joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Emil Gilels

Emil Grigorjevitš Gilels (vene keeles Эмиль Григорьевич Гилельс; 19. oktoober (vkj 6. oktoober) 1916 Odessa, Hersoni kubermang – 14. oktoober 1985 Moskva) oli Nõukogude Liidu pianist ja muusikapedagoog, professor, NSV Liidu rahvakunstnik.

Haridustee
Ta lõpetas 1930. aastal Odessa muusika-teatritehnikumi ja 1935. aastal Odessa konservatooriumi. Aastatel 1935–1938 täiendas ta end Moskva konservatooriumi juures asuvas kõrgema kunstimeisterlikkuse koolis Heinrich Neuhausi käe all.

Muusikaga seotud tegevus
16-aastaselt võitis ta Moskvas Üleliidulise muusikasolistide konkursi. 1930. aastate teisel poolel saavutas rahvusvahelist edu muusikakonkurssidel – 1936. aastal Viinis pianistide konkursil sai teise koha ja 1938. aastal Brüsselis Ysaÿe muusikakonkursil pälvis esikoha. Ta oli alates 1938. aastast Moskva Riikliku Akadeemilise Filharmoonia solist. Aastatel 1938–1974 tegutses ta ühtlasi muusikapedagoogina Tšaikovski-nimelises Moskva Riiklikus Konservatooriumis (1952. aastast professor).

Alates 1945. aastast on ta andnud kontserte paljudes riikides, sealhulgas Itaalias, Prantsusmaal, Suurbritannias, USA-s (1955) ja Jaapanis.

Tunnustus
 1933 – Üleliidulise muusikasolistide konkursi laureaat
 1936 – Viini rahvusvahelise pianistide konkursi teine koht
 1938 – Ysaÿe rahvusvahelise muusikakonkursi laureaat
 1946 – Stalini preemia
 1947 – Vene NFSV teeneline kunstitegelane
 1962 – Lenini preemia
 1954 – NSV Liidu rahvakunstnik
 1980 – valiti Accademia Nazionale di Santa Cecilia auakadeemikuks

Isiklikku
Ka tema esimene abikaasa Roza Tamarkina (1920–1950) ja tütar Jelena Gilels (1948–1996) olid pianistid. Õde Jelizaveta Gilels ja õemees Leonid Kogan olid viiuldajad.

Viited

Välislingid

 Эмиль Григорьевич Гилельс. belcanto.ru
 Игры классиков. tvkultura.ru

Venemaa pianistid
Nõukogude Liidu rahvakunstnikud
Lenini preemia laureaadid
Stalini preemia laureaadid
Novodevitšje kalmistule maetud
Sündinud 1916
Surnud 1985
Tirkiliškiai mõis

Tirkiliškiai mõis (leedu Tirkiliškių dvaras) on endine mõis Leedus Kaunases Aleksotase vallas Kazliškiai linnaosas. 

Mõisa peahoone asub aadressil Kalvarijos g. 72, praktiliselt asub see linna piiril.

Mõis rajati XX sajandi alguses. Aastal 1928 ostis selle Leedu jurist ja poliitik Martynas Yčas. Tänapäeval on mõisakompleksi ümbrusse kerkinud arvukalt eramuid.

Säilinud on mõisa kahekorruseline puidust peahoone, samuti ka selle teine eluhoone, mõisa tall-tõllakuur, saun, pruulikoda ja ait. Alles on ka mõisa tiik. Mitmed mõisakompleksi kuulunud hooned on hiljem ümber ehitatud. Hävinud on mõisa teenijatemaja, laut ja sepikoda.

Viited

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; asendiskeem (leedu keeles)
Mõis Kaunase keskraamatukogu kodulehel (leedu keeles)

Kaunase mõisad
George B. Post

George Browne Post (15. detsember 1837 Manhattan New York – 28. november 1913 Bernardsville New Jersey) oli ameerika arhitekt, kes oli väljaõppinud uusbarokse beaux-arts'i traditsiooni viljelejaid.

Paljud tema kõige iseloomulikumad projektid oli tehtud ärihoonetele, mille uuenenud nõudmised muutsid traditsioonilisi disainilahendusi. Paljud tema valminud ehitistest on tänapäevaks lammutatud, kuna asusid New Yorgi ja teiste linnade kinnisvaraliselt pidevalt arenevates piirkondades ehk ärikeskustes ning olid moderniseerimise käigus haavatavad. Mõned tema nüüdseks kadunud hooned olid oma ajastu maamärgid. 

Tema kaheksakorruseline Equitable Life Assurance Society hoone (1868–1870) oli esimene büroohoone, mis oli mõeldud liftide kasutamiseks. Tema Western Union Telegraph Building (1872–1875) Dey Streeti tänaval Lower Manhattanil oli esimene büroohoone, mis oli kümne korruse kõrgune, ja seega tulevaste kõrghoonete eelkäija. New York World Building (1889–1890) oli mõnda aega kõige kõrgem hoone New Yorgis. Samuti projekteeris ta silmapaistvaid avalikke ja poolavalikke hooneid, mille hulka kuuluvad näiteks New York Stock Exchange Building, Bronx Borough Hall ja Wisconsini osariigi kapitoolium.

Ta oli Ameerika Arhitektide Instituudi VI president aastail 1896–99, ja pälvis selle kuldmedali 1911. aastal.

Vaata ka
Historitsism

Beaux-Arts
Ameerika Ühendriikide arhitektid
Sündinud 1837
Surnud 1913
Marva mõis

Marva mõis (leedu Marvos dvaras; ka Marvelė mõis, leedu Marvelės dvaras) on endine mõis Leedus Kaunases Aleksotase vallas Marvelė linnaosas. Mõisa peahoone asub aadressil Marvelės g. 192, praktiliselt asub see Via Baltica ääres.

Kohanime Marva on esimest korda mainitud aastal 1514, ent mõis rajati sinna arvatavasti XVI sajandil. XVIII sajandi alguses, Põhjasõja ajal laastasid mõisa Rootsi väed. Aastal 1795 läks mõis Preisimaa valdusse ja mõisa omanikeks said sakslased. Aastast 1815 sai mõisa omanikuks Venemaa kindral Šahhovski. Hiljem kuulus see preisi päritolu Lorchedele ja vendadele Gavronskistele. Aastal 1889 sai mõisa omanikus Vene vägede polkovnik Wojciech Falewicz, kellest aastal 1918 sai Poola kindral. Esimese maailmasõja ajal oli mõisas Paul von Hindenburgi residents.

Pärast sõda konfiskeeriti mõisa maad, kuna selle omanik oli Poola sõjaväelane. Suurem osa maadest jagati laiali. Mõisa peahoone koos järelejäänud 80 hektari suuruse maaga läks Petras Maikauskase valdusse. Osa mõisa hoonetest jäi aga konfiskeeritud maadele.

Aastal 1920 rajas Leonas Gogelis mõisa juurde bakterioloogia- ja seroloogiajaama, mis oli Leedu alade esimene mikrobioloogia labor. Seal kavatseti hakata tootma vaktsiine, selle tarbeks oli kavas remontida mõisa laut ja tall. Epideemia taandudes sealne jaam suleti, selle inventar anti aga üle Vytautas Suure Ülikooli meditsiiniteaduskonnale.

Petras Maikauskase valdustesse rajati 1930. aastatel vanadekodu, aastal 1940 aga kurtide instituut. Teise maailmasõja ajal asus mõisas haigla, hiljem aga lasteaed. Aastast 1961 sai mõisakompleksi omanikuks Aleksandras Stulginskise Ülikool, peahoones asus selle töötajate lasteaed.

