joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Andres Sõber

Andres Sõber (sündinud 25. aprillil 1956 Harkus) on eesti korvpallitreener ja endine korvpallur.

Ta õppis aastatel 1964–1971 Kohila Keskkoolis, 1971–1974 Rapla Keskkoolis ja 1974–1978 Tallinna Pedagoogilises Instituudis.

Andres Sõber mängis 1976.–1983. aastal Eesti korvpallikoondises ja Kalevi esindusmeeskonnas. 1977., 1980. ja 1981. aastal tuli ta Balti karika võitjaks. 1981., 1986. ja 1987. aastal võitis korvpalli Eesti meistrivõistlustel kuldmedali, lisaks üheksal korral hõbe- või pronksmedali. Meistersportlaseks sai 1978. aastal.

Ta oli BC Rakvere Tarvas peatreener ja juhatuse liige. Korvpalli Meistriliigas võitis Sõber BC Rakvere Tarva treenerina 2010. aastal hõbe- ja 2012., 2013. ning 2014. aastal pronksmedali, Eesti karikavõitjaks tuldi 2012. aastal. Andres Sõber on töötanud Eesti noormeeste U-18 (2005) ja U-20 (2011–2013) koondise treenerina ning Eesti meeste koondise abitreenerina.

Sõber kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel Keskerakonna nimekirjas ja sai 165 häält, millega valituks ei osutunud.

Töökohad
1978–1983 Korvpalliklubi Kalev korvpallur
1983–1989 Oktoobri rajooni korvpallitreener
1983–1989 Tallinna 49. Keskkooli kehalise kasvatuse õpetaja
1989–1990 Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud
1990–2000 Soome Lappeenranta ja Helsingi klubide treener
2000–2002 Korvpalliklubi TTÜ/A. Le Coq peatreener
2002–2005 Korvpalliklubi Kalev peatreener
2005–2006 Rakvere Palliklubi peatreener
2006–2017 BC Rakvere Tarvas peatreener
2012–2016 Eesti meeste rahvuskoondise abitreener
2011–2013 Eesti U20 koondise treener
2018–2020 Aseri kooli kehalise kasvatuse õpetaja
2020– Viru-Nigula korvpalliklubi "Viru-Nigula Hundid" juhatuse liige ja treener

Tunnustus
2010 – Lääne-Virumaa kultuuripärl
2013 – Rakvere Kroonimärk

Isiklikku 
Tema hobid on muusika ja ujumine. Tal on kolm kolm tütart - Triin elab Soomes, Marju Ameerika Ühendriikides ja Liis Kanadas.

Viited

Välislingid

Andres Sõber: tütred ja korvpalli-poisid on mu suurim rikkus! Õhtuleht, 18. mai 2010.
Andres Sõber dokfilmist: hea, et kõiki "kuradeid" päris välja polnud lõigatud Delfi Sport, 20. detsember 2012.
Andres Sõber aususest, ise otsustamisest..... Postimees, 13. jaanuar 2013.
Andres Sõber: mängijana ma eriti andekas polnud.... Korvpall24.ee, 5. mai 2020.
Andres Sõber: minu unistus välismaal karjääri teha on jäänud mu laste täita. err.ee, 25. aprill 2021.

Eesti korvpallurid
Eesti korvpallitreenerid
Eesti kehalise kasvatuse õpetajad
Sündinud 1956
Lokuta Vabatahtlik Tuletõrje Selts

Lokuta Vabatahtlik Tuletõrje Selts on Lokuta küla vabatahtlike tuletõrjujate mittetulundusühing. Kuni 2000. aasta märtsini asus Lokutal kohaliku omavalitsuse päästeüksus, mis oli osaliselt riiklikult rahastatud. 23. mail 2001, alustas tööd mittetulundusühing.

Tunnustused
Lääne-Eesti Päästekeskuse Aasta Tegija 2008
Aasta vabatahtlik päästekomando 2020

Eesti mittetulundusühingud
Kehtna vald
Uusvokalism

Uusvokalism (inglise keeles new vocalism) on nüüdismuusikas 1950-ndatel sündinud üldmõiste, millega tähistati uudset inimhääle kasutamise esteetikat ja uudseid vokaaltehnikaid. Uusvokalismi on algselt seostatud põhiliselt Luciano Berio avangardistliku vokaalmuusikaga, kuid uusvokalistlikuks võib pidada ka näiteks George Crumbi, Karlheinz Stockhauseni, Milton Babbitti ja Peter Maxwell Daviesi muusikat. Uusvokalismi eesmärgiks ei olnud tingimata hääle esteetiline ilu. Pigem väärtustati inimhäält kogu tema kummalisuses ja võimes kõlada “teisiti”.

Uusvokalismi võib pidada reaktsiooniks lihtsameelsele tavapärasele "ilusale" laulmisele. Kuna heliloojaid huvitas inimhinge erinevate, ka keerukate ja "tumedate" tahkude kajastamine muusikas, siis leiti selleks uudseid kõlasid, mida traditsiooniliselt oli peetud ebasobivateks, ebapuhasteks või lihtsalt ebameeldivateks. Selline mõtlemine rajas teed uuele vokaaltehnikale ning muutis arusaama inimhäälest kui sellisest. Uusvokalismi võib käsitleda tihedas seoses uuskomplekssusega ja vastandina bel canto traditsioonidele. 

Uusvokalismil on tihe seos ka laiema muusikainstrumentide virtuoosse käsitlemise suundumusega, milles kombati muusika esitajate tehnilise võimekuse piire ja arendati asjana iseeneses formaalset komplekssust. Uusvokalistlik muusika võib lisaks tavapärasele laulmisele sisaldada häälepaelte kasutamise eriefekte (chordal effects), kuuldavat sisse-välja hingamist (articulated breathing), laulmist ülemtoonidel ja kõnelaulu erinevaid variatsioone. Tihti oli eesmärgiks moonutatud hääl (tortured voice), ekstaatiline hääl (ecstatic voice), kunstlik hääl (artful voice), murtud hääl (broken voice) ja isegi “hääletu” hääl (voiceless voice).

Uusvokaalset muusikat kirjutavad heliloojad töötasid tihti koos lauljatega. Teada on näiteks Luciano Berio loominguline koostöö oma abikaasa, ameerika metsosoprani Cathy Berberianiga. Peter Maxwell Daviesi "Kaheksa hullu kuninga laulu" (Eight Songs for a Mad King) aastast 1969 valmisid koostöös inglise baritoni Roy Hartiga, kelle ideaaliks oli n-ö kaheksa oktavi laul.

Uusvokalistlikest tehnikatest ja inimhääle potentsiaalsetest võimalustest on oma raamatus “The 21st-century Voice. Contemporary and Traditional Extra-Normal Voice” aastast 2005 kirjutanud ameerika helilooja ja muusikateadlane Michael Edward Edgerton.

 Nüüdismuusika
Märt Treier

Märt Treier (sündinud 22. märtsil 1975) on eesti tele- ja raadioajakirjanik ning koolitaja. 

Eesti Rahvusringhäälingu raadiouudiste juhina alustas ta tööd septembris 2009, kuid see töösuhe jäi ületamatute erimeelsuste tõttu (toimetuse töökorralduse üle) lühikeseks. Enne seda töötas Treier aastaid TV3 uudistetoimetajana, hiljem toimetuse juhina.

Ta on Vikerraadio hommikuprogrammi "Vikerhommik" saatejuht.

Teleajakirja Nädal korraldatud küsitluses valis rahvas Treieri 2006. aastal kategoorias "Parim uudiste edastaja teles" kolmandale kohale Olaf Suuderi ja Margus Saare järel.

Viited 

Eesti teleajakirjanikud
Eesti raadioajakirjanikud
Sündinud 1975
Artur Talvik

Artur Talvik (sündinud 13. juunil 1964) on eesti poliitik, filmiprodutsent ja stsenarist. Ta oli XIII Riigikogu liige.

