joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Az zenth Paal leueley magyar nyeluen

"Az zenth Paal leueley magyar nyeluen" (ladina keeles: EPISTOLAE Pavli lingva Hvngarica donatae; tänapäeva ungari keeles: a Szent Pál levelei magyar nyelven, eesti keeles 'püha Pauluse kirjad ungari keeles') oli esimene ungarikeelne trükitud raamat. See ilmus Krakówis 1533. aastal. Raamat sisaldab Uue Testamendi Pauluse kirju. Tõlgete autor on Benedek Komjáti, kes tõlkis need 1532. aastal Királyházas (tänapäeval Korolevo).

Kirjandusajaloolaste arvates ei ole tegemist täielikult Komjáti oma tõlkega. Ta on kasutanud varasemaid tõlkeid ja mõned peavad tema tõlget ka plagiaadiks.

Allikad 
Molnár–Simon: Magyar nyelvemlékek. Tankönyvkiadó, Budapest, 1980. ISBN 963-17-4738-7
Epistolae Pauli lingua Hungarica donatae : az Zenth Paal leueley magyar nyeluen. ford. Komjáti Benedek, szerk. Mezey András, eredeti szöveg átírása, jegyzetek, szójegyzék, történeti bevezető Pelczéder Katalin, Kocán Béla. Idea Fontana - Magyarok Nagyasszonya Ferences Rendtartomány, Budapest, 2013. ISBN 978-963-89772-0-5

Ungari ajalugu
Ungari keel
1533
Ilze Liepa

Ilze Marisovna Liepa (vene keeles Илзе Марисовна Лиепа; sündinud 22. novembril 1963 Moskvas) on vene balletitantsija ja näitleja, Venemaa rahvakunstnik.

Ta oli 1981. aastast Moskva Suure Teatri balletisolist. 1980. aastate keskel hakkas ta mängima filmides ja 1990. aastate lõpus draamalavastustes.

Ta on alates 1984. aastast mänginud enam kui 15 filmis. Esimene filmiroll oli naispeakangelane Runa Bulat Mansurovi filmis "Sädelev maailm" (Aleksandr Grini samanimelise fantaasiateose ainetel; filmis mängis peaosa Tiit Härm). 2017. aastal tegi Liepa kaasa Rustam Hamdamovi mängufilmis "Mešok bez dna" ("Мешок без дна").

Haridustee
Pärast Moskva akadeemilise koreograafiakooli lõpetamist 1981. aastal asus Ilze Liepa balletisolistina tööle Moskva Suures Teatris. 1991. aastal lõpetas ta GITIS-e ballettmeistriteaduskonna.

Tunnustus
1996 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik
2002 – Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik
2003 – Kuldne Mask kategoorias "parim naisroll balletilavastuses" (Moskva Suure Teatri lavastuses "Padaemand")
2003 – Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia
2007 – Karjala Vabariigi rahvakunstnik

Isiklikku
Tema ema on Puškini-nimelise Moskva Draamateatri näitleja Margarita Žigunova. Tema isa Māris Liepa (suri 1989) ja  vend Andris Liepa on tuntud balletitantsijad. Ilze Liepa oli abielus viiuldaja Sergei Stadleriga. Tal on tütar (sündinud 2010) teisest abielust (abielu lahutati 2013. aastal).

Raamatud
2012: "Метод Лиепа. Философия тела". Альпина, ISBN 978-5916712230 (200 lk, tiraaž 5000)
2014: "Театральные сказки". Москва: Классик,  ISBN 978-5386067663 (80 lk, tiraaž 3000)

Viited

Välislingid

Илзе Лиепа. kinopoisk.ru

Nõukogude Liidu balletitantsijad
Venemaa balletitantsijad
Venemaa näitlejad
Sündinud 1963
Ozoli

Ozoli (vana nimega Ozolu Stacija) on küla (mazciems) Lätis Limbaži piirkonnas Brīvzemnieki vallas. Küla asub merepinnast 82 meetri kõrgusel. Ozoli asub Riiast 113, endisest piirkonna keskusest Alojast 16 ja valla keskusest Puikulest 7 kilomeetri kaugusel.

Küla kujunes Ozolmuiža mõisa maadele seoses  Ainaži–Valmiera–Smiltene raudtee rajamisega, tekkides Ozoli raudteejaama juurde. Aastal 1935 oli seal 124 elanikku. Pärast kohaliku kolhoosi likvideerimist ja raudtee sulgemist hakkas Ozoli elanike arv kiiresti kahanema. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Aloja piirkonda.

Külas on Ozoli bussipeatus.

Viited

Limbaži piirkonna külad
Sahha ooperi- ja balletiteater

Sivtsev-Omollooni nimeline Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riiklik Ooperi- ja Balletiteater (jakuudi keeles Д.К. Сивцев - Суорун Омоллоон аатынан Саха Өрөспүүбүлүкэтин Ил Опера уонна Балет театра; vene keeles Государственный театр оперы и балета Республики Саха (Якутия) имени Д.К. Сивцева – Суоруна Омоллоона) on teater Sahha pealinnas Jakutskis. 

Sahha ooperi- ja balletiteater on ainus statsionaarne ooperi- ja balletiteater Kaug-Ida föderaalringkonnas ja üks neljast Siberis paiknevast ooperi- ja balletiteatrist (ülejäänud kolm asuvad Ulan-Udes, Krasnojarskis ja Vladivostokis).

Ajalugu
1971. aastal reorganiseeriti Jakuudi Muusika- ja Draamateater kaheks iseseisvaks kollektiiviks: Jakuudi Draamateatriks ja Jakuudi Muusikateatriks. Oma teatrihoone sai muusikateater 1982. aastal Jakutskis aadressil Lenini prospekt 46/1.

1991. aasta oktoobris sai teater riikliku staatuse. Teatri uueks nimeks sai Jakuudi Riiklik Ooperi- ja Balletiteater. Pärast vabariigi nime muutmist 1991. aasta lõpul Sahha (Jakuutia) Vabariigiks, muudeti ka teatri nimi vastavalt Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riiklikuks Ooperi- ja Balletiteatriks. Alates 2001. aastast kannab teater kirjaniku ja libretisti Dmitri Sivtsevi (kirjanikunimega Suorun Omolloon) nime.

Loovjuhid ja solistid
Teatri pealavastaja on Prokopi Neustrojev ja peaballettmeister Marija Saidõkulova. Peadirigendi kohuseid täidab Aleksei Unarov. 

Teatris on töötanud tuntud ooperilauljaid Anegina Iljina, Ivan Stepanov, Semjon Okonešnikov, Varvara Jakovleva, Nina Tšigirjova, Aitalina Adamova ja Albina Borissova ning balletisolistid Aleksei Popov, Dmitri Dmitrijev, Oksana Abramova, Jekaterina Taišina, Renat Hon ja Sarõal Afanasjev.

Tunnustus
 2009 – Kuldse Maski eriauhind ooperilavastuse Vladimir Kobekini "Makedoonia Aleksander" eest

Viited

Välislingid
Государственный театр оперы и балета Республики Саха (Якутия).

Sahha teatrid
Põlva külanõukogu

Põlva külanõukogu (enne 1968 Peri külanõukogu) oli külanõukogu Põlva rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Põlva valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Põlvas.

Külanõukogus tegutsesid Põltsamaa, Taevaskoja ja Vilde-nimeline kolhoos.

Viited

Eesti NSV külanõukogud
Põlva rajoon
Vaivara külanõukogu

Vaivara külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV -s.

Külanõukogu moodustati 1945. aastal Virumaal Vaivara vallas. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 30. detsembrist 1947 Vaivara külanõukogu likvideeriti seoses elanike väikse arvuga ja selle territooriumil asunud külad arvati Vaivara valla Perjatsi külanõukogu koosseisu. 1954. aastal moodustati Vaivara külanõukogu uuesti kui Perjatsi külanõukogu ja Türsamäe külanõukogu ühendati Vaivara külanõukoguks, mis kuulus Jõhvi rajooni. 1960. aastal liideti külanõukoguga Auvere piirkond. Aastatel 1960–1964 allus Vaivara külanõukogu Kohtla-Järve Linna Töörahva Saadikute Nõukogule.

