joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Turgeliai

Turgeliai on alev Leedus Šalčininkai rajoonis, Turgeliai valla halduskeskus. Alev asub Merkysi jõe ääres. Suur osa sealsetest elanikest on poolakad.

Turgeliais on postkontor ja raamatukogu. Haridust annavad kaks gümnaasiumit (poola- ja leedukeelne).

Alevisse on maetud  Leedu jurist ja endine Vilniuse ülikooli rektor Simonas Malevskis.

Ajalugu 

Alevist lõunas asub Turgeliai linnamägi, mis oli kasutusel I aastatuhandel ja II aastatuhande alguses. Linnuse pindala on 65x40 m ja kõrgus 10-15 meetrit. Seda uuriti aastal 1968.

XV sajandi lõpus mainiti esmakordselt Turgeliai mõisa, mis kandis toona Mažąja Merkine mõisa nime. Aastal 1500 püstitati Turgeliai külla esimene kirik. Asula põles aastal 1722 maha, seejärel ehitati uus kirikuhoone. XVIII sajandil hakkas kiriku juures tegutsema kihelkonnakool. Hiljem kuulus sealne mõis Merkinė mõisale. 

Aastail 1769-1795 kuulus küla Paulava vabariiki. Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Тургея. Aastail 1836–1837 valmis praegune kirikuhoone, aastal 1850 aga Turgeliai kabel. Aastal 1903 sai Turgeliai alevi staatuse, sealne laadapäev oli 8. mail.

Aastal 1918 kuulutas Valgevene Rahvavabariik Turgeliai enda koosseisu kuuluvaks, aastal 1919 hõlvasid asula poolakad. Aastal 1939 läks küla Valgevene NSV koosseisu, aastal 1940 anti see aga üle Leedule.

Sügisel 1943 vallutasid küla Armia Krajowa väeosad ja hoidsid seda oma valduses juunini 1944, kuulutades seal välja Turgeliai vabariigi.

Nõukogude perioodil oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks. Aastal 2016 sai Turgeliai taas alevi staatuse.

Elanikkond

Tuntud elanikke 

Józef Obrembski - Poola vaimulik
Edward Pawłowicz - Poola kunstnik

Viited

Välislingid 

 Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
Alev portaalis vietoves.Lt

Šalčininkai rajoon
Leedu alevid
António Egas Moniz

António Caetano de Abreu Freire Egas Moniz (29. november 1874 – 13. detsember 1955) oli Portugali neuroloog.

Moniz lõpetas Coimbra Ülikoolis meditsiiniõpingud 1899. aastal. Järgmised 12 aastat töötas ta samas ülikoolis lektorina. 1911. aastal sai ta Lissaboni Ülikooli neuroloogiaprofessoriks ning oli selles ametis 1944. aastani.

Monizi peetakse kaasaegse psühhokirurgia rajajaks. Moniz töötas välja neurokirurgilise meetodi leukotoomia, mida tänapäeval tuntakse lobotoomiana. 1949. aastal sai ta lobotoomia avastamise eest Nobeli meditsiiniauhinna, mida ta jagas koos Walter Rudolf Hessiga. Hiljem selgus, et lobotoomial on raskeid kõrvaltoimeid, ning tänapäeval kasutatakse lobotoomiat väga harva.

Viited

Arstiteadlased
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1874
Surnud 1955
USA lahtiste tennisemeistrivõistluste naiste paarismängu võitjate nimekiri

USA lahtiste tennisemeistrivõistluste naiste paarismängus toimuvad igal aastal alates 1889. aastast. Kuni 1967. aastani (kaasa arvatud) olid need USA meistrivõistluste nime all, kus meistrivõistlused olid reserveeritud harrastajatele. Alates 1968. aastast on turniir olnud avatud, et osaleda saaksid nii profid kui ka harrastajad.

Naiste paarismängu meistrivõistlusi on mängitud kokku viies mängupaigas kolmes linnas: Philadelphias (1889–1920, 1934), Bostonis (1935–1941, 1946–1967) ja New Yorgis (1921–1933, 1942–1945, alates 1968) ja kolme liiki kattega väljakutel.

Võitjad

Ameerika Ühendriikide meistrivõistlused

Avatud ajastu (Open era)

Enim kordi turniiri võitnud mängijad

Vaata ka
 Meeste üksikmäng
 Naiste üksikmäng
 Meeste paarismäng
 Segapaarismäng

Tennisevõistlused
Ameerika Ühendriikide sport
Layvin Kurzawa

Layvin Marc Kurzawa (sündinud 4. septembril 1992 Fréjusis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Paris Saint-Germain ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Monacos, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2007. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2010. aastal. Monaco põhikoosseisu liikmeks sai ta hooajal 2013–14. Samal hooajal lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas viis väravat ja valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

2015. aasta augustis siirdus Kurzawa 23 miljoni euro eest Paris Saint-Germaini. Ta on tulnud klubiga Prantsusmaa meistriks neli korda.

UEFA Meistrite Liiga hooaja 2017–18 alagrupimängus 31. oktoobril tegi ta RSC Anderlechti vastu kübaratriki.

Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi Kurzawa debüüdi 14. novembril 2014 sõprusmängus Albaania vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta oma kolmandas koondisemängus 1. septembril 2016 sõprusmängus Itaalia vastu.

Tema isa on pärit Guadeloupe'is ja ema on Poola päritolu.

Saavutused 
Monaco
Ligue 2: 2012–13
Paris Saint-Germain
Ligue 1: 2015–16, 2017–18, 2018–19, 2019–20
Coupe de France: 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2019–20
Coupe de la Ligue: 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2019–20
Trophée des Champions: 2016, 2017, 2018, 2019
UEFA Meistrite Liiga: Teine koht 2019–20

Välislingid 

 Profiil Paris Saint-Germaini kodulehel 

Prantsusmaa jalgpallurid
AS Monaco FC jalgpallurid
Paris Saint-Germaini jalgpallurid
Ligue 1 mängijad
Sündinud 1992
Edward Kendall

Edward Calvin Kendall (8. märts 1886 – 4. mai 1972) oli Ameerika Ühendriikide keemik.

Kendall õppis Columbia Ülikoolis, kust sai 1910. aastal doktorikraadi keemias. 1914. aastal asus ta tööle Mayo kliinikusse.

1950. aastal sai Kendall koos Tadeusz Reichsteini ja Philip Henchiga Nobeli meditsiiniauhinna neerupealise koore hormoonidega tehtud töö eest. Kendall ei uurinud ainult neerupealist vaid andis olulise panuse türoksiini avastamisse ja osales glutatiooni ja selle keemilise struktuuri uurimisel.

1951. aastal asus Kendall tööle Princetoni Ülikooli, kus ta töötas surmani.

Viited

Ameerika Ühendriikide biokeemikud
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1886
Surnud 1972
Matilda II

Matilda II oli tank mis oli 1937 disainitud ja mida toodeti aastatel 1937-1943. See oli brittide jalaväetank, mida kasutati Teises maailmasõjas.

Teises maailmasõjas

Prantsusmaa 
Sõja alguses kui sakslased ründasid Prantsusmaad olid need tankid sakslate jaoks „raudseinad“ kuna Matildal oli sel ajal üks paksemaid soomuseid. Selleks, et neid hävitada pidid sakslased kas kasutama oma 88mm õhu- ja tankitõrjekahurit või selle ümber manööverdama.

Põhja-Aafrika 
Matildad olid ohtlikud ka Põhja-Aafrikas kuna nende soomus oli piisavalt paks, et Itaalia kergetankid ei saanud nende soomusest läbi. Muidugi ei olnud Matilda II palju eeliseid kuna oli aeglane ja oli kerge selle ümber manööverdada.

