joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Knut Vollebæk

Knut Vollebæk (sündinud 11. veebruaril 1946 Oslos) on Norra diplomaat ja poliitik, kes oli Norra välisminister 1997–2000.

Ta on töötanud diplomaadina New Delhis, Madridis ja Harares. 1991–1993 oli ta Norra suursaadik Costa Ricas.

2001–2007 oli ta Norra suursaadik Ameerika Ühendriikides.

1. oktoobrist 2007 16. juulini 2013 oli ta Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni rahvusvähemuste komissar.

Ta kuulub Kristlikku Rahvaparteisse.

Tunnustused 
Valgetähe I klassi teenetemärk (1998)
Peer Gynti auhind (2001)

Norra välisministrid
Norra suursaadikud
Valgetähe I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1946
John Surtees

John Surtees (11. veebruar 1934 Tatsfield, Surrey – 10. märts 2017 London) oli Briti Vormel 1 piloot ja maailmameister (1964).

Ta on ainus, kes on tulnud maailmameistriks nii kahe- kui ka neljarattaliste sarjas.

Viited 

Suurbritannia Vormel 1 piloodid
Suurbritannia sportlased
Mootorrattasportlased
Sündinud 1934
Surnud 2017
Heino Enden

Heino Enden (sündinud 13. detsembril 1959 Tallinnas) on endine eesti ja NSV Liidu korvpallur.

Ta tuli Nõukogude Liidu korvpallikoondises maailmameistriks aastal 1982 ja Euroopa meistriks 1985. NSV Liidu meister aastatel 1984 ja 1988.

Karjäär mängija ja treenerina 
Mängijana klubides:
1978–1983 – Tallinna Kalev
1983–1988 – Moskva AKSK
1988–1989 – Tampereen Pyrintö

Eesti korvpallikoondise peatreenerina:
2001–2004

Poliitiline tegevus 
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Savisaare Valimisliidu ja Tegusa Tallinna nimekirjas ning sai 140 häält.

Tunnustus
 2021 Eesti Olümpiakomitee teenetemärk

Isiklikku
Tema poeg Anthony Enden on samuti korvpallur.

Viited

Välislingid

Eesti korvpallurid
Nõukogude Liidu korvpallurid
Eestlased Venemaal
Sündinud 1959
1. FC Nürnberg

1. FC Nürnberg on Saksamaal Nürnbergis 1900 asutatud spordiühing, mis on tuntud oma jalgpallimeeskonna poolest. Tänapäeval võimaldab klubi tegelda iluuisutamise, jäähoki, käsipalli, poksi, rulluisutamise, suusatamise, tennise ja ujumisega.

Jalgpallimeeskond peab oma kodumänge Grundig Stadionil. 1972. aasta suveolümpiamängudel kasutati seda staadioni jalgpallivõistluste jaoks.

Saksamaa liigad 
Enne Teist maailmasõda oli Nürnberg tugev klubi, kes tuli korduvalt Saksamaa meistriks ja karikavõitjaks. Enne Bundesliga loomist oli ta Saksamaa meistriks tulnud 8 korda, rohkem kui ükski teine Saksamaa klubi.

Alates Bundesliga rajamisest 1963 on 1. FC Nürnberg mänginud 28 hooaega Bundesligas, 13 hooaega 2. Bundesligas ja 6 hooaega regionaalliigas. Nürnberg on Bundesligast välja langenud 7 korda, rohkem kui ükski teine meeskond. Sealhulgas langes ta Bundesligast välja kohe järgmisel aastal pärast seda, kui 1968 Saksamaa meistriks tuli, olles läbi aegade ainus valitsev Saksamaa meister, kes Bundesligast välja langenud. Kuid teisalt on ta võitnud 2. Bundesliga 4 korda, rohkem kui ükski teine meeskond.

Eurosarjad 
Nürnberg on osalenud eurosarjas viis korda.

Esimest korda sai Nürnberg selle õiguse pärast seda, kui tuli 1965 Bundesligas 6. kohale. Ta osales Messilinnade karikasarjas, mis on UEFA karikasarja eellane. Sellal kui teised Saksamaa klubid alistasid oma avaringi vastase kahe mängu kokkuvõttes 7:0 ja isegi 17:0, viigistas Nürnberg Evertoniga kodus 1:1 ja kaotas võõrsil 0:1 ning langes välja.

1966 tuli Nürnberg taas Bundesligas 6. kohale ja sai taas õiguse osaleda Messilinnade karikasarjas. Avaringis loositi vastu Valencia CF, kellele Nürnberg kaotas kodus 1:2 ja võõrsil 0:2.

1968 tuli Nürnberg Saksamaa meistriks ja sai seetõttu koha UEFA Meistrite Liigas. Talle loositi vastu Amsterdami Ajax, kellega kodus tehti 1:1 viik, aga võõrsil kaotati 0:4. Ajax jõudis lõpuks finaali.

1988 tuli Nürnberg Saksamaa meistrivõistlustel 5. kohale ja pääses UEFA karikasarja. Avaringis võideti võõrsil AS Romat 2:1, kodus kaotati sama tulemusega. Järgnes lisaaeg, kus Roma lõi värava ja pääses edasi.

2007 tuli Nürnberg Saksamaa meistrivõistlustel 6. kohale ja võitis Saksamaa karika. Seetõttu pääses ta taas UEFA karikasarja. Avaringis tegi ta Bukaresti Rapidiga kaks viiki, aga läks edasi tänu võõrsil löödud väravatele 2:0. See oli esimene juhtum, kus Nürnberg eurosarjas esimesest ringist edasi pääses. Järgnes alagrupifaas, kus Everton võitis kõik mängud, aga Nürnberg ei kaotanud peale Evertoni kellelegi ja pääses teisena edasi. Kolmandana sai jätkata sarja hilisem võitja Peterburi Zenit. Kolmandas ringis, 32 parema seas mängis Nürnberg Lissaboni Benficaga võõrsil 0:1 ja kodus 2:2 ning langes välja.

Praegune koosseis 
Seisuga 31. august 2019

Saavutused

Kõigi aegade koondis 
Uue staadioni avamise puhul valisid fännid oma klubi kõigi aegade parimad mängijad ühte koosseisu.

Viited

Välislingid 

Koduleht

 
Nürnberg
Nürnberg
Mercedes Grand Prix

Mercedes Grand Prix on Vormel 1 meeskond, mis liitus sarjaga 2010. aastal, ostes ära 2009. aastal F1 vormelisarjas võidutsenud Brawn GP meeskonna. Mercedes on ka varem, aastatel 1954–1956, sarjas võistelnud. 2010. aasta Vormel 1 hooaja sõitjad olid Michael Schumacher ja Nico Rosberg. Nendega jätkati kuni 2013. aastani, mil Schumacheri asemele tuli Lewis Hamilton. See sõitjate koosseis püsib tänaseni. 2014. aasta Vormel 1 hooajal tuli Hamilton Vormel 1 maailmameistriks, Rosberg jäi teiseks ning meeskondlikus arvestuses võideti konstruktorite karikas.

Võistlusautod

Vormel 1 meeskonnad
Deng Xiaoping

Deng Xiaoping (Dèng Xiǎopíng; lihtsustatud hiina kirjas 邓小平; traditsioonilises hiina kirjas 鄧小平; 22. august 1904 Paifang, Guang'ani maakond, Sichuan – 19. veebruar 1997 Peking) oli Hiina poliitik.

Kuigi ta ei olnud Hiina Kommunistliku Partei esimees, oli ta Hiina RV tegelik juht 1978–1992. 

Ta õppis Prantsusmaal Pariisis, kus tutvus marksismiga ja liitus 1923 Hiina KP-ga. 1925–1927 viibis ta NSV Liidus ja õppis Ida Töörahva Kommunistlikus Ülikoolis.

