joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Aerutamine olümpiamängudel

Aerutamine olümpiamängudel oli näidisalana kavas juba 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis. Täieõiguslikuks olümpiaalaks sai aerutamine 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis. 1972. aasta suveolümpiamängudel Münchenis võeti olümpiaprogrammi kärestikuslaalom.

Olümpiamängude programmis jaguneb aerutamine süsta- ja kanuusõiduks ning kärestikuslaalomiks. Igal distantsil toimub eelvõistlus, millele järgneb poolfinaal ja seejärel finaal. Olümpiaprogrammis on kärestikuslaalomis nii meestel kui naistel kavas kaks ala, ning 12 süsta- ja kanuudistantsi (kaheksa meestele ja neli naistele). Iga paadiklass tähistatakse tähe ja numbriga: K tähendab süsta ja C kanuud, number aga näitab seda mitu sportlast paadis asub. Meeste distantsid on 200 ja 1000 meetrit, naiste omad 200 ja 500 meetrit.

Aerutamise tavadistantsil võistlevad sportlased üksteisega vahetult. Sarnaselt sõudmisega aerutab ka siin igaüks eraldi rajal. Kanuu- ja süstasõidu vahel on erinevus selles, et kanuusõitja kasutab ühe labaga aeru ning sportlane toetub ühe põlvega paadi põhja, süstad aga liiguvad kahe labaga aerude abil ning aerutaja istub sõudepingil. Teine oluline erinevus on veel nende kahe paadi vahel. Kui kanuu on pealt avatud, siis süstad on suletud paadid, milles olijad kinnitavad endid seelikutaolise vahendi abil, mis pingutatakse istumiskoha peale ja mida nimetatakse süstapõlleks. See oli oluline ettevaatusabinõu eskimotest jahimeestele, kes selle veesõiduki leiutasid, et jäine Arktika vesi nende paati ei tungiks. Lisaks leiutasid nad geniaalse tehnika – eskimopöörde, mis võimaldab end koos paadiga jälle veepeale ajada, kui paat on ümber läinud.

Erinevus tava- ja slaalomidistantside vahel on selles, et süsta- ja kanuuvõistlus toimub tasasel veel ja sirgel trassil eraldi radadel, siis kärestikuslaalomis tuleb läbida hulk väravaid vahutavas vees ja mitte sugugi sirgel trassil. Kui kanuu- ja süstasõitu alustatakse ühisstardiga, siis kärestikuslaalomis stardivad paadid intervallidega.

Eestlased olümpiamängudel

Mihhail Kaaleste võitis Nõukogude Liidu koondises 1956. aastal Melbourne'is 1956. aasta olümpiamängudel kahesüstal koos Anatoli Demitkoviga 1000 meetri sõidus hõbeda.

1992. aasta olümpiamängudel Barcelonas võistles Tiit Tikerpe kahel aerutamise distantsil: C-1 500 meetris ja C-1 1000 meetris. Ta pääses mõlemas sõidus poolfinaali, kuid finaali ei pääsenud. 1000 m distantsil tema sõit diskvalifitseeriti. Hain Helde osales nii Atlanta 1996. aasta olümpiamängudel kui ka Sydney 2000. aasta olümpiamängudel nii C-1 500 meetri kui C-1 1000 meetri distantsil.

Võistlused

Järgmistes tabelites on näidatud, millised võistlused ja millal olümpiamängudel toimusid.

Kärestikuslaalom

Aerutamine

Edukamad sportlased 
Enim medaleid võitnud sportlased aerutamises. Sakslane Birgit Fischer on aerutamise "edukaim medalivõitja", võites kõige rohkem kuldmedalit (8) ja kõige rohkem medaleid (12). Rootslane Gert Fredriksson on aerutamises edukaim mees kuue kulla ja kaheksa medaliga.

Medalid

Välislingid
Aerutamine ROK-i veebilehel
Kärestikuslaalom ROK-i veebilehel
ERR Kultuur

ERR Kultuur on Eesti Rahvusringhäälingu veebiportaali kuuluv kultuurikanal, mis asub aadressil kultuur.err.ee.

Kogu rahvusringhäälingut hõlmav keskkond kajastab peamiselt ERR-i tele- ja raadiokanalite uudiseid. 

Toimetus avaldab seal ka arvamuslugusid ja arvustusi.

Toimetus 
Kultuuriportaali vastutav toimetaja on Valner Valme.

Vaata ka 
 ERR Jupiter
 ERR Novaator
 ERR Menu

Viited  

Eesti meedia
Televisioon Eestis
Raadio Eestis
Eesti kultuur
ERR Menu

ERR Menu on Eesti Rahvusringhäälingu meelelahutusportaal, mis koondab peamiselt ERR- tele- ja raadioprogrammidest pärit materjali. Aadressil menu.err.ee asuv kanal sai nime 2013. aastal.

Toimetus 
Meelelahutusportaali juhib Kertu Kaldoja.

Vaata ka 

 ERR Jupiter
 ERR Novaator
 ERR Sport
 ERR Lasteekraan

Viited 
Eesti meedia

Välislingid 

 ERRi meelehutusportaal otsib nime / ERR, märts 2013
 Meelelahutusportaal Menu – nüüdiskultuur või ERRor meie rahvusringhäälingus? / Sirp, 10. mai 2013
 ERR vahetab välja netiuudiste kaubamärgi / Postimees, märts 2008
Stroitel

Stroitel on linn Venemaal Belgorodi oblastis, Jakovlevo rajooni halduskeskus. Asub Belgorodist 22 km põhjaloodes.

Linn asutati 1958. aastal kaevandusasulana, 1960 sai aleviks ja 2000. aastal sai linnaõigused.

2020. aasta alguses oli Stroiteli elanike arv 24 104.

Viited

Välislingid 
http://www.mojgorod.ru/belgorod_obl/stroitel/index.html

Venemaa linnad
Belgorodi oblast
Tsitriinkollane

Tsitriinkollane on tume roheka või hallika varjundiga kollane värvitoon, oranži ja rohelise segamisel tekkiv tertsiaalvärvus Goethe värvisüsteemis. Toonilt on ta sinepikollasest heledam ja rohekam. Nime on värvus saanud kvartsi kollase teisendi tsitriini järgi.

Pildid

Ajaloost 
Esimest korda esineb värvinimetus citrine (setryne, citryn jt) inglise keeles 1386. aastal Chauceri "Canterbury lugudes" silmavärvi kirjeldavana. Laensõna keskaegsest ladina keelest, tähistas see punakat või pruunikat kollast, merevaikkollast või oranži. Tuletatud ladinakeelsest sõnast citrus, mis tähendab sidrunit

Eesti keeles kasutatakse eelkõige tekstiilide värvuse kirjeldamiseks, võimalik, et laenuna inglise keelest.

Vaata ka 
 sidrunkollane

Viited 

Kollased värvitoonid
Pienava

Pienava on küla (vidējciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Džūkste vallas.  

Küla asub Pienava oja kaldal ja jääb valla keskusest Džūkstest 6, piirkonna keskusest Tukumsist 35 ning Riiast 66 kilomeetri kaugusele. Seal tegutseb piimatööstus Nākotne. Sinna jäävad Pienavas centrsi ja Pienava bussipeatused. Külas on ka raamatukogu.

Ajalugu

Küla on tekkinud endise Lielpienava mõisa (Pönau) keskuse juurde. Mõisakompleksist on säilinud vesiveski, kelder, saun ja ait.

Aastal 1852 sündis Pienavas Läti muusik Jānis Kade, kes oli IV Läti üldlaulupeo peadirigendiks.

1949. aasta 7 ja 8 mail moodustati seal kaks kolhoosi - Uzvara ja Kārlis Markss. Aastal 1952 ühendati Uzvara kolhoos kolhoosiga Kārlis Markss, mis aastal 1956 sovhoosiks ümber muudeti. Sajandi kuuekümnendatel aastatel ehitati küla kolhoosi keskasulana välja -  sinna rajati korterelamud, kaks kuivatit, laudad ja masinapark. 

