitš, vene keeles Карл Владимирович фон Фрейман) (21. oktoober (vkj) 1861 Narva – 20. november 1920 Novgorod) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralmajor).

Elulugu
Ta pärines Liivimaa aadlisuguvõsast. Sündis alampolkovnik Otto Woldemar Eduard von Freymanni (1828−1871) ja tema abikaasa vabapreili Pauline Sophie Katharine von Stackelbergi (1828−1903) pojana. Hariduse omandas aastatel 1871−1880 6. Varssavi gümnaasiumis. 1881. aastal astus ta Venemaa sõjaväeteenistusse ja teenis kaardiväe grenaderipolgus. Sooritas 2. Konstantini sõjakooli juures eksamid ja ülendati 1884. aastal alampraporštšikuks. Järgnevalt teenis roodu- ja pataljonikomandörina. 1907. aastaks oli ta teeninud välja polkovniku auastme. 1913−1915 oli ta 85. Viiburi jalaväepolgu komandör, kellena osales Esimeses maailmasõjas.

Võttis osa sõjakäigust Ida-Preisimaale ja teda autasustati Georgi mõõgaga. Tema tegevust kirjeldati autasu saamisel järgmiselt:

1914. aastal ülendati ta kindralmajoriks. 1915−1917 oli ta 111. jalaväediviisi brigaadikomandör ja seejärel 192. jalaväediviisi ülem. Samal aastal asus koos perekonnaga elama Novgorodi, kus tegutses kirjanikuna. Arreteeriti bolševike poolt ja mõisteti vanglasse. 1920. aastal vabanes, kuid suri peagi neeruhaigusse.

1895. aastal abiellus Natalie Terese Lucanderiga, kellega tal oli kolm tütart.

Auastmed

Autasud

Venemaa autasud
 Püha Stanislavi ordeni III klass (6. detsember 1903)
 Püha Anna ordeni III klass (6. detsember 1906)
 Püha Stanislavi ordeni II klass (1910, mõõgad 29. september 1916)
 Püha Anna ordeni II klass (1913)
 Püha Vladimiri ordeni IV klass koos mõõkade ja lindiga (3. jaanuar 1915)
 Georgi mõõk (11. märts 1915)
 Püha Vladimiri ordeni III klass koos mõõkadega (28. mai 1915)
 Püha Stanislavi ordeni I klass koos mõõkadega (8. jaanuar 1916)

Välismaa autasud
 Bulgaaria Püha Aleksandari ordeni V klass (10. veebruar 1898)

Vaata ka
Freymann (Nursi)

Viited

Välislingid
Familiengeschichte der Familie v. Freymann a.d.H. Nursie saidil vonfreymann-chronik.de
Georgi ordeni kavalerid. Mitte-eestlaste elulood saidil ra.ee
Русская армия в Великой войне: Картотека проекта: Фрейман Карл Владимирович saidil grwar.ru

Venemaa sõjaväelased
Liivimaa aadlikud
Sündinud 1861
Surnud 1920
Ilmeniit

Ilmeniit on rauda ja titaani sisaldav mineraal. Titaani avastas Inglismaal Cornwallis William Gregor 1791. aastal just sealset ilmeniiti uurides.

Ilmeniidi idealiseeritud keemiline valem on FeTiO3 Mineraal on nõrgalt magnetiliste omadustega, kas musta või terashalli värvi. Ilmeniit on üks olulisemaid titaanimaake. Mineraal sisaldab sageli ka magneesiumit ja mangaani ning võib esineda koos geikieliidi ja pürofaniidiga (eriti kimberliidi koostises). Ilmeniit võib esineda ka koos hematiidiga; kõrgematel temperatuuridel moodustunud purskekivimites võivad need seguneda. Ilmeniidist võib moondel tekkida leukokseen; leukokseeni esinemine on üks tunnus, mille järgi ilmeniiti leida võib. Sarnase välimusega magnetiidist aitab ilmeniiti eristada tema tugevam pleokroism (ilmneb pruunikasroosa alatoon).

Ilmeniidile on omane trigonaalne süngoonia. Struktuurilt sarnaneb see korundiga. Ilmeniidi kõvadus Mohsi skaalal on 5-6.

Ilmeniit esineb paljudes tardkivimites ja moondekivimites. Seda esineb sageli suuremates sillides. Magneesiumi sisaldav ilmeniit on sageli kimberliidi tekke indikaatoriks ja sel juhul esineb see koos vilkude, amfibooli, rutiili ja diopsiidiga. Mangaani sisaldav ilmeniit esineb sageli graniitsetes kivimites; seal võib see sisaldada ka nioobiumit.

Ilmeniit on saanud nime Ilmeni mägede järgi Miassi lähistel, kus seda esmakordselt kirjeldati.

Kaevandamine

Ilmeniiti kaevandatakse põhiliselt titaandioksiidi tootmiseks. 2011. aastal toodeti 47% sellest ainest just ilmeniidist. Töötlemisel kasutatakse kas Knolli meetodit või töötlemist sulfaatidega. Suuremad titaandioksiidi tootjad on Dupont, Cristal Global, Huntsman, Kronos ja Tronox. Suurimad kaevandajad on Kanada, Lõuna-Aafrika Vabariik ja Austraalia.

Suuremad avastatud ilmeniidimaardlad, mida pole veel kasutusele võetud, asuvad Soomes (Karhujupukka maardla Kolari lähistel), Balla-Balla maardla Pilbary lähistel Lääne-Austraalias ja Pooncary mineraalliiva maardla Austraalias.

Ilmeniit Kuul

Ilmeniiti on avastatud ka Kuu kivimiproovides, seal on see suure magneesiumisisaldusega. 2005. aastal alustas NASA Hubble'i teleskoopi kasutades Kuul asuvate ilmeniidimaardlate kaardistamist, kuna selle mineraali olemasolu on tähtis eeldus võimaliku baasi rajamiseks.

Viited

Mineraalid
Itzhak Perlman

Itzhak Perlman (heebrea keeles: יצחק פרלמן; sündinud 31. august 1945 Tel Avivis) on Iisraeli-Ameerika viiuldaja, dirigent ja pedagoog.

Teda on nimetatud üheks 20. sajandi suurimaks viiulivirtuoosiks. Perlman mängib antiiksel Soil Stradivarius 1714. aastal valminud viiulil, mida peetakse üheks parimaks Stradivari "kuldsel perioodil" valminud instrumendiks. Lisaks mängib Perlman Sauret Guarneri del Gesu of c.1743. viiulil.

Viiuldajad
Sündinud 1945
Esterelliit

Esterelliit on vulkaaniline kivim. Esterelliidiks nimetatakse täielikult kristalliinset datsiiti või andesiiti või enam kui 5% kvartsi sisaldavat dioriiti. Kivim sisaldab kvartsi ja küünekivi fenokristalle; kihiti ka andesiini; kivim on täis heledaid plagioklassi kristalle.

Esterelliiti defineeriti esimest korda aastal 1897. Kivimit eritles Auguste Michel Lévy ja see sai nime Estereli massiivi järgi Var'i departemangus ja Alpes-Maritimesi departemangus. Seal esineb see daikide ja teiste intrusioonidena. Algselt datsiidiks liigitatud kivimi puhul selgus hiljem, et see võib keemiliselt koostiselt ka andesiidiks osutuda. Mõnes kohas on esterelliit tekkinud ka laavast, seal sarnaneb see äärmiselt Pelée vulkaanist pärinevate porfüüridega. Kivim on tekkinud Permis.

