joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mart Laari teine valitsus

Mart Laari teine valitsus oli Eesti Vabariigi 41. valitsus ajavahemikus 25. märts 1999 – 28. jaanuar 2002. Valitsuse moodustasid Eesti Reformierakond, Isamaaliit, Rahvaerakond ja Mõõdukad. Valitsus sai ametisse IX Riigikogu valimiste tulemusel ja lagunes valitsuskriisiga.

Valitsuse koosseis

Ministrite vahetamise põhjused ja valitsuskriis 
President Lennart Meri otsus anda valitsuse moodustamise õigus 1999. aastal Laarile põhjustas opositsiooni ja nende toetajate hulgas rahulolematust, kuna nende meelest oleks pidanud valitsuse kokku panema valimised võitnud Keskerakonna liider Edgar Savisaar, kaasates sellesse ka ministreid Rahvaliidust. Kuid kuna kolm erakonda olid juba sõlminud eelleppe ei näinud President Lennart Meri selleks võimalust.

Uue valitsuse esimeseks sammuks oli negatiivse lisaeelarve koostamine, millise vajaduse oli põhjustanud Vene kriis ja eelmiste valitsuste majanduspoliitika. Hoolimata kartustest, võttis rahvas eelarvekärped mõistvalt vastu ja esimest korda taasiseseisvunud Eesti ajaloos oli aasta pärast valitsuse moodustamist selle populaarsus kõrgem, kui moodustamise ajal.

1999. aastal sai siseminister Jüri Mõisast Tallinna linnapea. Peaminister Laar on varem kinnitanud, et uus siseminister peab olema jõuline isiksus, kes jätkab Jüri Mõisa algatatud reforme siseministeeriumis ja selleks leiti sobivaks Tarmo Loodus, kelle suurimaks tööks jäi haldusreformi ettevalmistamine, mis hiljem Reformierakonna ja opositsiooni vastuseisu tõttu lõpetamata jäi, olles üks valitsuskriisi tekkimise põhjuseid.

2001. aasta oktoobris astus ise tagasi majandusminister Mihkel Pärnoja. Juba kevadest saadik räägiti ja nõuti nii Pärnoja kui teede- ja sideministri Toivo Jürgensoni lahkumist, kuid seni olid need ettepanekud valitsusliidu mainet rängalt räsinud ministrite suhtes vastuseta jäänud. Pärnoja põhjendas oma tagasiastumist sellega, et probleemide lahendamise asemel rünnatakse pidevalt tema isikut. Tema suurimateks ettevõtmisteks ministrina jäid Eesti Raudtee erastamine ja NRG-tehingu ettevalmistamine, mis siiski ebaõnnestus.

2002. aasta jaanuariks oli valitsusparteide omavaheline läbisaamine läinud nii halvaks, et kogu valitsus astus tagasi; põhjuseks oli Reformierakonna ja Keskerakonna värskelt moodustatud koalitsioon Tallinna linnavalitsuses. Uute valimisteni oli jäänud pisut rohkem kui aasta, kuid räägiti ka erakorralistest valimistest. Mart Laar pidas oma üheks suuremaks õnnestumiseks enne tagasiastumist eelarve vastuvõtmist riigikogus. Uue valitsuse moodustas Reformierakond koos Keskerakonnaga.

Saavutused
35. valitsuse suurimateks saavutusteks olid Euroopa Liidu ja NATO-ga liitumiskõneluste lõpuleviimine, ettevõtetele tulumaksu kaotamine reinvesteeritud tulult, Tiigrihüppe projekt, ID-kaardi rakendamine, e-valitsus ja Eesti majanduskasvu kindlustamine.

Vaata ka
Kolmikliit (Eesti)
Mart Laari esimene valitsus

Viited

Välislingid 
Mart Laari valitsus ja koalitsioonilepe 1999–2001

Laari valitsus
Narva vapp

Narva vapp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti linna Narva vapp.

Vapp on kinnitatud 24. juulil 1992.

Vapi kirjeldus 
Vapp kujutab endast helesinise põhjaga kilpi, mille ülaosas asetseb paljastatud mõõk, kummalgi pool mõõka on üks kahurikuul, keskosas on kujutatud 2 hõbedavärvilist kala, nende all kõver mõõk, millest omakorda allpool asetseb veel üks kahurikuul. Narva linna vapi laiuse ja kõrguse suhe on 9 : 12.

Põhjendus
Vapil olevad kalad viitavad Narva jõele, selle kalarohkusele ja kalastamise tähtsusele, mõõgad Narva staatusele piirilinnana ja sõdadele Venemaaga ning 3 suurtükikuuli Narva sõjalisele tähtsusele. Vapi ülaosas algselt Rootsi riiki tähistanud sirge mõõk ja alaosas Venemaad tähistav saabel leiduvad veel Karjala vapil ja Soome vapil.

Kasutamise kord
1. Narva linna vapi kujutist võivad oma pitsatitel kasutada ainult Narva linnavolikogu ja linnavalitsus.

2. Narva linna vapi kujutist võivad kirjablankettidel kasutada ainult Narva linnavolikogu ja linnavalitsus.

3. Narva linnavalitsus võib anda loa kleebiste valmistamiseks linna vapi alusel.

4. Narva linnavalitsus võib anda loa Narva linna vapi kujutise kasutamiseks muudel eesmärkidel lepingu alusel.

Ajalugu

Narva linna vanimal teadaoleval pitsatil 1385. aastal kujutati heraldiliselt vasakule ujuvat tuura. Kala sümboliseeris linnakodanikele antud kalapüügiõigust. Kala kohal kujutatud kroon meenutas selleks ajaks Liivi ordule kuuluva linna pitsatil Taani kuningalt 1345. aastal saadud linnaõigust. 1443. aastal valminud uues pitsatis kujutati kala vastupidises suunas. Kuid juba 1426. aastal oli Liivimaa ordumeister Cysse von Rutenburg andnud Saksa ordu kõrgmeistri Paul von Reussdorfi nimel Narva linnale kohapeal kontrollitud ja pakendatud vaha headuse kinnitamiseks risti ja roosidega pitsati. Peamiselt kaubamärgina antud pitsatit kasutati 1526. ja 1530. aastal ka linnapitsatina. 1546. aastal kujutati kirjeldatud pitsatipilte vappidena Pimeda värava vapikivil.

Esimese tõelise linnavapi andis Narva linnale Rootsi kuningas Johan III 22. juulil 1585. Vapil kujutati varasematelt pitsatitelt üle võetud kahte vastamisi ujuvat kala, mõõka, saablit ja kolme kahurikuuli. Samast ajast pärineb ka nelitatud kilbil linnaväravate, kahurikuulide ja kürassiiripiigiga Narva hertsogkonna vapp, mida hiljem, 18. sajandil, hakati omistama Narva linnale. Narva hertsogkonna vappi kasutasid Rootsi kuningas alates Karl IX-st Karl XII-ni oma heraldilises titulatuuris.

Vaata ka 
Narva lipp
Ida-Viru maakond

Välislingid 

Narva sümboolika linna kodulehel
Narva sümboolika
Vapi kavand
Vapi vanem kuju

Eesti vapid
Ida-Viru maakonna vapid
Narva
Helin-Mari Arder

Helin-Mari Arder (sündinud 12. mail 1974 Tallinnas) on eesti laulja.

Hariduskäik

Õppinud nii Jakob Westholmi Gümnaasiumis (endine Tallinna 22. Keskkool) kui ka Tallinna Muusikakoolis, kus omandas viiuli eriala õpilasena baasteadmised muusikast. Keskkooli lõpetas Soomes, Ressu Lukios. Ta on õppinud Tartu Ülikoolis 3 aastat prantsuse keelt ja kirjandust. 25-aastasena asus ta õppima G. Otsa muusikakooli pop-jazz laulu erialale Mare Väljataga juhendamisel ja lõpetas selle aastal 2003. Arder on lõpetanud ka Helsingi Ülikooli Metropolia (end Stadia) pop-džässlaulu ja muusikapedagoogika erialal.