Mõisakompleksi jaoks kujunes katastroofiliseks aasta 1991, mil sinna rajati linna veepuhastusjaam. Algul jäi mõisakompleks veepuhastusjaama sanitaartsooni, mistõttu sealsed hooned jäid tühjalt seisma. Aastal 1996 lisati mõisakompleks erastatava kinnisvara nimekirja, kuid kuna selle pärijad Argentinas ja Austraalias taotlesid hoonete tagastamist, peatati erastamisprotsess. Aastal 1997 tagastatigi hooned pärijatele, kuid enne, kui need jõudsid hakata hooneid korda tegema, põles mõisa peahoone maha. Aastal 2001 panid omanikud mõisakompleksi enampakkumisele, kuid see kukkus läbi, kuna nõukogude ajal mõisakompleksi juurde rajatud muude hoonete (tallid, garaažid, laohooned) tõttu tekkisid hoonete müügil juriidilised probleemid.

Hoonetest on säilinud mõisa tall ja kaks lauta. Peahoone, ait ja kaks teenijatemaja on lagunenud. Mõisakompleksi juurde viiv tee on kujundatud alleena.

Aastal 2014 tähistati Marvelės Marva asumi viiesajandat aastapäeva. Sellega seoses pandi mõisa juurde viiva tee otsa juurde teadetetahvel, kus tutvustatakse Marva mõisa ajalugu.

Viited

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; asendiskeem (leedu keeles)
Mõis Kaunase keskraamatukogu lehel (leedu keeles)

Kaunase mõisad
Andrei Krivošapkin

Andrei Vassiljevitš Krivošapkin (vene keeles Андрей Васильевич Кривошапкин; sündinud 17. oktoobril 1940 Kobjai rajoonis Jakuudi ANSV-s) on eveeni rahvusest Sahha poliitik (rahvasaadik), ühiskonnategelane ja eveeni kirjanik, Sahha rahvakirjanik.

Ta oli aastatel 1990–1993 Vene NFSV rahvasaadik ja on Sahha (Jakuutia) Vabariigi parlamendi Il Tümene rahvasaadik alates selle loomisest. 2008. aastast on ta Il Tumeni aseesimees.

Ta alustas kirjanduslikku tegevust 1962. aastal. Esimene raamat – "Opo" ("Опо") – ilmus 1969. aastal eveeni keeles. 1982. aastal valiti ta NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks.

Haridustee ja töökäik
Ta lõpetas 1970. aastal  Herzeni-nimelise Leningradi Riikliku Pedagoogilise Instituudi ja 1985. aastal Habarovskis kõrgema parteikooli. Ta töötas aastatel 1970–1977  koolidirektorina Kobjai rajoonis ning 1981–1990 instruktorina NLKP Jakuudi oblastikomitees. Ta on kaitsnud sotsioloogiateaduste kandidaadi kraadi.

Tunnustus
2002 – Venemaa suure kirjandusauhinna teine preemia ("Kotševje dlinoju v žizn" ("Кочевье длиною в жизнь"))
2005 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi rahvakirjanik
2010 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi aukodanik

Teoseid
"Опо" (1969)
"Олени моего детства" (jutustus)
"Уйамкане идут на Север" (jutustus)
"Берег судьбы" (1988, romaan), 
"Золотой олень" (1990, romaan) 
"Кочевье длиною в жизнь"

Viited

Eveenid
Il Tümene liikmed
Sahha teadlased
Venemaa sotsioloogid
Sündinud 1940
Sahha kirjanikud
Park Row

Park Row on edela-kirdesuunaline tänav Lower Manhattanil, mis asub Financial Districti ärikeskuses Civic Centeri linnajaos, Chinatowni naabruses. See piirneb City Hall Parkiga.

Tänavat on kutsutud hüüdnimega Newspaper Row, kuna sajand tagasi asusid seal mitmed ajalehetoimetuste peakontorid, millest mõned on tänaseks lammutatud. See oli 20. sajandi vahetuse maailmauudiste suurim keskus.

Vaata ka
Park Row Building
New York Times Building
New York Tribune Building
New York World Building

Lower Manhattani tänavad
Romainiai mõis

Romainiai mõis (leedu Romainių dvaras) on endine mõis Leedus Kaunases Šilainiai vallas Romainiai linnaosas ja Kaunase rajooni Užliedžiai valla Romainiai külas. Mõisa peahoone asub Kaunases aadressil Romainių g. 67.

Mõis rajati XVI sajandil, toona valmis ka selle peahoone. Mõisa õitsenguaeg saabus aga XVII sajandil, mil selle omanikuks sai Vitebski kastellaan Simonas Sirutis. Tema lasi vana hoone restaureerida. Hoonele lisati marmortrepid, valmisid hoone põhjaserva ehtivad sambad, luksuslikud vannitoad, uhkete freskodega saal. Toona sai hoone ka keskkütte. Arvatakse, et hoone keldris asusid ruumid vangistatud pärisorjadele.

XVIII sajandi keskpaigas sai mõisa omanikuks Kosciuszko ülestõusus osalenud Karolis Prozoras. Tema poeg osales Novembriülestõusus, kui ülestõusnud lüüa said, suundus ta Prantsusmaale.

Järgmiseks omanikuks oli Adomas Medekša, seejärel läks mõis Tyszkiewiczite valdusse. Seejärel ostis mõisa tsaariarmee polkovnik Alexandre von Waxeliga. Too oli abielus Aleksei Lvovi tütrega. Lvov ise veetis selles mõisas oma üheksa viimast eluaastat. Esimese maailmasõja ajal asusid mõisas Saksa väeosad, von Waxel ise suundus aga elama Veliuonasse.

Sõja järel müüs Leedu riik mõisa kindral Jonas Galvydis-Bykauskasele, mõisa hooned läksid aga Kaunase tuberkuloosivastase võitluse ühingule. Aastal 1936 rajati peahoonesse tuberkuloosidispanser. Nõukogude ajal oli hoone kasutusel kohaliku kolhoosi kultuurimaja, algkooli ja Veterinaarakadeemia õppehoonena.

Peahoone on tänapäeval ainus hoone, mis mõisakompleksist säilinud on. See on muudetud korterelamuks. Lisaks on mõisakompleksist säilinud tiik.

Viited

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; asendiskeem (leedu keeles)
https://www.kvb.lt/lt/krastieciams/gallery/212-romainiu-dvaras#fwgallerytop Mõis Kaunase keskraamatukogu kodulehel] (leedu keeles)

Kaunase mõisad
Sarjaja

Sarjaja : Päevalehe, Aja ja Koidu hinnata kaasanne oli huumori- ja satiiriajakiri, mis ilmus jaanuarist 1912 kuni juunini 1914 Tallinnas. 

Ajakirja levitati tasuta koos ajalehtedega Päevaleht, Aeg ja Koit. Ajakiri ilmus sagedusega 1 kord kuus. Väljaandjad olid Juhan Luiga ja Bernhard Mäns. Vastutavad toimetajad olid Georg Eduard Luiga ja T. Kurrikoff (1912 nr 3–10).  

1914. aastal oli ajakirja alapealkirjaks "Piltidega pilke- ja naljaleht 1914".Väljaannet trükiti Tallinna trükikojas "Pert".

Kaastöötajad 
Kunstnikud ja karikaturistid olid Gori ja Otto Krusten. 

Lisaks: Nadežda Butšinskaja, Juhan Hurt, Bernhard Julius Mäns, Eduard Pertman, Viktor Paul Hugo Raudsepp, Jaan Vahtra, Eduard Vilde, Juhan Weidenstrauch, August Galit.

Viited

Eesti endised ajakirjad
Eesti huumoritrükised
1912. aasta Eestis
Shoira Otabekova

Shoira Otabekova (ka Şoira Otabekova) (aserbaidžaani keeles Şaire Atabekova, vene keeles Шоира Отабекова) on Usbekistani laulja.

Elulugu 
Ta hakkas laulmise vastu huvi tundma juba lapsepõlves. Otabekova hakkas kunsti õppima oma kunstialal töötava vanaema Fazilatkhan Aya Otabekova käe all. 4. klassis astus ta muusikakooli. 

Shoira Otabekova esimene album ilmus 1998. aastal ja sellelt on pärit laul "Muhabbat Qasri". Sellesse laulu kaasati laulja laulud "Muhabbat qasri", "Dilim uzra", "Alamli", ja "Yurak". Praegu saab laulja nendest lauludest üle 70 laulu ja umbes 25 laulu. Ta on andnud oma fännidele "Dilim uzra", "Seni sog'indim", "Leyli", "Bir o'zing", "O yurak" ja "Mening baxtim". 