Roomlased kaevandasid esterelliiti aktiivselt, kasutades seda kaarikuteede sillutamiseks; esterelliti viidi siis kõikjale Rooma riigi Euroopa aladele. Ka on esterelliidist valmistatud Santa Maria Maggiore basiilika sambad. Enne kivimi defineerimist kutsuti seda "Estereli siniseks porfüüriks" (porphyre bleu de l'Estérel)

Viited

Välislingid 

 Fotod esterelliidist

Vulkaanilised kivimid
Adobe Creek

Adobe Creek on mitme vooluveekogu nimi:

Adobe Creek Californias Santa Clara maakonnas
Adobe Creek Californias Sonoma maakonnas
Adobe Creek Californias Lake'i maakonnas
...
Sinine marmorkuul

Sinine marmorkuul on kuulus Maast tehtud foto, mille pildistas 7. detsembril 1972 teekonnal Kuule 45 000 km kaugusel asunud kosmoselaeva Apollo 17 meeskond. NASA fotokogudes ametlikku numbrimärki AS17-148-22727 kandval algsel fotol oli maakera teistpidi, ent avalikustatud versioonil pöörati pilti äratundmise lihtsustamiseks 180 kraadi võrra. See on üks kuulsamaid ja enim kasutatud fotosid inimkonna ajaloos.

Viited

Apollo programm
Bulgaaria tsaaririik

Euroopa keskaegses ajaloos esines Bulgaaria staatus Bulgaaria tsaaririigina (bulgaaria: Българско царство), mis tegutses olulise piirkondliku võimuna (eriti Bütsantsi rivaalina Kagu-Euroopas), kahel erineval perioodil: 7. ja 11. sajandi vahel ning taas 12. ja 14. sajandi vahel. Kahte "Bulgaaria tsaaririiki" ei võeta eraldi üksustena, vaid ühe riigina, mis taastati pärast Bütsantsi võimu perioodi selle territooriumil.

Esimene Bulgaaria tsaaririik 

Esimene Bulgaaria tsaaririik rajati Doonau alamjooksu lõuna- ja põhjakalda territooriumil ning tavaliselt kirjeldatakse selle kestust aastatega 681 ja 1018, kui see allutati Bütsantsile ja Kiievi-Venele vaatamata Samuili ägedale vastupanule. See jõudis järk-järgult oma kultuurilise ja territoriaalse haripunktini 9. sajandil ja 10. sajandi alguses Boris I ja Simeon Suure ajal, kui see arenes Slaavi Euroopa kultuuriliseks ja kirjanduslikuks keskuseks, samuti üheks suurimaks riigiks Euroopas.

Teine Bulgaaria tsaaririik 

Keskaegne Bulgaaria riik taastati aastal 1185 (kui Teine Bulgaaria tsaaririik) pärast kahe Tărnovo aadlimehe, Aseni ja Peteri edukat ülestõusu ning kestis kuni selle vallutamiseni Osmanite sissetungi käigus Balkani poolsaarele 14. sajandi lõpul, selle alistamise ajaks antakse tavaliselt 1396. aasta, kuigi mõnikord ka 1422. aasta. Ivan Asen II ajal 13. sajandi esimesel poolel saavutas riik järk-järgult enamuse oma endisest võimust, kuigi see ei kestnud siseprobleemide ja välissekkumise tõttu kaua. Tsaaririik muutus 13.–14. sajandil Mongolite riigi järglasriigi Kuldhordi maksualuseks. Pärast tsaar Ivan Aleksanderi surma aastal 1371 jagunes Bulgaaria kolmeks erinevaks riigiks ja langes järgnevatel kümnenditel Osmanite ülemvõimu alla.

Kaardid

Vaata ka 
 Esimene Bulgaaria tsaaririik
 Teine Bulgaaria tsaaririik
 Bulgaaria kuningriik
 Bulgaaria ajalugu

Bulgaaria ajalugu
Bulgaaria ajaloolised riigid
Euroopa ajaloolised riigid
Doris Day

Doris Day (sünninimi Doris Mary Ann Kappelhoff; 3. aprill 1922 Cincinnati, Ohio – 13. mai 2019 Carmel Valley, California) oli USA näitleja ja laulja ning loomaõiguste aktivist.

Ta alustas 1939. aastal karjääri bigbändi lauljana. Ta sai tuntuks 1945. aastal lauluga "Sentimental Journey". Aastatel 1947–1967 salvesta plaadifirma Columbia Recordsi juures üle 650 laulu. 1948. aastal läks ta prooviesinema filmilavastaja Michael Curtize ette, saades naispeaosa filmis "Romance on the High Seas". Ta oli 1950. ja 1960. aastatel üks populaarsemaid näitlejaid ja lauljaid. 1954. aastal oli tema laulud "Secret Love" enim müüdud singel sel aastal Suurbritannias.

1956. aastal mängis ta Alfred Hitchcocki thrilleris "Mees, kes teadis liiga palju" ("The Man Who Knew Too Much"), kus laulis igihaljast laulu "Que Sera, Sera (Whatever Will Be, Will Be)". Laul võitis parima originaallaulu Oscari. Tema hiilgav komöödiaanne avaldus filmides "Pillow Talk" (1959), "Lover Come Back" (1961) ja "Send Me No Flowers" (1964), milles kõigis kolmes mängis kõigis peaosas koos Rock Hudsoniga. 1962. aastal mängis ta Cary Grantiga filmis "That Touch of Mink" (1962). Viimase filmirolli tegi ta 1968. aastal. Filmikarjääri jooksul mängis ta kokku 39 mängufilmis.

Aastatel 1968–1973 juhtis oma situatsioonikomöödiasaadet "The Doris Day Show". Hiljem tegeles ta loomaõiguste aktivistina.

1989. aastal pälvis Day Cecil B. DeMille'i nimelise elutööauhinna ja 2008. aastal pälvis Grammy elutööauhinna. 2004. aastal autasustas president George W. Bush teda USA Presidendi Vabadusmedaliga. 2011. aastal avaldas ta oma 29. stuudioalbumi "My Heart", mis jõudis Suurbritannia plaadimüügiedetabelis üheksandale kohale.

Välislingid
Stuudios on Jaan Elgula ja Kalju Terasmaa. Doris Day 90., Vikerraadio, 4. aprill 2014
Doris Day naaseb üle 47 aasta filmilinale?, Õhtuleht, 26. september 2015
Suri legendaarne näitleja ja muusik Doris Day, ERR, 13. mai 2019

Ameerika Ühendriikide lauljad
Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1922
Surnud 2019
Parasmäe kultusekivid

Parasmäe kultusekivid on kultusekivid Harju maakonnas Jõelähtme vallas Parasmäe külas.

Kultusekivid asuvad Parasmäe küla põldudel ja koplites. Pärast maaparandustöid on seal säilinud 18 kivi. Mõnedel kividel on lohke ka vertikaalkülgedel. Kive kasutati kultuskividena I aastatuhandel enne meie aega.

Viited

Välislingid

Jõelähtme vald
Ohvrikivid
Klaus Gysi

Klaus Gysi (3. märts 1912 Berliin – 6. märts 1999 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Klaus Gysi isa oli arst, ema töötas raamatupidajana. Klaus Gysi oli osaliselt juudi päritolu: tema isapoolne vanaema ja emapoolne vanavanaisa olid juudi rahvusest.1928. aastal astus Klaus Gysi Saksamaa Kommunistlikku Noorsooühingusse ja 1931. aastal Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis ta aastatel 1931–1935 rahvamajandust Frankfurdis, Pariisis ja Berliinis. Poliitilise tegevuse tõttu eksmatrikuleeriti ta 1935. aastal Berliini Humboldti Ülikoolist. Ta jätkas õpinguid 1936. aastal Cambridge'i Ülikoolis ja hiljem Pariisis. 1939–1940 oli ta Prantsusmaal interneeritud. Saksa okupatsiooni ajal oli ta põranda all ja võttis osa vastupanuliikumisest.

