joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Paide linnavolinike loend 1919

Paide linnavolinike loend 1919 on loetelu 18. mai 1919 valitud Paide linnavolikogu linnavolinikest:

Väike-majaomanikkude, väike-kaupmeeste ja tööliste rühm
Wimberg, Gustaw. 
Kandidadid: 1. Roos, Oswald, 2. Winberg, Hans, 3. Loho, August, 4. Luik, Jakob, 5. Tepp, Johannes, 6. Angelus, Kaarel, 7. Oja, Anna, 8. Tomast, Jüri, 9. Lind, Karl, 10. Kors, Oskar, 11. Pormann, Gustaw, 12. Rosenfeld, Willem, 13. Kalberg, Gustaw, 14. Rosenfeld, Gustaw.

Majaomanikkude ja üürnikkude rühm 
Septer, Jaan
Kandidadid: 1. Sauga, Jaan, 2. Jürgen, Eduard, 3. Leithammel, Johannes, 4. Oebius, Tõnu, 5. Zobel, Anette, 6. Adelson, Jüri, 7. Preema, Jaan, 8. Jankuwits, Jüri, 9 Siiberg, Helene, 10. Muulmann, Ado, 11. Enkelberg, Johannes, 12. Blink, Rudolf, 13. Taadel, Hams, 14. Niinepuu, Hans, 15. Nikolai, Johannes.

Eesti Rahvaerakond 
Margus, Jaan, 
 Eglon, Arnold, 
 Uusna, Mihail, 
 Tomberg, Andrei, 
 Dreifeldt, Karl,
 Grünberg, Adolf
Kandidadid: 1. Zimmermann, Anna, 2. Johanson, Peeter, 3. Treu, Woldemar, 4. Adelheidt, Aleksander, 5. Steinberg, Eduard, 6. Simmermann, Juhan, 7. Jaksi, Vladimir, 8. Sengbusch, Juhan, 9. Särg, Helmi, 10. Kleitsmann, Juhan, 11. Zahn, Paul, 12. Ringenberg, Karl, 13. Lindemann, Eduard, 14. Siilak, Peedu.

Nimekiri nr 4
Gustav Lindke, Balti-Saksa Erakond
Emil Koik
Mehks, Aleksander, 
 Koik, Peeter,  
Kandidadid: 1. Johanson, Karl, Ferdinandi p., 2. Schröeder, Jakob, 3. Feldt, Robert, 4. Maurach, Heinrich, 5. Warrikoff, Julius, 6. Thomson, Thusnelda, 7. Embeck, Ernst, 8. Johanson, Karl, Otto p. 9. Thomson, Karl, 10. Gnadeberg, Walter.

Eesti Tööerakond
 Viktor Tomberg, 
Tõnis Käsebier
 Jaan Roos
Kandidadid: 1. Puurfeldt, Eduard, 2. Treufeldt, Johanna, 3. Janson, Richard, 4. Söödor, Jüri, 5. Tiisel, Johannes, 6. Roosileht, August, 7. Rõuk, Andres, 8. Mamberg, Johannes, 9. Hansuson, Helene, 10. Saar, Ado, 11. Jakobson, Jaan, 12. Grüntal, Jüri, 13. Altpere, Friedrich, 14. Naaris, Peeter, 15. Sõnajalg, Jakob, 16. Kana, Juhan, 17. Rumwoldt, Kristjan

Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Partei
 Nee, Jaan, 
 Kepp, Oskar, 
 Irik, Johannes, 
 Abenicht, Eduard, 
 Fuks, Mangus.
Kandidaadid: 1. Krabi, Hans, 2. Regat, Jüri, 3. Awikson, August, 4. Tomberg, Taawet, 5. Juhwelt, Hans

Viited

Paide ajalugu
Eesti linnavolinike loendid
Haapsalu linnavolinike loend 1919

Haapsalu linnavolinike loend 1919 on  1919 Haapsalus, Haapsalu Linnavolikogu linnavolinikeks valitute loetelu:

Kristliku rahva erakonna nimekiri, Nr. 1 
 Dr. Karl Reikman, 
 Anton Üksti, 
 Aleksander Arak, 
 Peeter Reikmann, 
 August Johanson
Kandidadid:  1. Jüri Neudorf, 2. Anton Trompet, 3. Martin Riimann, 4. Leopold Grönberg, 5. Aleksander Martinson, 6. August Kimberg, 7. losep Kadanik, 8. Anna Kompe, 9. Mihkel Okapuu, 10. Jakob Wessart, 11. Andrei Laredei, 12. Hans Wellmann, 13. Johann Kalbas, 14. Juuli Saal, 15. Jüri Tamwerk, 16. Aleksander Tawast, 17. Jaan, Mänd, 18. Mart Soop, 19. Jüri Neomann, 20. Methodius Kree, 21. Julius Remberg, 22. Juhan Mendelmann, 23. Georg Martson, 24. Willem Tomson.

Eesti sotsialdemokraatliku tööliste partei  nimekiri, Nr. 2 
 Jaan Nurk, 
 Hermann Priegnitz, 
 Madis Küla, 
 Eduard Lahe, 
 Artur Seeberg, 
 Johannes Kokla, 
 Karl Teichmann, 
 Julie Pääbo
Kandidadid: 1. Nikolai Seeberg, 2. Juhan Bertoolmann, 3. Madis Waher, 4. Johannes Wast, 5. Jüri Awekuk, 6. Johannes Prik, 7. Emil Jürgenson, 8. Aleksander Uustalu, 9. Gustaw Thomson

Tööerakonna rahvusliku rühma nimekiri, Nr. 3 
 Aleksander Täkker, 
 Andrei Luba, 
 Martin Peterson, 
 Aleksander Pääbo, 
 Willem Jürjer
Kandidadid:  1. Johan Saal, 2. Mihkel Altok, 3. Aado Targama, 4. Artur Tendal, 5. Hans Lillep, 6. Willem Spuhl, 7. Ulrich Selg, 8. Johannes Sleed, 9. Willem Soondra, 10. Aleksander Kopli, 11. Marta Blees, 12. Johannes Köuts, 13. Johannes Kumel, 14. Willem Mihkelson, 15. Jaan Hunt, 16. Priido Kurwel, 17. Kustas Soone, 18. Johan Jürisson.

Eestimaa ehitustööliste liidu nimekiri, Nr 4 
 Johannes Wast
Kandidadid: 1. Aleksander Lembra, 2. August Pischailo, 3. Mihkel Söelsep, 4. Jakob Preimann, 5. Mart Otsmann, 6. Johannes Lao, 7. Willem Kalms, 8. Willem Lints, 9. Gustaw Loomann, 10. Gustaw Soone, 11. Gustaw Wahtmann, 12. Anna Preimann, 13. Aleksander Teras, 14. Jakob Spuhl.

Haapsalu majaomanikkude seltsi nimekiri, Nr. 5 
 Hans Allik, 
 Jaan Koplik, 
 Friedrich Blumfeldt, 
 Woldemar Hunnius, 
 Walter Hansen, 
 Juhan Kimberg, 
 Woldemar Põldots, 
 Gottfried Matwei, 
 Karl Lauriz, 
 Aleksander Feldmann.
Kandidadid:  1. Johann Spuhl, 2. Otto Reimann, 3. Johannes Pliesnik, 4. Aleksander Awik, 5. Karl Ett, 6. Mihkel Kreis, 7. Johannes Valdmann, 8. Aleksander Kree, 9. Robert Luther, 10. Teodor Kreutzberg, 11. Oskar Nieländer.

Viited 

Haapsalu ajalugu
Eesti linnavolinike loendid
Haapsalu linnavolikogu liikmed
1919. aasta Eestis
Deutschlandsbergi linnus

Burg Deutschlandsberg on linnus Austrias Steiermargi liidumaal. See asub 398 m kõrgusel mere pinnast. Kivilinnus on rajatud 12. sajandil.

