joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Laevamõõdud

Laeva mõõdud on kõikvõimalikud mõõdud, mida kasutatakse kogu laeva elukaare jooksul. Tähtsamad neist kannavad nime laeva peamõõtmed ehk teoreetilised peamõõtmed, mis määratakse projekteerimisel teoreetilisel joonisel ja kantakse pärast ehitamist laeva mõõdukirja. Mõõdukirju võib ühel laeval olla mitu ning neid väljastavad klassifikatsiooniühingud. Siinses kirjutises on lisaks peamõõtmetele ka teisi enamkasutatavaid lühendeid ja nende selgitusi.

Lühendid 

 AV – area exposed to wind – laevakere purjesuspindala
 B – beam, breadth – laius, suurim või keskkaare kohal
 BWL – BWL – Beam at the waterline – Suurim laius veeliinil
 brt – brutoregistertonn – varem kasutusel olnud brutoregistermahutavuse (BRT) mõõtühik
 CGT – compensated gross ton  – laevaehituslik tingmahutavus
 D – depth, moulded of ship hull – parda kõrgus
 D – diameter of propeller – sõukruvi läbimõõt
 dwt – deadweight – dedveit, täielik kandevõime
 F – freeboard – vabaparda kõrgus
 FW – fresh water – magevesi
 GT – gross tonnage – kogumahutavus ehk brutotonnaaž
 GRT – gross register tonnage – brutoregistermahutavus, BRT
 L – length of a ship – pikkus
 LOA – LOA – length overall – üldpikkus
 LOD – LOD – length on deck – peateki pikkus
 LPP – LPP – length between perpinticulars – püstsirgete vaheline kaugus
 LWL – LWL – length at the waterline – veeliini (veejoonetasandi) pikkus
 nrt – netoregistertonn – varem kasutusel olnud netoregistermahutavuse (NRT) mõõtühik
 NT – neto tonnage – puhasmahutavus ehk netotonnaaž
 S – veealune välispindala
 SW – salt water – merevesi
 T – draught moulded – süvis
 t – trim – trimm
 Z – sõukruvi labade arv

Galerii

Vaata ka
IMO number
Laevaarhitektuur

Välislingid 
 International Convention on Tonnage Measurement of Ships, Adoption: 23 June 1969; Entry into force: 18 July 1982 @imo.org
 1969. aasta rahvusvaheline laevade mõõdistamise konventsioon @legaltext.ee
 Kohtu registriosakonna kodukord, Lisa 1 - sellest dokumendist näeb, millised andmed laeva kohta kantakse Eestis Laevaregistrisse.
 IACS Ltd Unified Requirements
 IACS Ltd - Ship data - IACS Procedural Requirements require member societies to provide monthly reports on ships in class
 :en:International Association of Classification Societies - IACS Ltd.
 Kustav Laigna, „Laevateooria” 1999, (Tallinn, Ühiselu), ester.ee
 Laevateooria, lugeja.ee
Kohatu mõis

Kohatu mõis (saksa keeles Kohhat) oli Harjumaal Hageri kihelkonnas asunud mõis.

Tänapäeval jääb mõisakeskus Harjumaa Saue valla Kohatu küla maadele.

Ajalugu

Kohatu mõis tekkis samanimelise põlisküla kõrvale.

Kohatu mõisa esmamainiti 1475. aastal. 17. sajandi alguses oli mõis Neukirchide suguvõsa omanduses. Aastal 1637 eraldati mõisa veskikoht iseseisvaks Uue-Kohatu ehk Kernu mõisaks. 1639 omandas Kohatu mõisa Gustav von Wrangell. 1741 läks Kohatu Kernu mõisniku Friedrich Johann Wartmanni valdusse ning jäi kuni mõisate võõrandamiseni Kernu kõrvalmõisaks.

1920. aastatel tekkis nii Kohatu kui Kernu mõisasüdame ümber asundus. Kohatu asundus kasvas 1930-ndate lõpuks Kohatu külaga kokku. Kernu asundust nimetati alates 1937 sealse Lümandu jõe järgi Jõekülaks. 1977 liideti Jõekülagi Kohatu külaga.

Viited

Välislingid 
 Eesti Ajalooarhiivi Kinnistute register: Kohatu mõis (Hageri khk)
Eesti mõisad

Liivimaa fideikomissmõisad
Harjumaa mõisad
Saue vald
Hageri kihelkond
Põdrangu mõis

Põdrangu mõis (saksa keeles Pöddrang) oli rüütlimõis Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Tapa valda Lääne-Viru maakonnas.

Ajalugu

Põdrangu mõisa on esmakordselt mainitud 1583. aastal.  

20. sajandi alguses kuulus Põdrangu mõis Harpedele ning viimane võõrandamiseelne omanik oli Reinhold von Harpe. Mõisakeskus jäi tema kätte rendile 1939. aastani.

Mõisakompleks

Mõisa härrastemaja pikk ühekorruseline osa rajati ilmselt 19. sajandi alguses. 1862. aastal lisati selle vasakusse otsa kahekorruseline osa.

Tänapäeval on hoone kasutusel korteritena ja seda on tunduvalt ümber ehitatud.

Kõrvalhoonetest on enamik kas hävinud või ümber ehitatud.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Välislingid 
Põdrangu mõisast Eesti mõisaportaalis
Põdrangu mõis (Väike-Maarja khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Virumaa mõisad
Tapa vald
Väike-Maarja kihelkond
Kuie mõis

Kuie mõis (saksa keeles Kui) oli rüütlimõis Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tapa vallas Lääne-Viru maakonnas.

Ajalugu

Kuie mõis eraldati 18. sajandi alguses Roosna mõisast. Mõis on kuulunud Peter krahv Manteuffelile (1768–1842) ja parun Reinhold von Uexküll-Güldenbandile (1790–1860). Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Carl Wilhelm Ernst von Stackelberg  (20.07.1868 – 26.07.1941).

Mõisakompleks

Mõisa endine härrastemaja on pikk ühekorruseline krohvitud puithoone, mis rajati ilmselt 18. sajandil. 19. sajandi keskel või lõpus on hoonet tugevasti ümber ehitatud.

Pärast võõrandamist asus hoones kool ja endist härrastemaja ehitati veelgi ümber.

Tänapäeval on mõisakeskus eravalduses. Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Välislingid 
Kuie mõis Eesti mõisaportaalis

Nierothide mõisad
Järvamaa mõisad
Tapa vald
Järva-Jaani kihelkond
Stackelbergide mõisad
Maksude osakaal SKPst

Maksude osakaal SKPst tabelis on näha riikide laekumised maksudest 2005 aasta seisuga ja laekumiste osakaal kogu riigi SKPst. Euroopa Liidu riikide andmed (ja Norra) on võetud EUROSTATist (Statistical Office of the European Communities). Andmed Austraalia, Jaapani, Mehhiko ja Lõuna-Korea kohta on OECDst..

(Märkus: Eurostati ja OECD andmed pole omavahel päris võrreldavad. Eurostati numbrid on 1 kuni 2 protsendipunkti kõrgemad ja Saksamaa puhul 4 protsendipunkti).

Viited

Lisaviited
 5506.0 - Sissetulekud maksudest, Austraalia, 2005-06. April 3, 2007. Austraalia Statistika büroo
 OECD Taxes as Share of GDP 1999-2004. Tax Policy Center (Urban Institute, Brookings Institution).

Maksud
Marvi Vallaste

Marvi Vallaste (sündinud 28. augustil 1983) on eesti laulja.

Marvi Vallaste on sündinud Saaremaal Kärla alevikus ja lõpetanud 1999. aastal Kärla Põhikooli. Samal aastal lõpetas ta ka viiuliõpingud Kuressaare Muusikakoolis. Ta lõpetas 2003. aastal Kuressaare Gümnaasiumi ja 2008. aastal Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis pop-jazz eriala Kare Kauksi ja Mare Väljataga käe all.