Vaikne ookean 
Matilda II olid ohtlikud Jaapani vastu. Jaapanlastel ei olnud eriti tankitõrjevarustust ning Austraalia kasutas seda eelist ära. Selle nõrkuse tõttu kasutati Matilda II eelised ära nagu paks soomus kiire laadimine jne.

Relvastus ja soomus 
Sõja alguses oli Matilda II üks paksemaid soomuseid sõjas 20-78 mm ja relvastus oli QF -2 pounder (40mm), kuulipildur oli Besa kuulipildur . Kui sakslased tulid oma 88mm kaotasid Matildad oma parima eelise ära, aga neid kasutati sõja lõpuni.

Kirjandus 
Õun, Mati; Ojalo, Hanno; Imeline Ajalugu (2018). Teise maailmasõja lahingud õhus, maal ja vees.

Välislingid 

 https://en.wikipedia.org/wiki/Matilda_II (inglise keeles)
 https://en.wikipedia.org/wiki/Tanks_in_the_British_Army#World_War_II (inglise keeles)

Teine maailmasõda
Suurbritannia Teises maailmasõjas
Anne Kalmus

Anne Kalmus (sündinud 26. juulil 1970) on eesti haridustöötaja.

Anne Kalmus on Paikuse Kooli direktor alates aastast 2019. 

Anne Kalmus on töötanud alates 2007. aastast Paikuse Koolis õpetajana, haridustehnoloogina, arendus-ja õppejuhina. Ta on olnud infotehnoloogia sihtasutuse koolitaja, teda on tunnustatud Paikuse valla aasta õpetaja, Pärnumaa aasta koolitaja ning parima kolleegi tiitliga. 2012. aastal võitis ta Tiigrihüppe Sihtasutuse e-õppematerjali konkursi tööga "Matemaatika veebivihik 2. klassile".

Viited

Eesti pedagoogid
Ivar Koppel

Ivar Koppel (sündinud 19. mail 1972) on eesti teadlane ja Tartu Ülikooli teadusarvutuste keskuse juhataja.

Doktorikraadi sai ta Tartu Ülikooli Füüsika-keemiateaduskonnas 2001. aastal. Alates 2016. aastast juhib Ivar Koppel teadusarvutuste keskust.

Kuulumine organisatsioonidesse 

 2020 Põhjamaade e-infrastruktuuri koostööorganisatsioon, nõukogu liige

 2019 EOSC-Nordic nõukogu liige; nõunik, LUMI (Large Unified Modern Infrastructure) Strateegiline Komitee

 2018 H2020 programmikomitee liige

 2017 Eesti Keeleressursside Keskus, nõukogu liige

 2017 ESFRI ekspert, Strategy Working Group for Data, Computing and Digital Research Infrastructures (SWG DIGIT)

 2016 Eesti Teadusarvutuse Infrastruktuur (ETAIS) tegevjuht. Osalenud Eesti GRIDi võrgu organiseerimises

Viited 

Eesti teadlased
Sündinud 1972
Philip Hench

Philip Showalter Hench (28. veebruar 1896 – 30. märts 1965) oli Ameerika Ühendriikide arst.

Hench sai koos Edward Calvin Kendalli ja Šveitsi keemiku Tadeusz Reichsteiniga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna neerupealise koore hormoonidega tehtud töö eest, millega eraldati esmakordselt kortisoon.

Hench lõpetas Lafayette'i kolledž ja õppis pärast seda meditsiini Ameerika Ühendriikide maaväe meditsiinikorpuses ja Pittsburghi Ülikoolis.

Viited

Ameerika Ühendriikide arstid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1896
Surnud 1965
Max Theiler

Max Theiler (30. jaanuar 1899 – 11. august 1972) oli Lõuna-Aafrika päritolu Ameerika Ühendriikide viroloog ja arst.

Theiler õppis meditsiini Cape Towni Ülikoolis, mille lõpetas 1918. aastal. Pärast õpingute lõpetamist, suundus ta Londonisse. 1922. aastal sai ta diplomi troopilise meditsiini ja hügieeni erialal. Samal aastal kolis ta Ameerika Ühendriikidesse, kus asus tööle Harvardi Ülikooli troopilise meditsiini kooli. 1930. aastal kolis ta New Yorki, kus sai Rockefelleri fondi viroloogialabori direktoriks. Aastatel 1964 kuni 1967 oli ta Yale'i Ülikooli epidemioloogia ja rahvatervise professor.

1951. aastal sai Theiler Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna kollapalaviku vaktsiini avastamise eest.

Viited

Ameerika Ühendriikide viroloogid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1899
Surnud 1972
Selman Waksman

Selman Abraham Waksman (22. juuli 1888 – 16. august 1973) oli Ameerika Ühendriikide biokeemik ja mikrobioloog.

Waksman uuris pinnases elavate organismide lagunemist, mis võimaldas tal avastada streptomütsiini, mis oli esimene tuberkuloosi ravim. Karjääri jooksul avastas Waksman vähemalt 20 antibiootikumi. Waksman sai 1930. aastal Rutgersi Ülikooli professoriks ja 1940. aastal mikrobioloogia professoriks.

Waksman sai 1952. aastal streptomütsiini avastamise eest Nobeli meditsiiniauhinna.

Viited

Ameerika Ühendriikide biokeemikud
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1888
Surnud 1973
Thomas Weller

Thomas Huckle Weller (15. juuni 1915 – 23. august 2008) oli Ameerika Ühendriikide viroloog. 

Weller sai 1937. aastal Michigani Ülikoolist magistrikraadi meditsiinilises zooloogias ja astus Harvardi Ülikooli õppima meditsiini. 1939. aastal kohtus Weller John Franklin Endersiga, kes innustas teda uurima viirusi. Weller lõpetas ülikooli 1940. aastal ja asus tööle Bostoni lastehaiglasse.

Weller avastas koos Endersi ja Frederick Robbinsiga, et külmikust võetud polioviirus kasvas hästi imikutelt kirurgiliste protseduuride käigus eemaldatud neerukudedel. 1954. aastal said Weller, Enders ja Robbins selle avastuse eest Nobeli meditsiiniauhinna.

Viited

Ameerika Ühendriikide viroloogid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1915
Surnud 2008
Frederick Robbins

Frederick Chapman Robbins (25. august 1916 – 4. august 2003) oli Ameerika Ühendriikide pediaater ja viroloog.

Robbins avastas koos Thomas Welleri ja John Endersiga, et külmikust võetud polioviirus, mida peetakse tänapäeval lastehalvatuse tekitajaks, kasvas hästi imikutelt kirurgiliste protseduuride käigus eemaldatud neerukudedel. 1954. aastal said Enders, Weller ja Robbins avastuse eest Nobeli meditsiiniauhinna.

Viited

Ameerika Ühendriikide viroloogid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1916
Surnud 2003
André Cournand

André Frédéric Cournand (24. september 1895 – 19. veebruar 1988) oli prantsuse päritolu Ameerika Ühendriikide füsioloog.

Cournand omandas hariduse Pariisi Ülikoolis kus ta õppis meditsiini. 1930. aastal emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse ja sai 1941. aastal Ameerika Ühendriikide kodakondsuse. Enamiku karjäärist oli Cournand Columbia Ülikooli professor ja töötas ka New Yorgi Bellevue haiglas.

1956. aastal sai Cournand koos Werner Forssmanni ja Dickinson Richardsiga südame kateteriseerimise leiutamise eest Nobeli meditsiiniauhinna.

Viited

Ameerika Ühendriikide arstiteadlased
Füsioloogid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1895
Surnud 1988
Hendrikov

Hendrikov (vene keeles Гендриков) oli Leedu päritolu Venemaa aadlisuguvõsa, mis kustus meesliinis 1962. aastal.