Teise maailmasõja ajal tuli Klaus Gysi illegaalselt Berliini tagasi. 1946. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1945–1948 oli ta ajakirja Aufbau: Kulturpolitische Monatsschrift toimetaja. 1952–1957 töötas ta kirjastuses Volk und Wissen. 1957–1966 oli ta kirjastuse Aufbau juhataja. 1945–1977 oli ta Saksa DV Kultuuriliidu presiidiumi sekretariaadi liige, liidusekretär ja lõpuks presiidiumi liige. 1949–1954 ja 1967–1990 oli ta ka Rahvakoja (parlamendi) liige.

12. jaanuarist 1966 kuni 1973. aastani oli Klaus Gysi Saksa DV kultuuriminister. 1973–1978 oli ta Saksa DV suursaadik Itaalias, Vatikanis ja Maltal. 1979–1988 oli ta Saksa DV kirikuküsimuste riigisekretär.

Isiklikku
Saksa vasakpoolne poliitik Gregor Gysi (sünd. 1948) on Klaus Gysi poeg.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV ministrid
Saksa DV Rahvakoja liikmed
Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei poliitikud
Saksa DV diplomaadid
Kultuuriministrid
Sündinud 1912
Surnud 1999
Alexander Abusch

Alexander Abusch (14. veebruar 1902 Kraków – 27. jaanuar 1982 Ida-Berliin) oli juudi päritolu Saksa ajakirjanik ja Saksa DV riigitegelane.

Alexander Abusch sündis Krakówis kutsari perekonnas. 1902. aastal asus Abuschite perekond elama Nürnbergi. Rahvakooli lõpetamise järel õppis Alexander Abusch aastatel 1916–1919 kaubandust. 1916. aastal astus ta organisatsiooni Vaba Sotsialistlik Noorsugu (Freie Sozialistische Jugend (FSJ)) ja 1918. aastal Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1918–1923 osales ta revolutsioonilises tegevuses ja oli kahel korral riigireetmises süüdistatav. Alates 1921. aastast oli ta mitme kommunistliku ajalehe toimetaja. 1930–1932 oli ta ajalehe Die Rote Fahne peatoimetaja.

Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel põgenes Alexander Abusch 1933. aastal Prantsusmaale. Pariisis oli ta 1934–1935 ajalehtede Unsere Zeit ja Der Gegenangriff peatoimetaja. 1935–1939 oli ta jälle ajalehe Die Rote Fahne peatoimetaja.

Pärast Teise maailmasõja algust Alexander Abusch interneeriti, kuid ta põgenes 1940. aasta juunis vangilaagrist. 1941. aastal emigreerus ta Mehhikosse, kus ta oli ajalehe Freies Deutschland toimetaja. 1946. aasta juulis pöördus ta Saksamaale tagasi ja astus Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1946. aastal sai temast Saksa DV Kultuuriliidu osakonnajuhataja ja 1948. aastal Saksa Majanduskomisjoni (Saksa DV valitsuse eelkäija) liige. 1948–1950 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Eestseisuse liige. 1949. aastal sai ta Saksa DV Kultuuriliidu asepresident. 1950. aasta veebruarist juulini oli ta SSÜP Keskkomitee Poliitbüroo sekretariaadi liige, ta kultuuripoliitilise töö vastutav sekretär. Lisaks oli ta 1949–1950 Rahvakoja (parlamendi) liige. 1950. aasta juulis vabastati Abusch seoses Paul Merkeri afääriga ajutiselt kõigist poliitilistest ametistest. 1951. aasta suvel võeti ta tagasi tööle Saksa DV Kultuuriliitu. Alates 1953. aastast töötas ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee kultuuriosakonnas. 1954–1956 oli ta Saksa DV kultuuriministri asetäitja. 1956–1958 oli ta kultuuriministeeriumi riigisekretär. Alates 1957. aasta veebruarist oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige ja alates 1958. aasta novembrist taas Rahvakoja liige.

1958. aasta detsembrist kuni 1961. aasta veebruarini oli Alexander Abusch Saksa DV kultuuriminister.

1961–1971 oli ta Saksa DV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja kultuuri ja hariduse alal. 1972–1975 oli ta Saksa DV Kultuuriliidu asepresident ja seejärel alates 1975. aastast aupresident.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Saksamaa ajakirjanikud
Kultuuriministrid
Sündinud 1902
Surnud 1982
David Jenkins (iluuisutaja)

David Jenkins (sündinud 29. juunil 1936 Akronis Ohio osariigis) on endine USA iluuisutaja.

Ameerika Ühendriikide iluuisutajad
Sündinud 1936
Iluuisutamine 1976. aasta taliolümpiamängudel

Iluuisutamine 1976. aasta taliolümpiamängudel toimus 4.–13. veebruarini Austrias Innsbruckis.

Innsbrucki olümpiamängudel oli esmakordselt kavas jäätants.

Medalistid 

Iluuisutamine olümpiamängudel
1976. aasta taliolümpiamängud
Mihkel Nukk

Mihkel Nukk (1907–1995) oli eesti rahvusest USA ajakirjanik, kommunistliku ajalehe Uus Ilm peatoimetaja 1933–38, 1940–44 ja 1947–89.

Kirjandus 
„Uus Ilm” 70. Tallinn, 1980
 Mihkel Nukk Uus Eesti: kimp fakte ja kirju sünnimaalt, mis kõnelevad tõtt. New York : Uue Ilma kirjastus, 1941 30, [3] lk.

Välislingid 
Saade väliseestlastele. Anni Bartels-Jürgenson, Mihkel Nukk. Eesti Raadio, 1984.
Lehekülgi eesti kultuuriloost: Mihkel Nukk - 80. Eesti Raadio, 1987.

Ameerika Ühendriikide ajakirjanikud
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1907
Surnud 1995
Pēteris Radziņš

Pēteris Radziņš (2. mai 1880 –  8. oktoober 1930 Riia) oli Läti sõjaväelane (kindral), õppejõud. 

1924–1928 oli ta Läti sõjaväe ülemjuhataja.

1925. aastal autasustati teda Vabadusristi I liigi 2. järgu teenetemärgiga.

Viited

Läti sõjaväelased
Vabadusristi I liigi 2. järgu kavalerid
Sündinud 1880
Surnud 1930
Frans Timmermans

Frans (õieti Franciscus Cornelis Gerardus Maria) Timmermans (sündinud 6. mail 1961 Maastrichtis) on Madalmaade poliitik ja diplomaat. 

Frans Timmermans oli aastatel 2012–2014 Madalmaade välisminister, 1. novembrist 2014 kuni 30. novembrini 2019 Euroopa Komisjonis Junckeri komisjoni esimene asepresident. 

Alates 1. detsembrist 2019 on ta von der Leyeni komisjoni juhtiv asepresident ja üks kolmest juhtivast asepresidendist, kes juhib volinikerühma, mis vastutab Euroopa rohelise kokkuleppe eest. 

Ta on olnud ka Madalmaade Euroopa asjade minister.

Tunnustus

 2008 Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
 Epp Ehand: "Timmermans ERR-ile: Venemaaga tuleb rääkida jõupositsioonilt" ERR, 24. mai 2019

Hollandi välisministrid
Hollandi diplomaadid
Maarjamaa Risti I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1961
Euroopa Komisjoni volinikud
Krišjānis Berķis

Krišjānis Berķis (26. aprill 1884 – 29. juuli 1942) oli Läti sõjaväelane (kindral). 

14. novembrist 1934 kuni 20. juunini 1940 oli ta Läti sõjaväe ülemjuhataja.

1940. aasta 6. aprillist kuni 20. juunini oli ta Läti kaitseminister.

Pärast Läti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt läks ta pagulusse Soome, kuid pöördus sealt varsti tagasi. 30. septembril 1940 deporteeriti ta Vene NFSV-sse. Krišjānis Berķis arreteeriti 23. juunil 1941, suri Permi vangla haiglas 1942. aasta juulis.

