joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Roosa-kuldnokk

Roosa-kuldnokk (Sturnus roseus, sünonüüm Pastor roseus), vana nimetusega karjarästas, on linnuliik kuldnoklaste sugukonnast kuldnoka perekonnast.

Levila 
Pesitsusajal on levinud Ees- ja Kesk-Aasias, mõnel aastal ka Kagu-Euroopas. Talvitub Ees-Aasia lõunaosas, Pakistanis, Indias ja Sri Lankal.
Roosa-kuldnoka levik sõltub parves elutsevate rohutirtsuliikide rohkearvulisest esinemisest. Eestis eksikülaline.

Välimus 
Üldpikkus 19–22 cm. Vanalinnu sulestikus on iseloomulik heleroosa värvus, pea ja tiivad on mustad, metalliläikega. Noorlind sarnaneb kuldnoka kahvatu noorlinnuga, kuid tal on lühem ja tömbim kollakas nokk, hele valjasriba ja seljasulestikust heledam päranipuala. Häälitsused lühidad ja karedad, võrreldes kuldnokaga rämedamad ja järsemad.
Lennul hoiduvad roosa-kuldnokad üksteise lähedusse, mistõttu kogu parv paistab isegi läheda maa pealt tiheda tumeda tombuna. Maapinnale laskunult hajuvad nad kiiresti, kuid jooksevad ja lendlevad kõik ühes suunas, mistõttu kogu parv liigub ühele poole.

Elupaik ja pesitsemine
Elab stepis ja põllumaastikul. Pesitseb seltsinguliselt kaljulõhedes, järsakupragudes, kivide all, laiendatud kaldapääsukese urgudes, mõnikord hoonete õõnsustes, Ühes koloonias on tihti mitusada paari. Pesapaikadele ilmub aprillis. Pesaaluseks on õhuke kiht kuivanud taimevarrekesi, sellel lebavad vähesed koirohu lehed ja stepilindude suled. Kurnas on 4–7 kahkjashalli muna. Poegi toidavad mõlemad vanemad. Pesitsusperiood on lühike: viis nädalat pärast esimeste munade munemist võib juba kohata hästi lendavaid noorlinde. Varsti pärast poegade pesast lahkumist ühinevad pesakonnad suurteks parvedeks, mis toiduotsingutel järk-järgult haudekolooniast eemalduvad. Talvel moodustab suuri parvi.

Toitumine 
Kõigesööja. Eelistab rändtirtse. Täiskasvanud lind võib päevas ära süüa kuni 200 erinevas vanuses rändtirtsu.
Sööb ka mardikaid, soomustiivalisi, ämblikke ja sipelgaid, marju, mahlakaid puuvilju ja umbrohuseemneid.

Viited 

Kuldnoklased
Jean-Marc Gaillard

Jean-Marc Gaillard (sündinud 7.oktoobril 1980 Annemasse'is Haute-Savoie's) on Prantsusmaa murdmaasuusataja.

Gaillard sai 2006. aasta olümpiamängudel Torinos 50 km vabasõidus üheteistkümnenda koha. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos oli ta 50 km klassikasõidus seitsmes. 2009. aasta MM-il Liberecis sai Gaillard 15 km klassikasõidus 14. koha ja paarissprindis koos Cyril Mirandaga viienda koha.

2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta teatesõidus pronksmedali. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Falunis võitis ta teatesõidus samuti pronksmedali ja oli suusavahetusega sõidus üheksas.

Pronksmedali tuli teatesõidus ka 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyongchangis.

Maailma karikavõistlustel võistles Gaillard esimest korda 8. detsembril 2001 Cogne 10 km klassikasõidus ja sai 103 osavõtja seas 80. koha. Esimese punktikoha ja ühtlasi ka esimese võidu MK-etapil sai ta 16. veebruaril 2008 Liberecis 11,4 km vabasõidus. Järgmisel hooajal (2008-2009) tuli ta MK-võistlustel kahel korral teiseks nii Vancouveris 30 km jälitussõidus kui ka Rõbinskis 15 km ühisstardiga vabasõidus. Maailma karikavõistluse üldkarika arvestus oli ta seitsmes.

Saavutused

Olümpiamängudel 
 2014  Sotšis
  pronksmedal 4×10 km teatesõidus
 2018  Pyongchangis
  pronksmedal 4×10 km teatesõidus

Maailmameistrivõistlustel 

 2015  Falunis
  pronksmedal teatesõidus

Maailma karikavõistlustel 

Jean-Marc Gaillard on seni (seisuga 18. veebruar 2018) osalenud 249 korda maailma karikavõistluste etappidel ja jõudnud poodiumile kuuel korral, neist ühel korral kõige kõrgemale astmele.

Maailma karika etappide võidud

Välislingid 

 Jean-Marc Gaillard'i koduleht
 

Prantsusmaa murdmaasuusatajad
Sündinud 1980
Venda Tammann

Venda Tammann (6. oktoober 1932 Pärnu – 9. jaanuar 2010) oli eesti akordionist ja muusikapedagoog.

Aastal 1947 lõpetas ta Raeküla kooli, aastal 1951 akordionierialal Pärnu lastemuusikakooli, hiljem (aastal 1956) Tallinna muusikakooli ja aastal 1968 Tallinna Riikliku Konservatooriumi, kust sai nii akordionisti (Leopold Vigla klassis) kui puhkpilliorkestri dirigendi (Jaan Kääramehe klassis) diplomi. 

Venda Tammann oli Eesti NSV teeneline kunstnik (1980), Eesti Akordioniliidu asutaja- ja auliige, Eesti NSV Riikliku Filharmoonia solist, koolinoorte üldlaulupidude akordioniansamblite üldjuht.

Eesti akordionistid
Eesti muusikapedagoogid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1932
Surnud 2010
Valdis Dombrovskise esimene valitsus

Valdis Dombrovskise valitsus oli 12. märtsil 2009. aastal Läti Vabariigi Seimi poolt kinnitatud Valdis Dombrovskise viie partei koalitsioonivalitsus.

17. märtsil 2010 teatas Rahvapartei, et lahkub valitsusest. Pärast 2010. aasta parlamendivalimisi astus 3. novembril ametisse Valdis Dombrovskise teine valitsus.

Valitsuse koosseis
Peaminister 	Valdis Dombrovskis
Põllumajandusminister 	Jānis Dūklavs
Laste, perede ja integratsiooniminister Valdis Dombrovskis (30. juunini 2009)
Kultuuriminister 	Ints Dalderis
Kaitseminister 	Imants Lieģis
Majandusminister 	Artis Kampars
Haridus- ja teadusminister 	Tatjana Koķe
Keskkonnaminister 	Raimonds Vējonis
Rahandusminister 	Einars Repše
Välisminister 	Māris Riekstiņš; alates 29. aprillist 2010 Aivis Ronis
Tervishoiuminister 	Ivars Eglītis; 29. juuni 2009–17. märts 2010 Baiba Rozentāle; alates 13. maist 2010 Didzis Gavars
Siseminister 	        Linda Mūrniece
Justiitsminister 	Mareks Segliņš
Regionaalarengu ja kohalike omavalitsuste minister Edgars Zalans; alates 13. maist 2010 Dagnija Staķe
Transpordiminister 	Kaspars Gerhards
Sotsiaalminister 	Uldis Augulis

Vaata ka 
Läti peaminister
Läti riigipeade loend

Viited

Läti valitsused
Kodanikedemokraatia Partei

Kodanikedemokraatia Partei (leedu keeles Pilietinės demokratijos partija, lühend PDP) Leedu liberaalkonservatiivne poliitiline partei, mis on asutatud 14. mail 2006.

2008. aasta Leedu parlamendivalimistel sai partei 1,12% häältest ega pääsenud parlamenti.

Välislingid 

Kodanikedemokraatia Partei veebileht (leedu keeles)

Leedu parteid
Siiri Rantanen

Siiri Johanna Rantanen (sünninimi Lintunen, hüüdnimi Äitee; sündinud 14. detsembril 1924 Tohmajärvil) on soome endine murdmaasuusataja, olümpiavõitja ja mitmekordne suurvõistluste medaliomanik.