1930. aastate keskel osales Deng Suurel retkel. 1945 valiti ta Hiina KP Keskkomitee liikmeks ja 1955 selle poliitbüroo liikmeks. Pärast Hiina Rahvavabariigi loomist 1949 töötas ta Tiibetis, et kindlustada seal Hiina kontrolli.

1966 sattus Deng põlu alla ja saadeti Jiangxi provintsi traktoristiks. 1973 ta rehabiliteeriti ja peaminister Zhou Enlai määras ta 1974 peaministri asetäitjaks. Pärast Mao Zedongi surma õnnestus tal tõusta Hiina RV tegelikuks juhiks. Ameti poolest oli ta Hiina KP aseesimees.

Isiklikku
Deng oli 1 m 55 cm pikk.

Viited
 1974, Deng Xiaoping General Assembly Speech, unmultimedia.org

Hiina poliitikud
Sündinud 1904
Surnud 1997
Guangzhouwan

Guangzhouwan (hiina 廣州灣, lihtsustatud kirjas 广州湾) oli Prantsusmaale kuulunud koloonia Hiina lõunarannikul Leizhou poolsaare idaosas.

Prantsusmaa annekteeris selle 1898. Hiina keisririik andis 1900. aastal Guangzhouwani formaalselt 99 aastaks rendile.

Piirkond hõlmas Gaozhou prefektuurist (Kow Chow Fu) 18×10 km ja Leizhou prefektuurist 24×18 km suuruse ala. Koloonia kogupindala oli 842 km². Aastal 1935 elas seal 209 000 inimest. Prantslased andsid keskasulale uueks nimeks Fort Bayard.

Veebruaris 1943 okupeeris Guangzhouwani Jaapan. 1945 läks see tagasi Prantsusmaa valdusesse ja 1946 anti see Hiinale tagasi. Keskasula sai tagasi nime Zhanjiang.

20. sajand Hiinas
Prantsusmaa ajalugu
ARK-1 Rõss

1RL239 ARK-1 Rõss ('ilves') on Nõukogude Liidus valmistatud suurtükiväe radarisüsteem. On modifitseeritud versioonina (ARK-1M) kasutuses.

Radar on mõeldud vastase suurtükiväe positsioonide avastamiseks ja oma suurtükiväetule korrigeerimiseks.

Nõukogude Liidu relvad
Venemaa relvad
Radar
Neeme Suur

Neeme Suur (sündinud 2. septembril 1968 Haapsalus) on Eesti poliitik ja kaitseliitlane, reservohvitser. Ta on olnud XII Riigikogu liige ja Lääne maavanem aastatel 2008–2011 ning 2015–2017.

Neeme Suur on lõpetanud Eesti Maaülikooli 2005 loodusvarade kaitse ja kasutamise erialal.

Poliitiline tegevus
Ta on alates 1998. aastast Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.  Kuulub Sotsiaaldemokraatliku Erakonna volikogusse.

Ta nimetati 7. veebruaril 2008 Lääne maavanemaks 18. veebruarist 2008 kuni 17. veebruarini 2013. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel. Ta sai Hiiu, Lääne ja Saare maakonnas 1970 häält ning osutus valituks, mistõttu ta vabastati Lääne maavanema ametist alates 4. aprillist 2011 seoses Riigikogu liikmeks asumisega. Ta nimetati uuesti Lääne maavanemaks 11. septembrist 2015 kuni 10. septembrini 2020. Seoses maavalitsuste töö lõpetamisega vabastanuks Vabariigi Valitsus ta 31. detsembril 2017 maavanema ametist, kuid seoses 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel volikogu liikmeks valimise tõttu vabastas valitsus ta ametist juba volikogu liikmeks asumise päevast.

On olnud Risti vallavanem.

Tegevus Kaitseliidus
Neeme Suur on Kaitseliidu Lääne maleva Risti malevkonna liige 1992. aastast. Ta on teeninud rühma- ja kompaniipealikuna ning malevapealiku abina, teda on valitud malevkonna ja maleva juhatuse liikmeks. Ta on lõpetanud Kaitseliidu Kooli kompaniiülemate kursuse.

20. juuli 2013 seisuga oli Suur Kaitseliidu Vanematekogu liige. Tema sõjaväeline auaste on kapten.

Viited

Välislingid 
 Neeme Suure blogi
 Neeme Suur Lääne maavalitsuse lehel
 VVK, Riigikogu valimised 2011: Neeme Suur
 Lehte Ilves. Risti volikogu juhib leitnant Neeme Suur. Lääne Elu, 1. märts 2005.

XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
Lääne maavanemad
Eesti vallavanemad
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Sündinud 1968
Enno Tamm

Enno Tamm (sündinud 26. mail 1960) on Eesti ajakirjanik ja poliitik, Eesti Keskerakonna liige. 

2012–2018 oli ta Tallinna Linnatranspordi AS juhatuse esimees.

Hariduskäik 
Tamm on lõpetanud Tallinna 1. keskkooli (hilisema Gustav Adolfi Gümnaasiumi). 1981–1985 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteadust, 1998–2000 Majandusõiguse ja Poliitika Instituudis. 2001. aastal alustas ta õpinguid Õigusinstituudis.

Ametikohad 
Varem on Tamm olnud Eesti Päevalehe osakonnajuhataja, majandusministri abi, Eesti Televisiooni saatejuht, ajakirja Elu Pilt tegevtoimetaja, riigikogu konsultant ning AS-i Järve Bussipark peadirektor. 1997–2000 oli Tamm Pirita linnaosa vanema asetäitja ning halduskogu liige. 2001. aastal nimetati ta Põhja-Tallinna linnaosa vanemaks Tõnu Heidovi asemel, selles ametis püsis ta 2004. aastani. Uuesti sai Tammest Põhja-Tallinna linnaosa vanem 7. mail 2007, mil vahepeal linnaosa vanemaks olnud Vilja Savisaar siirdus Riigikokku. Linnaosavanemana kuulus Tammele osalus linnavolikogu liikme Oksana Laasi juhitavas GO Reklaamigrupi OÜs, mil asutamisaastal 2005 majandustegevust siiski polnud..

Tallinna ühistransport 
29. jaanuaril 2010 valis Tallinna Autobussikoondise nõukogu Tamme ettevõtte juhatuse liikmeks Mati Mägi asemel, hiljem sai temast juhatuse esimees.. Tallinna bussi-, trammi- ja trolliliiklust korraldava ettevõtte Tallinna Linnatranspordi AS moodustamisel 19. juulil 2012 nimetati ta uue ettevõtte juhatuse esimeheks.

Poliitiline aktiivsus 
Enno Tamm on kandideerinud Riigikogu valimistel kolm korda: 1995., 1999. ja 2007. aastal, kus sai vastavalt 41, 74 ja 210 häält. Samuti on ta kandideerinud viis korda kohalike omavalitsuste valimistel Tallinna linnas: 1996 (43 häält), 1999 (90 häält), 2002 (69 häält), 2005 (250 häält) ja 2009 (451 häält, osutus esmakordselt valituks)..

Isiklikku 
Enno Tammel on kolm poega.

Viited

Välislingid
 Urmas Seaver, Enno Tammest saab Põhja-Tallinna vanem, Postimees, 26. aprill 2007 
 Enno Tamme blog

Eesti Keskerakonna poliitikud
Eesti ajakirjanikud
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1960
Rivertoni auhind

Rivertoni auhind (norra keeles Rivertonprisen) on kirjandusauhind, mida annab välja Norra krimikirjanikke ühendav organisatsioon Rivertonklubben koos Norra raamatukaupmeeste ja Norra raamatuklubide liikmetega. 

1972. aastal asutatud auhind on nimetatud kirjanik Sven Elvestadi (1884–1934) kirjandusliku pseudonüümi Stein Rivertoni järgi. Auhinna saajad määrab kirjanikest, ajakirjanikest, kirjastajatest ja kirjandusteadlastest koosnev žürii. Rivertoni auhinnana antakse võitjatele kullatud revolver nagaan, kust ka auhinna rahvapärane nimetus Golden Gun.