Tunnustusi
1921 Vabadusristi I liik 2. järk
1932 Kotkaristi II klassi teenetemärk
1940 Kotkaristi I klassi teenetemärk

Viited

Läti sõjaväelased
Läti kütid
Vabadusristi I liigi 2. järgu kavalerid
Kotkaristi II klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1884
Surnud 1942
Jüri Kurul

Jüri Kurul (13. juuni 1924 Tõstamaa vald – 14. august 2005 Tartu) oli Eesti sõudja ja sõudetreener.

Sõudmine
Sportima hakkas Tõstamaal, sõudma 1948 Pärnu Jahtklubis.
Võitis 1958 NL-i mv-tel paarisaerulisel kahepaadil pronksi. 
Tuli 10 korda Eesti meistriks: 
1949 (rahvapaatidel), 
1951 ja 1954 ühepaadil, 
1957 roolijata kahepaadil, 
1956–59 paarisaerulisel kahepaadil, 
ja 1958–59 kaheksapaadil. 
Kuulus 15 korda Eesti koondisse. 

Oli ka aerutamis- ja sõudmiskohtunik (1957 ülel kat). 

Kurul oli Eesti esimene sõjajärgne meister ühepaadis ja NSV Liidu rahvaste spartakiaadi pronksmedalist 1956. aastal. 

1950. aastatel Pärnus ning alates 1960. aastatest Tartu Kalevis töötas ta treenerina. Kuruli õpilased võitsid medaleid Eesti, NSV Liidu ja rahvusvahelistel võistlustel, tema õpilaste hulka kuulusid ka 1976. aasta suveolümpiamängudel võistelnud Gennadi Kinko ja Tiit Helmja.

1997. aastal loodi Kuruli algatusel sõudmise ja aerutamise klubi Tartu, samuti aitas ta kaasa Tartu Ülikooli spordiklubi sõudmissektsiooni loomisele. 

Avaldas Kehakultuuris ja Spordilehes sõudesporditeemalisi kirjutisi.

Tunnustus
1963 Kalevi auliige
1969 Eesti NSV teeneline treener

Viited

Välislingid 
 Biograafia ESBL-is

Eesti sõudjad
Eesti sõudetreenerid
Eesti NSV teenelised treenerid
Sündinud 1924
Surnud 2005
Ugo Foscolo

Ugo Foscolo (sünninimega Niccolò Foscolo; 6. veebruar 1778 Zákynthose saar – 10. september 1827) oli itaalia poeet, tõlkija ja kirjanduskriitik ning kirglik Itaalia vabastamise eest võitleja.

Ta sündis aastal 1778 Zákynthose saarel kreeka-itaalia segaperekonnas, ema oli kreeklanna, isa itaallane. Aastal 1788, pärast isa surma kolis perekond Veneetsiasse. Ta on lõpetanud Padua Ülikooli.

Ta suundus vabatahtlikult eksiili: esmalt Šveitsi, seejärel Inglismaale, kus ta aastal 1827 Turnham Greenis (asub praegu Londoni lääneosas) suri. Ta maeti Chiswicki püha Nicholase kirikusse. Aastal 1871 maeti ta ümber Firenze Santa Croce basiilikasse.

Tema teostest on eesti keelde tõlgitud "Jacopo Ortise viimased kirjad", mis ilmus aastal 2015 sarjas Loomingu Raamatukogu (raamatu tõlkis itaalia keelest Eva Kolli).

Itaalia kirjanikud
Sündinud 1778
Surnud 1827
Scott Machado

Michael Scott Machado (sündinud 8. juunil 1990 Newarkis New Jerseys) on Ameerika Ühendriikides sündinud Brasiilia korvpallur.

Tema vanemad on brasiillased Luiz ja Solenir Machado. Ta õppis New Yorgis keskkoolis ja kolledžis.

2014–2015 mängis ta klubis BC Kalev/Cramo.

Ta kuulub alates 2018. aastast Brasiilia koondisesse.

Brasiilia sportlased
BC Kalev/Cramo korvpallurid
Sündinud 1990
Vlad Moldoveanu

Vlad Moldoveanu (sündinud 11. veebruaril 1988 Bukarestis) on Rumeenia korvpallur.

2013–2014 mängis ta klubis BC Kalev/Cramo.

Rumeenia sportlased
BC Kalev/Cramo korvpallurid
Sündinud 1988
Rita

"Rita" võib tähendada järgmist:
Rita (Iraani ja Iisraeli laulja)
Rita on asula Ameerika Ühendriikides
Ryta (ukraina keeles Rita) on jõgi Valgevenes ja Ukrainas
Rita (eesnimi)
Schlippenbach

Schlippenbach oli Vestfaalist pärit aadlisuguvõsa. 

Suguvõsast on teada 1386 mainitud vennad Hannes, Rotger ja Herman Slippenbeket. Liivimaal on suguvõsa esimest korda mainitud umbes 1492. Aastal 1519 omas suguvõsa Halliste kihelkonna Pornuse mõisat. 

1675 suri Wolmar von Schlippenbach, kellele kuulus muu hulgas Pornuse mõis. Wolmari pojapoeg oli Rootsi kindralmajor ja Liivimaa väliarmee juhataja Wolmar Anton, kes omas Eestimaal Sooniste ja Liivimaal Vana-Pornuse, Uue-Pornuse ja Olustvere mõisat. 

Suguvõsa kanti 1746 küll Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse, ent ametlikku rüütelkonna nimekirja suguvõsa ei kantud.

Viited

Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Eestimaa matrikliaadel
Kuramaa matrikliaadel
Liivimaa aadlisuguvõsad
Rootsi introdutseeritud aadel
Schwebs

Schwebs (vene keeles Швебс) oli Ida-Preisimaalt Wehlaust pärit aadlisuguvõsa.

Ajalugu
Tõenäoliselt oli suguvõsa esiisaks Ida-Preisimaalt Wehlaust pärit Georg Schwäbs (Schwäbisch) (u 1650−1705), kes siirdus 1679. aastal Liivimaale ja sai Lemsalu kooli rektoriks. Hiljem oli ta pastor Eestimaal. Tõendatud liin algab kapten Georg Gottlieb von Schwebsiga (1680−1721). Viimase poeg Karl Friedrich von Schwebs (1715−1782) sai 13. jaanuaril (vkj) 1769 Püha Rooma keisririigi aadlikuks.

Schwebsid rüütelkonna matriklis
1821. aasta 14. märtsil (vkj) võeti Eestimaa rüütelkonna matriklisse vennad major Alexander Friedrich von Schwebs (1770−1830) ja rittmeister Andreas Heinrich von Schwebs (1775−1823). 27. juunil (vkj) 1833. aastal võeti Liivimaa rüütelkonna matriklisse vennad Tartu kreisikohtu sekretär Friedrich Gustav Anton von Schwebs (1801−1885), porutšik Karl Gustav von Schwebs (1805−1876) ja Andreas Konstantin Balthasar von Schwebs (1817−1875).

Suguvõsa liikmeid
Georg Schwäbs (Schwäbisch) (u 1650−1705), Lemsalu kooli rektor, Jõelähtme ja Haapsalu pastor, Ida-Harju ja Ranna-Lääne praostkonna praost
Karl Friedrich von Schwebs (1715−1782), alampolkovnik, tõeline riiginõunik, kammerkolleegiumi riigikontori viitsepresident, mõisaomanik
Friedrich Gustav Anton von Schwebs (1801−1885), riiginõunik, Liivimaa õuekohtu viitsepresident
Karl Gustav von Schwebs (1805−1876), kindralleitnant, polgu- ja diviisikomandör
Andreas Konstantin Balthasar von Schwebs (1817−1875), kindralleitnant, polgu- ja diviisikomandör, Schwebsi suguvõsa ajaloo autor

Schwebsi suguvõsa mõisavaldused

Eestimaa:
Avanduse (Awandus) (1840−1849), Edise (Schloß Etz) (1769−1778), Illuka (Illuck) (1766−1790, pandivaldus), Jõhvi (Jewe) (1767−1810), Kalina (Kallina) (1805−1820 pandi-, 1820−1859 pärusvaldus), Kurtna (Kurtna) (1764−1790 resp. 1800 ja 1843−1857), Ohakvere (Ahagfer) (1766−1790, pandivaldus), Tammiku (Eichenhain) (1800−1859)
Ingerimaa:
Koskolova (XVIII sajandil)
Liivimaa eesti distrikt:
Kiuma (Kioma) (1879−1894), Kärevere (Kerrafer) (1810−1817, pandivaldus), Laeva (Laiwa) (1810−1817, pandivaldus), Laius-Tähkvere (Flemmingshof) (1750ndad, rendivaldus), Luua (Ludenhof) (1759−1765)
Liivimaa läti distrikt:
Lizdēni (Lisden) (oli 1724, pandivaldus), Vana-Laitsna (Alt-Laitzen) (1890ndad)

Viited

Kirjandus
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 431.
Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd III. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 249-252 .
Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd XIII. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 2002. Lk 210.

Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Eestimaa matrikliaadel
Liivimaa aadlisuguvõsad
Liivimaa matrikliaadel
Silfverharnisk

Silfverharnisk (ka Silferharnisk ja Silfwerharnisk) oli Rootsi päritolu Eestimaa aadlisuguvõsa.

Ajalugu
Suguvõsast on teada Rootsi ohvitser Matthias Eriksson, kes 1653 sai Rootsi riigilt aadlitiitli nimega Silfverharnisk. Matthiase poeg oli Rootsi sõjaväelane Arvid, kes abiellus Beata Elsa von Schillingiga Liivimaalt. Arvidi pojapoeg oli Karl Gustav, kellele kuulus Läänemaa Haeska mõis. 

Suguvõsa kanti 1783 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

Viited

Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Truro

Truro (korni Truru) on linn Inglismaal, Cornwalli krahvkonna ja tervikomavalitsuse keskus. Asub Cornwalli poolsaare lääneosas, umbes 14 km kaugusel lõunarannikust, kohas kus Kenwyni ja Alleni jõed moodustavad Truro jõe. Truro on Suurbritannia lõunapoolseim city staatusega linn.

Truro piirkond on rauaajast alates asustatud. 12. sajandil rajas Richard de Luci tänapäeva linna kohale kindluse. 14. sajandiks oli seal tinakaevandus ja tähtis sadam.

Linnas asub 1880–1910 ehitatud uusgooti stiilis katedraal, Truro katedraal. Linnas asuv Royal Cornwall Museum on Cornwalli vanim muuseum.

Viited

Välislingid 

http://www.truro.gov.uk/

Suurbritannia linnad
Cornwall
Wartmann

Wartmann (vene keeles Вартман) oli teadmata päritolu aadlisuguvõsa.

Ajalugu
Suguvõsast on teada Hans Wartmann, kes tuli Eestimaale umbes 1580, olles sakslastest moodustatud palgasõdurite salga komandör. Hans teenis palgasõdurite komandörina Rootsi kuningat Johann III. 1585 sai Hans Rootsilt aadlitiitli. Hans sai oma valdusse Pikaküla, Põllküla ja Vaeküla mõisa.

Wartmannid rüütelkonna matriklis
Suguvõsa immatrikuleeriti Eestimaa rüütelkonna matriklisse 12. juunil (vkj) 1746.

Suguvõsa liikmeid
Berend Johann von Wartmann (1736−1811), Eestimaa maanõunik, Eestimaa ülemmaakohtu assessor, mõisaomanik
August Jakob Hans Hannibal von Wartmann (1812−1885), Eestimaa maanõunik, mõisaomanik
Bernhard (Boris) Konstantin Wilhelm von Wartmann (1825−pärast 1897), kindralmajor, pataljonikomandör

Wartmanni suguvõsa mõisavaldused
Eestimaa:
Ehmja (Echmes) (1783−1807), Haeska (Hasik) (1792−1811 pandi-, 1811−1886 pärusvaldus), Kernu (Kirna) (kuni 1784), Klooga (Lodensee) (XVII sajandil), Kohatu (Kohhat) (kuni 1784), Kõmmaste (Kemnast) (1720ndad−1740ndad), Meremõisa (Merremois) (1582−1786), Männiku (Tannenhof) (kuni 1851), Pikaküla (Pitkaküll) (1586−1760), Põllküla (Pöllküll) (1592−1792)
Liivimaa eesti distrikt:
Are (Arrohof) (1856), Päri (Ninigal) (1631−1652)

Viited

Kirjandus
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980). Lk 475-476.
Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften. Teil: Estland. Bd II. Görlitz: Verlag E. U. Starke, 1930. Lk 271-276 .
Genealogisches Handbuch des Adels. Adelslexikon. Bd XV. Limburg an der Lahn: C. A. Starke Verlag, 2004. Lk 468.

Välislingid
Wartmanni suguvõsa vapp Ajaloarhiivi aadlivappide andmebaasis

Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Eestimaa matrikliaadel
Rootsi introdutseerimata aadel
Wittgenstein

Wittgenstein oli aadlisuguvõsa. 

Suguvõsa esiisaks loetakse Stephan von Spangheimi, keda mainitakse esimest korda 1075 Saksamaal. Hiljem on tuntud krahv Christian Ludwig Kasimir Sayn-Wittgenstein, kes sõdis Preisimaa eest, ent venelastele vangi langenult läks 1762 üle Venemaa teenistusse. Christian Ludwig Kasimiri poeg oli Ludwig Adolf Peter, kes 1812. aasta Isamaasõjas oli Vene kindralleitnant. Christian Ludwig Kasimir kanti 1812 Eestimaa ja hiljem Liivimaa ja Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse nime ja tiitliga krahv Wittgenstein.

Viited

Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Liivimaa aadlisuguvõsad
Kuramaa aadlisuguvõsad
Wolffeldt

Wolffeldt oli aadlisuguvõsa. 

Suguvõsast on teada Rootsi sõjaväe kapral Magnus Wolffeldt, kelle valdusesse kuulusid Keblaste, Ahaste ja Parasmaa mõisad Läänemaal ja Kivikylä mõis Soomes . Magnuse pojad Johann, Magnus, Adam Otto ja nende onu Diedrich said 1651 Rootsilt aadlitiitli. Poegadest vanim, Johann von Wolffeldt, oli Rootsi armee major, Keblaste, Ahaste ja Parasmaa mõisnik.  

Suguvõsa kanti 1804 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.

Erinevatel aegadel olid suguvõsa käes Keblaste, Ahaste, Parasmaa, Tabivere, Maima, Voltveti, Laiksaare ja Vahakõnnu mõisad Eestis ja Kivikylä mõis Soomes.

Suguvõsa liikmed 
 Magnus Wolffeldt, Rootsi sõjaväelane (kapral), Keblaste, Ahaste, Parasmaa ja Kivikylä mõisnik
 Johann von Wolffeldt (suri 1671), Rootsi sõjaväelane (major), Keblaste ja Ahaste mõisnik
 Magnus Friedrich von Wolffeldt, Rootsi sõjaväelane, Keblaste ja Ahaste mõisnik
 Magnus von Wolffeldt (suri 1666), Parasmaa mõisnik
 Bernhard Heinrich von Wolffeldt, Parasmaa mõisnik
 Adam Otto von Wolffeldt (suri 1696), Rootsi sõjaväelane (kapten), Tabivere mõisnik
 Diedrich von Wolffeldt (suri 1656), Rootsi sõjaväelane (major), Maima ja Voltveti mõisnik
 Heinrich von Wolffeldt (1631–1693), Rootsi sõjaväelane (kapten), Voltveti mõisnik
 Karl Ernst von Wolffeldt, Rootsi sõjaväelane (kapten), Voltveti ja Laiksaare mõisnik

Viited

Kirjandus 
 Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 1, 2: Livland, lk 718
Aadlisuguvõsad
Eestimaa aadlisuguvõsad
Vorontsov

Vorontsov (vene keeles Воронцов, saksa keeles Woronzow) oli Venemaa aadlisuguvõsa.