Aastal 1986 toimusid külas filmi Saulessvece võtted. Aastal 1999 avastati Pienava lähistelt soost tank T-34, mis oli sõja ajal läbi jää vajunud. Aastal 2008 suleti sealne algkool.

Viited

Tukumsi piirkonna külad
Lancenieki

Lancenieki (vanasti ka Lanciņi, nõukogude perioodil Dzintarzeme) on küla (vidējciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Džūkste vallas.  

Küla asub  Džūkste jõe kaldal ja jääb valla keskusest Džūkstest 7,2, piirkonna keskusest Tukumsist 22,7 ning Riiast 62,4 kilomeetri kaugusele. Sinna jäävad Lancenieki ja Dzintarzeme bussipeatused.

Lancenieki koolis töötas 20 aastat õpetajana läti folklorist Ansis Lerhis-Puškaitis. Tänapäeval on tema mälestuseks vanasse koolimajja rajatud muinasjuttude muuseum. Koolimaja on kultuurimälestisena riikliku kaitse all. Külas kasvavad Lerhise tammed on looduskaitse all.

Viited

Tukumsi piirkonna külad
Soojusisolatsioon

Soojusisolatsioon on torustikus kasutatav soojus- või heliisolatsioon.

Materjalid

Mineraalvill 
Mineraalvilla kasutatakse igat tüüpi torustikus, eriti kõrgematel temperatuuridel töötavates tööstuslikes torustikes.

Klaasvill 
Klaasvill on mineraalvillaga sarnane kõrge temperatuuriga kiuline isolatsioonimaterjal, kus klaaskiu anorgaanilised kiud seotakse sideaine abil.
Nagu teisi mineraalvilla vorme, saab klaasvillast isolatsiooni kasutada soojus- ja akustilistes rakendustes.

Paindlikud elastomeersed vahud
Need on elastsed suletud lahtriga kummivahtmaterjalid, mis põhinevad NBR- või EPDM-kummil. Paindlikel elastomeersetel vahtudel on veeauru läbipääsu suhtes nii kõrge vastupidavus, et need ei vaja tavaliselt täiendavaid veeauru tõkkeid. Selline kõrge aurutakistus koos kummi kõrge pinnaemissiooniga võimaldab elastseid elastomeerseid vahtusid, et vältida pinna suhteliselt madala paksusega kondenseerumist.

Selle tulemusel kasutatakse jahutus- ja kliimaseadmete torustikes laialdaselt elastseid elastomeerseid vahtusid. Painduvaid elastomeerseid vahtusid kasutatakse ka kütte- ja soojaveesüsteemides.

Sooritust mõjutavad tegurid
 Tihedus
 Isolatsiooni paksus
 Veeauru vastupidavus
 Pinna kiirgusvõime
 Soojusjuhtivus
Muud tegurid, näiteks niiskusesisaldus ja vuukide avanemine, võivad mõjutada torude isolatsiooni üldist jõudlust. Paljud neist teguritest on loetletud rahvusvahelises standardis EN ISO 23993.

Torude isolatsioonipaksused ja paigalduskaugused

 a- torude vaheline kaugus
 b- kaugus seinast
 s- isolatsiooni paksus

Välislingid 
 https://www.grainger.com/category/plumbing/insulation/pipe-insulation
 https://en.wikipedia.org/wiki/Pipe_insulation
 https://www.isover.ee/tooted/isotec-climpipe-section-alu2-cps-alu-2
Tallinna vaekoda

Tallinna vaekoda oli Tallinnas 16. sajandil rajatud vaekoda, mis asus aadressil Raekoja plats 9.

1554–1555. aastal Raekoja platsi loodenurka ehitatud vaekoda oli varaseim renessanssehitis Tallinna all-linnas. Hoonet nimetati algselt suureks ehk uueks vaekojaks, eristamaks seda varasemast, raeapteegi kohal asunud vaekojast. See oli kaupade kaalumiskoht Suure turu juures ning seda kasutati ka muuks otstarbeks. 1558. aastal ehitati vaekotta väike vahtkonnaruum. 

Tallinna vaekoda oli trapetsikujulise põhiplaaniga, kahekorruseline, keldri ja kõrge kelpkatusega paekivihoone.

1583. aastast kasutati vaekoda ka linna veinikeldrina. 

Vae- ehk kaalukoda oli linna tähtsaim kaubandusasutus: seal kaaluti linna sisse- ja väljaveetavat kaupa ning kontrolliti selle kvaliteeti, kaaluti ja pakiti kottidesse soola ja vilja. 

1780. aasta paiku vaekoja põhjaküljele püstitatud ühekorruseline pritsikuur lammutati 1930. aastal. 

19. sajandi algul ühendati vaekoja ja pritsikuuri hooned kitsa vaheehitisega ja vaekoja külge ehitati mitmesuguseid poeruume ja muid juurdeehitisi. Pritsikuuri (aadressiga Raekoja plats 7) ruume üüris Tallinna linn välja poeruumideks (Fritz Tambergi (1842–1927) lillekauplus, Jürgensi habemeajamistöökoda). Vaekojas tegutses M. Szewczyki lillekauplus.

1918. aastal omandas Raekoja platsi põhjaküljel tegutsenud riidekaupmees Ivan Jegorow kaks maja Pika, Mündi,Kinga ja Teenri tänava vahelises kvartalis, seejärel laiendas ta oma valdusi peaaegu tervele kvartalile ning püstitas sinna moodsa hooneteansambli – Jegorovi maja (Raekoja plats 8). 

1929. aastal saavutas Ivan Jegorov vaekoda ümbritsenud Teenri ja Kinga uulitsa vahel asunud kaubamaja vanade juurdeehitiste (pritsikuuri klosettide) ja hilisemate inetute juurdeehitiste ja poekeste lammutamise.

Vaata ka
Märtsipommitamine Tallinnas

Viited 

 
Tallinna ajaloolised ehitised
Tallinna vanalinn
Tellispunane

Tellispunane on üks punastest värvitoonidest, keskmise tumedusega pruunikas punane, mis vastab põletatud punase tellise värvusele.

Värvus on iseloomult pigem matt ja varjundirohkelt murtud kui puhas ja särav. Seostub maisusega, linnalikkusega ja industriaalsusega.

Inglise ja prantsuse keeles on Brick red ja rouge brique pigem soojad tume- ja pruunikaspunased, samas kui saksa keeles kirjeldatakse värvitooni Ziegelrot oranži varjundiga punasena.

Pildid

Variatsioonid 
E. F. Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." kirjeldab tellispunast (ziegelroth) kui heledamat punast, millesse on segatud kollast ja veidi pruuni ning hallikasvalget; näitemineraaliks on portselanjaspis.

Loodusteadlastele ja linnuvaatlejatele määratud värviõpik, 1886. aastal ilmunud "A nomenclature of colors for naturalists..." nimetab tellispunaseks (Brick red) värvitootja Winsor&Newton indiapunase akvarellvärviga koloreeritud värvinäidist, selle värvus on soojatooniline pruunikaspunane.

Pantone värvitoon 19-1543 Brick Red on jahedatooniline murtud tumepunane, Pantone 18-1350 Burnt Brick on kergelt oranži suunas kalduv, eelmisest heledam  pruunikaspunane.

RAL Design värvikaart 040 40 40 Ziegelrot on keskmise tumedusega soe murtud pruunikaspunane.

Veebivärv Firebrick on puhas tumepunane, veebivärv Brick Red heledam jahedatooniline tuhmpunane.

Tellispunane looduses 
Tellise värvust märgib ladina keeles täiend lateritius.