Auhinnakategooriad 
 Rivertoni auhind – parim norrakeelne kriminaalromaan (Prisvinnere Rivertonprisen, 1972)
 Rivertoni klubi auliikme eriauhind (Rivertonklubbens ærespris, 1973)
 Rivertoni klubi rahvusvaheline eriauhind (Rivertonklubbens internasjonale ærespris, 1991)

Auhinna laureaadid

Rivertoni auhinna saanud

Rivertoni klubi rahvusvaheline eriauhind

Välislingid 
 Rivertonklubben – forening for kriminallitteratur.
 Scandinavian crime fiction awards. Scandinavian crime fiction, Scandinavianbooks.

Kriminaalkirjanduse auhinnad
Norra kirjandus
1972
Palle Rosenkrantzi auhind

Palle Rosenkrantzi auhind on (taani keeles Palle Rosenkrantz Prisen) Palle Rosenkrantzi nimeline kirjandusauhind, mida annab välja Taani krimikirjanikke ühendav organisatsioon Det danske Kriminalakademi.

Auhinna laureaadid

Välislingid 
 Palle Rosenkrantz Prisen. Det danske Kriminalakademi
 Scandinavian crime fiction awards. Scandinavian crime fiction, Scandinavianbooks.

Kriminaalkirjanduse auhinnad
Taani kirjandus
1986
Eric Enno Tamm

Eric Enno Tamm (sündinud Kanadas Briti Columbia provintsis Tofinos) on Eesti päritolu Kanada ajakirjanik, kirjanik, keskkonnaaktivist ja analüütik.

Tema isa oli Eesti pagulane Kanadas, kes kirjeldas pojale sageli Nõukogude vägede sissetungi Eestisse teises maailmasõjas. 15-aastaselt sai Tammest kohaliku ajalehe karikaturist. Ta omandas magistrikraadi ajakirjanduse alal Lõuna-California Ülikoolis Los Angeleses ning teise magistrikraadi Euroopa-uuringuis Lundi ülikoolis Rootsis. Pärast ülikooli jäi Tamm kolmeks aastaks Rootsi, töötades Põhjamaade toimetajana ajakirjas Wallpaper. Seal käsitles ta oma artiklites Põhjamaade arhitektuuri, disaini ja innovatsiooni sümbioosi.

Tamm on töötanud Coastal Community Networki tegevdirektorina Briti Columbias, Ecotrust Canada kommunikatsioonidirektori ja Euroopa-korrespondendina. Tema kirjutisi on avaldanud Wallpaper, The Globe and Mail, Los Angeles Times Magazine, Canadian Geographic, San Francisco Chronicle, Toronto Star jt väljaanded.

Teosed

Tamm on avaldanud kaks raamatut. Tema esikteos "Beyond The Outer Shores: The Untold Story of Ed Ricketts, the Pioneering Ecologist Who Inspired John Steinbeck and Joseph Campbell" ("Kaugete randade taga: Jutustamata lugu Ed Rickettsist, ökoloogiapioneerist, kes inspireeris John Steinbecki ja Joseph Campbelli") märgiti ära Kiriyama auhinna konkursil 2005. aastal. 

Tamme teine raamat "The Horse That Leaps Through Clouds: A Tale of Espionage, the Silk Road and the Rise of Modern China" ("Hobune, kes hüppab läbi pilvede: lugu spionaažist, Siiditeest ja tänapäeva Hiina tõusust" ilmus 2010. aasta sügisel. Selles kirjeldab ta hilisema Soome presidendi, parun Carl Gustaf Mannerheimi reisi Peterburist Hiinasse ja Tiibetisse tsaar Nikolai II käsul, kogumaks andmeid Qingi dünastia lõpu aegse Hiina keisririigi kohta, kuid samuti ka enda katset korrata Mannerheimi teekonda 2006. aastal. Tammele keelduti korduvalt viisat andmast, kuna ta oli Vancouveris intervjueerinud Falun Gongi liikmeid. Kui Mannerheim väitis end olevat etnograafi, siis Tamm kasutas lõpuks oma Kanada passi asemel Eesti passi ning rändas 17 000 kilomeetrit Pekingini. Raamatus tõmbab Tamm paralleele Mannerheimi-aegse ja praeguse Hiina vahel. Raamat ilmus Kanadas 2010, USA-s ja Soomes 2011. Pealkiri tuleneb Mannerheimi Hiina-pseudonüümist Ma Dahan, mis tähendab küll "pigem kohale jõudvat ja vaprat hobust", pilved on autori lisandus.

Isiklik elu

Eric Enno Tamm elab Kanadas Ottawa linnas. Oma eesti keele oskuse suhtes on ta ise kriitiline.

Viited

Välislingid
 Eric Enno Tamme koduleht
 Tamme teise raamatu koduleht
 Marje Aksli "Tsaari-Venemaa spioon sajanditagusel Siiditeel tuletab meelde ajaloo tähtsust" EPL, 3. detsember 2010

Kanada kirjanikud
Ameerika-Mehhiko sõda

Ameerika-Mehhiko sõda oli sõjaline konflikt Mehhiko ja Ameerika Ühendriikide vahel aastail 1846–1848. See järgnes Texase annekteerimisele USA poolt 1845. aastal.

Lisaks Mehhiko ranniku blokaadile merel tungisid Ameerika väed Mehhikosse, vallutades New Mexico, California ning osa praegusest Põhja-Mehhikost. Teine Ameerika armee vallutas Mehhiko pealinna México, sundides Mehhiko nõustuma oma põhjaalade (pool oma territooriumist) müügiga USA-le.

Ühendriikide laienemine Vaikse ookeani rannikule oli Demokraatliku Partei juhi, president James K. Polki eesmärk. Samas ei toetanud USA-s enda elanikud sõda sugugi üksmeelselt, Viigide Partei ja orjandusvastased olid sellele tõsiselt vastu. Samuti kritiseeriti ameeriklaste ränki kaotusi ja kõrgeid sõjakulutusi. Sõja kõige ulatuslikuma tagajärjena oli Mehhiko sunnitud loobuma Californiast, New Mexicost, Arizonast, Nevadast, Utah'st, lõviosa Coloradost ja Wyomingist, mille eest USA maksis Mehhikole 18 miljonit dollarit. Vahepeal leiti Californiast kulda, mis tekitas rahvusvahelise mõjuga California kullapalaviku. Sõja poliitilise järelmõjuna tõusis USA-s ühiskondliku debati fookusse orjandus, mille teemaliste vaidluste ägenemine ähvardas kodusõjaga; 1850. aasta kompromiss pakkus vaid lühikest hingetõmbeaega.

USA-s nimetatakse sõda vahel Mehhiko sõjaks (Mexican War) või USA-Mehhiko sõjaks (U.S.–Mexican War). Mehhikos kasutatakse selle kohta termineid (primera) intervención estadounidense en México (Ameerika Ühendriikide (esimene) sissetung Mehhikosse), invasión estadounidense de México (Ameerika Ühendriikide kallaletung Mehhikole) ja guerra del 47 ("'47. aasta sõda").

Vaata ka
Sõdade loend

Sõjad
Mehhiko ajalugu
19. sajand Ameerika Ühendriikides
1840. aastad
Aleksandr Benois

Aleksandr Benois (vene Александр Николаевич Бенуа, kasutatakse ka nimekuju Alexandre Benois; 3. mai 1870 Peterburi – 9. veebruar 1960 Pariis) oli vene maalikunstnik, teatridekoraator, graafik ning kunstiajaloolane ja -kriitik.

Aleksandr Benois oli kunstnike rühmituse ja ajakirja Mir Iskusstva üks asutajaid ja vaimseid juhte.

Aastail 1918–1926 oli ta Ermitaaži maaligalerii juhataja.