Näitlejana 

Artur Talvik lõpetas 1988. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri ja töötas seejärel kuni 1992. aastani Nukuteatris näitlejana.

Aastal 2010 osales ta TV3 saates "Laulud tähtedega".

Poliitiline karjäär 

2011. aasta Riigikogu valimistel osales ta roheliste ja vabade kodanike nimekirjas Harju- ja Raplamaa esinumbrina. 2015. aasta Riigikogu valimistel osales ta Vabaerakonna nimekirjas ja teenis samas ringkonnas 7307 häälega isikumandaadi.

Talvik tegutses Eesti Vabaerakonna esimehena aastatel 2017–2018. 13. mail 2018 ta teatas, et lahkub Vabaerakonnast, aga mitte selle Riigikogu fraktsioonist. 2018. septembri alguses hakkas ta asutama uut, Elurikkuse Erakonda.

2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr. 4 (Harju- ja Raplamaa) Elurikkuse Erakonna esinumbrina. Ta kogus 821 häält, kuid ei osutunud valituks.

Filmid

Produtsendina
"Kõrbekuu" (1999, lühimängufilm)
"Tulekummardajad" (2000, dokumentaalfilm)
"Veepomm paksule kõutsile" (2004, kahasse Gatis Upmalisega, lastefilm)
"Kinnunen" (2007, kahasse Aet Laiguga)
"Detsembrikuumus" (2008)
"Tondipoisid" (2009, dokumentaalfilm)
"Okupeeri oma müür" (2013, dokumentaalfilm, koos Peeter Vihmaga)

Lavastajana
"Vene metalli ja US $ suudlus" (1993, kahasse Rein Kotoviga)
"Ööliblika jõulud" (1994, kahasse Rein Kotoviga)
"Vabadus või surm" (1995)
"Baruto – tõlkes kaduma läinud" (2009, dokumentaalfilm)

Isiklikku
Ta on Alice ja Mati Talviku poeg.

Viited

Välislingid
 ARTUR TALVIK: Lubage torkida püha lehma, Eesti Päevaleht, 8. aprill 2009 
 Artur Talvik: Baruto on maailmas kuulsam kui Arvo Pärt, Eesti Ekspress, 1. aprill 2010
 Liivi Šein, "Artur Talvik: ronib mäkke budistlikult", Eesti Päevaleht, 3. aprill 2010
 Teet Korsten, intervjuu Artur Talvikuga "Selleks, et maailma muuta, pead leidma mõttekaaslased" Põhjarannik, 25. jaanuar 2014
 Artur Talvik "Ringvaatele": ma ei kandideeri Vabaerakonna juhiks, ERR, 27. aprill 2018

Eesti filmiprodutsendid
Eesti Tulevikuerakonna poliitikud
Elurikkuse Erakonna poliitikud
Eesti poliitikud
XIII Riigikogu liikmed
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1964
Rein Sikk

Rein Sikk (sündinud 26. juunil 1961 Tallinnas) on eesti ajakirjanik.

Ta on õppinud Tallinna 21. Keskkoolis. 1984. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna ajakirjanduse erialal.

Sikk on töötanud ajalehtedes Punane Täht, Rahva Hääl, Eesti Sõnumid, Virumaa Teataja, Eesti Päevaleht, Kadrina vallalehes Kodukant ja Maaleht.

Ta on teinud kaastööd kõigile Eesti telekanalitele reporterina ning olnud saadete "Viru regi", "A4" saatejuht. Ta oli Vikerraadio "Vikerhommiku", "Argipäevasaate" üks saatejuhte. On Vikerraadio päevakommentaaride üks autoreist. 

Sikk on õpetanud ajakirjandust nii Tartu Ülikoolis, Kadrina Keskkoolis kui ka arvukail koolitustel nii ajakirjandushuvilistele kui ka vallalehtede toimetajatele.   

Rein Sikk mängis peaosa (ahviks muutunud poissi) Virve Aruoja 1966. aastal Eesti Telefilmis valminud filmis "Peegliahv".

Tunnustus
2010 – aasta ajakirjanik (Eesti Ajakirjanike Liit)
2012 – aasta ajakirjanik (Eesti Ajalehtede Liit)
2018 – Lääne-Virumaa kultuuripärl (Eesti Kultuurkapital) 
2022 – Lääne-Viru Omavalitsuste Liidu kuldne vapimärk

Raamatud

"Kümme juhtumit, mis vapustasid reporterit ehk kuidas kirjutada head reportaaži", Tallinn : Eesti Päevaleht, 2007. 

"Minu Ugrimugri : uskumatud seiklused soome-ugri ilmas",  Tartu : Petrone Print, 2010.

"Ajalehe anatoomia : armastav ja vihkav teekond reporterite suurima saladuseni", Tallinn : Menu Kirjastus, 2013.

"Vihaga, kuid vihata : Eesti rahva esimene sauna-aabits", Tallinn : Tammerraamat, 2015.

"Minu Virumaa : üks poiss, üks vanne, üks maa", Tartu : Petrone Print, 2018.

"50 praktilist saunanippi + 3 erilist lisaks", Tallinn Ekspress Meedia, 2020

Isiklikku
Tema ema Milvi Sikk ja isa Rein Sikk olid samuti ajakirjanikud.

Rein Sikk elab Kadrinas. Ta on abielus, peres on poeg ja tütar.

Sikk on Tarvanpää rahvatantsuseltsi, Kadrina Saunaklubi KSK, Rakvere ooperiklubi ja antiooperiklubi liige. Heade Mõtete Instituudi direktor.

Viited

Välislingid
REIN SIKK 60 | Lihtsa maainimese suur sünnipäev, Maaleht 1. juuli.2021
"Rein Sikk taas Eesti Päevalehes" Ärileht, 9. aprill 2005

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1961
Leo Schultz

Leo Johannes Schultz (25. detsember 1877 Peterburi, Venemaa keisririik – 24. november 1937 NSV Liit) oli eesti kirikuõpetaja Venemaal.

Leo Schultz lõpetas gümnaasiumi Peterburis. Õppis 1896–1900 Tartu Ülikooli Usuteaduskonnas. Ordineeriti Peterburis 22. novembril 1902 pastoriks.

1902–1911 oli ta adjunktpastor Peterburi Maria kirikus (kogudus vene- ja saksakeelne, asukohaga Kronverkski ja Sõtninski tänava nurgal), alates 1910 ka Maria kirikus (Marienk. städt Armenhäuser). Oli õpetajaks Peetri Tütarlastekoolis, 5. Gümnaasiumis, Vvedenski Gümnaasiumis ja Keiser Aleksander I Gümnaasiumis.

Aastatel 1919–1920 oli Leo Schultz asendusõpetaja Peterburi kubermangus Tuutaris (Duderhof). Alates 1921 Moloskovitsa (Moloskowitz) eesti koguduse õpetaja. Alates 25. septembrist 1921 Eesti Konsistooriumi assessor. Teenis 1922 Novasolka ja 1925–1927 Moloskovitsa soome kogudust. Alates 21. septembrist 1924 praost. Teenis 1927–1936 Gattšina eestlasi kord kuus. 1935–1937 teenis soome kogudusi Moloskovitsas, Kattilas, Novasolkkas ja Kupanitsas (Gubanitsa). Aastal 1937 pärast jumalateenistust Moloskovitsas ta vahistati koos umbes saja koguduseliikmega. Süüdistatuna spionaažis mõisteti Leo Schultz 19.11.1937 surma ja lasti maha Leningradis 24.11.1937..

Viited

Eesti praostid
Ingeri ajalugu
Eestlased Venemaal
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1877
Surnud 1937
Ossip Pjatnitski

Ossip Pjatnitski, venepäraselt ka Jossif Pjatnitski (Осип Аронович Пятницкий, sünnijärgne nimi Иосель Ориолов Таршис; 17. jaanuar 1882 Vilkomir, Kovno kubermang – 29. juuli 1938 Moskva) oli Nõukogude partei- ja riigitegelane; üks ülemaailmse kommunistlike parteisid ühendanud Kommunistliku Internatsionaali juhte ning kominterni salajase luure- ja sidevõrgustiku OMC juht; rahvuselt juut.