Eesti looduses esineb täiend "tellispunane" enim seentel: tellispunane kollanutt (Hypholoma lateritium), tellispunane limavesinutt (Gliophorus perplexus), tellispunane narmasnutt (Inocybe whitei), tellispunane pilvik (Russula velenovskyi), tellispunane riisikas (Lactarius fulvissimus), tellispunane vesinutt (Hygrocybe sciophana) ja tellispunane vöödik (Cortinarius rubicundulus).

Eestis kasvab oranži õiega tellispunane magun (Papaver lateritium), veel on olemas Lõuna-Ameerikast pärit tellispunane ratsuritäht (Hippeastrum puniceum), mille õis on oranžpunane kuni oranž.

Vaata ka 
 terrakotapunane
 roostepunane

Viited 

Punased värvitoonid
Queen Elizabeth 2

Queen Elizabeth 2 (prefiksiga RMS ehk Royal Mail Steamer, 'kuninglik postiaurik') on endine Briti ookeaniliinilaev, mis opereeris aastatel 1969-2008 Põhja-Atlandi ookeanil Southamptoni ja New Yorgi vahel.

Alus ristiti sama laevafirma legendaarse auriku RMS Queen Elizabethi järgi. 

1982. aastal võttis alus osa Falklandi sõjast, olles vägede transpordilaev.

Ligi 50 000-tonnise veeväljasurvega 293,5 m pikkune laev ehitati Cunard Line'ile transatlantiliseks laevaliikluseks. Hiljem leidis see kasutust ka ristluslaevana.

1980. aastate lõpus asendati laeva senised jõuseadmed (katlad ja auruturbiinid) moodsamate diisel-elektriliste masinate vastu, mille tulemusena kasvas maksimaalne kiirus 34 sõlmeni (63 km/h).

Aastatel 1969–2004 oli alus Cunard Line'i lipulaev.

2008. aastal müüdi alus Dubaisse, kus teda kasutatakse tänaseni ujuva hotellina.

Välislingid
 

Reisilaevad
Johann Georg

Johann Georg (11. september 1525 – 8. jaanuar 1598) oli Brandenburgi kuurvürst (1571–1598) ja Preisimaa hertsog.

Elu 

Hohenzollernite dünastia liikmena oli ta Joachim II ja selle esimese naise Magdalene von Sachseni poeg.

Oma isa valitsemisajal kogunenud suurte 2,5 miljoni kuldna suuruste võlgadega kehtestas Johann Georg teraviljamaksu, mis viis osa talurahvast sõltuvusse aadlist, kes oli maksust vabastatud. Ta laskis juudid 1573. aastal Brandenburgist välja saata, riisuda nende vara ja keelata naasmise. Ehkki ustava luterlasena oli ta kalvinismi tõusule vastu, lubas ta Hispaania Madalmaade ja Prantsusmaa sõdadest pärit kalvinistlikke põgenikke riiki. 13. juulil 1574 asutas ta Berliinis esimese humanistliku õppeasutuse Gymnasium zum Grauen Kloster. Tema järglaseks sai tema poeg Joachim Friedrich.

Pärast tema sugulase Albrecht von Hohenzollerni surma 1568. aastal päris Preisimaa hertsogiriigi viimase alaealine poeg Albrecht Friedrich. Johann Georgi isa oli Preisimaa hertsogiriigi kaaspärija. 1577. aastal said Brandenburgi kuurvürstid Preisimaa hertsogi Albrecht Friedrichi kaasvalitsejateks.

Perekond ja lapsed 

Johann Georg oli abielus kolm korda.

Tema esimene naine oli Sophia von Liegnitz (u. 1525 – 6. veebruar 1546), kellega ta abiellus 1545. aastal. Nad said ühe lapse:

 Joachim Friedrich (27. jaanuar 1546 – 18. juuli 1608)

Tema teine naine oli 1548. aastast Brandenburg-Ansbachi vürsti Georgi tütar Sabina (12. mai 1529 – 2. november 1575). Nad said järgmised lapsed:

 Georg Albrecht (19. veebruar 1555 – 8. jaanuar 1557)
 Johann (1557 – suri noorelt), Albrechti kaksikvend
 Albrecht (1557 – suri noorelt), Johanni kaksikvend
 Magdalena Sabina (1559 – suri noorelt)
 Erdmuthe (26. juuni 1561 – 13. november 1623)
 Maria (1562 – suri noorelt)
 Hedwig (1563 – suri noorelt)
 Magdalena (1564 – suri noorelt)
 Margaret (1565 – suri noorelt)
 Anna Maria (3. veebruar 1567 – 4. november 1618)
 Sophie (6. juuni 1568 – 7. detsember 1622)

Tema kolmas naine oli 1577. aastast Elisabeth von Anhalt (15. september (vkj. 5. september) 1563 – 5. oktoober 1607). Nad said järgmised lapsed:

 Christian (30. jaanuar 1581 – 30. mai 1655)
 Magdalena (7. jaanuar 1582 – 4. mai 1616)
 Joachim Ernst (22. juuni 1583 – 7. märts 1625)
 Agnes (17. juuli 1584 – 26. märts 1629)
 Friedrich (22. märts 1588 – 19. mai 1611)
 Elisabeth Sophie (13. juuli 1589 – 24. detsember 1629)
 Dorothea Sibylle (19. oktoober 1590 – 9. märts 1625)
 Georg Albrecht (20. november 1591 – 29. november 1615)
 Sigismund (20. november 1592 – 30. aprill 1640)
 Johann (13. juuli 1597 – 23. september 1627)
 Johann Georg (4. august 1598 – 27. jaanuar 1637)
Seepiapruun

Seepiapruun ehk seepiakarva on hallika või lillaka varjundiga sügavpruun värvus, üks pruunidest värvitoonidest, mis vastab värvina kasutatava seepia ja sellega tehtud joonistuste, samuti seepiaga toneeritud fotode toonile.

Variatsioonid 
RAL Classic värvikaardi toon 8014 Sepiabraun on keskmise tumedusega hallikaspruun

Veebivärv Sepia on keskmise tumedusega pruun, millel puudub hall või violetne kõrvalvarjund.

Seepiapruun looduses 
Isase luha-sinirinna (Luscinia svecica cyanecula) seljapoole värvust on kirjeldatud seepiapruunina.

Kodulinnuna kasvatatava muskuspardi üks võimalikke sulestiku värvuse variante on seepiapruun - seda värvi sulestik muutub vananedes tumedamaks.

Viited 

Pruunid värvitoonid
Draudzība

Draudzība on kahe Läti küla varasem nimi:

 Egļupe (Inčukalnsi piirkond)
 Egļupe (Sigulda piirkond)
Joachim Friedrich (Brandenburg)

Joachim Friedrich (27. jaanuar 1546 – 18. juuli 1608) Hohenzollernite dünastiast oli Brandenburgi kuurvürst 1598. aastast kuni oma surmani.

Elulugu 

Joachim Friedrich sündis Cöllnis kui kuurvürst Johann Georgi ja Sophia von Liegnitzi poeg. Ta oli aastatel 1566-1598 Magdeburgi peapiiskopkonna administraator, seejärel isa järglasena Brandenburgi kuurvürst. Joachim Friedrichi järglane pärast tema surma oli tema poeg Johann Sigismund. Joachim Friedrich abiellus esimest korda 7. märtsil 1570 Johann von Küstrini ja Katharina von Braunschweig-Wolfenbütteli tütre Katharinaga. Joachim Friedrich abiellus teist korda 23. oktoobril 1603 Albrecht Friedrichi ja Marie Eleonore von Jülich-Kleve-Bergi tütre Eleonorega. Temast sai 1605. aastal Preisimaa hertsogiriigi regent. Tema tiitlite hulka kuulus ka "Stettini, Pommeri, Kaszuby, Vandalorumi ja Crosseni hertsog (Dux)", vastavalt Grimnitzi lepingule, kuigi Pommeri tiitlid olid vaid nominaalsed.

