Kaarel Ird

Kaarel Ird (27. august 1909 Riia – 25. detsember 1986 Jämejala või Viljandi) oli eesti näitleja, lavastaja, teatrijuht ja kultuuripoliitik.

Elukäik

Noorpõlv
Kaarel Ird sündis 27. augustil 1909 Riias perekonna kolmanda pojana. Isa oli maalermeister, ema pärines vürtspoodnike suguvõsast. Ema suri 1915. aastal, kui poeg oli veel lapseeas. Kunstihuvilistest isa ja vanemate vendade eeskujul tekkis noores Irdis juba varakult armastus teatri vastu.

1917. aastal kolis perekond Kilingi-Nõmme, kus Kaarel Ird võttis osa ka kohaliku näiteringi tegemistest. 1926. aastal lõpetas ta Kilingi-Nõmme Algkooli ja läks edasi Saarde kihelkonna Kõrgemasse Algkooli. Tema õpetajaks sai Jaan Parts, keda Ird on hiljem meenutanud kui oma vaimsetele huvidele alusepanijat.

Kui Ird olid 18-aastane, suri tema isa ning noorukil tuli kool pooleli jätta ja tööle asuda. Lootes paremaid majanduslikke võimalusi, kolis Ird koos lesestunud võõrasemaga 1927. aastal Riiga. Seal tegutses ta töö kõrvalt ka kohalikus eesti seltsis, lüües eriti innukalt kaasa näiteühingu tegevuses.

1930. aastal tuli Ird tagasi Eestisse sõjaväeteenistusse. Pärast ajateenistust proovis ta leida Tallinnas tööd ning soovis astuda kolledžisse. Majanduskriisi ja tööpuuduse tõttu pidi aga nooruk pöörduma tagasi Kilingi-Nõmme kunagisse noorpõlvekoju.

Teatritegemise algus
Saanud peamise sissetuleku maalritöid tehes, jätkas Ird põhitöö kõrvalt ka teatritegemist. Ta võttis osa näitemänguseltside tegevusest ning jälgis järjepidevalt repertuaariteatrite etendusi. 1932. aastal alustas Ird tööd poolkutselises Pärnu Töölisteatris kunstnik-dekoraatori ja näitlejana, peagi proovis kätt ka lavastajana. 1933. aastal lavastas Ird enda dramatiseeritud Eduard Vilde "Mahtra sõja".

Pärnus elades tekkis Irdil lähedane suhe Leida Rosenblattiga (lavanimega Epp Kaidu), kellest sai hiljem tema abikaasa.
1934. aastal avati Tartu Draamateatri Seltsi Näitekunsti Stuudio. Leida ja Kaarel otsustasid koos Tartusse õppima asuda. Peagi tekkisid Irdil seal maailmavaatelised probleemid õppejõududega. 1936. aastal visati ta Tartu Draamateatri stuudiost välja ning kool jäigi lõpetamata.

1937. aastal avati Tartu Töölisteater, kus Ird koos teiste stuudiolastega tööd alustas. 1939. aastal sai ta teatri kunstiliseks juhiks. Sellel ametikohal ei saanud ta aga jätkata kuigi kaua, sest peagi suleti teater seoses poliitiliste intriigidega ja kommunistliku liikumise vastu suunatud riiklike sanktsioonidega. Tartu Töölisteatris töötades kujunesid lõplikult välja Irdi poliitilised vaated: toetada tööliste liikumist ning tol ajal keelatud kommunistliku partei tegutsemist. 

Pärast Tartu Töölisteatri sulgemist proovis Ird leida tööd Vanemuises. Poliitilise mineviku tõttu ei võetud teda koosseisulisse truppi, küll aga "punktialuseliseks" ja lisakohaga ka koori.

Kaarel Ird ja Vanemuine
Päev pärast 1940. aasta juunipööret korraldasid Ird ja August Pring Vanemuise Seltsi ülevõtmise aktsiooni:{{Tsitaat2|Astusime koos Töölisteatri tegevusjuhi August Pringiga Vanemuise Seltsi asjaajaja härra Reisneri kabinetti, kaasas Tartu Ametiühingute Keskliidu volitus kogu Vanemuise asjaajamine Reisnerilt ja Vanemuise Seltsilt ülevõtta.|Ird, Kaarel"Cogito, ergo sum, ehk, Mõeldes oma mõtteid", Tallinn: Eesti Raamat, 1979. Lk 63}}

August Pringist sai uus majandusjuht ja Kaarel Irdist peanäitejuht, direktori ülesandeid hakkas täitma Kaarli Aluoja. See koosseis püsis kuni sõja alguseni 22. juunil 1941, mil teater oma uksed sulgema pidi. Irdist sai Tartu hävituspataljoni liige ning ta lahkus koos taganevate vägedega Venemaale.