Ossip Pjatnitski liitus VSDTP revolutsioonilise liikumisega 1898. aastal, pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni oli ta aastatel 1919–1920 Venemaa raudteetööliste ametiühingu esimees; aastatel 1918–1922 Moskva Nõukogu Täitevkomitee liige ja Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee liige, 1920. aastast oli Pjatnitski VK(b)P Moskva linnakomitee sekretär; aastatel 1920–1921 VK(b)P KK liikme kandidaat, 1923. aastast Kominterni Täitevkomitee sekretär, aastatel 1924–1927 ÜK(b)P Keskkontrollkomisjoni liige, aastatel 1927–1937 ÜK(b)P KK liige. 

Arreteeriti 27. juulil 1937. Mõsteti surma 28. juulil 1938, lasti maha 29. juulil 1938. Rehabiliteeriti postuumselt 1956. aasta jaanuaris.

Viited

Nõukogude Liidu poliitikud
Sündinud 1882
Surnud 1938
Põhja-masksäälik

Põhja-masksäälik (Geothlypis trichas) on sääliklaste sugukonda masksääliku perekonda kuuluv lind.

Levila 

Põhja-masksäälik on levinud Kanada lõunaosast Mehhiko keskosani. Põhjapoolsed asurkonnad on rändlinnud, talvitudes levila lõunaosas, Kesk-Ameerikas ja Antillidel. Lõunapoolsed asurkonnad on suuresti paiksed.

Põhja-masksäälikut on väga harva eksikülalisena kohatud ka Lääne-Euroopas.

Ta on väga tavaline lind, vaatamata arvukuse kahanemisele mõnes piirkonnas. Ta kuulub soodsas seisundis liikide hulka.

Esimest korda kirjeldas põhja-masksäälikut teaduslikult juba Linnaeus 1766. aastal.

Välimus 

Põhja-masksäälikud on väikesed laululinnud. Nende selg, tiivad ja saba on oliivrohelised, kurgualune ja rind kollased, kõhualune valkjas. Täiskasvanud isaslinnul on must mask, mis ulatub kaela külgedelt üle silmade ja lauba ning on piiritletud valge või halliga. Emaslinnul must mask puudub ja alapool on heledam. Noorlinnud on välimuselt sarnased emaslinnuga. Noored isased on esimesel eluaastal kahvatu maskiga, mis muutub teiseks elukevadeks täiesti mustaks. Emased tunduvad eelistavat suurema maskiga isaseid.

Põhja-masksäälikul on kirjeldatud 13 alamliiki (mille arv erineb sõltuvalt kasutatavast süsteemist). Need erinevad üksteisest peamiselt isaslinnu pea mustri ja alapoole kollase värvuse ereduse poolest. Edelapoolsed alamliigid on eredaimad ja kollaseima alapoolega. 

Põhja-masksäälik tegutseb peiduliselt madalal taimestikus, hoides saba sageli püsti. Kutsehüüd on tugev naksuv tsek.

Elupaik ja pesitsemine 

Põhja-masksäälik pesitseb paduratel ja teistel tiheda madala taimestikuga märgaladel, ka põõsastikes. Kuivades piirkondades on ta vähem tavaline.

Tema pesitsusperiood kestab aprillist juunini. Pesa on kausjas ja asub tihedas põõsastikus, kurnas on 3–5 muna. Haudumine kestab 12 päeva. Poegi toidavad mõlemad vanalinnud. 8 päeva pärast koorumist lahkuvad pojad pesast. Põhja-masksäälik toitub putukatest, otsides neid tihedast taimestikust, aga suutes neid püüda ka õhust. Vahel sööb ta ka seemneid.

Põhja-masksääliku tavaline pesaparasiit on pruunpea-lehmalind (Molothrus ater), kes muneb teiste lindude pesadesse.

Viited

Välislingid 

Common Yellowthroat Lab of Ornithology

Sääliklased
Tagametsa (Türi vald)

Tagametsa on maa-ala Türi vallas Rassi külas, kus paikneb Eesti Skautide Ühingu ja Eesti Gaidide Liidu poolt 2. märtsil 2000 rajatud laager.

Viited

Välislingid 
 Tagametsa koduleht

 

Türi vald
Eesti skaudiliikumine
Pinus wangii

Pinus wangii on männiliste sugukonda männi perekonda kuuluv okaspuu. Ta kuulub viieokkaliste mändide hulka (alamperekond Strobus).

Kirjeldus 
Pinus wangii on tavaliselt keskmisest madalama kasvuga, kõrgus on tavaliselt 8–20 m. Tüvi on sirge või mittekorrapäraselt hargnev, kuni 1 m läbimõõduga. Võra on ümara või lameda kujuga.

Okkad on viiekaupa kimbus, (15–) 30–60 (–80) mm pikkused, kõverdunud, tumerohelised, kahe vaigukäiguga, püsivad võrsetel kaks aastat.

Isasõisikud on munaja või ellpsoidse kujuga, 8–20 mm pikad. Käbid on 4,5–8,5 (10) cm pikkused ja läbimõõduga 3,5–6,5 cm, pikliku, munaja või ellpsoidse kujuga, noorelt kollakasrohelised, valminult pruunid. Seemned on helepruunid, ellipsoidilise-munaja kujuga, 7,8–12,8 mm pikkused, kirjude tiivakestega (pikkus 4–18 mm).

Levikuala ja ökoloogia 
Pinus wangii levila asub väga väiksel territooriumil, Hiina Yunnani provintsis, Wenshani Tšuangi-Miao autonoomses ringkonnas, Malipo ja Xichou maakonnas, üsna lähedal Vietnami piirile. Arvatavalt kasvab Pinus wangii ka Vietnamis, aga siiani puuduvad selle kohta usaldusväärsed andmed. Pinus wangii kasvab järskudel lubjakivist mägede nõlvadel 1500–1800 m kõrgusel merepinnast. Kaks teadaolevat selle männi populatsiooni asuvad üksteisest ligi 32 km kaugusel, kus nad kasvavad väikestes gruppides või üksikpuudena, mis on hajutatud mäetippude ja seljandike vahel. Piirkonnas levinud karstialadelt on enamik metsadest maha raiutud ja see oht ähvardab ka Pinus wangii allesjäänud populatsioone.

Puuliikidest kasvavad koos temaga koos sitšhuani tsuuga (Tsuga chinensis), kivijugapuu liik Podocarpus wangii, hiina jugapuu (Taxus chinensis) ja urbjugapuu liik Amentotaxus yunnanensis.

Viited

Kasutatud kirjandus 
Roman Businsky. A revision of the Asian Pinus subsection Strobus (Pinaceae). Berlin-Dahlem, 2004. ISSN 0511-9618.

Välislingid 

Foto1

Männilised
Paul Kondas

Paul Kondas (31. märts 1900 Uue-Põltsamaa vald, Pauastvere – 7. august 1985 Viljandi) oli eesti maalikunstnik, naivist. 

Ta lõpetas Põltsamaa ühisgümnaasiumi. Osales Vabadussõjas. 1921–1923 õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust ja kaubandust. 1924. aastal omandas  Valgas õpetajate kursustel pedagoogikutse ning alates 1925. aastast töötas Suure-Jaani 6-klassilisse algkooli õpetajana, hiljem juhatajana kuni 1941. aastani, mil asus elama Viljandisse, kus töötas kooliõpetajana. 

Suurem osa tema maalidest sündisid pensionieas. Kondase eluajal ei toimunud ühtegi tema tööde näitust.

Viljandis asub Kondase Keskus, kus on 36 Kondase õlimaali.

Mark Soosaare 1979. aastal valminud dokumentaalfilmi "Pühapäevamaalijad" üks lõik on pühendatud Paul Kondasele.