Siiri Rantanen on tulnud Soome meistriks ka krossijooksus ja jalgratta maanteesõidus. Ta on neli korda valitud aasta parimaks naissportlaseks (1954, 1956, 1958, 1959).

Aastal 1977 oli ta 52-aastasena Finlandia-hiihto naiste sarja võitja. Ta osales Finlandia-hiihtol veel 1996. aastal. Viimati suusatas Rantanen avalikkuse ees 92-aastasena Lahti staadionil võistlusel FIS Nordic World Ski Championships 2017. 

2021. aasta jaanuaris amputeeriti tal osa jalast. 
Amputeerimise põhjuseks oli Rantaneni kehv vereringlus, mis on põhjustanud talle aastate jooksul palju probleeme ja valusid.

Saavutused

Olümpiamängudel 

 1956  Cortina d'Ampezzos
  olümpiavõitja 3×5 km teatesõidus
 1952  Oslos
  pronksmedal 10 km
 1960  Squaw Valleys
  pronksmedal 3×5 km teatesõidus

Maailmameistrivõistlustel 

 1954  Falunis
  hõbemedal 10 km
  hõbemedal 3×5 km teatesõidus

 1958  Lahtis
  hõbemedal 3×5 km teatesõidus
  pronksmedal 10 km

 1962  Zakopanes
  pronksmedal 3×5 km teatesõidus

Välislingid
 

Soome murdmaasuusatajad
Sündinud 1924
SIG Sauer

Sig Sauer on tulirelvi valmistav Šveitsi päritolu ettevõte.

Sig Saueri asutasid 1853. aastal Friedrich Peyer, Heinrich Moser ja Conrad Neher Šveitsi Vagunitehase juures. 1857 muudeti Šveitsi armee jaoks tulirelvi täisvõimsusel tootva kompanii nimetus SIG-iks (Schweizerische Industrie-Gesellschaft). 

Kuni 1. oktoobrini 2007 kasutas kompanii oma toodangul kaubamärki SIGARMS, pärast seda kaubamärki SIG SAUER®.

Sig Saueri toodang 
 Prelaz-Burnandi vintpüss (1857)
 SIG P49
 SIG P210
 SIG P220
 SIG P230, Šveitsi politsei teenistuspüstol

1970-ndatel SIG laienes ning omandas tehased Hämmerli Target Arms Šveitsis Lenzburgis ja J.P. Sauer & Sohn Saksamaal Eckernfördis. 

1985 laienes kompanii USA-sse, luues tütarfirma SIGARMS®, Inc, mis asus algselt Virginia osariigis Tyson's Corneris, seejärel pärast laienemist Virginias Herndonis ja lõpuks New Hampshire' osariigis Exeteris.

Pärast Ameerika turule laienemist töötati välja uued mudelid:
Sig Sauer P225
Sig Sauer P226
Sig Sauer P228 
Sig Sauer P229 Smith&Wessoni .40 S&W laskemoonale.

2009 lõpetati mudelite 226 ja 229 modifikatsioonide täiustamine ning turule toodi mudelid SIG P226 E2 ja SIG P229 E2.

SIG Sauer XM17 ja SIG Sauer XM18

Täpsusrelvad
Blaser R93

Viited

Välislingid

Sig Sauer (inglise ja hispaania keeles)

Šveitsi ettevõtted
Šveitsi sõjandus
Tulirelvad
Microcebus jollyae

Microcebus jollyae on sugukonda Cheirogaleidae kuuluv hiirleemuri liik, kes avastati 2006. aastal ja
sai nime primatoloog Alison Jolly järgi.

Liigikirjeldus
Karvastik on punakaspruun, kõhul hall, ninal on väike valge laik. Pea on ümar, suurte silmade ja kõrvadega. Tüvepikkus 211–219 mm, sabapikkus 121–123 mm ja kaal 61 g.

Toitumine
Microbeus jollyae sööb lehti, seemneid, puuvilju, tõuke ja muid putukaid, harvemini linnumune.

Leviala
Liik elab kitsal alal Madagaskari idaosas.

Esikloomalised
Aaslina

Aaslina (Linum catharticum) on linaliste sugukonna lina perekonda kuuluv ühe- või kaheaastane rohttaim.

Esimesena kirjeldas aaslina teaduslikult Linnaeus 1753.

Aaslina kasvab lähistroopikas ja parasvöötmes Euroopas, Marokos, Türgis, Iraanis ja Taga-Kaukaasias. Ta on introdutseeritud Kanada idaossa, USA kirdeossa ja Uus-Meremaale. Eestis leidub teda kõikjal, eriti Lääne-Eestis.

Ta kasvab niitudel ja kadastikes. Tema kasvukohad langevad Eestis enam-vähem kokku sinihelmika ja aruheina omadega. Teda kohtab ka rabades ja allikasoodes. Ta eelistab niisket lubjarikast tihedat pinnast. Ränirikaste muldadega mägedes võib aaslina puududa.

Aaslina võib mõnel pool olla domineeriv liik. Ta võib olla ja pioneerliik.

Kirjeldus 

Aaslina on kuni 20, heades tingimustes 30 cm kõrge. Vars on tõusev ja väga peenike, karvadeta ja ülaosas hargnev. Ka juur on sirge ja peenike, esimesel eluaastal pehme, edaspidi nõrgalt puitunud.

Lehed on väikesed, kuni 2 cm pikad ja 0,5 cm laiad, ühesoonelised, paiknevad varrel vastakuti, ühe soonega, paljad ja terve servaga, ainult varre lähedal on lehe servas ripsmed. Vastak leheseis ei ole sellele perekonnale omane. Alumised lehed on elliptilised või äraspidimunajad, nende pikkus ületab laiuse kuni 2 korda. Keskmised ja ülemised lehed on süstjad, kuni 1 cm laiad ja 2–6 cm pikad.

Aaslina on kultuurtaime siniõielise lina sugulane, kuid aaslina õied on valged, väikesed, pika õierao otsas hõredas õisikus, mõnevõrra allapoole kaldu. Õieraag on pikem kui kandeleht ja paljas. Õie läbimõõt on 4–5 mm. Tupplehed on 2–3 mm pikad, kitsaselliptilised ja terava otsaga. Kroonlehti on 5, nad on 3–6, tavaliselt 4–5 mm pikad. Õie sisemus on kollane. Tolmukad on 2 mm pikad. Sigimikul on 5 munajat emakasuuet ½ mm pikkuste emakakaelte otsas. Aaslina õitseb juuni keskpaigast augustini.

Aaslina on homogaamne, mis tähendab, et tema enese tolmukad võivad viljastada tema enese emaka. Peale selle on ta proterogüünne, mis tähendab, et emakas küpseb tolmukatest varem. Õied on lõhnata, kuid eritavad nektarit. Tolmukapead on samal kõrgusel kui emakasuudmed. Alguses on nad teineteisest kaugel, aga kui aja möödudes pole emakas ikka viljastunud, siis hakkavad tolmukapead emakasuudmetele järjest lähemale nihkuma, kuni lõpuks on võimalik iseviljastumine. Tavaliselt tolmeldavad aaslina putukad.

Vili on kupar. Vili on kerajas, 2–3 mm läbimõõdus ja suunatud ülespoole. Seemned on helepruunid, 1–1½ mm pikad, elliptilised, lamedad ja siledad. Sarnaselt kultuurlinaga sisaldavad ka aaslina seemned õli. Seemneid levitavad samuti putukad, seda nähtust nimetatakse epizoohooriaks.

Väikestel kõrgustel merepinnast on aaslina pigem üheaastane taim, aga rasketes kasvutingimustes on ta pigem kaheaastane.

Aaslina on diploidne. Tal on 16 kromosoomi.