1965. aastal moodustati Kohtla-Järve rajoon ja Vaivara külanõukogu arvati selle koosseisu.

Külanõukogu halduskeskus asus Vaivara külas. Külanõukogu hõlmas muuhulgas Sillamäe linna ümbruse. Külanõukokku kuulusid 1976. aasta seisuga Sinimäe alevik ja Auvere, Kirikuküla, Mustanina, Perjatsi, Pimestiku, Sõtke, Vaivara ja osaliselt Utria küla. Külanõukogu territoorium oli 308 km² ja elanike arv 1012.

Külanõukogu maa-alal tegutsesid Narva, Sirgala ja Viivikonna põlevkivikarjäär ning Narva sovhoos.

1976. aastal liideti Vaivara külanõukoguga endine Alutaguse külanõukogu. 1977. aastal nimetati külanõukogu ümber Sinimäe külanõukoguks.

Viited

Eesti NSV külanõukogud
Jõhvi rajoon
Kohtla-Järve rajoon
Petr Pavel

Petr Pavel (sündinud 1. novembril 1961) on Tšehhi sõjaväelane, kes teenis vahemikus 2015–2018 NATO sõjaväelise komitee esimehena.

2012–2015 oli ta Tšehhi sõjaväe peastaabi ülem.

Alates 8. maist 2014 on tal armeekindrali auaste (neljatärnikindral).

Tšehh Pavel on kõrgeimas auastmes keskeurooplane NATO ajaloos.

Viited

Välislingid 

Kindral Petr Pavel: kahjuks oleme usaldusest Venemaaga veel kaugel, Postimees, 18. detsember 2017

Tšehhi inimesed
Sõjaväelased
Sündinud 1961
Postimehe lõbulisa

Postimehe lõbulisa : Päevalehe "Postimehe" hinnata kaasanne, oli meelelahutus ajaleht, mis ilmus 1889–1893 Tartus, ajalehe Postimees lisana. 1890 ja 1892 aastal ilmus ka pealkirjana "Postimehe lõbu-lisa".  Väljaandjaks ja vastutav toimetajaks oli Karl August Hermann. 1894. aastal jätkas ilmumist ajalehe "Postimees" joonealusena. 1894 aasta novembris avaldati 1889–1893 ilmunud numbreid ka eraldi konvoluudina.

Ajalehte trükiti Tartus Karl August Hermanni trükikojas.

Kaastöötajad
Postimehe lõbulisale tegid kaastööd järgmised autorid

Viited

Eesti endised ajalehed
Eesti huumoritrükised
Tartu ajalehed
Valentin Antonov

Valentin Dmitrijevitš Antonov (vene keeles Валентин Дмитриевич Антонов; 24. september 1926 Sara, Simbirski kubermang – 22. aprill 2014) oli Sahha näitleja, lavastaja ja õppejõud,  professor, Vene NFSV rahvakunstnik.

Ta töötas üle poole sajandi  Puškini-nimelise vene draamateatri näitleja ja lavastajana. Aastatel 1983–1987 oli ta teatri direktor. Lisaks teatritööle tegutses ta õppejõuna Moskva Kunstiteatri stuudiokooli filiaalis ja Arktika Riiklikus Kunstide ja Kultuuri Instituudis (professor).

1996. aastal Sahha presidendi seadlusega määrati ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Vaimsuse Akadeemia tegevliikmeks. Akadeemia üldkogul valiti ta akadeemia asepresidendiks.

Haridus- ja töökäik
1943. aastal võeti Antonov Nõukogude Armeesse; sõdis  Teises maailmasõjas 1943–1945. Kolm päeva enne sõja lõppu sai kõhtu haavata. Pärast demobiliseerimist 1948. aastal õppis ta esialgu  Sverdlovski teatriinstituudis, seejärel   Ostrovski-nimelises Leningradi Teatriinstituudis. 

Pärast instituudi lõpetamist 1952. aastal sai ta  Vene teatri Tšuvaššias näitlejaks. Seejärel töötas ta pikka aega Jakutskis  Vene draamateatris Jakuutias (1954–1966 ja 1971–2014). Vahepeal töötas ta Irkutski, Semipalatinski ja Orjoli teatrites.

Tunnustus

1976 – Jakuudi ANSV teeneline kunstnik
1980 – Jakuudi ANSV rahvakunstnik
1986 – Oiunski-nimeline Jakuudi ANSV riiklik preemia kirjanduse, kunsti ja arhitektuuri valdkonnas (teatrirolli eest)
1987 – Vene NFSV rahvakunstnik
1996 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi Vaimsuse Akadeemia tegevliige

Viited

Sahha näitlejad
Sahha teatrilavastajad
Sündinud 1926
Surnud 2014
Liepupe vald

Liepupe vald (läti keeles Liepupes pagasts) on vald Lätis Limbaži piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Salatsi, Limbaži, Skulte ja Viļķene vallaga.

Valla pindala on 158 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1934 inimest.

Vallavalitsuse juriidiline asukoht on Salatsi linnas aadressil  Smilšu iela 9, faktiliselt on vallamajaks aga Mustkalni külas asuv Mežgravase talu. Vallavanem on Aivars Ilgavīzis.

Agraarreformi ajal aastal 1920 asus praeguses vallas 2498 hektari suurune Perniģele mõis. Aastal 1935 oli Liepupe valla pindala  43,2 km² ja seal oli 776 elanikku. Aastal 1945 moodustati valda Liepupe külanõukogu, mis aastal 1947 likvideeriti. Aastal 1949 likvideeriti aga vald ja külanõukogu moodustati taas. Aastal 1954 liideti sellega likvideeritav Dunte külanõukogu, aastal 1962 aga Tūja külanõukogu. Aastal 1977 liideti osa külanõukogu maadest Limbaži ja Skulte külanõukogudega. Aastal 1990 muudeti Liepupe külanõukogu Liepupe vallaks. Aastatel 2009-2021 kuulus vald Salatsi piirkonda.

Kaitsealused objektid 

Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Liepupe kirik ja kabel, Liepupe mõisakompleks, sealsed park ja eluhoone ning eluhoone kaheksa toa laed, fassaadi dekoratiivsed reljeefid ja uksed, Kurmose rehielamu, Tiniņkalnsi muinaskalmed, hiiepaik Rūjase Püha pärn ja Liepupe linnamägi. Kohaliku kaitse all on Liepupe mõisa suur moonakamaja ja tõllakuur.

Tähtsaimaks jõeks on Liepupe jõgi. Looduskaitse all on Virlapji kümme tamme, Vecstārasti tamm, Tīniņkalnsi tamm, Tinibkalnsi tamm, Mežmaļi tamm, Vecmuiža tamm, Purmaļi tamm, Karikatamm, Ozolkalni tamm, Līdumnieki tamm, Zaķi mänd, Zaķi kivi, Zaķupīte mänd, Strautiņi tammed, Roči tamm, Ķireļi tamm, Siliņi mänd, Tiltiņi mänd, Tūja puuderivi elupuud, Bangase kask, Vilnīši mänd, Liepupe linnamäe männid, Liepupe kask, Liepupe kirikumõisa pärn, Liepupe kalmistu männid, Liepupe kirikuaia männid, Liepupīte pajud, Liepupe tamm, Porkase kask, Porkase pärn, Prinkase tamm, Armastuse Tamm, Ataugase kuusk, Ataugase kadakad, Dunte kooli mänd, Dunte kooli lehis, Jaunklanģi tamm, Dreimaņi tamm, Vangase pajud, Vīganti sanglepp, Vallamaja kask, Sostiņi tamm, Stārasti tamm, Tīrumkalēji tamm, Roņi künnapuud, Roņi männid, Dzeņise tamm, Kļaviņase tamm, Dunte mõisa kask, Dunte tamm, Dunte mõisa tamm, Münchhauseni pargi tamm, Münchhauseni paks tamm, Ežurgase mänd, Ežurgase Punane pank (osaliselt), Priedkalni mänd, Zaķupe tamm, Cimdiņi pärn, Mētaka saared ja Burtnieki tamm. Valda jääb 27,9 hektari suurune Karateri hoiuala. Valla loodeosa asub Vidzeme kivise mereranna hoiualal, vald ise asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal. Piirkonna rannik jääb suures osas Vitrupe-Tūja kaitstavale merealale.