Joachim Friedrich ja Katharina said järgmised lapsed:

 Johann Sigismund (8. november 1572 – 23. detsember 1619)
 Anna Katharina (26. juuni 1575 – 29. märts 1612)
 Johann Georg (16. detsember 1577 – 2. märts 1624)
 August Friedrich (16. veebruar 1580 – 23. aprill 1601)
 Albert Friedrich (29. aprill 1582 – 3. detsember 1600)
 Joachim (13. aprill 1583 – 10. juuni 1600)
 Ernst (13. aprill 1583 – 18. september 1613)
 Barbara Sophia (16. november 1584 – 13. veebruar 1636)
 Christian Wilhelm (28. august 1587 – 1. jaanuar 1665)

Joachim Friedrich ja Eleonore said vaid ühe lapse:

 Marie Eleonore (22. märts 1607 – 18. veebruar 1675)

Pärand 

Joachim-Freidrich Strasse Berliinis on nimetatud tema järgi.
Säkkijärvi

Säkkijärvi oli enne Teist maailmasõda soome küla ja vald Viiburi lähedal Karjala neemel. Praegu kutsutakse Kondratjevo külaks ja ta kuulub halduslikult Venemaa Föderatsiooni Leningradi oblasti Viiburi rajooni.
Bolesławiec

Bolesławiec (saksa Bunzlau) on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Bolesławieci maakonna halduskeskus. Bolesławiec asub Legnicast umbes 42 km läänes.

Asula sai linnaõigused 1251. aastal. 16.–17. sajandil oli linn üks protestantismi keskusi Sileesias. 19. sajandil arenes linnas keraamikatööstus. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.

Aastatel 1975–1998 kuulus Bolesławiec Jelenia Góra vojevoodkonda.

Viited

Alam-Sileesia vojevoodkonna linnad
Edgar Selberg

Edgar Selberg (13. veebruar 1930 – 2. juuni 2012) oli eesti raadioajakirjanik.

Hariduselt oli Selberg helilooja, lõpetades 1958. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Mart Saare ja Heino Elleri kompositsiooniklassis.

Alates 1964. aastast tegi Edgar Selberg Eesti Raadios populaarset saatesarja „Muusikaline tund”, olles ühtlasi selle toimetaja ja sisuline juht.

Viited

Eesti raadioajakirjanikud
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1930
Surnud 2012
Johann Sigismund (Brandenburg)

Johann Sigismund (8. november 1572 – 23. detsember 1619) oli Hohenzollernite dünastiast Brandenburgi kuurvürst. Temast sai Preisimaa hertsog abielu kaudu hertsoginna Annaga, Preisimaa hertsogi Albrecht Friedrichi vanema tütrega, kes suri poegadeta. Selle abieluga loodi Brandenburg-Preisimaa.

Brandenburgi kuurvürst ja Preisimaa hertsog 

Johann Sigismund sündis Halles Joachim Friedrichi ja tolle esimese naise Katharina pojana. Ta järgnes oma isale kui Brandenburgi markkrahv 1608. aastal. 1611. aastal reisis Johann Sigismund Königsbergist Varssavisse, kus ta 16. novembril 1611 andis truudusvande Poola kuningale Zygmunt III Wazale (Preisimaa hertsogiriik oli sel ajal Poola vasall). Temast sai Preisimaa hertsog ametlikult 1618. aastal, ehkki ta oli juba mitu aastat varem vaimuhaige Albrecht Friedrichi nimel regent. Ta sai 1616. aastal insuldi, millest ta ei paranenud ja suri 1619. aastal.

Johann Sigismund kinkis Reichshof Castropi oma õpetajale ja koolitajale Carl Friedrich von Bordeliusele, samas sai ta 1614. aasta Xanteni lepinguga Kleve, Marki ja Ravensbergi territooriumid.

Religioonipoliitika 

Johann Sigismundi kõige olulisem tegevus oli tema üleminek luterlusest kalvinismi pärast seda, kui ta oli varem Poola kuninga survel võrdsustanud katoliiklaste ja protestantide õigused Preisimaa hertsogiriigis. Ta pöördus kalvinismi tõenäoliselt oma 1606. aasta visiidil Heidelbergi, kuid alles 25. detsembril 1613 võttis ta armulaua sakramenti avalikult kalvinistliku riitusega. Valdav enamus tema Brandenburgi alamatest, sealhulgas tema naine Anna Preisimaalt, jäid siisku sügavalt luterlikeks. Pärast seda, kui kuurvürst ja tema kalvinistlikud õukonnaametnikud koostasid 1614. aasta veebruaris plaani elanikkonna massiliseks uude usku pööramiseks, nagu nägi ette Saksa-Rooma riigi reegel Cuius regio, eius religio, toimusid tõsised protestid, kus tema naine toetas luterlasi. Vastupanu oli nii tugev, et 1615. aastal taganes Johann Sigismund kõigist sunniviisilise pööramise katsetest. Selle asemel lubas ta oma alamatel olla kas luterlik või kalvinistlik vastavalt nende enda südametunnistuse diktaadile. Edaspidi oli Brandenburg-Preisimaa kahe-konfessionaalne riik.

Perekond ja lapsed 

30. oktoobril 1594 abiellus Johann Sigismund Preisimaa Annaga, Albrecht Friedrichi (1553–1618) tütrega. Nad said järgmised lapsed:

 Georg Wilhelm (13. november 1595 – 1. detsember 1640)
 Anna Sophia (15. märts 1598 – 19. detsember 1659)
 Maria Eleonora (11. november 1599 – 28. märts 1655)
 Katharina (28. mai 1602 – 27. august 1644)
 Joachim Sigismund (25. juuli 1603 – 22. veebruar 1625)
 Agnes (31. august 1606 – 12. märts 1607)
 Johann Friedrich (18. august 1607 – 1. märts 1608)
 Albrecht Christian (7.–14. märts 1609)
Christoffer vоn Kochen

Christofer von Kochen (30. mai 1637 Reval – 1711) oli Rootsi diplomaat ja müügiesindaja Moskvas, Narva linna burgkrahv.

Christofer von Kocheni vanemad oli volikogu liige Christoffer Kochen ja tema abikaasa Elisabet von Vegesach. Tänu Balti riikide kaubanduse tundmisele määrati von Kocheni 1655. aastal Rootsi voliniku Johan de Rode kantsleriks tema diplomaatilisel reisil Moskvasse. 1678. aastal määrati Christoffer von Kocheni Rootsi müügiesindajana Moskvas. 1683. aastal aadeldati, 1686. aastal tema määrati Narva linna burgkrahviks, introdutseeritud 1697.

Viited 

Rootsi aadlikud
Sündinud 1637
Surnud 1711
Jasnogorsk

Jasnogorsk on linn Venemaal Tula oblastis, Jasnogorski rajooni halduskeskus. Asub Vašana jõe ääres, Tulast 32 km põhja pool.

Linn sai alguse Laptevo külast, mille esmamaining on 1578. aastast. 1938. sai aleviks ja 1958. aastal sai linnaks ja 1965. aastast kannab praegust nime.

2020. aasta alguses oli linna elanike arv arvestuslikult 15 410.

Viited 

Tula oblasti linnad
Wola Uhruska

Wola Uhruska on küla Poola Lublini vojevoodkonnas Włodawa maakonnas, Wola Uhruska valla halduskeskus. Wola Uhruska asub Ukraina piiri vahetus läheduses, Włodawast umbes 26 km lõunas ja Chełmist ligikaudu 24 km põhjakirdes.

Küla on esmamainitud 1531. aastal.

Viited

Lublini vojevoodkonna külad
Margus Kuul

Margus Kuul (sündinud 6. juulil 1979) on Eesti kaitseväelane (kolonelleitnant), alates 2019. aastast erioperatsioonide väejuhatuse ülem.