Ajalugu
Hendrikovid olid päritolult Leedu talupojad. Suguvõsaliin algab Simon Leontjevitš Hendrikovaga (1672−1728), kes oli abielus keisrinna Katariina I lihase õe Hristina Samuilovna Skavronskaga (1686−1729). Keisrinna Jelizaveta andis 25. aprillil (vkj) 1742. aastal nende lastele Andrei Simonovitš Hendrikovile (1715−1748), Ivan Simonovitš Hendrikovile (1719−1778), Maria Simonovna Hendrikovale (1723−1756) ja Marfa Simonovna Hendrikovale (1727−1754) krahvitiitli. Suguvõsa suri välja 1962. aastal.

Hendrikovid kubermangu aadlisuguvõsaraamatus
Hendrikovid võeti 1830. aasta mais Harkovi kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.

Suguvõsa liikmeid
Krahv Ivan Simonovitš Hendrikov (1719−1778), kindral en chef, kavalergardide korpuse šeff
Krahvinna Maria Simonovna Hendrikova (abielus Tšoglakova ja Glebova) (1723−1756), keisrinna Jelizaveta soosik, mõisaomanik Liivimaal
Krahv Aleksandr Ivanoovitš Hendrikov (1806−1898), rittmeister, tõeline riiginõunik, oberšenk
Krahv Dmitri Aleksandrovitš Hendrikov (1831−1898), kindralleitnant
Krahv Stepan Aleksandrovitš Hendrikov (1831−1901), tõeline salanõunik, Keiserliku õukonna ülemtseremooniameister, suhkruvabrikant
Krahv Vassili Aleksandrovitš Hendrikov (1857−1912), staabirittmeister, ülemtseremooniameister, Voltšanski maakonna aadlimarssal
Krahv Pjotr Vassiljevitš Hendrikov (1883−1942), porutšik, kolleegiuminõunik, Kuramaa nominaalne kuberner, viimane Orlovi kuberner, Voltšanski maakonna aadlimarssal
Krahvinna Anastassia Vassiljevna Hendrikova (1887−mõrvati bolševike poolt 1918), keisrinna Aleksandra Fjodorovna õuepreili

Pildid

Hendrikovi suguvõsa mõisavaldused
Harkovi kubermang:
Annenskoje (1860ndad), Grafskoje (1720ndad−1917), Ovinoje Polje (1900ndad), Rubežnoje (praegu Rubižne) (alates 1769), Tšatnei (1900ndad)
Kurski kubermang:
Arhangelskoje (1860ndad), Voskressenskoje (1860ndad)

Viited

Kirjandus
Schwennicke, Detlev. Europäische Stammtafeln. Neue Folge. Bd XXII. Rund um die Ostsee 1. Frankfurt am Main: Vittorio Klostermann, 2005. Taf. 38.
Долгоруков, Пётр Владимирович. Российская родословная книга. Часть вторая. Санктпетербургь: Печатано вь типографии Эдуарда Веймара, 1855. Lk 145-147 .

Välislingid
Hendrikovi sugupuu saidil rgfond.ru
Hendrikovi suguvõsa genealoogia saidil angelfire.com

Aadlisuguvõsad
Venemaa aadlisuguvõsad
Venemaa krahvisuguvõsad
Kristjan Vassil

Kristjan Vassil (sündinud 6. märtsil 1977) on eesti teadlane ja Tartu Ülikooli teadusprorektor.

Oma doktoritöö poliitika- ja sotsiaalteadustes kaitses ta 2012. aastal Euroopa Ülikooli Instituudis (Firenze, Itaalia). Johan Skytte poliitikauuringute instituudi vanemteadurina on ta uurinud ja tulemusi publitseerinud Eesti e-valimiste kohta, samuti muid politoloogilisi uuringuid. Tema peamised uuringusuunad on tehnoloogiauuringud, e-riigi majanduslikud ja käitumuslikud mõjud, masinõppe ja tehisintellekti kasutamine avalike e-teenuste prototüüpimisel, valijakäitumine, riigiteadused, poliitikateadused.  Lisaks on Kristjan Vassil osalenud mitme valijakompassi väljatöötamisel ja arendamisel.

Ühiskondlik ja teadusorganisatsiooniline tegevus 
2009 Robert Schuman Centre for Advanced Studies, e-valijate uuringu asedirektor

2009 üleeuroopalise valimiskompassi the EUProﬁler Eesti meeskonna juht

2010 e-Riigi Akadeemia, akadeemiline nõunik

2011, 2015 Riigikogu valimiste "Valijakompassi" väljatöötamine

2013 kohalike valimiste valijakompassi väljatöötamise projektijuht

2014 üleeuroopalise valimiskompassi EUandI Eesti meeskonna juht

2016 valijakompass USA presidendivalimisteks tehnilise arenduse juht www.societly.com

Arvamusblogi Memokraat toimetuse liige

Midwest Political Science Association (MPSA) liige

American Political Science Association (APSA) liige

European Consortium of Political Research (ECPR) liige

Viited

Välislingid 

Eesti teadlased
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Sündinud 1977
Tarmo Tamm (keemik)

Tarmo Tamm (sündinud 31. juulil 1974) on eesti keemik.

Ta lõpetas aastal 1996 Tartu Ülikooli keemia alal bakalaureusena cum laude ja aastal 1998 keemia alal magistrina cum laude.

Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonnas tehnoloogiainstituudi materjaliteaduse kaasprofessor. Oma doktoritöö kaitses ta 2003. aastal Tartu ülikooli füüsika- ja keemiateaduskonnas.

Välislingid 

Eesti keemikud
Sündinud 1974
ROPS

ROPS on keele KÕPS Nõo Keskkooli arvutuskeskuses Uuno Puusi osalusel välja töötatud edasiarendus, mis võimaldas lisaks graafilise väljundi loomisele läbi viia ka arvutusi. On väidetud, et keel tugineb suuresti programmeerimiskeele Algol süntaksile.

Programmeerimiskeeled
Uuno Puus

Uno Puus-Puuts (sündinud 28. juunil 1956) on Eesti tarkvarainsener.

Ta lõpetas aastal 1974 Räpina Keskkooli ja aastal 1979 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna rakendusmatemaatika erialal.

Ta on osalenud Nõo Keskkooli arvutuskeskuses keelte KÕPS ja ROPS väljatöötamisel ja töötas 1980. aastatel samas koolis arvutiõpetajana. Muu hulgas oli ta Arne Ansperi esimeseks arvutiõpetajaks selles koolis. Aastatel 1989-1992 oli ta Nõo Reaalgümnaasiumi direktor.

Viited

Välislingid
Elulugu

Eesti informaatikud
Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna vilistlased
Sündinud 1956
Daniel Bovet

Daniel Bovet (23. märts 1907 – 8. aprill 1992) oli Šveitsi päritolu Itaalia farmakoloog.

Bovet lõpetas 1929. aastal Genfi Ülikooli ning töötas aastatel 1929 kuni 1947 Pariisis Pasteuri Instituudis. 1947. aastal asus ta tööle Istituto Superiore di Sanitàsse ja ning 1964. aastal sai ta Sassari Ülikooli professoriks. 1971. aastal sai ta Rooma La Sapienza Ülikooli professoriks ning 1982. aastal läks ta pensionile.

Bovet avastas 1937. aastal antihistamiini, mis blokeerib neurotransmitter histamiini ning mida kasutatakse allergiaravis. 1957. aastal sai ta neurotransmittereid blokeerivate ainete avastamise eest Nobeli meditsiiniauhinna.

Viited

Itaalia arstid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1907
Surnud 1992
Blechnarka

Blechnarka on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Gorlice maakonnas Uście Gorlickie vallas. Blechnarka asub Slovakkia piirist vähem kui 1,5 km kaugusel.