Shoira Otabekova on saanud ka auhindu. "Tarona-2004" oli duett laul Abduvali Rajaboviga, mille eest ta võitis "Yil qo'shig'i" ('aasta laul'') auhinna. "Tarona-2005" oli nomineeritud Estradamiz Umidiy auhinnale, kuid ei võitnud. 2005. aastal osales laulja ka filmis "Yangi yil parisi" ('vana-aastaõhtu').

Diskograafia 
 Mening Baxtim (2013)

Usbekistani lauljad
Sünniaeg puudub
Palusalu (perekonnanimi)

Palusalu on eesti perekonnanimi.

Palusalu on eestistatud perekonnanimi (endine Trossmann) Tallinn linnas ja Saulepi vallas Varbla kihelkonnas Läänemaal.

Kristjan Palusalu laskis nime kanda Perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 284 all.

Nime kandjaid:
Kristjan Palusalu (1908–1987), Eesti maadleja

Välislingid
Geni

Eestistamisel antud perekonnanimed
Perekonnanimede kaitseregistri nimed
Aukštoji Freda mõis

Aukštoji Freda mõis (leedu Aukštosios Fredos dvaras; ka Freda mõis, leedu Fredos dvaras) on endine mõis Leedus Kaunases Aleksotase vallas Freda linnaosas. Mõisa peahoone asub aadressil Ž. E. Žilibero g. 6.

Aastal 1673 andis Krzysztof Zygmunt Pac itaalia arhitektile Lodovico Fredole töö eest Pažaislise kloostri rajamisel parunitiitli ja maad, millest kujunes Aukštoji Freda mõis. Mõisa nimi tuleneb arhitekti nimest. Sealse mõisakompleksi rajas siiski Józef Godlewski, kelle valdusesse see mõis läks aastal 1795. XIX sajandi keskel kuulus see Gawrońskitele, Kaunase kindluse rajamise järel sai mõisast aga riigimõis.

Sealse mõisa peahoones elas Kaunase kindluse esimene komandant Oskar von Klemm, teised hooned muudeti kasarmuteks. Sisuliselt kujunes mõisakompleks suurtükiväelaste asulaks. Mõisa parki rajati reduut, valdustesse rajati teed ja raudtee, sinna ehitati sõdurite tarbeks ka õigeusu kirik. Mõisakompleksist ida pool asuv põld võeti kasutusele suurtükiväe harjutusväljakuna. Lisaks rajati mõisa juurde aastal 1880 sõjaväekalmistu, 0,6 hektari suurune matmisplats õigeusu kiriku juures, mis suleti aastal 1952. Esimese maailmasõja ajal maeti sinna nii sõjas langenud vene kui ka saksa sõdureid.

Mõisa peahoone on XIX sajandi algul valminud klassitsistlik hoone. Aastal 1920 rajati sinna põllumajandus-aianduskool. Nõukogude ajal oli see Kaunase Mitšurini nimelise sovhoostehnikumi õppehooneks.

Lisaks peahoonele on säilinud veel teisedki mõisakompleksi kuulunud hooned. Alles on kaks kontorihoonet, kolm teenijatemaja ja kaks elumaja, lisaks veel tall, tall-tõllakuur, kaks kasvuhoonet, paviljon ja õigeusu kiriku varemed. Hävinud on mõisa keldrihoone.

Mõisakompleksi juurde XIX sajandi teisel poolel rajatud park asub peahoonest läänes. Seal asub neli tiiki, mis õhust vaadatuna annavad Józef Godlewski initsiaalid J ja G. Aastal 1923 rajati sinna Kaunase botaanikaaed, mis tänapäeval allub Vytautas Suure Ülikoolile.

Õigeusu kirik

Õigeusu kirik rajati mõisakompleksi juurde Kaunase kindluse komandantuuri initsiatiivil ja see valmis aastal 1891. Kirik oli mõeldud sealse suurtükiväepolgu tarbeks ja on üks kuuest Kaunase kindluse juurde ehitatud õigeusu kirikust. Tegemist on muinsuskaitse all oleva ajaloolise ja kultuurimälestisega.

Aastal 1919 jäi kirik tühjaks ja selle võttis üle Leedu katoliku kirik. Hoone hakkas kuuluma Aleksotase kihelkonnale. Aastal 1948 võttis nõukogude võim kiriku oma valdusesse. Hoonest sai sovhoostehnikumi spordisaal, ümberehituste käigus hävitati kellatorn ja võeti maha kuppel. Aastal 1982 hoonet remonditi. Aastal 2013 läks hoone katoliku kiriku valdusest eraomandisse. Tänapäeval on hoone arendamiseks mitu plaani. Ühe kohaselt peaks kirikust saama Armeenia kiriku pühakoda, teise kohaselt tuleks sinna rajada botaanikamuuseum.

Viited

Välislingid

Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; asendiskeem (leedu keeles)
Mõis Kaunase keskraamatukogu lehel (leedu keeles)
Infot mõisa kohta, fotod (leedu keeles)

Kaunase mõisad
Raul Öpik

Raul Öpik (sündinud 3. juulil 1951 Mustjala vallas) on eesti purilendur, kolonelleitnant erus ja poliitik. 

Öpik lõpetas 1977 Tartu Ülikooli bioloogina. Ülikooli ajal hakkas harrastama purilendu. Ta osales 1993. aasta purilendamise maailmameistrivõistlustel Eesti võistkonna kaptenina. 1993–1995 oli Öpik Eesti Lennuspordi Föderatsiooni aseesimees. Ta on avaldanud purilennuteemalisi kirjutisi. 1976–1978 töötas ta Võrumaal ja 1978–1979 Tallinnas kalakasvatajana. 1988–1993 oli ta õpetaja Kopli Kunstikeskkoolis. 

1993–1994 oli Öpik kaitsejõududes juhttöötaja. 1994. aastal oli ta kaitseministri kandidaat. 1996. aastal oli ta Kaitseministeeriumi rahvusvaheliste suhete osakonna rahuvalve laua juhataja. 2002. aastal oli ta Rahuoperatsioonide Keskuse staabiülem, major. Ta on Eesti Eruohvitseride Kogu liige.

Ta on Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige alates 2013. Ta on valitud EKRE Ida-Tallinna ringkonna esimeheks.

Viited

Välislingid
Aili Kokk, Kolonelleitnant Raul Öpik – segavereline suvesaarlane, Saarte Hääl, 13. august 2012

Eesti purilendurid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna poliitikud
Sündinud 1951
Malaysia Airlines

Malaysia Airlines Berhad (MAB) (malai keeles Penerbangan Malaysia Berhad), varasema nimega Malaysian Airline System Berhad (MAS), on Malaisia lennufirma.

Viited

Välislingid 
 
 Ametlik koduleht

Malaisia ettevõtted
Aasia lennufirmad
Oneworld
Aleksander Ristmägi

Aleksander Ristmägi (kuni 1937. aastani Aleksander Eisvald (Alexander Eichwald); 6. november 1902 Uuemõisa vald, Saaremaa – 14. veebruar 1972 Rootsi) oli eesti maalikunstnik.
 
1921. aastal õppis lühikest aega Tallinnas maalikunstnik Ants Laikmaa juures. 1940. aastate algul asus õppima kunstikooli Pallas. Näitustel hakkas esinema 1920. aastate teisest poolest. Joonistas karikatuure ka Meie Matsi, Esmaspäeva ning huumori- ja pilkealbumisse Pisuhänd. Tema loomingu vastu hakati suuremat huvi tundma aastatel 1940–1943. 

1944. aastal emigreerus Rootsi. Seal osales ta mitmel näitusel koos teiste Läti ja Eesti kunstnikega Liljevalchi Kunstihoones Stockholmis.

Isiklikku 
Tema abikaasa oli luuletaja Muia Veetamm (aastast 1937 Elts Ristmägi).

