joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Milvi Laid

Milvi Laid (kuni 1935. aastani Aleksandra Isak; 15. august 1906 Tallinn – 12. juuni 1976 Stockholm) oli eesti operetilaulja (sopran).

Ta lõpetas 1925. aastal Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi.

Aastatel 1923–1926 õppis ta Tallinna konservatooriumis klaverit ja hiljem Armanda degli Abbati laulustuudios laulmist.

Ta oli aastatel 1929–1944 Estonia teatri operetiprimadonna, esines sageli ka välismaal. Teda peeti võrdväärseks maailma silmapaistvaimate operetilauljatega. 

1935. aastal eestistas ta oma nime kokkuleppel Eerik Laidiga, kes oli oma perekonnanime perekonnanimede kaitseregistrisse kandnud.

Ta oli laulja Therese Raide-Masingu eeskuju ja õpetaja. 

1944. aastal põgenes Milvi Laid koos pojaga Rootsi, sest tema mees August Zimmermann (Eesti Autoklubi esimehe Jaan Zimmermanni poeg) oli sõja ajal Eesti Omakaitses ja Milvi isa oli juba Siberisse viidud ning sinna surnud. Ta isa arreteeriti venna asemel, keda kinnivõtjad kodust eest ei leidnud. Pooleli jäi töö unistusterolliga ooperis "Traviata". Kodumaale ta enam ei naasnud.

Viited

Välislingid
 TLÜAR väliseesti isikud
 Klassikaraadio 25. SCRIPTUM. Milvi Laidi kirjad Alo Põldmäe räägib operetiprimadonna Milvi Laidi elukäigust. Milvi Laidi kirju Helga Tõnsonile loeb näitleja Iivi Lepik.

Eesti lauljad
Tallinna Kristiine Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1906
Surnud 1976
Kersti Ala-Murr

Kersti Ala-Murr (sündinud 13. juulil 1973) on eesti laulja (sopran). 

2009. aastal omandas ta magistrikraadi Norras Stavangeri Ülikoolis professor Elizabeth Norberg-Schulzi lauluklassis. 2010. aastal läbis ta sealsamas kraadijärgse diplomiprogrammi (Postgraduate Diploma).

Lisaks soolokontsertidele Euroopas, Ameerika Ühendriikides ja Kanadas on lauljatar osalenud Rahvusooper Estonia, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia ooperistuudio ning Karlsruhe Ooperikõrgkooli etendustes. Dirigent Per Kristian Skalstadi taktikepi all laulis ta Norras Vitellia osa Wolfgang Amadeus Mozarti ooperis "Tituse halastus" ning Håkon Austbø juhatusel esitas ta Arnold Schönbergi melodraamade tsükli Kuu-Pierrot.

Kersti Ala-Murr on esinenud Nordfjordi Ooperiorkestri, Pärnu Linnaorkestri, UiSi ning Stavangeri Sümfooniaorkestri solistina, osalenud Arvo Pärdi muusikafestivalil, Olivier Messiaeni mälestusfestivalil ja festivalil Ny Musikk ja kandnud ette uudisteoseid.

Ta on olnud poolfinalist Rahvusvahelisel Ooperilauljate konkursil Rietis ning Iris Adami Corradetti konkursil Paduas. 2005. aastal pälvis ta auhinnalise koha Hendrik Krummi nimelisel konkursil Eestis. 2008. aastal oli ta Stavangeri Ülikooli solistide konkursi võitjate hulgas. Kersti Ala-Murri jaoks oluliste preemiate hulka kuuluvad ka Stavangeri Ülikooli kunstnikupreemia värvikate ja huvitavate interpretatsioonide eest ning Fredrikstadi valla Kultuuripreemia. Aastatel 2007 ja 2009 oli ta Eesti Interpreetide Liidu stipendiaat.

Tihedas koostöös akordionist Jaak Lutsojaga on aastal 2010 valminud CD-plaat "Vaikimine oleks vale..."

Viited

Välislingid
Koduleht

Eesti ooperilauljad
Sündinud 1973
Tobias Plaschnig

Tobias Plaschnig (ka Tobias Plasnig; 26. detsember 1703 Haynau – 25. detsember 1757/5. jaanuar 1758 Tartu) oli Eesti vaimulik.

Plaschnig sündis Hermannsdorfis Haynau juures, Sileesias (praeguse haldusjaotuse ja nimede juures Chojnówi lähedal, Legnica maakonnas, Alam-Sileesia vojevoodkonnas). Ta õppis Halle vaeslastekoolis. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 4. mail 1728) Halle Ülikoolis. Oli aastast 1729 koduõpetaja Peterburi Peetri koguduse õpetaja Heinrich Gottlieb Nazziuse juures. Ordineeriti aastal 1732 Tallinnas õpetajaks.

Ta oli aastatel 1732–1747 Peterburi jalaväekadetikorpuse saksa koguduse vaimulik. Aastatel 1747–1757 oli ta Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja, olles samal ajal ka linna konsistooriumi assessor.

Isiklikku 
Plaschnig oli kolm korda abielus. Tema teise naise Katharina isa Carl Gustav von Staden oli Äksi Andrease koguduse ja Tartu Maarja koguduse õpetaja. Tema kolmanda naise Bertha Gertrudi isa Martin Johann Roth oli alguses Märjamaa ja Vigala Maarja koguduse, hiljem Puhja ja Rannu Püha Martini koguduse õpetaja, Bertha Gertrudi vend Martin Gottfried Roth oli Räpina Miikaeli koguduse õpetaja.

Viited

Välislingid 
http://isik2.tlulib.ee/index.php?id=671

Tartu Jaani koguduse vaimulikud
Tartu konsistooriumi vaimulikud assessorid
Sündinud 1703
Surnud 1758
Helsingborgi lahing

Helsingborgi lahing toimus 1362. aasta aprillis Taani ja Hansa Liidu vägede vahel Sundi väina kitsas põhjaosas. Taani väed võitsid lahingu kuningas Valdemar IV juhtimisel ning vallutasid 12 Hansa liidu laeva.

Eellugu

Taani kuningas Valdemar IV Atterdag üritas saavutada ülemvõimu põhjameredel, see oli Hansa Liidule vastumeelt. 1361. aastal kogunesid Vendi ja Pommeri linnade riigipäevad Greifswaldis, et lahendada Taani küsimust. Otsustati peatati ärisuhted Taaniga ning alustati ettevalmistusi sõjaks. Sõja rahastamiseks kehtestati neljapennine maks laevadele iga naela kohta ja maksustati ka kõik Hansa linnadest väljaveetavad kaubad. Moodustati liidud Norra ja Rootsi kuningatega, Schleswigi vürsti ja Holsteini krahvkonnaga. Sõjas lubas kaasa lüüa ka Saksa ordu. Peagi tekkisid aga tagasilöögid, kuna ordu taganes oma lubadusest sõjas osaleda ning pakkus omalt poolt vaid finantsabi. Ka jätkasid Zuiderzee linnad Taaniga kauplemist, blokaad kukkus läbi. Kogu sõjaretke koormus langes Vendi linnadele.

Lahing
Aprillis 1362 asuti Saksamaalt teele Kopenhaageni suunas. Laevastik koosnes 52 laevast, neist 27 olid koged. Hansa Liidu väejuht Johann Wittenborg otsustas suure hulga mehi rannikule saata, et sõjaretke käigus lisaks Kopenhaagenile ka Helsingborg vallutada. See oli aga saatuslik viga, Valdemar IV juhtimisel asusid taanlased ootamatult pealetungile ning ebavõrdses võistluses kandsid Wittenborgi väed suuri kaotusi. Valdemar IV sai enda valdusse 12 Hansa liidu laeva. Väed sõlmisid omavahel vaherahu ja Wittenborg naasis alles jäänud laevadega Saksamaale, kus ta hiljem tapeti.

Kasutatud kirjandus
 Dollinger, Philippe (1999). The German Hansa. Routledge. ISBN 041519072X.