Viited

Väike-Poola vojevoodkonna külad
Altoona (Pennsylvania)

Altoona on linn Ameerika Ühendriikides Pennsylvania osariigis Blairi maakonnas. See paikneb Allegheny mägedes. Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 43 963. Aastal 2010 oli elanikke 46 320. Linnastus elab umbes 123 000 inimest.

Tähtsamad majandusharud on tervishoid ja jaekaubandus.

Linn asutati 1849. aastal Pennsylvania Railroadi raudteeliini kõrvale. Linna nimi tuleneb arvatavasti tšerokiikeelsest sõnast allatoona ('suure väärtusega mägismaa').

Altoona sai linnaõigused 1868. aastal. Linn kasvas kiiresti, kui 1854. aastal elas seal veel umbes 2000 inimest, siis 1880. aastaks ligi 20 000.

Altoona sõpruslinn on Sankt Pölten Austrias.

Viited

Välislingid 

Pennsylvania linnad
Merkinė mõis

Merkinė mõis (leedu Merkinės dvaras) on endine mõis Leedus Šalčininkai rajoonis Turgeliai vallas Merkinė külas. Seal kuulutati välja Paulava vabariik, mis eksisteeris aastatel 1769–1795.

Mõis kuulus XV sajandist XVI sajandini Mongirdastele, Radziwillide suguvõsale, Sluszkadele, Potockitele, Duninitele, Sanguszkadele ja Korsakkidele. 1767. aastal ostis selle Paweł Ksawery Brzostowski, kes omandas ka Turgeliai mõisa. Just selles valduses kuulutas ta 1769. aastal välja Paulava vabariigi, mis püsis 1795. aastani. Seejärel vahetas Brzostowski oma valdused Fryderyk Józef Moszyński valduste vastu Saksimaal, kuigi uus omanik lasi sealsetel talupoegadel elada vana vabariigi seaduste järgi. 1799. aastal ostis mõisa krahv Choiseul-Gouffier. Vabam kord säilis põhijoontes aastani 1827, viimased jäänused Paulava vabariigi korrast likvideeriti aga Novembriülestõusu järel.

1834. aastal läks mõis Kobylińskite valdusse, seejärel kuulus see Zabvieladele ja Delwigitele. 1912. aastal ostis selle Šalčininkai mõisa omanik Witold Wagner, kes jäi ka selle viimaseks omanikuks. 

Teise maailmasõja järel läks mõisakompleks kohaliku sovhoosi valdusse, kus hooned võeti kasutusele teraviljalaona. Hiljem süttis kompleks põlema ja seda ei taastatud. Leedu kunstiloolase Vladas Drėma arvates süütas hoone sovhoosi juhtkond, varjamaks puudujääke.

Mõisasüda asus Merkysi jõe kaldal. Kompleksist on alles klassitsistlikus stiilis peahoone varemed, kontorihoone, talli, jääkeldri, väravate ja kabeli varemed (viimases asub risti kandvat Jeesust kujutav skulptuur).

Viited

Šalčininkai rajoon
Leedu mõisad
USA lahtiste tennisemeistrivõistluste segapaarismängu võitjate nimekiri

USA lahtised tennisemeistrivõistlused segapaarismängus peetakse igal aastal alates 1892. aastast, erandina ei toimunud neid 1968. ja 2020. aastal. Kuni 1967. aastani (kaasa arvatud) toimusid need USA meistrivõistluste nime all, kus meistrivõistlused olid reserveeritud harrastajatele. Alates 1969. aastast on turniir olnud lahtine, mis tähendab, et osaleda saavad nii elukutselised tennisistid kui ka harrastajad.

See nimekiri sisaldab kõiki USA segapaarismängu finaliste kinnistel meistrivõistlusetel (kuni 1968. aastani, kaasaarvatud) ja USA lahtistel meistrivõistlustel (alates 1969. aastast). Margaret Osborne duPont on segapaarismängus üheksakordne meister ajavahemikus 1943–1962, see on ka kõige enam turniirivõite saanute rekord. Meeste seas suutsid Edwin Fischer, Wallace Johnson, Bill Tilden, Bill Talbert ja Owen Davidson (kahe turniirivõiduga lahtiste meistrivõistluste ajastul) võita 1967. aastaks kõik neli turniiri. Pärast seda liitusid Marty Riessen ja Bob Bryan veel kahe mängijaga, kummagil neli turniirivõitu. Lahtiste meistrivõistluste ajastul on Margaret Court, Billie Jean King ja Martina Navrátilová kõik tulnud kolmekordseks meistriks, kõige sagedamini naiste kategoorias.

Võitjad

USA meistrivõistlused

USA lahtised meistrivõistlused

Vaata ka
Wimbledoni tenniseturniiri muud võistlused
 Meeste üksikmäng
 Naiste üksikmäng
 Meeste paarismäng
 Naiste paarismäng

Suure slämmi turniiride meeste üksikmängu võitjate nimekirjad
 Austraalia lahtiste tennisemeistrivõistluste segapaarismängu võitjate nimekiri
 Prantsusmaa lahtiste tennisemeistrivõistluste segapaarismängu võitjate nimekiri
 Wimbledoni tenniseturniiri segapaarismängu võitjate nimekiri

Välislingid
USA lahtiste tennisemeistrivõistluste segapaarismängu meistrite nimekiri

Tennisevõistlused
Ameerika Ühendriikide sport
Aerulaud

Aerulaud on vahend aerusurfi harrastamiseks.

Aerulauaga sõitmine pärineb Hawaiilt. Tänapäevased lauad võivad olla valmistatud kõvemast materjalist või olla täispuhutavad. Inglise keelest pärineb lühend SUP (Stand Up Paddle) ehk aerusurf tähendab surfilauda ja aeru, millega surfarid end lõbustavad ajal, kui tuult ei ole. Sellega sõidetakse nii siseveekogudel kui ka merel. 

See on veespordiharrastus, kus, kasutades aeru või käte jõudu (prone paddling), on võimalik vee peal liikuda spetsiaalsel surfilaual püsti seistes, põlvili, istuli või kõhuli. 

Aerulauaga liikumine on füüsiliselt  raske ja head kehalist ettevalmistust nõudev liikumisharrastus. Vastutuult sõitmine on sarnane jooksu, rattasõidu või suusatamisega mäkke: mida tugevam on tuul, seda suurem on tõusunurk. Kui eelnimetatud alade puhul on võimalik vahepeal seisma jääda ja puhata, siis aerulauaga seda võimalust ei ole, niipea kui aerutõmbed lõppevad, keerab laud ennast ninaga allatuult.

Ajalugu 

Aerulauaga püstises asendis sõitmisega tegeldi juba tuhandeid aastaid tagasi ja seda on tehtud erinevates maailmajagudes, kuid tänapäevane viis ja populaarsus sai alguse 1900ndatel Hawaiil. Esimesed märgid aerulauast ja selle versioonidest on leitud 3000 eKr. Sellega on tegeletud näiteks Peruu, Iisraeli, Itaalia ja Hiina aladel. Tänapäevane aerulaua kasutusviis sai alguse 1940ndatel Waikikis.

Viited 

Sport
Samuil Aljošin

Samuil Aljošin (kodanikunimega Samuil Jossifovitš Kotljar; vene keeles Самуил Иосифович Алёшин; 21. juuli 1913 Zambrów – 27. veebruar 2008 Moskva) oli venekeelne  näitekirjanik.

Samuil Aljošin sündis Zambrówis 21. juulil 1913 arst Jossif Kotljari ja õpetaja Klara Kotljari peres.

Ta õppis Malinovski-nimelises soomustankivägede akadeemias Moskvas, mille lõpetas 1935. aastal. Osales Teises maailmasõjas, võitles Stalingradi rindel. 