Austria ehitised
Linnused
Steiermargi liidumaa
Maris Terno

Maris Terno (sündinud 29. jaanuaril 1982) on eesti orienteeruja ja rogainija.

Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis ta 2021. aastal Eestis Otepääl koos Mariann Sulega naisvõistkondade arvestuses hõbeda.

Rogaini maailmameistrivõistlustel võitis ta 2022. aastal Tšehhis Paprsekis koos Mariann Sulega naisvõistkondade arvestuses kulla.

Viited

Eesti orienteerujad
Sündinud 1982
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Serhi Haidai

Serhi Haidai (ukraina keeles Сергій Володимирович Гайдай, venepäraselt Сергей Владимирович Гайдай Sergei Vladimirovitš Gaidai; sündinud 6. novembril 1975 Severodonetskis, Luganski oblastis, Ukraina NSVs) on Ukraina riigitegelane, Luhanski oblasti administratsiooni juht (piirkondliku sõjalis-tsiviilvalitsuse juht). 

Aastatel 2000–2015 töötas ta juhtivatel kohtadel eraettevõtetes Kiievis, 2005–2015 oli ta AS-i Dembud LLC peadirektor.

2014. aastal lõpetas ta Hmelnõtskõi Majandusülikooli bakalaureuseõppe (rahandus ja krediit) ja 2019. aastal Ukraina presidendi juures asuva avaliku halduse akadeemia magistrantuuri cum laude (avalik haldus ja administreerimine).

2008–2010 töötas ta Kiievi linnavolikogu esimehe asetäitja Oleksiy Rezniku assistendina ja 2014–2015 Kiievi oblastis Obuhhivi rajooni administratsiooni juhi nõunikuna.

2015–2018 oli ta Mukatševo rajooni administratsiooni juht. 

Alates 25. oktoobrist 2019 on ta Luhanski oblasti administratsiooni juht.

Tunnustus 
Püha Nikolause Imetegija orden (2017) 
Riigiteenete preemia (2016) 
ühendvägede juhataja autasu "Kasakaristi" 1. järk (2020);
Auhind "Julguse ja professionaalsuse eest" (2020);
medal "Võidu ja lojaalsuse eest” (2020);
Ukraina rahvuskaardi medal "Koostöö eest" (2020);
Ukraina riikliku julgeoleku- ja kaitsenõukogu auhind "Ukraina kaitsja" (2020);
Ukraina riigipiiriteenistuse medal "Abi eest riigipiiri kaitsmisel" (2020);
Ukraina relvajõudude ülemjuhataja aumärk "Teenete eest Ukraina relvajõudude ees" (2020);
Ukraina kaitseministeeriumi medal "Ukraina relvajõudude abistamise eest" (2020);
Ukraina riikliku julgeoleku administratsiooni mälestusmärk "Ukraina riikliku julgeoleku toetamise eest" (2021)
Bohdan Hmelnõtskõi ordeni 3. järk (6. märts 2022) – olulise isikliku panuse eest Ukraina riikliku suveräänsuse ja territoriaalse terviklikkuse kaitsmisse, julguse ja ennastsalgava tegevuse eest asulate kaitsmise korraldamisel Vene sissetungijate eest.

Ukraina poliitikud
Sündinud 1975
Dhammakaya liikumine

Dhammakaya liikumine on Tai budismi suund, mis kujunes välja 20. sajandi esimesel poolel Wat Paknam Bhasicharoen kloostriülema Luang Pu Sodh Candasaro õpetuste põhjal.

Dhammakaya liikumise peamine keskus Tais on 1970. aastatel rajatud Wat Phra Dhammakaya Bangkoki äärelinnas. Sellele lisaks on veel kümneid keskusi enam kui 30 riigis. 

Liikumise sihiks on saavutada meditatsiooni abil maailmarahu läbi seesmise rahu (“world peace through inner peace”).

Dhammakaya meditatsiooni tasemed on samatha ja vipassana, millele järgnevad Visuddhimagga õpetustel põhinevad tasemed.  

Dhammakaya liikumise aluseks olevaid õpetusi on kritseeritud nende lahknevuse tõttu muudest Tai budismi suundadest ja isetuse õpetusest.

Vaata ka 

 Dharmakāya

Viited

Välislingid 

 Dhammakaya liikumise kodulehekülg (inglise keeles).

Budism Tais
Wat Phra Dhammakaya

Wat Phra Dhammakaya (tai keeles วัดพระธรรมกาย) on 1970. aastal rajatud suur budistlik templikompleks Tais, Bangkoki äärelinnas. 

Wat Phra Dhammakaya on tuntud eelkõige Dhammakaya liikumise keskusena.

Viited

Välislingid 
 Dhammakaya liikumise kodulehekülg (inglise keeles).

Budism Tais
Lēdmane vald

Lēdmane vald (läti keeles Lēdmanes pagasts) on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Madliena, Krape, Jumprava, Rembate, Laubere ja Lielvārde vallaga ning Aizkraukle piirkonna Skrīveri vallaga.

Valla pindala on 78,1 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1269 inimest. Nende seas oli 1102 lätlast, 106 venelast, 22 valgevenelast, 9 ukrainlast, 17 poolakat ja 7 leedulast. Valla keskuseks on Lēdmane küla. Vallavanem on Dzintars Laganovskis.

Valla suurim jõgi on Ogre jõgi, teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Lobe ning Aviekste. Suurim järv on Aviekste järv. 

Põhjasõja ja sellega kaasneva katkuepideemia ajal tühjenesid praeguse valla alad. Seejärel asus sinna arvukalt uustulnukaid, põhiliselt Latgalešt, ent ka Valgevene aladelt.

Esimeseks kooliks valla aladel oli Vecbeki majas tegutsenud pühapäevakool, mis tegutses XIX sajandi teise pooleni. Aastal 1871 hakkas tegutsema vallakool.

Aastal 1935 oli Lēdmane valla pindala 49,7 km². Aastal 1945 moodustati vallas Lēdmane külanõukogu, mis likvideeriti aastal 1947. Vald likvideeriti ja külanõukogu taastati aastal 1949. Aastal 1951 liideti Lēdmane külanõukoguga osa Drujasgalsi külanõukogust, aastal 1963 aga osa Rembate külanõukogust. Aastal 1990 organiseeriti külanõukogu ümber vallaks. 2009. aastal liideti vald Lielvārde piirkonnaga, ent aastal 2021 ühendati vald Ogre piirkonnaga.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Jaunzemji muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Lobe vesiveski, Lēdmane mõisa hoonetekompleks (sealhulgas Pīļi kõrts, Modere maja ja ait), Līči muinaskalmed ja Beķubode keskaegne kalmistu.

Looduskaitse all on hiidjalakate tukk, Lēdmane mõisa hiidtamm, Akoti tamm ja veel kakskümmend seitse nimetut põlispuud. Valda läbib Ogre oru looduspark.

Vallas on kaksteist küla. Valla keskus Lēdmane on staatusega lielciems ja seal oli 2019. aastal 550 elanikku. Bekas on staatusega vidējciems ja aastal 2017 oli seal 108 elanikku. Staatusega skrajciems on kolm küla: Aviekste 28 elanikuga aastal 2017, Tīrumnieki ja Rītarasas 79 elanikuga aastal 2017. Staatusega mazciems on seitse küla: Bricēni 17 elanikuga aastal 2017, Everti, Rozītes 25 elanikuga aastal 2017, Tomēni 23 elanikuga aastal 2017, Tropmači 59 elanikuga aastal 2017, Tūjas 16 elanikuga aastal 2017 ja Vālodzes 27 elanikuga aastal 2019. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Ogre piirkond
Lēdmane

Lēdmane on küla Lätis Ogre piirkonnas, Lēdmane valla halduskeskus. Asula asub merepinnast 75 meetri kõrgusel Lobe jõe ääres ja jääb piirkonna keskusest Ogrest 30 ning Riiast 66 kilomeetri kaugusele.