Paul Kondas elas Viljandis Hiire ja Oru tänava nurga peal asuvas suures kivimajas teisel korrusel. See maja hävis 1943. või 1944. aastal. Ta töötas Viljandis Valuoja koolis. Oskas mängida viiulit. Andis eratunde oma kodus, kus käisid peale tunde õpilased õppimas lisaks koolikursusele veel lisateadmisi joonistamisest ja viiulist. Olevat olnud lahke, pakkus teed ja võileiba. Peale 50. aastat asus elama Tartu tänavale, Koidu tänava nurgast vasakut kätt teise majja, kus ta elas surmani. Armastas fotografeerida. Välimuselt oli keskmise kasvuga, tumedapäine, hiljem hallipäine. Elas üksi.

Kirjandus
Tiiu Männiste. "Paul Kondas ja tema värviline maailm. The Colorful World of Paul Kondas". Kunst, 2001.

Välislingid
Paul Kondas ja tema värviline maailm Viljandi Muuseumi veebisaidil
Portree
Maasikasööjad (1965)
Kalamehed (1963)
Drezden 
Paunvere poisid (1961)

Eesti maalikunstnikud
Eesti õpetajad
Vabadussõja veteranid
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi vilistlased
Viljandi vanale kalmistule maetud
Sündinud 1900
Surnud 1985
Lembit Rajala

Lembit Rajala (sündinud 1. detsembril 1970) on endine eesti jalgpallur.

Eesti jalgpallikoondises mängis Rajala aastatel 1992–1996. Ta osales 26 mängus ja lõi kaks väravat.

Klubid 
 Tallinna Lõvid 1986–1989
 FC Flora Tallinn 1987–1989
 FC Norma 1989–1990
 FC Flora Tallinn 1991–1996
 JK Viljandi Tulevik 1997
 IFK Mariehamn 1997–2001
 KTP (laenul) 	1999

Saavutused

Isiklikud 
  Meistriliiga
 Parim väravakütt 1995/96

Vaata ka 
 Eesti jalgpallikoondislaste loend

Välislingid 
 

Eesti jalgpallikoondislased
Sündinud 1970
Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallurid välismaal
Ernst Joll

Ernst-Aleksander Joll (pseudonüüm Jaan Kägu ; 16. september 1902 Tallinn – 3. aprill 1935 Tallinn) oli Eesti jalgpallur, ajakirjanik ja följetonist.

Sportlasena
Eesti jalgpallikoondises mängis ta 23 mängu ja lõi 4 väravat. Ta võttis osa 1924. aasta olümpiamängude jalgpalliturniirist.

Ta lõi värava Eesti esimeses võiduga lõppenud jalgpallimaavõistluses Soome vastu 30. septembril 1923. Joll lõi värava ka Rootsi vastu 7. juulil 1929, kuigi Eesti kaotas mängu 1:4..

Ta tuli Eesti meistriks Kalevi (1923) ning 1926 ja 1928 Tallinna Jalgpalliklubi meeskonnas.

Ajakirjanikuna
Ta töötas aastast 1921 Päevalehes spordireporterina ja aastast 1925 Rahvalehes sporditoimetajana. Uudislehes alustas ta humoorikate, enamasti spordisündmusi ja -probleeme käsitlevate lugude sarja. Joll andis 1930. aastal välja kolm numbrit nädalalehte Sport ja Auto.

Aastatel 1932–1935 oli Joll Tallinna Spordipressi Klubi tegevliige.

Teoseid
"Mo elu lugu algusest piale kuni siia maani" (1931)
"Kägu seiklusi laias maailmas" (1935)

Isiklikku
Joll oli 173 cm pikk ja kaalus 67 kg.

Tema varjunimest Jaan Kägu on tekkinud väljend "käojaani ajama".

Suri 1935. aastal kõhutüüfusse. Joll on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.

Vaata ka
Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid

 
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti ajakirjanikud
Eesti jalgpallikoondislased
Eesti 1924. aasta suveolümpiamängudel
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1902
Surnud 1935
Ümera tänav

Ümera tänav on kahesuunalise liiklusega tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Seli asumis.

Kirjeldus
Tänav on Raadiku tänava pikendus suunaga itta Seli asumi lõppu. Enne lõppu jaguneb tee kaheks haruks (millest üks on kahesuunalise ja teine ühesuunalise liiklusega), sest ette jääb Seli männipark. Pärast parki saavad teeharud Seli busside lõpp-peatuse juures uuesti kokku ja tänav ristub varsti Sinimäe tänavaga, kus teeb täisnurkse vasakpöörde ja suubub lõpuks Laagna teele.

Ümera tänaval asuvad Ümera kaubanduskeskus, Ümera lasteaed ja Ümera põhikool.

Ümera tänav sai nime 26. novembril 1982.

Viited

Lasnamäe linnaosa tänavad
Kašin

Kašin on linn Venemaal Tveri oblastis, Kašini rajooni keskus. Asub Volga lisajõe Kašinka ääres.

Kašini on esmakordselt mainitud 1287. aastal. Linnaõigused sai 1775. aastal.

Kašinis on säilinud mitu 17.–19. sajandil ehitatud kirikut.

Linnas on elektriseadmete tehas, alkoholitehas ja lihakombinaat.

Välislingid 

http://www.kashin.info/

Tveri oblasti linnad
Homöorees

Homöorees on mingi protsessi trajektoori iseregulatiivne hoidumine kindlais piirides. 

Teisisõnu, kui homöostaasi korral isereguleerub süsteemi seisund (parameeter), siis homöoreesi korral protsess (trajektoor).

Mõiste võttis kasutusele Conrad Waddington 1940. aasta paiku, ja seda on eriti kasutatud arengubioloogias.

Vaata ka 
homöostaas

Küberneetika
Arengubioloogia
Jaak Valk

Jaak Valk (27. märts 1867 Vana-Põltsamaa vald (Põltsamaa kihelkond) – 13. juuni 1952) oli eesti kirikuõpetaja.

Lõpetas 1890 Tartus gümnaasiumi. Õppis 1891–1898 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Peterburi Jaani koguduses. Ordineeriti pastoriks 18. novembril 1901. Peterburi Jaani koguduse abiõpetaja 1898–1901. Rõuge koguduse abiõpetaja 1902–1903. Puhja koguduse õpetaja 1903–1914. Peterburi Jaani koguduse viimane õpetaja 1914–1920. Urvaste koguduse õpetaja 1921–1936. Läks emerituuri aastal 1936.

Isiklikku 
Tema poeg Laur Valk oli arst.

Tunnustus 
 1940 – Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk

Viited

Peterburi Jaani koguduse vaimulikud
Puhja Püha Dionysiuse koguduse vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Peterburi konsistoriaalringkonna vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1867
Surnud 1952
Voldemārs Ozols

Voldemārs Ozols (17. oktoober 1884 Vitebski kubermangus (tänapäeva Läti) – 12. juuli 1949 Riia) oli Venemaa keisririigi, Eesti, Läti ja Leedu sõjaväelane ning nõukogude sõjaväeluuraja.

Voldemārs Ozols omandas üldhariduse Riia linnakoolis, sõjalise hariduse aga Vilno sõjakoolis, mille lõpetas 1907. Kõrgema sõjalise hariduse sai ta Nikolai Kindralstaabi Akadeemias aastatel 1911–1914.

Enne Esimest maailmasõda teenis Voldemārs Ozols praporštšikuna 8. Moskva grenaderipolgus ja Kaukaasia armee staabis Thbilisis.

Pärast Esimese maailmasõja algust teenis Ozols 1914. aasta oktoobrist IV ratsakorpuse staabis vanemadjutandina. Kuni üleviimiseni läti kütivägedesse 1916. aasta veebruaris, teenis 4. Turkestani kütibrigaadi ja 55. jalaväediviisi staapides.

1917. aastal oli Ozols 2. Läti kütibrigaadi vanemadjutant, staabiülem ning ülendati kindralstaabi alampolkovnikuks. 1917. aasta septembris viidi ta üle Liivimaal paikneva 12. armee staapi.