Ta on teeninud Scoutspataljoni C-jalaväekompanii 1. jalaväerühma rühmaülemana, Rahuoperatsioonide keskuse ESTPLA-12 rühmaülemana Iraagis. 

Kaitseväe juhataja, kindralmajor Martin Herem määras kolonelleitnant Kuuli 19. juulil 2019 erioperatsioonide väejuhatuse ülemaks.

Sõjaline haridus

Teenistuskäik 
 1997 - 1998 Eesti Riigikaitse Akadeemia, kadett
 1998 - 2003 KVÜÕA põhikursus, kadett
 2000 - 2001 Mereväe staabi- ja rannakaitsekompanii, rühmaülem
 2001 - 2003 Mereväe rannakaitsekompanii, kompaniiülema kt
 2004 - 2005 Scoutspataljoni C-jalaväekompanii 1. jalaväerühm, rühmaülem
 2005 - 2006 Rahuoperatsioonide Keskus ESTPLA-12, rühmaülem
 2006 – Scoutspataljoni, operatiivohvitser
 2006 – 2012 Kaitseväe Luurepataljon, ohvitser
 2012 – 2014 Kaitseväe peastaap väliskoolituse osakond, vanemstaabiohvitser
 2014 – 2016 erioperatsioonide grupp
 2016 – 2019 erioperatsioonide väejuhatus
 2019 – erioperatsioonide väejuhatus, ülem

Auastmed

Autasud

Viited

Välislingid
 Kuul, M. 2020. Kalifaadi sünd: Heitlus võimu pärast. Kaitse kodu, nr 5, lk 31-35
 Kuul, M. 2020. Asümmeetriline sõda - sest sümmeetriline on rumal. Kaitse kodu, nr 3, lk 24-27
 Kuul, M. 2019. Eripalgeline Džihaad: Islami ekstremismi juured. Kaitse kodu, nr 9, lk 32-35
 Kuul, M. 2018. Erioperatsioonid – mis teeb need eriliseks? 3 Kaitse kodu, nr 7, lk 20-22
 Kuul, M. 2018. Erioperatsioonid – mis teeb need eriliseks? 2 Kaitse kodu, nr 6, lk 22-24
 Kuul, M. 2018. Erioperatsioonid – mis teeb need eriliseks? Kaitse kodu, nr 5, lk 31-35
 Kuul, M. 2018. Inglid või kangelased? Erioperatsioonide väejuhatuse lugu 10. Kaitse kodu, nr 5, lk 28-30
 Kuul, M. 2017. Inglid või kangelased? Erioperatsioonide väejuhatuse lugu 4. Kaitse Kodu, nr 7, lk 29- 31
 Kuul, M. 2017. Pöördepunkt, mis aitab alistada tugevama vastase. Sõdur, nr 3, lk 34-43
 Kuul, M. 2017. Inglid või kangelased? Erioperatsioonide väejuhatuse lugu 3. Kaitse Kodu, nr 6, lk 56- 59
 Kuul, M. 2016. Mässutõrje kui tänapäeva reaalsus. Sõdur, nr 1, lk 18-26
 Kuul, M. 2015. Vägivallatu tsiviilvastupanu võib olla tõhus võitlusviis. Sõdur, nr 4, lk 50-56
 Kuul, M. 2014. NATO SOF COUNTRIES’ THREE MAIN MISSION SETS: DIRECT ACTION, SPECIAL RECONNAISSANCE, MILITARY ASSISTANCE CTX, nr 4
 Kuul, M. 2014. Civil resistance: an essential element of a total defense strategy magistritöö
 Elulugu  
 Kund, O. 2019. Intervjuu kol-ltn Margus Kuuliga Postimees

Eesti sõjaväelased
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1979
Jakubowice Murowane

Jakubowice Murowane on küla Lublini vojevoodkonnas Lublini maakonnas, Wólka valla halduskeskus. Jakubowice Murowane asub Lublini kesklinnast ligi viis ja pool kilomeetrit idakirdes.

Lublini vojevoodkonna külad
Strunino

Strunino (vene Струнино) on linn Venemaal Vladimiri oblastis Aleksandrovi rajoonis. Asub 130 km Vladimirist loodes ja 8 km Aleksandrovist edelas. 

Asulat on kirjalikes allikates esmakordselt mainitud 1492. aastal. 1938. aastal sai linnaõigused. 

1970. aastal oli linnas 20 627 elanikku. 2020. aasta alguses oli linna elanike arv 12 881.

Linnas asuvas ettevõttes Struninskaja manufaktura toodetakse puuvillakangast.

Struninot läbib Moskva–Jaroslavli raudtee.

Viited

Välislingid 

Vladimiri oblasti linnad
Kokotów

Kokotów on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Wieliczka maakonnas Wieliczka vallas. Kokotów asub Wieliczkast umbes 4 km kirdes ja Krakówi kesklinnast ligikaudu 12 km idakagus.

Väike-Poola vojevoodkonna külad
Futoma

Futoma on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Rzeszówi maakonnas Błażowa vallas. Futoma asub Błażowast ligi 4 km kagus.

Podkarpacie vojevoodkonna külad
Wola Pieczyska

Wola Pieczyska on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Grójeci maakonnas Chynówi vallas. Wola Pieczyska asub Grójecist umbes 15 km idakirdes ja Varssavi kesklinnast ligikaudu 35 km lõunas.

Küla on esmamainitud 1452. aastal.

Masoovia vojevoodkonna külad
Telatyn

Telatyn on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Tomaszów Lubelski maakonnas, Telatyni valla halduskeskus. Telatyn asub Ukraina piirist ligi 13 km kaugusel, Tomaszów Lubelskist umbes 32 km idas.

Lublini vojevoodkonna külad
Komórki

Komórki on küla Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Kielce maakonnas Daleszyce vallas. Komórki asub Daleszycest umbes 9 km edelas ja Kielcest ligikaudu 17 km lõunakagus.

Święty Krzyżi vojevoodkonna külad
Georg Wilhelm (Brandenburg)

Georg Wilhelm (13. november 1595 – 1. detsember 1640) Hohenzollernite dünastiast oli Brandenburgi markkrahv ja kuurvürst ning Preisimaa hertsog 1619. aastast kuni oma surmani. Tema valitsemisaega tähistas ebaefektiivne valitsemine Kolmekümneaastase sõja ajal. Tema poeg oli Friedrich Wilhelm, "Suur Kuurvürst".

Elulugu

Noorusaastad 

Cöllnis Spree kaldal (nüüd Berliini osa) sündinud Georg Wilhelm oli Johann Sigismundi ja Preisimaa Anna poeg. Tema emapoolne vanaisa oli Preisimaa hertsog Albrecht Friedrich. 1616. aastal abiellus Georg Wilhelm Elisabeth Charlotte von der Pfalziga. Nende ainus poeg Friedrich Wilhelm sai hiljem tuntuks kui "Suur Kuurvürst".

Valitsemine 

1619. aastal päris Georg Wilhelm Brandenburgi markkrahvkonna ja Preisimaa hertsogiriigi. Ta esitas 1621. aasta septembris Varssavis isiklikult truudusvande Poola kuningale, Zygmunt III Wazale (Preisimaa hertsogiriik oli sel ajal Poola kuningriigi vasall). Truudusvannet uuendati 1633. aastal pärast uue Poola kuninga, Władysław IV Waza valimist. Kolmekümneaastase sõja ajal püüdis reformeeritud Georg Wilhelm Saksa-Rooma riigi katoliiklike jõudude ja protestantlike vürstkondade vahel neutraalseks jääda. Kuna tema õde Maria Eleonora von Brandenburg oli Rootsi kuninganna, pidi Georg Wilhelm laveerima ühelt poolt oma luterliku õemehe kuningas Gustav II Adolfi ja oma protestantlike nõunike ning teiselt poolt oma katoliikliku kantsleri krahv Adam von Schwarzenbergi abipalvete vahel.