Isiklikku
Helin-Mari Arder on pärit tuntud lauljate perekonnast. Tema vanavanaisa Aleksander Arder oli enne Teist maailmasõda tuntud laulja ning vanaisa oli pastor Arpad Arder. Isa Jaan Arder tegutses ansamblites Apelsin, Trio Naturale, Lust Fest, Kolm Krooni ja Hortus Musicus. Helin-Mari lell oli luuletaja Ott Arder. Tema isapoolne vanavanaema oli Eesti riigimehe Jaan Poska tütar Tatjana Poska (1900–1988).

Diskograafia 

 2003 "Hetk vaikust" (debüütplaat) – eesti autorite laulud ja originaallooming
 2004 "Su aknast näen" – eesti autorite laulud, džässistandardid, originaallooming
 2005 "Mu süda ärka üles" – vaimulik rahvalaul džässiseades, seadete autor on saksofonist Siim Aimla
 2006 "Kuulates Legrand'i" – prantsuse autori Michel Legrand'i laulud
 2008 "I'm Starting to Like You" – laulja-kitarrist-laululooja Andy Fite'i looming ja džässistandardid
 2009 "Päike ikka paistma jääb" – Kustas Kikerpuu laulud
 2010 "Café Anglais" – originaallooming
2010 "Avarsinise taeva ja laulude tund" - koos Vanalinna Segakoori, Helin-Mari Trio ja akordionist Jaak Lutsojaga
 2013 "Ununenud unistused" – laulud Ott Arderi tekstidele, originaallooming
 2014 "Öö valgus" – laulud Eeva Pargi tekstidele, originaallooming
2017 "Really Just Friends" - laulja-kitarrist-laululooja Andy Fite'i originaallooming
 2017 "Valge aeg"
2018 "Aitäh, Valter Ojakäär" koos Ivi Rausi ja Liina Saarega
2019 "Sinine" - originaallooming eesti autorite luulele
2019 "Glad You Caught My Eye" - laulja-kitarrist-laululooja Andy Fite'i originaallooming
2020 "Must" - originaallooming eesti autorite luulele

Välislingid 
Helin-Mari Arderi koduleht Myspace'is

Helin-Mari Arderi koduleht
Kultuur & Elu: Helin-Mari Arder küpses kaua
Helin-Mari Arder pakub hetke vaikust Eesti Päevaleht, 17. jaanuar 2004
Kui laulja naeratab, naeratab ka muusika tema suul Postimees 19. jaanuar 2005
Helin-Mari Arderi muusika sünnib klaveri ja arvuti taga Arvutimaailm 30. august 2004

Eesti lauljad
Sündinud 1974
Schlieffeni plaan

Schlieffeni plaan oli Saksamaa armee peastaabis Alfred von Schlieffeni juhtimisel välja töötatud sõjaline plaan Prantsusmaa ja Venemaa purustamiseks. Plaani põhijooned said paika 1905. aastal, kuid seda täiendati ja muudeti kuni Esimese maailmasõja alguseni. 

Schlieffeni plaani põhiideeks oli Prantsusmaa kiire alistamine, misjärel saanuks Saksamaa suunata kõik oma jõud Venemaa purustamiseks, sest sõja alguses loeti potentsiaalselt ohtlikumaks vastaseks esimest, mis suutnuks mobilisatsiooni Venemaast tunduvalt kiiremini läbi viia (Saksa ja Prantsuse mobilisatsiooniaega arvestati kahele, Venemaa oma aga kuuele nädalale). Prantslaste kiireks võitmiseks töötas Schlieffen välja hiiglasliku ümberhaaramisoperatsiooni, mis pidi lähtuma Saksa-Belgia piirist, kus Saksa sõjaväe parem tiib tungib läbi Belgia ning marsib laial rindel läände, pöördudes Pariisi kohal lõunasse, püüdes Prantsuse armeesid hiiglaslikku kotti võtta või hävituslahingutes purustada. Et saavutada parema tiiva võimalikult suur ülekaal, otsustas Schlieffen vähendada vasaku tiiva armeede arvu miinimumini, need pidid esialgu asuma vaid kaitses ning kui parema tiiva haarang oleks õnnestunud, pidanuks need võimaluse korral asuma pealetungile, et läbi viia Prantsuse armeede täielik ümberhaaramine. 

Idarindele Venemaa vastu planeeris Schlieffen vaid ühe armee, mis pidi seal Prantsusmaa purustamiseni Ida-Preisimaad kaitsma. Kui prantslased oleks aga alistatud, olnuks sakslaste järgmiseks ülesandeks oma suurepärast raudteedevõrku kasutades Läänerinde väed võimalikult kiiresti itta liigutada, et Venemaa puruks lüüa.

Kui Schlieffen 1905. aastal peastaabi juhi kohalt lahkus, oli plaan üldjoontes valmis ning see rõhus vaid sakslaste parema tiiva tugevusele. Kuid Schlieffeni järglane Helmuth von Moltke hakkas kartma, et prantslased võivad liialt nõrgast vasakust tiivast läbi murda ning hakkas plaani muutma, paigutades üha enam vägesid paremalt tiivalt vasakule. Siiski jäi parem tiib vasakust tunduvalt tugevamaks ning ka Moltke arvas, et sõja korral suudetakse prantslased ikkagi purustada. Esimese maailmasõja alguses püüdiski Saksamaa Schlieffeni plaani ellu viia, kuid lahingute käigus tehti mitmeid möödalaskmisi ning kuu aega pärast sõja algust sisuliselt loobuti plaanist, kuna arvati, et prantslased on juba alistatud. Ent selle asemel, et end lööduks tunnistada, algatasid prantslased vasturünnaku, mis on tuntud Marne'i lahingu nime all, ning tõrjusid sakslased Pariisi alt tagasi. Schlieffeni plaani nurjumine tekitas Läänerindel patiseisu, mida sõdivad pooled ei suutnud lahendada järgneva nelja aasta jooksul.

Esimene maailmasõda
 Saksamaa keisririik Esimeses maailmasõjas
Prantsusmaa Esimeses maailmasõjas
Venemaa keisririik Esimeses maailmasõjas
Tallinna Peeteli kirik

Tallinna Peeteli kirik asub Tallinnas Pelgulinna asumis, aadressil Preesi tänav 5. Hoone valmis arhitekt Eugen Sachariase projekti järgi 1938. aastal. 

Peeteli kirik on 1920.–1930. aastatel Eestis ehitatud kirikute seas üks suuremaid. Funktsionalistlikus stiilis kiriku kellatorn asetseb asümmeetriliselt hoone küljel.

Kirikut kasutavad EELK Tallinna Peeteli kogudus ja EMK Uue Alguse Kogudus. Pühapäeviti kell 11.00 toimuvad Peeteli kirikus eestikeelsed ja laupäeviti kell 11.00 venekeelsed jumalateenistused. Pühapäeviti kell 15.00 toimuvad metodistliku Uue Alguse koguduse venekeelsed jumalateenistused.

Ajalugu 
Kiriku nurgakivi pandi 13. juunil 1937 kell 16.00. 23. augustil lehvisid kiriku tornis rahvuslipud, viis päeva hiljem pühitseti tornirist. Kirik avati pidulikult 18. detsembril 1938. Kiriku ehitamine läks maksma 94 245 Eesti krooni.

21. veebruaril 1943 sai Peeteli kirik Nõukogude lennuväe pommitamise ajal kannatada. Purunesid aknaraamid, klaasist altarimaalingud ja kivikatus hävis osaliselt. Märtsipommitamise tagajärjel 9. märtsil 1944 said surma või vigastada paljud pelgulinlased. Peeteli kiriku keldris toimus ootamatult tabanud hävitava rünnaku alguses piiblitund. Peagi tuli sinna rohkelt rahvast.