Eesti kunstnikud
Eesti karikaturistid
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1902
Surnud 1972
Tallinna linnavolinike loend (1904)

Valitud 9.–15. detsember 1904.

Valimistel said eestlased 39 kohta, venelased 3 ja sakslased 17.

1. linnajagu (Kalamaja) 
Gavriil Beljagin
August Johannson
Johann Umblia
Peeter Sorgus
Otto Strandmann
Feodor Malahov
Johann Seermann

2. linnajagu (Narva maantee ja sadam) 
Ivan Vinogradov
O. Neugart
Jaan Teemant
Ferdinand Karlson
Jaan Marland (Jaan Marlandt)
G. Oglon
E. Hoerschelmann
Nikolai Thamm
Christian Rottermann noorem
Otto Benecke

3. linnajagu (Tartu maantee) 
Voldemar Lender
Gustav Kala
Albert Romaschko
Johann Hausmann
Martin Trasberg
Georg Hamann
Johann Mürkes
Jüri Aavik
Jakob Ottoson

4. linnajagu (Pärnu maantee) 
T. Eichen
G. Steinberg
K. Luha
V. Johannson
Jaan Schlisty (Jaan Schlisti)
J. Kurnim
M. Uferbach
P. Screin
Dr. Georg Köhler
Jaan Poska
Friedrich Trakmann
K. von Ritter

5. linnajagu (Paldiski maantee) 
Christian Tiik
Madis Linzbach
Otto Meri
Mihkel Pung
Karl Mend
Albert Koba
Konstantin Päts
Mihkel Rõuk
Jüri Ihermann
Tõnis Saarmann

6. linnajagu (Toompea) 
Karl Johann von Hueck
Erhard Dehio
Christopher von Mickwitz
Parun Étienne Girard de Soucanton
Nikolai Riesenkampff
Eduard Bätge
K. Gräbner
Dr. E. Weiss
Eugen Edmund Eduard Erbe
Robert Karl Franz Weiss
Vassili Demin
N. Schroeter

Viited

Kirjandus 
 Tallinn 25 aastat eestlaste käes. Konstantin Päts 1904. a. valimisvõidust., Waba Maa, nr. 272, 22 november 1929, lk. 7
 Eduard Jürisson, Kui murti saksluse selgroog...25 aastat eestlaste ülemvõimu võidulepääsemisest Tallinna volikogus, „Kaitse Kodu!", 51-52 1929, lk. 1458-1461 
 J. Umblik (Johann Umblia): Ajalooline pööripäev Tallinna Raekojas, Linnad ja Alevid nr. 2/3, Mai 1930 lk. 17-23
 Mihkel Pung: Eestlaste võit Tallinna linnavalimistel, 1934
 Hans Kruus, Opositsioon Tallinna linnaomavalitsuses 1877–1904, Ajalooline Ajakiri nr 3/1938, Digitaalselt
 Tallinna linnavolikogu erakorraline koosolek 26. jaan. 1905, Postimees, nr. 22, 28 jaanuar 1905, lk. 3

20. sajand Tallinnas
Eesti linnavolinike loendid
Tallinna linnavolinike loend (1909)

Valitud 7.–8. jaanuar 1909.

Volinikuks valiti 36 eestlast ja 9 venelast Eesti-Vene erakonnast ja 13 sakslaste erakonna kandidaati.

1. linnajagu (Kalamaja) 
Johann Umblia
August Johannson
Peeter Sorgus
Georg Luiga
Leopold Tõnson
August Kraemann
J. Tammeveski
Gabriel Beljagin
N. Groschevoi

2. linnajagu (Narva maantee ja sadam) 
Ivan Poska
Ferdinand Karlson
Johannes Soonike
Jaan Pullisaar
Karl Uusmann (kandidaat)
August Karuks
F. Feodorov
V. I. Vinogradov
Joakim Hanin
G. Oklon

3. linnajagu (Tartu maantee) 
Voldemar Lender
Eugen Käärik
August Nelsas
Johannes Jürgens
Adolf Trepp
Evald Dolf
Joakim Vahtrik
Mihhail Gorschkov
Vassili Grigorjev

4. linnajagu (Pärnu maantee) 
Dr. Georg Köhler
Arthur Uibopuu
Jaan Schlisty
Theodor Eichen
Gustav Steinberg
August Schilting
Jakob Prants
Voldemar Linnamägi
Karl Tender
Johann Reintam
Aleksei Blinov

5. linnajagu (Paldiski maantee) 
Karl Mend
Vassili Nikitin
Heinrich Bauer
Konstantin Simon
Albert Kooba
Tõnis Saarmann
Kristov Tiik
August Allmann
Jüri Brachmann
Ado Habermann

6. linnajagu (Toompea) 
Eduard Bätge
Eduard von Bodisco
E. Hoeppener
D. Grünberg
Karl Johann von Hueck
Parun E. Girard de Soucaton
E. Dehio
Christofor von Mickwitz
Nikolai Riesenkampff
Dr. E. Thomson
G. Scheel
G. Stude

Viited

Kirjandus 
 J. Umblik: Ajalooline pööripäev Tallinna Raekojas, Linnad ja Alevid nr. 2/3, Mai 1930 lk. 17-23

20. sajand Tallinnas
Eesti linnavolinike loendid
Tallinna linnavolinike loend (1917)

Tallinna linnavolinike loend (1917) on 13.–18. veebruar 1917. aastal valitud Tallinna Linnavolikogu linnavolinike loetelu.

Valimistel said volikogu 80 kohast eestlased 50 kohta, venelased 10 ja sakslased 20.

1. linnajagu (Kalamaja)
Nikanor Aljantšikov
Aleksander Bürger
August Anderson
August Kraemann
Jakob Veltermann
Karl Liivak
Johan Pitka
Villem Kesker
Avdei Birk

2. linnajagu (Narva maantee ja sadam)
Martin Luther
Hugo Hirsch
Gustav von Sievers
Richard Schmidt
Leonik Beljajev
Julius Anton
Vassili Hvalenski
Nikolai Ivanov
Gustav Voldemar Lanekorb
Juhan Pullisaar
Jaan Sitska
Juhan Kesküla
Wilhelm Karstens
Jaan Poska

3. linnajagu (Tartu maantee
Mihkel Pung
Hans Saat
Heinrich Bauer
Paul Kuiberg
Ivan Jegorov
Friedrich Wachtmeister
August Arro
Otto Niggol
Hermann Reier
Mikk Aamisepp
Oskar Kilgas
Eduard Krikk

4. linnajagu (Pärnu maantee)
Jaan Bergmann
Friedrich Trakmann
Johann Jürgens
Timofei Kuusik
Kristjan Moormann
Nikolai Kann
Vassili Seidjuk
Vilhelm Pinkovski
Jüri Orras
August Kirnmann
Karl Ever
Otto Reintam
Otto Freimann
Vladimir Potapov

5. linnajagu (Paldiski maantee)
Vassili Andrejev-Gorbatšov
Arthur Uusen
Jakob Aben
Jakob Lilienthal
Anton Uesson
Madis Linzbach
Aleksei Krjukov
Jakob Karro
Evald Veinberg
Jüri Annusson
Aleksander Buldas (Bulters)
Ernst Peterson
Juhan Preismann
Villem Hanstein
Pjotr Vassiljev
Christophor Tiik

6. linnajagu (Toompea)
Nikolai Riesenkampff
Voldemar Oldekopp
Viktor Auster
Edgar von Wahl
Martin Hirsch
Joosep Kopf
Ilmar Tannebaum
Christophor Mickwitz
Otto Benecke
Eduard Bätge
Arthur Koch
Robert Schulmann
Harry Koch
Aleksander Jürgens
Friedrich Falkenberg

Viited

Kirjandus 
J. Umblik: Ajalooline pööripäev Tallinna Raekojas, Linnad ja Alevid nr. 2/3, Mai 1930 lk. 17-23

Välislingid 
 Heiki Suurkask: Valimised Tallinnas: 1917. aastal muutus linn väga punaseks 17. detsember 2017

20. sajand Tallinnas
 
Eesti linnavolinike loendid
1917. aasta Eestis
Gonoratka (Orativi rajoon)

Gonoratka (ukraina keeles Гоноратка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Orativi rajoonis. Elanike arv on 348. Pindala on 1,037 km².