Rahvameditsiinis kasutati aaslina lahtistina ja selleks valmistati teed. Näiteks saksa keeles sai ta selle järgi isegi nime Purgier-Lein. Kuid aaslina sisaldab mürgist kibedat liniini ja sellepärast tänapäeval aaslina enam meditsiinis ei tarvitata.

Välislingid 
 

Linalised
Eesti taimed
Aasovi-Doni Kommertspank

Aasovi-Doni Kommertspank (vene keeles Азовско-Донской коммерческий банк) oli Venemaa pank, mis asutati 1871 Taganrogis.

20. sajandi algul laienesid Venemaa keisririigi Balti provintsidesse kaks Venemaa panka: Vene Talurahva Põllupank ja Doni Agraarpank, nende eesmärk oli toetada talupoegi maa soetamisel ja sel eesmärgil osteti kokku mõisaid, et need siis talupoegadele müüa või rentida. Ostetud mõisad tükeldati ning jagati taludeks. 

Eestimaa kubermangus kuulus Doni Agraarpangale Emmaste-Kuriste, Orjaku-Kuriste, Saida, Suur-Kullamaa ja Ubasalu mõisad ja Vene Talurahva Põllupangale Jõgisoo, Lehtmetsa, Männiku, Nakamaa ja Paasiku  poolmõisad.

Aastal 1912 avas ta Tallinnas filiaali.

Koostöös Aasovi-Doni Kommertspangaga moodustati Tallinna tselluloosivabrikust 1912. aastal Põhja paberi- ja tselluloosivabriku aktsiaselts, mis alustas tegevust 1913. aastal.  

1917. aastal Aasovi-Doni Pank natsionaliseeriti 1 ja likvideeriti 1930. aastal.

Viited

Venemaa Keisririigi ettevõtted
Eesti pangad
Star FM

Star FM on Eesti raadiojaam.

Star FMi hommikuprogrammi juhivad Andres Puusepp, Jürgen Pärnsalu ja Pille Minev. Ülejäänud saatejuhtide hulka kuuluvad Marko Lõhmus, Liis Lusmägi ja Meiko Kell.

Star FM on kuuldav Tallinnas ja Harjumaal sagedusel 96,6 MHz, Tartus ja Tartumaal sagedusel 99,4 MHz, Pärnus ja Pärnumaal 100,3 MHz, Haapsalus ja Läänemaal 92,9 MHz, Paides ja Kesk-Eestis 88,1 MHz, Võrus ja Võrumaal 103,2 MHz, Kuressaarel ja Saaremaal sagedusel 93,3 MHz, Rakveres ja Lääne-Virumaal 92,2 MHz, Jõgeval ja Jõgevamaal 101,9 MHz, Viljandis ja Viljandimaal sagedusel 89,3 MHz, Valgas ja Valgamaal 102,8 MHz ja Jõhvis ja Ida-Virumaal 106,3 MHz.

Vaata ka 
 Eesti raadiojaamade loend

Välislingid 
Star FM Eesti satelliit Astra 4A vahendusel

Eesti raadiojaamad
Karl Elhi

Karl Elhi (25. jaanuar 1890 Vohnja vald – ?) oli Vohnja vallavanem.

Ta osales Vabadussõjas 5. polgu muusikakomandos. 

Ta oli pillimees Udriku puhkpilliorkestris ja ka juhatas seda 1924. aastal.

Oli Sepavälja talu peremees, võttis osa kohalike majanduslike organisatsioonide tegevusest, alates 1936. aastast Vohnja vallakohtu esimees.

Oma 50. sünnipäeval, 25. jaanuaril 1940, võttis ta vanalt Vohnja vallavalitsuselt asjaajamise üle.

Viited

Eesti vallavanemad
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1890
Surmaaeg puudub
Kosovo tunnustamine

Kosovo kuulutas end Serbiast iseseisvaks 2008. aasta 17. veebruaril. Serbia ühepoolset iseseisvusdeklaratsiooni ei tunnusta, rahvusvaheline reaktsioon on mitmekesine.

Seisuga 1. jaanuar 2017 on Kosovo iseseisvust tunnustanud 110 ÜRO liikmesriiki 193-st ja Taiwan.

Kosovo iseseisvust tunnustanud riigid

2008
18. veebruar – Afganistan, Ameerika Ühendriigid, Albaania, Austria, Suurbritannia, Prantsusmaa, Norra, Türgi
19. veebruar – Austraalia, Senegal, Taiwan
20. veebruar – Saksamaa
21. veebruar – Luksemburg, Itaalia, Eesti, Läti, Taani
25. veebruar – Belgia, Peruu
26. veebruar – Poola 
27. veebruar – Šveits
29. veebruar – Island, Iirimaa
4. märts – Holland, Rootsi
5. märts – Sloveenia
7. märts – Soome
18. märts – Jaapan, Kanada
19. märts – Ungari, Horvaatia, Monaco, Bulgaaria
29. märts – Lõuna-Korea, Liechtenstein
18. aprill – Marshalli saared
24. aprill – Nauru
25. aprill – Costa Rica, Burkina Faso
6. mai – Leedu
11. mai – San Marino 
21. mai – Tšehhi
30. mai – Libeeria
13. juuni – Sierra Leone
6. august  – Colombia
7. august – Belize
21. august – Malta
15. september – Samoa
7. oktoober – Portugal
9. oktoober – Montenegro 
9. oktoober – Makedoonia
14. oktoober – Araabia Ühendemiraadid
30. oktoober – Malaisia
5. detsember – Mikroneesia Liiduriigid

2009
16. jaanuar – Panama
19. veebruar – Malediivid
9. märts – Belau
7. aprill – Gambia
20. aprill – Saudi Araabia
14. mai – Komoorid
19. mai – Bahrein
7. juuli – Jordaania
10. juuli – Dominikaani Vabariik
9. november – Uus-Meremaa
14. detsember – Malawi

2010
12. jaanuar – Mauritaania
12. aprill – Svaasimaa
28. aprill – Vanuatu
8. mai – Djibouti
19. mai – Somaalia
3. september – Honduras
21. oktoober – Kiribati
18. november – Tuvalu

2011
7. jaanuar – Katar
10. jaanuar – Guinea-Bissau
4. veebruar – Omaan
8. juuni – Andorra
22. juuli – Kesk-Aafrika Vabariik
16. august – Niger
16. august – Guinea
18. august – Benin
19. august – Saint Lucia
9. september – Gabon
21. september – Elevandiluurannik
11. oktoober – Kuveit
30. detsember – São Tomé ja Príncipe

2012
23. jaanuar – Ghana
10. veebruar – Haiti
25. aprill – Brunei
1. juuni – Tšaad
20. september – Ida-Timor
3. oktoober – Paapua Uus-Guinea
16. oktoober – Burundi  (tühistati hiljem)
22. november – Fidži
28. november – Saint Kitts ja Nevis
11. detsember – Dominica
24. detsember – Pakistan

2013
16. märts – Guyana
29. mai – Tansaania
11. juuni – Jeemen
26. juuni – Egiptus
29. juuni – El Salvador
24. september – Tai
25. september – Grenada
25. september – Liibüa

2014
15. jaanuar – Tonga
11. veebruar – Lesotho
2. juuli – Togo
13. august – Saalomoni Saared

2015
20. mai – Antigua ja Barbuda

2016
8. juuli – Suriname  (tühistati hiljem)
1. detsember – Singapore

2017 
27. veebruar – Bangladesh
24. november – Madagaskar

2018 
15. veebruar – Barbados

Riigid, mis on Kosovo tunnustamise vastu

tunnustamine
Diplomaatia

el:Κόσοβο#Διεθνής αναγνώριση
fr:Kosovo#Reconnaissance internationale
Logopeedia

Logopeedia on teadus kommunikatsioonipuuete avaldumisest, ennetamisest, hindamisest ja teraapiast. Logopeedia kui teaduse eesmärgiks on kirjeldada kommunikatsioonipuuete avaldumist, selgitada nende mehhanismi, välja töötada meetodid ja töökorraldus kõne-, hääle- ja keelepuuete, samuti neelamisprobleemide kõrvaldamiseks või leevendamiseks. 