Suurem tuntus saabus, kui Vallaste osales 2005. ja 2007. aasta sügishooajal Eesti Televisiooni saates "Kaks takti ette". 2008. aasta lõpus valisid Raadio Elmari kuulajad Vallaste aasta parimaks uueks tulijaks.

2010. aasta kevadel astus ta Vanemuises lavale lastemuusikali "Nukitsamees" Iti rollis, 2011.aasta sügisel lastemuusikalis "Kaunitar ja koletis" printsessi rollis.

2012. aasta kevadel osales Marvi Ott Leplandi taustalauljana Eesti Laul 2012 konkursil. Ballaadiga "Kuula" pääseti Eestit esindama Eurovisiooni lauluvõistlusele Bakuus, kus saavutati kõrge kuues koht. 2014. aasta kevadel osales ta Tanja Mihhailova taustalauljana Eurovisiooni lauluvõistlusel Kopenhaagenis. 

2013. aasta sügisest osales Marvi Vallaste TV3 lustlikus telemängus "Me armastame Eestit" ansambli solistina.

Looming 

Vallaste on esinenud paljude ansamblite koosseisudes Sügisjazzil (Tribute to Horace Silver 2005, Jõulujazzil (Sinatra 2011) ja ka Jazzkaarel (Ajavares, 2007). Koostööd teinud Estonian Dream Big Bandi, Eesti Kaitseväe orkestri, Politsei- ja Piirivalve bigbändi ja orkestriga. Esinenud Eesti Päevadel koos Raul Vaigla ja Jaak Sooäärega Hamburgis Saksamaal. 2009. aastal esines ta EV aastapäeva kontserdil Brüsselis koostöös Tallinna Jazzkvartetiga (Siim Aimla, Peedu Kass, Virgo Sillamaa). 
 
Marvi Vallaste on teinud koostööd taustalauljana paljude eesti tuntud ansamblite ja lauljatega nagu Tanel Padar & The Sun, Terminaator, Ines, Traffic, Lenna, Tanja Mihhailova, Luisa Värk, Ithaka Maria, Janne Saar, Liisi Koikson ja Vaikne Esmaspäev. Ta kuulub Ott Leplandi bändi koosseisu taustalauljana.

Singlid ja plaadid 

 LP "Armastuslaul rändlinnule" (kevad 2008, ans. Ajavares)
 "Koos nii hea" (detsember 2008; koostöös Fred Kriegeri ja Stig Rästaga)
 "Kuhu unenäod saata" (2008, duett Kristjan Kasearu & Paradise Crew )
 "See tüdruk" (mai 2009; loo autorid Stig Rästa ja Fred Krieger)
 "Homme hommikul" (jaanuar 2010; sõnade autor Jaan Pehk)
 Vanemuise lastemuusikali "Nukitsamees" CD (märts 2010 Olav Ehala)
 "Have You Forgotten" (2012 duett koos ans. Lone Eskimos)
 "Overnight" (märts 2014; ansambliga Würffel, Autorid: Kaspar Kalluste / Erki Pärnoja) 
 "Angel" (juuni 2014; ans.Würffel, autorid: Kaspar Kalluste / Marvi Vallaste)
 "Coffee" (aprill 2014; ans.Würffel, autorid: Kaspar Kalluste / Taavi Paomets)
 "I'll Take You There" (juuni 2014; ans.Würffel, autorid: Kaspar Kalluste / Mikk Tammepõld)
 EP Würffel "Overnight" (2014 Vaakum)

Isiklikku

Vallaste elukaaslane on Rait Potisepp. Ta osales 2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, olles lapseootel.

Viited

Välislingid
 
 
 
 
  
 
 

Eesti lauljad
Toitained

Toitained on toiduainetes sisalduvad keemilised ained, mida inimese organism kasutab peamiselt rakusünteesi lähteainetena anaboolsetes protsessides või energiaallikana.

Toitainete liigitus
Eristatakse kolme tüüpi toitaineid:
 rasvad, mis on organismi jaoks ülioluline pikaajaline akumuleeritav energiaallikas;
 valgud, mis on ainus rakusünteesiks hädavajalike aminohapete allikas;
 süsivesikud, mis on kiiresti omastatav energeetiline ressurss ja paljude organismi struktuuride koostisosa.

Tasakaalustatud toitumine
Organism vajab normaalseks elutegevuseks kõiki kolme liiki toitaineid, kusjuures ühe toitaine vaegust ei ole võimalik pikaajaliselt kompenseerida teise toitaine liiaga. Olukorda, mille puhul menüü sisaldab õiges vahekorras kõiki toitaineid, nimetatakse tasakaalustatud toitumiseks. Soovituslik vahekord on järgmine: 
 süsivesikuid 50–60%, 
 rasva 25–35%, 
 valku 10–20%. 

Optimaalne vahekord võib muutuda sõltuvalt füüsilisest koormusest, väliskeskkonna tingimustest, haigustest või organismi füsioloogilistest eripäradest. Kuna eri toitainete protsentuaalset sisaldust toidus on raske jälgida, on toitumise tasakaalustamiseks kasutusel lihtsustatud meetodeid, näiteks taldrikureegel.

Nälgus
Olukorda, kus organism saab toitaineid ebapiisavas koguses, nimetatakse nälguseks. Kui ebapiisavas koguses saab vaid ühte või kahte toitainet, on tegemist osalise nälgusega. Nälgus ja osaline nälgus võivad piisava kestuse korral põhjustada haigusi, näiteks anoreksiat, aneemiat, menstruatsioonihäireid jms. Pikaajaline liiga suur toitainete kogus põhjustab rasvumist.

Toitainete allikad
Toitainete allikaks on kõik loomsed ja taimsed toiduained. Toiduained erinevad suuresti toitainete sisalduse poolest. Peamised rasvade allikad on loomsed saadused, rasvane kala, taimeõlid jms. Peamisteks valgu allikateks on liha, kala ja muud mereannid ning kaunviljad. Süsivesikuid leidub kõige enam taimses toidus, näiteks teraviljasaadustes, puu- ja juurviljades.

Mõnikord, peamiselt tõlkekirjanduses, liigitatakse toitainete hulka ka vitamiinid, mineraaltoiteained ja isegi vesi. Sellist käsitlust ei saa õigeks lugeda ning neid aineid tuleb vaadelda eraldi. Kuigi tegu on organismi elutegevuseks väga oluliste ainetega, ei ole vitamiinid ega mineraaltoiteained toitainetega võrreldes olulised rakusünteesi lähteained ega ka energeetiline ressurss. Nii ei ole näiteks võimalik kõrvaldada ega leevendada toitainete puudusest tekkinud nälgust vitamiine või mineraaltoiteaineid manustades.

Vaata ka 
 Biogeenid
 Toiduained
 Mineraaltoiteained

Viited

Toitumine
Metstaguse mõis

Metstaguse mõis (saksa keeles Metztacken) oli rüütlimõis Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.

Metstaguse mõisa karjamõisaks oli Älli mõis (Elli).

Ajalugu
Metstaguse mõisa on esmakordselt mainitud 1586. aastal. Läbi ajaloo on mõis kuulund mitme aadlisuguvõsa omandusse.

1912. aastal omandas Metstaguse mõisa Axel Oskar von Gernet, kellele mõis kuulus kuni 1919. aasta võõrandamiseni.

Mõisakompleks
Mõisa ühekorruseline puidust peahoone valmis 19. sajandi teisel poolel ning on veel tänapäevalgi kasutusel elamuna.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Kirjandus
Alo Särg, "Järvamaa mõisad ja mõisnikud". Argo, Tallinn 2005

Välislingid
Metstaguse mõisast Eesti mõisaportaalis

Gernetite mõisad
Eestimaa rüütelkonna mõisad
Järvamaa mõisad
Järva vald
Järva-Jaani kihelkond
Vassili Savka

Vassili Savka on kurjategija, kellele on Eestis mõistetud kohtu poolt eluaegne vangistus.