Asustus 

Aastal 2011 elas vallas 1715 lätlast, 145 venelast, 24 valgevenelast, 41 ukrainlast, 7 poolakat ja 9 leedulast.

Valla külad on:

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Limbaži piirkond
Brigitte Susanne Hunt

Brigitte Susanne Hunt (sündinud 24. septembril 1995) on eesti meelelahutaja, ajakirjanik, saatejuht ja näitleja.

Elulugu 
Brigitte Susanne Hunt alustas haridusteed Audentese Erakoolis, 2014. aastal lõpetas Tallinna 21. Kooli. 2017. aastal lõpetas Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja kommunikatsiooni erialal.

Hunt on töötanud baaridaami, aedniku ja ettekandjana. 2015. aastal töötas Hunt Eesti Päevalehes ja seejärel Delfi Publikus.

Aastatel 2017–2019 oli Hunt raadiojaamas Power Hit Radio saatejuht. 2017. ja 2018. aastal jõudis Hunt Eesti Meelelahutusauhindade galal "Aasta naisraadiohääle" kategoorias esikolmikusse.

2018. aasta algusest hakkas Hunt koostöös telekanaliga TV3 pidama videoblogi. 2018. aasta Blogiauhindade galal pälvis Hunt Aasta Uustulnuka auhinna.

Ta on mänginud filmis "Nullpunkt" Paulat ja seriaalis "Doktor Silva" Annikat. 2018. aastal mängis ta seriaalis "Kättemaksukontor" Victoriat. 2019. aastal esilinastunud triloogia "Klassikokkutulek" 3. osas mängis Hunt Niinat. 
Hunt astus üles ka Urmas Eero Liivi õudusfilmis "Kiirtee põrgusse", mis linastus 2019. aastal.

2020. aasta jaanuarist detsembrini oli Hunt raadiojaama Sky Plus saate Sky Plus DriveTime saatejuht.

2020. ja 2022. aastal osales Hunt TV3 saates "Maskis laulja" detektiivina.

Ta juhtis koos Koit Toomega 2021. aastal Kroonika korraldatud Eesti Meelelahutusauhindade galat.

Brigitte Susanne Hunt on BSH OÜ juhatuse liige, ettevõte tegeleb sotsiaalmeedia reklaami pakkumisega.

Brigitte Susanne Hunt valiti Kroonika lugejate poolt 2020. aasta Eesti seksikaimaks naiseks.

2022. aasta sügisel osales Hunt saates "Tantsud tähtedega".

Sotsiaalmeediakampaania
2017. aasta augusti lõpus teatas Hunt enda suhtlusmeedia lehel, et "kuna teda suurtesse kampaaniatesse reklaamnäoks ei kaasata", siis teeb ta isikliku kampaania "Seksin oma kaaslasega iga päev". Paar nädalat kestnud kampaaniat kajastati väljaannetes Kroonika, Delfi Publik ja Elu24. 16. septembril 2017 ütles Hunt, et kampaania näol oli tegemist sotsiaalse naljaga ja mitte tegeliku eksperimendiga.

Isiklikku 
2017. aasta oktoobris teatas Hunt, et lõpetas suhte elukaaslase Raunoga. 2018–2019 oli suhtes Ron Nõmmega. 2020. aasta aprilli lõpus teatas Hunt, et on olnud juba kolm kuud suhtes tantsutreener Indrek Mägiga. 2020. aasta novembris teatas Hunt, et ei ole Mägiga enam paar. 2022. aasta juunis teavitas Hunt sotsiaalmeedias, et temast on saamas vallaline ja hakkab armastust otsima saates "Vallaline kaunitar". 2022. aasta oktoobris teavitas Hunt, et on sellest saatest leidnud endale armastuse ja pole enam vallaline.

Viited

Välislingid

 Brigitte Susanne Hunt parandab oma Wikipedia lehte, Youtube Delfi TV, 24. september 2018

Eesti näitlejad
Eesti saatejuhid
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna vilistlased
Sündinud 1995
72 (Tallinna bussiliin)

72 on Tallinna bussiliin, mis sõidab Keskuse ja Kopli vahel.

Bussiliin on käigus alates 2. maist 2017 kõigil päevil. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS. Enne teenindas seda liini trolliliin 9, mida praegu bussiliin 72 asendab.

Peatused

Keskuse > Kopli 

 Keskuse 
 Liivaku 
 Vambola 
 Lepistiku 
 Siili 
 Linnu tee 
 Tedre 
 Koskla 
 Taksopark 
 Ülase 
 Sõle 
 Ädala 
 Kolde puiestee 
 Nisu 
 Ehte 
 Madala 
 Lõime 
 Maleva 
 Sirbi 
 Marati 
 Sepa 
 Kopli

Kopli > Keskuse 

 Kopli 
 Sepa 
 Marati 
 Sirbi 
 Maleva 
 Lõime 
 Madala 
 Ehte 
 Nisu 
 Kolde puiestee 
 Ädala 
 Ülase 
 Koskla 
 Tihase 
 Tedre 
 Linnu tee 
 Siili 
 Lepistiku 
 Vambola
 Liivaku 
 Ehitajate tee 
 Männi 
 Keskuse

Viited

Välislingid 
 72. bussiliini sõiduplaan Tallinna linna veebilehel

Tallinna bussiliinid
Bernhard Lõhmus

Bernhard Lõhmus (26. juuni 1925 Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 6. oktoober 1985 Tallinn) oli eesti sporditegelane.

1943 novembrist 1944 augustini teenis vabatahtlikuna Soome 200. jalaväerügemendis, osales tõrjelahingutes Viiburi lahe ääres ja Vuoksil. 1944 augustis tuli tagasi Eestisse.

1945. aastal lõpetas Vändra Keskkooli. 1949. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

Aastatel 1949–1953 töötas ta Pärnu 1. Keskkoolis kehalise kasvatuse õpetajana. 1955–1976 oli ta Pärnu Lastestaadioni direktor. Paralleelselt töötas spordikoolis võrkpallitreenerina. Aastatel 1976–1985 oli ta Pärnu spordikomitee esimees. 

1951. aastal värvati ta KGB agendiks, 1952. aastal osales mõrvaragendina metsavendade tapmisel Vändra rajoonis.

Tunnustus
1971 Kalevi auliige
1973 Eesti NSV teeneline sporditegelane

Viited

Eesti sporditegelased
Eesti võrkpallitreenerid
Soome 200. jalaväerügemendi koosseis
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Eesti NSV teenelised sporditegelased
Pärnu Alevi kalmistule maetud
Eesti kehalise kasvatuse õpetajad
Sündinud 1925
Surnud 1985
Viljandi tuletõrjedepoo

Viljandi tuletõrjedepoo on Viljandis aadressil Riia maantee 6 asuv tuletõrjehoone, mis on registreeritud kultuurimälestisena.

Hoone on projekteeritud arhitekt Toomas Rein ja seda on arvatud kuuluvat arhitekti loomingu paremikku. Kahekorruseline punasest tellisest lameda katusega hilismodernistlik hoone on silmapaistva arhitektuurse lahendusega, sellel on säilinud algne maht ja väliskujundus ning see on tänaseni kasutusel oma algses funktsioonis. See on ainus nõukogude perioodil ehitatud ja riiklikuks mälestiseks tunnistatud tuletõrjehoone. Tegemist on ühega vähestest sel perioodil valminud hoonetest, millele on antud sümbolikandvus ja kus on poetiseeritud tehnoesteetikat.

Hoone ehitamisel kasutatud kumerad tellised hangiti nõukogude defitsiidi tingimustes eritellimusel Tallinna Keraamikatehasest.