Logopeedidel on Eestis aastast 1989 tegutsev erialaliit Eesti Logopeedide Ühing. Logopeede õpetatakse Eestis vaid Tartu Ülikooli eripedagoogika osakonnas alates aastast 1968. Logopeediks saab pärast 5-aastase kursuse lõpetamist (magistrikraadi omandamist).

Logopeedia Eestis
Logopeedia alguseks loetakse 1920. aastaid, kui Tartu Ülikooli närvikliiniku kõnehäirete ambulatooriumi juhatajaks sai dr. Viktor Hion. Tema juhtimisel tegeleti alguses peamiselt afaasia ja kogelusega. Pikka aega tegelesid logopeediliste küsimustega vaid arstid. Huviorbiidis oli eelkõige kogelus, kuulmislangusega inimeste kõne, afaasia ja häälduspuuete korrigeerimine.

Esimesed eestlastest logopeedid olid Adele Palm, Lea Nurkse ja August Karu (logopeed), kes õppisid Leningradis M. F. Brunsi juures. Ka Moskva Pedagoogiline Instituut õpetas logopeede.

Naaberdistsipliinid 
Logopeedia on tihedalt integreeritud lingvistika, eripedagoogika, meditsiini (ortodontia, hambaarstiteadus, otorinolarüngoloogia, neuroloogia jpt), psühholingvistika, psühholoogia ja pedagoogikaga.

Kõnepuuete liigid 
häälepuuded
häälduspuuded
kirjaliku kõne puuded
kõne tempo ja rütmi häired
väljenduspuuded
kurtide kõne
vaimse alaarenguga inimeste kõne

Kõnepuuded 
afaasia
afoonia
alaalia
anartria
düsartria
düsfoonia
düsglossia
düsgraafia
düslaalia
düsleksia
ehholaalia
Ekspressiivne kõnehäire
fonasteenia
kogelemine
Kõne ja keele spetsiifilised arenguhäired
Landau-Kleffneri sündroom
poltern
Retseptiivse kõne häire
rinofoonia
rinolaalia

Logopeedilised teraapiad
Lee Silvermani hääleteraapia
van Riperi kogelusteraapia

Tuntud logopeede 
Johann Conrad Amman
Aristoteles
Paul Broca
Johann Friedrich Dieffenbach
Tiiu Espe
Albert Gutzmann
Hipokrates
Ibn Sīnā (Avicenna)
Adolf Kussmaul
Karl Karlep
Merit Hallap
Linnu Lydia Mae
Mercurialis
Marika Padrik
Arkadi Reigo
Carl Wernicke
Margarita Õuemaa

Mõisteid 
alternatiivkommunikatsioon
asehäälik
düsartrofoonia
fonopeedia
hariduslik erivajadus
häälik
hääliku automatiseerimine
hääliku kõnesse viimine
häälikurühm
häälikuseade
jotatsism
kakskeelsus
kapatsism
kommunikatsioonipuue
kõne
kõnehilistus
lambdatsism
mitteverbaalne kommunikatsioon
noop
paralaalia
rotatsism
sigmatism
siirdehäälik
tetism
viipekeel
vokaalne düslaalia

Logopeedide organisatsioonid 
Eesti Logopeedide Ühing
Eesti Eripedagoogide Liit

Kirjandus 

Marika Padrik, 1998, Logopeedia areng Eestis: minevik, olevik, tulevik

Välislingid
Eesti Eripedagoogide Liit
Eesti Logopeedide Ühing
ülevaatlikud slaidid logopeediast
Eripedagoogika (ajakiri)

Eripedagoogika on Eesti Eripedagoogide Liidu väljaantav alates 1996. aastast ilmuv ajakiri. Ajakirjas ilmuvad eripedagoogikat, sealhulgas logopeediat puudutavad teadusartiklid, selle valdkonna uudised ning kokkuvõtted toimunud koolitustest ja teemapäevadest jms.

Ajakiri ilmub kord kvartalis.

Välislingid 
 Kodulehekülg

Eesti teadusajakirjad
Eripedagoogika
Kiirusagar

Kiirusagar ehk parietaalsagar on ajukoore osa, mis paikneb kiiruluu all.

Kiirusagar vastutab objektide ruumilise asetuse ja liigutuste kooskõlastamise eest. Ühtlasi hoolitseb see liigutuste õige järjekorra eest ning võimaldab samaaegselt mitme asjaga tegeleda.

Kiirusagar on eest piiritletud tsentraalfissuuriga, ventraalselt Sylviuse fissuuriga, dorsaalselt vöökääru ja tagant kiiru-kukla vaoga.

Kiirusagar koosneb posttsentraalkäärust (Brodmanni piirkonnad 1, 2 ja 3), ülemisest kiirusagarikust (5 ja 7), parietaalsest operkulumist (43), supramarginaalkäärust (40) ja angulaarkäärust (39). Neist kahte viimast nimetatakse kokku kiirusagara alumiseks osaks.

Vaata ka 
 Balinti sündroom
 Gerstmanni sündroom

Välislingid 
 Parietaalsagar Teadushuvi blogi

Peaaju
Belus

"Belus" on Burzumi seitsmes album. See on esimene album pärast kümneaastast pausi ning pärast Varg Vikernesi tingimisi vabanemist vanglast, kus ta oli peaaegu 16 aastat mõrva eest.

Albumi esialgne nimi pidi olema Den Hvite Guden ('Valge Jumal'), kuid et seda hakati seostama rassismiga, võeti nimeks Belus, mille tähendus on sama. Esialgse info kohaselt pidid albumi sisse- ja väljajuhatavad lood ambient-stiilis, kuid ülejäänud black metal. Lõplikul versioonil on vaid intro ambienti-laadne.

29. jaanuaril ilmus Burzumi ametlikule koduleheküljele uuendatud lugude nimekiri. Eemaldatud olid lood 'Besolek til Kelio', 'Alvenes Dans' ja 'Sverddans', mis olid usutavalt ambient-stiilis, ning muudeti esimese loo kirjapilti, mis algselt oli 'Lukans Renkespill'.

Lood albumil 
"Leukes Renkespill (Introduksjon)" – 00:33
"Belus' Død" – 06:23
"Glemselens Elv" – 11:54
"Kaimadalthas' Nedstigning" – 06:43
"Sverddans" – 02:27
"Keliohesten" – 05:45
"Morgenrøde" – 8:54
"Belus' Tilbakekomst (Konklusjon)" – 09:37

Burzumi albumid
2010. aasta albumid
Tallinna–Keila rongiliin

Tallinna–Keila rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin lõpp-peatustega vastavalt Tallinnas Balti jaamas ja Keilas Keila raudteepeatuses. Liini pikkus 26,1 km. 

Liinile jääb 15 peatust: Tallinn (Balti jaam), Lilleküla, Tondi, Järve, Rahumäe, Nõmme, Hiiu, Kivimäe, Pääsküla, Laagri, Urda, Padula (Ainult Tallinn-Riisipere/Turba rongid peatub) Saue, Valingu ja Keila raudteepeatus. 

Reisijatevedu on raudteel jaotatud kahe tsooni vahel – A- ja B-tsoon. A-tsoon jääb Balti jaama ja Urda raudteepeatuse vahele ning kuni Keilani on B-tsoon. Padula raudteepeatuses toimub rongi sisenemine ja väljumine vaid läbi multifunktsionaalse ala.

Ajalugu
Keilat läbiv Balti raudtee valmis aastal 1870. Sellest ajast läbisid Keilat auru jõul liikuvad reisirongid Tallinna–Paldiski rongiliinil.
Pärast Keila–Haapsalu raudtee valmimist 1905 aastal läbisid Keilat Haapsalu liini reisirongid. 1920. aastatel pikendati raudteed Rohuküla sadama basseinidevahelisele kaile. 1935. aastal võeti kasutusele kiire diisel-elektriline mootorvagun Lendav Läänlane liinil Tallinn–Rohuküla. Haapsalu liin suleti 1995 ja sellest on alles Tallinna–Riisipere rongiliin.
Elektrirongiliiklus liinil Tallinn–Keila avati pärast Pääsküla–Keila raudteelõigu elektrifitseerimist juulis 1958.