Külas on põhikool, rahvamaja ja raamatukogu. Lēdmane apteek on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis.

Asula rajati nõukogude perioodil vallamaja juurde kui Lēdmane kolhoosi keskasula.

Aastal 2008 oli külas 643 elanikku, aastal 2019 oli elanikke 550.

Viited

Ogre piirkond
Läti külad
Lielvārde vald

Lielvārde vald (läti keeles Lielvārdes pagasts) on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Lielvārde linnaga ja Birzgale, Jumprava, Rembate ning Lēdmane vallaga.

Valla pindala on 50,5 km². 2011. aasta seisuga elas seal 965 inimest. Nende seas oli 876 lätlast, 41 venelast, 27 valgevenelast, 7 ukrainlast, 6 poolakat ja 2 leedulast. Valla keskuseks on Lielvārde linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallavanem on Dzintars Žvīgurs.

Valla suurim jõgi on selle edelapiiril voolav Daugava, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Kaibala jõgi.

Lielvārde valda on esmakorselt mainitud aastal 1826. Aastal 1924 liideti sellega osa Rembate vallast. Aastal 1935 oli Riia kreisi kuuluva Lielvārde valla pindala 62 km² ja seal oli 1841 elanikku. 

Aastal 1945 moodustati vallas Lielvārde ja Kaibala külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Sama aasta juunis sai Lielvārde töölisasula staatuse, Kaibala ja Lielvārde külanõukogud liideti aga töölisasulaga. Sama aasta detsembris moodustati Kaibala ja Lielvārde külanõukogud taas, ent aastal 1956 liideti need taas Lielvārdega kui Lielvārde maapiirkond. Aastal 2004 moodustati Lielvārdest ja Lielvārde maapiirkonnast Lielvārde piirkond. Aastal 2009 liideti Lielvārde piirkonnaga Jumprava ja Lēdmane vald, Lielvārde maapiirkonnast moodustati aga Lielvārde vald. Aastal 2021 ühendati vald Ogre piirkonnaga.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Lielvārde kirik, selle kantsel, altar ja kirikuliste pingid. Kohaliku kaitse all on Lielvārde mõisa ait ja Lielvārde vasallilinnuse varemed.

Looduskaitse all on Apsītese seedermänd, Plēsumsi mänd, Dzeja tamm, Ķedele hiidtamm, Minu tamm ja veel seitse nimetut põlispuud.  Valda jääb osaliselt Kaibala all oleva Daugava kaitseala.

Vallas on kaksteist küla. Kaibala on staatusega vidējciems ja aastal 2022 oli seal 282 elanikku. Staatusega mazciems on seitse küla: Annas, Glaudītāji, Svētiņi ja Senči. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited 

Läti vallad
Ogre piirkond
Valga linnatuumiku muinsuskaitseala

Valga linnatuumiku muinsuskaitseala ehk Valga vanalinna muinsuskaitseala on muinsuskaitseala Valga linnas.

Piirilinna arengulugu peegeldav linnatuumik paikneb keskaegsete liikumisteede ümbruses, kuigi tänaseni säilinud hoonestus on tunduvalt uuem. Valga Jaani kirik ja ametihooned on ehitatud 18. sajandi lõpul ja 19. sajandi algul, mil linn oli kreisi ehk maakonna keskuseks. 20. sajandi alguseks oli Valgast kujunenud oluline raudteede sõlmpunkt ning sellest ajast pärinevad peatänavate ääres paiknevad suurlinliku ilmega elamud, avalikud ja ärihooned. Teise maailmasõja järel püstitati ajaloolise keskuse alale, aga suured ja ümbritsevaga mittesuhestuvad korterelamud.

Muinsuskaitseala pindala on 22,7 ha.

Linnatuumik võeti esmakordselt muinsuskaitse alla 27. veebruaril 1995, kui Vabariigi Valitsuse võttis vastu määruse nr 81.

Viited

Välislingid 
 Valga linnatuumiku muinsuskaitseala põhimäärus Riigi Teataja
 

Valga
Eesti muinsuskaitsealad
Valga maakonna kultuurimälestised
ESTO (ettevõte)

ESTO on fintech-ettevõte, mis pakub oma kaubandusplatvormi kaudu finantsteenuseid Euroopas.

Ettevõttel on kontorid viies erinevas riigis: Tallinnas, Tartus, Riias, Vilniuses ja Kiievis.

Ajalugu 
ESTO asutasid 2017. aastal Tallinnas Mikk Metsa, Martin Ustaal ja Mikk Mihkel Nurges, Tallinna kohvikus nimega Kohvipaus.

2019. aastal tõi ettevõte turule oma teise populaarse toote, mis oli suunatud lõppkliendile - ESTO konto.

2020. aastal sisenes ESTO e-kaubanduse maksete sektorisse, hakates pakkuma ESTO Pay panga-ja kaardimakseid.

2021. aastal avas ettevõte oma esindused Lätis ja Leedus ning sisenes edukalt uutele turgudele. 2021. aasta lõpuks oli ESTO-l 1200 aktiivset partnerit.

2021. aastal sai ettevõte Citadele pangalt 4 miljoni euro suuruse laenu. Rahastamine oli mõeldud käibekapitaliks, mis tugevdab ettevõtte tegevust Eestis ja edendab laienemist Balti turul.

2022. aastal saavutas ESTO verstaposti, milleks oli üle 100 miljoni euro finantseeritud oste.

ESTO on suur valik partnerpoode üle kogu Baltikumi, millest mõned on tuntud kui Euroopa turu suurimad jaemüüjad: IDeal, ELKOR, BigBox, JYSK, Studio Moderna (brands Dormeo, Delimano, Napsie), ONOFF, Goldtime, Sportland ja paljud teised.

Viited 

Finantsettevõtted
Evelin Soosaar-Penttilä

Eesti filmiprodutsent, alates aastast 2017 tegutseb nime all Evelin Penttilä
Kandelaaber

Kandelaaber (prantsuse keeles candélabre, ladina keele sõnast candelabrum 'küünlajalg' sõnast candela 'vahaküünal') ehk seisulühter on kõrge metallist, puidust, keraamiline või marmorist rohkem kui ühele küünlale mõeldud mitmeharuline küünlajalg, ka küünlajala kujuline gaasi- või elektrilampide alus rohkem kui ühele tulele.

Ajaloost 
Keraamilised, metallist valatud või sepistatud kandelaabrid olid tuntud juba Vana-Roomas. Küünalde asemel kandsid need sageli õlilampe, mesilasvahast küünlaid kasutasid vaid kõrgemad ühiskonnaklassid. Kandelaabri motiiv on sage dekoratiivne element Vana-Rooma seinamaalis. 

Kandelaaber paistab pärinevat etruski kultuurist. Vana-Rooma kandelaaber kujutas ennast pikka 0,9 kuni 1,6 m pikkust varrast, mis toetus kolmele sageli loomakäpakujuliseks vormitud jalale ja ülal lõppes astlaga või küünlatoruga. Keerukamatel skulptuursetel kandelaabritel oli rohkem küünlahoidjaid, enamasti neli. Küünlahoidjate asemel võisid olla lamedad plaadid, millele asetati õlilambid. Antiigist on säilinud nii palju kandelaabreid, et neid on võimalik kuju järgi tüüpidesse jagada ja hinnata nende vormi arengut alates etruski küünlajalgadest 5. sajandist eKr ja lõpetades hilisantiiksete kristlike motiividega seisulühtritega.