Vaata ka
Viljandi vana tuletõrjemaja

Viited

Välislingid

Viljandi ehitised
Viljandi maakonna kultuurimälestised
Tapiku soo

Tapiku soo (ka Tapiku raba) on soo Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Aidu lähedal.

Soost saab alguse Pikknurme jõgi.

2. augustil 1941 toimus soo servas Udukülas massimõrv, milles hukkus 17 relvitut meest ümberkaudsetest küladest.

Viited

Jõgeva maakonna sood
Põltsamaa vald
Elo Süld

Elo Süld (neiupõlvenimega Elo Angerjärv; sündinud 10. augustil 1979) on eesti usundiloolane, Tartu Ülikooli Aasia keskuse juhataja.

2001. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli usuteaduse erialal, teoloogiamagistri kraadi sai ta samas 2006. aastal ja filosoofiadoktori kraadi usuteaduse alal 2014. aastal.

Viited

Välislingid 

Elo Süld, Tuleviku Euroopa saab olema veel multikultuursem, Postimees, 13. september 2017

Usundiloolased
Eesti teoloogid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1979
Kodavere murrak

Kodavere murrak (kohalikus keelepruugis Kodavere kiil, Kõdavere kiil) on idamurde alla kuuluv murrak, mida räägiti Kodavere kihelkonna põhjaosas. Kihelkonna lõunaosas räägiti Kodavere Kavastu murrakut, mida liigitatakse hoopis lõunaeesti murderühma Tartu murde alla.

Kodavere murrakule on omane pehme hääldus ja vadjapärased jooned.

Tänapäeval räägib murrakut igapäevaselt mõnikümmend vanemat inimest.

Viited

Välislingid
Kodavere murrakust Eesti vaimse kultuuripärandi nimistus
https://kodaveremurrak.wordpress.com/

Eesti keele murded
Kodavere kihelkond
Klassifikaator

Klassifikaator ehk liigiti on klassifikatsiooniks ehk liigituseks kasutatav aparaat, liigitusskeem või muu liigitusvahend. 

Klassifitseerimisel jaotatakse objektid kindlate tunnuste alusel rühmadesse (klassidesse, gruppidesse) nii, et iga objekt kuulub ainult ühte rühma. Igal rühmal on nimetus ja numbriline või täheline koodtähis.

Klassifikaatoreid võib sõltuvalt nende struktuuri järgi jaotada hierarhilisteks ja lineaarseteks. Hierarhiline klassifikaator (taksonoomia) on mitme tasemega klassifikaator, mida on võimalik kujutada puustruktuurina. Lineaarne klassifikaator (koodiloend) on ühe tasemega klassifikaator, mis on koodide ja nendele vastavate nimetuste loetelu. Klassifikaatoreid liigitatakse ka kasutusotstarbe (tervishoid, transport, haridus jne) ning kasutuse ulatuse (riigisisesed, rahvusvahelised) järgi. 

Klassifikaatori lahutamatuks osaks on ka klassifitseerimisreeglid ja selgitavad märkused.

Eestis kehtiv klassifikaatorite süsteem
Vastavalt Vabariigi Valitsuse määrusele "Klassifikaatorite süsteem" on klassifikaator täpselt kirjeldatud, üksteist välistavate ning number- või tähtkoodiga tähistatud kategooriate põhjalik ja korrastatud süsteem. Andmekogude valdkonnas mõistetakse klassifikaatorina riigi infosüsteemi kuuluvas andmekogus kasutatavat täpselt kirjeldatud, üksteist välistavate ning number- või tähtkoodiga tähistatud kategooriate põhjalikku ja korrastatud süsteemi.Klassifikaatoreid on tarvis andmete üheseks mõistmiseks, töötlemiseks ja andmekogudes liigitamiseks. Klassifikaatorite kasutamine võimaldab erinevate andmekogude vahel andmeid paremini vahetada, võrrelda ja analüüsida.

Eestis koordineerib klassifikaatoritega seotud tegevusi (uute klassifikaatorite loomine, klassifikaatorite haldajate nõustamine jne) Statistikaamet.

Valdav osa Eestis kasutatavaid klassifikaatoreid on loodud tõlke või riigisisese versioonina rahvusvaheliste klassifikaatorite alusel.

Välislingid 
 Klassifikaatorite süsteem. Vabariigi Valitsuse määrus
 Klassifikaatorid. Statistikaamet

Infotehnoloogia
Zapad

Zapad (vene keeles Запад 'lääs') on Nõukogude Liidu ja selle õigusjärglase Venemaa Föderatsiooni sõjaväeõppused.
 Zapad-73
 Zapad-77
 Zapad-81
 Zapad-84
 Zapad-85
 Zapad-99
 Zapad-2009
 Zapad-2013
 Zapad-2017 Venemaa ja Valgevene suurõppused
 Zapad-2021

 Zapad on Minski linnaosa Zachad venekeelne nimekuju.

Vaata ka
Štšit Sojuza («Щит Союза»). Valgevenes 2006, Venemaal 2011, 2015, 2019.
Vostok
Sojuznaja rešimost 2022, Liitlaslik Otsustavus, Союзная решимость-2022 Военное учение Беларуси и России "Союзная решимость 2022")

Viited

Nõukogude Liidu sõjandus
Venemaa relvajõud
Minski linnaosad
Linnuriik

Linnuriik on Rakvere linnaosa, mis asub linna piiri ääres, kaguosas. Rakvere Majaomanike Seltsi määratud Linnuriigi linnaosavanem on Tiina Kompus.

Nimest 
Rahvasuus on Linnuriik nime saanud linnunimeliste tänavate järgi.

Ajalugu 
Rakvere Linnuriigi linnaosa on kujunenud välja 20. sajandi lõpuosas, mil piirkonda ehitati rohkesti ühepereelamuid.

Linnuriigi esimene tänav oli Tedre tänav.

Tänavaid 
Kajaka

Kauri

Kotka

Kuldnoka

Kure

Metsise

Peoleo

Rähni

Räägu

Tedre

Tuvi

Västriku 

Ööbiku

Viited 

Rakvere linnaosad
Roodevälja (Rakvere)

Roodevälja on Rakvere linnaosa. Linnaosa kõrval asub ka Roodevälja küla.

Nimest 
Roodevälja on oma nime saanud Roodevälja (sks. k. Rodewal) mõisa järgi. Elanikud ise kutsuvad linnaosa Kolgataks, kuna see olevat kunagi olnud üsna räämas, paene ja porine.

Ajalugu 
Roodevälja asub Rakvere kirdenurgas. Ajalooliselt kuulus maa Roodevälja mõisale. Piirkonnast sai esialgu ühelt poolt tööstuse ja kaubanduse keskus, teisalt töölisalev. Narva tänava ja linna idast piirava Pagusoo vahele kerkisid enamasti väiksed ühekorruselised majad. Suurimad tööstusettevõtted olid nahavabrikud, Eesti esimene tärklisevabrik (rajatud 1910) ja Mathieseni potivabrik. Tänaseks pole neist enam ühtki alles. 1930. aastal ehitati Õli tänavale Richard Siili jahuveski, mille kohal on tänapäeval Rakvere Viljasalv.

Linnaosavanema Peeter Botvini sõnul asusid raudtee ääres barakid, kus hoiti sõjavange. Tema teada asuvat praegune Vaala keskus sõjavangide matmispaiga kohal.

Kuulsamad elanikud 
Narva 7 ja 9 on sepp Hans Mölderi majad, kus elas Möldrite suur kunstnikupere. Neist tuntuimad on
Voldemar Mölder (1904–1986), Hans Möldri poeg, maalikunstnik ja Rakvere Teatri kauaaegne dekoraator;
Helene Mölder (1911–1989), Voldemar Möldri abikaasa, vabakunstnik;
Benita Vomm (1908–2005), Helene Möldri õde, kunstiõpetaja Rakveres; pärast sõda elas pikemalt Kanadas, kus oli 27 aastat Eesti Kunstnike Koondise president;
August Vomm (1906–1976), Benita Vommi abikaasa, skulptor.