Aljošini tuntuim näidend on "Kõik jääb inimestele", mille põhjal valmis 1963. aastal ka samanimeline film. Aastal 1972 esilinastus Arvo Kruusemendi film "Don Juan Tallinnas", mis põhineb Samuil Aljošini näidendil "Tookord Sevillas".  

Eesti teatrites on lavastatud tema näidendeid "Tookord Sevillas", "Diplomaat", "Teine naine", "Kui suudaksid uskuda" ja Raadioteatri kuuldemäng "Teema variatsioonidega".

Samuil Aljošin suri 27. veebruaril 2008 94-aastaselt. Ta on maetud Vostrjakovo kalmistule.

Aljošini näidendid Eesti teatris 
"Palat" (1962; Endla; lavastaja Arvo Kruusement)
"Tookord Sevillas" (1964; Endla; Arvo Kruusement)
"Peaosa" (1964; Endla; lavastaja Arvo Kruusement)
"Diplomaat" (1967; Vanemuine; lavastaja Heikki Haravee)
"Teine naine" (1969; Estonia; lavastaja Kaarin Raid)
"Kui suudaksid uskuda" (1979; Endla; lavastaja Vello Rummo)

Tunnustus
Tööpunalipu orden
Rahvaste Sõpruse orden

Viited

Vene näitekirjanikud
Vostrjakovo kalmistule maetud
Sündinud 1913
Surnud 2008
Šalčininkai mõis

Šalčininkai mõis (leedu Šalčininkų dvaras) on endine mõis Leedus Šalčininkai rajooni Šalčininkai vallas Šalčininkai linnas. Mõisakompleks asub aadressil Vytauto g. 1 .

Esimesed teated mõisa kohta pärinevad XIV sajandist, mil see oli Leedu suurvürstide mõis. Selle rentnikeks olid Montovtased ja rüütel Tomko. Mõis kuulus XV sajandist XVI sajandini Hlebowiczite suguvõsale, XVII sajand XVIII sajandini aga Chodkiewiczitele. Aastal 1826 läks mõis  Švytkovskite valdusesse. Aastal 1835 ostsid mõisa Karol Fernand ja Anna Wagner. Wagnerite suguvõsa valdusesse jäi mõis aastani 1939, mil selle viimane omanik Karol Wagner Inglismaale pages.

Mõisa häärber valmis arhitekt Hetzscholdi projekti järgi XVIII sajandist pärit mõisakompleksi juurde aastal 1880. Aastal 1904 ehitati hoone ümber; see sai keskkütte ja varustati elektriga, lisandus ka puidust tiibhoone. Nii ida- kui ka lääneküljel on  keskne risaliit, lääneküljel asub ka nelja sambaga portikus. Hoone on kahekorruseline, selle kirdeküljel asub ka väike kelder. Teise maailmasõja ajal tassisid röövlid laiali seal asunud kunstikollektsiooni ja raamatukogu. Sõjajärgsetel aastatel asus seal rajooni täitevkomitee, seejärel haigla ja hiljem muusikakool. Tänapäeval asub hoones kunstikool. Häärberis paiknevas saali kasutati filmi Tadas Blinda võtetel, kus see kujutas Mihhail Muravjovi residentsi.

Üks mõisa majadest aadressil Žalioji g. 2 valmis XIX sajandi alguses. Mõisa ait aadressil Vytauto g. 1 teisaldati sellele aadressile aastal 1948. Esimene teenijatemaja (aadress Plento g. 6) valmis XIX sajandi keskpaigas, teine teenijatemaja (aadress Žalioji g. 1A ) XIX sajandi lõpus. Mõisa pesuköök aadressil  Vytauto g. 1 valmis aastal 1922 (nõukogude perioodil lisati sellele kolmas korrus). Kompleksi kuulub veel kolm piirituseladu. Esimene neist aadressil  Vytauto g. 1 valmis aastal 1938. Samal aadressil paiknevad ka teine piirituseladu ja aastal 1885 valminud kolmas piirituseladu.

Viited

Šalčininkai rajoon
Leedu mõisad
Sune Bergström

Karl Sune Detlof Bergström (10. jaanuar 1916 Stockholm – 15. august 2004) oli rootsi biokeemik.

1982. aastal jagas ta Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinda Bengt Samuelssoni ja John Vane'iga prostaglandiinide ja teiste sarnaste ainetega seotud avastuste eest.

Tunnustus
1965 – valiti Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liikmeks
1965 – valiti Rootsi Kuningliku Inseneriteaduste Akadeemia liikmeks
1966 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia välisliikmeks
1973 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks 
1976 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia välisliikmeks (1991. aastast Venemaa Teaduste Akadeemia välisliige)
1977 – valiti Leopoldina liikmeks
1980 – valiti Edinburghi Kuningliku Seltsi välisliikmeks
1982 – valiti NSV Liidu Meditsiiniteaduste Akadeemia välisliikmeks (1992. aastast Venemaa Meditsiiniteaduste Akadeemia välisliige)
1984 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks
1984 – valiti Prantsuse Teaduste Akadeemia välisliikmeks
1985 – valiti Paavstliku Teaduste Akadeemia liikmeks

Rootsi keemikud
Biokeemikud
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1916
Surnud 2004
Salzburg-Umgebungi ringkond

Salzburg-Umgebungi ringkond (saksa Bezirk Salzburg-Umgebung 'Salzburgi ümbritsev ala') on ringkond Austrias Salzburgi liidumaal. See kattub Flachgau piirkonnaga, välja arvatud Salzburgi linn, mis on omaette ringkond.

Haldusjaotus 

Ringkond on jaotatud 37 vallaks, millest 3 on linnad (Stadtgemeinde) ja 6 turulinnad (Marktgemeinde).

Linnad:

 Neumarkt am Wallersee
 Oberndorf bei Salzburg
 Seekirchen am Wallersee

Turulinnad:

 Eugendorf
 Grödig
 Mattsee
 Obertrum am See
 Straßwalchen
 Thalgau

Vallad:

Tuntud inimesi 

 Leopold Kohr sündis Salzburgi lähedal Oberndorfis
 Andreas Maislinger sündis Sankt Georgen bei Salzburgis
 Carl Zuckmayer elas aastatel 1933-1938 Henndorf am Wallersees

Traditsioonid 

 Aperschnalzen on vana võistluspiitsutamise traditsioon.

Viited 

Austria ringkonnad
Salzburgi liidumaa
Vladimír Darida

Vladimír Darida (sündinud 8. augustil 1990 Plzeňis) on Tšehhi jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Hertha BSC ja Tšehhi jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis FC Viktoria Plzeň, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2010. aastal. Hooajal 2012–13 tuli ta klubiga Tšehhi meistriks.

Aastatel 2013–2015 mängis ta Saksamaa kõrgliiga klubis SC Freiburgi ridades. 2015. aastal sõlmis ta lepingu Herthaga.

Tšehhi jalgpallikoondises tegi Darida debüüdi 2012. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 6. septembril 2015 EM-i valikmängus Läti vastu. Ta on kuulunud Tšehhi koondisse 2012. ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.

2017. aastal valiti Darida Tšehhi aasta jalgpalluriks.

Saavutused 
Viktoria Plzeň
Tšehhi karikas: 2012–13
Tšehhi karikas: 2009–10
Tšehhi superkarikas: 2011

Tšehhi jalgpallurid
SC Freiburgi mängijad
Hertha BSC jalgpallurid
Bundesliga mängijad
Sündinud 1990
Masłomiąca

Masłomiąca on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Krakówi maakonnas Michałowice vallas. Masłomiąca asub Krakówi kesklinnast umbes 12 km põhjakirdes.