Elukäik 
Aleksandr Benois sündis 3. mail 1870 Peterburis. Tema isa Nicholas Benois oli tunnustatud vene arhitekt. Tuntuks sai ka Aleksandri vanem vend Leonti, kes oli arhitekt, ning vend Albert, kes tegeles maalikunsti ja arhitektuuriga. 

Aastail 1890–1894 õppis Aleksandr Peterburi Ülikooli õigusteaduskonnas. Selle kõrvalt õppis ta iseseisvalt kunstiajalugu ja tegeles maalikunstiga.

Kolm aastat pärast ülikooli lõpetamist ja esimest reisi Prantsusmaale valmis Aleksandril akvarelliseeria, mis kujutas Louis XIV viimast promenaadi. Seeria sai kuulsaks tänu Pavel Tretjakovile, kes pani teosed näitusele. Tänu sellele näitusele võitis Benois kunstikriitiku Sergei Djagilevi ja kunstniku Leon Baksti tähelepanu. Kolmekesi koos asutasid nad kunstnike ühenduse Mir Iskusstva ja hakkasid välja andma samanimelist kunstiajakirja. 

20. sajandi alguses jätkas Benois tööd Mir Iskusstvaga, kuid tegeles ka muuga. Ta kirjutas ja avaldas monograafiaid 19. sajandi vene kunsti ning Tsarskoje Selo kohta. Aastal 1903 illustreeris ta Aleksandr Puškini poeemi "Vaskratsanik". 

Aastal 1901 määrati ta Peterburi Maria teatri kunstiliseks juhiks. Sellest ajast alates pühendas ta enamiku oma ajast lavakujundusele. Aleksandr Benois' loodud kostüüme ja lavakujundusi etendustele "Sülfiid" (1909), "Giselle" (1910) ja "Petruška" (1911) arvatakse tema parimateks teosteks üldse. 

Aleksandr Benois tegi koostööd ka Moskva Kunstiteatri ja teiste tähtsate Euroopa teatritega.

Aastail 1918–1926 töötas Aleksandr Benois Ermitaaži kunstigalerii juhatajana ning andis välja uue Ermitaaži kataloogi. Samuti jätkas ta tööd raamatu- ja teatrikunstnikuna, viimasega tegeles ta peamiselt Moskva Suures Teatris. 

Aastal 1926 emigreerus Benois Nõukogude Liidust Prantsusmaale ning elas Pariisis. Ta töötas peamiselt teatrikostüümide ja lavakujunduse kunstnikuna. Pärast teist maailmasõda töötas Aleksandr Benois mõnda aega Milanos La Scala teatris.  	

1955. aastal andis Benois kahes köites välja raamatu "Memuaarid".
 
Aleksandr Benois suri 9. veebruaril 1960 Pariisis.

Teosed

Viited

Kirjandus 
 Katerina Clark, Petersburg: Crucible of the Cultural Revolution (Cambridge, MA, 1995).
 John E. Bowlt, The Silver Age: Russian Art of the Early Twentieth Century and the 'World of Art' Group (Newtonville, MA, 1982).
 Janet Kennedy, The Mir Iskusstva Group and Russian Art, 1898–1912 (New York, 1978).
 Sergei Makovskii, Stranitsy khudozhestvennoi kritiki – Kniga vtoraia: Sovremennye Russkie khudozhniki (St. Petersburg, 1909).
 Gregory Stroud, Retrospective Revolution: A History of Time and Memory in Urban Russia, 1903–1923 (Urbana-Champaign, Illinois: University of Illinois at Urbana-Champaign, 2006).

Venemaa kunstnikud
Sündinud 1870
Surnud 1960
Viljandi Pauluse kirik

Viljandi Pauluse kirik on pühakoda Viljandis aadressil Kiriku tänav 3. Kirikus tegutseb EELK Viljandi Pauluse kogudus. 

Kirik on "Teeliste kirikute" nimekirjas.

Kirik otsustati ehitada pärast seda, kui kogudus jagati 1860. aastal linna- ja maakoguduseks ning Viljandi Jaani kirik jäi linnakogudusele. Punastest tellisest ja maakivist ehitatud uusgooti stiilis hoone projekteeris arhitekt Matthias von Holst. Kirik pühitseti 30. oktoobril 1866.

Kiriku interjöör on avar ning kolmest küljest ümbritsetud rõduga. Altarimaali "Kristus ristil" (1866) autor on Carl Andrea. Kirikusaali valgustab teiste seas erakordselt suur kroonlühter, mille kogudus hankis Nürnbergist. Seal asub kauni prospektiga Eesti suurim täismehaanilise traktuuriga orel, mille on valmistanud Guido Knauff. Kirikusaali lõunapoolsel seinal on vaimulikku ja riigimeest Jaan Lattikut kujutav bareljeef ning teisel korrusel asub tema muuseumituba. Kirikusaalis on parvlaeval Estonia hukkunutele pühendatud mälestuskivi (Peeter Leinbock, 1994).

Viited

Välislingid

EELK Viljandi Pauluse Koguduse koduleht, 
Viljandi Pauluse kiriku lugu raamatus, Eesti Kirik, 3. jaanuar 2018
Kiriku nelitis sai korda, kontserdihooaeg võib alata, Sakala, 6. detsember 2019

Viljandi maakonna kirikud
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Viljandi kirikud
Viljandi maakonna kultuurimälestised
Uusgooti ehitised Eestis
Lümanda Issanda Muutmise kirik

Lümanda Issanda Muutmise kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Saaremaal Lümanda külas.

Ajaloost 
Saaremaal Kihelkonna luterlikus kihelkonnas siirdus 1848. aasta kevadeks õigeusku 304 inimest. Teiste Saaremaal õigeusku siirdunutega võrreldes oli see arv väikseim. Lümanda (algul Kihelkonna) õigeusu kogudus asutati 1847. aastal, hiljem eraldusid Tiirimetsa-Anseküla (1847), Mustjala (1848), Torgu (1849) ja Mõnnuste-Kärla (1851).

Arhitektuurist 
Lümanda õigeusu kirik on paekiviseintega kella- ja haritorniga pikliku kujuga hoone. Kiriku kaks torni tähistavad õigeusu traditsioonis Kristuse kahte loomust - jumalikku ja inimlikku. Pühakoda valmis 1867. aastal ja selle pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin (Karelin) Issanda Muutmise auks sama aasta 6. augustil. Tänapäeval kasutab pühakoda Eesti Apostliku Õigeusu Kiriku Lümanda Issanda Muutmise kogudus.

Kasutatud kirjandus 
 Jaanus Plaat. Saaremaa kirikud, usuliikumised ja prohvetid 18.-20. sajandil. Eesti Rahva Muuseum. Tartu, 2003; lk 136-140
 "Koguteos Saaremaa II köide", TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri. Tallinn, 2007, lk 924-926
 Martin Toon. " EAÕK Kuressaare Püha Nikolai koguduse ajalugu". Kuressaare, 1997. AS Terbo, Tallinn, 1997; lk 4-5; lk 69
 Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia, Tallinn, 2011; lk 428-433

Fotogalerii

Välislingid

Lümanda Issandamuutmisei kogudus 160- ja kirik 140-aastane, Meie Maa, 2. august 2007

Saaremaa valla ehitised
Saare maakonna õigeusu kirikud
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
Saare maakonna kultuurimälestised
EAÕK Pärnu ja Saare piiskopkond
Kuradi-sõrmkäpp

Kuradi-sõrmkäpp (Dactylorhiza maculata) käpaliste sugukonda sõrmkäpa perekonda kuuluv rohttaim.