Luha 8 majas (ehitatud aastal 1905) veetis lapsepõlve ja kooliaastad zooloog ja osteoloog Johannes Lepiksaar (1907–2005).

Tallinna 60 (praegune Kukeküla) asub maakividest hoone, kunagine sepapaja, kus tegutses Jüri Oksenberg. Tema töökojas valmisid 1927. aastal Rakvere lennuväljale püstitatud lennukiangaari rauatööd. Angaar oli tol ajal Eestis suurim.

Tallinna 54 (praegune Kukeküla) asuvas puitmajas elas Eduard Tallikas (1885–1954), Rakvere populaarne linnakodanik ja tuntud naljamees.

Tallinna 50 (praegune Kukeküla) sündis vestekirjanik ja karikaturist Romulus Tiitus.

Tänavaid 
Roodevälja linnaosa eraldavad lääne pool paiknevast Kukekülast põhja-lõunasuunalised Kauba ja Heina tänavad. Lõuna pool on piiriks Tuleviku tänav L3, mis eraldab Kurikakülast. Idas ja põhjas piirneb Roodevälja linnaosa Rakvere valla territooriumiga.
Aasa tänav (Rakvere)
Herne tänav (Rakvere)
Kütuse tänav
Luha tänav (Rakvere)
Lõõtspilli tänav
Muru tänav
Narva tänav (Rakvere)
Niine tänav (Rakvere)
Parmupilli tänav
Roo tänav (Rakvere)
Sikupilli tänav (Rakvere)
Suupilli tänav
Tormi tänav (Rakvere)
Torupilli tänav
Vase tänav (Rakvere)
Vilepilli tänav
Õli tänav

Viiteid 

 Rakvere linnaosad
Kukeküla

Kukeküla on Rakvere linnaosa.

Asukoht 
Kukeküla asub Rakvere linna põhjaosas. Linnaosa piirneb põhjas Tallinna–Narva raudteeliiniga, läänes Võidu tänavaga, idas Heina ja Kauba tänavaga ning lõunas Saue tänavaga. Linnaosa läbib üks Rakvere keskseid tänavaid – Tallinna tänav. Kukeküla ümber paiknevad Rakvere linnaosad Roodevälja, Kurikaküla, Südalinn, Lilleküla ja Lennuvälja.

Tänavad 
 Härma
 Malmi
 Küti
 Sepa
 Kuke
 Terase
 Vene
 Tuule
 Herne
 Uus

Ajalugu 
Kukeküla on nime saanud Kuke tänaval asunud Kuke kõrtsi järgi (avati 1870), mis omakorda sai nime oma omaniku järgi.

Enne linnaosa arengu algust asusid Kukeküla aladel mõisamaad. 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul oli Kukeküla raudteeagul, elamu- ja tööstusrajoon. Malmi tänaval asus lihatööstus. Peamiselt on linnaosa hoonestatud 1920. ja 1930. aastatel, osa hooneid ehitati Nõukogude okupatsiooni ajal. Praeguses Kukekülas domineerivad pärast sõda ehitatud nõukogude aja algupoole elamud. Aadressil Kuke 3 asus 1960. aastast linna avalik saun, hoones tegutses ka ööklubi Carola.

Külastusväärsused 
 PÄTS Sahver
 Ararat Grill
 pubi Kurva Kodu
 Alma Tominga mälestusmärk
 Rakvere raudteejaam
 endine kino (Võidu 19)
 endine linnasaun (Kuke 3)

Mõnes kohas on säilinud teedel munakivisillutis (Härma tänaval) ja paeplaatidest kõnniteed.

Haridus 
Kukekülas asub Rakvere Rohuaia lasteaed, mis rekonstrueeriti 2015. aastal Nõukogude Liidu aegsest tüüpehitisest omanäoliseks hooneks. Ehituse käigus rajati lasteaiale klaaskatusega siseõu – aatrium. Projekti autor on arhitekt Raul Kull.

Tuntud elanikke 
 Alma Toming – Eesti esimene naisprofessor, farmatseut
 Bonzo – laulja, muusik
 Karl Mäesepp – linnaosavanem

Viited

Rakvere linnaosad
Tammiku (Rakvere)

Tammiku on Rakvere linnaosa, mis asub Lõuna-Rakveres.

Nimest 
Tammiku linnaosa on oma nime saanud seal asuva tammiku põhjal, mis on üks väheseid tammemetsi Põhja-Eestis.

Tammemets 
Tammik võeti looduskaitse alla 1939. aastal. Alates 1999. aastast asub seal maastikukaitseala, mille suuruseks on 23 hektarit. 2002. aasta seisuga on Tammikus pesitsemas 39 linnuliiki. Lisaks nendele on seal ka ajutiselt peatuvaid või ülelendavaid linde. Tammemetsa põhjapoolset osa nimetatakse Uueks Tammikuks. Tammiku lõunatippu kutsutakse rahvasuus Musumäeks.

Ajalugu 
Uues Tammikus asub Johannes Lepiksaare mälestustamm, mis istutati 1992. aastal. Selle taga kõrgub mälestusmärk "Okaskroon", mis avati 14. juuni 1991. See mälestusmärk on püstitatud nõukogude võimu ajal alusetult represseeritute mälestuseks. Mälestusmärgist lõuna pool asub 1944. aastast pärit Saksa sõjaväekalmistu.

Tammiku tänava ääres asub vana mõisakõrts Villa Tammik, mis oli 19. sajandi teisel poolel linnarahva poolt armastatud suvepidude paik.

Musumäel asuvat kahte tammi kutsuti vanasti kas Jüriks ja Mariks või Tõnniks ja Manniks. Linnalegendi põhjal käisid seal nii linna kui ka ümbruskonna noored musutamas.

Õie ja Orase tänava nurgal asub kunstniku Concordia Klar-Ulase lapsepõlvekodu. Samuti on see ka tema tütre, Maria-Kristiina Ulase (graafik) sünnikodu.

Tänapäev 
Tammiku tänaval asub majutus-, konverentsi- ja söögikoht Villa Theresa, mis ehitati 1893. aastal kunagiseks Rakvere vallamajaks.

Tänavaid 
Õie 
Tammiku 
Nõmme
Urva 
Tulika 
Kirsi 
Mooni 
Põllu 
Kesa 
Kõrre 
Orase 
Tulbi 
Nelgi 
Ülase

Viited 

 Rakvere linnaosad
Seminari

Seminari on Rakvere linnaosa praeguse Seminari tänava ümbruses. Linnaosa hakati rajama 1960. aastatel seoses suurema hulga kortermajade vajadusega.

Nimest 
Linnaosa sai nime piirkonna vanima hoone Wesenbergi õpetajate seminari järgi, mis alustas Piiri tänaval tööd 1915.

Ajalugu 
Algselt olid piirkonnas eramajad ning põllud. Kortermajade ehitamist alustati 1960. aastatel kavandatava fosforiidikaevanduse töötajatele. Rajati katlamaja, valmis uus sünnitusmaja. Korrusmajade projekt jäi pooleli, sest kaevandust ei tulnud. Rakvere õpetajate seminari staadionil peeti kergejõustiku- ja paaril korral motopallivõistlusi.   

Õpetajate seminari majas on asunud kaitseväe staap, praegu asub selles Rakvere Ametikool.

Tulevik 
Seminari tänavale tahetakse kujundada roheala, uuendatakse majade välisilmet. Kortermajade ümbrusesse on plaanitud mänguplatsid, piknikualad, võimlemisnurgad jms.

Tänavad 
Seminari linnaosa piirideks on Rägavere tee, Tuleviku ja Vabaduse tänav ning Rakvere haigla ala. Piirkonda läbivad keskelt Karja ning Seminari tänavad.