Aastal 1962 sulgesid Nõukogude okupatsioonivõimud Peeteli kiriku. Palju aastaid kasutas hoonet Eesti Telefilmi telestuudio võttepaviljoni ja laona. Lammutati kooriruum, kinni müüriti kõik kirikusaali aknad, saali ehitati vahelagi, tornikiiver võeti maha ja tehti muid ümberehitusi. Kulus 30 aastat, enne kui taastati Eesti Vabariik ja Peeteli kirik kogudusele tagastati.

2000. aastal renoveeriti kiriku kelder. Kaheksa kuuga rajati keldrikorrusele ajakohase sisustusega päevakeskus, milles on pesemisruumid, köök, söögisaal, eluruumid ja loovustuba. Töödel olid abiks endised tänavalapsed, kes lõhkusid 430 m2 betoonpõrandat ning süvendasid pinnast umbes 60 cm. 

1960. aastatel lammutatud tornikiiver taastati 2006. aasta sügisel. Suvel 2007 puhastati kiriku põrand vanast värvist ning kaeti puiduvärvi lakiga. Uued pingid valmistati Tampere Harju koguduse rahalisel toel. Pärast kiriku renoveerimist on koguduse liikmete ning külastajate arv vaikselt, kuid märgatavalt kasvama hakanud.

18. detsembril 2008 tähistas Peeteli kirik oma 70. aastapäeva. 23. aprillil 2017 tähistas Peeteli kogudus 90. aastapäeva.

Viited

Välislingid
Tallinna Peeteli kirik Muinsuskaitseameti kultuurimälestiste riikliku registri andmebaasis

Tallinna kirikud
Põhja-Tallinna ehitised
Põhja-Tallinna kultuurimälestised
Pelgulinna asum
Alexander von Kluck

Alexander Heinrich Rudolph von Kluck (20. mai 1846 – 19. oktoober 1934) oli Saksa sõjaväelane, Saksa esimese armee juht Esimeses maailmasõjas.

Esimese maailmasõja algul oli von Kluckil täita Schlieffeni plaani kõige vastutusrikkam osa, kuna tema armee asetses Saksa rinde parema tiiva äärel ning pidi sooritama kõige pikema kaarpealetungi Prantsusmaale. Esialgse plaani kohaselt pidi ta armee jõudma Pariisist lääne poole, et linn selja tagant vallutada. Kuid sõjategevuse käigus otsustas von Kluck liikuda selle asemel hoopis Pariisi ette, et purustada Prantsuse viies armee ning sulgeda tekkinud lõhe Karl von Bülowi teise armeega. Von Kluck arvas, et prantslased on juba sisuliselt löödud ning tungis liiga kaugele lõunasse. Kui prantslased aga septembri alguses 1914 vastupealetungi alustasid, ei jõudnud von Kluck oma vägesid enam koondada ning sakslased olid sunnitud Marne'i lahingu tagajärjel taanduma. Von Kluck jäi tegevteenistusse kuni 1916. aastani, mil ta erru läks. 

Aastal 1920 avaldas ta oma memuaarid esimestest sõjakuudest.

Alexander von Kluck suri 1934. aastal 88-aastasena Berliinis.

Preisi sõjaväelased
Väejuhid
Saksamaa kindralid Esimeses maailmasõjas
Sündinud 1846
Surnud 1934
Kărdžali piirkond

Kǎrdžali piirkond on 1. järgu haldusüksus Bulgaarias. Piirneb lõunas Kreekaga.

Piirkond jaguneb 7 vallaks.

Piirkonnas on 5 linna: Ardino, Džebel, Kǎrdžali, Krumovgrad ja Momčilgrad.

2001. aasta rahvaloenduse andmeil oli 61,6% elanikest türklased ja 34,1% bulgaarlased. 2011. aastal on need näitajad vastavalt 66,2% ja 30,2%.

Välislingid 

 Kǎrdžali piirkonna koduleht

Bulgaaria piirkonnad
Tărgovište piirkond

Tărgovište piirkond on 1. järgu haldusüksus Bulgaarias.

Viited

Välislingid  

Tǎrgovište piirkonna koduleht

Bulgaaria piirkonnad
Veliko Tărnovo piirkond

Veliko Tărnovo piirkond on 1. järgu haldusüksus Bulgaarias.

Haldusjaotus 

Piirkonnas on 10 valda:
 Elena vald
 Gorna Orjahovica vald
 Ljaskoveci vald
 Pavlikeni vald
 Polski Trămbeši vald
 Stražica vald
 Suhindoli vald
 Svištovi vald
 Zlataritsa vald
 Veliko Tărnovo vald

Välislingid 

Veliko Tărnovo piirkonna koduleht

Bulgaaria piirkonnad
Karl von Bülow

Karl Wilhelm Paul von Bülow (24. aprill 1846 – 31. august 1921) oli Saksamaa sõjaväelane, teise armee juht Esimese maailmasõja alguses.

Von Bülowi armee tungis sõja alguses Kesk-Belgiasse ning vallutas augusti lõpus Namuri kindluse ning lõi järgnevalt mitmes lahingus Prantsuse viiendat armeed. Samas tekkis Bülowil vastuolusid nii Saksa esimese armee juhi Alexander von Klucki, kes arvas, et Bülow liigub edasi liialt aeglaselt, kui ka kolmanda armee ülema Max Klemens von Hauseniga, kes Bülowi enese arvates liialt aeglaselt liikus. Kui sakslased olid jõudnud Pariisi lähistele, hakkas nii Bülowile kui ka Kluckile muret tegema tühik, mis jäi nende armeede vahele ning nõnda liikus Kluck otse lõunasse, selle asemel, et Schlieffeni plaani kohaselt mööduda Pariisist lääne suunas. Klucki armee venis liialt mööda rinnet välja ning järgnenud prantslaste vastupealetungis, mis sai tuntuks Marne'i lahingu nime all, löödi sakslased tagasi. Bülow jäi teise armee juhatajaks kuni 1915. aastani, mil ta elas üle südameataki. Aastal 1916 läks Bülow lõplikult erru. 

Karl von Bülow suri 1921. aastal Berliinis.

Auastmed

Saksamaa inimesed
Väejuhid
Sündinud 1846
Surnud 1921
Üüvere

Üüvere on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.

Küla nimi on Eesti külade alfabeetilises loetelus kõige viimane.

Viited

Välislingid 
http://www.eestigiid.ee/?SCat=28&ItemID=1383

Saaremaa valla külad
Kvantitatiivsed uurimismeetodid

Kvantitatiivsed uurimismeetodid on teadusliku uurimise meetodid, mis keskenduvad uuritava tunnuste kirjeldamisele läbi mõõtmise, vastates esmajoones küsimusele kui palju mingit nähtust, omadust või tunnust esineb (vrd kvalitatiivsed uurimismeetodid, mis kirjeldavad nähtusi).

Kvantitatiivuuringu põhieesmärgiks on saada statistiliselt usaldusväärseid andmeid järelduste tegemiseks. Uuringu tulemus on vähe sõltuv uurija tõlgendusest ja näitajad arvulised. Kvaliteedi määrab valimi suurus, küsimused (tüüp, järjestus, ühemõttelisus, asjakohasus).

Loodusteadustes
Loodusteadustes nimetatakse kvantitatiivuuringuteks kõiki neid uuringuid, milles kasutatakse mõõtmist.

Analüütilises keemias

Analüütilises keemias nimetatakse kvantitatiivseteks meetodeid ja võtteid, mida kasutatakse aine hulkade määramiseks.
Kvantitatiivne analüüs – see on proovis sisalduva(te) komponendi (komponentide) kvantitatiivse sisalduse määramine, s.t. ühendite koguse määramine.

Sotsiaalteadustes
Sotsiaalteadustes kasutatavad kvantitatiivsed uuringud põhinevad statistilistel meetoditel. Kvantitatiivuuringute põhimeetodid on valimistatistika, keskmiste tendentside ja variatsioonide mõõtmine, korrelatsioon-regressioonanalüüs, diskriminant-analüüs, klasteranalüüs, faktoranalüüs jt.