19. detsembril 1918 tuli läbi rinde Eestisse, kus võttis osa Vabadussõjast Eesti vägede koosseisus Lõuna-Eestis (01.07–10.10.1919 oli 2. Diviisi staabis Tartus) Landeswehri sõjas ja Läti vabastamises ning Kārlis Ulmanise valitsuse seadusliku võimu taastamises.

1919. aastal teenis ta Läti Kindralstaabi Operatiivosakonna ülemana ning juhtis Läti vägede võitlust Pavel Bermont-Avalovi vägede vastu, pärast edukat sõjategevuse lõppu läks Läti sõjaväest erru ning asus Leedu sõjaväkke. 

1936–1937 – Hispaania kodusõjas kindral.

Ozols on maetud Riia Rainise kalmistule.

Autasud
 Vabadusrist
 Karutapja orden (III liik)
 Püha Stanislavi orden (I, II, III liik)
 Püha Anna orden (II, III, IV liik)
 Püha Vladimiri orden (IV liik)
 Püha Georgi orden (IV liik)

Viited

Välislingid 
 Voldemārs Oskars Edmunds Ozols (1884.-1949.) // Historical Dictionary

Venemaa keisririigi sõjaväelased
Läti kütid
Eesti sõjaväelased
Vabadussõja veteranid
Läti sõjaväelased
Leedu sõjaväelased
Sündinud 1884
Surnud 1949
Heldur Jõgioja

Heldur Jõgioja (21. september 1936 – 21. aprill  2010 Maarjamõisa haigla, Tartu) oli eesti muusik, helilooja, kirjanik ja ajakirjanik. Enne lapsendamist kandis ta nime Bronislaw Vjazhowsky.

1964. aastal lõpetas Jõgioja Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ning aastatel 1960–1965 töötas ta Kohtla-Järvel ja Tartus juristina.

Ta avaldas luulekogusid, kirjutas ajaloolisi näidendeid, romaane ja novelle.

1964. aastal alustas ta tegevust Õhtulehe reporterina. 

Jõgioja tegi saateid Tartu Alo TV-s ja Põlva raadiojaamas Raadio Marta ning avaldas artikleid Elva Postimehes, Videvikus ja Kesknädalas.

Ta lõi ligi 300 laulu ja tuhat lauluteksti. Jõgioja oli ansambli Suveniir juhtfiguur.

Isiklikku
Tema poeg on trummar Peeter Jõgioja.

Raamatuid
"Eesti Rukki Seltsi laulik". Kirjastus LeHelMus. ISBN 9790540020859
"Kaika Lainest Vangani". ISBN 9789949159260
"Kriminaalne tragikomöödia". ISBN 9789949187775
"Himmleri Tartust pärit ihuarst". Kirjastus LeHelMus. ISBN 9789949188598

Tunnustus
2002 Rukkiräägu kultuuriauhind
2006 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Sandra Otsus. Heldur Jõgioja: võõrast verd külamuusik. Õhtuleht. 8. aprill 2000
Arvo Uustalu. Heldur Jõgioja - tuhat laulu, sada plaati, kolm näidendit ja kaks luulekogu. Eesti Päevaleht. 2. september 2006

Eesti muusikud
Eesti heliloojad
Eesti kirjanikud
Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1936
Surnud 2010
Otmar Pello

Otmar Pello (13. juuni 1912 Tallinn – 4. november 1971 Toronto) oli eesti kirikuõpetaja.

Ta õppis 1930–1934 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ning oli prooviaastal Otepääl ja Tallinna Jaani koguduses. Ta ordineeriti 27. detsembril 1936.

Ta oli Viru praostkonna adjunkt (1936), Riia Eesti koguduse õpetaja (1938–1940) ja Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja 1941–1944. 

Aastal 1944 lahkus Pello Saksamaale. Aastatel 1945–1949 oli ta õpetaja Geislingeni põgenikelaagris, seejärel emigreerus Kanadasse. Ta oli Toronto Vana-Andrese koguduse õpetaja 1950–1971.

Ta avaldas raamatuid kirikuloost.

Teoseid 
 Usundilugu, Augsburg-Hochfeld 1948
 Über Teichmüller-Tennmanns Philosophie des Christentums (avaldatud kogumikus: Charisteria Iohanni Kõpp octogenario oblata) Holmiae : [Estonian Theological Society in Exile], 1954 (Louvain (Belgique) : Imprimerie Orientaliste, L. Durbecq)
 Martin Luther, Uppsala 1958
 Peatükke kirikuloost. Uusaeg, Uppsala 1960
 Vana kirik, Uppsala 1966
 Ja ööd ei ole seal ... : (jutluste kogu) / Otmar Pello 
 Eduard Tennmann filosoofina, Tartu : Ilmamaa, 1999. ISBN 9985878140

Viited

Suure-Jaani Johannese koguduse vaimulikud
Toronto Vana-Andrese koguduse vaimulikud
Eestlased Saksamaal
Eestlased Kanadas
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1912
Surnud 1971
Katakana

Katakana on jaapani keele silbitähestik, mida kasutatakse välismaiste kohtade, riikide, nimede ja laenusõnade kirjutamiseks.

Kirjutamisreeglid on samad, mis hiraganal. Ainuke erinevus on topelt täishääliku märkimine, näiteks ケーキ (kēki, kook) või コーヒー (kōhī, kohvi). Katakanas on lisasilbid (toodud katakana tabelis), mida jaapani päritolu sõnades ja hiraganas ei esine. Näiteks スウェデン (Suweden, Rootsi), esineb ウェ(we) või フォーマル (formaalne, fōmaru) esineb フォ (fo).
Hääldamisreeglid on samad mis hiraganal, kuid r ja l samastatakse: ラ ra/la, リri/li, ル ru/lu, レ re/le, ロro/lo.

Katakana tabel

Vaata ka 
 Jaapani keel
 Hiragana

Kasutatud kirjandus 
 Jaapani keele grammatika, Elli Feldberg, 2009 Kirjastus Ilo ja Elli Feldberg ISBN 978-9949-17-059-3
 How to use good japanese, The Japanese Language School of The International Students Institute, Japan

Jaapani keel

sv:Kana (skriftsystem)#Katakana
Dagens Nyheter

Dagens Nyheter (lühend DN) on Rootsi päevaleht. 

Ajalehte antakse välja Stockholmis ning see on üleriigilise levikuga. Alates 1998. aastast nimetab leht ennast "sõltumatuks liberaalseks".

Dagens Nyheteri asutas 1864. aastal ajakirjanik ja kirjastaja Rudolf Wall, kes oli ka lehe esimene peatoimetaja kuni 1889. aastani. Esimene number ilmus 23. detsembril 1864. Alates 1998. aastast on ajalehe väljaandja Bonnier AB.

Leht ilmub iga päev. Dagens Nyheter on Rootsi suurim hommikul ilmuv päevaleht. Aastal 2007 oli selle trükiarv umbes 339 700. 

Alates 2004. aastast ilmub leht tabloidformaadis. Lehe rahvusvaheline standardnumber on .

Dagens Nyheteri peatoimetaja on alates novembrist 2009 Gunilla Herlitz.

Välislingid
 Koduleht

Rootsi ajalehed
Kardo Ploomipuu

Kardo Ploomipuu (sündinud 24. märtsil 1988 Pärnus) on eesti ujuja, paraolümpiamängude ning Euroopa ja maailmameistrivõistluste medalivõitja.

Tema treener on Õnne Pollisinski.

Pekingi paraolümpiamängudel 2008 võitis Kardo Ploomipuu kehalise puudega sportlaste klassis S-10 100 m seliliujumises ajaga 1.03,37 pronksmedali.

Oktoobris 2009 püstitas ta Islandil 100 m seliliujumises ajaga 1.01,03 maailmarekordi ja tuli Euroopa meistriks.