Lahingud
1362
Taani keskaeg
Hansa Liit
Priit Aimla (trompetist)

Priit Aimla (sündinud 6. jaanuaril 1963 Pärnu-Jaagupis) on eesti trompetist, dirigent ja pedagoog.

Priit Aimla sündis 6. jaanuaril 1963 Pärnu- Jaagupis, Elmar Aimla ja Aino Aimla (Tõiste) perekonnas. Ta õppis Pärnu-Jaagupi Keskkoolis, Pärnu lastemuusikakoolis ja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi.

Mängib Rahvusooper Estonia sümfooniaorkestris, kus on trompetirühma kontsertmeister, Põhjamaade Sümfooniaorkesteris ja Eesti Raadio Estraadiorkestris.

Välislingid 
 Helena Smirnov.Trompetist Priit Aimla: orkester on rohkemgi kui perekond. - Õhtuleht, 17.08.2015

Eesti trompetistid
Sündinud 1963
Lembit Roosimölder

Lembit Roosimölder (5. september 1942 Suure-Jaani – 6. juuli 2011) oli eesti insener ja tehnikateadlane.

Haridus

Roosimölder lõpetas Türi 1. Keskkooli 1961; Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna ehitustehnoloogia, metallilõikepinkide ja -instrumentide eriala cum laude 1966; Eksperimentaalse Metallilõikepinkide TU Instituudi (Moskva) aspirant 1969–1970; TPI masinaehitustehnoloogia kateedri aspirant 1970–1973.

Teaduskraad ja kutse

Tehnikateaduste kandidaat (Исследование и расчет переходных процессов в автоматических коробках передач металлорежущих станков с числовым программным управлением), Московский станкоинструментальный институт, 1979; dotsent 1987;  professor 2002.

Teenistus
Puurija Tallinna Ekskavaatoritehases 1961–1963;
TTÜs 1964–2011: masinaehitustehnoloogia kateedri vanemlaborant 1964–1965, assistent 1967; masinaehitustööstuse automatiseerimise kateedri assistent 1967–1969; konstrueerimis-eksperimentaalosakonna juhtivkonstruktor 1973–1974; toiduainete tehnoloogia kateedri assistent 1974–1975; peenmehaanika kateedri vanemõpetaja 1975–1984; masinaehitustehnoloogia kateedri dotsent 1984–1987; tööpinkide ja instrumentide/masinate projekteerimise kateedri dotsent 1987–1992; ehituse instituudi dotsent 1992–2002;  masinaehituse instituudi tootearenduse professor ja õppetooli juhataja 2002–2011;  masinaehituse instituudi direktor 2005–2011.,

Teadustöö põhisuunad

Loodusteadused ja tehnika. Mehhanotehnika, automaatika, tööstustehnoloogia: Tootearendus. Modulariseeerimine, Moodulsüstemide projekteerimine. Raskelt koormatud ja vastutusrikaste mehaaniliste struktuuride projekteerimine.

Avaldanud üle 100 teaduspublikatsiooni, 14 patentse leiutise ja 1 kasuliku mudeli autor või kaasautor. Tema juhendamisel on kaitstud 38 magistri- ja 3 doktoritööd. Teinud ettevõtetele mitmeid arendustegevusi ja ekspertiise.

Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

TTÜ arengukomisjoni liige 1992–1996; Eesti Teadlaste Liidu juhatuse liige 1998–2001; Eesti Teadlaste Liidu volikogu liige 1998–2008; Eesti Inseneride Liidu juhatuse liige 2000–2005;  Eesti Masinaehitusinseneride Seltsi juhatuse esimees 2000–2006; Eesti Mehaanikainseneride Liidu juhatuse liige 2002–2007; Eesti Teadusfondi reaalteaduste ja tehnika ekspertkomisjoni liige 2002–2009; Eesti Masinatööstuse Liidu juhatuse liige 2006–2011; TTÜ masinaehituse instituudi nõukogu liige 2000–2011; TTÜ mehaanikateaduskonna nõukogu liige 2001–2011; TTÜ masinaehituse instituudi nõukogu esimees 2005–2011; rahvusvaheliste konverentside programmikomitee liige.

Tunnustused

Eesti NSV Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi aukiri (osavõtu eest leiutus- ja ratsionaliseerimistegevusest) 1980
NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedalid 1986, 1987
Eesti volitatud insener 1998
Volitatud mehaanikainsener 2004.

Viited

Harrastused ja huvialad
Fotograafia, kalapüük.

Välislingid 
Lembit Roosimölder Eesti Teadusinfosüsteemis

Eesti tehnikateadlased
Eesti mehaanikateadlased
Tallinna Tehnikaülikooli professorid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Suure-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1942
Surnud 2011
Roland Petit

Roland Petit (13. jaanuar 1924 – 10. juuli 2011) oli prantsuse balletitantsija ja koreograaf.

Välislingid
 Koduleht

Prantsuse tantsijad
Koreograafid
Sündinud 1924
Surnud 2011
HC Tallas

HC Tallas on Lasnamäel tegutsev käsipalliklubi.

Klubi on asutatud 1997. aastal mittetulundusühinguna endise spordiklubi ETK baasil. HC Tallase eestvedaja Jüri Lepp asutas klubi eesmärgiga luua noortele poistele võimalus tegeleda spordiga. Klubi nimi tuleneb kahe sõna lühendist: Tallinn ja Lasnamägi.

Välislingid
 Koduleht

Eesti käsipalliklubid
Tallinna spordiklubid
Teringi raba

Teringi raba on raba Viljandimaa lõunaosas Mulgi vallas. Kuulub Teringi maastikukaitseala koosseisu.

Rabas on laudteega õpperada. Raba kaguosas asub 5 hektari suurune Alatsi järv.

Välislingid
Teringi matkarada Lilli Looduskeskus
"Laudteematk Teringi soos" Eesti Loodus 05/2007
"Teringi raba saared on igaüks ise nägu" Sakala, 2. juuni 2005

Viljandi maakonna sood
Mulgi vald
Molokovo rajoon

Molokovo rajoon on haldusüksus Venemaal Tveri oblasti kirdeosas.

Rajoonis on Molokovo alev ja viis külaasundust 184 külaga. 2017. aasta seisuga on rajoonis 4100 elanikku. Selle näitaja poolest on rajoon Tveri oblasti väikseim.

Viited

Välislingid 

Rajooni koduleht

Tveri oblasti rajoonid
Heino Marrandi

Heino Marrandi (2. mai 1911 Anna vald – 29. august 1989 Tallinn) oli Eesti põllumajandustegelane, Eesti ühe edukama ühismajandi Estonia kolhoosi pikaajaline esimees.

Heino Marrandil oli kuus klassi haridust.

Aastatel 1949–1989 töötas Marrandi Estonia kolhoosi esimehena. Sellena pälvis ta terve rea autasusid ja aunimetusi.

Aastatel 1954–1962 oli Marrandi NSV Liidu Ülemnõukogu liige.

Tunnustus
1958 sotsialistliku töö kangelane, Lenini orden
1971 Oktoobrirevolutsiooni orden
1973 Lenini orden
1981 Vabariigi parem loomakasvataja
1982 Eesti NSV riiklik preemia
1986 Eesti NSV teeneline põllumajandustöötaja

Isiklikku
Tema isa Rein Marrandi oli Riiginõukogu liige; poeg on Eesti poliitik, endine põllumajandusminister ja Riigikogu liige Jaanus Marrandi.

Viited

Välislingid
 Peeter Raidla: "ENSV rikkad | Esimees, kes igal aastal uue autoga sõitis ja kellele juubeliks välikäimla kingiti". Ärileht.ee, 12.07.2020

Eesti põllumajandustegelased
Eesti NSV kolhoosiesimehed
NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
Lenini ordeni kavalerid
Sotsialistliku töö kangelased
Oktoobrirevolutsiooni ordeni kavalerid
Eesti NSV teenelised põllumajandustöötajad
Türi Kõrgessaare kalmistule maetud
Sündinud 1911
Surnud 1989
Konserveerimine (ehitus)

Konserveerimine on ehitustööd objekti (ehitise või rajatise) säilivuse parandamiseks.