Vaata ka 
kvalitatiivsed uurimismeetodid

Teadus
Metodoloogia
Bari

Bari on sadamalinn Itaalias, Apuulia maakonna ja Bari suurlinnapiirkonna halduskeskus. Asub Aadria mere ääres.

Bari on suuruselt teine Lõuna-Itaalia linn Napoli järel.

Baril on praamiühendus Dubrovniki, Durrësi ja Kérkyra saarega.

Linnas asub Bari Ülikool.

Kliima 

Baris on kõige soojem kuu juuli, mille keskmine temperatuur on +23 °C. Kõige külmemad kuud on jaanuar ja veebruar, mille keskmine temperatuur on +8 °C. On juhtunud, et talvel sajab lund.

Sademeid on aastas 570 mm, neist kõige rohkem märtsis ja detsembris (70 mm) ning kõige vähem juulis (20 mm).

Ajalugu

Bari asutati illüürlaste poolt. Ta oli Kreeka ja siis Rooma linn. Antiikajal oli linna nimi Barium. See polnud kuigi tähtis koht, sest ehkki läks Rooma võimu alla 3. sajandil eKr, mainitakse Bari sadamat esimest korda alles 181 eKr.

Hiljem valitsesid Bari üle üksteise järel idagoodid, Bütsants, Põhja-Aafrika saratseenid ja Robert Guiscardi normannid, kes vallutasid linna 1071. aastal. Barist sai tugev sadam ja kaubanduskeskus, mis rivaalitses 11. sajandil Veneetsiaga.

Linn käis aga endiselt ühe võimu käest teise kätte: seal peremehetsesid Friedrich II, Anjou krahvid ja Sforzad. 1558. aastal liideti Bari Napoli kuningriigiga.

Bari sai sõdade käigus korduvalt rängalt kannatada, kuid toibus alati. Laastav oli ka 1656.–1657. aasta katk, mis viis hauda ligi 80% elanikest.

Vaatamisväärsused
 San Sabino katedraal
 San Nicola basiilika, mille ehitasid 1087. aastal normannid. Kirikus asuvad Lüükia Myra linna peapiiskopi, püha Nikolause säilmed, mille tõid Väike-Aasiast Itaaliasse Bari meresõitjad, kes need tõenäoliselt varastasid. Kirik on tähtis palverännakukoht.
 Arheoloogiamuuseum

Sõpruslinnad 
Bari sõpruslinnad on Baalbek (Liibanon), Bandung (Indoneesia), Banja Luka (Bosnia), Bathumi (Gruusia), Durres (Albaania), Guangzhou (Hiina), Korfu (Kreeka), Mar del Plata (Argentina), Patras (Kreeka) ja Sumgait (Aserbaidžaan).

Vaata ka
Bari Ülikool

Viited

Välislingid
Bari valla koduleht (itaalia keeles)

Itaalia linnad
Apuulia
Sadamalinnad
887

887. aasta

Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand

Aastakümned: 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad 870. aastad - 880. aastad - 890. aastad 900. aastad 910. aastad 920. aastad 930. aastad 

Aastad: 882 883 884 885 886 - 887 - 888 889 890 891 892

Sündmused 

 ...

Sündinud 

 ...

Surnud 

 Pietro I Candiano, Venezia doodž
Gütersloh

Gütersloh on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Gütersloh' kreisi keskus. 

Asulat mainitakse esmakordselt 1184. aastal. 1825. aastal sai linnaõigused.

Välislingid 

Gütersloh' koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Rovigo

Rovigo on linn Itaalias Veneto maakonnas, Rovigo provintsi halduskeskus.

Ajalugu

Rovigo (Rhodigium) nime on esmakordselt mainitud ühes 838. aasta Ravenna dokumendis.

Vaatamisväärsused

 Madonna del Soccorso kirik (nn Rotonda); ehitatud aastatel 1594–1606. 
 Rovigo toomkirik (Duomo); algselt ehitatud 11. sajandil, ümber ehitatud aastatel 1461 ja 1696.
 Immacolata Concezione kirik (1213)
 Palazzo Roverella
 Palazzo Roncale (1555)

Viited

Välislingid

Rovigo valla ametlik koduleht itaalia keeles

Itaalia linnad
Kunda tuletorn

Kunda tuletorn oli tuletorn Kunda sadamas. See hävis tulekahjus 1999. aasta suvel. 

Märgi number Veeteede Ameti nimekirjas oli 068.

12. märtsil 1998 lasti välja postmark Kunda tuletorni kujutisega.

Vaata ka
Eesti tühistatud navigatsioonimärkide loend

Viited

Välislingid

Kunda ajalugu
Eesti tühistatud navigatsioonimärgid
Lääne-Viru maakonna kultuurimälestised
Raul Mälk

Raul Mälk (sündinud 14. mail 1952 Pärnus) on Eesti diplomaat ja väliskommentaator.

Ta lõpetas aastal 1970 Nõo Keskkooli. Aastal 1975 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli majandusküberneetika erialal cum laude. Aastatel 1975–1977 töötas ta ENSV Teaduste Akadeemia majandusinstituudis nooremteadurina. 1983–1985 õppis Leningradi Kõrgemas Parteikoolis ja oli 1990. aastani NLKP liige. Enne Eesti Välisministeeriumisse tööle asumist oli Raul Mälk Eesti Raadios välisuudiste toimetuses väliskommentaator ning alates 1990. aastast töötas Ülemnõukogu esimehe Arnold Rüütli kantseleis.

1992.–1993. aastal oli Mälk välisministri nõunik, 1993–1994 ministri kantseleiülem, 1994–1996 asekantsler poliitika- ja pressiküsimustes ning 1996–2001 suursaadik Suurbritannias, mille vaheajal, 14. oktoobrist 1998 kuni 25. märtsini 1999 (pärast T. H. Ilvese tagasiastumist), jõudis ta olla ka välisminister. Raul Mälk on juhtinud Eesti delegatsiooni piiriläbirääkimistel Venemaaga.

Ta on töötanud Välisministeeriumi poliitika planeerimise osakonna peadirektorina. 1. juunist 2007 kuni 29. augustini 2011 oli ta Eesti Vabariigi suursaadik Euroopa Liidu juures.

Raul Mälk on laiemale avalikkusele tuntud välispoliitikaeksperdina. Ta astub regulaarselt üles välispoliitilisi teemasid lahkavates tele- ja raadiosaadetes ning on avaldanud artikleid välispoliitika kuukirjas Diplomaatia, mille toimetuse kolleegiumisse ta ka kuulub. Teda hinnatakse kõrgelt tema suure töövõime, hea huumorimeele ja suurepäraste välispoliitikaalaste teadmiste pärast.

Tunnustus 
 2004 – Valgetähe III klassi teenetemärk

Isiklikku
Raul Mälk on vallaline.

Viited

Välislingid
 Raul Mälk – Eesti-Vene piirilepingu esimene läbirääkija jõudis tööga lõpule, Eesti Päevaleht, 21. mai 2005
 Raul Mälk on välispoliitikas olnud kuus aastat, Eesti Päevaleht, 15. oktoober 1998

Eesti välisministrid
Eesti suursaadikud
Nõo Reaalgümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli majandusteaduskonna vilistlased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1952
Jõhvi valla lipp

Jõhvi valla lipp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Jõhvi valla lipp.

Lipp on kinnitatud 20. juulil 1992.

20. juulist 1992 kuni 1. jaanuarini 2006 oli lipp kasutusel Jõhvi linna lipuna. 2005. aastal linn ja vald ühinesid ja senine linna lipp sai tekkinud omavalitsuse, Jõhvi valla sümboliks. Varasemal Jõhvi vallal lipp puudus.

Lipu kirjeldus 

Jõhvi valla lipp on täisnurkne riidelaid, mille kõrguse ja laiuse suhe on 1:2. Lipp koosneb viiest ribast: äärtel ja keskel 1/7 laiused valged ribad, nende vahel 2/7 laiused rohelised ribad.