Detsembris 2009 Rio de Janeiros peetud invaujumise maailmameistrivõistlustel sai Kardo Ploomipuu 100 m seliliujumises Euroopa rekordiga 58,05 hõbemedali. Augustis 2010 Eindhovenis peetud MM-il sai ta samal distantsil ajaga 1.01,29 taas hõbemedali.

2011. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis sai ta 100 m seliliujumises kuldmedali.

Londoni paraolümpiamängudel 2012. aastal oma sai Ploomipuu 100 m seliliujumises neljanda koha.

Septembris 2013 Hollandis Stadskanaalis peetud liikumispuudega sportlaste maailmamängudel IWAS World Games 2013 püstitas ta ajaga 27,12 võistlusklassis S10 uue 50 m seliliujumise lühiraja maailmarekordi.

Tunnustus
 2008 aasta parasportlane
 2010 aasta parasportlane 
 2010 Eesti Vabariigi spordipreemia (riiklik spordi aastapreemia noorsportlasele - invaujumise Euroopa meistrivõistluste kuldmedali ja maailmameistrivõistluste hõbemedali võitmise eest 2009. aastal)
 2011 aasta parasportlane
 2013 aasta parasportlane
 2014 aasta parasportlane
 2015 aasta parasportlane
 2016 aasta parasportlane

Viited

Välislingid 
 
 Kardo Ploomipuu võitis paraolümpiapronksi Õhtuleht, 15. september 2008
 Ujuja Kardo Ploomipuu (24): “Ainult vees pole mul piire” EE, 27. august 2012

Eesti ujujad
Pärnust pärit sportlased
Sündinud 1988
Eesti invasportlased
Brian May

Brian Harold May (sündinud 19. juulil 1947) on Briti muusik ja astrofüüsik.  

Eeskätt on ta tuntud kui ansambli Queen kitarrist. Kitarristina kasutab ta isetehtud kitarri Red Special. Ta on kirjutanud näiteks sellised hitid nagu "We Will Rock You", "Who Wants to Live Forever", "Tie Your Mother Down", "Now I'm Here", "I Want It All" ja "Too Much Love Will Kill You". 

May sai 2007. aastal doktorikraadi astrofüüsikas ning on Liverpool John Moore's University kantsler.

2005. aastal sai ta raadiojaama Planet Rock korraldatud parimate kitarristide hääletusel 7. koha. Ajakirja Rolling Stone edetabelis "100 Greatest Guitarist of All Time" paiknes May 39. kohal.

Elukäik

Brian May, Harold ja Ruth May ainus laps, sündis Hamptonis Londonis ning käis Hampton Grammar Schoolis. Sel ajal pani ta kokku oma esimese bändi Nineteen Eighty-Four laulja ja basskitarristi Tim Staffelliga. May lõpetas kooli väga heade tulemustega. 

Ta isa Harold töötas joonestajana ning oli pikaajaline suitsetaja. Seetõttu vihkab May suitsetamist ning on isegi oma hiljutistel sisekontsertidel suitsetamise ära keelanud. 

1974–1988 oli Brian abielus Chrissie Mulleniga, kellega tal on kolm last: Jimmy (sünd. 15. juuni 1978), Louisa (sünd. 22. mai 1981) ja Emily Ruth (sünd 17. veebruar 1987). Paar lahutas 1988. aastal.

Brian on intervjuudes öelnud, et võitles 1980ndate lõpus sügava depressiooniga ning kaalus isegi enesetappu, pidades põhjusteks abielu purunemist ja enda halva isana tundmist, oma isa Haroldi surma ja Freddie Mercury haigust. 

May on praegu abielus endise näitleja Anita Dobsoniga, keda mees kohtas 1986. aastal.

Ajalehe The Sunday Times järgi oli Mayl 2009. aasta seisuga 70 miljoni naelsterlingi väärtuses vara. 

Suurbritannia muusikud
Queen
Suurbritannia astrofüüsikud
Sündinud 1947
Edgars Jundzis

Edgars Jundzis (19. jaanuar 1907 Oomuli, Härgmäe kihelkond – 21. oktoober 1986 Jaunpiebalga) oli läti usuteadlane ja vaimulik, kes pidas Riias eestikeelseid jumalateenistusi.

Kooliteed alustas Oomuli vallakoolis (1913–1918). Pärast seda õppis Eesti Valgas  ja Valga riigireaalkoolis (1918–1922). 1922–1925 õppis ta Riias Noorsooühingu keskkoolis ja Riigi täiskasvanute keskkoolis.

Pärast keskkooli lõpetamist õppis Edgars Jundzis Läti Ülikoolis 1925–1929. Stuudiumi ajal pühendas ta ennast Jeesuse elu uurimisele. 1928 sai ta üliõpilastöö "Albert Schweitzeri eshatoloogiline vaatepilt Jeesuse elule" eest auhinna. Ta ordineeriti 9. novembril 1929 piiskop Kārlis Irbe poolt pastoriks. 

Aastatel 1929–1941 oli ta Valga saksa-läti Jaani koguduse õpetaja. Valgas asutas ta lätikeelse gümnaasiumi, samuti kirikuajakirja Gara Līdumnieks. Aastal 1932 sai ta Läti Ülikooli teoloogia kandidaadi kraadi.

1937–1938 täiendas Edgars Jundzis end Baseli ja Zürichi ülikoolides Šveitsis, valmistudes saama Läti Ülikooli õppejõuks.

Riia eesti koguduse õpetajana tegutses ta 1941–1944 ja 1959–1986.

1944–1945 oli ta Piltene koguduse õpetaja. 1945–1951 Gulbene ja Jaungulbene koguduste õpetaja, lisaks teenis Edgars Jundzis sel ajal veel Lejasciema ja Lubāna kogudusi.

Aastatel 1951–1956 oli ta represseeritud, viibis Vorkutas.

Pärast külmalt maalt tagasitulekut oli ta Jaunpiebalga, Vecpiebalga, Ērgļi, Drusti ja Riia eesti koguduse õpetaja.

Isiklikku 
Edgars Jundzis oli ühe tütre ja kolme poja isa. Noorim poeg Tālavs Jundzis on poliitik, 1991–1993 ja 1997–1998 oli ta Läti kaitseminister.

Viited 

Läti teoloogid
Läti vaimulikud
Riia Jakobi koguduse vaimulikud
Läti Ülikooli vilistlased
Sündinud 1907
Surnud 1986
Almazbek Atambajev

Almazbek Atambajev (sündinud 17. septembril 1956 Tšüj oblastis) on Kõrgõzstani poliitik, 1. detsembrist 2011 kuni 24. novembrini 2017 Kõrgõzstani president.

Ta on korduvalt olnud Kõrgõzstani peaminister: 29. märtsist kuni 28. novembrini 2007, 17. detsembrist 2010 kuni 23. septembrini 2011 ja 14. novembrist 1. detsembrini 2011.

Ta on olnud Sotsiaaldemokraatliku Partei juht alates 1999. (teistel andmetel 1993.) kuni 2007. aastani ja uuesti alates 2010. aastast.

Atambajev on edukalt tegutsenud ettevõtjana. Ettevõtlusega tegi ta algust 1989. aastal.

1995–2000 oli Atambajev parlamendi liige.

Aastal 2000 kandideeris Atambajev Kõrgõzstani presidendiks. Ta esitati presidendikandidaadiks ka 2005. aastal, kuid loobus, kui Kurmanbek Bakijev ja Feliks Kulov valimistel liidu sõlmisid.

2005–2006 tegutses Atambajev tööstus-, kaubandus- ja turismiministrina. 2007. aasta märtsis asus ta pärast Feliks Kulovi tagasiastumist Kurmanbek Bakijevi ettepanekul peaministri ametisse, kuid lahkus juba novembris. Mais väitis Atambajev, et teda püüti pärast ühe riigiettevõtte erastamisotsust mürgitada, ja suundus Türgisse ravile.

2009. aastal kandideeris Atambajev Bakijevi peamise vastaskandidaadina presidendiks, võttis aga kandidatuuri viimasel hetkel protesti märgiks tagasi.