Vaata ka
 Tallinna–Keila raudtee

Viited

Välislingid 
Elroni koduleht

Videod 
 Elektrirongiga Tallinnast Keilasse! VOL.1 (Rahumäe-Saue 15.06.2007. Tallinn-Keila Kiirrong 2113/2114 vagunis 3114.) Kasutaja R. Jeerland 3. august 2008. Toru.ee
 Elektrirongiga Tallinnast Keilasse! VOL.2 (Saue-Keila 16.08.2007. Tallinn-Keila kiirrong 2113/2114 vagunis 3114.) Kasutaja R. Jeerland 4. august 2008. Toru.ee

Eesti rongiliinid
Harju maakond
Saue vald
Lääne-Harju vald
Keila
Tallinna–Keila kiirrongiliin

Tallinna–Keila kiirrongiliin oli Elektriraudtee AS opereeritav rongiliin lõpp-peatustega vastavalt Tallinnas Balti jaamas ja Keilas Keila raudteepeatuses. Liini pikkus oli 26,1 km. 

Liinile jäi kuus peatust: Tallinn (Balti jaam), Lilleküla, Tondi, Nõmme, Saue ja Keila raudteepeatus. 

Reisijatevedu oli raudteel jaotatud kahe tsooni vahel – A- ja B-tsoon. A-tsoon jäi Balti jaama ja Urda raudteepeatuse vahele ning kuni Keilani oli B-tsoon.

Vaata ka
 Tallinna–Keila raudtee

Viited

Välislingid 
 Elektriraudtee kodulehekülg
 Keila ja Tallinna vahet hakkab sõitma kiirrong. Õhtuleht, 25. mai 2007 

Eesti rongiliinid
Harju maakond
Saue vald
Lääne-Harju vald
Keila
Keila–Paldiski raudteelõik

Keila–Paldiski raudteelõik on 20,8 kilomeetri pikkune üheteeline laiarööpmeline raudtee Harju maakonnas Keila ja Paldiski raudteejaama vahel. Elektrifitseeritud kogu trassi pikkuses. Kuulub Eesti Raudteele.

Tänaseks Keila–Paldiski raudtee äärde rajatud 3 raudteejaama (Keila, Klooga ja Paldiski) ja 4 peatuspunkti (Niitvälja, Klooga-Aedlinn, Põllküla, Laoküla). Tulevikus kavandatakse Laoküla ja Paldiski vahele lisarongipeatust, mis jääks Paldiski Lõunasadama juurde.

Reisijatevedu on raudteel jaotatud B- ja C-tsooni vahel. Kaks peatust (Keila ja Niitvälja) jäävad B- ja ülejäänud C-tsooni.

Ajalugu
Raudtee (osana Balti raudteest) Paldiski, kui olulise jäävaba Vene Keisririigi sadamalinna, ja Peterburi vahel ehitas Balti aadlikest moodustatud Balti Raudtee Selts aastatel 1868–1870.

1958. aastal alustati Keila-Klooga raudteelõigu elektrifitseerimist, millega jõuti lõpule sama aasta detsembriks. 
Kolm aastat hiljem avati pidulikult ka elektrifitseeritud Klooga Paldiski teelõik ning algas regulaarne elektrirongide liiklus.

1960. aasta suvel avati Klooga jaamast uue raudteena ehitatud ja elektrifitseeritud Klooga–Kloogaranna raudteelõik. Oktoobriks 1961 elektrifitseeriti Klooga-Paldiski 11,8 km teelõik. Liiklus Paldiskisse avati sama aasta 4.novembril. 

2010. aastaks olid kõik reisiplatvormid (perroonid) ümberehitatud Euroopa kõrgusele (550 mm).

Alates 2011. aastast on raudtee omanik Eesti Raudtee teostamas kontaktvõrgu väljavahetamist ning rööbastee kapitaalremonti, hoidmaks ja tõstmaks  reisirongide kiiruse kuni 120 km/h, kaubarongidele kuni 80 km/h.

Raudteeliinid 
Keila–Paldiski raudtee piires toimub reisijatevedu Tallinna–Paldiski (1961) ja Tallinna–Klooga-Ranna raudteeliinil (1960). 

Reisijatevedu liinidel teostab Elron elektrirongidega Stadler FLIRT.

Pildid

Vaata ka
 Balti raudtee
 Elektriraudtee AS
 Eesti raudteetransport
 Tallinna–Keila raudtee
 Tallinna–Narva raudtee

Viited

Eesti raudteed
Eestimaa kubermang
Harju maakond
Keila
Lääne-Harju vald
Paldiski
Jaak Luik

Jaak Luik (sündinud 14. märtsil 1953) on Eesti endine riigikohtunik, endine maakohtu kohtunik ja esimees.

Ta nimetati riigikohtuniku ametisse 21. detsembril 1993.

Ta esitas avalduse ametist vabastamiseks alates 1. detsembrist 2019 pensionile jäämisega seoses.

Tunnustused
Valgetähe III klassi teenetemärk (2006)

Viited 

Eesti riigikohtunikud
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1953
Eduard Pihlak

Eduard-Ferdinand Pihlak VR I/2 (29. september 1888 Viljandimaa – 12. aprill 1945 Rostock, Saksamaa) oli eesti arst ja sõjaväelane (kapten).
 
Ta oli telliskivitöösturi poeg ning Artur Aleksander Pihlaku ja Viktor Pihlaku vend.

Ta lõpetas Peterburi Sõjameditsiini Akadeemia cum laude, osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Pidas Tallinnas laste- ja sisehaiguste arsti erapraksist.

Esimesel iseseisvusajal ning Nõukogude okupatsiooni esimesel aastal juhtis ta tervishoiukorraldust Harjumaal. Aastail 1919–1920 oli ta Rapla jaoskonna tervishoiuarst, 1920.–1940 Harju maakonnaarst, aastail 1924–1927 ka Harju maavalitsuse tervishoiu- ja hoolekandeosakonna juhataja. 1935. aastast sai temast vabakutseliste haritlaste esindaja riigi majandusnõukogus. Oktoobris 1940 määrati ta Harjumaa tervishoiuosakonna ajutiseks juhatajaks.  

Saksa okupatsiooni ajal 1942. aastal määrati ta Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Tervishoiu Valitsuse juhatajaks, ametialaselt kuulus ta ka järgmisel aastal loodud Eesti Tervishoiukoja nõukogusse. 

Septembris 1944 evakueerus Gotenhafeni (Poola linn Gdynia) kaudu Saksamaale, kus sai külalislitsentsi alusel arstipraksist jätkata. Gotenhafenis peatus ta ja tegutses arstina kuni 1944. aasta lõpuni. Jaanuaris 1945 siirdus Güstrowisse, oli seal kiirabiarstina Güstrowi Kreisi Riikliku Tervishoiuameti teenistuses. Suri kevadel 1945 Rostocki Ülikooli haiglas vähki (bronhikartsinoom).

Viited

Välislingid
 Laulmine tervislisest seisukohast Harjumaa koolide laulupäeva album-juht, 1929 (autor E.Pihlak, artikli juures fotol teine isik)

Eesti arstid
Eesti sõjaväelased
Kaitseliidu Harju maleva liikmed
Riigi Majandusnõukogu liikmed
Arstide Koja nõukogu liikmed
Vabadusristi I liigi 2. järgu kavalerid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1888
Surnud 1945
Mait Püümets

Mait Johannes Püümets (enne eestistamist Mait Johannes Püümann; 11. juuli 1882 Peningi vald, Harjumaa – 19. jaanuar 1965 Tallinn) oli eesti arst ja poliitik.