Jõudnud 1944. aastal Venemaalt tagasi Tartusse, alustas Ird sõjas hävinud Vanemuise taastamist. Tööd alustati vähem kannatada saanud Vanemuise väikesest majast (endine saksa teatrimaja). Taastatud teatrihoone avati 21. detsembril 1944 Kaarel Irdi lavastatud August Kitzbergi näidendiga "Enne kukke ja koitu". 1948. aastal suunati Ird vastu tema tahtmist (seoses juhtkonnavahetusega) teatridirektori kohalt Kunstide Valitsuse juhatajaks. 

Ka sellesse ametisse ei jäänud ta pikalt pidama. Peagi vabastati ta juhataja kohalt ning saadeti lühikeseks ajaks Vanemuisesse tagasi. Süüdistatuna kodanlikus natsionalismis, lasti Ird Vanemuisest lahti. Aastatel 1950–1952 viibis Ird suurtest teatritest eemal. 

1952. aastal suunati ta tööle Pärnu teatri peanäitejuhiks. Alates sellest ajast rõhutas Ird eriliselt vajalikkust lavastada rohkem eesti algupärandeid: August Kitzbergi "Punga Märt ja Uba-Kaarel", Lydia Koidula "Kosjaviinad" jt. Pärnus töötas Ird 1956. aastani.
Tagasi Vanemuises
1956. aastal anti Irdile võimalus hakata uuesti juhtima Vanemuise teatrit ning sellele ametile jäi ta kuni surmani. Tartusse naastes hakkas Ird tööle selle nimel, et Vanemuine pääseks Moskva dekaadile, milles ei olnud osalenud veel ükski Eesti NSV teatritest. Dekaadist osavõtmine omandas Vanemuise jaoks suure tähenduse, kuna selle kaudu suudeti põhjendada Nõukogude Liidu kultuuriorganisatsioonidele harukordse nähtuse, Vanemuise mitmežanrilisena eksisteerimise rahastamise küsimus. 

1961. aastal alustas Irdi eestvedamisel tööd Vanemuise stuudio (Eesti NSV Teatriühingu Lavakunsti Stuudio).

Eesmärgiga Tartu vaatajaskonnaga paremaid suhteid luua hakkas Ird pidama vaatajatega vestlusringe, mis leidsid aset pärast esietendusi. Sellest tsensuurivabast mõttevahetusest arenes 1960. aastate lõpul ja 1970. aastate alguses välja oluline suhtlussild Tartu üliõpilaskonna ja teatri vahel.
Teatriuuendus
1960. aastate lõpus ja 1970. aastatel sai Irdi toetusel Vanemuisest teatriuuenduse keskus ja tagala. Ird toetas noore põlvkonna lavastajate pealekasvu, seisis toona radikaalsena mõjunud etenduste ärakeelamiste vastu ja kasutas oma mõjuvõimu nii parteiorganisatsioonis kui ka Moskva ja Leningradi tunnustatud teatriteadlaste ja kriitikute seas, sõltumata isiklike konfliktide tekkimisest. Vanemuises asusid tegutsema teatriuuendajad Jaan Tooming, Evald Hermaküla, Kaarin Raid, Mati Unt jt.
Olulisus Vanemuisele ja eesti teatriloole
Eesti teatriajalukku on Kaarel Ird jäänud konfliktse ja vastandliku isiksusena. Ühelt poolt oli tegu kommunistliku maailmavaatega jõulise, plahvatava ja diktaatorliku teatrijuhiga, teisalt aga režiimi poolt taunitud eesti algupärandite tulise kaitsjaga, Vanemuise üleliiduliseks nähtuseks muutjaga ja 1970. aastate teatriuuenduspõlvkonna eestkostjaga.Irdi teatriajalukku minevaid lavastusi saame kokku umbes kahe käe sõrmede jagu. Selles pole midagi erakordset, selliseid lavastajaid saab Eesti peale kokku üsna mitu, aga nende hulgas pole ühtegi, kes oleks samal ajal nii teatrimees, teatrijuht kui lavastaja, nii ehitaja, süsteemi looja ja hoidja. Jaak Viller

Ird kasutas lavastusmeetodina talle palju ette heidetud kaasarääkimise tehnikat, kus näitleja pidi kordama iga sõna täpse intonatsiooniga, kuni see talle häälepaeltesse kulus ja meeltesse kinnistus.