Orativi rajooni külad
Aasnurm

Aasnurm on eesti perekonnanimi.

Nimede eestistamisel on perekonnanime Aasnurm antud Halinga ja Holstre vallas isikutele, kelle varasem perekonnanimi on Adamson.

Eduard Aasnurme palvel kanti perekonnanimi Aasnurm perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 227 all.

2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Aasnurm äärmiselt väikese levikuga perekonnanimi, see on alla viiel mehel ja alla viiel naisel.

Eduard Aasnurm oli Holstre vallavanem, Viljandi põllumeeste konvendi esimees, kes arreteeriti 14. juunil 1941.

Eestistamisel antud perekonnanimed
Natalja Posselskaja

Natalja Semjonovna Posselskaja (vene keeles Наталья Семёновна Посельская; 12. aprill 1946 Moskva – 8. juuli 2011 Jakutsk) oli jakuudi balletitantsija, balletipedagoog ja koreograaf, pedagoogikakandidaat, Sahha riikliku preemia laureaat.

Ta oli Jakutski koreograafiakooli rajaja, direktor ja kunstiline juht. 1992. aastal avati Posselskaja eestvedamisel Žirkovi-nimelise Jakutski Muusikakooli juures koreograafiaosakond, mis 1995. aasta reorganiseeriti iseseisvaks õppeasutuseks – Vabariiklikuks koreograafiakooliks. 2004. aastal nimetati kool ümber jakuudi esimese baleriini auks Aksenija Posselskaja nimeliseks Jakutski koreograafiakooliks.

Haridus- ja töökäik
Pärast Novosibirski koreograafiakooli lõpetamist 1965. aastal asus Natalja Posselskaja tööle balletisolistina Jakuudi Muusika- ja Draamateatrisse. Aastatel 1976–1978 oli ta stažeerimisel Vaganova-nimelises Leningradi Akadeemilises Koreograafiakoolis. 1988. aastast tegutses ta balletipedagoogina ja koreograafina. 1990. aastal lõpetas ta GITIS-e pedagoogikaosakonna.

Tunnustus

Sahha (Jakuutia) Vabariigi teeneline kultuuritöötaja
Jakuudi ANSV Oiunski-nimeline riiklik preemia (balletialase pedagoogikatöö eest, 2003)
Venemaa Föderatsiooni teeneline kultuuritöötaja

Mälestuse jäädvustamine
Aksenija Posseskaja nimeline Jakutski Koreograafiakool nimetati 2011. aastal ümber Aksenija ja Natalja Posselskaja nimeliseks Jakutski Koreograafia Kolledžiks.

Isiklikku
Tema ema oli balletitantsija Aksenija Posselskaja ja isa Jakuudi ANSV haridusminister Semjon Sjulski.

Viited

Sahha balletitantsijad
Sahha pedagoogikateadlased
Sündinud 1946
Surnud 2011
Helle Helle

Helle Helle (sünninimi Helle Olsen, kodanikunimi Helle Krogh Hansen; sündinud 14. detsembril 1965 Nakskovis) on taani kirjanik.

Ta sündis Lollandi saare suurimas linnas Nakskovis. 1969 tema vanemad lahutasid, Helle kolis koos emaga Lollandi lõunaosa väikelinna Rødbysse ja sai uueks nimeks Helle Hansen. Hiljem abiellus ema uuesti ja Helle nimeks sai Helle Krogh Hansen.

Lapsena veetis ta palju aega Rødby raamatukogus ja õppis kirjandust armastama. Pärast Maribo gümnaasiumi lõpetamist 1984 töötas ta aasta aega Rødby ja Saksamaal asuva Puttgardeni vahet sõitval parvlaeval, müües seal kosmeetikat.

Ta õppis kirjandusteadust Kopenhaageni Ülikoolis. Seejärel õppis ta Kopenhaagenis kirjutamiskursustel. 1987. aastal debüteeris ta novelliga "Et blommetræ". 1993 ilmus eksperimentaalne tekstifragmentaarium "Eksempel på liv". 2018. aastal ilmus romaan "de". Tema teoseid on tõlgitud rohkem kui 15 keelde.

Neli tema luuletust ilmusid Poul Borumi (1934–1996) toimetatud kirjandusajakirjas Hvedekorn. Seepeale täiendas Helle end 1989–1991 Kopenhaagenis Borumi loovkirjutamiskoolis. Sel ajal otsustas ta varjunimeks võtta vanaema perekonnanime Helle, sest tundis, et ühesugused ees- ja perekonnanimi aitavad tema karjäärile kaasa.

Aastatel 1990–1995 töötas ta Taani Raadios.

2019. aastal pälvis ta Holbergi medali.

Eesti keeles ilmunud teosed 
"Maja ja kodu" (2000, tõlkinud Juta Reiska)
"Kui tahad" (2017, tõlkinud Eva Velsker)

Viited 

Taani kirjanikud
Sündinud 1965
Darija Dmitrijeva

Darija Ivanovna Dmitrijeva (vene keeles Дария Ивановна Дмитриева; sündinud 29. juulil 1976 Tšuraptšas Jakuudi ANSV-s) on jakuudi balletitantsija ja balletipedagoog, Sahha teeneline kunstnik.

2015. aastal määras Sahha kultuuriminister ta Aksenija ja Natalja Posselskaja nimelise Jakutski Koreograafia Kolledži direktoriks.

Haridus- ja töökäik
Pärast Novosibirski riikliku koreograafiakooli lõpetamist 1994. aastal asus Darija Dmitrijeva balletisolistina tööle Sivtsev-Omollooni nimelisse riiklikku ooperi- ja balletiteatrisse. Alates 2001. aastast töötab ta ühtlasi pedagoogina Jakutski koreograafiakoolis. 2001. aastal täiendas ta end Peterburis  Vaganova-nimelises Balletiakadeemias ja 2006. aastal lõpetas ta Ulan-Udes  Ida-Siberi Riikliku Kultuuriinstituudi tantsuteaduskonna koreograafia pedagoogika erialal.
 
2013. aastast õpib ta Moskva riikliku koreograafia akadeemia aspirantuuris klassikalise balleti pedagoogika erialal.

Tema õpilasi on Renat Hon, Sarõal Afanasjev ja Mihhail Dmitrijev.

Tunnustus
Sahha (Jakuutia) Vabariigi teeneline kunstnik

Isiklikku
Tema abikaasa on balletitantsija ja pedagoog Dmitri Dmitrijev.

Viited

Sahha balletitantsijad
Sündinud 1976
Dolguntša

Dolguntša, õieti Jevdokija Jegorovna Sleptsova, (vene keeles Долгунча; Евдокия Егоровна Слепцова; 
29. veebruar 1935 Moma rajoon, Jakuudi ANSV – 2002) oli eveeni põhjapõdrakasvataja, kütt ja jahilaskur, kes läks Sahha ajalukku täpsuslaskurina ja kelle kohta kasutatakse sageli epiteeti "legendaarne eveenitar". Rahvas hakkas kutsuma teda Dolguntšaks. 

Ta oli Jakuudi ANSV Ülemnõukogu V koosseisu saadik. Ta tegutses 20 aastat kütina (töötas sovhoosis Iskra).

Isiklikku
Tema kasulaps on ansambli Dolguntša looja Svetlana Dmitrijeva. Jevdokija Sleptsova lapselaps Dmitri Dmitrijev on balletipedagoog, Sahha rahvakunstnik.

Tunnustus
Tööpunalipu orden
orden Austuse märk
Moma rahvusulussi aukodanik

Mälestuse jäädvustamine
2000. aastal maalis maalikunstnik Afanassi Ossipov tema portree. Jevdokija Sleptsova auks on nimetatud 2007. aastal loodud eveeni etnofolklooriansambel Dolguntša.