Tallinna Linnakohtu 5. märtsi 2003. aasta otsusega tunnistati Vassili Savka süüdi Kriminaalkoodeksi (KrK) § 101 p-de 3, 5, 8 järgi ja talle mõisteti karistuseks eluaegne vangistus.

V. Savka tunnistati süüdi oma abikaasa tapmises ning seejärel ämma ja kasupoja tapmises.

Politsei kogutud tõendite põhjal toimus kuritegu 7. juulil 2000. aastal, kui vaid veidi üle nelja kuu abielus olnud V. Savka tappis Tallinnas Sõle tänava 35 paneelmaja üheksanda korruse korteris 36-aastase naise Inga, eraldas liha luudelt ja uhas kämblasuurused lihatükid WC-potist alla. Samal ööl tappis ta naabruses Kolde puiestee 88 elanud Inga 60-aastase ema Jelena ja 12-aastase poja Dmitri, kelle tükeldatud surnukehad viis Raplamaale Kärusse maamaja keldrisse.

8. juulil Vassili ja Inga üürikorteri püstikus Sõle 35 ummistas liha kanalisatsiooni. Ehkki korteriühistu esindajad kutsusid politsei, ei suhtunud see asjasse tõsiselt. Arvati, et tegu on halvaksläinud šašlõkiga. Ummistuse kõrvaldajad uhtsid lihatükid linna kanalisatsioonivõrku.

9. juulil ummistus kordus. Majaelanike initsiatiivil viidi lihatükk ekspertiisi. Selgus, et suure tõenäosusega on tegu inimlihaga. Esialgu ei osatud seda Inga kadumisega seostada. Et lihatükki säilitati formaliinis, ei õnnestunud kohtuekspertidel sellest kõlblikku DNAd saada.

Vassili Savka teatas mõni päev hiljem tuttavatele, et tema perekond on Peipsi järve äärde puhkama sõitnud. Kui naine, poiss ja vanaema olid juba üle kuu kadunud, pöördusid Inga lähedased politseisse, kuid esialgu ei võetud seal teadet tõsiselt. Inimeste kadumine sai lahenduse septembri algul, kui Inga lähedased pöördusid Tallinna kriminaalpolitsei komissari Artur Tšulitški poole. Mõne päevaga leidis politsei tükeldatud vanaema ja poisi laiba Savka maamaja pooleldi vett täis keldrist. Kuna politsei selgitas välja, et Vassili Savka kodumajas põhjustasid kanalisatsiooniummistuse inimliha tükid, võeti Vassili Savka 7. septembril kahtlustatuna kolmikmõrvas  vahi alla.

V. Savka väitis kohtus, et lasi Sõle tänava korterist kanalisatsiooni 5-7 kilogrammi halvaks läinud šašlõkiliha, kuid see oli sealiha, mitte tema abikaasa. Halvaks läinud šašlõkiliha olla leidnud ta korteri rõdult kapist.

Kasutatud kirjandus
Riigikohtu Kriminaalkolleegiumi kohtuotsus.
Kopli lihunik Savka: "Palun õiglast otsust."
Kopli Lihunik jõuab kohtusse 
Savka taotleb enda mõrvatud abikaasa surnuks tunnistamist

Eesti kurjategijad
August I (Oldenburg)

Paul Friedrich August (vene Август Павел Фридрих Гольштейн-Ольденбургский; 13. juuli 1783 Rastede – 27. veebruar 1853 Oldenburg) oli saksa päritolu Venemaa sõjaväelane (kindral), Eestimaa kindralkuberner ja Tallinna sõjakuberner aastatel 1811–1816 ning esimene Oldenburgi suurhertsog 1829–1853.

Napoleoni sõdade ajal Oldenburgi hertsogkonna okupeerimise ajal Napoleoni vägede poolt emigreerus koos isaga Venemaa keisririiki ja oli aastatel 1811–1816 Eestimaa kindralkuberner ja Tallinna sõjakuberner. Aastatel 1810–1814 oli Oldenburg okupeeritud Napoleoni Prantsusmaa poolt. Selle annekteerimine Prantsuse keisririiki aastal 1810 oli üks põhjusi diplomaatiliseks lõheks endiste liitlaste Prantsusmaa ja Venemaa vahel, vaidlus, mis viis 1812. aasta sõtta ja lõpuks Napoleoni langemiseni.

Paul Friedrich August osales aastatel 1812–1814 sõjategevuses 1812. aasta Isamaasõjas ja Kuuendas koalitsiooni sõjas ning naasis pärast sõdu Oldenburgi, kus oli esimene Oldenburgi suurhertsog 1829–1853.

Perekond 
Tema vanemad olid Oldenburgi hertsog Peter Friedrich Ludwig (1755–1829) ja Württembergi printsess Friederike (1765–1834), kelle õde Sophia Dorothea (Venemaa keisrinnana Maria Fjodorovna) oli abielus Venemaa keiser Paul I-ga (1754–1801). Tema noorem vend oli Peter Friedrich Georg von Holstein-Oldenburg (1784–1812), Eestimaa kindralkuberner aastail 1808–1809.

Aastal 1817 abiellus printsess Adelheidiga (1800–1820), kes oli Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoymi vürsti Viktor II tütar. Abielust sündisid:
 Amalie, Oldenburgi printsess (1818–1875), abiellus Baieri printsi ja hilisema Kreeka kuninga Otto I-ga (1815–1867)
 Friederike, Oldenburgi printsess (1820–1891), abiellus vabahärra Maximilian von Washingtoniga (1829–1903).

Aastal 1825 abiellus eelmise naise noorema õe printsess Idaga (1804–1828). Abielust sündis:
 Nikolaus Friedrich Peter (1827–1900), eelviimane Oldenburgi suurhertsog, kelle pojatütar Sophie Charlotte abiellus Saksa keisri Wilhelm II poja Preisimaa printsi Eitel-Friedrichiga (1883–1942).

Aastal 1831 abiellus Rootsi kuningas Gustav IV Adolfi tütre Printsess Ceciliaga (1807–1844). Abielust sündisid:

 Alexander Friedrich Gustav (1834–1835),
 Nikolaus Friedrich August (1836–1837),
 Anton Günther Friedrich Elimar (1844–1895), abiellus vabapreili Natalie Vogel von Friesenhofiga (1854–1937), kes sai Welsburgi krahvinnaks 1896, Welsburgi krahv Gustav Gregor Alexanderi isa (1878–1927).

Välislingid 
Oldenburgide perekonna genealoogia

Vene Eestimaa kindralkubernerid
Venemaa keisririigi sõjaväelased
Püha Andreas Esmakutsutu ordeni kavalerid
Sündinud 1783
Surnud 1853
Oldenburgid
Koogu mõis

Koogu mõis (saksa keeles Kook) oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Lääne-Viru maakonna Viru-Nigula valda.

Omanikud

Koogu mõisa on esmakordselt mainitud 1685. aastal, mil omanikeks olid Lipahartid. 1788. aastal müüs Fabian von Liphart mõisa Georg Gustav von Wrangelile. 1807. aastal oli mõisa omanik Eugéne von Rosen, samal aastal sai mõisa omanikuks Carl Christoph von Essen. Essenitele kuulus mõis peaaegu sajandi.

Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Otto von Schilling.

Mõisakompleks

Mõisa pikk ühekorruseline kivist härrastemaja ehitati 19. sajandil, tänapäeval seisab see varemeis.

Säilinud on mõned kõrvalhooned, millest osa on ümber ehitatud.