Ehitus

Vaata ka 
Uusehitus
Remont
Kapitaalremont
Renoveerimine
Ennistamine
Ümberehitus
Juurdeehitus
Restaureerimine
Lammutamine

nl:Conserveringstechniek
Andres Kraas

Andres Kraas (sündinud 7. juunil 1956 Tallinnas) on ajaloolane, kunstiajaloolane, kolumnist ja ajakirjanik.

Ta õppis aastatel 1980–1985 Tartu Ülikooli ajalooteaduskonnas, mille lõpetas ajaloo ja kunstiajaloo erialal, spetsialiseerumisega arhitektuuriajaloole {"www.ut.ee"}. Seejärel töötas ajakirjanikuna Eesti Raadios{www.err.ee} ja ajalooõpetajana{www.tyg.edu.ee}. 

1980. aastate lõpul emigreerus Rootsi, kus elas Stockholmis ja töötas põhiliselt Raadio Vaba Euroopa korrespondendina. 

1992 naasis Eestisse, osales poliitikas, kandideerides Riigikogu I ja II koosseisu valimistel ERSP ja Eesti Rahvuslaste Keskliidu (ERKL) nimekirjas ning oli ERKL-i aseesimees, seejärel esimees.

1995 kolis USA-sse, elas 10 aastat New Yorgis, kus õppis turundust ja kommunikatsiooni, töötades mänedžerina turismi, kunsti ja kirjanduse vallas. 

2005. aastast elab Eestis, tegutsedes kultuuri, hariduse, meedia, kommunikatsiooni, turunduse, turismi ja kinnisvara valdkonnas.

Töökohad
 Eesti Raadio – vabakutseline autor ja saatejuht{www.err.ee};
 Westholmi ja Tabasalu Gümnaasium – direktori asetäitja, ajaloo ja kunstiajaloo õpetaja{www.tyg.edu.ee};
 Raadio Vaba Euroopa – Stockholmi korrespondent{www.rfe.com};
 Holiday Inn Midtown, NYC – manager{www.holidayin.com}; 
 Borders Wall Street Books & Music, NYC – manager{www.borders.com}; 
 TEA Kirjastus – turunduse ja PR-direktor{www.tea.eu}; 
 Arco Vara – turunduse ja kommunikatsiooni direktor{www.arcovara.ee};
 Tööinspektsioon – teabeosakonna juhataja/Euroopa Tööohutuse ja Töötervishoiu Agentuuri Eesti ambassadöör{www.ti.ee}; 
 Kraas Consult OÜ – juhatuse liiga {https://www.inforegister.ee/12840122-KRAAS-CONSULT-OU}; 
 SA Eesti Kaevandusmuuseum – direktor, juhatuse liige {"www.kaevandusmuuseum.ee"}; 
 Rahvusvaheline Muuseumide Nõukogu ICOM (International Council of Museums) liige {http://www.icomeesti.ee/};
 Center Kinnisvaragrupp OÜ – ekspert-nõustaja, maakler {www.centerkv.ee};

Vabakutseline tegevus
Tema kirjutisi, teadusartikleid ja kommentaare on ilmunud väljaannetes Muinsuskaitse Aastaraamat 2015 {https://www.muinsuskaitseamet.ee/et/aastaraamat}; Eesti Ekspress; Postimees; Äripäev; Õhtuleht; Pulss 2014; Stockholmi Eesti Päevaleht; Vaba Eesti Sõna; Meie Elu; Rahvuslik Kontakt 1989-1992 {http://sverigeesterna.se/rahvuslik-kontakt/}; Usk ja Elu, Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik Õigeusu Kirik 1990 {https://erb.nlib.ee/?kid=10731295}; jm.

Ühiskondlik tegevus
Eesti Muinsuskaitse Seltsi, Tallinna Ühenduse aseesimees 1988-89 {https://muinsuskaitse.ee/}; Eesti Ameerika Kaubandus- ja Tööstuskoda, asutajaliige {www.https://vm.ee/et/eesti-ameerika-kaubandus-toostuskoda}; Korp! Fraternitas Estica, vilistlane {https://www.cfe.ee/}; Püha Birgitta Ordu Pirita Klooster/Palverännutee, vabatahtliktöö {https:// www.palverand.ee/};

Eesti arhitektuuriajaloolased
Eesti Rahvuslaste Keskliidu poliitikud
Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei poliitikud
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed‎
Sündinud 1956
Georg Erich Põld

Georg Erich Põld (varem Jüri Põld; sündinud 29. juulil 1952 Kuressaares) on Eesti poliitik ja sporditegelane. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu, Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja VII Riigikogu liige ning VIII Riigikogu asendusliige.

1982. aastal lõpetas Põld Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstuse juhtimise ja planeerimise erialal.

Poliitiline tegevus 
Ta oli Reformierakonna (ja selle eelkäija Eesti Liberaaldemokraatliku Partei) liige 09.03.1990–14.06.2013.

1974–1976 ja 1982–1986 oli Põld Kingissepa rajooni Rahvasaadikute Nõukogu liige. 1990–1992 oli ta Eesti Kongressi ja ENSV Ülemnõukogu liige. 1992–1995 kulus ta Riigikogu VII koosseisu ning 1995–1996 oli ta Riigikogu VIII koosseisu asendusliige.

1995. aastal oli ta vastu Aleksander Einselni vabastamisele kaitseväe juhataja ametist.

1996. aastal esitas Põld minister Andrus Öövelile arupärimise tema personalipoliitika kohta nelja inimese asjus. Need olid: ENSV viimase siseministri asetäitja, miilitsa kindralmajor Arved Jaaska; ministeeriumi asekantsler, endine NSV Liidu kindralstaabi kümnenda osakonna polkovnik Elvo Priks; Nõukogude armee kindralstaabi luurepeavalitsuse koolis õppinud Aadu Lee; kaitseministeeriumi kantsler Robert Lepikson, kelle lahkumisavaldust Öövel ei olnud kinnitanud.

1996. aastal väitis Postimees, et 1995–1996 soovis Jüri Põld erastada Tallinnas aadressil Koidula 3 asuvat 113-ruutmeetrist pinda, mis erastati tööandja eluruumi staatuse kaudu peaminister Tiit Vähi abile Peeter Jakovlevile. Vähi valitsuse korteritehingute asjus algatati hiljem kriminaalasi.

Sporditegevus 
1998. aastast on Põld Eesti Karate Föderatsiooni juhatuse liige. 2004–2008 oli ta Eesti Olümpiakomitee karatetreenerite ning aastast 2008 on ta karate-, kobudo- ja iaidotreenerite kutsekomisjoni esimees.

2002 ja 2008 oli Põld karate Euroopa meistrivõistluste korralduskomitee aseesimees. Aastatel 1999–2011 oli ta Karateföderatsiooni peasekretär.

Põld toimetas 2006. aastal ilmunud õpiku "Karate".

Isiklikku 
Ta on abielus ja ta on viie lapse isa.

Tunnustused 
 Riigivapi V klassi teenetemärk (2002)
 Riigivapi III klassi teenetemärk (2006)

Viited

Kirjandus 
 Eesti Ekspress. 18. juuni 2014, lk. 58.

Välislingid 
 

Eesti poliitikud
Eesti sporditegelased
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liikmed
VII Riigikogu liikmed
VIII Riigikogu liikmed
Riigivapi V klassi teenetemärgi kavalerid
Riigivapi III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1952
Olympic Entertainment Group

Olympic Entertainment Group AS on Eesti päritolu rahvusvaheline kasiinoettevõtete kontsern, mille tütarettevõtted tegutsevad kõigis Baltimaades, Valgevenes, Poolas, Rumeenias ja Slovakkias.