Lääne-Euroopa kristlike kirikute seisulühtrid lähtusid piiblis Saalomoni templi kirjeldusest Teises Moosese raamatus (2 Mos 37,17–24) pärit seitsmeharulise lühtri kujundist (menoraa), ka seostati küünlajala seitset haru Püha Vaimu seitsme anniga. Selline lühter seisis kirikuruumis nähtaval kohal ja neid on teada juba Karolingide ajast. Vanim säilinud eksemplar on 11. sajandist pärinev Esseni toomkiriku pronksküünlajalg. Teise harude arvuga seisulühtrid on haruldasemad, kuid keskajal leidus kirikuis ka nii kahe- kolme- kui viieharulisi seisulühtreid. Jumalateenistustel altaris kasutatud küünlajalad ja küünlaalused kirikus olid tavaliselt mõeldud ühele küünlale (nagu näiteks Gloucesteri küünlajalg või San Paolo Fuori le mura kiriku apsiidis asuv 5,6 m kõrgune marmorist paasaküünla alus).

Majapidamistes ilmusid mitmele küünlale mõeldud pronksist või messingist seisvad mitmeharulised küünlajalad laiemasse kasutusse alates 15. sajandist. Seitsme- või viieharulisi seisulühtreid väljapool kirikut ei kasutatud, küll aga olid kolme- ja kaheharulised seisulühtrid alates keskaja lõpust levinud paljudes variantides. Mõned, nagu Herfordi Jakobi kiriku renessanssvormides küünlajalg 16. sajandist võisid olla algselt ilmalikus kasutuses.

Eriti mitmekesiseks muutusid oma vormilt barokk- ja rokokookandelaabrid. Eelistatud materjalideks muutusid hõbe ja portselan. Klassitsismis kujundati seisulühtrid oma vormilt sageli Vana-Rooma kandelaabrite vormides.

Pildid

Viited

Vaata ka 
 Menoraa
 Guéridon
 Kandelaaberornament

Mööbliesemed
Kiriku sisustus
September 2022

September 2022, kroonika.

2022. aasta september algas neljapäeval ja lõppes 30 ööpäeva pärast reedel.

5. september
5. september – Hiina Sichuani provintsi tabanud 6,6-magnituudilises maavärinas hukkus vähemalt 93 inimest.

11. september
Paapua Uus-Guinead tabanud 7,6-magnituudilises maavärinas hukkus vähemalt seitse inimest.
Rootsi üldvalimised võitis paremerakondade blokk (Demokraadid, Mõõdukas Koalitsioonipartei, Kristlikud Demokraadid ja Liberaalid).

14. september
 Tadžikistani ja Kõrgõzstani vahel puhkesid pärast aastat taas tõsisemad relvastatud kokkupõrked.

16. september
 Teheranis suri arvatava politseivägivalla tõttu naine. See kutsus esile suured üleriigilised meeleavaldused.

18. september
 Peeti korvpalli 2022. aasta Euroopa meistrivõistluste finaal, kus Hispaania võitis Prantsusmaa meeskonda 88:76 ja pälvis sellega enda neljanda Euroopa meistritiitli.

19. september
 Kuninganna Elizabeth II matused.

21. september
 Venemaa kuulutas välja osalise mobilisatsiooni.

24. september
 Naurul toimusid parlmendivalimised.

25. september
Itaalias toimusid parlamendivalimised, mille võitis Giorgia Meloni juhitud erakond Fratelli d'Italia.

Keenia jooksja Eliud Kipchoge püstitas Berliini maratonil maratonijooksus uue maailmarekordi.
 Kuubalased toetasid referendumil samasooliste abielu legaliseerimist.

26. september
 Iževski koolitulistamine, kus kooli endine õpilane tappis 17 inimest ja haavas 24 enne enesetapu sooritamist.
 Avastati gaasilekked Nord Stream 1 ja Nord Stream 2 torudes.
 
 NASA asteroidimissiooni DART käigus rammiti asteroidi Dimorphos uurimaks võimalust muuta asteroidi kurssi (Eesti aja järgi 27. septembril kell 2.14).

27. september
Venemaa okupeeritud Ukraina aladel toimunud referendumitel hääletati Venemaaga liitumise poolt.

28. september

 USA-s Florida osariigis maabus eelnevalt juba Kuubal kahju tekitanud orkaan Ian, mis tekitas tohutuid purustusi ja mille tõttu hukkus üle 80 inimese.

29. september
 Nauru presidendiks valiti Russ Kun.

30. september
 Venemaa annekteeris laialt hukka mõistetud referendumite tulemusena Ukrainale kuuluvad Luhanski, Donetski, Zaporižžja ja Hersoni oblastid.
 2022. aasta septembri Burkina Faso riigipööre: Ibrahim Traore kukutas Burkina Fasos riigipöördega riigi ajutise presidendi Paul-Henri Sandaogo Damiba.
 Toimus raketirünnak tsiviilkonvoile Zaporižžjas.

Viited

 9
Wat Paknam Bhasicharoen

Wat Paknam Bhasicharoen (tai keeles วัดปากน้ำภาษีเจริญ) on budistlik klooster ja tempel Tais Bangkokis.

Wat Paknam oli rajatud juba 1610. aastal ning oli monarhia poolt soositud kuni 19. sajandi lõpuni, kuid 20. sajandi alguseks oli see üsna laostunud. 

20. sajandi esimesel poolel pani kloostriülem Luang Pu Sodh Candasaro seal aluse Dhammakaya liikumisele.

Tänapäeval on Wat Paknam tuntud ka kui Bangkoki turismiatraktsioon. Seal on suur Buddha kuju, hiiglaslik stuupa jpm.

Budism Tais
Tai kloostrid
Bangkok
Viljandi vanalinna muinsuskaitseala

Viljandi vanalinna muinsuskaitseala on muinsuskaitseala Viljandi linnas.

Muinsuskaitseala koosneb Valuoja suudmest lääne poole jäävast Huntaugu muinasasula alast ning ajaloolisest linnatuumikust koos ordulinnuse alaga ja neid ümbritsevast hilisema linnatuumiku alast koos Viljandi järveni laskuva nõlvaga.

Selle pindala on 107 hektarit ning täiendava kaitsevööndi pindala on umbes 80 hektarit.

Viljandi vanalinn võeti muinsuskaitse alla 1973. aastal.

Pilte

Viited

Välislingid 
 Viljandi muinsuskaitseala kaitsekorra koostamine Muinsuskaitseamet
 
 Viljandi vanalinna muinsuskaitseala põhimäärus

Viljandi
Eesti muinsuskaitsealad
Viljandi maakonna kultuurimälestised
SMEAR Estonia

SMEAR Estonia on Järvselja õppe- ja katsemetskonnas asuv ökosüsteemi ja atmosfääri vastasmõju uurimise jaam.

SMEAR Estonia on osa suurest projektist Eesti Keskkonnaobservatoorium.  Sellesse projekti kuuluvad mõõtmisjaamad kogu Eestis, eesmärgiks on uurida ja registreerida atmosfääri ja biosfääri vastasmõjusid maismaa, järvede ja mere ökosüsteemides.

SMEAR Estonia on ka osa Soome SMEAR-jaamade võrgust.

