Béla Tarr

Béla Tarr (sündinud 21. juulil 1955 Ungaris Pécsis) on Ungari filmilavastaja.

Elukäik
Tarr sündis Pécsis, ent tema lapsepõlv möödus Budapestis. Ta tegi oma esimesed harrastusfilmid 16-aastaselt, need olid enamasti dokumentaalfilmid Ungari töötajate ja vaeste inimeste elust. Ta on väitnud, et tahtis saada filosoofiks ning pidas filmitegemist hobiks, ent pärast esimeste 8-millimeetriste lühifilmide valmimist ei olevat teda lubatud ülikooli, mistõttu ta valis režissöörikarjääri.

Looming
Oma varaste filmidega pälvis ta Béla Balázsi nimelise filmistuudio tähelepanu, mis aitas rahastada 22-aastase Tarri 1977. aasta mängufilmidebüüti "Családi tűzfészek" ("Perekondlik tulepesa"). Filmi võtted tehti kuue päevaga, kasutades vabatahtlikke harrastusnäitlejaid. Esilinastus oli 1979. aastal.

Pärast filmi "Családi tűzfészek" valmimist astus Tarr Budapesti Teatri- ja Filmikunsti Ülikooli. 1980. aastal valmis tema järgmine film, "Szabadgyalog", ning 1981. aastal "Panelkapcsolat". Viimases kasutas Tarr esmakordselt peaosades elukutselisi näitlejaid.

1982. aastal adapteeris ta televisioonile Shakespeare'i draama "Macbeth", mis tõi kaasa suured muutused Tarri lavastajaesteetikas. Film koosneb ainult kahest kaadrist: esimene on 5, teine 67 minutit pikk. Senine realistlik lähenemine muutus metafüüsilisemaks ning meenutas Andrei Tarkovski filme. Tarr ise on oma peamiseks mõjutajaks ja eeskujuks pidanud Rainer Werner Fassbinderit.

Pärast 1984. aasta filmi "Őszi almanach" ("Sügise almanahh") alustas Tarr filmi "Kárhozat" ("Needus", 1988) stsenaariumi kirjutamisel koostööd Ungari romaanikirjaniku László Krasznahorkaiga. Krasznahorkai eepilise romaani "Sátántangó" ("Saatanatango") ekraniseeringu valmimine võttis aega üle seitsme aasta; see 415-minutine mustvalge film tuli välja 1994. Tegu on Tarri ühe olulisima filmiga, mis räägib Ida-Ungari tühjenenud kolkaküla viimastest asukatest ning ühitab eri ajatasandeid, tegevusliine ja vaatenurki.

Järgmisel aastal valmis veel üks lühifilm, ent järgmine pikem film, "Werckmeister Harmóniák" ("Werckmeisteri harmooniad") tuli välja alles 2000. Nende viimaste filmide puhul on enamik kaadreid väga pikad: kaamera liigub stseenist stseeni, ringleb ümber tegelaste ning saadab neid pikalt. 

Tarri järgmine, George Simenoni romaani järgi vändatud film "A Londoni férfi" ("Mees Londonist") pidanuks valmima 2005. aastal, ent lükkus kaks aastat edasi produtsent Humbert Balsani enesetapu tõttu. Film esilinastus 2007. aastal Cannes'i filmifestivalil ja tuli filmilevisse 2008. aastal.

2011. aastal valmis film "A Torinói ló" ("Torino hobune"), mis Tarri sõnutsi pidi jääma ta viimaseks linateoseks.

Alates 1990. aastast on Béla Tarr külalisõppejõud Berliini Filmi- ja Televisiooniakadeemias, alates 1997. aastast Euroopa Filmiakadeemia liige. 10. mail 2012 esitles Béla Tarr oma filmiaspirantuuri õppekava (postgraduate), mis peaks aset leidma Spliti Ülikoolis Horvaatias.

Filmograafia

Mängufilmid
 1977 Családi tűzfészek ("Perekondlik tulepesa")
 1981 Szabadgyalog
 1982 Panelkapcsolat
 1985 Őszi almanach ("Sügise almanahh")
 1988 Kárhozat ("Needus")
 1994 Sátántangó ("Saatanatango")
 2000 Werckmeister harmóniák ("Werckmeisteri harmooniad")
 2007 A londoni férfi ("Mees Londonist")
 2011 A torinói ló ("Torino hobune")

Telefilmid
 1982 Macbeth

Lühifilmid
 1978 Hotel Magnezit
 1995 Utazás az alföldön
 2004 Visions of Europe
 lõik Prologue

Dokumentaalfilmid
 1990 City Life
 lõik Az utolsó hajó ("Viimane paat")

Varia
Susan Sontag on Béla Tarri pidanud üheks moodsa kino päästjaks, lisades, et ta vaataks filmi "Sátántangó" meelsasti kord aastas. Tarri olulist mõju oma hilisematele filmidele on esile tõstnud Gus Van Sant, kes hakkas ülipikki kaadreid kasutama filmis "Gerry".

Viited

Välislingid

Tõnu Karjatse. Béla Tarr maalib ­kaameraga freskosid Eesti Ekspress, 24. juuli 2008 (intervjuu Béla Tarriga)

Ungari filmilavastajad
Sündinud 1955