Välislingid
Koogu mõisast Eesti mõisaportaalis
Koogu mõis (Viru-Nigula khk), Kinnistute register

Virumaa mõisad
Viru-Nigula vald
Viru-Nigula kihelkond
Essenite mõisad
Liphartide mõisad
Roobaka mõis

Roobaka mõis (saksa keeles Ropaka) oli Saaremaal Karja kihelkonnas asunud rüütlimõis. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Saare maakonda Saaremaa valda.

Ajalugu

Esmakordselt on mainitud Roobaka mõisa 1519. aastal kujul Ropecke, mil see läänistati Titferite suguvõsale.

Aastail 1731–1823 kuulus mõis Stackelbergidele. 1823. aastal läks mõis Vietinghoffide omandusse. 1846. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni oli mõis Helmersenide suguvõsa omanduses.

Roobaka mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Joseph von Helmersen.

Mõisakompleks

19. sajandil rajatud härrastemaja oli katusekorrusega kivihoone. Nüüdisajal on hoone varemeis ning alles on vaid müürid.

Mõisapark on Roobaka küla elanike poolt suurepäraselt hooldatud ja igal aastal korraldatakse seal aktsiooni "Teeme ära!" talgud.
Roobaka mõisa endises kõrtsis tegutseb tänapäeval Mätja-Tareste külaselts.

Viited

Välislingid
Roobaka mõisast Eesti mõisaportaalis

Saaremaa mõisad
Saaremaa vald
Karja kihelkond
Stackelbergide mõisad
Jäärja mõis

Jäärja mõis (saksa keeles Saarahof) oli rüütlimõis Saarde kihelkonnas Pärnumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Saarde valda Pärnu maakonnas.

Ajalugu

Jäärja mõisa on esmakordselt mainitud 1442. aastal.

Läbi ajaloo on Jäärja mõis kuulunud muuhulgas Mengdenite, Bussenite, Ditmarite, Engelhardtide ja Grünewaldtide suguvõsa omandusse.

Viimane võõrandamiseelne omanik oli Johannes von Ungern-Sternberg.

Mõisakompleks

Ühekorruseline puust härrastemaja rajati 19. sajandi alguses. Hoone on säilinud ümberehitatud kujul ning algsest mõnevõrra lühemana. Kunagises mõisa peahoones paikneb praegu Jäärja metskonna keskus.

Säilinud on mitu kõrvalhoonet. Huvitavamad neist on kaaravadega ait ja tall-tõllakuur.

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Kirjandus

Välislingid
Jäärja mõisast Eesti mõisaportaalis

Pärnumaa mõisad
Saarde vald
Saarde kihelkond
Eduard von Maydell

Parun Friedrich Ernst Eduard von Maydell (vene: Эдуард Антонович Майдель) (21. detsember (vkj 9. detsember) 1830 Paju mõis – 23. veebruar (vkj 11. veebruar) 1899 Paasvere mõis) oli Eestimaa poliitik.

Eduard von Maydell sündis Päri, Paasvere ja Paju mõisniku Otto Ernst Eduard von Maydelli (1790–1862) ja Juliane Magdalene von Grünewaldti (1799–1878) pojana.

Maydell teenis Venemaa sõjaväes keiserliku kaardiväe kürassiiripolgus, kus sai leitnandi auastme.

1871–1878 ja 1890–1892 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. Samuti oli ta  Eestimaa rüütelkonna maanõunike kolleegiumi maanõunik, Eestimaa konsistooriumi president ning kandis kammerhärra ja tõelise salanõuniku tiitlit.

Talle kuulusid  Simuna kihelkonna Paasvere mõis ja Kullamaa kihelkonna Päri ning Jõgisoo mõis.

Perekond

Eduard von Maydell abiellus 1861. aastal vabapreili Alexandra Sophie Henriette von Stackelbergiga, kes oli Moora mõisniku Alexander von Stackelbergi tütar. Abielust sündisid:
Katharina Alexandrine von Maydell (1862–1920), abiellus krahv Alfred Keyserlingkiga
Julie Helene von Maydell (sünd. 1864), abiellus Aa mõisniku Otto von Grünewaldtiga
Ernst Alexander von Maydell (1866–1909), Päri ja Jõgisoo mõisnik
Moritz Alexander Georg von Maydell (1869–1945), Paasvere mõisnik
Eduard Wilhelm Otto von Maydell (sünd. 1871)
Georg Gottlieb von Maydell (1874–1891)
Anna Julie Alexandra von Maydell (1876–1920), abiellus Konstantin von Weissiga

Esivanemad

Vaata ka
Maydell

Välislingid
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Landstoa-pääw (1875. aasta maapäevast). Ristirahwa Pühhapäewaleht (Tallinn : 1875-1919) nr.4, 23. jaanuar 1875, lk 30
 

Baltisakslased
Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa maanõunikud
Friedrich Ernst Eduard
Sündinud 1830
Surnud 1899
Vootele Hansen

Vootele Hansen (sündinud 19. jaanuaril 1962 Tallinnas) on Eesti poliitik ja geograaf. Ta kuulus Riigikogu VIII ja IX koosseisu.

Vootele Hansen lõpetas 1980. aastal Tallinna 17. Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geograafiateaduskonna. Alates 1994. aastast kuulub Vootele Hansen Eesti Üliõpilaste Seltsi.

Ta töötas aastatel 1985–1990 Rakendusgeofüüsika Instituudis ja 1990–1992 Tallinna Tehnikaülikoolis. 

1992. aastal valiti Vootele Hansen Isamaa nimekirjas Riigikogu VII koosseisu liikmeks. Aastatel 1994–1995 oli ta Andres Tarandi valitsuses keskkonnaminister.

Aastatel 1998–2018 kuulus ta Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.

Vootele Hansen on EELK Misjonikeskuse nõukogu liige.

Ta on Tallinna Järveotsa Gümnaasiumi geograafia, ühiskonna- ning loodusõpetuse õpetaja.

Oktoobrist 2012 on ta Inimõiguste Instituudi juhatuse esimees.

Isiklikku
Ta on abielus ja kahe poja isa. Tema vanaonu Mihkel Hansen oli aastatel 1937–1940 ja 1941–1944 Viljandi maavanem ning V Riigikogu ja I Riigivolikogu liige.

Tunnustus
2001 Riigivapi V klassi teenetemärk

Viited

Kirjutised
Ühiskonnaõpetus peab olema igapäevasem, Postimees, 2. juuli 2012
Raudtee ja rahva raha, Meie Maa, 17. oktoober 2016

Välislingid
 Virve Liivanõmm. Õpetajaamet on üks kõige vahvamatest Õpetajate Leht, 18. veebruar 2011

Eesti geograafid
Eesti õpetajad
VII Riigikogu liikmed
VIII Riigikogu liikmed
IX Riigikogu liikmed
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Eesti pedagoogid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Tallinna Toompea Kaarli koguduse liikmed
Riigivapi V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1962
Diedrich von Keyserlingk

Diedrich von Keyserlingk (sündinud 12. juulil 1937 Köningsbergis) on Saksa neuroanatoom. 

Ta on Aacheni Ülikooli emeriitprofessor.

Teoseid
Klaus Poeck, Ria De Bleser, Diedrich Graf von Keyserlingk. "Neurolinguistic status and localization of lesion in aphasic patients with exclusively consonant-vowel recurring utterances". // Brain 107 (1): 1984. Lk 199–217

Tunnustused
2005 August Rauberi medal

Viited

Saksamaa arstiteadlased
Diedrich
Sündinud 1937
Aivo Orav

Aivo Orav (sündinud 10. aprillil 1965 Pärnus) on Eesti diplomaat.

Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna (1990) ja hiljem Tallinnas Eesti Diplomaatide Kooli (1992).