Olulised paigad 
Rakvere Haigla, Rakvere Ametikool, Seminari pood, Rakvere Gümnaasium, endine lastepolikliinik, Kesko Agro, Kia müügiesindus, GBF kummikeskus OÜ, Seminari lillepood, Pihlaka kondiitri Seminari kauplus

Viited 

 Rakvere linnaosad
Lilleküla (Rakvere)

Lilleküla on Rakvere linna keskosast, Südalinna linnaosast, põhja pool asuv linnaosa, mis ulatub  Tallinna-Narva raudteeni.

Piirid
Põhjast piirneb Lilleküla linnaosa raudteega ja sellega paralleelse Jaama puiestee lõiguga. Teisel pool raudteed asuvad naaberlinnaosad - Lennuvälja ning Moonaküla. Lääne pool asuvad Mõisavälja ja Vanalinna linnaosad. Piiritänavateks on Näituse, Vabriku, Tiigi ja  Tööstuse tänavad. Lõuna pool asub Südalinna linnaosa, piiriks on Tallinna tänav. Ida pool paikneb Kukeküla linnaosa, piiritänavaks on Võidu tänav.

Ajalugu
Lilleküla oli veel 20. sajandi alguses vähese hoonestuga, mis paiknes Tallinna ja Võidu tänavate ääres. Piirkonna areng algas, kui Tööstuse tänava äärde ehitati puidust kortermajad, kus asusid elama haritlased ja linnaametnikud. Oluliseks oli ka 1929 aastal valminud (aadressil Tööstuse tn 12 paiknev) omaaegne Rakvere Linna 1. Algkooli koolimaja, praegune Rakvere Eragümnaasiumi hoone. 1944. aasta sügisel hävis Punaarmee pommirünnakute tagajärjel suur osa puithoonestust, mis võimaldas peale sõja lõppu pikendada Tööstuse tänavat lõuna suunas Tallinna tänavani. Linnaosa areng ja tänavavõrgu kujunemine jätkus peale  II Maailmasõda hoonestamata alade kruntideks jagamise ning ühepereelamute ja korterelamute ehitusega.

Tänavad ja hoonestu
Lilleküla hõlmab Jaama puiestee, Tiigi ja Tööstuse tänavate lõike ning Kibuvitsa, Roosi, Lille, Lehe ja Kalda tänavaid. Linnaosa põhjaosas on põhiliselt individuaalelamud, lõunaosas on rohkem korterelamuid.

Muudest ehitistest on Lillekülas olulisemad Rakvere Eragümnaasium, endine Rakvere Vene Gümnaasiumi hoone (Tallinna tn 29 // Võidu tn 26), Hotell Wesenbergh (Tallinna tn 25), endise õmblusvabriku "Virulane" hoonestu (Jaama pst 45) ning Rakvere Lille Kodu (Lille tn 8).

Kultuuriloost
Lille tänav 15 on tuntud lastekirjaniku Aino Perviku sünnimaja. Hiljem elas samas majas lapsepõlve- ja kooliaastatel klaasikunstnik Tiia-Lene Vilde. Roosi tänav 12 paiknes kauaaegse Rakvere Teatri näitleja Eldor Valteri sünnikodu. Elamu hävis 19. septembril 1944. aastal Punaarmee pommirünnakute tagajärjel. Tiigi tänav 6 oli viimaseks elupaigaks andekale romaanikirjanikule Helga Pärli-Sillaotsale.. Elamus Tööstuse tn 7 elas lavastaja, näitleja ja näitekirjanik Kulno Süvalep, kes oli ka Rakvere Teatri peanäitejuht.

Viited

Rakvere linnaosad
Winkler

Winkler (ka Winckler) on Tüüringist Sulzast pärit baltisaksa literaadi- ja aadlisuguvõsa.

Ajalugu
Perekonnaliin sai alguse XVI sajandil elanud Sulza pastori Bartholomäus Winkleriga. Tema pojapoeg Abraham Winkler (1606−1657) rändas pärast ülikoolistuudiumi lõpetamist Eestimaale, kus temast sai 1642. aastal Tallinna Toomkoguduse pastor. Tema järeltulijaid valiti nii Eesti- kui Liivimaal pastoriteks, kokku võrsus neid suguvõsa liikmete hulgast 12. Tallinna Pühavaimu pastor Theodor Winkler (1686−1735) rajas suguvõsa Liivimaa liini. Tema vend Järva-Jaani pastor Reinhold Winkler (1686−1733) oli perekonna aadliliini rajajaks. Viimase pojapoeg Rakvere pastor Abraham Nicolaus Winkler (1762−1848) sai teenistuse eest Püha Vladimiri IV ja Püha Stanislavi III klassi ordeni kavaleriks ning ta tõsteti selle alusel Vene pärusaadliku seisusse. Winklereid küll ei immatrikuleeritud rüütelkonda, kuid 1858. aastal võeti nad Peterburi ja 1877. aastal Eestimaa kubermangu aadliraamatusse.

Suguvõsa liikmeid
Abraham Winkler (1606−1657), Tallinna Toomkoguduse pastor, Lääne ja Ida-Harju praost
Abraham Winkler (1649−1696), Rapla pastor
Samuel Matthäus Winkler (1676−1710), Märjamaa pastor
Theodor Winkler (1686−1735), Tallinna Pühavaimu pastor
Reinhold Winkler (1686−1733), Järva-Jaani pastor
Johann Abraham Winkler (1722−1769), Viljandi pastor
Reinhold Johann Winkler (1731−1795), Tallinna Oleviste pastor
Abraham Nicolaus von Winkler (1762−1848), Vene pärusaadlik, Ulvi mõisnik, Rakvere pastor, Viru praostkonna praost
Reinhold Johann Winkler (1767−1815), Jüri ja Tallinna Toomkoguduse pastor
Heinrich Johann von Winkler (1798−1864), Ulvi mõisnik, õpetaja, kooliinspektor
Constantin Winkler (1809−1855), Rakvere pastor
Reinhold Winkler (1838−1895), Karja pastor, Saaremaa superintendent, Saaremaa praost
Rudolf Adam Winkler (1855−1917), Jüri ja Tallinna Toomkoguduse pastor, Ida-Harju praost, ajaloolane
Reinhold Emil Gustav von Winkler (1874−1946), põllumees, Vasta ja Unukse mõisnik
Hans Arnold Otto von Winkler (1886−1930), põllumees, Massu, Mõisaküla ja Voose mõisnik

Winklerite mõisavaldused
Eestimaa:
Massu (Massau) (1911−1917), Mõisaküla (Moisaküll) (1911−1917), Ulvi (Oerthen) (1809−1820 pandi-, 1820−1919 pärusvaldus), Unukse (Unnuks) (1896−1919), Vasta (Waschel) (1896−1919), Voose (Wosel) (1911−1917)

Viited

Kirjandus
Aarma, Liivi. Põhja-Eesti vaimulike lühielulood 1525-1885. Tallinn: Vali Press OÜ, 2007. Lk 286-91.
Adelheim, Georg. Revaler Ahnentafeln. Tallinn: F. Wassermann, 1935. Lk 287-92.
Winkler, Rudolf (koost.). Geschichte der Familie Winkler in Estland. Theil I, bis 1795. Reval: 1898.

Baltisakslased
Eestimaa immatrikuleerimata aadel
Apollon Edelson

Apollon Edelson (venepäraselt Аполлон Николаевич Эдельсон; 1827 Rjazan – 2. veebruar 1896 Riia) oli saksa päritolu arhitekt, kes tegutses peamiselt Riias.

Elulugu
Ta oli pärit venestunud saksa perekonnast. Ta lõpetas Peterburis Ehituskooli (Peterburi tsiviilinseneride instituudi eelkäija) ehitusinsenerina ja töötas peamiselt Riias, kus ta oli alates 1858. aastast Riia õigeusu piiskopkonna arhitekt. Tema projekteeritud ehitisi on ka mujal Läänemere kubermangudes, Eestis on ta tuntud peamiselt õigeusu kirikute järgi, mis on ehitatud tema tüüpprojekti järgi.