Ta lõpetas Tartu ülikooli arstiteaduskonna 1913. Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, kus oli Tallinna kaitsepataljoni vanemarst. Sanitaarleitnant (1924). Ta oli Tartu rahuläbirääkimistel Eesti delegatsiooni liige ja kirjutas alla Tartu rahulepingule. 

Ta oli Asutava Kogu ja I Riigikogu liige. 1921 ja 1923. aasta Tallinna linnavolinike valimisel valiti ta Tallinna linnavolinikuks Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei nimekirjast.

Tallinna Eesti Arstide Seltsi esimees. Tallinna sadama arst.

Autasustatud Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga (10. august 1957).

Eesti arstid
Asutava Kogu liikmed
I Riigikogu liikmed
Tallinna linnavolikogu liikmed
Arstide Koja nõukogu liikmed
Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei poliitikud
Eesti diplomaadid
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Eesti tuletõrjujad
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased‎
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1882
Surnud 1965
Alma Hiie

Alma Hiie (kuni 1930 Alma Joa; 1930–1935 Alma Steinfeld; 12. juuli 1902 Peterburi – 6. veebruar 1978 Tartu) oli eesti arst.

Ta õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas 1922–1927 (lõpetas). Meditsiinikandidaat 1964 (Paranefraalne novokaiinblokaad kliinilise ja eksperimentaalse ureemilise kooma puhul).

Ta oli alates 1930. aastast abielus professor Valter Hiiega.

Välislingid 
TÜ üliõpilased

Eesti arstid
Arstide Koja nõukogu liikmed
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1902
Surnud 1978
Päevaleht (1990)

Päevaleht oli ajaleht, mis ilmus Eestis aastatel 1990–1995. 

1. veebruaril 1990 hakkas ajaleht Noorte Hääl (ilmus aastatel 1940–1941 ja 1944–1990) ilmuma Päevalehe nime all.

Ajaleht ilmus viimast korda 4. juunil 1995, sest 5. juunil 1995 ühinesid Hommikuleht, Päevaleht ja Rahva Hääl uueks väljaandeks, mille nimeks sai Eesti Päevaleht.

Vaata ka 
 Päevaleht (1905)
 Noorte Hääl 
 Eesti Päevaleht

Eesti endised ajalehed
Jan Bonnema

Jan Haitzes Bonnema (7. jaanuar 1864 Arum, Friisimaa – 17. september 1941 Groningen) oli hollandi paleontoloog.

Alates 1911. aastast oli ta Groningeni Ülikooli geoloogiaprofessor. Ta emeriteerus aastal 1934.

Ta uuris paleosoikumi ostrakoode. 

Ta käis mitmel korral uurimisretkedel Eestis, nii üksi kui ka Friedrich Schmidti saatel, uurides muuhulgas Kukruse ladet.

Tunnustused
1937 Eesti Looduseuurijate Seltsi auliige
1938 Valgetähe III klassi teenetemärk

Kirjandus
Öpik, Armin 1937. Prof. J. H. Bonnema – Loodusuurijate Seltsi auliikmeks. Eesti Loodus 5(3): 97–98.

Paleontoloogid
Geoloogid
Hollandi teadlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Looduseuurijate Seltsi auliikmed
Sündinud 1864
Surnud 1941
Inglise park

Inglise park (ka Inglise stiilis park, Inglise pargistiil) on pargikujunduse stiil, mis vastandub prantsuse pargistiilile.

Inglise pargistiili iseloomustab looduslikkus (puud ja põõsad on saanud vabalt kasvada).

Inglise pargistiili looja on William Kent. Inglise maastikupargi ideed levisid ka Mandri-Euroopa moodsatesse aedadesse ja parkidesse. Eriti ulatuslikult rakendati ja kohandati "Inglise ideed" Saksamaal. Saksa kultuuriruumist said omakorda mõjutust Eesti mõisnikud ning Eestis tegutsenud kunstnikud, kellest paljud õppisid saksa klassitsismi keskustes Leipzigis ja Dresdenis just ajal, mil rohealad neis linnades kujundati ümber Inglise parkideks. Enamik tänini säilinud Eesti ajaloolistest parkidest pärineb just Inglise pargi valitsusajast. Mitme mõisa asukohavalikul sai määravaks just võimsate vaadete olemasolu. Pargid paigutati romantilisse maastikku, näiteks mererannale, jõgede ja järvede äärde, küngastele. Hea näide on Keila-Joa mõis, mis on seatud mere ja jõe lähedusse ning kust avanevad vaated peahoone ees pahisevale kosele. Viljandi lähedale Heimtalisse rajati võimas park, mis pakkus kauneid vaateid Raudna ürgorule. Põlismetsa harvendades kujundati kauneid puuderühmi ja salusid, vaateid kõrgetele jämedate tüvedega puudele, metsa ja muruga kaetud küngastele, allikatega orgudele, metsalillede, põõsaste ja lehmakarjadega rohumaadele.

Vaata ka
Prantsuse park

Galerii

Viited

Maastikuarhitektuur
Pargid
Noorte Hääl

Noorte Hääl oli Eestis aastatel 1940–1941 ja 1944–1995 välja antud päevaleht. Noorte Hääl oli kuni 1990. aastani ELKNÜ Keskkomitee häälekandja.

Noorte Hääle asutamine
Ajaleht Noorte Hääl asutati 1940. aastal, pärast 1940. aasta juunipööret natsionaliseeritud ajalehe Päevaleht asemel. 

Ajalehe esimene number Eestimaa Kommunistliku Noorsooühingu häälekandjana ilmus 18. septembril 1940. Ajalehe esimese numbri sisuks olid ELKNÜ KK I sekretäri Erich Tarkpea mõtted marksistliku õpetuse viimisest Eesti noorte hulka. Ilmuma hakkas ka Jossif Stalini elulugu. Lehe päismikus oli loosung "Kõigi maade proletaarlased, ühinege!". Noorte Häält autasustati ka ordeniga "Austuse märk", mille kujutis samuti päismikku lisati.

Peatoimetajad
1940. aastal nimetas ELKNÜ Keskkomitee ajalehe toimetajaks Anton Vaarandi, toimetaja asetäitjaks Rein Alasoo ja vastutavaks sekretäriks Aleksander Antson; toimetusse kuulusid ka Lilli Promet, Karl Tamjärv ja Ester Tartu.

 Anton Vaarandi (1940–1941)
 Rein Alasoo (1941)
 Raik Aarma (1944–1945) 
 Lembit Remmelgas (1945–1947) 
 Aado Slutsk (1948–1951)
 Nikolai Vanaselja (1951–1955) 
 Voldemar Dils (1955–1956)
 Edgar Spriit (1956–1959) 
 Juhan Jürna (1959–1961) 
 Guido Viilas (1961–1972) 
 Karl Helemäe (1972–1975) 
 Ago Ustal (1975–1981)
 Enn Siimer (1981–1982) 
 Toivo Aare (1982–1989) 
 Margus Mets (1989–1990)

Noorte Hääles tegi oma esimesed avaliku kirjatöö katsetused kirjanik Vladimir Beekman, luuletusi avaldasid Ellen Hiob (Niit) ja Debora Vaarandi. 1960. aastate Noorte Hääl sai väljundiks paljudele noortele autoritele, sealhulgas Teet Kallasele ja Paul-Eerik Rummole.

Noorte Hääle likvideerimine
1. veebruaril 1990 hakkas ajaleht ilmuma Päevalehe nime all.

Ajaleht ilmus viimast korda 4. juunil 1995, sest 5. juunil 1995 ühinesid Hommikuleht, Päevaleht ja Rahva Hääl uueks väljaandeks, mille nimeks sai Eesti Päevaleht.