Kirjeldus
Kuradi-sõrmkäpp on 20–50 cm pikkune tugeva varrega orhidee. Lehed on kuni 15 cm pikad ja kuni 3 cm laiad tumelillade ümarate laikudega lehe pealmisel poolel. Lehed on alusel märgatavalt ahenenud, alt hallikasrohelised. Õitseb juunis-juulis. Õied on suhteliselt suured, värvuselt lillad kuni roosad, harva valged, koondunud koonusjasse õisikusse varre tipus. Huule hõlmad on allapoole suunatud, keskmine hõlm on väike ja kolmnurgakujuline.

Kasvukoht
Kasvavad niisketel ja märgadel heinamaadel, soostunud niitudel ja soodes.

Kaitsestaatus
Kuradi-sõrmkäpp on III kaitsekategooria kaitsealune liik ,

Rahvapärimus
Kuradi-sõrmkäpp on nimetuse saanud tumedat, peaaegu musta käppa või kätt meenutava, mullas asuva juuremugula tõttu, noorem juuremugul on valge. Nii kannabki kuradi-sõrmkäpp korraga justkui hea ja kurja alget. Varem on kasutatud ka ravimtaimena.

Sarnased liigid 
Balti sõrmkäpp, kelle huule keskmised hõlmad on külgedele suunatud ning lehed ei ole alt hallikad; vööthuul-sõrmkäpp, kelle huule keskmine hõlm on kitsaskolmnurkne ning huul lõhestunud vähemalt pooles ulatuses.

Viited

Välislingid
 

Kirjeldus veebilehel Herba.folklore.ee
Kirjeldus veebilehel Orhidee.ee

Eesti käpalised
602

602. aasta

Sündmused
Mauriciuse järel sai Bütsantsi keisriks Phokas, kes krooniti 23. novembril. 
...

Sündinud
Mu‘āwīyah I, Omaijaadide dünastia teine kaliif

Surnud
Mauricius, Bütsantsi keiser. Hukati 27. novembril koos oma poegadega. 
...
Levala Püha Neeva Aleksandri kirik

Levala (Nõmme) Püha Neeva-Aleksandri kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Saare maakonna Saaremaa valla Tumala külas.

Ajaloost 
Levala õigeusu kogudus eraldus Tornimäe Neitsi Maria Kaitsmise ja Ööriku Püha Kolmainu kogudustest 1910. aastal. Ajutine kirik rajati Rahula õigeusu abikooli. Ainus Eesti iseseisvusajal ja viimane Saaremaale ehitatud õigeusu kirik pühitseti Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksandri (Pauluse) poolt 1927. aastal Püha Neeva-Aleksandri auks. Laudvooderduse ja plekk-katusega kirik sarnaneb vabakoguduste palvelaga. Kirikul on väike haritorn ja harvad aknad. Levala (Nõmme) Püha Neeva Aleksandri kiriku kõrval asub Saikla-Nõmme kalmistu. Kalmistule on maetud koguduse kauaaegne preester Andrei Mägi.

Pühakoda kasutab Levala (Nõmme) Püha Neeva-Aleksandri kogudus.

Vaata ka 
 Pöide vald
 Eesti külade loend

Kasutatud kirjandus 
 Jaanus Plaat. "Saaremaa kirikud, usuliikumised ja prohvetid 18.–20. sajandil". Eesti Rahva Muuseum. Tartu, 2003; lk 136-140; lk 300
 "Koguteos Saaremaa II köide". TTÜ Kuressaare Kolledž. Kirjastus Koolibri. Tallinn, 2007; lk 430-434; lk 444-445
 Martin Toon. "EAÕK Kuressaare Püha Nikolai koguduse ajalugu". Kuressaare, 1997. AS Terbo, Tallinn; lk 4-5; lk 69
 Jaanus Plaat/Arne Maasik. "Õigeusu kirikud, kloostrid ja kabelid Eestis". Eesti Kunstiakadeemia. Tallinn, 2011; lk 424-427

Välislingid
EAÕK Levala Püha Aleksandri kirik (Teeliste kirikud)
Levala Püha Neeva Aleksandri kogudus EAÕK kodulehel.

Saare maakonna õigeusu kirikud
Saaremaa valla ehitised
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik
EAÕK Pärnu ja Saare piiskopkond
Darja Jurlova

Darja Jurlova (sündinud 3. märtsil 1992 Narvas) on endine Eesti laskesuusataja.

Jaanuaris 2010 Torsbys toimunud juunioride maailmameistrivõistlustel sai ta kaks kuldmedalit.

Darja Jurlova esindab klubi Audentes. 

Ta debüteeris Eesti koondises detsembris 2010 IBU-karikasarja etapil Austrias Obertilliachis ja sai sprindis 40. koha. 

17. juunil 2011 kirjutasid Eesti laskesuusatamise föderatsioon ja AS Molycorp Silmet alla sponsorluslepingule, mis nägi ette konkreetseid toetusi Ida-Virumaalt pärit sportlastele Darja Jurlovale ja Daniil Steptšenkole. 

Ta osales 2014. aastal Eesti koondise koosseisus Sotši olümpiamängudel.

Jurlova jättis 2015/16 hooaja vahele. 2016. aasta aprillis otsustas Jurlova tippspordist loobuda, et pühenduda õpingutele ja treeneritööle. Jurlova jõudis karjääri jooksul MK-sarjas korra punktikohale, saades Prantsusmaal sprindis 39. koha. Sotši olümpial jäi tema parimaks tulemuseks sprindi 67. koht, maailmameistrivõistluste parima koha sõitis ta välja 2012. aastal Ruhpoldingus, kui sai sprindis 44. koha.

Viited

Välislingid

 
 Darja Jurlova Blogi
 Interview
 Laskesuusatajate read täienevad – talendikas Jurlova saab Eesti passi
 Jurlova tõusis jälitussõiduga 17. kohale

Eesti laskesuusatajad
Narvast pärit sportlased
Sündinud 1992
Tarmo Lepik

Tarmo Lepik (9. november 1946 Tallinn – 11. märts 2001) oli eesti helilooja. 

Lõpetas 1966. aastal muusikateooria alal Tallinna Muusikakeskkooli, õppis samas 1964–1966 Veljo Tormise juhendusel kompositsiooni, ja 1977. aastal muusikateaduse alal (juhendaja L. Normet) Tallinna Riikliku Konservatooriumi. 

Töötas aastatel 1974–1990 Tallinna Muusikakoolis muusikateoreetiliste ainete õpetajana.

Eesti heliloojad
Eesti muusikapedagoogid
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1946
Surnud 2001
Priit Ardna

Priit Ardna (aastani 1935 Elmar-Friedrich Rossmann; 23. november 1892 Vändra – 9. november 1981 Stockholm) oli eesti helilooja, organist ja dirigent.

Ta lõpetas 1912 orelierialal Rudolf Grivingi muusikakooli ning õppis sealsamas aastani 1914 kompositsiooni. Organistitööd alustas ta 1915 Thbilisis ning jätkas seda hiljem Eestis. Ta oli 1927–1933 Ugala ja 1942–1944 Endla teatris pianist ja orkestrijuht, töötades ka mitmes koolis muusikaõpetajana ning esinedes oreli- ja klaverisolistina.

1944. aastal põgenes ta Rootsi, töötas Stockholmis organistina.

Viited

Välislingid
Harald Nurk, Helilooja Priit Ardnat võib pidada eesti opereti isaks, Sakala, 21. november 2003 

Eesti heliloojad
Eesti organistid
Perekonnanimede kaitseregister
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Stockholmi Metsakalmistule maetud
Sündinud 1892
Surnud 1981
Kustav-Agu Püüman

Kustav-Agu Püüman (sündinud 13. juunil 1937 Tallinnas) on eesti teatrikunstnik ja balletitantsija.

Haridus
Ta lõpetas Tallinna 2. Keskkooli 1956. aastal, õppis aastatel 1948–1956 Eesti Riiklikus Koreograafiakoolis ja 1963–1969 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis.

Töö
Aastatel 1956–1979 oli ta Estonia balletiartist, seejärel kuni 1994. aastani vabakutseline kunstnik ja pärast seda Tallinna Linnateatri peakunstnik, 2000. aastast Linnateatri kunstnik. 