Ajalugu
Suguvõsast on teada XVII sajandil elanud Vene väikemõisnik Fjodor Vorontsov. 

Fjodori järeltulija oli Venemaa keisririigi  riigitegelane, krahv Mihhail Vorontsov (Воронцов, Михаил Илларионович) (1714–1767). Mihhail Vorontsov sai 1760. aastal Saksa-Rooma riigilt krahvitiitli ja  kanti 1759. aastal Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse, nr 181 all.

Vorontsovide suguvõsa kohta pole teada, et nad kunagi oleks kantud Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse, ehkki Paul Eduard Damier on nad oma raamatus  "Eestimaa rüütelkonna vapiraamat" (ekslikult) ära toonud.

Viited

Kirjandus
Долгорукой, Князь Федорь. Родословный сборникь (сь гербами). С.-Петербургь: Типография п. ф. "Электро-Типография Н. Я. Стойковой", 1913. Lk 11-14 .

Aadlisuguvõsad
Liivimaa aadlisuguvõsad
Venemaa aadlisuguvõsad
Venemaa krahvisuguvõsad
Venemaa vürstisuguvõsad
Die

Die [di:] on linn Prantsusmaal Drôme'i departemangus. Ta on samanimeliste ringkonna ja Diois' kantoni keskuseks.

Tema territoorium kuulub Vercorsi regionaalsesse loodusparki. Valdade liitu Pays diois kuulub neli kantonit ja 52 valda.

Linn asub Drôme'i jõe kallastel. Linnas asub Notre-Dame'i katedraal XI sajandist. See on riiklik muinsuskaitse objekt.

Linnas asub ka raudteejaam. Raudtee ühendab linna regulaarsete liinidega Livroni, Aspres-sur-Buëchi, Valence'i, Pariisi ja Briançoniga.

Linna territoorium asub 367–1841 meetri kõrgusel üle merepinna.

Linnapeaks on Gilbert Tremolet.

Seos Eestiga 
Dies 19.–28. septembrini 2015 peetud festivalil "Ida-Lääs" (est – ouest) oli aukülaline Eesti.

Sõpruslinnad 
  Wirksworth, Suurbritannia
  Varallo Sesia, Itaalia
  Frankenau, Saksamaa
  Kiskunfélegyháza, Ungari
  Dhouge, Senegal

Viited

Välislingid 
 Linna koduleht (prantsuse keeles)
 Linna ajaloo-ja arheoloogiamuuseumi veebileht (prantsuse keeles)
 Linna turismiinfo (inglise keeles)

Prantsusmaa linnad
Drôme'i departemangu vallad
Łyskava

Łyskava (valgevene keeles Лыскава, transkribeerituna Lõskava, taraškievicas kasutusel ka nimekuju Лыскаў (Łyskaŭ, transkribeerituna Lõskav), poola keeles Łysków) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis, Zielanievičy külanõukogu halduskeskus.

Asulas elas 2009. aasta seisuga 357 elanikku.

Asulas on keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Tegutseb metsamajand.

Vaatamisväärsuseks on Łyskava lossi varemed (XV sajand), Łyskava klooster  XVIII sajandist, katoliku kirik XVII sajandist ja õigeusu kirik aastast 1933. Łyskavasse on maetud Franciszek Karpiński.

Ajalugu 

Łyskavat on esimest korda mainitud aastal 1504. Aastal 1527 lasi Viciebski vojevood Maciej Kłoczko sinna ehitada katoliku kiriku. Pärast tema surma andis ta naine asula Bona Sforzale. XVI sajandil asus seal Leedu suurvürstide lauamõis; sinna rajati ka loss. Asula ise kuulus Navahrudaki vojevoodkonda ja Vaŭkavyski maakonda.

Aastal 1690 läks asula Bychowiecide suguvõsa valdusesse. Aastal 1751 lubas toonane omanik J. Bychowiec Łyskavasse asuda Congregatio Missionise mungaordul; sinna rajati klooster ja kirik. Kloostri juures olid haigemaja, kool ja raamatukogu.

Aastast 1795 läks alev kolmandal Poola jagamisel Venemaa koosseisu. Łyskava oli valla keskuseks Grodno kubermangu Navahrudaki maakonnas. Aastal 1897 oli seal 868 elanikku. Alevis oli lisaks kirikutele veel sünagoog, seal oli kaks veskit, 4 kõrtsi ja 21 poodi. Alevis peeti kolm korda aastas laata. 

Pärast Esimest maailmasõda hakkas alev kuuluma Poola koosseisu, asudes Białystoki vojevoodkonnas ja Vaŭkavyski maakonnas. Aastal 1921 oli seal 899 elanikku. Aastal 1939 liideti asula Nõukogude Liiduga, kus see kaotas alevi staatuse. Aastal 1940 oli Łyskavas 1250 elanikku. Teise maailmasõja ajal aastal 1944 tapsid Saksa okupatsiooniväed 535 küla elanikku ja põletasid maha 90 maja.

Tuntud elanikke 
 Jewno Azef - esseer, ohranka agent.
 Alaksandr Mikałaj Harain - Valgevene vaimulik
 Franciszek Karpiński - Poola luuletaja

Viited

Välislingid 

 Łyskava

Valgevene asulad
Pružany rajoon
Mia Couto

Mia Couto (kodanikunimega António Emílio Leite Couto; sündinud 5. juulil 1955 Beiras) on portugali keeles kirjutav valge nahavärviga Mosambiigi meeskirjanik.

Ta sündis aastal 1955 Beiras 1950-ndate alguses Mosambiiki saabunud Portugali emigrantide perekonnas. Aastal 1969 ilmusid tal kodulinna pressis luuletused. Aastal 1971 asus ta elama Lourenço Marquesi (praegu Maputo) ja õppima Eduardo Mondlane ülikooli arstiteaduskonda.

Mosambiigi inimesed
Kirjanikud
Sündinud 1955
Denis Noble

Denis Noble (sündinud 16. novembril 1936) on inglise bioloog, füsioloog ja evolutsioonibioloog.

Ta on üks süsteemibioloogia rajajaid. Ta on põhjalikult uurinud südame töö mehhanisme.

Tunnustus
1979 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks.

Teosed
Noble, Denis 2006. The Music of Life: Biology Beyond the Genes. Oxford: Oxford University Press.
Noble, Denis 2016. Dance to the Tune of Life: Biological Relativity. Cambridge University Press.

Eesti keeles
Noble, Denis 2016. Elu muusika: Bioloogia teispool geene. Tõlkinud Lauri Laanisto, järelsõna Kalevi Kull. (Roheline Raamat.) Tallinn: Varrak.

Kirjandus
Laanisto, Lauri 2013. Süsteemibioloogia kümme alusprintsiipi. Schola Biotheoretica 39: 13–18.

Välislingid
Loeng 2016

Suurbritannia bioloogid
Bioloogiateoreetikud
Sündinud 1936
Marslane (film)

„Marslane“ on režissöör Ridley Scotti 2015. aastal linastunud ulmefilm, mille peaosas mängib Matt Damon. Film põhineb kirjanik Andy Weiri samanimelisel romaanil.

Film nomineeriti seitsmele Oscarile ja see võitis ühe Kuldgloobuse.

Sisu

Marsi missiooni käigus satub ekspeditsioon Ares III tugeva tormi kätte ja on sunnitud kiiresti evakueeruma, kuid kaootilise evakuatsiooni käigus jääb tormis kadunuks astronaut Mark Watney. Meeskonnaliikmed ja NASA usuvad, et Watney hukkus ning Watney kaaslased lahkuvad ilma temata, kuid selgub, et Watney on ellu jäänud ja varsti märkab seda ka NASA, mis asub Watney ellujäämisuudise saabudes kiiresti otsima võimalust „marslane“ planeedilt ära tuua. Samal ajal saab Ares III meeskond teada, et nad jätsid ühe meeskonnaliikme Marsile maha ja asuvad plaanima hulljulget ja äärmiselt ohtlikku päästemissiooni.