Vaata ka 
Noorte Hääl Eesti Üliõpilaste Ehitusmalevas
 Päevaleht (1905)
 Eesti Päevaleht

Välislingid 
 Päevaleht: visa hing saab 100-aastaseks Eesti Päevaleht

Eestimaa Leninlik Kommunistlik Noorsooühing
Eesti NSV ajalehed
Eesti endised ajalehed
Jaava tiiger

{{Taksonitabel
| nimi = Jaava tiiger
| värv = #
| seisund = EX | seisundi_süsteem = IUCN3.1
| seisundi_ref =
| pilt = Panthera tigris sondaica 01.jpg
| pildi_seletus = 
| pildi_laius = 240px
| riik = Loomad Animalia
| hõimkond = Keelikloomad Chordata
| klass = Imetajad Mammalia
| selts = Kiskjalised Carnivora 
| sugukond = Kaslased Felidae
| perekond = Panter Panthera
| liik = Tiiger Panthera tigris| alamliik = Jaava tiiger
| trinaarne = Panthera tigris sondaica| trinaarse_autor = (Temminck, 1844)
| levikukaart =
}}
Jaava tiiger (ladinakeelne nimetus Panthera tigris sondaica) on tiigri väljasurnud alamliik, kes elutses vaid Jaava saarel Indoneesias.

Jaava tiiger oli üks kolmest tiigri alamliigist Indoneesias koos bali (samuti välja surnud) ja sumatra tiigriga (eriti ohustatud liik).

Viimast korda nähti jaava tiigrit 1972. aastal. 1979. aastal loendati jälgede järgi kolm jaava tiigrit. Tõenäoliselt suri jaava tiiger välja 1980. aastatel, kuigi ka hiljem on jaava tiigri kohta kinnitamata teateid. Väljasuremise põhjustas elukohtade hävimine ja inimeste arvu pidurdamatu kasv. "Loomade elu" (1987) väitis, et tiigri levila hõlmab ka Jaava . Aastal 1980 käivitas fond Päästke Tiigrid (Save The Tiger Fund'') projekti "Jaava tiiger", kuid oli juba hilja. Maailma Looduse Fond tunnistas jaava tiigri väljasurnuks aastal 1994 ja Maailma Punane Raamat 2003, aga Meru Betiri rahvuspark, mis on eeldatav jaava tiigri elupaik, pole seda siiani teinud.

Kuni tänapäevani levitatakse jutte, et jaava tiiger polevat välja surnud. Vahel on need jutud isegi paanikat tekitanud. Siiski pole leitud jaava tiigri kohta ainsatki tõendit (ekspertide tunnistusi, jälgi, fotosid, rünnakuid inimestele ega loomadele). Inimesed, kes väidavad, et nägid tiigrit, nägid arvatavasti pigem leopardi ja küllalt kaugelt, et neid segi ajada.

Jaava tiiger oli teistest tiigri alamliikidest väiksem. Isased kaalusid keskmiselt 100–140 kg ja olid umbes 2,45 pikad. Emased olid väiksemad ja kaalusid 75–115 kg.

Viited

Tiigrid
Väljasurnud imetajad
Hugh Grant

Hugh John Mungo Grant (sündinud 9. septembril 1960 Londonis) on Inglise näitleja.

Tunnustus 

1987 pälvis Grant Veneetsia filmifestivalil filmi "Maurice" eest parimale meesnäitlejale mõeldud Volpi karika.

1995 esitati ta filmi "Neli pulma ja üks matus" eest Kuldgloobuse kandidaadiks muusikali- või komöödianäitleja kategoorias, Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinna kandidaadiks meespeaosatäitja kategoorias ning MTV filmiauhinna kandidaadiks uustulnuka kategoorias. Ta võitis neist kaks esimest.

1999 esitati ta filmi "Notting Hill" eest Laste valiku auhinna kandidaadiks filmipaari kategoorias koos Julia Robertsiga ja järgmisel aastal Kuldgloobuse kandidaadiks muusikali- või komöödianäitleja kategoorias, aga ei võitnud kumbagi.

2001 esitati ta filmi "Bridget Jonesi päevik" eest Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks suudluse kategoorias koos Renée Zellwegeriga, aga ei võitnud seda.

2002 esitati ta filmi "About a Boy" eest Kuldgloobuse kandidaadiks muusikali- või komöödianäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda.

2003 pälvis ta Britannia auhinna meesnäitleja kategoorias. Seda auhinda antakse välja elutöö eest.

2006 pälvis ta elutöö eest Cézari.

2007 nimetati ta filmi "Muusika ja sõnad" eest Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks suudluse kategoorias koos Drew Barrymore'iga, aga ei võitnud seda.

Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1960
Romanus

Romanuse nime on kandnud mitu isikut.

Romanus, paavst 897
Romanus, Roueni piiskop
Romanus Blayest, pühak
Romanust Caesareast, pühak
Romanus Condat'st, pühak
Romanus Ostiarius, pühak
Romanus Subiacost, pühak

Vaata ka
Roman
Roman, Bulgaaria tsaar
Romanos I, Bütsantsi keiser
Marget Tafel

Marget Tafel (sündinud 30. jaanuaril 1946 Tallinnas) on eesti keraamik. 

Ta lõpetas Tallinna 21. Keskkooli ja ERKI 1972 keraamika erialal. Kuulub Eesti Kunstnike Liitu, Eesti Keraamikute Liitu ja Kunstihariduse Ühingusse (EstSEA). 

Näitustel osaleb ta alates 1973. aastast.

Välislingid
Marget Tafel On-Grupi kodulehel
Mittetulundusühing Muhu InSEA

Eesti keraamikud
Sündinud 1946
Katie Melua

Ketevan Melua (gruusia keeles ქეთევან მელუა; sündinud 16. septembril 1984 Khuthaisis) on gruusia päritolu Briti laulja ja laulukirjutaja.

Elukäik 
Katie Melua on sündinud Gruusias. Kaheksa-aastaselt, aastal 1993, asus ta koos perega elama Põhja-Iirimaale Belfasti, kus ta isa sai tööd arstina. Kui ta oli neljateistkümnene, kolis pere Inglismaale Londonisse. 

10. augustil 2005 sai Melua Suurbritannia kodakondsuse.

Karjäär muusikuna 
Melua sõlmis lepingu väikese plaadifirmaga Dramatico. Mike Batti käe all tegi ta oma muusikalise debüüdi 2003. aastal. Aastal 2006 oli ta Suurbritannia suurima plaadimüügiga naislaulja ning Euroopa suurima läbimüügiga naissolist Euroopas.

2010 välja antud stuudioalbumi "The House" produtsent oli William Orbit.

25. märtsil 2014 esines Katie Melua Tallinnas Nokia kontserdimajas oma "Simplified" turneega.

Diskograafia

Albumid

Stuudioalbumid
 Call Off the Search (2003)
 Piece by Piece (2005)
 Pictures (2007)
 The House (2010)
 Secret Symphony (2012)
 Ketevan (2013)
 In Winter (2016)
 Album No. 8 (2020)

Kogumikalbumid
 The Katie Melua Collection (2008)

Kontsertalbumid
 Live at the O² Arena (2009)

DVD-d
 On the Road Again (2006)
 Concert Under the Sea (2007)
 Katie Melua with the Stuttgart Philharmonic Orchestra (2011)

Varia 
Katie Melua on kantud Guinnessi rekordite raamatusse kui kõige sügavamal vee all esinenud muusik. 2. oktoobril 2006 esines Melua koos oma bändi liikmetega Norra firma Statoil Põhjameres asuva naftapuurtorni jalas 303 meetrit allpool merepinda. Sellest ettevõtmisest ja kontserdist anti 2007 välja DVD "Concert Under the Sea".

Välislingid 
Katie biograafia tema ametlikul kodulehel

Suurbritannia muusikud
Gruusia muusikud
Sündinud 1984
Kaija Vahtra

Kaija Vahtra (sündinud Udras, 4. detsembril 1986 Võrus) on Eesti endine murdmaasuusataja.