Viited

Eveenid
Sündinud 1935
Surnud 2002
Roela sovhoos

Roela sovhoos oli sovhoos Rakvere rajoonis Viru-Jaagupi külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Roelas. Sovhoosi pindala oli 4200 ha (seisuga 1978). Sovhoos oli Eesti Linnukasvatuse Valitsuse majand.

3. jaanuaril 1956. aastal ühines Roela sovhoosiga V. Kingissepa nimeline kolhoos. Endised kolhoosi liikmed võeti direktori käskkirja (nr. 5, 6. jaanuar 1956) alusel Roela sovhoosi töölisteks.

Välislingid

Eesti NSV sovhoosid
Rakvere rajoon
Sõmerpalu sovhoos

Sõmerpalu sovhoos oli sovhoos Võru rajoonis Sõmerpalu külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Sõmerpalus. Sovhoosi pindala oli 6200 ha (seisuga 1978).

Aastatel 1945–1950 oli sovhoosi direktor Aleksander Mette, hiljem on seda ametit pidanud Vello Saarman.

Sõmerpalu sovhoos oli spetsialiseerunud  linaseemnekasvatusele.

Välislingid

Eesti NSV sovhoosid
Võru rajoon
Dmitri Dmitrijev (balletitantsija)

Dmitri Nikolajevitš Dmitrijev (vene keeles Дмитрий Николаевич Дмитриев; sündinud 8. aprillil 1971 Honuus Moma rajoonis Jakuudi ANSV-s) on Sahha balletitantsija ja balletipedagoog, Sahha rahvakunstnik.

Pärast Novosibirski riikliku koreograafiakooli lõpetamist 1989. aastal asus ta balletisolistina tööle Sivtsev-Omollooni nimelisse riiklikku ooperi- ja balletiteatrisse. Alates 1998. aastast töötab ta ühtlasi klassikalikse balleti pedagoogina Jakutski koreograafiakoolis. 

2007. aastal lõpetas ta  Moskva Riikliku Koreograafia Akadeemia koreograafia pedagoogika erialal.

Tunnustus
1994 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi teeneline kunstnik
2005 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi rahvakunstnik

Isiklikku
Tema abikaasa on balletipedagoog Darija Dmitrijeva. Dmitri Dmitrijevi vanaema on legendaarne eveenitar Dolguntša ja ema Svetlana Dmitrijeva on eveeni etnofolklooriansambli "Dolguntša" looja.

Viited

Välislingid
Foto. sakhaballet.ru

Sahha balletitantsijad
Sündinud 1971
Ultra Music Festival

Ultra Music Festival on elektroonilise muusika festival, mis toimub Miamis igal aastal märtsikuus. 

Festivali asutasid 1999. aastal Russel Fairbisch ja Alex Omes. 

Ultra Music Festivalil on viimastel aastatel osalenud üle 150 000 inimese.

Välislingid 
 Koduleht

Muusikafestivalid
Ameerika Ühendriikide üritused
Agnes Obel

Agnes Caroline Thaarup Obel (sündinud 28. oktoobril 1980 Kopenhaagenis) on Taani muusik ja laulukirjutaja. 

Tema esimene album "Philharmonics" avaldati 4. oktoobril 2010. aastal. Agnes Obel võitis Taani muusikaauhindadel viis auhinda. Tema kolmas album "Citizen of Glass" võitis IMPALA 2016. aasta albumi auhinna. 

Agnes Obel ja tema noorem vend Holger kasvasid üles omapärases keskkonnas. Tema isal oli kolm last teisest abielust. Agnese isale meeldis koguda imelikke asju ja instrumente. Ema Katja Obel oli muusik ja jurist. Ta mängis tavaliselt klaveril Bartókit ja Chopini. Agnes Obel õppis klaverit noorelt mängima. Selle kohta ütles Agnes: "Mul oli klaveriõpetaja, kes ütles, et ma ei pea mängima seda, mis mulle ei meeldi. Nii ma mängisingi palasid, mis mulle meeldisid. Ma ei olnud kunagi sunnitud mängima midagi muud."

Diskograafia 
Stuudioalbumid

 "Philharmonics" (2010)
 "Aventine" (2013)
 "Citizen of Glass" (2016)
 "Myopia" (2020)

Viited 

Taani muusikud
Sündinud 1980
Gulnara Dulova

Gulnara Vassiljeva Dulova (vene keeles Гульнара Васильевна Дулова; sündinud 14. novembril 1965) on jakuudi balletitantsija ja balletipedagoog, Sahha rahvakunstnik.

Ta on Jakutski koreograafiakooli pedagoog. 2013. aasta oktoobrist 2014. aasta novembrini töötas ta pedagoogina Jaapanis Toyotas asuvas balletikoolis.

Haridustee ja töökäik
Pärast Ulan-Udes  Burjaatia riikliku koreograafiakooli lõpetamist 1984. aastal asus ta balletisolistina tööle Jakutski muusikateatrisse (praegu Sivtsev-Omollooni nimeline riiklik ooperi- ja balletiteater).

Tunnustus
Sahha (Jakuutia) Vabariigi rahvakunstnik

Viited

Välislingid
Foto. sakhaballet.ru
Самыми большими проблемами якутянки в Японии были…. sakhalife.ru, 13. oktoober 2014

Sahha balletitantsijad
Sündinud 1965
Anatoli Ulturgašev

Anatoli Pavlovitš Ulturgašev (jakuudi keeles Анатолий Павлович Ултургашев; sündinud 20. aprillil 1950 Askizi rajoonis Hakassi autonoomses oblastis) on hakassi rahvusest Sahha balletitantsija ja balletipedagoog, Vene NFSV teeneline kunstnik.

Ta oli 1980. aastate Jakuudi ANSV tuntumaid balletitantsijaid, Jakuudi Muusikateatri juhtiv solist. Praegu on ta Jakutski koreograafiakooli pedagoog.

Haridustee ja töökäik
Pärast Novosibirski riikliku koreograafiakooli lõpetamist 1968. aastal asus Anatoli Ulturgašev balletisolistina tööle  Jakuudi Muusika- ja Draamateatrisse. 1971. aastal asutati Jakuudi Muusikateater (praegu Sivtsev-Omollooni nimeline riiklik ooperi- ja balletiteater) ja ta sai selle solistiks.

Tunnustus
1979 – Jakuudi ANSV teeneline kunstnik
1988 – Vene NFSV teeneline kunstnik

Isiklikku
Balletitantsijad on ka tema lapsed – Sajan Ulturgašev  (töötab Cambridge'is koreograafiakooli õppejõuna) ja Galina Ulturgaševa  (töötab Riiklikus ooperi- ja balletiteatris).

Viited

Välislingid
Foto. sakhaballet.ru

Sahha balletitantsijad
Hakassi inimesed
Sündinud 1950
Juri Grigorovitš

Juri Nikolajevitš Grigorovitš (vene keeles Юрий Николаевич Григорович; sündinud 2. jaanuaril 1927 Leningradis) on vene koreograaf, ballettmeister, balletitantsija ja pedagoog, NSV Liidu rahvakunstnik, Püha apostli Andreas Esmakutsutu ordeni kavaler.

Ta oli kauaaegne (1964–1995) Moskva Suure Teatri peaballettmeister. Ta tegutses alates 1974. aastast ka õppejõuna – Leningradi riikliku konservatooriumi ja 1988. aastast Moskva Riikliku Koreograafia Instituudi professorina. 

Ta on olnud mitme rahvusvahelise ja üleliidulise balletikonkursi žürii esimees. Üks neid konkursse, mille žüriid ta juhib, on 2006. aastal tema eestvedamisel loodud Juri Grigorovitši rahvusvaheline konkurss "Maailma noor ballett" .

Haridustee ja töö
Pärast Leningradi Koreograafiakooli lõpetamist 1946. aastal asus Juri Grigorovitš balletisolistina tööle Kirovi-nimelises Leningradi Akadeemilises Ooperi- ja Balletiteatris. Oma esimesed lavastajatööd tegi ta Gorki-nimelises Kultuuripalees 1947. aastal. 
1961. aastal sai ta Kirovi teatri ballettmeistriks ja 1964. aastal Moskva Suure Teatri peaballettmeistriks.
1965. aastal lõpetas ta GITIS-e. 