Eestis tegutseb Olympic Entertainment Groupi kontserni kuuluv Olympic Casino Eesti AS, Lätis Olympic Casino Latvia SIA ja Leedus Olympic Casino Group Baltija UAB.

Ettevõtte juhatuse liikmed on alates 1. oktoobrist 2009 Indrek Jürgenson ja alates 27. detsembrist 2010 Madis Jääger.

Olympic Entertainment Groupi aktsiad on noteeritud Tallinna börsil ja Varssavi börsil.

Olympic Entertainment Groupi suurim osalus kuulus valdusettevõtete kaudu Armin Karule, oma osaluse müüs ta maha aastal 2018

Internetikasiino 
Olympic Entertainment Group avas 2010. aastal Eesti esimese Eestis legaalse internetikasiino, mis toona kandis nime Olympic-Online. Pakutavate teenuste hulka kuulus nii internetikasiino kui ka internetipokker. 

2013. aasta augustis uuendati kaubamärki ning uueks nimeks sai Olybet. Teenuste hulka lisandus ka spordiennustus.

Viited

Välislingid
 Teave Olympic Entertainment Groupi kohta Tallinna börsi kodulehel
Ettevõtte taustainfo - Inforegister andmebaas
 Olympic müüakse odavalt maha Äripäev, 19. märts 2018

Eesti meelelahutusettevõtted
Börsiettevõtted
Hasartmängud
Hasartmängud Eestis
Led Zeppelin II

"Led Zeppelin II" on ansambli Led Zeppelin teine stuudioalbum. See ilmus 1969. aasta oktoobris.

Lood

A-pool
 "Whole Lotta Love"   	John Bonham/Willie Dixon/John Paul Jones/Jimmy Page/Robert Plant (5:34)
 "What Is and What Should Never Be"   	Page/Plant (4:47)
 "The Lemon Song"   	Bonham/Burnett/Jones/Page/Plant (6:20)
 "Thank You"   	Page/Plant (4:47)

B-pool
 "Heartbreaker"   	Bonham/Jones/Page/Plant (4:15)
 "Living Loving Maid (She's Just a Woman)"   	Page/Plant (2:40)
 "Ramble On"   	Page/Plant (4:35)
 "Moby Dick"   	Bonham/Jones/Page (4:25)
 "Bring It On Home"   	Page/Plant/Dixon (4:19)

Led Zeppelin
Suurbritannia albumid
1969. aasta albumid
Igavene haud

"Igavene haud" ("Into Eternity") on taani režissööri Michael Madseni 2010. aastal valminud dokumentaalfilm Olkiluoto tuumaelektrijaama juurde rajatavast tuumajäätmete hoidlast Soomes Rauma linna lähedal Olkiluoto saarel.

Onkalo tuumajäätmete hoidla on umbes 500 m sügavusel asuv maa-alune hoidla. Film võtab erilise tähelepanu alla küsimuse, kuidas tuleks see ohtlik paik tähistada, et tähis oleks arusaadav saja tuhande aasta jooksul (ükski keel teatavasti nii kaua ei kesta).

Film on tuumajaama suhtes äärmiselt kriitiline ja aus.

Välislingid
Film ise vaadatavana.

2010. aasta filmid
Keskkonnateemalised dokumentaalfilmid
Taani filmid
Radioaktiivne reostus
Peeter Tammearu

Peeter Tammearu (sündinud 31. juulil 1964 Pärnus) on eesti näitleja ja lavastaja.

1986. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri. 

Aastani 1994 töötas Peeter Tammearu Ugala teatris näitleja, lavastaja ja kirjandusala juhatajana. 

Aastatel 1996–2002 töötas ta Tallinna Linnateatris.

Alates 2002. aastast töötas Tammearu Ugala peanäitejuhina, alates 2003 direktorina. 2009. aastal lahkus ta sellelt ametikohalt ja töötas 2010. aastani näitlejana. 

2012. aastal mängis Peeter Tammearu Eesti populaarseima krimisarja "Kättemaksukontor" mõnes osas.

Alates 2019. aastast on ta Endla teatri näitleja.

Rollid filmides ja sarjades
 2004 "Sigade revolutsioon"
 2012 "Kättemaksukontor" – 7. hooaeg, 11.–12. osa (Bill Smith)
 2013 "Kertu"
 2015 "1944"
 2019 “Tõde ja õigus”

Tunnustus
 1985 – Voldemar Panso nimeline auhind
 1994 – Ants Lauteri nimeline auhind
 1996 – Eesti Teatriliidu meespeaosatäitja auhind
1999 – Suure Vankri auhind
 2003 – Karl Adra nimeline auhind
 2005 – Salme Reegi nimeline auhind
2015 – stipendium "Ela ja sära"
 2018 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Peeter Tammearu abikaasa on Triinu Meriste. Neil on pojad Tobias ja Pärtel.

Viited

Eesti lavastajad
Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1964
Nomenklatuurikoodeks

Nomenklatuurikoodeks (inglise keeles nomenclature code või code of nomenclature) on bioloogiliste taksonite nimetamist reguleeriv ja taksonite süstematiseerimist korraldav reeglistik, mis on välja töötatud mitme suure organismirühma jaoks. 

Eraldi nomenklatuurikoodeksid on järgmistel suurrühmadel:
loomadel – loomade rahvusvaheline nomenklatuurikoodeks (International Code of Zoological Nomenclature (ICZN));
taimedel (sh seened ja tsüanobakterid) – taimede ja seente rahvusvaheline nomenklatuurikoodeks (International Code of Botanical Nomenclature (ICBN));
kultuurtaimedel – kultuurtaimede rahvusvaheline nomenklatuurikoodeks (International Code of Nomenclature for Cultivated Plants, Cultivated Plant Code, ICNCP));
taimeassotsiatsioonidel – taimeassotsiatsioonide rahvusvaheline nomenklatuurikoodeks (International Code of Phytosociological Nomenclature);
bakteritel – bakterite rahvusvaheline nomenklatuurikoodeks (International Code of Nomenclature of Bacteria (ICNB));
viirustel – viiruste taksonoomia rahvusvaheline komitee (International Committee on Taxonomy of Viruses (ICTV)).

Nomeklatuurikoodeks ei käi rahvuskeelsete teaduslike taksoninimetuste kohta.

Vaata ka
eestikeelsed liiginimed

Biosüstemaatika
Vilma Jürisalu

Vilma Jürisalu (sündinud Eero; 1. august või 1. oktoober 1928 Varja küla – 27. oktoober 2010) oli eesti tõlkija ja toimetaja.

Ta lõpetas 1946. aastal Rakvere Gümnaasiumi. 1951. aastal lõpetas Jürisalu saksa filoloogina Tartu Ülikooli ja kuus aastat hiljem sai ta kaugõppes inglise filoloogi diplomi. 

Jürisalu esimene töökoht oli Eesti Raadio, kust ta ka 1985. aastal pensionile läks. Jürisalu sai kirjandussaadete vastutavaks toimetajaks juba 1953. aastal. Raadio arhiivis moodustab tema osalusega saadete nimestik 20 lehekülge. 

Ta tõlkis peamiselt saksa ja inglise keelest, näiteks Jane Austeni, Saul Bellow', John le Carré, Agatha Christie, William Faulkneri, Henry Jamesi, Rudyard Kiplingi, Thomas Manni, William Somerset Maughami, Iris Murdochi, Herta Mülleri, John Steinbecki ja Stefan Zweigi teoseid.

Isiklikku
Tema abikaasa oli helilooja Heino Jürisalu.

Viited

Välislingid
Rein Veidemann, Tõlkimine algab ja lõpeb lugemisega, Postimees, 18. detsember 2004
Martin Viirand, Suri kirjandusinimene Vilma Jürisalu, Eesti Päevaleht, 5. november 2010

Eesti tõlkijad
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 2010
Kuningaplats

Kuningaplats on väike park Tartus Jakobi tänava ääres, Tartu Ülikooli peahoone taga.

Platsile on nime andnud Kuningaplatsi keskel asuv Tartu ülikooli rajaja Gustav II Adolfi monument.