2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis osales Vahtra esmakordselt täiskasvanute tippvõistlusel. Ta võistles kahel individuaalsel ja kahel võistkondlikul alal. Individuaalselt sai ta parima koha 1,3 km sprindi vabasõidus, kui lõpetas 22. kohaga. Kvalifikatsioonisõidu lõpetas Udras 16. kohal. 10 km klassikasõidus sai ta 54. koha. Paarissprindis oli ta koos Kaili Sirgega 12. kohal. 

Vahtra osales esimest korda maailma karikavõistlustel 8. jaanuaril 2005 Otepää MK-etapil 10 km klassikasõidus ja sai viimase ehk 45. koha. Ta on osales 34 MK-etapil ja jõudis 30 parema hulka ehk punktikohale kuuel korral. Esimese punktikoha sai Udras 3. märtsil 2009 Lahtis, kui oli 1,2 km sprindi vabasõidus 26. kohal.

Saavutused

Olümpiamängudel
2010  Vancouveris
 31. koht klassikasprindis

Maailmameistrivõistlustel 
2011  Oslos 
 65. koht vabatehnikasprindis

Eesti meistrivõistlustel
2007 Otepääl
  hõbemedal sprindi vabasõidus

2008 Jõulumäel
  hõbemedal 10 km klassikasõidus

2009 Otepääl
  Eesti meister suusavahetusega sõidus (5+5 km)
  Eesti meister 3×5 km teatesõidus
  pronksmedal 10 km ühisstardiga klassikasõidus

2010 Otepääl
  Eesti meister sprindi vabasõidus

Maailma karikavõistlustel

Maailma karika etappide punktikohad

Viited

Välislingid 

 Kaija Udras Eesti Suusaliidu kodulehel
 
 Kaija Udras Facebooki lehel
 

Eesti murdmaasuusatajad
Võrust pärit sportlased
Sündinud 1986
ZIL-131

ZIL-131 (ЗиЛ-131) on Nõukogude Liidus (Venemaal) Lihhatšovi-nimelises tehases (ZiL) valmistatud keskmine (5 t kandejõuga) taktikaline veoauto. Tootmine on lõpetatud, kuid auto mudel on veel laialt kasutuses.

Taktikalis-tehnilised andmed (Vintsiga madelauto)

Mõõdud ja massid 
Täismass: 11925 kg
Kandejõud: 5000 kg / maastikusõidul 3500 kg
Haagise maksimaalne mass: 6500 kg / maastikusõidul 4000
Pikkus: 7040 mm
Laius: 2500 mm
Kõrgus kabiini katuseni: 2510 mm
Kõrgus presentraamiga: 2970 mm
Jäljelaius: 1820 mm
Kliirens: 330 mm
Veokasti pind: 3600 x 2322 mm

Mootor 
Tüüp: bensiinimootor ZIL-5081
Silindirid: V8 
Töömaht: 5969 cm³
Võimsus: 110 kW
Väändemoment: 410 Nm
Silindrite tööjärjekord: 1-5-4-2-6-3-7-8
Käigud: 5 edasi + 1 tagasi
Jahutusvedelik: 29 ltr
Mootoriõli: 9 ltr
Kütusepaak: 2 x 170 ltr
Kütusekulu: 50 ltr/100 km
Sõidukaugus maanteel: 650 km
Kiirus: 80 km/h

Veermik 
Rattavalem: 6x4, lülitatav 6x6
Veljed: 12.00-20
Rehvid: 305R20
Vedrustus: lehtvedrustus, esiteljel hüdroamortisaatorid
Teljekoormus täismassiga: 
esitelg: 3060 kg 
tagateljed 2 x 3535 kg
Pidurdusteekond 50 km/h korral: 29 m
Pöörderaadius: 10,8 m

Läbivus 
Tõusunurk koormatult: 31°
Veetõkke sügavus: 0,9 m, peale ettevalmistusi kuni 1,4 m
Pealesõidunurk: 36°
Mahasõidunurk: 40°

Muud andmed 
Vints 
tõmbejõud: 5 t
trossi pikkus: 65 m
Isikkoosseis: kabiinis 3 + kastis pinkidel 16

Kirjeldus 

ZIL-131 on mudeli 130 militaarversioon. Masin on lihtne ja robustne ning üsna hea maastikuläbivusega, kuid kasutatuna mitte väga töökindel. Bensiinimootor on erivõimsuselt (u 12,5 hj/t) pisut nõrgavõitu, kuid siiski rahuldav. Tagateljed on ühendatud vankriga ja ilma amortisaatoriteta. Rehvide rõhku on võimalik reguleerida otse kabiinist, mille abil on võimalik suurendada läbivust.

Ajalugu 

ZIL-131 ja sarnaste tehniliste sõlmedega tsiviilvariant (rahvamajanduslik variant) ZIL-130 töötati Nõukogude Liidus välja 1950-60ndail aastail. Kasutusse võeti mõlemad 1967. ZIL-131 vahetas välja vanemad masinad ZIL-157. Toodeti põhiliselt madelautot vintsiga/vintsita, furgoonautot ja sadulautot, lisaks eriotstarbelisi sõidukeid. 1986 masinat moderniseeriti (ZIL-131N) ja tootmisse läks ka diiselmootoriga versioon.  Tootmine lõpetati 2002.

Lisaks armeeversioonile valmistati perekond tuletõrjeautosid, millest levinumad on paakauto AC-40 (АЦ-40) ja redelauto AL-30.

Vaata ka 

ZIL-130 - tsiviilvariant
ZIL-157 - eelkäija
GAZ-66 ja Ural 375 - paralleelselt toodetud ja kasutatud armeemasinad

Välislingid 
 АМУР-531340: analogue ЗиЛ-131
ZIL-131 vene k
ZIL-131N vene k
ZIL-131 furgoon maastikusõidul

Militaarsõidukid
ZIL
Tatjana Buhhenskaja

Tatjana Buhhenskaja (sündinud 31. juulil 1949) on eesti kunstnik.

Õppinud 1971.-1977. aastal Eesti NSV Riiklik Kunstiinstituudis klaasi erialal. Eesti Kunstnike Liidu liige 1977. aastast.

Näitused

Olulisemad ühisnäitused:
1978 II tarbekunstikvadriennaal, Erfurt, Saksamaa
1979 üleliiduline tarbekunstinäitus, Moskva
1983 ja 1989 eesti klaasi ülevaatenäitus, Tallinn
1983 II Baltimaade tarbekunstitriennaal, Tallinn
1994 tarbekunstinäitus, Köln, Saksamaa
1995 Baltimaade vitraazhinäitus, Leedu Rahvusgalerii,Vilnius

Isikunäitused:
1985 Tallinna Linnamuuseum (T. Buhhenskaja, R. Ohna, A. Papp)
1996 galerii “Rosa Azora”, Moskva

Välislingid 

Eesti kunstnikud
Sündinud 1949
GAZ-66

GAZ-66 (vene ГАЗ-66) on Nõukogude Liidus ja hiljem Venemaal Gorki Autotehases valmistatud kerge 2-tonnise kandejõuga taktikaline veoauto.

Kirjeldus 
GAZ-66 on kasutusel Venemaa relvajõududes, endistes NSV Liidu vabariikides ja vähemal määral mujal. Masin on kerge ja hea maastikuläbivusega. Varasemad versioonid on bensiinimootoriga, hilisemad diiselmootoriga. Toodetud on ka tsiviilversiooni. Peamine ebamugavus juhile on väga taga asuv käigukang, mida on ebamugav käsitseda ja pikemajalisel kasutamisel põhjustab valu küünarliigeses.
Masin on valmistatud GAZ-63 järeltulijana. Seeriatootmine toimus 1964–1999 ja kokku valmistati erinevaid modifikastioone 965 941 tk.

Vaata ka 

GAZ-63 – eelkäija
ZIL-131 ja Ural-375 – paralleelselt toodetud armeeveokid
 IFA H3 ja IFA L60

Välislingid 

 Vene GAZ-66 entusiastide klubi-foorum
 GAZ-66, veneraud.ee

Galerii 

Militaarsõidukid
GAZ