Püüman on loonud kujundusi ka pidulikele kontsertidele, laulu- ja tantsupidudele, vabaõhulavastustele, telesaadetele ja filmidele ning teinud kostüüme varieteele. Ta tegeleb ajalooliste kostüümide taasloomisega. Püüman on kirjutanud artikleid Eesti Entsüklopeediale ja Eesti teatri biograafilisele leksikonile. Ta õpetab erialakompositsiooni, stsenograafia- ja kostüümiajalugu mitmes kõrgkoolis.

Lavakujundusi
1969 Ülo Vinter / Ülo Raudmäe "Pipi Pikksukk", Estonia
1970 Wolfgang Amadeus Mozart "Aednikuneiu armastusest", Vanemuine
1972 Enn Vetemaa "Õhtusöök viiele", Vilnius
1973 Frederick Loewe "Minu veetlev leedi", Sverdlovsk
1973 Richard Strauss "Salomé", Estonia
1976 Giuseppe Verdi "Othello", Sverdlovsk
1976 A. Petrov "Maailma loomine", Estonia
1978 Colin Higgins "Harold ja Maude", Eesti Draamateater
1979 A. H. Tammsaare "Kuningal on külm", Vilnius
1987 Pjotr Tšaikovski "Pähklipureja", Estonia
1992 William Shakespeare "Romeo ja Julia", Tallinna Linnateater
1992 Ferenc Lehár "Lõbus lesk", Vanemuine
1992 Anton Tšehhov "Ivanov", Draamateater
1993 Tadeusz Różewicz "Valge abielu", Linnateater
1993 Lionel Bart "Oliver", Vanemuine
1994 Imre Kálman "Silva", Estonia
1994 G. Verdi "Don Carlos" (kostüümid), Estonia
1995 Alexandre Dumas vanem / Elmo Nüganen "Kolm musketäri", Linnateater
1995 Aleksandr Adabašjan, Nikita Mihhalkov "Pianoola ehk Mehaaniline klaver" (kostüümid), Linnateater
1996 Georg Friedrich Händel "Xerxes", Vanemuine
1997 Bertolt Brecht / Kurt Weill "Kolmekrossiooper" (kostüümid), Linnateater
1998 Jaan Tätte "Ristumine peateega", Linnateater
2001 W. A. Mozart "Bastien ja Bastienne", Linnateater
2001 A. Dumas / E. Nüganen "Musketärid – 20 aastat hiljem", Linnateater
2002 F. Léhar "Lõbus lesk", Estonia
2004 Maurice Ravel "Valss", Estonia

Näitusi
1973 isikunäitus
1973 Balti teatritriennaal Riias
1976 Balti teatritriennaal Vilniuses
1980 isikunäitus
1980 Balti teatritriennaal Tallinnas
1982 isikunäitus
1987 isikunäitus
1987 Balti teatritriennaal Vilniuses
1992 Eesti lavastuskunstnike näitus Kuopios
1998 grupinäitus "Illusioon" Jyväskyläs
2004 isikunäitus

Tunnustus
1976 üleliiduline kultuuriministeeriumi noortepreemia
1998 Endla publikupreemia
2001 Valgetähe teenetemärgi V klass

Raamatud
1986 Album "Eesti ballett" (koostaja)

Viited

Välislingid
Lavakujundusi, foto Linnateatri lehel
Tõnis Kipper, "Kustav-Agu Püüman: Teater on koostegemine...", Saarte Hääl, 14. mai 2007

Eesti balletitantsijad
Eesti teatrikunstnikud
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1937
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Harri Otsa

Harri Otsa (3. november 1926 Tallinn – 30. oktoober 2001) oli eesti helilooja.

Õppis 1946–1948 Tallinna Muusikakoolis muusikateooriat. 

1953. aastal lõpetas kompositsioonierialal (Mart Saare klassis) Tallinna Riikliku Konservatooriumi. 

1953–1959 oli Otsa muusikaalajuhataja Draamateatris. Töötas 1953–1962 Tallinna Muusikakoolis ja 1962–1988 Tallinna Konservatooriumis muusikateoreetiliste ainete õppejõuna.

Eesti heliloojad
Eesti muusikapedagoogid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1926
Surnud 2001
Kalev Härk

Kalev Härk (sündinud 15. märtsil 1971 Valgas) on Eesti poliitik, aastatel 2011 kuni 2017 Valga linnapea.

Kalev Härk kuulub alates 2011. aasta 27. jaanuarist Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.

Valga linnavolikogu valis Kalev Härki 11. märtsil 2011 linnapeaks.

Enne Valga linnapeaks saamist töötas Kalev Härk Valga maavalitsuse arengu- ja planeeringuosakonna juhatajana. 3. novembrist 2007 kuni 1. juulini 2010 täitis Kalev Härk Valga maavanema kohuseid pärast maavanem Georg Trašanovi ametist vabastamist ja enne Margus Lepiku maavanema ametisse astumist. 

Kalev Härk määrati 2011. aastal Kaitseliidu Valgamaa maleva Valga üksikkompanii pealikuks pärast seda, kui Valga üksikkompanii senine pealik nooremseersant Kaimo Vahtra pani sama aasta 24. veebruaril ameti maha, et pühenduda täielikult maleva noorte juhendamisele.

Ta on 2015. aastast Elroni nõukogu liige.

Viited

Kaitseliidu Valgamaa maleva liikmed
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud‎
Valga linnapead
Sündinud 1971
Ivar Unt

Ivar Unt (sündinud 2. veebruaril 1977) on Eesti poliitik.

Haridus 
Pärast Valga Gümnaasiumi lõpetamist 1995. aastal alustas ta õpinguid Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas, kus ta omandas bakalaureusekraadi majandusprotsesside modelleerimise ja majanduspoliitika erialal 1999. aastal . Aastatel 2010–2012 õppis Ivar Unt Eesti Maaülikoolis ettevõtluse ja ökonoomika erialal, kus omandas magistrikraadi.

Töökäik 
Aastatel 1999–2007 oli Unt Valga linnavalitsuse aselinnapea, kus oli tema kureerida hariduse-, kultuuri- ja sotsiaalvaldkond.  

Ivar Unt oli Valga linnapea aastail 2007–2011. 

1. augustist 2011 on ta Valga maavalitsuse arengu- ja planeeringuosakonna juhataja, kus on tema vastutada maakonna strateegilised plaanid ja arengukavad ning projektide koostamine ja juhtimine. 

Alates 2015. aastast on Ivar Unt OÜ Trintle omanik. Ettevõte tegeleb hauaplatside hooldusega .

Poliitiline tegevus 
Ivar Unt kuulub Eesti Reformierakonda alates 2000. aasta 28. jaanuarist, Eesti Reformierakonna volikogusse ning juhib Reformierakonna Valga piirkonda.

Valga linnavolikogu valis Ivar Undi linnapeaks 28. märtsil 2007 ja avaldas talle umbusaldust 4. märtsil 2011.

Alates 2013. aasta kohaliku omavalitsuse valimistest oli Ivar Unt Valga linnavolikogu esimees. 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel sai Unt Valga linnas 90 häält. Enam hääli on ta saanud 2009. aastal (563 häält).

Isiklikku 
Ivar Unt on abielus, peres on kolm last. 

Unt on tegelenud poksiga alates 15. eluaastast ning ta juhib Valga poksiklubi Nahkkinnas. Lisaks omab ta rahvusvahelist poksikohtuniku esimese tärni litsentsi. 

Ta kuulub korporatsiooni Fraternitas Estica. Tema hobid on ulmekirjanduse lugemine (lemmikautorid Asimov, Clarke, Simak), bridž ja jalgrattasõit. Unt on läbinud poolmaratoni (21 km) ajaga 2:08:08. 