Välisministeeriumi teenistuses on ta alates 1992. aastast. Aastatel 1995–1998 oli ta tööl Eesti alalises esinduses Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni juures Viinis; seejärel töötas 1998–2000 välisministeeriumi poliitikaosakonna julgeolekupoliitika ja rahvusvaheliste organisatsioonide büroo direktorina.

Aastatel 2000–2005 oli Orav Eesti suursaadik Poolas. Aastal 2001 nimetati ta Eesti erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Rumeenias ja Bulgaarias resideerimisega Varssavis. Kevadest 2005 oli Orav mitteresideeriv suursaadik Makedoonias. Pärast ametiaja lõppemist Poolas augustis 2005 pöördus Orav tagasi Eestisse, kus asus tööle välisministeeriumi poliitikadirektorina.

27. juunil 2008 nimetas president Toomas Hendrik Ilves Orava Eesti uueks suursaadikuks Türgis. Sama aasta 1. augustil nimetas ta Orava ühtlasi Eesti suursaadikuks Aserbaidžaanis resideerimisega Ankaras.

Ta oli aastatel 2008–2012 Eesti suursaadik Türgis ja Aserbaidžaanis. 8. septembril 2008 andis ta Ankaras oma volikirjad üle Türgi presidendile Abdullah Gülile. Aprillis 2011 nimetati ta ühtlasi Eesti suursaadikuks Liibanonis.

29. märtsil 2012 kutsus president Ilves Orava seoses tema ametiaja täitumisega tagasi suursaadiku ametikohtadelt Türgis, Aserbaidžaanis, Liibanonis ja Makedoonias.

Detsembris 2011 määras Euroopa Liidu välisteenistuse juht Catherine Ashton Orava Euroopa Liidu suursaadikuks Makedooniasse, kus ta töötas 1. märtsist 2012 kuni 31. augustini 2016. 1. septembrist 2016 kuni augustini 2020 töötas Orav Euroopa Liidu suursaadikuna Montenegros. Alates 1. septembrist 2020 on suursaadik Aivo Orav Eesti Vabariigi alaline esindaja Euroopa Liidu juures.

Tunnustus
2005 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Välislingid 

 "Eesti diplomaat valiti Montenegro kümne mõjukaima inimese hulka" ERR, 13. jaanuar 2020

Eesti diplomaadid
Eesti suursaadikud
Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1965
Ann Malts

Ann Malts (sündinud 9. detsembril 1941) on eesti kirjandusteadlane.

Ta töötas Tartu (Riikliku) Ülikooli vene kirjanduse kateedris õppejõuna. 

Ta oli Juri Lotmani kaastöötaja semiootika vallas ja üks ajakirja Труды по знаковым системам (Trudõ po znakovõm sistemam) toimetajaid.

Tunnustus
1995 – Eesti Taassünni auhind

Isiklikku
Ta oli abielus Igor Černoviga.

Välislingid
Artikkel temast

Eesti kirjandusteadlased
Sündinud 1941
Ljubov Kisseljova

Ljubov Kisseljova (sündinud 17. mail 1950) on Eesti kirjandusteadlane.

Haridus
Ljubov Kisseljova lõpetas 1972 cum laude Tartu Ülikooli vene keele ja kirjanduse osakonna; tema diplomitöö teema oli "Образ М. М. Сперанского в русской литературе и публицистике первой половины XIX века". 1982 kaitses ta Tartu Ülikoolis filoloogiakandidaadi kraadi tööga "Идея национальной самобытности в русской литературе между Тильзитом и Отечественной войной (1807–1812)". Nii diplomi- kui kandidaaditöö juhendaja oli Juri Lotman.

Töökäik
Ljubov Kisseljova töötas 1970–1974 Tartu Ülikooli vene kirjanduse kateedris laborandina, 1974–1986 sealsamas vanemõpetajana, 1986–1992 dotsendina. Alates 1992. aastast on ta Tartu Ülikooli vene kirjanduse korraline professor. Ta on korduvalt valitud Tartu Ülikooli slaavi filoloogia osakonna juhatajaks

Teadustöö
Ljubov Kisseljova peamised uurimisvaldkonnad on 18. sajandi ja 19. sajandi esimese poole vene kirjanduse ajalugu, Vassili Žukovski looming, vene kirjandus teiste rahvuste kultuurikontekstis, Tartu Ülikooli ajalugu ning Juri Lotmani pärand. Ta on avaldanud eestikeelse monograafia "Eesti-vene kultuuriruum" (Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2017).

Tunnustus
1995 Eesti Taassünni auhind
2011 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (artikliauhind „Tegelased ja nende prototüübid. Jaan Krossi novelli „Kolmandad mäed“ ja „Doktor Karelli raske öö“ põhjal“)
2019 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
 Ljubov Kisseljova TÜ vene kirjanduse õppetooli kodulehel
 
 Ljubov Kisseljova videoloengud Tartu 19. sajandi linnakodaniku muuseumi kodulehel

Eesti kirjandusteadlased
Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna professorid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1950
Eerik Leibak

Eerik Leibak (sündinud 2. veebruaril 1960 Tallinn-Nõmmel) on eesti bioloog ja looduskaitsja.

Leibak on töötanud Eestimaa Looduse Fondis. Ta on tegelenud looduskaitsekorralduse (sealhulgas pärandkoosluste kaitse) ja ornitoloogiaga.

On olnud Soomaa ja Alam-Pedja kaitsealade moodustamise algataja  ning mitme üle-eestilise loodusinventuuri eestvedaja, üks Eestimaa Looduse Fondi esimesi töötajaid.

Eerik Leibak on üks iseseisva Eesti Ornitoloogiaühingu taastajaid 1991. aastal. Ornitoloogiaühingu pikaajalise liikmena on ta juhtinud Eesti linnunimetuste komisjoni tööd ning osalenud linnuharulduste komisjoni ja linnuatlase töörühmas. Ta on 2018. aastal ilmunud koguteose "Linnuatlas. Eesti haudelindude levik ja arvukus" üks kolmest koostajast (koostanud Jaanus Elts, Andrus Kuus ja Eerik Leibak; toimetanud Andrus Kuus ja Eerik Leibak).

Leibak on olnud järgmiste dokumentaalfilmide konsultant: "Peetrike Laanetagusel" (2018), "Põder Eestis" ja "Põdra kuningriik" (mõlemad 2007), "Eesti kotkad" (2005), "Sundasunik" (2004), "Terra silvestris" (2002).

Tunnustus
1994 – Eesti Vabariigi teaduspreemia (koos Olav Renno, Andres Kuresoo ja teistega)
1995 – Eesti Taassünni auhind
2018 – Eerik Kumari looduskaitsepreemia
2019 – Valgetähe V klassi teenetemärk
2020 – Eesti Eluteaduse Hoidja

Viited 

Eesti bioloogid
Eesti looduskaitsjad
Eesti ornitoloogid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1960
Tartu Ülikooli vabade kunstide professor

Tartu Ülikooli vabade kunstide professor on Tartu Ülikooli rektori poolt üheks aastaks kutsutav filosoofiateaduskonna juurde kuuluv professor.

Tartu Ülikooli vabade kunstide professori ametis on olnud:
1993 – Hando Runnel
1994 – Madis Kõiv
1995 – Jaak Rähesoo
1996 – Jüri Arrak
1997 – Veljo Tormis
1998 – Jaan Kross
1999 – Elmo Nüganen
2000 – Jaan Kaplinski
2001 – Leonhard Lapin
2002 – Ain Kaalep
2003 – Tõnu Õnnepalu
2004 – Tiit Pääsuke
2005 – Mati Unt
2006 – Vilen Künnapu
2007 – Andres Ehin
2008 – Helena Tulve 
2009 – Arvo Valton
2010/2011 – Ene-Liis Semper
2011/2012 – Vello Salo
2012/2013 – Sirje Helme
2013/2014 – Arvo Pärt
2014/2015 – Merle Karusoo
2015/2016 – Kristiina Ehin
2016/2017 – Valdur Mikita
2017/2018 – Peeter Laurits
2018/2019 – Ilmar Raag
2019/2020 – Kärt Summatavet
2020/2021 – Olga ja Priit Pärn
2021/2022 – Hasso Krull
2022/2023 – Reet Aus

Viited

Tartu Ülikool
 Vabade kunstide
Kitsetorn

Kitsetorn on torn Harjuvärava ja Kiek in de Köki vahelisel Tallinna linnamüüri lõigul. Rüütli tänava käänus asetsenud torn rajati tõenäoliselt juba 14. sajandi keskel.