Vaatamata kuurvürsti neutraliteedikatsetele sundis Gustav II Adolf, okupeerides 1626. aastast hertsogliku Preisimaa pääsu merele, Georg Wilhelmit 1631. aastal protestantlike jõududega ühinema. Tema valitsemine oli suuresti nõrk ja ebaefektiivne, kuna suur osa Brandenburg-Preisimaa valitsusvastutusest anti üle Schwarzenbergile, kuna riik kannatas sõja ajal tugevalt. Nii protestantlikud kui ka katoliiklikud väed põletasid ja rüüstasid Brandenburgi piirkonda ja elanikkonda hävitati seal nagu kõigis Saksamaa osariikides. Seevastu hertsoglik Preisimaa jäi üldiselt puutumata.

Kui tema õemees Gustav II Adolf 1632. aastal suri, säilitas Georg Wilhelm liidu Rootsiga kuni Rootsi kaotuseni Nördlingeni lahingus 6. septembril 1634. Sealt alates tõmbas Georg Wilhelm Brandenburgi sõjast välja ja sõlmis keiser Ferdinand II-ga 30. mail 1635 Praha rahu. Jättes Schwarzenbergi valitsusjuhi kohale, taandus Georg Wilhelm 1637. aastal suhteliselt turvalisele hertsoglikule Preisimaale, kus ta elas Königsbergis kuni oma surmani 1640. aastal.

Hohenzollernid
Heinrich Borwin I (Mecklenburg)

Heinrich Borwin I (suri 28. jaanuaril 1227) oli valitsev Mecklenburgi isand 1178. aastast kuni oma surmani. Mõnikord kasutatakse tema nime ladinakeelseid versioone ("Borwinus" või "Burwinus"); leitud on ka vorm "Buruwe", nagu ka "Henricus Buruwi", "Heinricus Buriwoi" ja "Hinricus Burwy".

Heinrich Borwin I oli Pribislawi poeg. Pribislaw oli obodriidide vürst ja esimene Mecklenburgi isand. Ta suri 30. detsembril 1178 haavadesse, mille ta sai turniiril Heinrich Lõvi õukonnas Lüneburgis, ja Heinrich Borwin I oli tema järel Mecklenburgi isand. Veidi enne Pribislawi surma abiellus Heinrich Borwin I Heinrich Lõvi tütre Matildaga.

Heinrich Borwin I pidas mitu aastat sõda oma nõo Nikolaus I-ga. Tema äi ei saanud teda selles sõjas abistada. See välisabi puudumine äratas Taani kuninga Knud VI tähelepanu, kes kasutas olukorda oma positsiooni laiendamiseks Läänemere rannikul. Taanlased võtsid Heinrich Borwin I vangi. Ta pidi loovutama Rostocki Taanile ja võtma Knud VI oma lääniisandaks. 1200. aastal tagastas Knud Rostocki talle lääniks. 1202. aastal võitles ta Taani poolel Stellau lahingus. Taanlased võitsid ja Heinrich Borwin sai veel kaks lääni: Gadebuschi ja Ratzeburgi.

1218. ja 1219. aastal abistas ta taanlasi Eesti vallutamisel ja aastatel 1225–1227 abistas ta neid sõjas Schauenburgi vastu.

Heinrich Borwin I taaselustas Rostocki ja Wismari linnad ning rajas Dobbertini, Tempzini ja Sonnenkampi kloostrid.

Abielud ja lapsed 

Heinrich Borwin I oli kaks korda abielus. Tema esimene naine oli Heinrich Lõvi tütar Matilda. Nad said kaks poega:

 Nikolaus II (suri 1225)
 Heinrich Borwin II (suri 1226)

Tema teine naine oli Adelaide. Nad said tütre:

 Elisabeth (suri 1265)
Nikolaus I (Mecklenburg)

Nikolaus I (tuntud ka kui Niklot I; enne 1164 – 25. mai 1200) oli valitsev Mecklenburgi isand 1178. aastast kuni oma surmani. Ta oli Rostocki isanda ja obodriidide vürsti Wertislawi poeg.

Ta võitles koos taanlaste ja Friedrich I Barbarossaga Heinrich Lõvi vastu. Aastatel 1183–1185 pidas ta sõda oma nõo Heinrich Borwin I vastu. Nikolaus sai toetust taanlastelt; Heinrich Borwin I ei saanud väljastpoolt toetust. Taani kuningas Knud VI märkas seda toetuse puudumist ja kasutas võimalust oma positsiooni tugevdamiseks Läänemere rannikul. 1185. aastal võtsid Nikolaus I ja Heinrich Borwin I Knud VI oma lääniisandaks. Vastutasuks läänistas Knud Nikolaus I-le Rostocki isandkonna.

25. mail 1200 võitlesid Nikolaus I ja Heinrich Borwin Waschowi lahingus, mis oli osa sõjast Holsteini krahvi Adolf III vastu. Mecklenburgi pool võitis ja tagas endale piirkonna, mis nüüd on Mecklenburgi edelaosa. Kuid Nikolaus I langes selles lahingus.
Sergei Furgal

Sergei Ivanovitš Furgal (vene Сергей Иванович Фургал; sündinud 12. veebruaril 1970 Pojarkovos Amuuri oblastis) on Venemaa poliitik ja ettevõtja.

Aastatel 2018–2020 oli ta Habarovski krai kuberner.

Venemaa poliitikud
Sündinud 1970
Heinrich Borwin II (Mecklenburg)

Heinrich Borwin II (1170 – 5. juuni 1226), Mecklenburgide dünastia liige, oli Mecklenburgi vürst aastatel 1219-1226 ja Rostocki isand (1225-1226).

Elu 

Heinrich Borwin II oli Mecklenburgi isanda Heinrich Borwin I ja tema naise Mathilde poeg. Ta oli slaavi vürsti Pribislawi pojapoeg, viimane rajas Mecklenburgide dünastia. Pärast tema surma 1226. aastal Güstrowis valitsesid tema neli poega Mecklenburgi ühiselt 1234. aastani. Siis jagasid nad Mecklenburgi Werle, Parchim-Richenbergi, Rostocki ja Mecklenburgi vürstkondadeks.

Abielu ja lapsed 

Heinrich Borwin abiellus 1200. aastal Rootsi kuninga Sverker II Karlsoni tütre Kristinaga. Nad said järgmised lapsed:

 Nikolaus I (1210-1277), Werle isand
 Johann I Teoloog (1211-1264), Mecklenburgi isand
 Heinrich Borwin III (1220-1278), Rostocki isand
 Pribislaw I (1224-1256), Parchim-Richenbergi isand, suri 1275. aastal
 Margaret (suri pärast 18. augustit 1267)
 Matilda (suri pärast 23. novembrit 1270)
Przyłom

Przyłom on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Grójeci maakonnas Chynówi vallas. Przyłom asub Grójecist 11 km idas ja Varssavi kesklinnast ligikaudu 43 km lõunas.

Masoovia vojevoodkonna külad
Peter Green

Peter Green (sündinud Peter Allen Greenbaum; 29. oktoober 1946 London – 25. juuli 2020 Canvey Island, Essex, Inglismaa) oli inglise kitarrist, laulja ja laulukirjutaja.

Ta oli Fleetwood Maci asutajaliige.

Green võitles aastaid skisofreeniaga ja ta veetis aastaid vaimuhaiglate vahet käies. Ta naasis muusikategemise juurde 1996. aastal ansambliga Splinter Group ning tuuritas 2000. aastatel nime Peter Green and Friends all.