Kasutamise kord 

Jõhvi valla lipp heisatakse alaliselt volikogu ja vallavalitsuse haldushoonel.
Ajutiselt heisatakse lipp valla ja linna pidupäevadel, suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega ning muudel pidulikel üritustel.
Valla lipp heisatakse hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidlasse või lipumasti.
Kui lipp heisatakse koos Eesti riigilipuga, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, linna, valla või muu lipuga, paigutatatakse valla lipp lippude poolt vaadatuna vasakule teise riigi või Eesti riigilipust.
Valla lipu heiskamise võib teha kohustuslikuks üksnes volikogu otsuse või vallavalitsuse korraldusega vallale kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel. Teistele omanikele on need otsused või korraldused üksnes soovituslikud.
Lipu valmistamine toimub ainult vallavalitsuse loal.

Vaata ka 
Jõhvi valla vapp

Välislingid 
Jõhvi valla sümboolika valla kodulehel
Jõhvi valla sümboolika

Lipp
Ida-Viru maakonna lipud
Castrop-Rauxel

Castrop-Rauxel on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Recklinghauseni kreisis. Asub Ruhri linnastus; Dortmundi, Bochumi ja Herne naaberlinn.

Linnas oli 19. sajandil seitse söekaevandust. Viimane neist suleti 1984. aastal.

Välislingid 

Castrop-Rauxeli koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Moers

Moers on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Weseli kreisis. Asub Reini jõe kaldal. Moersi naaberlinnad on Duisburg ja Krefeld.

Moersi mainitakse ürikutes esmakordselt 9. sajandil. 1300. aastal sai linnaõigused.

Viited

Välislingid 

Moersi koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Maastricht

Maastricht on linn Hollandi kaguosas,  Limburgi provintsi halduskeskus, üks Hollandi vanemaid linnu. Asub Maasi jõe kallastel Belgia piiri ning Flandria ja Valloonia piiri lähedal.

Vanade kirikute seas on Sint-Servaasi kirik 6. sajandist ja Onze Lieve Vrouwe kirik 11. sajandist. 17. sajandist pärineb Maastrichti raekoda. 

Linnas asub 1976. aastal asutatud Maastrichti ülikool,  kunstiõppeasutus Jan van Eyck Academie, kunstiakadeemia Academie Beeldende Kunsten Maastricht ja Maastrichti Konservatoorium.

Linnas on kunstimuuseum Bonnefantenmuseum, arheoloogiamuuseum Centre Céramique, kunsti- ja ajaloomuuseum Museum aan het Vrijthof, Rooma-aegsete jäänuste muuseum Museumkelder Derlon, Sint-Servaasi basiilika varakamber, Onze-Lieve-Vrouwe basiilika varakamber, Maastrichti Loodusmuuseum, koduloomuuseum Sint Pieteri Muuseum ja De Keyzeri Aurupruulikoda. 

Maastrichtis kirjutati 7. veebruaril 1992. aastal alla Maastrichti lepingule.

Maastrichtis on arenenud keraamikatööstus. Linnast lõunas jõe ääres on Hollandi suurim tsemendivabrik, kuhu tuuakse merglit Sint Pietersbergist. Toodetakse ka autoosi, büroomööbli metallosi, paberit, klaasi, kondiitritooteid, elektroonikat ja jõelaevu.  

Linn on jõetranspordi- ja raudteesõlm.

Välislingid 

 Maastrichti koduleht

Hollandi linnad
Limburgi provints (Holland)
Vana-Rooma asulad
Unna

Unna on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Unna kreisis. 

Unnat mainitakse ürikutes esmakordselt 1032. aastal. 1278. aastal sai linnaõigused.

Unna asub vana soolakaubatee Hellwegi ääres.

Linnas peetakse üle aasta itaalia festivali "Un(n)a festa Italiana".

Välislingid 

Unna koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Martin Jürman

Martin Jürman (sündinud 19. veebruaril 1982 Tallinnas) on ansambli Smilers endine soolokitarrist.
 
Varem on Jürman mänginud ansamblites Blood for Blood ja P.V.A. Pink Bullets, Beebilõust&Lihaloff, Ines, TLN Chaos

Ta on Eesti Autorite Ühingu liige.

Viited

Välislingid
Mart Niineste artikkel Martin Jürman — krooniline kitarrist, Eesti Päevaleht

Eesti kitarristid
Sündinud 1982
Villu Veski

Villu Veski (sündinud 19. jaanuaril 1962 Hellamaa külas Muhus) on eesti saksofonist ja helilooja.

Ta lõpetas 1980. aastal Orissaare Keskkooli, õppis aastatel 1980-1985 Eesti Teatri- ja Muusikaakadeemias Olavi Kasemaa klassis ja sai esimese saksofonistina klassikalise muusikahariduse, täiendades end sel alal ka Prantsusmaal Pariisi Konservatooriumi suveakadeemias Nice’is prof. Claude Delangle’i juhendamisel.

Džässmuusikuna on Villu Veski loonud ansamblid Villu Veski kvartett (1985), Avicenna (1987), Saxappeal Band (1992). Ta on olnud Tallinna Saksofonikvarteti liige alates 1983. aastast. Põhjamaist etnodžässi mängiv muusikaprojekt "Põhjala Saarte Hääled" sai alguse 1998. Villu Veski JazzGroup alates 2006. Kontserdireisid on nende aastate jooksul toimunud pea kõigis Euroopa maades, Skandinaavias, endise Nõukogude Liidu aladel, Hiinas, Lõuna- ja Põhja-Ameerikas. Villu Veski on plaadifirma TUTL artist.

Töökohad 
1982–2002 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli saksofoni- ja improvisatsiooniõpetaja
alates 1997. aastast Muhu tulevikumuusika festivali Juu Jääb peakorraldaja
alates 1999. aastast Eesti Interpreetide Liidu juhatuse liige
1999–2014 Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia muusikaosakonna dotsent
2000–2002 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia saksofoni ja kammeransambli õppejõud  
2006–2014 Kuressaare Kultuurivara juht
alates 2019 Viimsi vallavalitsuse kultuuriosakonna juhataja 
alates 2022 Viimsi vallavalitsuse kultuuriosakonna sündmuste projektijuht

Tunnustus
 2005 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (aktiivne muusikaline tegevus)
 2012 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Riina Luige artikkel Muhu Villu Postimehes
Signe Siimu artikkel Villu tegi hingele pai Maalehes 
https://www.juujaab.ee/villu-veski/

Džässmuusikud
Eesti heliloojad
Eesti saksofonistid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1962
Eesti kõrgendike loend

Siin on loetletud Eestis asuvaid künkaid (Eesti kõrgeim "mägi" on tegelikult küngas), kõrgustikke ja muid kõrgendikke.

A
Aavikumägi
Alu mägi
Anumägi
Apteekrimägi
Avaste mägi

E
Ebavere mägi
Ekumägi
Emumägi
Essemägi

H
Haanja kõrgustik
Haaslava Vooremägi
Haldjamägi
Harakamägi
Harimägi
Harjumägi (Harjuvärava mägi)
Hiiemägi (Kõrvemaal)
Håubjärre
Hundimägi
Hundipea mägi
Härjassaare mägi

I
Iru Linnamägi
Ivaste Kaldemägi

J
Jakobi mägi
Jõhvi kõrgustik
Jeruusalemma mägi
Joostimägi

K
Kaagimägi
Kabelimägi
Kabjamägi
Kaika kuplistik
Kalmemägi
Kakumägi
Kanahaua mägi
Karjamägi
Karula kõrgendik
Kassinurme linnamägi
Kassinurme mõhnastik
Katlamägi
Keabasmägi
Kellamägi
Kellavere mägi
Kerekunnu mägi
Kesk-Saaremaa kõrgustik
[[Kivestmägi]
Kivikupitsa mägi
Kivimägi
Koeri seljak
Kokamägi
Korsumägi
Krusbachi mägi
Kuivamägi
Kuksina mägi
Kunimägi
Kunilamägi
Kunn'mägi
Kuremägi
Kuru mägi
Kuutsemägi
Kõrgemägi
Kährimägi
Kärje mägi
Kärstna mägi