Tartu pargid
Pirogovi park

Pirogovi park ehk Pirogovi plats on park Tartus.

Park asub Toomemäe nõlva all Ülikooli tänava ja Lossi tänava ääres.

Pargis asub Nikolai Pirogovi monument.

Pirogovi park on traditsiooniline Tartu tudengite õllejoomiskoht. Kuna üldjuhul on avalikus kohas alkoholitarbimine keelatud, on sellel teemal kestnud aastaid avalik debatt. Lahendusena on viimastel aastatel Tartu linnavolikogu määrusega lubatud tarvitada Pirogovi Toome nõlva aluse jalgtee ja Ülikooli tänava vahelist tähistatud haljasala suviti (15. märtsist kuni 15. oktoobrini) piknikukohana, kus võib pruukida kuni 6 mahuprotsendiga (k.a) alkohoolseid jooke.

Viited

Tartu pargid
Kesklinn (Tartu)
Lossi tänav
Kassitoome

Kassitoome on park Tartu kesklinnas.

Kassitoome asub Näituse tänava, Baeri tänava ja Oru tänava vahel. Baeri tänav eraldab seda Toomemäest.

Pargile on iseloomulik vaheldusrikas reljeef: osalt asub see Rootsi-aegsetel kaitseehitistel, kuid parki jääb ka nn Kassitoome auk ehk Kassiorg ehk Toomeorg, kunagine savi- ja liivakarjäär. Vastandina Toomele kulgevad Kassitoome rajad loogeliselt, avades vahelduvaid vaateid eri tasandeilt. Kassitoome kuulub Tartu vanalinna muinsuskaitsealasse.

Arhitektuuriliselt piiravad Kassitoomet Näituse tänava poolt Uus Anatoomikum ja Veski tänava poolt majade tagaküljed, millest kerkivad esile hilisklassitsistlik Karl Ernst von Baeri maja ning 1888. aastal rajatud historitsistlik tellishoone, kus Nõukogude ajal tegutses Eesti Põllumajanduse Akadeemia klubi. Oru tänava äärde jääb endine Tartu linnamuuseumi hoone, Toome-poolses küljes domineerib aga gooti stiilis toomkiriku fassaad, mille kahe torni tipus on tänapäeval vaateplatvorm.

Pargis paikneb kaks monumenti: Näituse tänava ääres Uue Anatoomikumi vastas seisab ülikooli rektori, füsioloog Alexander Schmidti monument, teises servas üle Oru tänava jääval kõrgendikul aga skulptuurigrupp "Vjatško ja Meelis Tartu kaitsel", mis kujutab Enn Kippeli noorsoojutustuse "Meelis" tegelasi Tartu lahingus 1224. aastal.

Suviti on Kassitoome pargis korraldatud kontserte ja vabaõhulavastusi, näiteks "Lembitu" (lavastajad Ants Viir ja Uno Pant). Talvel on künklik Kassitoome populaarne kelgutajate seas.

1869. aasta juunis toimus Kassitoomel, Toomkiriku valli jalamil esimese eesti üldlaulupeo kiriklik avamine, millel osales kuni 12 000 inimest. Hiljem rajati sinna Tartu ülikooli tenniseväljakud.

Pildid

Viited

Välislingid
 Niina Raid Tartu Kassitoome ajaloost I
 Niina Raid Tartu Kassitoome ajaloost II
 Sergei Scharbe Kaks ajaloolist fotot Kassitoomest
 Jorma Piir "Kuidas sündis Kassitoome", töö Tartu legendide konkursilt
 Dorpat.ru: Кошкина горка (Kassitoome)

Tartu pargid
Eesti karjäärid
Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski

Krahv (a-st 1744) Pjotr Aleksandrovitš Rumjantsev-Zadunaiski (vene Пётр Александрович Румянцев-Задунайский) (4. (ukj 15. jaanuar 1725 Stroenti, Moldova või Moskva – 8. (ukj 19. detsember) 1796 Tašan, Zenkovski maakond, Väikevene kubermang) oli Venemaa riigitegelane ja sõjaväelane, aastast 1770 kindralfeldmarssal.

Krahv Rumjantsev paistis väejuhina silma neljandas (1768–1774) ja viiendas (1787–1792) Vene-Türgi sõjas. Silmapaistvate võitude eest neljandas Vene-Türgi sõjas pälvis ta nii feldmarssali tiitli kui ka austava lisanime Zadunaiski.

Tema isa Aleksandr Rumjantsev, keiser Peeter I lähikondlane, abiellus Peetri korraldusel keisri soosiku Maria Matvejevaga ja saadeti kohe Venemaa saadikuks İstanbuli. Venemaale jäänud Maria Rumjantseva sünnitas poja, kes nimetati keisri auks Pjotriks. Sellepärast oli tolle aja Peterburi seltskonnas laialt levinud teadmine, et Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski on Peeter I vallaspoeg. Pjotri ristiema oli keisrinna Katariina I.

Auastmed

Viited

Musta Kotka ordeni kavalerid
Püha Aleksander Nevski ordeni kavalerid
Püha Andreas Esmakutsutu ordeni kavalerid
Püha Anna I klassi ordeni kavalerid
Püha Georgi I klassi ordeni kavalerid
Püha Vladimiri I klassi ordeni kavalerid
Venemaa kindralfeldmarssalid
Sündinud 1725
Surnud 1796
Peeter Põllu plats

Peeter Põllu plats (varem Politsei plats, ka Politseiplats, ka Oktoobri väljak) on park Tartu kesklinnas. 

Park asub Vabaduse puiestee, Munga tänava, Kompanii tänava ja Gildi tänava vahel.

1. detsembril 2008 avati platsil Haridus- ja Teadusministeeriumi ees Eesti Vabariigi esimese haridusministri Peeter Põllu monument. 2015. aastal otsustati anda pargile Peeter Põllu nimi.

Samal aastal hakati parki paigaldama mälestuspinke Tartuga seotud inimestele. Peeter Põllu platsil on avatud pargipingid:

29. juunil 2015 – Lucia Rohtlaane mälestuseks;
17. augustil 2015 – kirjanik Helmi Mäelo mälestuseks;
23. oktoobril 2015 – Elle Tariku mälestuseks;
21. novembril 2015 – Eesti Haridustöötajate Liidu auks;
7. jaanuaril 2016 – Aarne Tõldsepa mälestuseks;
17. mail 2019 – Karl Karlepi mälestuseks.

Ajalugu 
Politseiplatsi nimi tuli kasutusse tõenäoliselt juba 19. sajandi lõpus, mil selle platsi äärsesse hoonesse asus Liivimaa kubermangu Tartu linna politseivalitsus. Teine Politseiplatsist vanem ajalooline nimetus, mis on olnud sellega ka paralleelselt
kasutusel, on Lihaturg, Lihaturg oli osa Söögiturust. Lihaturgu piiritles muust Söögiturust pangamaja ehitamine Raekoja platsi ehk Suurturu serva. Hiljem jäi Lihaturu nimi üle Gildi tänava, praeguse Tartu Linnaraamatukogu Emajõe-poolse külje pool olevale platsile, kus lihaturgu kuni praeguse Tartu turuhoone valmimiseni 1938. aastal edasi peeti.

Vaata ka 
Politseiaed

Viited 

Tartu pargid
Kesklinn (Tartu)
Avalik käimla

Avalikud käimlad on eraldi seisvad statsionaarsed ehitised või ajutiselt kohale toodud keemilised käimlad. Avalikes käimlates peab saama üldiselt käsi pesta ja peavad olema varustatud tualett paberiga. Suuremate rahvaürituste korral, võidakse teha eraldi naiste ja meeste tsoonid. Meeste tsoonis võib olla eraldi veel urineerimise ja roojamise alad.

Ajutised käimlad ei ole üldiselt ühendatud kanalisatsioonisüsteemiga ja neid peab käima regulaarselt tühjendamas.