Viited

Inglismaa muusikud
Sündinud 1946
Surnud 2020
Heinrich I (Mecklenburg)

Heinrich I (hüüdnimega Palverändur; u 1230 – 2. jaanuar 1302) valitses Mecklenburgi aastatel 1264–1275 ja 1299. aastast kuni oma surmani.

Taust 

Ta oli isand Johann I vanem poeg. Pärast oma isa surma valitses ta esialgu üheskoos oma venna Albrecht I-ga. Pärast Albrechti surma 1265. aastal valitses Johann üksi. 1259. aasta paiku abiellus ta Pommeri hertsogi Barnim I tütre Anastasiaga.

Elu 

Alates 1266. aastast nõudis ta Wismari juutidelt kaitseraha maksmist. Samal aastal alustas ta programmi "leiva ja veini annetamine", mille käigus tarniti Wismari raekoja poolt 20 Ilenburgi piirkonna kirikule armulaua veini ja leiba. Paljude piirkonnas asuvate kirikute jaoks on see määrus nende esmakordne mainimine dokumendis. 1270. aastal korraldas ta ristisõja Leedu vastu, mis ei olnud sel ajal ristiusustatud. 

1271. aastal tegi ta palverännaku pühale maale. Teel olles võeti ta vangi ja viidi Kairosse, kus araablased teda 27 aastat vangistuses hoidsid. Tema eemalolekul valitsesid Mecklenburgi tema vennad Johann II ja Nikolaus III, pärast võitlust vendade ja nõbudega regentluse ja laste eestkoste üle. Pärast Johann II surma 1283. aastal valitses Nikolaus III üksi, kuni Heinrich II 1290. aastal täisikka jõudis. 

Heinrich I naasis Mecklenburgi 1298. aastal Morea ja Rooma kaudu. 1299. aastal jätkas ta ametlikult oma valitsemisaega, ehkki tõenäoliselt jättis ta valitsuse peamiselt oma poja Heinrich II hooleks.

Heinrich I suri 1302. aastal ja maeti Doberaner Münsterisse.

Järglased 

 Liutgard (u 1260/1261 – enne 14. detsembrit 1283)
 Heinrich II "Lõvi" (u 1267 – 1329)
 Johann III (u 1266 – 1289)
Albrecht I (Mecklenburg)

Albrecht I (pärast 1230 – 15. või 17. mai 1265) oli aastatel 1264-1265 lühikest aega Mecklenburgi kaasvalitseja.

Ta oli Johann I ja selle naise Luitgardi poeg. Ta valitses üheskoos oma venna Heinrich I-ga. Ta võis olla abielus Nikolaus I tütrega, kuid ürikuid sellisest abielust või lastest pole säilinud.

Albrecht I suri 1265. aastal ja maeti Doberaner Münsterisse.
Nikolaus III (Mecklenburg)

Nikolaus III (pärast 1230 – 8. juuni 1289 või 1290) oli aastatel 1264–1289 Mecklenburgi isand.

Ta oli Johann I ja tema naise Luitgardi poeg. 9. jaanuaril 1266 määrati ta Lübecki toomkiriku kanoonikuks. 1269. aastal oli ta ka preester Maarja kirikus Wismaris.

Kui Heinrich I oli palverännakul pühale maale vangi võetud, asusid Nicholas III ja tema vend Johann II Heinrichi alaealiste poegade eestkostjateks. Ta esineb viimast korda elavana dokumendis 2. aprillist 1289.

Ta suri 8. juunil 1289. või 1290. aastal ja maeti Doberaner Münsterisse.
Johann II (Mecklenburg)

Johann II (u.1250 – 12. oktoober 1299) oli 1264. aastast kuni oma surmani Mecklenburgi isand.

Ta oli Johann I ja tema naise Luitgardi noorim poeg. Pärast seda, kui tema vend Heinrich I palverännakul vangi võeti, võttis ta 1275. aastal koos oma venna Nikolaus III-ga üle Mecklenburgi regentluse ja Heinrichi poegade eestkoste.

1283. aastal on teda mainitud kui Gadebuschi isandat. Tõenäoliselt sai ta Gadebushi apanaažiks.

Ta suri 12. oktoobril 1299 ja maeti Doberaner Münsterisse.

Dokumenteeritud on kolm tema last:

 Lütgard, suri pärast 2. augustit 1353
 Johann, suri noorelt
 Elisabeth, suri pärast 1352. aastat
Johann III (Mecklenburg)

Johann III (pärast 1266 – 27. mai 1289) oli Mecklenburgi kaasvalitseja 1287. aastast kuni oma surmani. Ta oli Heinrich I ja selle naise Anastasia poeg. Aastatel 1287-1289 valitses ta Mecklenburgi üheskoos oma vanema venna Heinrich II-ga, regendiks oli nende onu Nikolaus III.

Johann III uppus 27. mail 1289 Poeli saarel ja maeti frantsiskaani kloostrisse Wismaris.

Abielu ja laps 

3. novembril 1288 abiellus ta Rügeni vürsti Wizlaw II tütre Helenaga. Nad said ühe tütre:

 Luitgard (u.1289 – 1352)
Albrecht II (Mecklenburg)

Albrecht II (u. 1318 – 18. veebruar 1379) oli Mecklenburgide dünastiast feodaalisand Põhja-Saksamaal Läänemere kallastel. Tema vürstlik asukoht paiknes 1350. aastatest alates Schwerinis.

Albrecht sündis Schwerinis Mecklenburgi isanda Heinrich II ja tema teise naise Anna teise pojana.

Hertsog Albrecht järgnes oma isale kui Mecklenburgi valitsev vürst (või isand) 1329. aastal. Samuti tundis ta suurt huvi Skandinaavia mõjutamise vastu, näiteks lääne või sissetulekuid. Saksa-Rooma keiser Sigismund ülendas Mecklenburgi 1. juulil 1347 hertsogkonna seisusesse, läbi mille sai Albrecht (koos oma noorema venna Johanniga) esimeseks Mecklenburgi hertsogiks.

10. aprillil 1336 abiellus Albrecht Skandinaavia pärijanna, Rootsi ja Norra Eufemia Eriksdotteriga. Viimase isa oli Södermanlandi ja Hallandi hertsog Erik, tema ema oli Norra kuninga Håkon V Magnussoni pärijanna ja ainus seaduslik tütar printsess Ingebjørg Håkonsdatter. Selle abielu kaudu saavutas Albrecht oma naise pärilike valduste ja esivanemlike sidemete kaudu Rootsis seisundi. See võimaldas tal osaleda Skandinaavia sisepoliitikas. Albrecht omandas rootslastelt intriigide ja saamahimu tõttu hüüdnime "Mecklenburgi rebane".

Albrecht korraldas oma vanema poja, tulevase Heinrich III abielu Ingeborgiga, Taani kuninga Valdemar IV vanema tütre ja potentsiaalse pärijannaga. Vürst Heinrich abiellus temaga millalgi 1362. aasta paiku ja nende alaealist poega pakuti varsti edutult Taani kuningriigi pärijaks võistluses Waldemari noorima tütre, Norra kuninganna Margaretiga, tulevase Kalmari uniooni valitsejaga.

Albrechti õemees Rootsi kuningas Magnus Eriksson seisis alates 1350. aastatest silmitsi tõsiste raskustega. Mõjukas aadel püüdis kuningavõimu koondumist Rootsis ohjeldada ja seadis Magnuse enda vanema poja Eriku konkureerivaks kuningaks. Pärast noore Eriku surma sai Albrechti teisest pojast ja nimekaimust Albrecht Rootsi aadlipartei järgmine nukupretendent.

Hertsog Albrecht tegeles sügavalt oma poja Rootsi kuningaks saamisega, kuid oli trooni taga tegelik võim. Noorem Albrecht kukutas oma onu Magnuse Rootsi troonilt ja tõusis ise Rootsi kuningaks.