L
Laanemägi
Laiuse mägi
Laiuse voor
Lasnamägi
Lille mägi
Lindamägi (Rootsi kants)
Linnaru mäed
Linnusemägi  
Lustimägi
Lõuna-Sakala kõrgustik
Lääne-Saaremaa kõrgendik
Lükardi mägi
Lüllemäe kuplistik

M
Maarjamägi
Mardi mägi
Marjumägi
Meegaste mägi
Meremäe mägi
Mihkli Salumägi
Munamägi (Pärnu)
Munnimägi
Mustamägi (Mustmägi)
Mustikamägi
Musumägi (Tallinn)
Musumägi (Tartu)
Mäkumägi
Männikumägi
Mügramägi
Mülkemägi

N
Narva mägi
Niklusemägi

O
Olevimägi (Brookusmägi)
Otepää kõrgustik

P
Pakamägi
Palukmägi
Paluküla hiiemägi
Pandivere kõrgustik
Papisöödu mägi
Peedu kõrgendik
Pikajalamägi
Pleekmägi
Poolamägi
Porkuni vallseljak (Porkuni oos)
Prigendimägi
Pukimägi
Pühamägi

R
Rakvere Vallimägi
Rannamägi (Rannavärava mägi)
Rebasemägi
Reidumägi
Riiamägi
Ripuka Punamägi
Rohtesoo mägi
Rutu mägi

S
Sakala kõrgustik
Savilöövimägi
Sea-Jüri mägi
Selgise mäed
Sinimäed
Sitalepikumägi
Sitsi mägi
Sootaguse Tornimägi
Sossimägi ehk Ülemiste mägi
Suur Munamägi
Suured mäed
Sõjamägi
Sõrve kõrgustik
Sõstramägi
Sürgavere mägi

T
Tammikumägi
Tansumägi
Tapa-Pikassaare vallseljak
Tedremägi
Tehvandi mägi
Tellingumägi
Tondimägi
Toomemägi
Toompea
Tornimägi
Tornimägi (Hiiumaa)
Tornimägi (Karula)
Tornimägi (Luitemaa)
Tsiatrahvimägi
Tsälbämägi
Tõikamägi
Tõnismägi
Tõravere kõrgendik
Tärivere mägi
Türi voorestik

U
Ussimägi

V
Valgehobusemägi (106 m)
Valguta Tulimägi
Vapramägi
Veetka küngastik
Veskimägi
Viidumägi
Viimsi Lubjamägi
Virumägi (Viruvärava mägi, Musumägi)
Vooremägi
Võidumägi
Võllamägi (Võllastemägi)
Väike Munamägi
Vällamägi
Vällämägi

Õ
Õismägi

Kõrgendike loend
Lüganuse valla vapp

Lüganuse valla vapp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Lüganuse valla vapp.

2013–2017 

Valla vapil on kujutatud kuldsel kilbil sinine ärastala ning viimasel kolm hõbedast kala.

Valla vapi laiuse ja kõrguse suhe on 9:12.

Põhjendus
Kuldne sümboliseerib küpset viljapõldu, iidset põlluharimise traditsiooni ja maapõue rikkusi, sinine ärastala viitab valda ühendavale Purtse jõele, kolm kala tähistavad 2013. aastal ühtseks Lüganuse vallaks ühinenud Lüganuse valda, Maidla valda ning Püssi linna.

Vapi kasutamise kord 
Valla vappi kasutatakse:
Vallavalitsuse haldushoonel ja valla piiritähistel.
Valla pidulikel üritustel, autasudel, meenetel, ametimärkidel, ametlikel tõenditel ja tunnistustel, ametlikel trükistel.
Valla ametiasutuse, hallatavate asutuste ja äriühingute, mille aktsiate või osade ainuomanikuks on Lüganuse vald ning valla moodustatud sihtasutuste pitsatitel ja dokumendiplankidel.
Muudel juhtudel võib valla vappi kasutada üksnes valitsuse loal.

Vapi ajalugu

Ajalooline vapp 
Saksa ordu Liivi haru meister Konrad von Vietinghoff annab teada Cēsises koostatud dokumendis, et ta on läänistanud Henneke Maydeli pojale Hinke Maydellile ja tema pärijatele lääniõiguse alusel Maidla külas ühe adramaa ja tiigikoha. Hinke Haydelli mainitakse ajalooallikais esmakordselt 1378. aastal. Valdusi oli tema käes nii Tarakuse kui Pungerja ümbruses. Maydellide vapp on kõnelev vapp. Selle kilbil on kujutatud kolme kalaga äraspalki. On arvatud, et palk oli Maidla küla läbinud Purtse jõe sümbol ja kalad olid selles elanud maidlad ehk ründid.

Lüganuse valla vapp aastatel 1997–2013 

Lüganuse valla endine vapp kinnitati 9. juunil 1997. Selleks oli kilp, mis oli jagatud hõbedase tõstetud ja tipust tagasipööratud otstega sarikaga siniseks ja rohelise väljaks. Alumisel rohelisel väljal kolmeharuline leek ja selle all avatud raamat – mõlemad hõbedased. Ülemine väli oli sinine.

Valla vapi kujundid sümboliseerisid selliseid eestlastele igiomaseid väärtusi nagu oma kodu (talu) ja talupidamist – sarikas. Kodusoojus ja läbi põlvkondade püsiv tugev eesti pere – tuleleek. Haridus ja vaimuvalgus üldiselt – avatud raamat. Sinine värvus on taeva ja vee (mere), samuti vaimsuse võrdkuju, roheline värvus sümboliseerib loodust, noorust ning lootust.

Uue vapi valimine 
2013. aasta augustis kuulutasid Lüganuse vald, Maidla vald ning Püssi linn välja ühinemisel moodustuva uue omavalitsusüksuse Lüganuse valla sümboolikakonkursi. Selle eesmärgiks oli leida kolmele ühinenud omavalitsusele kõiki ühendav lipp ja vapp. Lõpptulemusena sai ühinenud omavalitsus nime Lüganuselt, vapi Maidla vallalt ja lipu Püssi linnalt.

Vaata ka 
Lüganuse valla lipp
Maidla valla vapp
Püssi vapp
Ida-Viru maakond

Välislingid 
 Valla Sõnumid. Lüganuse Kuuleht. Jaanuar 2014 (PDF)
 Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel – Lüganuse vald (endised sümbolid).

Lüganuse vald
Ida-Viru maakonna vapid
Alexandre Dumas vanem

Vaata ka artiklit Alexandre Dumas noorem Alexandre Dumas vanema poja ja "Kameeliadaami" autori kohta.

Alexandre Dumas vanem, sündinud Alexandre Dumas Davy de la Pailleterie (24. juuli 1802 Villers-Cotterêts, Aisne'i departemang – 5. detsember 1870 Puys Dieppe'i lähedal) oli prantsuse kirjanik, kes on tuntud ajalooliste seiklusromaanide poolest. Ta on kõige loetum prantsuse kirjanik maailmas.

Nimi
Kirjaniku sünnitunnistusel oli nimeks Alexandre Dumas Davy de la Pailleterie. Davy de la Pailleterie nimi pärines vanaisalt, kes põlvnes normanni aadlisuguvõsast. Kirjaniku isa läks oma isaga riidu ja hakkas kasutama ema nime Dumas. Umbes 1815. aastast hakkas kirjanik kasutama üksnes nimekuju "Alexandre Dumas".

Elukäik
Dumas' isa, Thomas-Alexandre Dumas Davy de la Pailleterie oli markii de la Pailleterie ja Santo Domingost pärit neegritari Marie Cessette Dumas' poeg. Ancien régime'i ajal oli Thomas-Alexandre reamees, kes võttis 1786. aastal Dumas' nime. Hiljem sai temast Napoleoni armees kindral. Pärast kindral Dumas' surma 1806. aastal sattus perekond raskesse majanduslikku olukorda ning Alexandre läks Pariisi eesmärgiga juristina töötada. Tal õnnestus Orléansi hertsogi, tulevase kuningas Louis-Philippe'i õukonnas koht saavutada, kuid seejärel asus ta teatris õnne proovima. Kuigi Alexandre Dumas vanem on tänapäeval tuntud seiklusjuttude poolest, saavutaski ta omal ajal tuntuse draamakirjanikuna.