Looming

Riias
1862 Neeva Aleksandri kiriku kellatorn Brīvības iela 56
1871 käsitööliste kooli maja Aspazijas bulvāris 36/38 (praegu hotell Metropol)
1889 Issanda Muutmise kirik Sarkandaugavas 
1891–1892 Kristuse Käteta Tehtud Ikooni kirik Torņakalnsi õigeusu kalmistul Vienības gatve 76
1891–1895 Püha Kolmainu kirik Āgenskalnsis Meža iela 2. Edelson osales selle projekteerimisel ja ehitamisel aastatel 1891–1894
1893–1895 Peaingel Miikaeli kirik Maskavas iela 170
18?? elumaja Ausekļa ielā 16
18?? elumaja Aristida Briāna ielā 12
18?? elumaja Dzirnavu ielā 18
18?? elumaja Brīvības ielā 80
18?? puidust elumaja Maskavas iela 11/13 (ümber ehitatud)

Kuramaal
1890–1892 Kūolka Kristuse Sündimise õigeusu kirik

Põhja-Liivimaal (Liivimaa Eesti osas)
1861–1864 Mustvee õigeusu kirik
1866 Muhu-Hellamaa Peetruse ja Pauluse kirik
1866 Uduvere Apostel Jakobi kirik
1867–1868 Rõngu Issanda Taevaminemise kirik (õhiti 1961. aastal)
1870–1872 Häädemeeste Issanda Muutmise kirik
1871–1873 Karksi-Nuia uus õigeusu kirik
1891 Suislepa Püha Katariina kirik
1894–1895 Põltsamaa uus õigeusu kirik
1894–1895 Tõhela-Murro Ristija Johannese kirik

Eestimaal
1892 Paldiski Püha Georgi kiriku ümberehitus

Venemaa keisririigi ehitusinsenerid
Venemaa arhitektid
Läti arhitektid
Riia Suurele kalmistule maetud
Sündinud 1827
Surnud 1896
Vananaistesuvi

Vananaistesuvi on kujundlik väljend järelsuve kohta; see tähendab põhjapoolkeral esinevat kuiva, päikesepaistelist sooja aega sügisel. Euroopas esineb see enamasti septembri teisel poolel või oktoobris.

Vananaistesuve põhjustab püsiv antitsüklon. 

Meteoroloogilises mõttes võib sügisest sooja ilma vananaistesuveks nimetada alles siis, kui hoolimata jahedatest öödest on ööpäeva keskmine õhutemperatuur püsinud pidevalt üle 13 kraadi. (Klimaatiline sügis algab ööpäeva keskmise õhutemperatuuri püsiva langemisega alla +13 °C ja lõpeb siis, kui temperatuur püsib alla +5 °C.)

Nimetus "vananaistesuvi" tuleb tõenäoliselt sellest, et vanasti tegid lihtsamaid sügisesi põllutöid vanemad naised.

Vananaistesuvi muudes keeltes
 Eestikeelne kujundlik väljend "vananaistesuvi" on tulnud samatähenduslikust saksakeelsest sõnast Altweibersommer.
 Vene keeles on sama tähendusega väljend бабье лето.
 Šveitsis öeldakse selle kohta Witwensömmerl – lesknaiste suveke.
 Põhja-Ameerikast pärineb laialdaselt levinud ingliskeelne väljend Indian summer – indiaanisuvi.
 Bulgaaria keeles on see циганско лято või сиромашко лято – mustlassuvi või vaese mehe suvi.
 Rootsi keeles öeldakse Brittsommar – Birgitta suvi.
 Prantsuse keeles kasutatav été de la Saint-Martin tähendab püha Martinuse suve.
 Türgi keeles kutsutakse vananaistesuve vinnutatud liha järgi – pastırma yazı ehk basturmaasuvi.

Viited

Meteoroloogia
Veiko-Vello Palm

Veiko-Vello Palm (sündinud 29. mail 1971) on Eesti sõjaväelane, auastmelt kindralmajor.

2015. aasta 30. juulist kuni 3. augustini 2018 juhtis ta 1. jalaväebrigaadi. Pärast lahkumist 1. jalaväebrigaadi ülema kohalt suundus ta tööle Kaitseväe peastaabi ülema kindralmajor Martin Heremi asetäitjana. 5. detsembril 2018 sai temast Kaitseväe peastaabi ülem seoses Heremi nimetamisega kaitseväe juhatajaks. 14. juunil 2021 asus ta kindralmajor Indrek Sireli asemel kaitseväe juhataja asetäitjaks.

Haridus

Sõjaväeline haridus 
 1992–1994 Eesti Riigikaitse Akadeemia sõjakool
 1997–2001 Soome Riigikaitsekõrgkool
 2003 Soome Riigikaitsekõrgkool, pataljoniülemate kursus (soomusvägi)
 2003–2005 Soome Riigikaitsekõrgkool, kindralstaabiohvitseride kursus (magistriõpe)
 2007 NATO Kool, lahinguvalmiduse hindamise kursus (CERVAL)

Teenistuskäik 
 1992 Kalevi üksik-jalaväepataljon, ajateenistus
 1995–1996 Põhja üksik-jalaväekompanii õpperühma vanem
 1996 Põhja üksik-jalaväekompanii rühmaülem
 1996–1997 Eesti Riigikaitse Akadeemia sõjakool, 2. kursuse ülem
 1997 Kaitsejõudude peastaabi operatiivosakonna staabiohvitser
 2001–2002 Maaväe staabi jalaväeosakonna vanemstaabiallohvister
 2002–2003 KVÜÕA taktika õppetooli brigaadi ja pataljoni grupp, taktikaõppejõud
 2005–2007 Tapa väljaõppekeskus, staabiülem-keskuse ülema asetäitja
 2007–2008 välismissioon Afganistanis, ISAF HQ vanemstaabiohvitser
 2008–2009 Kaitsejõudude peastaabi operatiiv- ja väljaõppeosakonna ülem
 2009–2012 NATO Kirdekorpuse staabi operatiivosakonna vanemstaabiohvister (mh 2010 välismissioon Afganistanis, RC S suunaohvitser)
 2012–2015 Kaitseministeeriumi riigikaitse planeerimise osakonna juhataja
 30. juuli 2015 – 3. august 2018 1. jalaväebrigaadi ülem
 3. august 2018 – 5. detsember 2018 Kaitseväe peastaabi ülema asetäitja
 5. detsember 2018 – 14. juuni 2021 Kaitseväe peastaabi ülem
 alates 14. juunist 2021 Kaitseväe juhataja asetäitja

Auastmed

Autasud

Teenetemärgid

Viited

Välislingid 

 "1. jalaväebrigaadi asub juhtima kolonelleitnant Veiko-Vello Palm" ERR, 30. juuli 2015
 Allar Viivik "Saame tuttavaks: kolonelleitnant Veiko-Vello Palm" Harju Elu, 14. august 2015
 Veiko-Vello Palm "Veiko-Vello Palm: liitlasi tuleb juurde, Eesti saab paremini kaitstud" Postimees, 30. detsember 2016
 Haanus Luure "Ekspert: liitlaste tankid saavad soise Eesti pinnasega hästi hakkama" Geenius.ee, 27. jaanuar 2017
"President andis kaitseväe peastaabi ülemale brigaadikindrali auastme" ERR, 20. veebruar 2019

Eesti kindralmajorid
Kaitseväe peastaabi ülemad
1. jalaväebrigaad
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Kaitseväe teeneteristi kavalerid
Kaitseministeeriumi teeneteristi kavalerid
Sündinud 1971
Pogorila

Pogorila (ukraina keeles Погоріла) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Teplõki rajoonis. Elanike arv on 1121. Pindala on 0,247 km².

Teplõki rajooni külad
Blythia hmuifang

Blythia hmuifang on maoliik Blythia perekonnast, kes elab Indias Mizorami osariigis.

Blythia hmuifang erineb sugulasest Blythia reticulata mitme tunnuse poolest, nii on madudel 114–117 kõhukilbist (sugulasel 129–149), isasmadudel 20–21 sabaalust kilbist (sugulasel 22–32) ning erinevused värvuses - väiksematel madudel on kõhualune oranžikas-punakas ja suurematel madudel kreemjas. Hemipeenise erinevused on väiksemad.