Juba Albrechti ja Eufemia eluajal tunnistati, et tema genealoogilisest positsioonist saab pöördepunkt Skandinaavia troonidele esitatavate tulevaste nõuete puhul.

Kui tema esimene naine suri, abiellus hertsog Albrecht teist korda Hohensteini krahv Ulrichi tütre Adelheidiga. See abielu oli ilmselt lastetu.

Hertsog Albrechtil oli abielust Eufemiaga viis last: pojad Heinrich, Albrecht ja Magnus ning tütred Ingeborg ja Anna.
Heinrich III (Mecklenburg)

Heinrich III (u. 1337 – 24. aprill 1383) oli Mecklenburgi hertsog 1379. aastast kuni oma surmani.

Elu 

Heinrich oli Mecklenburgi hertsogi Albrecht II ja tema naise Eufemia Eriksdotteri poeg.

Heinrich III abiellus esmalt 1362. aastal Taani kuninga Valdemar IV tütre Ingeborgiga. Nad said järgmised lapsed:

 Albrecht IV, Mecklenburgi kaasregent aastatel 1383-1388
 Euphemia
 Maria
 Ingeborg

Pärast Ingeborgi surma abiellus Heinrich 26. veebruaril 1377 Werle isanda Bernhard II tütre Mechthildiga. See abielu jäi lastetuks.

Pärast õnnetust turniiril Wismaris suri Heinrich III 24. aprillil 1383 oma Schwerini lossis ja maeti Doberaner Münsterisse. Tema vend Magnus I ja tema poeg Albrecht IV valitsesid Mecklenburgi lühikest aega ühiselt, mis kestis 1384. aastani.
Albrecht IV (Mecklenburg)

Albrecht IV (enne 1363 – 24./31. detsember 1388) oli Mecklenburgi hertsog aastatel 1383–1388. Ta oli Mecklenburgi hertsogi Heinrich III ja selle naise Ingeborgi poeg.

Albrecht oli ka Taani trooninõudleja pärast kuningas Valdemar IV surma, kuid järglaseks sai Oluf II.

Pärast oma isa Heinrichi surma 1383. aastal valitses Albrecht Mecklenburgi koos oma onude Albrecht III ja Magnus I ning oma nõo Johann IV-ga.

Ta abiellus Holstein-Rendsburgi krahvi Nikolause tütre Elisabethiga ja suri 1388. aasta detsembris.
Magnus I (Mecklenburg)

Magnus I (1345 – 1. september 1384) oli Mecklenburgi hertsog 1383. aastast kuni oma surmani. Magnus oli Mecklenburgi hertsogi Albrecht II ja tema naise Eufemia Eriksdotteri kolmas poeg. Millalgi pärast 1362. aastat abiellus ta Pommeri hertsogi Barnim IV tütre Elisabethiga.

Nad said kaks last:

 Johann IV, Mecklenburgi regent aastatel 1384–1395 ja kaasregent aastatel 1395–1422
 Euphemia (suri 16. oktoobril 1417)

Pärast oma venna Heinrich III surma 1383. aastal valitses ta Mecklenburgi koos Heinrichi poja Albrecht IV-ga kuni oma surmani 1384. aastal.
Boeing AH-64 Apache

Boeing AH-64 Apache on Ameerika Ühendriikide kahekohaline ründehelikopter. Kopteri ninal on andurikomplekt sihtmärkide kinnistamiseks ja öövaatluseks. Teliku vahel on 30 mm M230 chain gun, kere all on neli kinnitit, kuhu tavaliselt pannakse raketid AGM-114 Hellfire ja Hydra 70. AH-64 varustuselementidest märkimisväärselt paljudel on pardal ülekatted, sellega on parandatud vastupidavust lahingusituatsioonis.

Apached said alguse, kui Ameerika Ühendriikide maavägi käivitas programmi "Advanced Attack Helicopter", sellega otsiti masinat, mis võiks välja vahetada kopterid Bell AH-1 Cobra. Ettevõte Hughes Helicopters arendas välja Apache eelkäija, mis alguses kandis nime Model 77. Prototüüp nimega YAH-64 tegi esmalennu 30. septembril 1975. Ühendriikide armee eelistas Apache eelkäijat Bell YAH-63-le ning aastal 1982 anti tootmiseks luba. Kaks aastat hiljem ostis Hughes Helicoptersi ettevõte McDonnell Douglas, mis jätkas YAH-64-ja täiustamist. USA relvajõudude kasutusse jõudis kopter aprillis 1986. Märtsis 1997 jõudis kasutusse ka uuem versioon, AH-64D Apache Longbow. Kopterite tootmist tegeles edasi Boeing Defense, Space & Security, aastaks 2020 on valminud üle 2400 Apache.

AH-64 põhikasutaja on endiselt Ameerika Ühendriikide relvajõud. Apache on põhiline ründekopter ka näiteks Kreeka, Jaapani, Iisraeli, Hollandi, Singapuri ja Araabia Ühendemiraatide sõjavägedes. Tootmislepingu alusel on seda toodetud ka Suurbritannias, AgustaWestland Apache nime all. USA on AH-64-sid kasutanud sõjategevuses Panamas, Pärsia lahes, Kosovos, Afganistanis ja Iraagis. Iisrael on Apachesid kasutanud nt Liibanonis ja Gaza tsoonis. Briti ja Hollandi kopterid on sõjategevust näinud Afganistanis ja Iraagis.

Viited

Välislingid
AH-64 Apache leheküljel Boeing.com
AH-64 Apache USA armee lehel (arhiivikoopia lehelt 1. mail 2011)
Apache ülevaade koos piltidega lehel HowStuffWorks.com
Top 10: helikopterid – AH-64D Apache. Discovery Channel, 8. mai 2007.
AH-64E USA armee video, milles kirjeldatakse Apache Block III tehnoloogiat
Apache helikopteri akustiline analüüs
"Boeing eyes X-49A technology for Apache attack helicopter".

Sõjaväehelikopterid
Rashida Jones

Rashida Leah Jones (25. veebruar 1976)   on Ameerika näitleja, lavastaja, kirjanik ja produtsent. 

Jones esines Louisa Fennina Foxi draamasarjas „Boston Public“ (2000–2002), Karen Filippellina NBC komöödiasarjas „Kontor“ (2006–2011) ja Ann Perkinsina NBC komöödiasarjas „Parks and Recreation“ (2009–2015). Aastatel 2016–2019 mängis Jones peaosa omanimelises rollis TBS-i komöödiasarjas „Angie Tribeca“ ja 2020. aastal mängis Jones peaosa Joya Barrisena Netflixi sarjas „BlackAF“. 

Jones esines ka filmides „I Love You, Man“ (2009), „Sotsiaalvõrgustik“ (2010), „Our Idiot Brother (2011), „The Muppets“ (2011), „Celeste ja Jesse Forever“ (2012), milles osales ka kaasautorina ja „Tag“ (2018). Jones oli ka „Lelulugu 4“ (2019) süžee kaasautor.

Auhinnad 
 2019 – parima muusikafilmi Grammy auhind filmis „Quincy“

Nominatsioonid
 2002 – USA kodanikuõiguste organisatsiooni NAACP filmiauhind silmapaistva naiskõrvalosatäitmise eest draamasarjas „Boston Public“
 2011 – Independent Spiriti auhind parima debüütstsenaariumi eest filmis „Celeste and Jesse Forever“
 2012 – USA kodanikuõiguste organisatsiooni NAACP filmiauhind silmapaistva naiskõrvalosatäitmise komöödiafilmis „Parks and Recreation“
 2017 – USA kodanikuõiguste organisatsiooni NAACP filmiauhind silmapaistva stsenaariumi eest telefilmis "Black Mirror" osa "Nosedive" eest

Viited 

Sündinud 1976
Näitlejad
Juudi kirjanikud
Muusikud