Väike-Poola vojevoodkonna külad
Saalach

Saalach on jõgi Austrias ja Saksamaal, Salzachi vasakpoolne lisajõgi.

Kulg 

Jõgi algab Saalbachi ojana Austria Tirooli liidumaal Kitzbüheli Alpides Torsee järvest, 2178 m kõrguse Gamshagi mäe all. Siit voolab see esialgu itta läbi Glemmtali oru, läbi Saalbach-Hinterglemmi, siis läbi Saalbachi suusakuurordi – hiljemalt sealt tuntud kui Saalach – kuni Maishofeni juures põhja poole paindub. See voolab läbi laia oru Saalfeldenini ja lookleb edasi loodesuunas läbi kitsa oru Leogangi ja Loferi mägede ning Steinernes Meeri vahel Loferini. Seal siseneb see kitsasse kuristikku, mis on kuulus oma parvetamise poolest. Ületades Mellecki juures (Schneizlreuthi osa) piiri Baieriga (Saksamaa), voolab see piki Reiter Almi põhjanõlva, mis on tuntud oma ronimisradade poolest. Veidi enne Bad Reichenhalli kogub hüdroelektrijaama tamm Saalachsee vett. Elektrijaam annab energiat Salzburgi - Freilassingi - Bad Reichenhalli - Berchtesgadeni raudteeliinile. Staufeneckist möödudes lahkub Saalach mägedest ja siseneb tasastesse Saalachau metsadesse. Pidingist kirde suunas järgib Austria–Saksamaa piir jõge umbes 10 km Freilassingini, kus see suubub Salzachi jõkke.

Nimi pärineb Saalist, mis on Salzi (sool) vanem vorm, ja Achist, mis tähistab väikest jõge.
Dieveniškės

Dieveniškės on alev Leedus Šalčininkai rajoonis, Dieveniškėse valla halduskeskus. Alev asub 27 kilomeetrit Šalčininkaist kagus  merepinnast 172 meetri kõrgusel Gauja jõe ääres. Alev jääb Dieveniškėse regionaalparki.

Dieveniškėses on kaks keskkooli (poola- ja leedukeelne), kutsekool, postkontor, raamatukogu ja kultuurimaja.

Dieveniškėse ajalooline keskus moodustab urbanistliku kaitseala. Alevi keskmeks on nelinurkne väljak, kust hargnevad viis teed - Šalčininkaisse, Vilniusesse, Ašmianysse, Hieranionysse ja Trabysse ning Subotnikisse.

Dieveniškėse dialekt on vanapärase grammatikaga. Seda kirjeldas aastal 1930 Peeter Arumaa.

Alevis sündis aastal 1860 teatrikriitik ja ajakirjanik Napoleon Rouba.

Ajalugu 

Alevis asuv kivi Dieveniškių Mokas oli varem looduskaitse all. Kivi  kõrgusega 1,6 meetrit esindab Leedu lõunaosas ja Valgevene loodeosas leiduvaid tulbakujulisi kive, mis on tõenäoliselt I aastatuhandel jatvingite püstitatud mälestised. Kivi juures asuvad Dieveniškėse tumulused (8 tumulust, mis olid kasutusel VI-XI sajandil).

Kirjalikes allikates mainiti Dieveniškės esmakordselt XIV sajandi lõpus, ent sajandi alguses asus selle kohal Gedgaudastele kuulunud mõis. Seega võib olla tegemist aastal 1385 ristisõdijate kroonikas mainitud Mingaila külaga, sest Mykolas Mingaila oli Gedgaudaste esiisa.

Aastal 1433 andis suurvürst küla Goštautaste valdusesse. Aastal 1474 ehitati sinna kirik ja rajati turuplats. Alevina mainiti Dieveniškėst esmakordselt aastal 1582.

XVII sajandi alguses rajati vana kiriku asemele uus. Võõrväed laastasid alevit aastail 1555-1560 ja Põhjasõja ajal aastail 1700-1721. Aastal 1783 alev põles, seejärel ehitati sellele uus keskus ja valmis ka praegune kirikuhoone. Aastail 1777–1804 tegutses alevis kihelkonnakool. 

Tsaariajal olid alevi venekeelsed nimekujud Дзевенишки, Девянишки või Девенишки. Aastal 1852 alev põles, aastal 1912 põles see aga maha. Aastal 1897 olid ligi 75 % alevi elanikest juudid. Neil oli seal oma kool, alevis oli kaks sünagoogi.

Esimese maailmasõja ajal sai alev kannatada. Aastal 1920  läks alev Poola koosseisus. Aastal 1932 valmis praegune keskväljak. Aastal 1939 läks alev Valgevene NSV koosseisu, järgmisel aastal anti see aga Leedule üle. Teise maailmasõja ajal hukkasid saksa okupatsiooniväed alevis elanud juudid. Aastal 1942 oli piirkonna elanikest leedulasi 9,9%, poolakaid 30%, valgevenelasi aga 19%. Aastal 1944 vallutasid alevi Armia Krajowa väeosad. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks.

Elanikkond

Viited

Välislingid 

 Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
Alev portaalis vietoves.Lt

Šalčininkai rajoon
Leedu alevid
Norviliškėse loss

Norviliškėse loss (leedu Norviliškių pilis) on endine loss Leedus Šalčininkai rajoonis Dieveniškėse vallas Norviliškėse külas.

Sealse mõisa kohta on esimesed teated aastast 1586, Mõisa omandas XVII sajandi alguses Ida-Preisimaalt pärit Szorczide suguvõsa. Ametlikult sai sellest valdusest samuti Szorczidele kuulunud Surviliški mõisa karjamõis. Nemad rajasid ka sealse lossi, mis oli nende mõisa häärberiks. Loss ise, selle väravatorn ja kaitsetorn moodustasid kunagi tüüpilise suletud süsteemi, mille keskel oli kompaktne sisehoov. Oma abikaasa surma järel annetas tema lesk Darata aastal 1617 karjamõisa Vilniuse frantsisklastele, täpsemalt minoriitidele. Lisaks hoonetekompleksile andis ta frantsisklastele üle ka ümbruskonna niidud, talud, aiad ja metsad. Sisuliselt kujunes mõisakompleks kloostriks ja lossi ümbruse valdused hakkasid kuuluma kloostrile.

Aastal 1698 puhkes kloostri kongides tulekahju. Sealsed mungad olevat kõik olnud täiesti purjus, ja kui poleks olnud kloostri sulaseid, oleks suurem osa neist koos kloostri arhiiviga tules hävinud. Järgmise tulekahju aasta ei ole teada, ent selles hävis kloostri kirik ja selle asemele tuli rajada uus.

XVIII sajandi lõpus viidi kloostris läbi rekonstruktsioonitööd, mida juhatas Kazimierz Kamiński.

Aastal 1832 klooster suleti ja sealsed mungad asustati ümber Navahrudaki frantsisklaste kloostrisse. Suleti ka sealne kirik. Hiljem lammutati kirik tükkideks ja toimetati Halšanysse, kus sellest ehitati õigeusu kirik. Aastal 1834 ehitati lossi juurde frantsisklaste poolt uue kiriku rajamiseks kogutud tellistest kasarmud ja kloostrikompleks võeti kasutusele sõjaväelinnakuna. Sõjaväelased asusid elama ka lossi peahoonesse. Sõjavägi lahkus sealt aastal 19+4, misjärel loss anti üle põllumajandusministeeriumile, lossis avati seejärel põllumajanduskool. Esimese maailmasõja ajal kool suleti.

Aastal 1919 hõivasid kloostri ja sõjaväelinnaku territooriumi Surviliški kihelkonna elanikud, nõudes, et Norviliškėsesse rajataks uus kirik. Kolm aastat hiljem asuti vana kiriku kohale uut kirikut ehitama, see valmis aastal 1928. Lossist sai sealse kiriku pastoraat. 