Atambajev oli 2010. aasta aprillis võimule tulnud ajutise valitsuse juhi asetäitja kuni juulini.

Ajutise valitsuse koosseisus vahetas Atambajev vastastikuseid korruptsioonisüüdistusi Temir Sarijevi ja Azimbek Beknazaroviga. Ajutise valitsuse liikmena kuulutas ta esialgu, et ei kandideeri 2010. aasta lõpul toimuvatel parlamendi- ja 2011. aastal toimuvatel presidendivalimistel. Kandideeris 2010. aasta parlamendivalimistel siiski sotsiaaldemokraatide esinumbrina.

23. septembril 2011 loovutas ta peaministri kohused asepeaminister Ömürbek Babanovile, et kandideerida oktoobris peetavatel presidendivalimistel.

30. oktoobril 2011 peetud valimistel valiti ta 63,2 protsendiga häältest presidendiks. 14. novembril 2011 tema volitused peaministrina taastati.

1. detsembril 2011 vannutati ta presidendi ametisse. 
24. novembril 2017 vannutati presidendiks tema soosikuna valimised võitnud endine peaminister Sooronbaj Džeenbekov.

Vaata ka

 Almazbek Atambajevi teine valitsus

Viited

Välislingid
 Elulookirjeldus lenta.ru-s
 Elulookirjeldus centrasia.ru-s

Kõrgõzstani presidendid
Kõrgõzstani peaministrid
Sündinud 1956
Komooride vapp

Komooride vapp on Komooride riigivapp.

Vapp on kasutusel alates 1978. aastast.

Vapp kujutab Komooride riigipitsati jäljendit. Selle keskel on kaheksaharuline täht, mis sümboliseerib päikest, ning kuusirp nelja tähega. Keskse kujutise ümber on riigi endine nimi prantsuse ja araabia keeles. Vapi külgedel on kaks oliivioksa. All on prantsuskeelne rahvuslik deviis "Unité, justice, progrès" ('ühtsus, õiglus, edenemine').

Vaata ka
 Komooride lipp

Komooride sümboolika
Vapid riigiti
2A29 MT-12 Rapira

100 mm kahur 2A29 MT-12 Rapira on Nõukogude Liidus valmistatud tankitõrjekahur, mis on tänapäevalgi kasutuses.

Taktikalis-tehnilised andmed 
Kaliiber: 100 mm
Raua pikkus: 63 kaliibrit
Mürsu algkiirus: 1575 m/s
Mürsu kaal: sõltuvalt tüübist 19,34–28,9 kg
Tõstenurk: –6°...+20°
Laskekiirus: 10 lasku/min
Lahingkomplekt: 20 lasku
Sihikuline laskekaugus otselaskmisel: 100–4000 m
Maksimaalne laskekaugus: 8,2 km
Kaal: 3100 kg
Veduk: MT-LB või Ural

Kirjeldus
Kahuril on lisaks teleskoopsihikule ka panoraamsihik, mille abil on võimalik anda kaudtuld. Lokaalsetes sõdades ongi kahurit kasutatud pigem kaudtuletoetuseks. Raud on erinevalt eelkäijast vintsoonteta ja sellest on võimalik tulistada ka laserjuhitavaid rakette 9M117 Kastet. Kahuril on ZiL-150 tüüpi veoauto rattad ja hüdroamortisaatoritega tugevdatud torsioonvedrustus. Vedrustus fikseeritakse laskmise ajaks. 

Relvasüsteem on moraalselt vananenud ja tänapäeva lahinguväljal tankitõrjeks vähemobiilne, kuid on siiski täiesti arvestatav jalaväe otse- ja kaudtuletoetusel ning efektiivne varitsustes.

Ajalugu 
Rapirad valmistati 2А19 T-12 edasiarendusena 1970. aastail ja see on hoolimata tänapäevase sõja liikuvast iseloomust siiani kasutuses. Neid on rakendatud näiteks Tšetšeenia sõdades, kuid siiski peamiselt kaudtulerelva rollis.

Kasutamine 
Uuemat tüüpi 2A29 Rapirad on relvastuses peamiselt:
 
 
  - Vene armees tavaliselt motolaskurbrigaadi tankitõrjepataljonis 1 patarei – 6 tk

Vaata ka 
2A19 T-12 – eelkäija.
2A45 Sprut-B – järeltulija

Viited 

Tankitõrjekahurid
Nõukogude Liidu relvad
Venemaa relvad
Herbert Pulk

Herbert Pulk (sündinud 3. juunil (dokumentide järgi ekslikult 3. mail) 1923 – 27. september 2018 Pärnu) oli eesti dirigent.

Ta oli Pärnu esimese kutselise puhkpilliorkestri asutaja, orkestrist on välja kasvanud praegune Pärnu Linnaorkester. Ta oli kauaaegne segakoor Endla peadirigent aastatel 1958–1988 ja samuti segakoor Kungla juhataja. Herbert Pulk oli kohalike laulupidude üldjuht, juhendas vokaalansambleid ning tegeles heliloominguga. Ta oli Pärnu Muusikakoolis vaskpuhkpillide ja solfedžo õpetaja 27 aastat kuni pensionile minekuni.

Tunnustus
1996 – Johann Voldemar Jannseni nimeline auhind
2006 – Pärnu vapimärk

Välislingid
"Pärnu tähtsaima auhinna saab Herbert Pulk" Eesti Päevaleht, 16. mai 1996
"Muusiku maailm heliseb nii Pärnus kui Kassaris" Pärnu Postimees, 10. märts 2007
"86aastane hobihelilooja tahtis pääseda eurokarussellile" Publik.ee, 25. jaanuar 2010
"In Memoriam. Herbert Pulk 03.06.1923-27.09.2018" Pärnu Postimees, 4. oktoober 2018

Eesti dirigendid
Sündinud 1923
Surnud 2018
Ado Köögardal

Ado Köögardal (9. jaanuar 1891 Naanu talu, Karula vald – 16. aprill 1957 Keila) oli eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1910–1911 Tartu ülikooli ajaloo-keele- ja 1912–1916 usuteaduskonnas, ordineeriti 9. septembril 1917. Ta oli Fraternitas Estica vilistlane.

Ado Köögardal oli Oudova linna ja maakonna eesti koguduste õpetaja 1918–1919, Kanepi Jaani koguduse õpetaja 1919–1921, Urvaste Püha Urbanuse koguduse asetäitja õpetaja 1920–1921, Keila Miikaeli koguduse õpetaja 1921–1957. 1935. aastast oli ta Lääne-Harju praostkonna praost. Köögardal tegutses ka Valga, Tartu ja Tallinna koolides usuõpetajana.

Perekond

Ado Köögardal abiellus 26. märtsil (vkj 13. märtsil) 1915 Adele Hilda Kuusikuga (24. detsember 1892 Tartu – 14. aprill 1972 Tallinn). Abielust sündisid poeg ja kaks tütart. Tema naisevend oli Türi Püha Martini koguduse õpetaja Paul Voldemar Kuusik, tema kälimees oli kolonel Johannes Soodla. Lapselaps on Loomingu Raamatukogu toimetaja Anu Saluäär, tema tütar on arheoloog Ulla Kadakas. Ado Köögardal on maetud Keila kirikuaeda oma noorelt surnud tütre kõrvale.

Ilukirjandus
Ado Köögardal kirjutas lastejutte ajakirjale Laste Rõõm ning romaani kirikuõpetaja elust "Rahula kirikla" (pseudonüüm A. Kaskemäe).. 1924 ilmus õhuke raamat “Keila kihelkonnaloost”, mis annab hea ülevaate Keilast, kirikust, kirikuaiast, kogudusest, Rannamõisa abikirikust jms. 

Ta pidas aastakümneid (1910–1951) päevikut, kus lisaks kirikuloole on ka ajaloolist, kultuuriloolist ja elu-olulist ainest. Päevaraamatuid aastaist 1924–1930 saab lugeda Harjumaa muuseumi kodulehelt. 2019. aasta sügisel ilmus Harjumaa muuseumi väljaandel raamatuna "Köögardal 1944", 2020. aasta sügisel "Köögardal 1945" ja 2022. aasta alguses "Ado Köögardali päevaraamat 1949".