Ivar Unt on auastmelt Eesti Kaitseväe lipnik.

Viited

Välislingid
 Valga Poksiklubi koduleht

Eesti Reformierakonna poliitikud
Valga linnapead
Sündinud 1977
Olev Raju

Olev Raju (sündinud 14. jaanuaril 1948) on Eesti majandusteadlane ja poliitik.

Ta lõpetas aastal 1971 kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi erialal. Aastatel 1974–1975 oli ta TRÜ-s aspirantuuris, aastatel 1983–1985 doktorantuuris. Aastatel 1971–1991 töötas ta Tartu Riiklikus Ülikoolis poliitökonoomia kateedris vaneminseneri, vanemõpetaja ja dotsendina.

Ta oli 1995–2003 Riigikogu VIII ja IX koosseisu liige ja 2007–2009 Tartu Linnavolikogu esimees.

Välislingid

Nädala juubilar Olev Raju 60, Kesknädal, 9. jaanuar 2008
Olev Raju: kriisist väljatulek – mitte lihtsate inimeste arvel, Tartu Postimees, 3. veebruar 2009
Olev Raju: Reformierakond on ideoloogialõksus, Äripäev, 15. november 2010

Eesti majandusteadlased
VIII Riigikogu liikmed
IX Riigikogu liikmed
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli poliitilise ökonoomia kateedri õppejõud
Eesti Keskerakonna poliitikud
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna vilistlased
Sündinud 1948
Kingmani riff

Kingmani riff on suuresti veealune asustamata kolmnurkne korallriff, mis asub Vaikse ookeani põhjaosas, ligikaudu poolel teel Hawaii saarte ja Ameerika Samoa vahel, koordinaatidel 6°23′ põhjalaiust ja 162°25′ läänepikkust. Riff jääb lähimast saarest, Palmyra atollist, 67 km (36 meremiili) loodesse ning Honolulust 1720 km (930 meremiili) lõunasse.

Kingmani riff on Ameerika Ühendriikide inkorporeerimata ala. Saart haldab Ameerika Ühendriikide siseministeerium ja see on avalikkusele suletud.

Rifi laguun on lääneosas 82 meetrit sügav. Kogu rifi välisservaga piiratud ala on 76 ruutkilomeetrit. Idaserval asub kaks väikest kuivamaariba, mis koosnevad korallipurust ja suurtest merikarpidest, nende pindala on vastavalt 8000 ja 4000 ruutmeetrit ning rannajoon 3 kilomeetrit. Rifi kõrgeim punkt ulatub vähem kui 1,5 meetrit üle merepinna ning on enamiku ajast veega kaetud. See muudab Kingmani rifi meresõidule ohtlikuks. Rifil pole loodusvarasid ega toimu majandustegevust.

Kingmani rifi avastas 14. juunil 1798 Ameerika kapten Edmund Fanning laeval Betsey. Kapten W. E. Kingman, kelle nime saar kannab, kirjeldas seda 29. novembril 1853. Ameerika Ühendriigid arvasid selle oma territooriumi hulka nime Danger Reef all 1856. aastal Guano Islands Actiga. Lorrin A. Thurston annekteeris selle Ameerika Ühendriikidele formaalselt 10. mail 1922.

Vaikse ookeani saared
Ameerika Ühendriikide inkorporeerimata alad
Austraalia ja Okeaania maad
FC Lelle

FC Lelle on amatöör Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Lelles. FC Lelle on 3 korda tulnud Rapla maakonna meistriks ja 5 korda maakonna karikavõitjaks, võitnud mitmeid turniire, jõudnud Eesti Karikavõistlustel 1/8 finaali ja mänginud Eesti Meistrivõistlustel kõikides liigades.

Ajalugu 
Jalgpalli mängimise traditsioon Lelles ulatub 1930. aastatesse. Alates 1980. aastate algupoolest muutus jalgpallialane tegevus Lelles aktiivsemaks ja süstematiseeritumaks. Suurim roll selles oli noortel tegusatel spordihuvilistel meestel. 1980-ndate keskel hakkas tekkima nn klubiline tegevus, mille loomulikuks jätkuks sai hiljem juba MTÜ FC LELLE asutamine. 1990-ndate alguses olid treenerid Aivar Pohlak ja ka Roman Ubakivi, FC Lelle sai FC Flora duubelmeeskonnaks, nii jõuti esiliigassegi.

1990-ndate keskel renoveeris Lelle staadioni FC Flora ja kuni aastani 2003 sai FC Lellest FC Flora meeskondade süsteemi osa. Siit ka põhjus, miks leiame paljude praeguste Eesti koondislaste teenistuslehelt FC Lelle või SK Lelle nime. Nendel nn Flora aastatel omas FC Lelle vägagi tähtsat rolli FC Flora ja kogu Eesti jalgpallipüramiidi ehitamisel.

Vanas heas mõttes "oma küla meeskonnaks" sai FC Lelle jälle 21. sajandi algusaastatel, mil konstruktiivses koostöös FC Floraga leiti võimalus jätkata Lelles amatöörvõistkonnana. Aastal 2005 hakkas FC Lelle jälle iseseisvalt Lelles kohalikku jalgpallielu edendama. Uue meeskonna moodustasid koos "vanad kaardiväelased" ja noored, uuemal ajal jalgpallikoolis käinud poisid. See sümbioos, isad-pojad koos ja oma kodukandi nimel ongi tänaseni olnud FC Lelle kui meeskonna vaimne nurgakivi.

2018 sai MTÜ FC Lelle endale renoveeritud klubihoone.

Aastal 2020 otsustas Lelle esimest korda osa võtta Eesti jalgpalli väikestest karikavõistlustest. Esimesest ringist pääseti edasi ilma mänguta. Teises mängus kaotati aste kõrgemal olevale Eston Villale 4:2.

2021 oli Lelle esimest korda Duubliks Raplamaa JK II-le. Esimest korda kui mängiti duubli/põhimeeskonna süsteemis.

2022 läks Lelle üle Vändra JK Vapruse Duubliks millest tuli ka ühine nimi Vändra JK Vaprus II ja FC Lelle ÜM. Sisuliseks jäi klubi endiselt FC Lelleks, lisandusid paar noormängjat.

Statistika ja loendid

Varasemad liigahooajad

Eesti jalgpalli karikavõistlused

Eesti jalgpalli väikesed karikavõistlused

Praegune meeskond

Seisuga 26.10.2022

Viited

Välislingid 
Klubi andmed jalgpall.ee

Eesti jalgpalliklubid
Lelle
Tartu JK Tammeka U21

Tartu JK Tammeka U21 on Eesti jalgpalliklubi Tartu JK Tammeka duubelmeeskond, mis mängib Esiliigas.

2016. aastal alustas klubi JK Luunja ning Tammeka II asemel Esiliiga B-s.

Saavutused
II liiga lõuna/lääs
2. koht (2): 2009, 2011

III liiga lõuna
3. koht (1): 2006

IV liiga lõuna
Võitjad (1): 2005

V liiga lõuna
Võitjad (1): 2004

Statistika ja loendid

Varasemad liigahooajad ja karikavõistlused

Vaata ka
Eesti jalgpalliklubide loend

Viited

Välislingid
Tartu JK Tammeka U21 EJL-i kodulehel

Tartu JK Tammeka
Eesti jalgpalliklubide duubelmeeskonnad
Jiang Zemin

Jiang Zemin (hiina 江泽民 Jiāng Zémín; sündinud 17. augustil 1926 Yangzhous, Jiangsu provintsis) on Hiina kommunistlik poliitik.

Ta tõusis võimule pärast Taevase Rahu väljaku meeleavalduse mahasurumist 1989. aastal. Ta oli Hiina RV tegelik juht 1992–2004. Ta oli Hiina Kommunistliku Partei esimees 1989–2002 ning Hiina RV president 1993–2003. Ta oli ka Hiina RV Kesksõjakomitee esimees 1989–2004.