Torni ehituslugu on komplitseeritud, kuivõrd andmeid selle kohta on säilinud fragmentaarselt. Torn on ilmselt oma nime saanud (tzegen thorn) läheduses olnud kitselauda järgi. Tornil oli neli korrust. Pärast Kiek in de Köki rajamist Kitsetorni tähtsus vähenes.

Liivi sõdade ajal Tallinna piiramisel 1577. aastal sai torn kannatada ning pärast sõdu torni arvatavasti ei taastatud. Sellel kohal on 1673. aastal mainitud "varisenud torni". Torni on 1728. aastal nimetatud lihtsalt "nelinurkseks torniks", kuivõrd selle põhiplaan oli nelinurkne.

Osa torniga külgnenud müüre on lammutatud, osa torni ja Harju värava vahel olevat müüri uuendati 1845. aasta paiku. Torni ennast pole taastatud, kuid selle kehand on osaliselt säilinud naaberehitistes.

Vaata ka
Tallinna linnamüür
Tallinna tornistik

Tallinna linnamüüri tornid
Kesklinna linnaosa ehitised
Kristjan Palusalu (laev)

Kristjan Palusalu oli Eesti Merelaevanduse puistlastilaev, mis ehitati 1989. aastal Nikolajevi laevatehases ja sai laevakompanii töötajate soovil Eesti maadleja Kristjan Palusalu nime. Laeva kandevõime on 52 600 tonni.

Aastail 1991–1992 viis Kristjan Palusalu Eesti sinimustvalge lipu esimese kaubalaevana ümber maailma, sest laeva reisid hõlmasid USA, Panama, Hiina, Austraalia, Saudi-Araabia, Lõuna-Aafrika Vabariigi, Türgi ja Ukraina sadamaid.

Hiljem sai laeva nimeks Alex D ning hakkas sõitma Malta lipu all.

Välislingid 
 Eesti kaubalaev sõitis Taani lähedal madalikule 
NSV Liidu laevad
Eesti kaubalaevad
Friedrich von Ditmar

Friedrich Ferdinand Gustav von Ditmar (venepäraselt Фёдор Владимирович Дитмар; 11. juuli 1809 Mõisaküla – 16. mai 1879 Uue-Vändra mõis) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (kindralmajor).

Friedrich von Ditmar sündis Vändra mõisniku Woldemar Adolph von Ditmari ja Karoline Johanna von Krüdeneri pojana.

26. novembril 1851 autasustati teda Georgi ordeni 4. klassiga.

Talle kuulus Uue-Vändra mõis.

Friedrich von Ditmar annetas 1878. aastal Viljandi ordulinnuse varemetes toimunud esimesteks arheoloogilisteks kaevamisteks 2000 rubla. Leitud esemete eksponeerimiseks kavatseti asutada Ditmari muuseum.

Karksi õlletehas tootis tema auks Ditmari-nimelist õlut

Perekond

Friedrich von Ditmar oli abielus Tatjana Šulginaga (1807–1892), kes oli kindralleitnant Dmitri Šulgini tütar. Abielust sündisid:
Dimitri von Ditmar (1835–1924), Uue-Vändra ja Kõima mõisnik
Julie von Ditmar (1837–1920)
Woldemar von Ditmar (1838–1909)
Marie von Ditmar (1840–1929)
Alexandra von Ditmar (1841–1914), abiellus vabahärra Eduard von Ferseniga

Esivanemad

Vaata ka
Ditmar

Viited

Välislingid 
Väljavõte Liivimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Liivimaa aadlikud
Baltisaksa sõjaväelased
Venemaa keisririigi sõjaväelased
Sündinud 1809
Surnud 1879
Ditmarid
Taheva mõis

Taheva mõis (saksa keeles Taiwola) oli rüütlimõis Võrumaal Hargla kihelkonnas. Mõisa keskus jääb Tsirgumäe külla.

Ajalugu 
Mõisa on esmakordselt mainitud 1627. aastal.

18. sajandil olid mõisa omanikud von Delwigid ja von Koskullid. 1813. aastal võttis mõisa pandile ja hiljem ostis päriseks Bernhard von Wulff. Von Wulffide suguvõsa omanduses oli mõis kuni riigistamiseni 1919. aastal, viimaseks mõisnikuks oli Maximilian von Wulf.

Mõisa uusbarokses stiilis torniga peahoone oli ehitatud August Reinbergi projekti järgi ja valmis 20. sajandi esimesel kümnendil.

1926. aastal avas Töö- ja Hoolekandeministeerium Taheva mõisas vigaste laste kodu, mis 1927. aastal kujundati ümber tuberkuloosihaigete laste sanatooriumiks.

Mõisa peahoone hävis 1944. aastal, säilinud on osa müüre ja fragmendid verandast. 2004. aastani tegutses mõisa hoonetes Taheva Lastesanatoorium. Peale sanatooriumi sulgemist tegutsevad Taheva mõisa kompleksis Sihtasutuse Taheva Sanatoorium asenduskodu, turvakodu ja hooldekodu.

Galerii

Viited

Välislingid

 Taheva mõis

Liivimaa fideikomissmõisad
Võrumaa mõisad
Hargla kihelkond
Valga vald
Soest

Soest on Saksamaal Nordrhein-Westfalenis asuv linn, Soesti kreisi keskus.

Soest asub Paderbornist 50 kilomeetrit läänes ja sama palju Dortmundist idas. Selle naabruses asuvad omavalitsused on: Bad Sassendorfi vald, Ense vald, Lippetali vald, Möhnesee vald, Werli vald ja Welveri vald. 

Soesti on esmakordselt mainitud juba 836. aastal. Alates 12. sajandist oli ta üks olulisemaid linnu Vestfaalis, 13. sajandiks oli seal juba umbes 10 000 elanikku. 1444. ja 1449. aasta vahel vabastas linn end Kölni peapiiskopi ülemvõimust ja sai keiserlikuks vabalinnaks ning oli seda kuni 1609. aastani, mil ta liideti Brandenburgiga. Kuni selle ajani oli ta ka Hansa Liidu liige.

Kolmekümneaastases sõjas sai linn rängalt kannatada ning ta kaotas pea täielikult tähtsuse. 18. sajandil oli seal vaevalt 4000 elanikku. 19. sajandi jooksul Soest siiski kosus, ehkki industrialiseerumine läks tast enamjaolt mööda. Seetõttu on ta jäänud suhteliselt väikseks linnaks.

Vaatamata Kolmekümneaastase sõja purustustele on Soesti vanalinn küllaltki hästi säilinud. Sealt on leitud ka tuhandeid keskaegseid ammunooleotsi, mis on näiteks ka eesti arheoloogil Ain Mäesalul aidanud täpsustada oma ammunoolte tüpoloogiat. Soesti lähikonnast olid pärit ka paljud Liivi ordu liikmed ning hilisemad baltisaksa aadlisuguvõsad.

Nordrhein-Westfaleni linnad
Hansalinnad
Lõunarahvuste, rahvusrühmade ja rahvaste osariik

Lõunarahvuste, rahvusrühmade ja rahvaste osariik on 1. järgu haldusüksus Etioopia edelaosas.

Osariigis asuvad Omo rahvuspark ja Nechisari rahvuspark.