Teosed
Tema tuntuimad teosed on "Kolm musketäri" (Les Trois Mousquetaires, avaldatud 1844, etendatud 1845); "Kakskümmend aastat hiljem" (Vingt Ans après, avaldatud 1845); "Krahv Monte-Cristo" (Le Comte de Monte Cristo avaldatud 1844–1845); "Vikont de Bragelonne, ehk, Kümme aastat hiljem" (Dix Ans plus tard ou le Vicomte de Bragelonne, avaldatud 1848–1850 ja "Must tulp" (La Tulipe noire'', avaldatud 1850).

Kirjandus 
 André Maurois, "Kolm Dumas’d" (biograafiline romaan). Tõlkinud Immanuel Pau. Saatesõna lk 447–454 "André Maurois ja kolm Dumas’d" ning kommentaarid lk 455–467: Ott Ojamaa. Biograafiline sari, Eesti Raamat, Tallinn 1969, 470 lk.

Prantsuse kirjanikud
Näitekirjanikud
Auleegioni rüütlid
Prantsuse Akadeemia kandidaadid
Pariisi Panteoni maetud
Sündinud 1802
Surnud 1870
Kudjape

Kudjape (Kudjapea, Kudjapä, Kudjapäh) on alevik Saaremaal Saaremaa vallas. Asub vahetult Kuressaarest idas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne-Saare valda. Detsembrini 2014 asus Kaarma vallas. 

2. novembril 2004 oli elanike arv 463. Alaliste elanike arv seisuga 1. jaanuar 2011 oli 531.

Alevikus asuvad Kudjape kalmistu, tammik, jäätmejaam, aiand ja samanimeline talu. Alevik on nime saanud lähedal asunud Kudjape mõisa järgi.

Kalmistu juurest algab laialehise metsa ja loomännikuga Kudjape–Upa loodusrada (5km).

Kudjape aleviku lähedal asuvad Kuressaare linnaosad: Ida-Niidu ja Lilleküla.

Aadressikohad
Hiie tänav, Kase tänav, Kuressaare tee, Lillevälja tänav, Loo tänav, Mereranna tee, Mesilase tänav, Männi tänav,  Päklimetsa tee, Tööstuse tänav.

Vaata ka

Kudjape kalmistu

Viited

Eesti alevikud
Paluküla hiiemägi

Paluküla Hiiemägi on hiiemägi, mis asub Rapla ja Juuru kihelkonna piiril ajaloolisel Lõuna-Harjumaal. Tänapäevaste kaartide järgi leiab hiiemäe Rapla maakonna kagusopist Kehtna valla maadelt vana Paluküla küla südamest. 

Aastal 2009 said Paluküla hiiemäe kaitsjad Arvi Sepp, Lembi Välli ja Toivo Sepp aunimetuse Hiie sõber.

Looduslik tähtsus
Paluküla Hiiemäe kõrgus on 106,4 meetrit üle merepinna. Tegu on ajaloolise Harjumaa ja praeguse Raplamaa kõige kõrgema mäega. Siinse kauni, omapärase ja liigirikka looduse kaitsmiseks on loodud Kõnnumaa maastikukaitseala. Paluküla hiiemäe lõunakülge kutsutakse Reevimäeks. Sõna reev tähendab rannikumurdes serva, äärt. Reevimägi on Paluküla hiiemäe üks osa, nagu kinnitab ka kohalik pärimus.

Pärimus
Hiiemäel asub Tõnni auk, kuhu on toodud ja siiamaani tuuakse värsket (uudset, esimest). Mäel on peetud jaanituld. Tänapäeval kasutatakse kultuslikult kõige rohkem vastlasõidu tegemiseks.

Hiiemägi vanemates allikates
Vastu Iiekõnnu põldusid, Harjumaa peal, viimase Liumäe kingu ääres, on Lalli küla. Põhjapool kaugemal seisab Palu küla, mäekinkude vahel. Paluküla põhjapoolses osas on pühakspeetud palvetamiskoht, kõrge kingu peal, mille otsas vanad elupõlised kased kasvavad. Vanadusest on nad juba nõrgaks jäänud, nii et neist tuul mõned juba maha on murdnud. Siit on ka vist küla oma nime saanud. Iiekõndu ja Lalli küla lahutab Palu külast kitsas mädasoo; ka siia oli piiri peale sild tehtud, nüüdse Lelle Piirisilla talu lähedal. Palukülast võis soode ja rabade vahelt mööda mäeseljandikkusid kuni nüüdse Ingliste mõisa juurde pääseda ja siit oli tee takistamata Lindanisasse ja mereäärde lahti.
(Anton Lemberg. Käru ja Lelle. Tükike kodumaa arenemislugu memoaarides. (Toimetanud Karl Preisberg). Postimehe kirjakogu Oma maa III, Tartu, 1913, lk 87–136)

Vaata ka
 Hiis

Viited

Kirjandus
 Marju Kõivupuu. 101 Eesti pühapaika. Tallinn: Varrak 2011, lk 184–185.

Välislingid
 
 Paluküla hiiemäe Tõnni auk Hiite Maja SA andmekogus.

Eesti muinaslinnused
Kehtna vald
Hiiemäed
Rapla kihelkonna looduslikud pühapaigad
Kalkar

Kalkar on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Kleve kreisis. 

Kalkaris asub tuumareaktor, mida ehitati 1972–1985, kuid ei võetud kasutusse.

Välislingid 

Kalkari koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Doodžide palee

Doodžide palee (Palazzo Ducale) on gooti stiilis palee Veneetsias, ajalooline doodžide residents, kust valitseti Veneetsia vabariigi üle. Palees käisid koos vabariigi nõukogud ja peeti kohtuistungeid. Doodžide palee asub Püha Markuse väljaku (piazza di San Marco) ääres.

Esialgne, 9. sajandil ehitatud palee meenutas pigem kindlust kui lossi. Sel oli neli esiletungivat torni ja kõrge kaitsemüür.

Praeguse ilme sai palee aastatel 1309–1424. Tõenäoliselt Filippo Calendario projekteeritud ehitis järgis suures osas esialgse palee eeskuju. Vajaduse ümberehituse järele põhjustasid korduvad põlengud. Palee põles täielikult maha 976 ja 1106; 1483, 1574 ja 1577 hävis tulekahjus osa ruumidest. Püha Markuse sadamabasseini poolne lõunafassaad valmis 14. sajandi alguses ja Püha Markuse väljaku poole avanev fassaad sajand hiljem. Palee tiibfassaade peetakse gooti kunsti tippnäideteks maailmas. Neile omast Veneetsia gooti stiili iseloomustavad idamaised mõjutused.

Väravad 

Sadamabasseini poole avaneb Teravilja värav (Porta del Frumento). Siin asub tänapäeval sissepääs muuseumi.

Palee paraadvärava, väljaku poole avaneva Paberivärava (Porta della Carta) on 1438–1443 hilisgooti stiilis projekteerinud Giovanni ja Bartolomeo Buon. Värav on nime saanud tõenäoliselt sellest, et värava kõrval asus Riigiarhiiv. Värav on rikkalikult kaunistatud kivinikerdustega, mis omal ajal olid osaliselt kaetud lehtkullaga. Ukse kohal paikneb tiivuline Püha Markuse lõvi, kelle ees põlvitab doodž Francesco Foscari: selle kujutise on Luigi Ferrari 1885. aastal taastanud esialgse, Napoleoni käsul lõhutud reljeefi eeskujul.