Välislingid 
Gernot Vogel, Hmar Tlawmte Lalremsanga, Vanlalhrima Vanlalhrima, A second species of the genus Blythia Theobald, 1868 (Squamata: Colubridae) from Mizoram, India, 4276. väljaanne, nr 4
[Herpetology • 2017 Blythia hmuifang • A Second Species of the Genus Blythia Theobald, 1868 (Squamata: Colubridae) from Mizoram, India]

Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Blythia hmuifang seisuga 16.07.2017.
Colubridae
Getter Meresmaa

Getter Meresmaa (sündinud 18. septembril 1994) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 2013. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi kuldmedaliga ja 2017. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia näitleja erialal cum laude.

Alates 2017. aasta augustist on ta Nuku teatri näitleja.

Ta on mänginud filmides "Kirsitubakas" ja "Ema" ning teatrilavastustes "Kevadine ärkamine", "Thijl Ulenspiegel", "Kellavärgiga apelsin".

Viited

Välislingid

Getter Meresmaa NUKU teatri kodulehel

Eesti näitlejad
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna vilistlased
Sündinud 1994
Kurkumiin

Kurkumiin on kurkuminoidide hulka kuuluv kollakasoranži värvusega vees peaaegu lahustumatu keemiline aine, mida leidub looduslikult mitut liiki taimedes. Kurkumiini toodetakse ka sünteetiliselt.
Toidulisaainena (toiduvärvainena) on selle tähis E100.

Kurkumiini leidub rohkelt hariliku kurkumi risoomis.

Kukrumiiniuuringute kohaselt evib kurkumiin inimorganismides hulgaliselt farmakoloogilisi toimeid.

Ravimina kasutatakse kurkumiini mitmesuguste hingamisteede allergiliste ja põletikuliste seisundite korral aga ka maksa haiguslike seisundite, anoreksia ja reumatismi korral ning haavade paranemise kiirendamiseks.

Kurkumiin evib mitut tüüpi vähirakkude, näiteks rinna-, kopsu-, naha- ja maovähi rakkude, paljunemist pärssivat toimet.

In vivo ja in vitro kurkumiiniuuringute kohaselt evib kurkumiin inimorganismis hulgaliselt farmakoloogilisi toimeid, nagu põletiku-, vähivastane, tsütokiinide vabastamine, antioksüdantsed ja immunomodulatoorsed, apoptootilisi protsesse kiirendav ja antiangiogeenne. Kurkumiin osaleb ka rakkude kemo- ja kiirgusresistentsuse tekkes.

Kurkumiinil on kliiniliste uuringute kohaselt ravitoime soole-, kõhunäärme-, eesnäärme-, kopsu-, pea-ja kaelavähi ja rinnanäärmevähi ning vähilesioonide korral. Ka mitmete põletikuliste soolehaiguste korral, nagu Crohni tõbi, haavandiline koliit ja ärritunud soole sündroom. Veel on toimed reumatoidartriidi, osteoartriidi, maohaavandite, Helicobacter pylori infektsiooni (tekitajaks Helicobacter pylori), diabeedi, vitiliigo, psoriaasi, ateroskleroosi jmt haiguslike seisundite korral.

Kurkumajuurikas leiduv kurkumiin avaldab toimet klorokviinitundliku malaariaparasiidi Plasmodium falciparum 'i tüve 3D7, mida kasvatati inimese erütrotsüütides, kasvule.

Kurkumiini isoleerisid esmakordselt 1815. aastal Vogel ja Pierre Joseph Pelletier.

Kurkumi juures sisalduvat värvainet on kasutatud siidi, villa ja lina värvimiseks Venemaal 17. sajandist 20. sajandi alguseni.

Viited

Välislingid 
Bharat B. Aggarwal, Indra D. Bhatt, Haruyo Ichikawa, Kwang Seok Ahn, Gautam Sethi, Santosh K. Sandur, Chitra Sundaram, Navindra Seeram ja Shishir Shishodia, 10 Curcumin — Biological and Medicinal Properties

Pigmendid
Toidulisaained
Pietrykaŭ

Pietrykaŭ (transkribeerituna Petrõkav, venepäraselt Petrikov, poola keeles Petryków, varem ka Petrykowicze või Petrykowo, leedu keeles Petrykavas või Petrikovas) on linn Valgevenes Homieli oblastis, Pietrykaŭ rajooni ja Pietrykaŭ külanõukogu halduskeskus. Pietrykaŭ asub Prõpjatsi jõe kaldal merepinnast 138 meetri kõrgusel, Homieli linnast 190 kilomeetri kaugusel.

Haridust annavad kaks keskkooli ja gümnaasium, internaatkool, muusikakool ja spordikool. Linnas on kultuurimaja ja kolm raamatukogu. Seal antakse välja rajoonilehte «Петрыкаўскія навіны». Linnas on toiduainetetööstus ja laevatehas, seal valmistatakse keramsiitliiva ja remonditakse jõelaevasid.

Vaatamisväärsusteks on vanalinn, XX sajandi alguses valminud kabel, XIX sajandil rajatud park ja kolm õigeusu kirikut (esimene XVII sajandist, teised aastaist 1839 ja 1890).

Ajalugu
Vastavalt legendile asutas linna X sajandil jatvingide vürst Petryk.

Asulat on kirjalikes allikates esmakordselt mainitud XV sajandil, mil see kuulus Olelkowiczitele. Algselt kuulus see halduslikult Słucki vürstiriigi koosseisu, seoses haldusreformiga aga Minski vojevoodkonda ja Mazyri maakonda. Aastal 1523 sai Pietrykaŭ alevi õigused. Ka rajasid Olelkowiczid sinna kindluse, mille aga Moskva väed aastal 1535 maha põletasid. Ka aastal 1595 rüüstasid asulat venemeelsed kasakad. XVI sajandil kuulus asula mõnda aega Bona Sforzale. Aastal 1600 läks see aga Chodkiewiczite valdusse. Bogdan Hmelnõtskõi ülestõusu ajal oli alev ülestõusnute baasiks, mille elanikud ülestõusu ka toetasid. Sealt sooritasid ülestõusnud retki ümbritsevatele Valgevene aladele.

Asula hakkas intensiivsemalt kasvama XVIII sajandil, mil sinna rajati suur nahatööstus. Hilisemate omanike kohta on teada, et aastal 1693 hakkas Pietrykaŭ kuuluma Pacidele. Aastal 1776 kuulus Pietrykaŭ taas Chodkiewiczitele, kes saavutasid alevile õiguse pidada kaks korda aastas laata. 

Seoses Poola jagamisega läks Pietrykaŭ aastal 1763 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mozõri maakonda. Kuigi asula jäi edasi aleviks, kaotasid sealsed elanikud alevielaniku staatuse, millenad said tagasi alles aastal 1848. Aastal 1877 avati alevis trükikoda. Aastal 1897 oli seal kaks õigeusu kirikut üks katoliku kirik ja kolm juutide palvemaja, lisaks tegutses seal kolm kõrtsi ja viinapood. Prõpjatsil oli jõesadam, ka käis üle jõe parv.

Esimese maailmasõja ajal hõivasid linna aastal 1818 Saksa väed. Nende vastu tegutsedes sai tuntuks partisan Vasil Tałaš. Hiljem hõivas alevi Stanisław Bułak-Bałachowicz.

Aastal 1919 arvati linn Valgeve NSV koosseisu. 1924 sai Pietrykaŭ Valgevene NSV-s rajoonikeskuseks, järgmisel aastal sai asula aga linnaõigused. Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsiooniväed linnas ja selle ümbruskonnas 1200 inimest, suurem osa olid neist juudid. Aastal 1974 liideti sellega kaks naaberküla: Čyrvony Aharodnik ja Biełki. Aastal 2001 avati seal uus katoliku kirik.

Elanikkond

Viited

Välislingid

Linn Valgevene fotoentsüklopeedias
Linn YouTube'is
Fotod linnast

Valgevene linnad
Pietrykaŭ rajoon