Ajalugu 
Lõunarahvuste, rahvusrühmade ja rahvaste osariik moodustati 1994. aastal. 2020. aastal eraldati sellest Sidama osariik ja 2021. aastal Edela-Etioopia rahvaste osariik.

Haldusjaotus 
Lõunarahvuste, rahvusrühmade ja rahvaste osariik on jagatud kümneks piirkonnaks ja viieks piirkonna õigustega maakonnaks.

Viited 

Etioopia osariigid
Gerhard von der Brüggen

Gerhard von der Bürggen (surnud 1529) oli Liivi ordu liige ja Kuldīga komtuur.

Gerhardi vanemad olid Philipp von der Brüggen ja Margarete von Beeck. Ta sündis Bockumi kihelkonnas Krefeldi lähedal Reinimaal. Brüggenite suguvõsa juured olid Marki krahvkonnas, kuid 14. sajandil olid nad Kölni peapiiskopi vasallidena Reinimaale ümber kolinud. Gerhardi kaks venda, Eberthard ja Heinrich, tulid samuti Liivimaale, neist esimesest sai orduvasall ja teisest Liivi ordu maamarssal.

Gerhard sai ordu liikmeks enne 1493. aastat, mil temast sai Kuldīgas kumpan, samaaegselt oli tema vanem vend Heinrich seal komtuur. 1502. aastal sai tast Dobele komtuur ja 1519. aastal Kuldiga komtuur. Sel ametipostil oli ta kümme aastat, kuni oma surmani.

Kirjandus
Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 119 (lk 147).

Dobele komtuurid
Kuldīga komtuurid
Surnud 1529
Sündinud 15. sajandil
Heiki Kranich

Heiki Kranich (sündinud 9. oktoobril 1961 Haapsalus) on Eesti poliitik. Ta on olnud rahandusminister ja keskkonnaminister ning kuulunud VII, VIII ja XIV Riigikogu koosseisu.

Elulugu 
Heiki Kranich lõpetas 1980. aastal Haapsalu 1. Keskkooli ja 1991. aastal Leningradi Elektrotehnilise Sideinstituudi.

Aastatel 1980–1992 töötas ta muuhulgas telefonivõrguettevõttes ja juhtis Lääne-Eesti Panga Haapsalu filiaali.

Heiki Kranich kuulus 1990. aastal Eesti Liberaaldemokraatliku Partei asutajate hulka ning valiti 1992. aastal Isamaa nimekirjas Riigikokku. Aastal 1995 valiti ta Riigikokku juba Reformierakonna liikmena. Heiki Kranich on olnud Reformierakonna peasekretär.

Aastatel 1993–1998 oli Kranich Eesti Panga Nõukogu liige.

1994. aastal oli Heiki Kranich Mart Laari esimese valitsuse rahandusminister ja aastatel 1999–2002 Mart Laari teise valitsuse keskkonnaminister. Ta jätkas keskkonnaministri tööd ka Siim Kallase valitsuses.

1996. aastal esitati Heiki Kranichile süüdistus ametiseisundi kuritarvitamises ja riisumises Lääne-Eesti Panga Haapsalu filiaali direktorina 1992. aastal. Kohus mõistis ta õigeks.

2009. aastal valiti ta Eesti Loto juhatuse esimeheks.

Kriitika 
 2002 – Pressivaenlane 
 2002 – Keskkonnakirves – suutmatuse eest tagada Eestis metsade ja looduskaitsealade kaitset.
 2021 – Keskkonnakirves – algatatud looduskaitseseaduse muutmise seaduse eelnõu eest. Eelnõus tehakse ettepanek sisuliselt kaotada praegu kehtiv ehituskeeluvöönd – selle ulatust vähendataks praeguselt kuni 200-meetrilt vaid 20 meetrini. Selline muudatus mõjutaks oluliselt nii randade ja kallaste hapraid ökosüsteeme, veekogude veekvaliteeti kui ka avalikkuse ligipääsu veekogude äärde.

Viited

Välislingid
 Koit Brinkmann. Heiki Kranichi magus maandumine kinnisvaraärisse, Delfi, 7. märts 2008
 Tarmo Vahter "Heiki Kranich üürib maadevahetajatelt luksuskorterit" Eesti Ekspress, 8. veebruar 2008
 Toivo Tänavsuu "Eksminister Heiki Kranich noolib maatükki Nõmmel" Ärileht, 19. jaanuar 2007
 Hans Korge "Looduskaitse – klorokommunistide tulus äri" Kultuur ja Elu
 Gea Velthut-Sokka "Vilsandi looduskaitsjate küüsis" Äripäev, 17. oktoober 2003
 "Kranich rikkus alluvaile kortereid müües seadust" Postimees, 24. september 2003
 Peep Lillemägi "Heiki Kranich: Mets on midagi enamat kui kasvav raha" Paremad Uudised, oktoober 2002 
 Rainer Kerge "Keskkonnaminister Heiki Kranich: Loodust kiputakse meil paraku pidama inimtegevust segavaks faktoriks" Eesti Loodus
 Maarius Suviste "Heiki Kranich kaitseb Aafrikas linde" Õhtuleht, 10. november 1999
 Heiki Kranich väljus ringkonnakohtust õige mehena Õhtuleht, 21. jaanuar 1998
 "Heiki Kranich valiti Eesti Loto juhiks" Postimees, 25. juuni 2009
 "Heiki Kranich seisab hapuks läinud käenduse tõttu silmitsi suure nõudega" ERR, 14. november 2019

Eesti rahandusministrid
Eesti Reformierakonna poliitikud
Eesti pankurid
Eesti keskkonnaministrid
VII Riigikogu liikmed
VIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Sündinud 1961
Keskkonnakirves
Erik Tender

Erik Tender (eesnimi ka Erich; 28. märts (vkj)/ 10. aprill 1902 Tallinn – 7. veebruar 1991 Stockholm) oli eesti ajaloolane ja arhivaar.

Võttis aastatel 1918–1920 osa Vabadussõjast, peamiselt Laiarööpmelise soomusrongi nr. 3 koosseisus.

Ta lõpetas 1923. aastal Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi ja 1929. aastal Tartu Ülikooli. Akadeemiliselt oli EYS Veljesto liige. Kaitses samas 1930. aastal väitekirja "Tartu raekojad Poola ja Rootsi ajal" filosoofiamagistri kraadi saamiseks ja tegi 1938. aastal suulise eksami filosoofiadoktori kraadi saamiseks.

Oli aastatel 1927–1940 Tartu linnaarhivaar ja 1941–1944 Riigi Keskarhiivi juhataja. Aastatel 1942–1944 oli ta ka Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna õppejõud. 

Põgenes 1944. aastal Saksamaale, oli 1946–1949 Balti Ülikooli Rootsi ja Põhjamaade ajaloo professori kohusetäitja.

Läks 1949. aastal edasi Rootsi, oli muuhulgas ka aastatel 1956–1976 Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis juhatuse liige.

Isiklikku
Tema vennad olid Nõmme linnaarhivaar ja notar Ervin Tender ning poksija ja metsandustegelane Karl Tender.

Kirjandus 
Mirjam Remma. "Erik Tender Eesti Omavalitsuse Tartu Keskarhiivi juhina 1942–1944". Bakalaureusetöö Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudis. Juhendaja: PhD Aigi Rahi-Tamm. Tartu 2017

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti ajaloolased
Eesti arhivaarid
Eesti soomusronglased
Vabadussõja veteranid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna õppejõud
Balti Ülikooli professorid
Eestlased Saksamaal
Eestlased Rootsis
Sündinud 1902
Surnud 1991
Rootsi kalmistutele maetud
Artur Saueselg

Artur Aleksander Saueselg VR II/3 (ka Arthur Sauselg; vene keeles Артур-Александр Иосипович Сауэсельг) (17. oktoober 1894 Käina, Läänemaa – 29. august 1965 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel) ja hiljem NSV Liidu polkovnik.