Saalid 

Palee suurim ja tuntuim ruum on Suure Nõukogu saal (Sala del Maggior Consiglio), kus käis koos legistratuur. Tohutu saali ülaserva ääristavad doodžide portreed. Otsaseina katab Tintoretto "Paradiis", mida peetakse  maailma suurimaks lõuendil teostatud maaliks.

Palee tagaosas ühendab Ohete sild (ponte dei Sospiri) lossi vanglaga. Sild on saanud nime selle järgi, et üle selle viidi kurjategijaid hukkamisele.

Vaata ka
 Genova doodžide palee

Itaalia paleed
Veneetsia
Lotte Jürjendal

Lotte Jürjendal (sündinud 11. oktoobril 1986) on Eesti muusik ja kunstnik.

Ta on õppinud Vanalinna Hariduskolleegiumi humanitaarklassis.

Laulab projektis Edasi, laulis 2002–2005 Kwing-Kungksis, osalenud projektis Olematute Bändide Festival ja mänginud süntesaatorit Bad Applesis, laulab projektis Stella.

Lotte Jürjendali kunsti on eksponeeritud Kullo Lastegaleriis Tallinna XIII Graafikatriennaali laste- ja noortenäitusel 2004. aasta septembris ning noorte kunstnike näitusel "Sex" Vaal Galeriis 2006. aasta mais.

Isiklikku
Ta on Robert Jürjendali tütar.

Välislingid 
 Maria Ulfsaki artikkel Eesti Ekspressis

Eesti muusikud
Sündinud 1986
Viidumägi

Viidumägi (teisiti ka Raunamägi) on kõrgeim mägi Saaremaal.

Viidumägi ulatub 54 meetrit üle merepinna ja on kõrgeim punkt Lääne-Saaremaa kõrgendikul Viidumäe looduskaitsealal.

Mäel on vaatetorn.

Mäe edelaosas asuvad looduskaitsealale jäävad Viidumäe allikad.

Fotogalerii

Vaata ka
Eesti mägede loend

Viited 

Eesti künkad
Saaremaa vald
Helmi Üprus

Helmi Üprus (15. oktoober 1911 Viljandi – 27. august 1978 Tallinn) oli Eesti kunstiteadlane.

Elulugu
Helmi Üprus lõpetas aastal 1936 Tartu Ülikooli kunstiajaloo ja romaani keelte erialal ning aastal 1942 etnograafia erialal, mag. phil (1942).

Ta töötas aastatel 1936–1947 Eesti Rahva Muuseumis, aastatel 1947–1950 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis ja aastast 1953 Vabariiklikus Restaureerimisvalitsuses.

Raamatud
Barclay de Tolly mausoleum (Tallinn : Eesti Riiklik Kirjastus, 1957)
Tartu Riikliku Ülikooli peahoone (Tallinn : Eesti Riiklik Kirjastus, 1959)
Tallinn aastal 1825 (Tallinn : Kunst, 1965)
Tallinna etikukivid (Tallinn : Valgus, 1971)
Mustpeade hoone (Tallinn : 1972)
Päikesemängud : [kunstnik Ado Vabbe elust ja loomingust] (Tallinn : Kunst, 1976)
Tartu raekoda (Tallinn : Eesti Raamat, 1984)
Raidkivikunst Eestis XIII-XVII sajandini (Tallinn : Kunst, 1987)

Artiklid
Eesti rahvakunst kunstiajaloo aspektist - Etnograafiamuuseumi aastaraamat XXIV (Tallinn : Valgus, 1969), lk 7-40
Architektur der Altstadt Tallinns und ihre Abhängigkeit von der mittelalterlichen sozialen Struktur - Hansische Studien. 3, Bürgertum. Handelskapital. Städtebünde (Weimar : Böhlaus Nachfolger, 1975)
Wohnhaus in Tallinn vor 1500 - Häuser und Höfe der handeltreibenden Bevölkerung im Ostseegebiet und im Norden vor 1500 : Beiträge zur Geschichte und Soziologie des Wohnens (Visby : Gotlands Fornsal, 1976)

Tunnustus 

 1974 – Eesti Kunstnike Liidu kunstiteadlaste sektsiooni aastapreemia (artikkel “Sotsiaalsete, funktsionaalsete ja looduslike iseärasuste osatähtsus Tallinna vanalinna regenereerimisel.” – “Ehitus ja arhitektuur”)
 1978 – Kristjan Raua preemia (teos "Eesti kunsti ajalugu I" (I ja II), autorite kollektiiv: Mart-Ivo Eller, Voldemar Erm, Leo Gens, Virve Hinnov, Rudolf Kangert, Juta Keevallik, Kaalu Kirme, Tuui Koort, Ene Lamp, Rein Loodus, Mai Lumiste, Tiina Nurk, Evi Pihlak, Villem Raam, Jüri Selirand, Irina Solomõkova (kollektiivi juht), Karl Tihase, Vaike Tiik, Voldemar Vaga, Hannes Walter, Viivi Viilman, Lehti Viiroja ja Helmi Üprus)

Isiklikku 
Tema vend oli neuroloog Voldemar Üprus, õde oli maalikunstnik Hilda Üprus (1904–1986).

Kirjandust
Helmi Üprus : bibliograafia (Tallinn : Instituut "Eesti Ehitusmälestised", 1991)

Eesti kunstiajaloolased
Eesti arhitektuuriajaloolased
Eesti muinsuskaitsjad
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1911
Surnud 1978
Keila vasallilinnus

Keila vasallilinnus asub Harjumaal Keila linna kaguosas 22,4 hektari suuruses Jõepargis. [Linnus]]est on säilinud vaid alusmüüre. 

Kegelid rajasid linnuse ilmselt 14. sajandi lõpus või 15. sajandi algul. Linnus ja sealolev mõis müüdi 1433. aastal Liivi ordule. Ehituslugu on üpris keeruline, sest linnust on korduvalt ehitatud ümber ja sinna on eri aegadel rajatud erinevaid hooneid. Arvatakse, et kompleks oli kasutuses veel 17.–18. sajandil. 

Heino Gustavson taasavastas 1976. aastal mõisapargis maakamaraga kaetud võsastunud künkast nelinurkse põhiplaaniga ehitise (kindlustatud elamu) enam kui meetri paksused alusmüürid. Ehitise läänenurgal on maa sees umbes 2 m kõrguseni säilinud hilisem ümar suurtükitorn. 

1970. aastail ning 1990. aastal kesk- ja kirdeosas teostatud väljakaevamised kinnitavad, et tegemist on keskaegse linnusega. Väljakaevamisi juhtisid Mati Mandel ja Heiki Pauts, leide on 13.–18. sajandist. Suurtükitorni pole veel kaevatud välja.

Pilte

Välislingid
Linnusest Harjumaa Muuseumi koduleheküljel

Keila mõisast ja linnusest Mõisaportaalis

Keila ajalugu
linnus
Harju maakonna kultuurimälestised
Eesti linnused
Liivi ordu vasallilinnused‎
Boutros Boutros-Ghali

Boutros Boutros-Ghali  (araabia بطرس بطرس غالي, sündinud 14. november 1922 – 16. veebruar 2016) oli Egiptuse poliitik ja diplomaat, kes oli 1. jaanuarist 1992 kuni 31. detsembrini 1996 ÜRO 6. peasekretär. Ameerika Ühendriikide veto tõttu ei valitud teda 1996. aastal tagasi järgmiseks viieks aastaks.

Ta sündis Kairos kopti kristlaste perekonnas. Tema vanaisa Boutros Ghali oli olnud Egiptuse peaminister aastatel 1908–1910. Boutros-Ghali lõpetas aastal 1946 Kairo ülikooli. Hiljem kaitses ta Pariisi ülikoolis doktorikraadi rahvusvahelises õiguses ning õppis rahvusvahelisi suhteid Prantsuse rahvusvahelises uuringute- ja teaduskeskuses Sciences Po's.

Tunnustus
1994 – valiti Venemaa Teaduste Akadeemia välisliikmeks

Vaata ka
 ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 720

Viited 

ÜRO peasekretärid
Egiptuse diplomaadid
Sündinud 1922
Surnud 2016