Tunnustus
1940 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk (21. veebruaril 1940)

Viited

Välislingid 
 Elulugu
 Keila kirikuõpetaja Ado Köögardali näituse kataloog
 

Keila Miikaeli koguduse vaimulikud
Lääne-Harju praostid
Eesti õpetajad
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Sündinud 1891
Surnud 1957
Kogeja-omajalause

Kogeja-omajalause on üks eesti lause põhitüüp, kus alus ei ole lause algul või puudub lausest ja teemasse kuulub kogeja või omaja, mis on ühtlasi tegevussubjekt ja toimib lauses määruse või sihitisena. Seega on tegemist pöördjärjega lausetega.

Eesti lause põhitüübid
Kõigis eesti keele lausetes ei lange alus,  tegevussubjekt ja teema ühte või on kokkulangevus osaline. Seetõttu jagunevad eesti laused kolme põhitüüpi:
normaallause, kus alus = tegevussubjekt = teema
Õpetaja (alus, tegevussubjekt, teema) õpetab lapsi
eksistentsiaallause ehk olemasolulause, kus alus = tegevussubjekt ≠ teema
Õues (teema) puhub tuul (alus, tegevussubjekt)
kogeja-omajalause, kus (alus) ≠ tegevussubjekt = teema
Rebasel (tegevussubjekt, teema) on saba (alus).

Kogeja-omajalause omadused
 Kogeja-omajalause teemaks on kogeja või omaja, mis on määrus või sihitis.
Nendel (määrus, teema, tegevussubjekt) on lõbus supelda.Teda (sihitis, teema, tegevussubjekt) huvitab matemaatika. 
 Alus ei ole lause algul või puudub lausest.Teda (tegevussubjekt, teema) huvitab botaanika (alus). 
 Teemasse kuulub tegevussubjekt.Laiska kassi (tegevussubjekt, teema) ei huvita hiir. Tegija tüüpilisi väljendajaid on omastava käände vorm.Börsikrahhi tekitatud rahakriis  'Börsikrahh tekitas kriisi'. Minu maha jäetud asjad 'Mina jätsin asjad maha'.
 Omaja või kogeja on enamasti alal- või alaltütlevas käändes määrus.Mul on maja Haapsalus. Poisil on juba pool päeva olnud  külm. 
 Piltlikumas tähenduses pole välistatud sisekohakäänded.Minus on palju rõõmu ja õnne. 
 Kohustuse subjekt esineb sageli alalütlevas käändes.Direktoril tuleb väljastada käskkiri. 
 Kogeja ei esine alati mitte lause alguses, vaid seda võidakse nimetada ka lause lõpus. Mulle meeldib suusatada.  Sa meeldid mulle.

Verbid, mis tingivad kogejalause
Kogejalause tingivad
 vaegpöördelised modaalverbid tulema, tarvitsema, maksma, pruukima öeldised tarvis olema, tarvis minema, vaja olema, vaja minema.Verbid tingivad iseseisvalt neile omase kogejalause malli, kus tegusõna käändelise vormi tegevussubjekt on alalütlevas käändes. da-tegevusnime vormis laiend on sel juhul iseseisev lauseliige - alus.Teil (tegevussubjekt, teema) pruugib ainult küsida (alus).Vastajal (tegevussubjekt, teema) on tarvis mõelda (alus).

Kasutatud kirjandus
Erelt, Mati, Reet Kasik, Helle Metslang, Heno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare. 1993. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut.

Kerge, Krista. 2001. Eesti süntaks keeleõppe praktikule. Tallinn: TEA kirjastus.

Erelt, Mati. 2013. Eesti keele lauseõpetus: Sissejuhtus. Öeldis.'' Tartu: Tartu Ülikool

Süntaks
2010. aasta Kõrgõzstani revolutsioon

Kõrgõzstani 2010. aasta ülestõus, mäss,  revolutsioon või riigipööre oli sündmusteahel, mis kukutas president Kurmanbek Bakijevi ja tõi võimule ajutise valitsuse Roza Otunbajevaga eesotsas.

Rahutused algasid 6. aprillil Talasis ja levisid järgmisel päeval teistesse Kõrgõzstani põhjaosa linnadesse. Rahutustes hukkus vähemalt 85 inimest, täiendavaid ohvreid tõid kaasa järgnenud korratused.

Rahutuste põhjused 

Võimuvahetuse järel kokku tulnud "sõltumatu ühiskondlik komisjon" 6. kuni 8. aprilli sündmuste uurimiseks, leidis, et rahutused põhjustas Bakijevi korruptsioonis, onupojapoliitikas ja riigi vara kõrvaletoimetamises süüdistatud valitsuse "laostav poliitika", sotsiaalse kindlustunde kahanemine, laiade ühiskonnakihtide vaesumine (ostujõu kahanemine ja kiire inflatsioon), opositsiooni ja ajakirjanike laiaulatuslik tagakiusamine, poliitiliste mõrvade seeria ning sõltumatute trükiväljaannete, raadio- ja telekanalite sulgemine.

Rahutuste vahetuks käivitajaks on peetud hinnatõusu. Elektri- ja küttehinnad olid kahekordistunud, tõusnud olid näiteks mobiilteenuste hinnad.

Talasi sündmused 

6. aprilli hommikul vahistati Talasis partei Ata-Meken aseesimees Bolotbek Šernijazov. Lõunaks kogunes sadu vahistatu poolehoidjaid miilitsajaoskonna juurde ja Šernijazov vabastati. Meeleavaldajad liikusid oblastivalitsuse hoone juurde ja võtsid pantvangi oblastijuhi. Hangiti kive ja bensiini, valmistati ette pudeleid süüteseguga.

Õhtul saabusid Biškekist lennukid ja helikopterid 200 korrakaitsejõudude teenistujaga, kes pidid asepeaminister Akõlbek Džaparovi juhtimisel läbi viima erioperatsiooni oblastijuhi vabastamiseks. Meeleavaldajate vastu kasutati pisargaasi, kummikuule ja valgusmüra granaate(?). Oblastijuht vabastati ja Bolotbek Šernijazov võeti jõudu kasutades uuesti vahi alla.

Rahvahulk piiras sisse grupi miilitsatöötajaid, asus neid peksma ja süütas oblastivalitsuse hoone, kuhu umbes 150 miilitsat varjunud olid. Miilitsail lõppes erivarustus, täiendusi toonud sõiduki hõivasid mässajad ja kasutasid valdusse võetud vahendeid miilitsa vastu.

Ööl vastu 7. aprilli vahistati Biškekis ja Ošis mitu opositsioonijuhti, sealhulgas Ömürbek Tekebajev, Almazbek Atambajev ja Temir Sarijev.

Tuhanded inimesed kogunesid piirama presidendi- ja valitsushoonet Biškekis. Julgeolekujõud kasutasid rahva laialiajamiseks tulirelvi. Bakijev lahkus pealinnast Džalal-Abadi. Roza Otunbajeva, Tekebajev, Atambajev ja teised tuntud opositsionäärid kuulutasid endid ajutiseks valitsuseks. Bakijev varjas end kuni 15. aprillini ja lahkus seejärel Valgevenesse.

Viited

Kõrgõzstani poliitika
2010
Revolutsioonid
Toledo (täpsustus)

Toledo

Paigad

Hispaanias
Toledo, linn Hispaanias
Toledo provints, provints Hispaanias, mille keskuseks on Toledo

Ameerika Ühendriikides
Toledo, linn Ohio osariigis

Belize'is
Toledo ringkond, ringkond Belize'is

Uruguays
Toleda, linn Uruguays

Inimesed
Alejandro Toledo, Peruu president

Ettevõtted
 Toledo kirjastus on Tartus tegutsev kirjastus