Jaamas mõõdetakse energia ja aine voogusid süsteemis atmosfäär—biosfäär. Mõõtesüsteem koosneb mitmest alaosast:
 atmosfäär
 mets
 järved
 märgalad
 haritav maa

Jaama keskmeks on 130-meetrine mast, millel on mõõteseadmed CO2 ja veeauru voogude mõõtmiseks turbulentse kovariatsiooni meetodil, analüsaatorid õhu gaasilise koostise mõõtmiseks, kiirgusvoogude mõõtmiseks ja meteoroloogiliste parameetrite mõõtmiseks viiel kõrgusel. 130-meetrise masti lähiümbruses on 30-meetrised mõõteplatvormid ökoloogilisteks mõõtmisteks okaspuumetsas ja lehtpuumetsas (turbulentse kovariatsiooni mõõteseade, spektromeeter Skyspec summaarse ja hajuskiirguse spektrite mõõtmiseks, aerosooli kostise ja suurusspektri analüsaatorid. Maapinnal tehakse mullas energia- ja ainevoogude mõõtmisi ning biomassi mõõtmisi. Mõõtekompleksi kuuluvad ka 24-meetrine ökoloogiliste mõõtmiste platvorm 2.4 km kaugusel Liispõllul ning tuule ja turbulentsi mõõteseadmed Valgjärve 300-meetrisel telemastil.

SMEAR Estonia teadusuuringutes osalevad uurimisrühmad Eesti Maaülikooli metsandus- ja maaehitusinstituudist, Tartu Ülikooli füüsika instituudi keskkonnafüüsika laborist, Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudist, Tartu observatooriumi taimkatte kaugseire töörühmast. 

Mõõtmisjaam avati 25. augustil 2015. Jaam on osalenud ja osaleb mitmes üleeuroopalises teadusprojektis. Pidev koostöö on Helsingi Ülikooli füüsika ja metsateaduste osakondadega, Innsbrucki Ülikooli ökoloogiainstituudiga ja Saksa Max Plancki Ühingu keemia- ja biogeokeemia instituutidega.

SMEAR Estonia uurimisteemadel on osa võtvate uurimisrühmade teaduspublikatsioone juba mitmel aastal enne jaama avamist, 2022. aastal lähenes uuringute teaduspublikatsioonide koguarv viiekümnele.

Viited

Välislink
Station for Measuring Ecosystem-Atmosphere Relations (SMEAR)
Otselot (perekond)

Otselot (Leopardus) on kaslaste perekond väikeste kaslaste alamsugukonnast. Sellesse perekonda kuulub kaheksa praegusajal elavat liiki, mille levila on Ameerika maailmajaos, peamiselt Lõuna-Ameerikas.

Liigid  
Otseloti perekonda liigitatakse järgmised liigid:
 Kodkod Leopardus guigna
 Margai Leopardus wiedii
 Mägikass Leopardus jacobita
 Ontsilla Leopardus tigrinus
 Otselot Leopardus pardalis
 Soolakass Leopardus geoffroyi
 Pampakass Leopardus colocola
 Leopardus guttulus

Kaslased
Napi peakraav

Kosu oja on Härmakosu külas Soodla jõkke suubuv oja (59°23′36″, 25°23′49″), mille veehaare on Rehatse ja Kosu külade metsadest ja põldudelt. Kaarditel on kasutatud ka nime Napi peakraav (Napi pkr.)

Harju maakonna jõed
Zărnești

Zărnești (saksa keeles Molkendorf, Zernescht, ungari keeles Zernest) on linn Rumeenias Transilvaanias Brașovi maakonnas. Zărnești asub maakonnakeskusest Brașovist ligikaudu 22 km lääneedelas.

Linna haldusalasse kuulub üks küla: Tohanu Nou (Neu-Tohan, Újtohán).

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zărnești elanikest rumeenlasi 88,2%, mustlasi 2,56%, ungarlasi 1,27% ja teistest rahvustest inimesi 0,17%. Rahvus oli teadmata 7,78%-l elanikest.

Zărneștit on esmamainitud 1373. aastal, linnaõigused sai 1951. aastal.

Viited 

Rumeenia linnad
Brașovi maakond
Transilvaania
Lesnoi

Lesnoi (vene Лесной) on linn Venemaal Sverdlovski oblastis. Asub Bolšaja Imennaja jõe ääres, Jekaterinburgist 210 km põhja pool. Piirneb idas Nižnjaja Tura linnaga.

Lesnoi on kinnine linn, mis nõukogude ajal 1954–1994 kandis koodnime Sverdlovsk-45. Seal asuvad tuumatööstuse ettevõtted, kus toimub uraani rikastamine.

Uraanitootmise tehast ja asulat selle juurde hakati rajama 1947. aastal. Esialgu kandis see nime Baza-9. Linnaõigused sai asula 1954. aastal.

Elanike arv 
 54 500 (1996)
 50 400 (2011)
 49 259 (2021)

Välislingid 
Linna koduleht

Sverdlovski oblasti linnad
Karpatska Sitš

49. üksik jalaväepataljon Karpatska Sitš (ukraina keeles 49-й окремий піхотний батальйон Сухопутних військ Збройних Сил України "Карпатська Січ") on Ukraina maavägede väeüksus.

Ajalgu
Alustas pärast Venemaa sissetungi tegevust omaalgatusliku omakaitseühendusena. Läks 19. mail 2022. aastal  Ukraina maavägede alluvusse kui 49. üksik jalaväepataljon Karpatska Sitš.

Viited 

Ukraina sõjandus
Tobi Amusan

Oluwatobiloba Ayomide Amusan (sündinud 23. aprillil 1997 Ijebu Odes) on Nigeeria kergejõustiklane, tõkkejooksja.

Ta tegi täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2015. aasta Aafrika mängudel, kui võitis kuldmedali ajaga 13,15.

2016. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel oli Amusan ajaga 12,95 viies. Olümpiamängudel Rio de Janeiros pääses ta poolfinaali ning sai 12,91-ga 11. koha.

2018. aasta sisemaailmameistrivõistustel pääses Amusan 60 meetri tõkkejooksus finaali ning oli 8,05-ga seitsmes. Aprillis Gold Coastis toimunud Rahvaste Ühenduse mängudel võitis ta 100 meetri jooksus 12,68-ga kuldmedali ja Nigeeria naiskonna koosseisus 4 × 100 meetri teatejooksus pronksmedali. Kodustel Aafrika meistrivõistlustel Asabas võitis ta kulla nii tõkkejooksus kui ka teatejooksus.

2019. aasta Aafrika mängudel võitis Amusan tõkkesprindi ajaga 12,68. Maailmameistrivõistlustel Dohas sai ta tulemusega 12,49 neljanda koha.

2021. aastal tuli ta 100 meetri tõkkejooksus Teemantliiga üldvõitjaks. Tokyo olümpiamängudel oli ta 12,60-ga neljas.

2022. aastal võitis Amusan Aafrika meistrivõistlustel kuldmedali 100 meetri tõkkejooksus ja 4 × 100 meetri teatejooksus. Maailmameistrivõistlustel Eugene'is jooksis ta 100 meetri tõkkejooksu poolfinaalis maailmarekordi 12,12. Finaalis tuli ta Britany Andersoni ja Jasmine Camacho-Quinni ees maailmameistriks ajaga 12,06, kuid lubatust tugevama taganttuule tõttu tulemust rekordina ei arvestata. Rahvaste Ühenduse mängudel tuli ta tõkkejooksus võitjaks võistluste rekordiga 12,30. 4 × 100 meetri teatejooksus jooksis ta esimeses vahetuses ning aitas Nigeeria teatenelikul püstitada võita kuldmedali ja joosta Aafrika rekordi 42,10.

Isiklikud rekordid 
Väljas

Sees

Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit

Viited

Välislingid 

 

Nigeeria kergejõustiklased
Tõkkejooksjad
Sündinud 1997
Danielle Williams

Danielle Gracia Williams (sündinud 14. septembril 1992 Saint Andrew's) on Jamaica kergejõustiklane, tõkkejooksja.

Ta võitis 2013. aasta suveuniversiaadil Kaasanis 100 meetri tõkkejooksus pronkmedali. 