Käimlad
Aleksandr Nevzorov

Aleksandr Nevzorov (vene keeles Александр Глебович Невзоров; sündinud 3. augustil 1958 Leningradis) on endine vene teleajakirjanik, Riigiduuma saadik, praegu publitsist.

Töötas aastatel 1983–1993 Leningradi Televisioonis, oli 1987–1993 populaarse telesaate "600 секунд" ("600 sekundit") saatejuht. 1991. aasta jaanuaris kajastas oma saadetes Leedu sündmusi suurriiklikest ja šovinistlikest seisukohadest lähtuvalt ning tegi sel teemal dokumentaalfilmi "Наши" ("Naši"/"Meie omad"). Oli – enda sõnade kohaselt – GKTšP pooldaja. Moodustas 1991. aasta sügisel liikumise Naši (mitte segi ajada Putini poliitikat toetava liikumisega Naši, mis asutati 2005. aastal)

On esinenud Putini režiimi kritiseerijana.

3. juunil 2022 teatati, et Nevzorov sai Ukraina kodakondsuse.

Filmid 

 1991 – "Наши" 
 1995 – "Чудотворная" ("Imettegev"; sündmused oktoobris 1993)
 1995 – "Повар" ("Kokk"; film inimsööjast Kuzikovast)
 1995 – "Ад" ("Põrgu"; film Tšetšeenia sõjast)
 1997 – "Чистилище" ("Puhastustuli") – lavastaja, stsenarist, filmiprodutsent
 2005 – "Лошадиная энциклопедия" ("Hobuste entsüklopeedia") – režissöör, stsenarist
 2006 – Методика Nevzorov Haute École Aluspõhimõtteid – Tootmine «NEVZOROV HAUTE ÉCOLE»
 2008 – "Лошадь распятая и воскресшая" ("Hobune ristil ja ülestõusnud"; dokumentaalfilm) – režissöör, stsenarist
 2010 – "Lectio Equaria Palaestra" ("Maneežihobuse lugemine") – Venemaa, režissöör

Viited

Välislingid 
 A. Nevzorovi YouTube kanal. 

Venemaa ajakirjanikud
Teleajakirjanikud
Venemaa poliitikud
Sündinud 1958
Belforti departemang

Belforti departemang (Territoire de Belfort) on departemang Prantsusmaa Bourgogne-Franche-Comté piirkonnas. Piirneb lõunas Šveitsiga.

Peale Prantsuse-Preisi sõda 1871. aastal annekteeris Saksamaa Frankfurti rahulepinguga pea kogu Alsace'i. Belforti ümbrus aga eraldati Haut-Rhini departemangust ning jäi Prantsusmaale kolmel põhjusel: Belforti ümbrus oli peamiselt prantsuskeelne võrreldes valdavalt saksakeelse Alsace'iga; Belfort oli edukalt kolonel Denfert-Rochereau juhtimisel osutanud vastupanu Saksa vägedele; Belforti ümbrus oli peamiselt tasane maa Jura ja Vogeeside mägede vahel, mistõttu Preisi ohvitserid arvasid, et Belforti Prantsusmaale jätmine annab Saksamaale paremini kaitstava piiri. Ligi 50 aastat oli Belforti ümbrus territoorium, kuni 1922. aastal sai sellest departemang. Kuigi pärast esimest maailmasõda sai Prantsusmaa Alsace'i tagasi, otsustati Belforti ala mitte Haut-Rhiniga taasliidendada. Plaaniti küll territooriumile uut nime anda (näiteks Savoureuse, mis on departemangu peamine jõgi), kuid kindlale konsensusele ei jõutud ja departemang kannab endiselt Territoire de Belforti nime.

Vaata ka 
 Belforti departemangu haldusüksuste loend

Viited

Välislingid 
 Departemangu koduleht (prantsuse keeles)

Prantsusmaa departemangud
Ahvide planeedi sünd

Ahvide planeedi sünd (inglise "Rise of the Planet of the Apes") on 2011. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide film, mille lavastas Rupert Wyatt. Ulmefilm on eellugu "Ahvide planeedi" saagale.

Filmivõtted algasid 2010. aastal Vancouveris (kus osa episoode võeti üles ka PNE Agrodome spordihallis), Kanadas. Hiljem suunduti San Franciscosse ja Hawaii O'ahu saarele. 

Esialgsete tööpealkirjadena kasutati pealkirju "Caesar", "Caesar: Rise of the Apes" ja "Rise of the Apes".

MPAA (The Motion Picture Association of America) andis filmile reitingu PG-13. Eestis on "Ahvide planeedi sünd" alla 12-aastastele mittesoovitatav.

Näitlejad 
 James Franco – Will Rodman 
 Freida Pinto – Caroline Aranha
 Andy Serkis – Caesar
 John Lithgow – Charles Rodman 
 Chelah Horsdal – Irena
 Brian Cox – John Landon
 Tom Felton – Dodge Landon
 David Oyelowo – Steven Jacobs
 Tyler Labine – Robert Franklin
 David Hewlett – Hunsiker
 Jamie Harris – Rodney

Esilinastused 
 Island – 3. august 2011 
 Venemaa – 4. august 2011
 Ameerika Ühendriigid  – 5. august 2011 
 Eesti –  5. august 2011
 Suurbritannia –  11. august 2011
 Soome –  12. august 2011

Viited

Välislingid 
 
 Ahvide planeedi sünd. Forum Cinemas Estonia
 Filmi "Ahvide planeedi sünd" ametlik treiler
 Rise of the Planet of the Apes. AllRovi

Ameerika Ühendriikide filmid
Ulmefilmid
2011. aasta filmid
Peterburi Ksenija

Püha õnnis Peterburi Ksenia (vene keeles Святая блаженная Ксения Петербургская; kodanikunimega  Ксения Григорьевна Петрова) on õigeusu kiriku pühak, Peterburi kaitsepühak.

Püha õnnis Ksenia sündis 18. sajandi esimesel poolel, arvatavasti 1719. ja 1730. aasta vahel Venemaal ja suri umbes 1803. aastal. Dokumenteeritud andmed tema elu kohta puuduvad, esimesed suuliste pärimuste publikatsioonid ilmusid trükis alles 1840. aastatel. Ta elas suurema osa oma elust Peterburis Kristuse pärast meeletuna.

Ksenia abiellus Peterburi Püha Andrease katedraali keiserliku koorilaulja, polkovnik Andrei Fjodorovitš Petroviga. Pärast abikaasa ootamatut surma jättis ta 26-aastasena oma maise vara vaestele ja veetis ülejäänud 45 eluaastat kodutu palverändurina Peterburi tänavatel. Ta riietus enamasti abikaasa mundrikuube, kõnetamisel vastas ainult tema nimele ja rääkis, et tema elab, Ksenia aga on surnud. Ta paistis silma tasaduse, alandlikkuse, lahkuse ning palve- ja prohvetianni poolest.

Püha Ksenia on maetud Peterburi Smolenski kalmistule. Tema hauda tähistab 1902. aastal ehitatud kabel.

Vene Õigeusu Kirik Välismaal kanoniseeris ta pühakuks 1978. aastal ja Vene Õigeusu Kirik 1988. aastal.

Püha õndsa Ksenia mälestuspäev on 6. veebruaril (24. jaanuaril Juliuse kalendri järgi). Teda austatakse paljudel maadel.

Tema eestkostet ja abi otsivad kodutud, inimesed, kellel on muresid töö leidmisel ja abielus, abikaasade ja kadumaläinud laste pärast, kaitseks tulekahju vastu.

Ikoonidel kujutatakse teda punase seeliku ja rohelise jakiga (või vastupidi), rätikuga peas ja õlgadel, toetumas pahema käega kepile; taustal Jumalaema Smolenski ikooni kirik ja õndsa Ksenia kabel Peterburi Smolenski kalmistul.