Aastal 1933 avastati kihelkonna kirikuraamatutest sissekanne, kust selgus, et kloostri mungad peitsid lahkudes 18 000 kuldmünti, ent seda aaret pole seni leitud. Avastati ka lossi kiriku kellatorniga ühendav tunnel. Kohalike elanike juttude põhjal olevat sealt viinud salakäik ka Halšanysse.

Loss taastati osaliselt aastal 1999, põhjalikumalt restaureeriti see aga aastail 2004-2007.  Aastail 2007-2010 peeti lossi juures vabaõhufestivali Be2gether. Tänapäeval on loss mõeldud erinevate pidustuste ja ürituste korraldamiseks.

Loss on nelinurkse põhiplaaniga kolmekorruseline hoone, mille mõlemal küljel on tornid. Tornide all paiknevad keldrid. Nii hoone ida- kui ka lääneküljel asub arkaad.

Säilinud on lossi väravatorn. Tegemist on nelinurkse põhiplaaniga neljakorruselise torniga, mille külgedel on kaks ühekorruselist juurdeehitist.

Viited

Välislingid 

 Lossi kodulehekülg

Šalčininkai rajoon
Leedu ehitised
Leedu mõisad
Byszyce

Byszyce on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Wieliczka maakonnas Wieliczka vallas. Byszyce asub Wieliczkast umbes 7,5 km lõunaedelas ja Krakówi kesklinnast ligikaudu 16 km lõunakagus.

Viited

Väike-Poola vojevoodkonna külad
Chorągwica

Chorągwica on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Wieliczka maakonnas Wieliczka vallas. Chorągwica asub Wieliczkast natuke rohkem kui 3,5 km lõunakagus ja Krakówi kesklinnast umbes 15,5 km kagus.

Viited

Väike-Poola vojevoodkonna külad
Konjic

Konjic on linn Herzegovina-Neretva kantonis, mida haldab Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsioon. Paarikümne tuhande elanikuga linn asub ajaloolises Hertsegoviina piirkonnas, umbes 60 km kaugusel Sarajevost edelas. 2013. aasta rahvaloenduse järgi elas linnas: 89,41% bosniakke, 6,17% horvaate ja 1,41% serblasi.

Linn asustab Neretva jõe mõlemat kallast vähemalt 268 m üle merepinna, loodus on mägine ja metsane.

Vaata ka

Mostar

Viited
Mietniów

Mietniów on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Wieliczka maakonnas Wieliczka vallas. Mietniów asub Wieliczkast umbes 3,2 km lõunakagus ja Krakówi kesklinnast ligikaudu 15 km kagus.

Väike-Poola vojevoodkonna külad
Lubjaahi

Lubjaahi oli lubjakivist (paekivist) ehitatud ahi lubja põletamiseks. 

Lubjaahi oli paksude seintega 3-5 meetri kõrgune pealt lahtine kivist silinder, võimaluse korral ehitati ahi nõlvale pooleldi maa sisse. Lubjaahju köeti kuivade puudega selle all olevast küttekoldest, nii et ahju temperatuur tõusis 1000 - 1300 kraadini. Põletamise protsess kestis kuni nädal aega. Põlemise tagajärjel eraldus kivist süsihappegaas ning alles jäid kaks korda kergemad kivitükid (kustutamata lubi). Põletatud lupja kustutati rohke veega dreneeritavates basseinides vähemalt 3 kuud kuni aasta ning seeläbi saadi pastataoline mass ehk kustutatud lubi. Lupja põletati ehituse tarvis sidusaineks ja lubjavärvi põhikomponendiks. Tänapäeval põletatakse lupja tööstuslikult.

Ajaloost
Põletatud ja kustutaud lubjast valmistatud lubikrohvi on kasutatud Lähis-Idas juba varases neoliitikumis. Antiikajal kasutasid kreeklased, etruskid ja roomlased lupja laialdaselt mördi, krohvide ja värvi koostisosana.  Keskaegses Euroopas oli lubimört asendamatu kivihoonete rajamisel. Eestis sai lubjapõletamine alguse 13. sajandil.  17.–19. sajandil põletati enamus lupja talupoegade poolt mõisate, linnade ja kroonu lubjaahjudes, kusjuures lubjapõletamist nõuti talupoegadelt enamasti koormisena. Vähemas mahus põletasid ja müüsid lupja talupojad ise. Talupoeglikud lubjaahjud olid Eesti aladel põhilised lubjatootjad kuni 19. sajandi lõpuni, mil hakkas arenema lubjatööstus ning raudteetransport. 1867. aasta seisuga oli Eestis 304 lubjaahju. Mõnes piirkonnas oli lubjapõletamine oluline tuluallikas (Saaremaal, Hiiumaal, Tartumaal jm).

Vaata ka
Lubjakivi
Lubi
Kustutamata lubi
Kustutatud lubi
Lubjapiim
Lubjavesi

Viited

Kirjandus
Hans Kruus, "Lubjapõletamine Pedja jõe rajoonis". Ajalooline ajakiri. 1933. Tartu

Välislingid
 Muhu, paekivist lubjaahi. Eesti Arhitektuurimuuseum
 Lubjatootmisega seotud muistised ajaloolise Kursi kihelkonna alal
 Lümanda suur lubjaahi Maaleht  07.09.2018 
 Lubi:ajalugu, valmistamine ja kasutamine Muinsuskaitseamet

Ehitus
Eesti etnograafia
Taluarhitektuur
Severo Ochoa

Severo Ochoa de Albornoz (24. september 1905 – 1. november 1993) oli Hispaania biokeemik.

Albornoz õppis Madridi Ülikoolis meditsiini ja lõpetas 1929. aastal. Ochoa lootis teha koostööd Nobeli meditsiiniauhinna laureaadi Santiago Ramón y Cajaliga, kuid Cajal läks pensionile. 1933. aastal asus ta vahetult enne Hispaania kodusõja puhkemist tööle Madridi Ülikooli. 1936. aastal lahkus Ochoa Hispaaniast ning töötas Saksamaal, Suurbritannias ning viimaks emigreerus Ameerika Ühendriikidesse. Ühendriikides töötas ta esmalt Washingtoni Ülikoolis ning hiljem New Yorgi Ülikoolis. Ochoa naasis Hispaaniasse 1985. aastal.

1959. aastal sai Ochoa koos Ameerika Ühendriikide biokeemiku Arthur Kornbergiga Nobeli meditsiiniauhinna ribonukleiinhappe ja desoksüribonukleiinhappe bioloogilise sünteesi mehhanismide avastamise eest.

Viited

Hispaania teadlased
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1905
Surnud 1993
Harald zur Hausen

Harald zur Hausen (sündinud 11. märtsil 1936 Gelsenkirchenis) on saksa viroloog.

2008. aastal sai ta Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna emakakaelavähki põhjustavate papilloomiviiruste avastamise eest. Ta sai poole auhinnarahast, teist poolt jagasid Françoise Barré-Sinoussi ja Luc Montagnier.

Saksamaa bioloogid
Viroloogid
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna laureaadid
Sündinud 1936
Sinikka Nopola

Sinikka Marianna Nopola (26. november 1953 Helsingi – 13. jaanuar 2021 Helsingi) oli soome lastekirjanik ja ajakirjanik.

Sinikka Nopola sündis Helsingis 26. novembril 1953. Lapse- ja nooruspõlves elas Tamperes. Kõrghariduse omandas Tampere Ülikoolis, oli humanitaarteaduste kandidaat. 

Aastatel 1979–1985 töötas ajalehes Helsingin Sanomat, pärast seda oli vabakutseline.