2015. aasta suveuniversiaadil Gwangju võitis ta tõkkesprindis kuldmedali. Maailmameistrivõistlustel Pekingis tuli ta isikliku rekordiga 12,57 Cindy Rolederi ja Alina Tałaj ees maailmameistriks.

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas võitis ta ajaga 12,47 ameeriklannade Nia Ali ja Kendra Harrisoni järel pronksmedali.

Isiklikud rekordid 
Välisrekordid
100 meetri tõkkejooks – 12,32, 20. juuli 2019, London

Siserekordid
60 meetri tõkkejooks – 7,75, 11. veebruar 2022, Clemson

Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit

Isiklikku 

Danielle Williamsi vanem õde Shermaine on samuti tõkkejooksja.

Viited

Välislingid 

 

Jamaica jooksjad
Tõkkejooksjad
Sündinud 1992
NAFO (Interneti kogukond)

NAFO (inglise keeles North Atlantic Fellas Organization) ehk Põhja-Atlandi Sellide Organisatsioon on infosõjale pühendunud Interneti kogukond, kes läbi trollimise ja meemide häirib Vene infosõda Ukraina vastu.

NAFO liikmed kasutavad profiilipildina või repliigina Jaapani Shiba koera koomiksinäoga tegelast.

NAFO lõi 24. mail 2022 Twitteri kasutaja Kama_Kamilia (27-aastane poolakas).

NAFO on sõnamäng NATO ingliskeelsest lühendist.

NAFO liikmeteks on paljude seas ka ekspresident Toomas Hendrik Ilves, Ukraina kaitseminister Oleksi Reznikov, USA Kongressi liige Adam Kinziger, Ameerika maaväe major Patrick J. Donahoe.

NAFO müüb oma veebilehel teematilisi särke, kruuse ja mütse, mille tulu läheb rindesõdurite, näiteks Gruusia võõrleegionäride, toetuseks.

Viited

Välislingid 
"Koomiksikoerad võitlevad internetis Vene väärinfo vastu". ERR, 01.09.2022

Vene-Ukraina sõda
Isola di San Michele

Isola di San Michele on saar Itaalias Veneetsia laguunis. 0.16 km2 saare näol on tegu Veneetsia linna kalmistusaarena.

Algselt paiknes praeguse San Michele alal kaks saart - San Michele ja San Cristoforo della Pace, saartel maabusid tihti turistid ja kalurid. 1469. aastal ehitati saarele Veneetsia esimene renessansikirik, Mauro Codussi disainitud Chiesa di San Michele.

1807. aastal, Prantsuse esimene keisririigi okupatsiooni ajal välja antud seadusega keelati surnumatmine Veneetsia peasaartel või maismaal kui ebasanitaarsena, mispeale rajati San Cristoforo saarele kalmistu, arhitektiks Gian Antonio Selva. 1836. aastal täideti San Cristoforo ja San Michele vaheline kanal, ning tekkinud suurem saar kannab tänini San Michele nime. Surnukehad viiakse San Michelele spetsiaalsete matusegondlitega. Saarele on maetud muuhulgas Igor Stravinski, Jossif Brodski, Sergei Djagilev, Ezra Pound ja Luigi Nono. Saare kalmistu tegutseb tänaseni.
Cadillac Eldorado

Muude kasutuste kohta vaata artiklit El Dorado (täpsustus).

Cadillac Eldorado on luksusauto, mida tootis ja turustas Ameerika Ühendriikide autotootja Cadillac. Aastatel 1952–2002 oli turul 12 Eldorado põlvkonda.

Eldorado oli Cadillaci mudelite lipulaev või vähemalt selle lähedal. 1953. aastal turule jõudnud mudel oli kabriolett ning 1957.–1960. aasta Eldorado Broughamid olid tolle aja Cadillaci kõige kallimad mudelid. 1966. aastal oli Eldoradost hinnalisem Cadillaci mudel vaid Series 75. 1967. aastast oli Eldorado taas Cadillaci lipulaev ning seda toodeti unikaalsele kaheukselise personaalluksusauto platvormil.

Aastatel 1965–1972 kandsid Eldoradod lisanime Fleetwood, tegu oli sõjaeelsete mudelite V-12 ja V-16 kaasaegse alternatiiviga.

Vaata ka
 Lincoln Mark Series
 Ford Thunderbird

Viited

Välislingid
Official Cadillac America Forum 
2002,
2001
2000
Cadillac Eldorado 1959 Review

Luksusautod
Cadillac
VC Greenyard Maaseik

VC Greenyard Maaseik on Belgia võrkpalliklubi, mis mängib Belgia kõrgliigas ja tugevuselt teises Eurosarjas, CEV Cupil. Klubi asutati 1960.

Eesti mängijad
Taavi Nõmmistu (2016–2017)
Timo Tammemaa (2017–2019)
Keith Pupart (2018–2019)
Andri Aganits (2018–2020)
Renee Teppan (2020)
Renet Vanker (2021–)
Henri Treial (2021–)

Võidud
Belgia meistrivõistlused
Meistrid (16): 1991, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2001, 2002, 2003, 2004, 2008, 2009, 2011, 2012, 2018, 2019

Belgia karikavõistlused
Karikavõitjad (14): 1986, 1991, 1997, 1998, 1999, 2001, 2002, 2003, 2004, 2007, 2008, 2009, 2010, 2012

Belgia superkarikas
Karikavõitjad (14): 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2002, 2003, 2004, 2007, 2009, 2010, 2012, 2013, 2017

CEV Meistrite Liiga
Teised (2): 1997, 1999

CEV Cup
Teised (1): 2008

Välislingid
Klubi koduleht

Võrkpalliklubid
Belgia spordiklubid
Viktor Fainberg

Viktor Fainberg (vene keeles Виктор Исаакович Файнберг; sündinud 26. novembril 1931 Harkivis) oli Nõukogude Liidu dissidentliku liikumise üks juhtfiguure. Ta võttis osa 25. augusti demonstratsioonist aastal 1968 Punasel Väljakul.

Ta sündis aastal 1931 Harkivis juudi perekonnas. Aastal 1957 sattus ta seoses antisemiitliku olukorraga kaklusse miilitsaga, mille eest määrati talle karistuseks aasta paranduslikke töid. Aastal 1968 lõpetas ta inglise filoloogina Leningradi Riikliku Ülikooli, diplomitöö valmis tal Jerome David Salingeri kohta.

Aastal 1974 emigreerus ta koos perega Prantsusmaale.

Dissidendid
Juudid
Sündinud 1931
Aumõrvad

Aumõrvad on tapmised, kus perekonna meesliige mõrvab oma pere naisliikme, harvadel juhtudel ka meesliikme või mehe, kes oli naise kõlvatuses tema partner. Neile  pannakse süüks oma perekonna au määrimist, paeasjalikult meesliikmete au, kuna nemad on naiste kaitsjad ja nende eest vastutavad. Naine võib sattuda aumõrva ohvriks paljudel põhjustel, kaasaarvatud keeldumine vanemate poolt korraldatud abielust , vägistamise või seksuaalse rünnaku ohvriks langemine, lahutuse küsimine isegi, kui mees on vägivaldne, lääne kultuuri omaks võtmine (muusika kuulamine, televisioonisaadete vaatamine), läänelike riiete ja meigi kandmine jne. 

Isegi kahtlus või kuulujutt, et naine on mõne taunitava teoga hakkama saanud, on piisavaks põhjuseks, et korda saata aumõrv. 

Kui naine on rikutud, heidab see kõige suuremat varju naise isale või abikaasale, sest nende kohustus on naist kaitsta kõige kõlvatu eest ning kui naine on millegagi hakkama saanud, näitab see, et mees ei ole oma tööd korralikult teinud või ei ole tal piisavalt võimu, et naist panna tegema seda, mida mees tahab.  