Tema juhtimise ajal toimus Hiina RV–s kiire majanduskasv ja paranesid suhted lääneriikidega, kuid säilis Kommunistliku Partei range kontroll sisepoliitikas. 1993 võttis ta kasutusele mõiste sotsialistlik turumajandus.

1999 keelustas ta Falun Gongi usuliikumise. Külastas juunis 2002 Tallinna. 

Hiina poliitikud
Sündinud 1926
Erik Paartalu

Erik Endel Paartalu (sündinud 3. mail 1986 Sydneys) on eesti päritolu Austraalia jalgpallur. Tema mängupositsioon on kaitsev poolkaitsja.

2006–08 mängis Paartalu Šotimaa klubis Gretna F.C. Esimesel hooajal võitis Gretna Šotimaa tugevuselt teise divisjoni ja tõusis esmakordselt kõrgeimasse divisjoni. Teisel hooajal jäi Gretna Šotimaa kõrgeimas divisjonis Premier League'is 12. kohale ehk viimaseks, läks pankrotti ja likvideeriti.

Aastatel 2010–13 mängis ta Austraalia kõrgliiga klubis Brisbane Roar ja aastatel 2014–16 Melbourne Citys. Ta tuli Brisbane Roariga kahel korral Austraalia kõrgliiga põhihooaja meistriks ja hooajal 2010–11 finaalseeria võitjaks. Hooaja 2010–11 finaalis kohtus Brisbane Roar Central Coast Marinersiga. Brisbane Roar viigistas mängu lisaajal Paartalu väravast 2:2 ning tiitel kindlustati järgnenud penaltiseerias, kus Paartalugi oli täpne. Aastatel 2017–19 mängis ta India kõrgliiga klubis Bengaluru FC, kellega tuli hooajal 2018–19 India meistriks.

Lisaks on Paartalu mänginud Hiina, Tai, Lõuna-Korea ja Katari klubides.

Austraalia jalgpallikoondises pidas ta kaks mängu, mõlemad 2013. aasta Ida-Aasia meistrivõistluste finaalturniiril nelja parema seas. 20. juulil 2013 mängis Austraalia avaringis korraldajate Lõuna-Korea vastu väravateta viiki. Teises voorus, kus Paartalu ei osalenud, kaotas Austraalia Jaapanile 2:3 (poolaeg 0:1). Viimases kohtumises 28. juulil mängis Paartalu taas, kuid Austraalia kaotas ikkagi Hiinale 3:4 (1:1) ja jäi viimaseks, neljandaks.

Saavutused

Meeskondlikud
Gretna
Scottish Football League First Division: 2006–07
Brisbane Roar
A-League'i põhihooaeg: 2010–11, 2011–12
A-League'i finaalseeria: 2010–11
Bengaluru FC
Indian Super League: 2018–19
Super Cup: 2018

Välislingid
Ivar Lepik. "Paartalu liitus Aasia tippklubiga". soccernet.ee, 9. veebruar 2016
Erik Paartalu tuli Austraalia meistriks

Austraalia jalgpallurid
Brisbane Roar FC mängijad
Melbourne City FC mängijad
Sündinud 1986
Q

Q (q) [kuu] on ladina tähestiku 17. täht.

Eesti tähestikus on q võõrtäht, mida kasutatakse ainult võõrnimede, võõrnimetuletiste ja tsitaatsõnade kirjutamisel.

Võru keeles kirjutatakse q-tähega keelele omast kõrisulghäälikut.

Tähestikutähed
Katrin Laur

Katrin Laur (neiupõlvenimi Katrin Poola; sündinud 29. aprillil 1955 Tartus) on eesti kirjanik, filmirežissöör, õppejõud ja ajakirjanik.

Elulugu
Ta kasvas üles Tallinnas ja Järvamaal, õppis inglise keele süvaõppega Tallinna 7. Keskkoolis, mille lõpetas 1973. aastal. Seejärel pidas mitmesuguseid töökohti, õppis fotograafiat Tallinna 2. Tehnikakoolis ja aasta Moskva Riiklikus Ülikoolis filosoofiat. Aastatel 1977–1982 õppis Moskvas Üleliidulises Riiklikus Kinematograafia Instituudis (VGIK) Sergei Gerassimovi meistriklassis mängufilmi lavastamist ja lõpetas cum laude (diplomifilm “Kolm tundi rongi väljumiseni”). Sügisel pärast VGIK-i lõpetamist läks ta koos kolumbialasest abikaasa ja väikese tütrega Lääne-Saksamaale ja palus poliitilist varjupaika, mille ta kahe aasta möödudes ka sai. Elas Münchenis, töötas, õppis Müncheni Ludwig Maximiliani Ülikoolis saksa filoloogiat, tegi vabakutselisena mõned filmid Baieri TV-s (1987 “Revolutsioon salongist”, film vene naistest, poliitpagulastest). Aastatel 1986–1994 oli ajakirjanik Raadio Vaba Euroopas, kasutades nime Tiina Rosenbaum.

1995. aastal avaldas kirjastus Kunst Katrin Lauri luulekogu „Sõnad“.

Alates 1994. aastast elas ta Berliinis ja hakkas taas filme tegema, õppides juurde stsenaariumi kirjutamist ja analüüsi. Elas mõne aasta Šveitsis Zürichis, kus tegi 2002. aastal dokumenaalfilmi pikamaaveoautojuhtidest „Reto Bantli pikk reis“.

2000. aastate algusest töötas Laur jälle Eestis. Ta andis Tallinnas seminare filmiüliõpilastele, asutas filmitootmisfirma, tegi kaks ajaloolist dokumentaalfilmi – „Debora Vaarandi aeg“ ja „Roots – sada aastat sõda ja muusikat“, ja kaks mängufilmi – „Ruudi“ ja „Surnuaiavahi tütar“. 

Aastatel 2008–2011 oli ta Balti Filmi- ja Meediakoolis stsenaariumikirjutamise dotsent.

Aastatel 2011–2021 oli Kölni Meediakunstiülikoolis (www.khm.de) dramaturgia ja stsenaariumikirjutamise professor.

2012. aastal oli ta Fulbright visiting scholar Bostoni Ülikooli (BU) filmikoolis ja inglise kirjanduse osakonnas creative writing-programmis.

2022. aastal ilmus Lauri ajalooline roman “Tunnistaja” kirjastuselt “Hea lugu”.

Looming

Filmid 
Katrin Laur on teinud dokumentaal- ja mängufilme:
 2002 "Die lange Reise des Reto Bantli"
 2003 "Geschlecht: Weiblich"
 2006 koguperefilm "Ruudi" 
 2007 dokumentaalfilm "Debora Vaarandi aeg"
 2011 "Surnuaiavahi tütar" 
 2011 dokumentaalfilm "Roots - sada aastat sõda ja muusikat"

Koostöös Mart Kivastiku ja Hannu Saloneniga kirjutas Laur stsenaariumi 2009. aastal Soome-Eesti-Iiri-Saksamaa koostöös valminud põnevikule "Vasha" (režissöör Hannu Salonen).

Raamatud 
 "Sõnad" (luulekogu). Tallinn: Kunst 1993. 94 lk.
 "Tunnistaja" (romaan). Tallinn: Hea Lugu 2022. 832 lk.

Isiklikku 
Paloma Krõõt Tupay on Katrin Lauri tütar.

Viited

Välislingid 
 Katrin Laur EFIS andmebaasis
 https://www.imdb.com/name/nm1360082/?ref_=nv_sr_srsg_0
 https://www.khm.de/lehrende/id.21461.prof-katrin-laur/
 Külli-Riin Tigasson. "Katrin Laur: me mõtleme nõukaaega liiga ohutuks". EPL, 12. märts 2011
 "Katrin Laur: film peab inimesi puudutama". 60+, 7. aprill 2011

Eesti filmilavastajad
Sündinud 1955