Viited

Välislingid

Õigeusu pühakud
Sündinud 18. sajandil
Surnud 1800. aastatel
Mirjam Mölder-Mikfelt

Mirjam Mölder-Mikfelt (sündinud 1. juulil 1985 Rakveres) on Eesti maalikunstnik.

Viited

Välislingid
Koduleht

Eesti maalikunstnikud
Sündinud 1985
Triinu Meriste

Triinu Meriste (sündinud 3. augustil 1972) on eesti näitleja. 

Aastatel 1990–1994 õppis ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikoolis, tema kursuse juhendaja oli Ingo Normet.

1994–2002 töötas Triinu Meriste Tallinna Linnateatris. Alates 2002. aastast on ta Ugala teatri näitleja.

Triinu Meriste on mänginud näiteks filmis "Põud ja vihm" (1994), telelavastuses "Kallima naeratus" (1997) ja seriaalis "Õnne 13" (Aime).

Rollid Ugala teatris 
"Salaste laulupidu" – Jelena Tolstaja
"Kollane nool" – ema
"Limpa ja mereröövlid" – Ema ja III Kaisuloom
"Triumfikaar" – Joan
"Neli aastaaega" – Beatrice 
"Kolm klaasikest kirsiviina", "Onu Vanja" – Jelena Andrejevna
"Orkester" – Suzanne, tšello
"Niskamäe kired" – Heta, Aliina
"Thijl Ulenspiegel" – Maria
"Saateviga" – Vanda
"Tulge kõik, kes te..." – Metamorfoos
"Haldjakuninga kingitus" – nõid Aranea, Sookalda Kuningriigi valitsejanna 
"Õnnetunne" – Liz (uuriv ajakirjanik) 
"Marilyn" – Gladys, Norma ema
"Krabat" – Lyschko
"NORA/MAJA" – proua Kristine Linde
"Põhjas" – Vassilissa Karpovna
"Inetu pardipoeg ja lendav kass" – kana Malle, kass Nofretete
"Härra Punttila ja tema sulane Matti" – Telefonipreili
"Anna Karenina" – Anna Arkadjevna Karenina
"Linnapea" – Anna Maramaa
"Keisri hull" – Ewa Catharina von Bock
"Kolm õde" - Maša
"Väikesed vanamehed" – Eva
"Nii nagu taevas" – Siv
"Jürka" – Juula, Maia, Riia, naine
"Majandustõus ehk Kohe käib pauk" – Louise Muller, Prantsuse ärimehe abikaasa

Rollid Tallinna Linnateatris 
"Valge abielu" – Paulina
"Rocco ja tema vennad" – Ginetta
"Petra von Kanti kibedad pisarad" – Karin
"Pianoola ehk Mehhaaniline klaver" – Sofja Jegorovna 
"Kaks paari ja üksainus" – Laia Juuli
"Toboso Dulcinea" – Sanchica
"Prints ja kerjus" – Õuedaam
"Hamlet" – Corneliuse kaasa
"Clavigo" – Sophie Guilbert
"Põhhjas" – Natasha
"Musketärid – kakskümmend aastat hiljem" – Londonlanna, Pariislanna
"Kuningas Arhispektrum Hüpotetikus Esimese langus ja tõus" – Kuninganna Parfümeeria
"Võlumägi" – Hermine Keefeld

Isiklikku
Triinu Meriste abikaasa on Peeter Tammearu. Neil on pojad Tobias ja Pärtel.

Viited

Välislingid
 Triinu Meriste Ugala teatri kodulehel
 Triinu Meriste perega pilt
 Naine nagu tulevärk (ilmus ajakirjas Anne & Stiil), lisatud 7. detsembril 2006 Naiste Maailma portaali

Tallinna Linnateatri näitlejad
Sündinud 1972
Ugala näitlejad
Jana Kolukanova-Haitz

Jana Kolukanova-Haitz (neiupõlvenimi Kolukanova; sündinud 4. augustil 1981 Tallinnas) on endine Eesti ujuja. 

Ujumist õppis Kalevi Ujumiskoolis Tallinnas ja Auburni Ülikoolis USA-s.

2000. aasta Sydney olümpiamängudel saavutas Jana Kolukanova 50 meetri vabaujumises 16. koha.

2004. aasta Ateena olümpiamängudel saavutas ta 100 m vabaujumises 23. koha.

2002. aasta lühiraja maailmameistrivõistlustel Moskvas sai Jana Kolukanova 50 meetri vabaujumises 17. koha ja 100 m vabaujumises 30. koha.

2005. aasta maailmameistrivõistlustel Montréalis sai Jana Kolukanova 50 meetri vabaujumises 8. koha ja 100 meetri vabaujumises 14. koha.
2008. aasta lühiraja maailmameistrivõistlustel Manchesteris naiste 50 vabaujumises sai ta 10. koha.

Isiklikku
Kasv 182 cm, kaal 67 kg. Tema abikaasa on Christopher Haitz.

Viited

Välislingid 
 

Eesti ujujad
Sündinud 1981
Atmosfäärikaitse

Atmosfäärikaitse ehk õhkkonnakaitse on õhusaastuse vähendamise või vältimise meetmestik; välisõhukaitse ulatuslikum valdkond. 

Atmosfäärikaitse olulised teemad on muu hulgas osoonikihi hõrenemine, globaalse soojenemise ohjamine.

Vaata ka
Välisõhukaitse

Viited 

Meteoroloogia
Keskkonnakaitse
Erna retk

Erna retk oli sõjalis-sportlik võistlus, mida peeti Eestis iga aasta augustis aastatel 1994–2011. Seda on nimetatud maailma üheks pikemaks ja raskemaks militaarvõistluseks.

Võistlus oli rahvusvaheline. Aastatel 2004–2010 võitsid retke Eesti meeskonnad, 2003. aastal tulid võitjaks soomlased ja 2002. aastal hiinlased.

Erna retke korraldas MTÜ Sõjalis-sportlik selts Erna, finantseeris kaitseministeerium. Peakorraldaja oli seltsi president Meelis Rätsep.

Retkega mälestati Soome ja Saksamaa koostöös moodustatud, Talvesõjas osalenud eestlastest koosnenud luureüksuse Erna operatsiooni Eestis Nõukogude tagalas 1941. aasta suvel. Erna tegi dessandi Salmistusse ning liikus edasi Kautlasse, kus pidas lahingu ülekaaluka vastasega. Seejärel siirdus salk üle rinde tagasi Saksa poolele.

Retke kirjeldus
Erna retk algas kummipaatides maabumisega "vaenulikule" rannale. Sellele järgnes 150 km pikkune jalgsirännak, mille käigus püüti vältida "vaenulikke" jõude. Aastate vältel lisandus retkesse ka alavõistlusi üksikutes sõjalistes oskustes, näiteks granaadiheites ja esmaabi andmises.

Vaata ka 
 Utria Dessant
 Admiral Pitka Luurevõistlus

Viited

Välislingid
 Erna Selts
 Erna retke lühiajalugu Erna Seltsi kodulehel
 Dokumentaalfilm Erna retkest
 Priit Hõbemägi "Kogu tõde Erna retke allakäigust" Keskpäevatund, 2. august 2011

Eesti üritused
Eesti spordivõistlused
Eesti sõjandus
Puiestee tänav

Puiestee tänav (saksa keeles Alleestraße) on tänav Tartus. Ta on veidi alla 3 km pikk.

Tänav algab Põllu tänava ristist, kus Aruküla tee jätkub Puiestee tänavana. Tänav kulgeb kuni ristumiseni Jaama tänavaga Paju ja Männi tänava ristmikul.

Puiestee tänaval on algusest lõpu poole minnes ühine ristmik Põllu tänavaga (paremalt), Muru tänavaga (paremalt), Ujula tänavaga (vasakult), Nurme tänavaga (paremalt), Lubja tänavaga (risti), Risti tänavaga (paremalt), Liiva tänavaga (risti), Narva maanteega (risti), Kingu tänavaga (vasakult), Mäe tänavaga (risti), Roosi tänavaga (risti), Kasarmu tänavaga (vasakult), Raatuse tänavaga (vasakult), Peetri tänavaga (paremalt), Pärna tänavaga (vasakult) ja Jaama tänavaga (risti).