Aumõrvad on nii globaalses kui ka Läänemaailmas kuriteod, mis toimuvad peamiselt moslemite kogukondades. 91% maailma, 84% Põhja-Ameerika ja 96% Euroopa aumõrvadest on sooritatud moslemite poolt moslemite vastu. Ülejäänud aumõrvad on Sikhide või Hindude poolt sooritatud. Ülemaailmselt on enamus ohvritest naised, vaid 7% on mehed, kellest enamus mõrvatakse naise perekonna poolt, kelle au rüvetati. 

Aumõrva jaoks ei palgata kedagi, perekond sooritab selle koletu teo ise. Perekond on ühtaegu süüdistaja, kohtunik ja timukas. Tegelikult on aumõrva puhul tegemist organiseeritud kuritegevusega, sest see, kes mõrva toime paneb, teeb seda alati teiste teadmisel ja toel. Alati on need veresugulastest mehed, kes end timukaks pakuvad ja veretöö läbi viivad. Neid on reedetud. Nemad tehti lolliks. Nende võimu õõnestati. Nendega käituti alatult. Nende au haavati sügavalt, väga sügavalt. Nende omandile tekitati kahju. Nad ei suuda elada selle kohutava häbiga, mida nad ühe sõnakuulmatu naise pärast peavad taluma. 

Aumõrvad erinevad koduvägivallast kolmel erineval põhjusel:

1.     Etteplaneerimine: Aumõrvad on etteplaneeritud, tihti tehakse see perekonnas koosolekul. Samuti ähvardatakse ohvrit korduvalt surmaga, kui ta peaks perekonna au haavama. 

2.    Perekonna osavõtt: Aumõrvad kaasavad mitut perekonnaliiget, kas siis planeerimisse või teo otsesesse sooritamisse.

3.    Stigma: Teo sooritajad ei puutu kokku negatiivse stigmaga, nende perekonna ja kogukonna liikmed ei mõista mõrvarit hukka.

Mees saab oma ’’namoos’i’’ (au) taastada tappes naise, kes  ebasündsa teo toime pani. Mõnedes islami kogukondades peetakse seda meest suureks kuulsuseks, kuna tal on olnud piisavalt ’’Ghairat’’ (uhkus, autunne).

Viited
Jass Seljamaa

Jass Seljamaa (sündinud 4. jaanuaril 1985 Tallinnas) on eesti filminäitleja.

Filmid ja seriaalid
1997 "Daam autos", Nuttev poiss
1997-1998 "Õnne 13", Ints
2004 "Sigade revolutsioon", Tanel
2008 "Amatöörid", Roop
2012 "Deemonid", Juss
2014 "Free range", Sõber

Isiklikku
Jass Seljamaa vanemad on näitlejad Heino Seljamaa ja Liina Tennosaar.

Välislingid
 Jass Seljama Eesti filmi andmebaasis
 Jass Seljama IMDBs

Eesti filminäitlejad
Sündinud 1985
Mellach

Mellach oli vald Austrias, mis ühendati 2015. aastal Fernitz-Mellachi valda Graz-Umgebungi ringkonnas.

Mellach asub Grazist u. 15 km lõunas, Grazi nõos Muri jõe ääres.
Frohnleiten

Frohnleiten on linn (Stadt) Austrias Steiermargi liidumaal Graz-Umgebungi ringkonnas.

Transport 

Frohnleiten asub peamisel Lõunaraudtee liinil, mis ühendab Viini ja Grazi. Reis Grazi peajaamast Frohnleitenisse võtab aega ligikaudu 25 minutit. Raudteejaamast jõuab vanalinna keskusesse üle Muri jõe silla jalutades umbes 10 minutiga.

Vaatamisväärsused 

Frohnleitenis ja lähistel on mitu ajaloolise tähtsusega linnust ja mõisahoonet.

 Rabensteini linnus
 Weyeri loss
 Neu-Pfannbergi loss

Paljud Frohnleiteni peaväljaku lähedal asuvad hooned on ehitatud 15.–16. sajandil ja olid osa kindlustustest.

Viited 

Steiermargi liidumaa vallad
Red Bull Powertrains

Red Bull Powertrains, lühendatult RBPT, on Vormel 1 jõuallikatootja, mille omanik on Austria ettevõte Red Bull GmbH. Ettevõte loodi . aasta hooajal, et võtta üle sarjast lahkuva Honda jõuallikate tootmine alates . aastast. Alates sellest on Honda jätkuvalt väiksemas koostöös Red Bulli omatavate võistkondadega.

Vahemikus 2022 kuni 2025, tegeleb Honda jõuallikate kokkupanekuga ja pakub võistluste ajal omapoolset toetust, enne kui Red Bull Prowertrain võtab terve tegevuse 2026. aastal üle. Jõuallikad jäävad Honda intellektuaalomandiks ning jõuallikate arenduse külmutamise tõttu ei tegele Red Bull Powertrains nende arendamisega.

Ajalugu 
2021. aasta veebruaris sõlmis Red Bull Advanced Technologies kokkuleppe Hondaga, mis võimaldas neil alates . aasta hooajast ise tarnida Honda jõuallikaid, sets Honda plaanis lahkuda Vormel 1 sarjast pärast hooaja lõppu. Jõuallikad ostetakse Hondalt, antakse nimi Red Bull Powertrains ning tarnitakse Red Bullile ja AlphaTaurile alates 2022. aastast. See tähendas seda, et Red Bull Powertrainsist sai esimene eraldiseisev jõuallikatarnija alates Cosworthi lahkumisest 2013. aastal.

23. aprillil 2021 teatas ettevõte tehnikadirektori Ben Hodgkinsoni palkamisest. Hodgkinson oli endine Mercedes AMG High Performance Powertrains masinaehituse juht ja ta töötas Brixworthi tehases üle 20 aasta. 6. mail teatas Red Bull veel viie Mercedese jõuallikatehase töötaja palkamisest: Steve Blewett (kellest sai Red Bulli jõuallika tootmisjuht), Omid Mostaghimi (mootori, elektroonika ja energiataaste osakondade juht), Pip Clode (energiataastusseadmete disainijuht), Anton Mayo (sisepõlemismootori disainijuht) ja Steve Brodie (sisepõlemismootori töödejuht).

Vormel 1 jõuallika tulemused 

Märkmed
 * – Käimasolev hooaeg.
  – Sõitja ei lõpetanud Grand Prix'd, aga sõitis rohkem kui 90% võistlusdistantsist.

Viited
Jaunlutriņi vald

Jaunlutriņi vald (läti keeles Jaunlutriņu pagasts) on vald Lätis Salduse piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Šķēde, Gaiķi, Zirņi ja Lutriņi vallaga ning Kuldīga piirkonna Vārme vallaga.

Valla pindala on 116,3 km². Aastal 2011 oli elanikke 846, aga 2021. aasta seisuga elas seal 656 inimest. Aastal 2011 elas vallas 789 lätlast, 10 venelast, 12 valgevenelast, 2 ukrainlast, 11 poolakat ja 19 leedulast. Valla keskuseks on Jaunlutriņi küla. Vallavanem on Valdis Gūtmanis (ühine Šķēde ja Lutriņi vallaga).

Vald moodustati aastal 1820. Aastal 1860 ühendati see Ošenieki ja Mācītājmuiža valdadega uueks Lutriņi vallaks.

Aastal 1945 moodustati Lutriņi vallas Lutriņi, Jaunlutriņi ja Ošenieki külanõukogud, aga aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Jaunlutriņi külanõukoguga likvideeritav Ošenieki külanõukogu.  Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2009 arvati vald Salduse piirkonda.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Jaunmuiža ait ja park.