Osatäitjad

 Matt Damon – Mark Watney
 Jessica Chastain – Melissa Lewis
 Kristen Wiig – Annie Montrose
 Jeff Daniels – Teddy Sanders
 Michael Peña – Rick Martinez
 Kate Mara – Beth Johanssen
 Sean Bean – Mitch Henderson
 Sebastian Stan – Chris Beck
 Aksel Hennie – Alex Vogel
 Chiwetel Ejiofor – Vincent Kapoor
 Donald Glover – Rich Purnell
 Benedict Wong – Bruce Ng
 Mackenzie Davis – Mindy Park
 Naomi Scott – Ryoko
 Lili Bordán – Blair

Ameerika Ühendriikide filmid
2015. aasta filmid
Ulmefilmid
Kaljo Valgma

Kaljo Valgma (29. aprill 1931 Jalase, Rapla vald – 11. september 2015) oli eesti arst ja arstiteadlane (kardioloog), Tartu Ülikooli professor.

Elulugu 
Ta õppis Jalase algkoolis, Kabala algkoolis ja Märjamaa mittetäielikus keskkoolis. 1949. aastal lõpetas ta Rapla Keskkooli kuldmedaliga ja 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna arsti kvalifikatsiooniga.

Ta suunati tööle Tartu Kliinilise Haigla siseosakonna arst-terapeudiks. 1960. aastal suunati ta Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi aspirantuuri, kus tal valmis väitekiri "Mõnede kliinilis-laboratoorsete uurimismeetodite tähendusest reuma ja reumatoidartriitide aktiivsuse määramisel", mille kaitses 1963. aastal meditsiinikandidaadi väitekirja. Aastatel 1963–1972 oli ta TRÜ sisehaiguste propedeutika kateedris assistent, aastatel 1972–1976 samas kateedris dotsendiks. 1970. aastal kaitses ta väitekirjaga "Südame isheemiatõve (stenokardia) mõned kliinilised iseärasused ja diagnostilised kriteeriumid" (väitekiri kinnitati 1971. aastal). 

Aastatel 1976–1984 oli ta TRÜ sisehaiguste propedeutika kateedri professor, 1984–1992 arstide ja proviisorite täiendusteaduskonna teraapiakateedri juhataja, 1992–1996 kardiokliiniku professor. 1996. aastast oli ta emeriitprofessor. Lisaks oli ta aastatel 1975–1982 Tartu kardioloogiakeskuse juhataja ja teaduslik juhendaja, aastatel 1976–1985 NSV Liidu Meditsiiniakadeemia Kardioloogiakeskuse teadusliku nõukogu liige ja aastatel 1983–1989 Eesti Kardioloogide Seltsi juhatuse esimees.

Tegi uurimusi südame isheemiatõve epidemioloogia, riskitegurite ja diagnostika, infektsioosse müokardiidi diagnostika ja sellepuhuse ravi ning arteriaalse hüpertensiooni epidemioloogia ja diagnostika alalt.

Isiklikku 
Tema õde Aino-Helene Valgma oli koduloolane, pedagoog, Jalase külaelu arendaja.

Teoseid 
 (1978–1979) Kardioloogia I, II (üks autoritest)
 1984 Müokardi infarkt
 1988 Kliiniline farmakoloogia (üks autoritest)
 1990 Инфекционный миокардит
 1994 Infektsioosne müokardiit
 1996 Kardiaalne arteriaalne hüpertensioon

Kirjandus 
 Helbe Merila-Lattik. Eesti arstid 1940–1960. Lk 1100–1101.

Välislingid 
 "Kaljo Valgma" Universitas Tartuensis, oktoober 2015 [in memoriam]

Eesti arstiteadlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1931
Surnud 2015
Võhma kivikalme

Võhma kivikalme on muistne kivikalme Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Võhma külas.

Kalmet uuriti 1969–1972 Tanel Moora juhendamisel. Kalme on rajatud Tandemäe oosile. Algul oli seal mitu eraldi kalmet, mis hiljem on liidetud. Kivikalme juures on ka kolmest tarandist tarandkalme. Kivikalme on dateeritud I aastatuhande II poolde või lõppu eKr ja tarandkalme 1. sajandisse pKr.

Viited

Välislingid

Eesti arheoloogia
Lääne-Viru maakonna kalmistud
Haljala vald
Joseph Paxson Iddings

Joseph Paxson Iddings (21. jaanuar 1857 Baltimore, Maryland, USA – 8. september 1920 Brinklow, Montgomery maakond, Maryland) oli Ameerika Ühendriikide geoloog ja petroloog.

Aastail 1880–1895 osales ta mitmel väliuuringul (Nevadas, Kaskaadides, Suures nõos ja Yellowstone'i jõe ülemjooksul) mille tulemusel andis ta välja monograafia Yellowstone'i rahvuspargi kohta. Aastail 1895–1908 oli ta Chicago ülikoolis geoloogiaprofessor.

Iddings oli oma aja juhtivaid spetsialiste vulkaanilise tekkega kivimite alal. Ta arendas polarisatsioonimikroskoobi kasutamist geoloogias, määratles mitmeid uusi kivimitüüpe (näiteks bandaiit, šosoniit, kohalaiit, absarokiit, banakiit ja havaiit). Aastal 1889 võttis ta kasutusele termini fenokristall.

Tunnustused
Joseph Paxson Iddings oli Ameerika Filosoofiaseltsi liige, kuulus USA Teaduste Akadeemiasse, Londoni ja Ameerika Geoloogiaühingusse; lisaks oli ta Christiania Teadusühingu liige ja Prantsuse Mineraloogia Seltsi auliige. Tema auks on nimetatud mineraal iddingsiit, trilobiitide perekond Iddingsia, trilobiidiliik Peachella iddingsi ja käsijalgsete liik Orthis iddingsi.

Teoseid

 Microscopical Physiography of the Rock-Making Minerals: An Aid to the Microscopical Study of Rocks, 1888
 Rock Minerals, 1906
 Igneous Rocks, 1909–13
 Problems of Volcanism, 1914

Välislingid 
 Joseph Paxson Iddings (rootsi keeles)

Ameerika Ühendriikide geoloogid
Sündinud 1857
Surnud 1920
Roseburgi koolitulistamine

Roseburgi koolitulistamine toimus 1. oktoobril 2015 Roseburgi linnas Douglase maakonnas Oregonis.

Kohaliku politsei andmetel toimus tulistamine Umpqua Community College'is. Politsei andmeil sai tulistaja kinnivõtmise käigus surma. Oregoni peaprokuröri Ellen Rosenbaumi sõnul on hukkunuid 13.

Välislingid 
 USA-s sai koolitulistamises 15 inimest surma, ka tulistaja hukkus
 Oregoni osariigis toimus ohvriterohke tulistamine
 Oregoni tulistamises haavata saanu isa: tulistaja valis välja kristlasi

Koolitulistamised‎
Oregon
2015
Maffiariik

Maffiariik on riik, milles valitsus on seotud organiseeritud kuritegevusega. Sellise riigivalitsemisviisi korral võtavad varimajandusest (mustast turust; illegaalsetest ettevõtmistest) osa valitsusametnikud, politsei ja/või sõjaväelased.

Ameerika Ühendriikide diplomaatide kohaselt mõtles "maffiariigi" termini välja endine KGB agent, Vladimir Putini kriitik, vene dissident Aleksandr Litvinenko, kes mõrvati 2006. aasta novembris.