Sinikka Nopola on enam kui 80 raamatu autor. Neist tuntuimad on "Heinakübar ja Viltsussi" ja "Risto Räppari" sarja raamatud, mida ta kirjutas kahasse õe Tiina Nopolaga. "Heinakübar ja Viltsussi" sarja raamatud on kujundanud ja illustreerinud Karel Korp.

Sinikka Nopola suri 67-aastasena 13. jaanuaril 2021 Helsingis pärast pikka ja rasket haigust.

Eesti keeles ilmunud teosed

Sari "Heinakübar ja Viltsuss"
 "Heinakübar ja Viltsuss". Tõlkinud Reet Grosberg. TEA Kirjastus 2006
 "Heinakübar, Viltsuss ja vaar". Tõlkinud Reet Grosberg. TEA Kirjastus 2007
 "Heinakübar, Viltsuss ja beebi" Tõlkinud Reet Grosberg. TEA Kirjastus 2007
 "Heinakübar ja Viltsuss vajavad puhkust". Tõlkinud Reet Grosberg. TEA Kirjastus 2008
 "Heinakübar, Viltsuss ja päkapikk". Tõlkinud Reet Grosberg.TEA Kirjastus 2008
 "Heinakübar ja Viltsuss jahivad röövleid. Tõlkinud Reet Grosberg. TEA Kirjastus 2009
 "Heinakübar, Viltsuss ja suur Elsa". Tõlkinud Reet Grosberg. TEA Kirjastus 2011

Sari "Risto Räppar"
 "Risto Räppar ja viimane hoiatus". Tõlkinud Kristiina Kass. TEA Kirjastus 2008
 "Risto Räppar ja kohutav vorst". Tõlkinud Kristiina Kass. TEA Kirjastus 2008
 "Risto Räppar ja viimane hoiatus". Tõlkinud Kristiina Kass. TEA Kirjastus 2008
 "Risto Räppar ja külmutaja-Elvi". Tõlkinud Kristiina Kass. TEA Kirjastus 2009
 "Risto Räppar ja Nuudlipea". Tõlkinud Kristiina Kass. TEA Kirjastus 2009
 "Risto Räppar ja tema teisik". Tõlkinud Kristiina Kass. Varraks 2016
 "Risto Räppar ja armetu Nelli". Tõlkinud Kristiina Kass. Varrak 2016
 "Risto Räppar ja teisik". Tõlkinud Kristiina Kass. VArrak 2016

Soome kirjanikud
Soome ajakirjanikud
Sündinud 1953
Surnud 2021
Phil Spector

Harvey Phillip Spector (26. detsember 1939 Bronx, New York – 16. jaanuar 2021 French Camp, California osariik) oli USA muusikaprodutsent, muusik ja laulukirjutaja, kes oli eelkõige tuntud tänu 1960. aastatel tema produtseeritud laulude kõlaefektile, nn wall of soundile. Teda peetakse üheks kõige olulisemaks isikuks popmuusika ajaloos. Ta oli muusikatööstuses esimene, kel oli kontroll salvestusprotsessi igas faasi üle.

Spector alustas muusikukarjääri 1958. aastal popansambli The Teddy Bears kaasasutaja, kitarristi ja lauljana. Ansambli kuulsaim hitt oli Spectori kirjutatud "To Know Him Is to Love Him", mis jõudis 1958. aasta detsembris USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikohale ja järgmise aasta veebruaris Briti singlite edetabelis teisele kohale. 1960. aastal asutas ta plaadifirma Philles Records ja sai 21-aastaselt toona kõige noorimaks plaadifirmaomaniks USA-s. 1960. aastatel tegi ta koostööd selliste artistidega nagu The Ronettes, The Crystals ning Ike & Tina Turner. Tavaliselt töötas ta koos arranžeerija Jack Nitzsche, inseneri Larry Levine'i ja stuudiomuusikute ansambliga, mis sai tuntuks nime all The Wrecking Crew. 1966. aastal taandus Spector mõneks aastaks muusikatööstusest.

Muusikatööstusse naasis Spector 1969. aastal. Ta produtseeris seejärel The Beatlesi albumi "Let It Be" (1970) ning John Lennoni ja George Harrisoni soolomaterjali. 1970. aastate keskpaigaks oli Spector produtseerinud kaheksateist USA singlite edetabelis esikümnesse jõudnud singlit, kuid pärast koostööd Leonard Coheni, Dion DiMucci ja The Ramonesiga jäi ta muusikatööstusest edaspidi suurest kõrvale ja oli kimpus eraeluliste probleemidega. Tema produtseeritud esikohahittide hulka kuulusid "You've Lost That Lovin' Feelin'" (The Righteous Brothersi singel; 1964), "The Long and Winding Road" (The Beatlesi singel; 1970) ja "My Sweet Lord" (Harrisoni soolosingel; 1970). BMI kohaselt oli "You've Lost That Lovin' Feelin'" 20. sajandil USA-s raadiotes enimkõlanud lugu.

Spector andis panuse stuudio kujunemisele instrumendiks, popkunsti esteetika integreerimisele muusikasse (art pop) ning sellistesse žanritesse nagu art rock ja dream pop. Tema 1963. aastal produtseeritud jõulualbumit "A Christmas Gift for You from Phil Spector", millel kõlavad mitmete artiste salvestatud laulud, peetakse üheks kõigi aegade parimaks jõulualbumiks üldse. 1973. aastal pälvis tema ja Harrisoni produtseeritud Harrisoni kontsertalbum "The Concert for Bangladesh" parima albumi Grammy auhinna. 1989. aastal võeti Spector Rock'n'rolli Kuulsuste Halli ja 1997. aastal Laulukirjutajate Kuulsuste Halli liikmeks. 2004. aastal valis ajakiri Rolling Stone Spectori kõigi aegade parimate artistide seas 63. kohale.

2009. aastal mõisteti Spectorile 19-aastane vanglakaristus 2003. aasta veebruaris toime pandud näitlejanna Lana Clarksoni mõrva eest. Spector suri 2021. aasta jaanuaris 81aastaselt vanglas haiglas koroonahaigusest tingitud komplikatsioonidesse.

Viited 

Ameerika Ühendriikide muusikud
Ameerika Ühendriikide muusikaprodutsendid
Ameerika Ühendriikide kurjategijad
Sündinud 1939
Surnud 2021
Vardar

Vardar (makedoonia keeles Вардар, albaania keeles Vardar või Bardhar, kreeka keeles Αξιός ehk Aksiós) on pikim jõgi Põhja-Makedoonias ja Aliákmonase järel teine pikim jõgi Kreekas. Kesk-Makedoonias suubuvad mõlemad jõed Aksióse rahvuspargi märgalade kohal Therme lahte Egeuse meres.

Jõgi, mille kogupikkus on 388 kilomeetrit, lähtub Vrutoki küla juurest, mõned kilomeetrid Gostivarist edelas. Viimasest alates läbib see Skopje ja Velesi linnasid, ületab Gevgelija linna lähistel Kreeka piiri ning läbib enne suubumist Polýkastro ja Axioúpoli linnasid.

Balkani mägisele maastikule omase jõe maksimaalne sügavus on 4 meetrit. Põuastel aegadel see vaid niriseb üle oma süvisesse settinud kivilademete.

Põhja-Makedoonia jõed
Kreeka jõed
Aksióse rahvuspark

Aksióse rahvuspark (kreeka keeles Εθνικό Πάρκο Δέλτα Αξιού) on kaitsealune ala, mis hõlmab Aliákmonase, Loudíase, Aksióse  ja Gallikóse jõgede deltat. Rahvuspargi märgalad asuvad Kreeka suuruselt teisest linnast Thessaloníkist üle Therme lahe vahetult läänes.

Välislingid
Ametlik koduleht

Kreeka
Rahvuspargid