Valla suurim jõgi on Ēda jõgi.

Looduskaitse all on Kalnmieži tamm, Kalnzienieki hiidtamm, Dejuplačise tamm, Rēdnieki tamm, Lukāči tamm, Ezeriņi tamm, Lejaskunci kadakas, Rotase saar ja Iernesti tamm, lisaks veel kolm nimetut põlispuud.

Vallas on kaks küla. Valla keskuses Jaunlutriņis (vidējciems) oli 2022. aastal 269 elanikku.  Ošenieki on sama staatusega ja aastal 2022 oli seal 51 elanikku. Ülejäänud elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Salduse piirkond
Lutriņi vald

Lutriņi vald (läti keeles Lutriņu pagasts) on vald Lätis Salduse piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Jaunlutriņi, Gaiķi, Zirņi ja Salduse vallaga.

Valla pindala on 90,4 km². Aastal 2011 oli elanikke 1216, aga 2021. aasta seisuga elas seal 1072 inimest. Aastal 2011 elas vallas 1105 lätlast, 17 venelast, 8 valgevenelast, 7 ukrainlast, 7 poolakat ja 62 leedulast. Valla keskuseks on Lutriņi küla. Vallavanem on Valdis Gūtmanis (ühine Šķēde ja Jaunlutriņi vallaga).

Vald moodustati aastal 1860, mil Jaunlutriņi, Ošenieki ja Mācītājmuiža vallad uueks Lutriņi vallaks ühendati. Tänapäevasel valla territooriumil asusid varem Lutriņi (Gut Luttringen) ja Lašupe (Gut Laschuppe) mõisad. Aastal 1935 oli Kuldīga kreisi kuuluva valla pindala 208,7 km² ja seal oli 2954 elanikku.

Aastal 1945 moodustati Lutriņi vallas Lutriņi, Jaunlutriņi ja Ošenieki külanõukogud, aga aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1977 liideti Lutriņi külanõukoguga osa Salduse külanõukogust, ent osa varasemaid alasid arvati Zirņi külanõukogu koosseisu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2009 arvati vald Salduse piirkonda.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Mizaiņi linnamägi.

Valla suurim jõgi on Krimelde jõgi, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Lašupe.

Looduskaitse all on Lutriņi valla kaasik, Lutriņi park, Rūši tamm, Senrūtese künnapuu, Atplēsase Kuivav tamm, Atplēsase Peekritamm, Baltskaiši Kiirgav tamm, Baltskaiši Õitsev tamm, Baltskaiši Zemzari tamm, Juskase tamm, Klīperi Põhjatamm, Klīperi Kõver tamm, Klīperi Tammetaat, Klīperi Tumeroheline tamm, Līči tamm, Bruņinieki tamm, Ķīkala mänd, Veiķenieki mänd, Likši mänd ja Tāļese tamm, lisaks veel kolmteist nimetut põlispuud.

Vallas on kolm küla. Valla keskuses Lutriņis (lielciems) oli 2022. aastal 509 elanikku. Kaks küla on staatusega vidējciems: Lašupe 112 elanikuga aastal 2005 ja Namiķi 335 elanikuga aastal 2022. Ülejäänud elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Salduse piirkond
Zirņi

Zirņi (vanasti ka Zierņu muiža) on küla (vidējciems) Lätis Salduse piirkonnas, Zirņi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 79 meetri kõrgusel valla keskosas maantee A9 ääres. Asula jääb piirkonna keskusest Saldusest 17 ning Riiast 135 kilomeetri kaugusele.

Külas on postkontor, põhikool ja raamatukogu. 

Zirņit mainiti esmakordselt aastal 170, mil sealses kõrtsis (Knokkenkrug) peatus kuningas Karl XII. Küla tekkis Skrunda mõisa tekkis Zirņi kõrvalmõisa (Erbsen) keskuse juurde ja ehitati Teise maailmasõja järel välja kui Rosme kolhoosi keskasula.

Aastal 2022 oli külas 211 elanikku.

Viited

Salduse piirkonna külad
Lilli Luuk

Lilli Luuk (sündinud 8. juunil 1976 Paides) on Eesti kirjanik.

Looming 
Luuk debüteeris 2017. aastal kirjandusajakirjas Looming ja pälvis kohe Friedebert Tuglase novelliauhinna novelli “Auk” eest. Märkimisväärne oli, et autor, kes polnud veel ühtegi raamatut avaldanud, sai kolm aastat hiljem sama auhinna teist korda. Tema lood leiavad sageli aset 1980. ja 1990. aastatel, Eesti ühiskondliku murrangu ajal ning tihti "visandavad pigem kurva ja ebaturvalise eksistentsi pildi" . 2022. aastal sai Luugi esimene romaan “Minu venna keha” III koha kirjastuse Hea lugu ajalooliste romaanide võistlusel

Tunnustus 
 2018 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Auk". Looming 2017, nr 2)
 2021 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Kolhoosi miss". Looming 2020, nr 3)
 2022 Kirjastuse "Hea Lugu" ajalooliste romaanide võistluse III koht (käsikiri "Minu venna keha")

Välislingid 
 2020. aasta lühiproosa: kriis elus, buum kirjanduses. Looming, märts 2021.
 Lapsepilk laseb olla vaba ja julge.[] Sirp, 5. märts 2022.
 Auhind - Friedebert Tuglase novelliauhind.[] Sirp, 2. märts 2018.

Viited 

Eesti kirjanikud
Sündinud 1976
Cadoudal

Cadoudal on Prantsusmaa aadlisuguvõsa.

Louis XVIII ülendas šuaan Georges Cadoudali 1814. aastal postuumselt Prantsusmaa marssaliks ja aadeldas 16. detsembril 1815 tema vennad Josephi ja Louis'.
Fotofosforüleerimine

Fotofosforüülimine - ATP süntees valgusenergia arvelt.

Tsükliline elektronide transport läbi I fotosüsteemi võimaldab ATP sünteesi ilma NADPH-ta (tsükliline fotofosforüleerimine).
ATP süntaas

ATP süntaasi vahendusel liiguvad prootonid tagasi mitokondri maatriksisse ning energia salvestub ATPsse keemilise energia kujul.
Pandalased

Pandalased (Ailuridae) on kiskjaliste seltsi kuuluv sugukond.

Pandalaste sugukonda kuulub üksainus perekond ja liik, punane panda. 

Varem arvati punane panda pesukarulaste sugukonna liikmeks, kuid fülogeneetilised uurimused on andnud alust ta paigutada eraldi sugukonda. Pandalaste lähimad sugulased on pesukarulased, vinuklased ja kärplased.

Viited
Pavlo Kõrõlenko

Pavlo Kõrõlenko (ukraina keeles Павло Олександрович Кириленко; sündinud 5. mail 1986 Makijivkas) on Ukraina prokurör ja poliitik. Ta on Donetski oblastiadministratsiooni ülem.

Ta lõpetas aastal 2008 Jaroslav Targa nimelise õigusteaduste ülikooli.

Aastast 2008 töötas ta Ukraina prokuratuuris. Septembrist 2017 kuni juulini 2019 oli ta Lääne regioonis Užhorodi garnisoni sõjaväeprokurör.

Ta on 5. juulist 2019 Donetski oblastiadministratsiooni ülem.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe lapse isa.

Tunnustus 
Bohdan Hmelnõtskõi orden 3. klass

Ukraina poliitikud
Juristid
Sündinud 1986
Mangustlased

Mangustlased (Herpestidae) on kiskjaliste seltsi kuuluv sugukond.

Mangustlaste hulka kuulub 34 liiki Lõuna-Euroopas, Aasias ja Aafrikas, sealhulgas näiteks surikaat.

Perekonnad ja liigid

 
Kiskjalised