Töökäik
1924–1938 töötas Riias ja mitmel pool Eestis maalrina
1932–1934 Pärnu Töölisteatri kunstnik-dekoraator ja näitleja
1937–1939 Tartu Töölisteatri lavastaja ja näitleja
1939–1940 Vanemuise ooperikoori laulja
1940–1941, 1944–1948, 1949–1950 ja 1955–1986 Vanemuise peanäitejuht
1948–1949 Eesti NSV Kunstide Valitsuse juhataja
1952–1955 Lydia Koidula nimelise Pärnu Draamateatri peanäitejuht
1976–1982 Eesti NSV Teatriühingu juhatuse esimees

Lavastusi
"Pygmalion" (1948) G. B. Shaw
"Kosjaviinad" (1953), L. Koidula
„Punga Mart ja Uba-Kaarel“ (1954), A. Kitzberg
"Rätsep Õhk" (1962), A. Kitzberg
"Kihnu Jõnn" (1965), J. Smuul
"Meestelaulud" (1966), V. Tormis
"Phaeton, Päikese poeg" (1968), M. Unt
"Külavahelaulud" (1972), V. Tormis, E. Vaigur
"Tagahoovis" (1974), O. Luts
"Ema Courage ja tema lapsed" (1975), B. Brecht
"Naistelaulud" (1977), V. Tormis
"Ma langesin esimesel sõjasuvel" (1979), J. Peegel
 
Raamatud
"Potilöövi perenaine" (dramatiseering Peet Vallaku ainetel). Eesti Haridusliidu Kirjastus. Tallinn 1936. 108 lk
"Võitlejad kodu eest: näidend viies pildis". Autorikaitse Ühing. Tallinn 1936. 88 lk   
"Ceterum censeo ehk Jahedate suvede jutte" (artiklivalimik). Eesti Raamat. Tallinn 1965
"Semper idem ehk mõtterände ja rännumõtteid" (artiklivalimik). Eesti Raamat. Tallinn 1970
"Cogito, ergo sum ehk Mõeldes oma mõtteid" (artiklivalimik). Eesti Raamat. Tallinn 1979
"Per aspera'' ehk Olnust ja tänasest" (artiklivalimik). Eesti Raamat. Tallinn 1984

Tegevus NLKP-s ja Eesti NSV võimuasutustes
1940 NLKP liige
1976 EKP Keskkomitee liige
1963–1971 ja 1980–1985 Eesti NSV Ülemnõukogu saadik

Tunnustus 
 1946 Eesti NSV teeneline kunstnik
 1959 Eesti NSV rahvakunstnik
 1970 NSV Liidu rahvakunstnik
 1980 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Cogito, ergo sum ehk mõeldes oma mõtteid")
 1984 sotsialistliku töö kangelane
 1984 Tartu aukodanik
 1984 Priit Põldroosi nimeline auhind
 1985 Eesti NSV Teatriühingu kriitikaauhind

Isiklikku
Tema abikaasa oli Epp Kaidu, nende tütar oli näitleja Kais Adlas ja on näitleja Mari Palm.

Viited

Kirjandus 
Mati Unt. "Veidi Kaarel Irdist läbi noore inimese pilgu". Sirp ja Vasar, 22. august 1969
Tiina Saluvere. "Parteibürokraatiast, teatriuuendusest ja Irdist. Fondikorraldaja mõtteid ja väljakirjutusi". Paar sammukest XIII, 1996 
Meelis Kapstas. Kaarel Ird – lapsesuuga kommunist. Eesti Päevaleht, 28. august 1999
Vaapo Vaher. "Imelaps, kellest ei saanud geeniust. Esseistlik monograafia Ardi Liivesest". Eesti Keele Sihtasutus, Tallinn 2007, lk 151–171 (peatükk "Ird") 
"Sinu isiklik piksevarras. Karin Kase kirjad Kaarel Irdile (1953–1984)". // Litteraria, nr 23, Eesti Kirjandusmuuseum, Tartu 2007, 172 lk; ISBN 9789949418770
Vanemuise juhi ja küüditaja Kaarel Irdi kuju Tartusse ei tule. Eesti Päevaleht, 3. aprill 2008  
Aigi Viira. Kaarel Ird: "Iga titt peab ise oma mähkmed täis tegema". Õhtuleht, 27. august 2009
Raimu Hanson. Vanemuise Vana Hirmus elas mitme mehe elu. Tartu Postimees, 27. august 2009
"Kandiline Kaarel Ird". Koostanud Jaak Viller. Eesti Teatriliit. Tallinn 2009. 976 lk. ISBN 9789985860519)
Andres Laasik. "Vana Hirmus – küüditaja ja eesti kultuuri päästja". Raamatu "Kandiline Kaarel Ird" arvustus. Eesti Päevaleht, 9. oktoober 2009
Aivar Kull. "Teatrijuhi lugu kasvas mammutkogumikuks". Raamatu "Kandiline Kaarel Ird" arvustus. Tartu Postimees, 17. november 2009, lk 8
2010. aastal etendus Tartu Uues Teatris portreelavastus "Ird, K.", mis põhines Kaarel Irdi elul, loomingul ja isikul. Lavastaja oli Ivar Põllu.

Välislingid

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Eesti NSV hävituspataljonlased
Eesti näitlejad
Eesti lavastajad
Eesti NSV VI Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV X Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV XI Ülemnõukogu liikmed
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eesti NSV rahvakunstnikud
Nõukogude Liidu rahvakunstnikud
Sotsialistliku töö kangelased
Tartu aukodanikud
Eestlased Lätis
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1909
Surnud 1986