Ta tegutses alates 1974. aastast ka õppejõuna – aastatel 1974–1988 oli ta professor  Leningradi Riikliku Konservatooriumi režiiteaduskonna ballettmeistriosakonnas ja 1988. aastast juhatas ta  Moskva Riikliku Koreograafia Instituudi koreograafia kateedrit.

Suures Teatris töötas ta peaballettmeistrina üle 30 aasta (kuni 1995. aastani). Aastatel 1995–2001 töötas ta ballettmeistrina mitmes teatris, ka välismaal. 2001. aastas taastus tal koostöö Moskva Suure Teatriga, 2008. aastal sai ta selle balletitrupi koosseisuliseks koreograafiks.

Tunnustus

1966 – Vene NFSV rahvakunstnik
1970 – Lenini preemia
1973 – NSV Liidu rahvakunstnik
1977 – NSV Liidu riiklik preemia
1981 – Usbeki NSV rahvakunstnik
1985 – NSV Liidu riiklik preemia
1986 – sotsialistliku töö kangelane
1995 – Kasahstani teeneline kunstitegelane
1996 – Baškortostani Vabariigi rahvakunstnik
2003 – Kuldne Mask, eripreemia "au ja väärikuse eest"
2004 – valiti Venemaa Kunstide Akadeemia auliikmeks
2017 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia
2017 – Püha apostli Andreas Esmakutsutu orden (nr 16)

Isiklikku
Tema abikaasa oli baleriin Natalja Bessmertnova (1941–2008).

Viited

Välislingid

Nõukogude Liidu lavastajad
Nõukogude Liidu balletitantsijad
Püha Andreas Esmakutsutu ordeni (Venemaa Föderatsioon) kavalerid
Lenini preemia laureaadid
Sotsialistliku töö kangelased
Venemaa lavastajad
Sündinud 1927
Pärnu Kalur

Pärnu Kalur oli Pärnu rajoonis tegutsenud kalurikolhoos. 

Pärnu Kalur moodustati 1969 kahe liitunud kalurikolhoosi (Jahta ja Vaal) baasil. Kolhoosi keskus asus Pärnus. Kolhoosil olid osakonnad Lius, Kihnus, Ruhnus, Treimanis ja Võistes.

Kolhoos haldas Pärnu konservitehast.

Aastast 1969 oli kolhoosi juhatuse esimees Feliks Kangur.

Viited

Eesti NSV kolhoosid
Kalurikolhoos
Pärnu rajoon
Mihkel Tiks

Mihkel Tiks (sündinud 11. juunil 1953) on eesti endine korvpallur, ajakirjanik ja kirjanik. 

Rahvarinde asutamiskongressil valiti ta Rahvarinde volikokku.

Ta oli Wellesto asutajaliikmete hulgas.

Teoseid
Näidend "Lahtihüpe", 1980
"Korvpalliromaan", Eesti Raamat 1985 
"Ja kui teile siin ei meeldi" (kahasse Tanel Tiksiga), Revalia 1991
"Estland selbst entdecken", Huma 1992 
"Muulane ja kohtlane", Eesti Näitemänguagentuur 2001, ISBN 9985784073
"Mängumees", Tänapäev 2010, ISBN 9789985629635
"Elumees", Tänapäev 2011, ISBN 9789949270293
"Ärimees", Tänapäev 2011, ISBN 9789949271108
"Muidumees", Tänapäev 2012, ISBN 9789949271924
"Krimmi vang. Ukraina aeg", Tänapäev 2019, ISBN 9789949856237
"Krimmi vang II. Vene aeg", Tänapäev 2020, ISBN 9789949856244

Tunnustus
1999 Eesti Näitemänguagentuuri näidendivõistluse II preemia ("Muulane ja kohtlane")

Välislingid
Verni Leivak. Mihkel Tiks – keha Krimmis, hing Eestis. Postimees, 2. juuni 2012
Küllike Rooväli. Mihkel Tiks kolib Krimmist soojale maale, eemale Venest. 9. aprill 2014
Mihkel Tiks: eufooria on Krimmis kadunud. ERR, 18. märts 2015

Eesti korvpallurid
Eesti ajakirjanikud
Eesti kirjanikud
Eestlased Ukrainas
Sündinud 1953
Roohabekas

Roohabekas ehk roovilbas (Panurus biarmicus) on habeklaste sugukonda kuuluv linnuliik. 

Lind on Eestis harv kuni väikesearvuline haudelind, samuti talikülaline.

Viited

Välislingid 
 

Värvulised
Eesti linnud
Renat Hon

Renat Hon (vene keeles Ренат Иванович Хон) on Sahha balletitantsija ja pedagoog, Sahha teeneline kunstnik.

Ta lõpetas 2004. aastal Jakutski koreograafiakooli ja asus balletisolistina tööle Sivtsev-Omollooni nimelisse riiklikku ooperi- ja balletiteatrisse.

2015. aastast on Renat Hon ühtlasi Aksenija ja Natalja Posselskaja nimelise Jakutski Koreograafia Kolledži õppejõud, esimese kursuse  klassikalise balleti pedagoog

Tunnustus
Sahha (Jakuutia) Vabariigi teeneline kunstnik

Isiklikku
Tema vend Rustam Hon on estraadilaulja.

Viited

Välislingid
Foto. sakhaballet.ru

Sahha balletitantsijad
Sünniaeg puudub
Eva-Aet Jänes

Eva-Aet Jänes (30. mai 1942 Tallinnas) on eesti maalikunstnik.

Lõpetanud Tartu Kunstikooli ning 1970. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi monumentaalmaalijana.  

Eva Jänesest sai üks väheseid erinevaid tehnikaid kasutav monumentaalkunstnik Eestis. Tema loomingu hulgas on palju mitmesuguste hoonete monumentaalmaale ja vitraaže. Üks suurejoonelisemaid töid on Rakvere linna ligidal Piira veterinaarravila (tookord Rakvere loomade haiguste tõrje jaam) administratiivhoone fresko. See 1976. aastal valminud hoone on üks väheseid, kus sisekujundus on nii terviklikult säilinud.  

Pikka aega tegutsenud Tallinna Jaani kiriku galeristina.

Teosed 

 Õpingute ajal valminud Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi hoones (Tartu maantee 1, Tallinn)) asunud sgrafiito (hävinud)
 1974 Aseri Keraamikatehase sgrafiito (Aseri alevik, Viru-Nigula vald)
 1976 Piira veterinaarravila administratiivhoone freskomaal (Piira küla, Vinni vald)
 1976–1977 Kondiitrivabriku Kalev söökla freskopannoo aadressil Pärnu mnt 139 (säilinud osaliselt) (Tallinn). Kultuurimälestisena riikliku kaitse all alates 20.06.1995.
 1977–1978 Põdrangu sovhoosi kultuurimaja saali sgrafiito (Tamsalu, Tapa vald)
 1980 Väike-Maarja rahvamaja fresko (Väike-Maarja alevik, Väike-Maarja vald)
 1982 Tallinna Perekonnaseisuameti fuajee freskod aadressil Pärnu mnt 67. Kultuurimälestisena riikliku kaitse all
 1993 Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku konsistooriumi kabeli freskod (Tallinn)
 Tartu Pauluse, Rapla, Vormsi, Haljala, Järvakandi ja Muhu kiriku vitraažid

Isikunäitused 
Eva Jänese retrospektiivnäitus "Olemise lugu" (Tallinna Jaani kiriku galerii, 07.06.-30.06.2017)
Eva Jänes Isikunäitus „Ilmalätted“ (Tallinna Jaani kiriku galerii, 14.10.-12.11.2020)

Tunnustus 
 2010 – EELK Tallinna Jaani koguduse tänumärk
2012 – EELK teeneteristi III järgu orden

Raamatud 
Eva Jänes: geomeetria kaudu harmooniale. Maalid. Koostaja: Eva Jänes, Mai Levin. Tallinn 2019

Isiklikku 
Kunstniku ema Alice Jänes oli Paide Gümnaasiumi joonistusõpetaja.