Teenistus
Artur Saueselg teenis Eesti Vabadussõjas staabikaptenina 5. jalaväepolgus, I pataljoni ülemana ja kaptenina 4. jalaväepolgus.

1923. aastast teenis 6. jalaväerügemendis ja 3. diviisi staabis. 1926. aastast Sakala jalaväerügemendi 3. pataljoni ülemana. 1927. aastast 6. jalaväerügemendi 9. pataljoni ülemana. 

1928. aastast 3. Üksiku Jalaväepataljoni ülema kt. 24. veebruaril 1929 nimetati major Artur Saueselg 3. Üksiku Jalaväepataljon ülemaks. 

1932. aastal määrati ta teenistusse 2. diviisi staabi ülemaks. 1. aprillil 1934 nimetati kolonel Artur Saueselg Sõjakooli ülemaks.

Valdeki katastroof
Artur Saueselg oli vastutav ülem 14. juunil 1934 Valdeki katastroofi ajal, kus Valdeki laskeväljal toimunud Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste taktikalise õppuse käigus aspirant Johannes Kattai leidis lõhkemata mürsu ja tõi selle rühma koondumiskohta. Mürsk lõhkes ootamatult selle ümber koondunud meeskonna keskel. Õnnetuse käigus hukkus 10 aspiranti ja hulk sai vigastada.

15. märtsil 1935 mõistis Sõjaringkonnakohus kolonel Saueselja toimunud õnnetuses õigeks. Süüdi mõisteti hooletus järelevalves ja võimu mittetarvitamises kapten Voldemar Tepper, keda karistati ühekuise arestiga.

1936. aastal nimetati ta Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkonna ülemaks, 1939. aastal Narva Sõjaväeringkonna ülemaks. 1940. aastal määrati ta Sõjaministeeriumi käskudetäitja-ohvitseriks ning seejärel Punaarmee 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse 182. Eesti Laskurdiviisi 171. laskurpolgu ülemaks.

Teises maailmasõjas 
29. septembril 1942 määrati polkovnik Saueselg 249. Eesti Laskurdiviisi ülemaks (29. september 1942 – 29. detsember 1942).

29. detsembril 1942, Velikije Luki operatsiooni käigus, tagandati Artur Saueselg 249. Laskurdiviisi ülema kohalt ja asendati kommunist Johan Lombakuga.

Tunnustus
1920 – Vabadusristi II liigi 3. järk (15. september 1920)
1935 – Kotkaristi III klassi teenetemärk (20. veebruar 1935)

Isiklikku
Õde Alma Karotamm (abielus 1924 Nikolai Karotammega).

Artur Saueselg on maetud ühele hauaplatsile Liiva kalmistul koos rindekaaslase Eduard Raia ja Raia perekonnaga.

Viited

Kirjandus
Magnus Ilmjärv: Hääletu alistumine. Eesti, Läti ja Leedu välispoliitilise orientatsiooni kujunemine ja iseseisvuse kaotus 1920. aastate keskpaigast anneksioonini Argo. 986 lk

Välislingid 
Ohvitseride andmekogu
Kohti vääjäämätöntä kohtaloa – Baltian johtajat uskoivat 1940, että miehitys jää väliaikaiseksi ja Saksa palauttaa niiden itsenäisyyden Helsingin Sanomat 23. veebruar 2005 (Foto aastast 1939)

Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Eesti sõjaväeringkondade ülemad
3. Üksiku Jalaväepataljoni ülemad
Eesti kolonelid
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1894
Surnud 1965
1. Soomusrongi Rügement

1. Soomusrongi Rügement (ka: 1. Soomusrongirügement) oli Eesti soomusrongirügement enne Teist maailmasõda.

Rügement moodustati 1923. aastal, 1920.–1930. aastatel paiknesid 1. soomusrongirügemendi staap ning ohvitseride kasiino Tapa mõisas. 

1934. aastal liideti 1. Soomusrongirügement koos 2. Soomusrongi Rügemendiga Soomusrongirügemendiks.

1. Soomusrongirügemendi baseerumiskohaks oli Tapa.

1. Soomusrongi Rügement koosnes: 
rügemendi staabist, 
kahest soomusrongist, 
Laiarööpmeline soomusrong nr. 1, 
Laiarööpmeline soomusrong nr. 3.
Soomusrongis oli üks kuulipildurikompanii, üks dessantkompanii, üks suurtükipatarei, tehnikakomando ja staabikomando.
sidekomando, 
töökomando ja töökoda.

Vaata ka
2. Soomusrongi Rügement
Soomusrongirügement
Eesti soomusvägi
Abikaasa

Abikaasa on isik, kes on sõlminud ilmalikult ja/või kiriklikult abielu teise isikuga.

Abikaasade roll perekonnas on võrdne, neil on võrdne vastutus pere heaoleku eest ja vastutus abikaasa ees. Traditsiooniliselt ja ajalooliselt on alati olnud perekonnapeaks mees (patriarhaalne ühiskond), kuid tänapäeval valib iga perekond ise, kes hakkab pereasju ajama ja kes lastega toimetab. Tihti on näha ka seda, et kodused tööd on jaotatud pereliikmete vahel (puudub eristus: naiste tööd ja meeste tööd). Vastavalt vajadusele teevad naised meeste töid ja vastupidi. Kindlalt pole määratud, kes mille eest vastutab ja kes missuguseid töid teeb.

Vaata ka

 Abikaasa ülalpidamise kohustus
 Kodu
 Kooselu
 Leibkond
 Matriarhaat
 Perekond
 Vabaabielu

Perekond
Shanghai metroo

Shanghai metroo on Shanghais Hiinas asuv metroo, mis koosneb 12 liinist. Esimene liin avati 1993. aastal ja liinide kogupikkus on 335 km (439 km 2012. a. loetakse maailma pikimaks metroosüsteemiks). Kokku on liinidel 289 peatust ja päevas kasutab metrood üle 6,7 miljoni reisija.

Liinid

Galerii

Välislingid 

 Shanghai metroo kodulehekülg hiina keeles
 Shanghai metroo kaart

Shanghai
Metroo
Jeruusalemma mägi

Jeruusalemma mägi oli 14.–17. sajandi nimetus piirkonnale Tallinnas, mis asus praegusest Pärnu maantee viaduktist linna pool, umbes seal, kus asub praegu Tallinna Ühisgümnaasium.

Jeruusalemma mägi asus Tallinna linna Võllamäe hukkamiskohast Tondi pool ning oli mingil ajal kasutusel Toompea hukkamiskohana.

Jeruusalemma mäest edelas toimus 11. septembril 1560 Jeruusalemma mäe lahing.

Kirjandus 
Keskaegse Tallinna hukkamispaigad – Sloleht, 1997.

Tallinna ajalugu
Jaan Elgula

Jaan Elgula (sündinud 30. novembril 1962 Tartus) on eesti muusik, kes on tuntud ansambli Justament lauljana. 

Jaan Elgula ja Toomas Lunge on praeguses Justamendi koosseisus ainukesed ansambli asutajaliikmed. 

Jaan Elgula lõpetas 1981. aastal Tartu 5. Keskkooli. Pärast seda teenis ta kaks aastat Nõukogude armees. Sõjaväeosa asus Tapa linnas. 

Aastatel 1991–1992 töötas ta Kuku raadios, aastatel 1992–2005 Raadio 2-s. 

2005. aastast töötab ta Vikerraadios muusikatoimetajana. 2017. aasta seisuga toimetab ta seal selliseid saateid nagu "Stuudios on Jaan Elgula" ja "Kauamängiv". Ta on toimetanud saadet "Originaal ja koopia".

Välislingid

Eesti lauljad
Sündinud 1962