Maffiariigi teke 
Patricia Rawlinson eristab kriminaalse ühiskonna tekke protsessis nelja staadiumi. Neist igaühte iseloomustab võimu ja kriminaalide vaheliste vahekordade oma spetsiifika:

Reaktiivne staadium, kui võim ja kuritegevus on vastastikuses aktiivses vastasseisus ja tugev riigivõim ei oma vajadust minna kuritegelike formeeringutega kompromissidele. Siin eristuvad omavahel organiseerimata ja organiseeritud kuritegevus.

Passiivse assimilatsiooni staadium, kui nõrgenevad riiklikud institutsioonid, esmajärjekorras majanduslikud, ja algavad kompromissid organiseeritud kuritegevusega, mis viivad võimusstruktuuridele kasulike varimajanduse institutsioonide tekkele, mõõdukale korruptsioonile ja altkäemaksuvõtmisele. Maffia teke.

Aktiivse assimilatsiooni staadium, kui organiseeritud kuritegevuse formeeringud tungivad võimustruktuuridesse ja tagavad endale võimaluse tegutseda paralleelselt ametliku võimuga. Riik kaotab kontrolli oma varem kurjategijatega korraldatud vastastikuste mõjude protsesside üle. Kurjategijate formeeringud avaldavad äärmiselt olulist mõju ökonoomikale ja poliitikale. Maffia võimuletulek.

Proaktiivne staadium, kui organiseeritud kuritegevus muutub ühiskonnas domineerivaks jõuks, allutades endale nii riiklikud kui ka ühiskondlikud struktuurid. Siin saab eristada maffiariiki ja maffiaühiskonda. Saint-Simone'i ütlust mööda saavad rahvused, nagu üksikud inimesedki, elada kas töötades või varastades.

Näited 
Maffia kui selline tekkis Itaalia lõunaosas ja nõnda on seda pikalt seostatud ka Itaaliaga. Samuti on maffia võim Itaalias endiselt väga tugev ning see mõjutab ulatuslikult Itaalia lõunaosa elanike elukorraldust.

Äärmuslik näide lausröövellikust valitsemisest tulenevast on 2000/2001. aasta talvel toimunu Primorje kraiga, ühe Venemaa varem rikkaima piirkonnaga. Kuberneri juhitud kriminaaloligarhia riisumiste tõttu olid elektrikatkestused muutunud selleks ajaks juba tavaliseks asjaks. Kuuma vee laialipumpamine katkes ja külmunud veetorud lõhkesid. Kuna krai ja Vladivostok jäid suures ulatuses ilma elektri ja soojuseta, siis häirus igasugune elutegevus. Suleti koolid ja raviasutused. Järsult kasvas suremus.

Viited 

Riik
Kuritegevus
Ardud

Ardud on linn Rumeenias, Satu Mare maakonnas.

Ajalugu
Esimesed kirjalikud teated kohast on 1215. aastast (Herdeud). 

1918. aastal vallutasid linna Rumeenia väed, 1920. aastal läks linn Ungari alt Rumeenia koosseisu. Linn oli aastatel 1940–1944 uuesti Ungari koosseisus, kuid alates 1946. aastast kuulub ametlikult Rumeeniale.

Rahvuslik koosseis
1910. aastal oli linna 6300 elanikust 62,33% ungarlasi.

2011. aastal oli elanike arv 6231, neist 55,35% olid rumeenlased, 17,52% ungarlased, 15,34% mustlased ja 4,47% sakslased.

Vaatamisväärsused

Linnus

Viited

Välislingid 
Ardudi koduleht (rumeenia keeles)

Krisaania
Rumeenia linnad
Satu Mare maakond
Juhtimissõda

Juhtimissõda (inglise command and control warfare) tähendab operatsioonijulgeoleku, sõjalise pette, psühholoogiliste operatsioonide, elektroonilise sõja ja füüsilise purustamise integreeritud kasutamist vastastikuses koostöös luurega eesmärgiga mõjutada, halvendada ja hävitada vastase juhtimis- ja kontrollivõimet ja -võimekust ning kaitsta oma juhtimis- ja kontrollivõimet ja -võimekust sarnase tegevuse eest.

Sõjandus
Riigi vaenlane

"Riigi vaenlane" on 1998. aasta põnevusfilm, mille režissöör oli Tony Scott ning peaosades Gene Hackman ja Will Smith.

Sisu

NSA agent Thomas Bryan Reynolds mõrvab omakasu eesmärgil USA kongresmeni ja lavastab selle õnnetuseks. Jälgi hävitades avastab Reynolds, et tema tegevusel on tunnistaja – Daniel Zavits, kes jäädvustas Reynoldsi teod kogemata videolindile. Reynoldsi tiim asub Zavitsit jälitama. Zavits sokutab vahetult enne surma videolindi vana sõbra Robert Clayton Deani juurde, kes ei tea asjast midagi. NSA hävitab Deani karjääri ja pereelu, et tema usaldusväärsust vähendada ning lõpuks hävitada ainuke tõend NSA seotusest kongresmeni mõrvaga. Dean avastab varsti, et tema käes on tuleohtlik tõend ja otsustab NSA-le vastu hakata.

Osatäitjad

 Will Smith – Robert Clayton Dean
 Gene Hackman – Edward "Brill" Lyle
 Jon Voight – Thomas Brian Reynolds
 Jason Lee – Daniel Leon Zavits
 Jack Black – Fiedler
 Barry Pepper – David Pratt
 Regina King – Carla Dean
 Ian Hart – John Bingham
 Lisa Bonet – Rachel F. Banks
 Jascha Washington – Eric Dean
 James LeGros – Jerry Miller

1998. aasta filmid
Ameerika Ühendriikide filmid
Kaide Rätsep

Kaide Rätsep (15. mai 1926 Tallinn – 22. aprill 1994) oli eesti (EELK) meesvaimulik ja teoloog.

Kaide Rätsep õppis Tallinna Inglise Kolledžis. 1945 astus ta Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonda, kuid jättis õpingud pooleli. 1947. aastal alustas õpinguid EELK Usuteaduse Instituudis ning lõpetas selle 1952. aastal. Ta keskendus teadustöös Tooma evangeeliumi uurimisele.

1958–1961 õppis ta Inglismaal Oxfordi ülikoolis, kus ta uuris gnoosist ja varakristlikku kirjandust ning kaitses kirjandusteaduse bakalaureuse kraadi uurimusega Tooma kirjandusest.

Ta oli 1954–1980 Tallinna Kaarli koguduse I pihtkonna õpetaja ja 1983 III pihtkonna õpetaja. Ta töötas ka õppejõuna Usuteaduse Instituudis.

Kaide Rätsep suri 22. aprillil 1994 ja ta maeti 29. aprillil 1994 Rahumäe kalmistule.

Viited

Välislingid 
 Jaan Lahe HAARATES JUMALA LÕPMATUSE JÄRELE. Kaarli koguduse õpetajast, eesti teoloogist Kaide Rätsepast
 Jaan Lahe "Ühest vähetuntud eesti teoloogist – Kaide Rätsepat meenutades", Eesti Kirik, 18. märts 2004 (1.osa) ja 25. märts 2004 (2. osa)

Tallinna Toompea Kaarli koguduse vaimulikud
Eesti teoloogid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1926
Surnud 1994
Piirkond (täpsustus)

Piirkond on mitmetähenduslik sõna.

 Piirkond, geograafias ümbritsevatest aladest mingi tunnuse poolest eristatav ala
 Piirkond (matemaatika)
 Piirkond (anatoomia)

Haldusüksuste tüübid:
 Piirkond (Belgia), 1. järgu haldusüksus
 Piirkond (Bulgaaria), 1. järgu haldusüksus
 Piirkond (Djibouti), 1. järgu haldusüksus
 Piirkond (Gruusia), 1. järgu haldusüksus
 Piirkond (Inglismaa)
 Piirkond (Kreeka), 1. järgu haldusüksus
 Piirkond (Läti), 1. järgu haldusüksus
 Piirkond (Madagaskar), 1. järgu haldusüksus
 Piirkond (Prantsusmaa), 1. järgu haldusüksus