Välislingid

Viited 

Eesti kunstnikud
Sündinud 1942
Koorküla külanõukogu

Koorküla külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s. Külanõukogu halduskeskus asus Koorküla asulas. Külanõukogu eksisteeris aastatel 1945–1960.  

Külanõukogu moodustati 13. septembril 1945 Valga maakonna Koorküla valla koosseisus. Aastatel 1950–1959 kuulus külanõukogu Tõrva rajooni, seejärel Valga rajooni.

8. oktoobrist 1960 Koorküla külanõukogu likvideeriti ja selle maad arvati Helme külanõukogu koosseisu.

Endise Koosküla külanõukogu maad asuvad nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Tõrva valla lõunaosas.

Viited

Välislingid

Eesti NSV külanõukogud
Tõrva rajoon
Valga rajoon
Akordi seis

Akordi seis (inglise keeles voicing) on muusikas akordi helide paigutus. 

Akordi seisu kirjeldamiseks on vaja teada, milline on akordi meloodiline seis, millised keskmised helid on kõrgemal ja millised madalamal, millised akordi helid on kahendatud, millises oktavis üks või teine heli asub. 

Akordi meloodilise seisu määrab akordi ülemine heli. Meloodilise seisu nimetus tuleneb akordi ülemise ja põhiheli intervallist. Näiteks kui ülemine heli on 
priim, on akord priimi meloodilises seisus
sekund, on akord sekundi meloodilises seisus 
terts, on akord tertsi meloodilises seisus
kvart, on akord kvardi meloodilises seisus
kvint, on akord kvindi meloodilises seisus
sekst, on akord seksti meloodilises seisus
septim, on akord septimi meloodilises seisus

Sõltuvalt akordi helide omavahelisest kaugusest võib akordi seis olla kitsas või laias ulatuses. 

Akordi seis omab tähtsust eelkõige häältejuhtimises ja orkestratsioonis.

Akordid
Krinoliin

Krinoliin on kleidi tugikonstruktsioon, mis hoiab kleiti kohevamana ning toetab ja toob esile tema keerukaid vorme. 

Krinoliin võeti kasutusele 19. sajandi keskel. Nimetuse on see saanud kangast, mida algselt valmistati kõvast linasest või puuvillasest riidest ja hobusejõhvidega. Sellist riiet hakati kasutama alusseeliku vooderdamiseks. Hiljem hakati krinoliine valmistama jäiga struktuurina.

Ka tänapäeval kasutatakse krinoliini alusseelikutes ja neid on mitmes jäikuses. Kõige jäigemaid struktuure kutsutakse "vaalaluuks", kuid need on valmistatud kas täisplastist või soonelisest plastist, mille sees on fiiberkiud. Tänapäeva krinoliin on peamiselt elastne võrkjalt monofilamentniidist kootud pael. Kõige laialdasemat kasutamist leiab krinoliin lameda paelana, kuid leidub ka lainjaid ja torujaid krinoliine. 

Krinoliine valmistatakse kõige sagedamini polüestrist, polüamiidist või nailonist.

Riietus
Vabaduse plats (Viljandi)

Vabaduse plats on Viljandi kesklinnas asuv esindusväljak.

Viljandi kesklinnas asuv 2021. aastal renoveeritud Vabaduse plats on Viljandi esindusväljak, mis asub Viljandi lauluväljaku ja Viljandi lossimägede vahetus läheduses. Platsi kõrval asub ka Viljandi mõisapark.

Väljakult saavad alguse Tallinna tänav, Vaksali tänav, Kauba tänav ja Tasuja puiestee.

Ajalugu
Väljak loodi Viljandi mõisa viljapuuaia asemele 1920. aastate paiku ja kujundati esindusväljakuks kümnendi teisel poolel. 1926. aastal valiti väljak Sakalamaa Vabadussõjas langenute mälestusmärgi asukohaks, samal aastal hakati väljaku äärde ehitama Eesti Panga Viljandi osakonna hoonet. 

1930. aastate teisel poolel korraldati konkurss väljaku veelgi esinduslikumaks muutmiseks, kuid need plaanid jäid Teise maailmasõja tõttu katki.  1938. aasta jaanipäeval kuulutas linnavalitsus välja platsi planeerimise tingimused, see pidi laienema 4500 ruutmeetrilt 7500-ni ning mahutama 3000 rongkäigust osavõtjat ja 6000 pealtvaatajat. 

Eesti NSV ajal kandis väljak Nõukogude väljaku nimetust. 1979. aastal ehitati väljakule EKP Viljandi Rajoonikomitee parteimaja, mis lammutati aastal 2020.

2022. aasta oktoobrist kuni 2023. aasta juunini ehitatakse platsile vabadussammas. Aluseks võeti 1926. aasta vabadussamba 3D-mudel.

Vaata ka 
Johan Laidoneri plats

Viited

Eesti väljakud
Viljandi
Oktatoonika

Oktatoonika on muusikas oktavipõhine kaheksast korrapäraselt vahelduvast võrdtempereeritud pool- ja tervetoonist koosnev helisüsteem.

Oktatoonikasse kuuluvaid oktatoonilisi heliridu on võimalik moodustada kolmes transpositsioonis: näiteks c-cis-dis-e-fis-g-a-ais, cis-d-e-f-g-gis-ais-h ja d-dis-f-fis-gis-a-h-c. Olivier Messiaeni määratluse järgi kuulub oktatooniline helirida piiratud transponeeritavusega heliridade hulka. 

Kuigi oktatoonilisi heliridu kasutati juba 19. sajandi teise poole muusikas, võeti mõiste "oktatooniline" (octatonic) kasutusele alles 1960. aastatel ingliskeelses muusikateoreetilises kirjanduses. 

Eesti heliloojatest on oktatoonilist helirida ulatuslikult kasutanud näiteks Eduard Oja.

Viited 

Helikõrgus
Jioji Konrote

Jioji Konousi Konrote (ka George Konrote; sündinud 26. detsembril 1947 Rotuma saarel) on Fidži sõjaväelane ja poliitik, kes oli 12. novembrist 2015 kuni 12. novembrini 2021 Fidži president.

Pärast keskkooli lõpetamist astus ta 1966. aastal väeteenistusse ja valis karjäärisõjaväelase elukutse. Ta sai sõjaväelise hariduse Austraalia sõjaväeakadeemiates ja täiendas ennast hiljem ka Harvardi ülikoolis.

Ohvitserina juhtis ta esialgu Fidži üksusi Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni rahutagamismissioonidel Liibanonis, tõustes lõpuks ÜRO rahutagamisüksuste juhiks Liibanonis. Teenistuse eest Liibanonis on ta saanud nii Fidži, Liibanoni, Suurbritannia kui ka ÜRO autasusid. Sõjaväeteenistuses saavutas Konrote kindralmajori auastme.

Pärast erruminekut teenis ta diplomaadi ja valitsuse liikmena, olles 2001–2006 Fidži ülemvolinik Austraalias ja 2006. aastal Laisenia Qarase valitsuses immigratsiooni- ja veteraniküsimuste minister. Tema karjäär ministrina lõppes 5. detsembril 2006, kui kommodoor Josaia Voreqe Bainimarama kukutas riigipöördega Qarase valitsuse.

Vaatamata sellele kandideeris Konrote 2014. aasta parlamendivalimistel Bainimarama erakonna FijiFirst nimekirjas ja valiti 1585 häälega parlamenti. Septembris 2014 moodustatud uues valitsuses nimetas Bainimarama ta tööturu, produktiivsuse ja tööstussuhete ministriks. 

12. oktoobril 2015 valis Fidži parlament Konrote riigi presidendiks. Ta on esimene president, kelle vastavalt 2013. aasta põhiseadusele valis parlament – kõik varasemad presidendid oli valinud hõimupealike suurkogu. Ta astus ametisse kuu aega hiljem, 12. novembril 2015.

Välislingid
Presidendi ametlik Twitteri leht (inglise keeles)

Fidži presidendid
Fidži sõjaväelased
Sündinud 1947