Puiestee tänav on peamine tee, mida mööda Tartust Jõgeva poole sõidetakse. Vastav maantee kannab järjenumbrit 39.

Puiestee tänav ristub Narva maanteega Tartu Peetri kiriku juures. Puiestee tänava serva jäävad Uus-Jaani kalmistu, Vana-Peetri kalmistu ja Uus-Peetri kalmistu. Aadressil Puiestee tänav 78 asub Tallinna Tehnikaülikooli Tartu Kolledž.

Suurim majanumber Puiestee tänaval on 128.

Ajalugu
Puiestee tänaval asuv sõjaväelinnak koosneb kümnetest eri ajal ehitatud hoonetest ja seal, Krasnojarski kasarmutes, 20. sajandi alguses asus Venemaa keisririigi 23. jalaväediviisi 95. Krasnojarski jalaväepolgu osad. Tartu linna piiril paiknenud kasarmukompleksi hakati planeerima Jaama mõisa maadest eraldatud alale. 1913. aastast pärit piirkonna plaanil on kokku 29 erineva funktsiooniga hoonet, sealhulgas tellistest kahekorruseline kasarmuhoone, tall, erinevad kuurid, laohooned, vankrikuurid, pesuköök, saun, kuivatusmaja, kasarmubarakid ja kirik koos sööklaga. Territoorium asus alal, mis piirneb praeguste Kasarmu ja Puiestee tänavatega loodes ja edelas ning Jänese tänava mõttelise pikendusega kirdes ja kirde-edela sihilise joonega praeguste Raatuse ning Pärna tänavate vahel.

Eesti Vabariigi ajal 1920.–1930. aastatel Lembitu kasarmud, kus paiknes Ratsarügement ja 2. üksik jalaväepataljon ja olid alates 1940. aastast NSV Liidu okupatsioonivägede kasutuses. Teise maailmasõja ajal hävisid mitmed hooned Lembitu platsil, sealhulgas kahekorruseline kasarmuhoone. Nõukogude perioodil toimusid ulatuslikud ümberehitustööd, mille käigus laienes kasarmuplats koos hoonetega loode suunas endise Jaama mõisa maadele. Uusehitistena kerkisid mitmed kivi- ja paneelmajad, töökojad ning garaažid. Eesti iseseisvuse taastamise järel asus seal Eesti kaitseväe Tartu kompanii, mis formeeriti hiljem Tartu üksikuks jalaväepataljoniks. Tartu Üksik-jalaväepataljon oli  linnakus  kuni 2002. aastani. Algupärasest Krasnojarski jalaväepolgu hoonestikust on ainus täiel määral säilinud hoone kivitall (Jänese tänav 23), kus tegutseb Tartu Ratsakool.

Aadressil Puiestee tänav 9/11 tegutses enne teist maailmasõda AS Tartu Telefonivabrik.

Viited

Välislingid 

Tartu tänavad
Ülejõe
Raadi-Kruusamäe
Jaamamõisa
Ujula tänav

Ujula tänav on tänav Tartus Ülejõel.

Tänav algab Sauna tänavalt ja lõpeb Puiestee tänaval. Tal on ühine ristmik Liiva ja Lubja tänavaga. Selle pikkus on umbes 1,5 kilomeetrit.

Ujula tänaval asub Tartu Teoloogia Akadeemia.

1999. aastal kogus üliõpilaspoliitik Arne Otter üle 300 allkirja protestiks Tartu linnas kavandatud üldplaneeringu vastu, mis nägi ette Otteri kodutänava, Ujula tänava asfalteerimise ja muutmise põhiteeks. Plaani kohta avaldati vastakaid arvamusi. Ujula tänaval elanud jurist ja ettevõtja Tõnu Põder leidis, et kahesuunaline sõidutee tänavale ei mahu, üldplaneeringu projekti koordinaator Indrek Ranniku oli aga vastupidisel seisukohal. Tartu Ülikooli toonase prorektori, geoloog Volli Kalmu hinnangul oli Ujula tänava lõpuosa seisnud sajandeid majadeta, mistõttu kujuneb pehme pinnase vajumisega toimetulek raskeks.

Ajalugu 
Ujula tänav Tartus on kandnud ajalooliselt nimetusi Meltsiveski tänav, Maltsaweske-ulits, Meltsiweski ulits, (saksa keeles Malzmühlenstraße, Mühlen-Straße, an der Mühlenteich, vene keeles Солодомельничная ул, Солодо-Мельничная ул.)

Viited 

Tartu tänavad
Ülejõe
Jaamamõisa oja

Jaamamõisa oja ehk Juudaoja on oja Tartus.

Selle kaldal asub endine Jaama mõis.

Välislingid
Jaamamõisa oja kalad Tartus 11. oktoobril 2015 (video)

Tartu veekogud
Jaamamõisa
Tartu maakonna jõed
Riho Västrik

Riho Västrik (sündinud 4. augustil 1965 Abja-Paluojal) on Eesti dokumentalist, stsenarist, filmiprodutsent ja ajaloolane. 

Aastatel 1988–2000 õppis Riho Västrik Tartu ülikoolis, kus sai bakalaureusekraadi ajaloo ja ajakirjanduse alal, 2000–2002 jätkas Tartu ülikoolis magistriõppes. Alates 2006. aastast õppis ta Balti Filmi- ja Meediakoolis magistriõppes produtseerimise erialal.

Töökäik
1987–1990 oli Riho Västrik VAT-teatri näitleja. 1990–1993 töötas ta Eesti Raadio Noorteraadio toimetuse juhatajana. 1993–1995 oli ta Reklaamitelevisiooni uudisteosakonna vastutav toimetaja. Alates 1996. aastast on Riho Västrik OÜ Vesilinnu juhataja. Aastatel 1997–2001 töötas ta Eesti Televisiooni uudistetoimetajana.

Alates 2009. aastast õpetab ta Balti filmi- ja meediakoolis.

Riho Västrik on Euroopa Dokumentalistika Võrgustiku (EDN) liige. Ta on Eesti Filmitootjate Liidu juhatuse liige.

1998. aastal osales ta esimesel Eesti ekspeditsioonil Himaalajasse.

2011. aasta juuli lõpul osales Riho Västrik Hermann Walteri ümbermatmisel Kotelnõi saarel.

Filmid

1999 "Lumeleopard"
2003 "Kaali saladus"
2004 "Õhtumaa kaduvad liigid"
2004 "Jäägermeister"
2004 "Sõjapealik"
2004 "Karula rahvuspark"
2005 "Rannaniitude laulud"
2005 "Piisa torn"
2006 "Middendorffi jälgedes"
2006 "Nahkhiirte varjatud elu"
2008 "Muskusveise tagasitulek"
2008 "Otepää püss"
2008 "Tundras muutusteta"
2008 "Karukõnelejad"
2009 "Vanamees ja põder"
2009 dokumentaalsari "Terveilm" (koos Kadriann Kibusega)
2010 "Püha Jüri"
2010 "Suur jõgi" (koosneb kahest osast: "Reis Leena lättele" ja "Delta")
2011 "Elu lainetel"
2011 "Teekond Araratile"
2012 "Tuvid"
2014 "Maastiku mustrid"

Tunnustus
 2008 – Ve­ne dokumentaalfilmide auhind Kuld­ne Loor­be­riok­s dokumentaalfilmi "Mus­kus­vei­se ta­ga­si­tu­le­k" eest
 2016 – Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali aastapreemia (aasta produtsent)

Viited

Välislingid

 Randel Kreitsberg PERSOON. Riho Västrik, Siberis lihtsalt varuja, Kalastaja.ee

Eesti filmilavastajad
Eesti stsenaristid
Eesti filmiprodutsendid
Eesti filmioperaatorid
Eesti ajakirjanikud
Eesti ajaloolased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1965