joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jaunvāle mõis

Jaunvāle mõis (saksa keeles Neu-Sackenhof, läti keeles Jaunvāles muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Beverīna piirkonnas Brenguļi vallas Jaunvāle külas.

Ajalugu

Mõis tekkis, kui Katariina II annetas osa Vecvāle mõisast  parun Loewenile. See müüs siis aastal 1775 mõisa 16 000 taalri eest Carl August von Transehele, kes aastal 1783 mõisa 14 0000 taalri eest oma vennale loovutas.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 viis adramaad, sellele allus 97 mees- ja 112 naishinge. Ühtlasi allus sellele Stohte või Storte karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Vecvāle mõisaga) kümme adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale viis adramaad, aastal 1823 oli adramaid 4 ja 3/10. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 1/10, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 24/80, lisaks allus mõisale 4 ja 60/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited

Beverīna piirkonna mõisad
Trikāta kihelkond
Lipšukalnsi mõis

Lipšukalnsi mõis (saksa keeles Lipskaln, läti keeles Lipškalna muiža) oli rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Beverīna piirkonnas Trikāta vallas Trikātas.

Mõisa häärberis asub aastast 1926 Trikāta kool.

Ajalugu 

Mõis tekkis XVII sajandil karjamõisana. Iseseisva mõisana hakati seda eristama aastal 1683.  Tegemist oli osaga Oxenstiernadelt mõisate reduktsiooni käigus võetud valdustest. 1725. aastal doneeris keisrinna Katariina I mõisa koos teiste kihelkonna valdustega Liivimaa rüütelkonnale. Pärast asehalduskorralduse kehtestamist võeti mõis 1786. aastal riigile. Pärast Katariina II surma taastas tema poeg Paul I asehalduskorra eelse olukorra ja mõis anti 1797. aastal rüütelkonnale tagasi. Viimase valdusõigust kinnitati 1810. aasta ukaasiga.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 kümme adramaad, sellele allus 174 mees- ja 203 naishinge. Ühtlasi allus sellele Uppichte karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Lubi mõisa ja Trikāta mõisaga) 33 ja 1/4 adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 10 ja 3/4 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 6 ja 3/4. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 6 ja 3/4, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 36/80, lisaks allus mõisale 8 ja 29/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited

Beverīna piirkonna mõisad
Trikāta kihelkond
Lubi mõis

Lubi mõis (saksa keeles Lubbenhof, läti keeles Lubu muiža) oli rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Beverīna piirkonnas Trikāta vallas.

Ajalugu 

Mõis rajati XVII sajandil Trikāta mõisa kõrvalmõisana.

1725. aastal doneeris keisrinna Katariina I mõisa koos teiste kihelkonna valdustega Liivimaa rüütelkonnale. Pärast asehalduskorralduse kehtestamist võeti mõis 1786. aastal riigile.  Pärast Katariina II surma taastas tema poeg Paul I asehalduskorra eelse olukorra ja mõis anti 1797. aastal rüütelkonnale tagasi. Viimase valdusõigust kinnitati 1810. aasta ukaasiga.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 kaheksa adramaad, sellele allus 161 mees- ja 177 naishinge. Ühtlasi allus sellele Autuli või Antuli karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Lipšukalnsi mõisa ja Trikāta mõisaga) 33 ja 1/4 adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 7 ja 1/4 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 4 ja 3/10. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 3/10, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 4/7, lisaks allus mõisale 5 ja 25/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited

Beverīna piirkonna mõisad
Trikāta kihelkond
Plāņi mõis

Plāņi mõis (saksa keeles Planhof, läti keeles Plāņu muiža) oli rüütlimõis, hiljem rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Strenči piirkonnas Plāņi vallas Plāņis.

Ajalugu
Mõis sai alguse aastal 1676. Toona rajasid Oxenstiernad Plāņi, Strēli ja Sēpuri talude juurde uue mõisa. Aastail 1725−1786 ja 1797−1920 oli mõis rüütelkonna valduses. Katariina II andis mõisa 12 ja 7/8 adramaast kaheksa koos õigusega mõisa valitseda parun von Thonuse käsutusse.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 12 ja 7/8 adramaad, sellele allus 335 mees- ja 356 naishinge. Ühtlasi allus sellele Stahklite karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus 11 ja 1/4 adramaad, sama oli mõisa suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 12 ja 7/8 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 9 ja 9/20. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 9 ja 9/20, aastal 1881 oli neid aga 4 ja 36/80, lisaks allus mõisale 12 ja 35/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited

Kirjandus
Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 84.

Strenči piirkonna mõisad
Trikāta kihelkond
Tiepole mõis

Tiepole mõis (saksa keeles Wittkop, ka Tepelshof, läti keeles Tiepoles muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Beverīna piirkonnas Trikāta vallas.

Ajalugu

Mõis kuulus XV sajandil Wilibald Wittkopile, kelle järgi see ka oma saksakeelse nimekuju sai. Aastal 1516 istutas Wolter von Plettenberg mõisa juurde tamme. 

Aastal 1630 doneeriti see Johann Cordt Themile. Too loovutas mõisa hiljem oma väimehele Heinrich Ritterile, kes selle hiljem oma kasupojale Bertram Tepelile pärandas.  Tepelite suguvõsalt on mõis saanud ka oma lätikeelse nimekuju.

Aastal 1724 olid mõisa omanikuks Anna Magdalena von Nieroth ja tema tütar Agneta. Aastal 1738 kuulus mõis Johann Christoph von Gazertile.  Seejärel päris mõisa tema tütar Auna Catharina, seejärel tolle tütar Catharina Gertrude. Nii jõudis mõis lõpuks abielu teel Gustav Friedrich von Udami valdusesse. Aastal 1776 müüs Friedrich von Gerngroß mõisa 28 500 taalri eest Melchior von Wiedaule. 

Aastal 1845 ostis mõisa 30 700 rubla eest Heinrich von Bock. Aastal 1850 pantis ta mõisa 34 000 rubla eest Alexander Ludwig von Frehmannile, kes kaks aastat hiljem pandiõigused 40 000 rubla eest Ludwig von Lilienfeldile loovutas.  Heinrich Bock ostis aga mõisa pandist välja, miska Ludwig von Lilienfeld mõisa 40 000 rubla eest temalt ära ostis. Aastal 1873 päris mõisa temalt Magnus von Torklus.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 8 ja 1/2 adramaad, sellele allus 100 mees- ja 113 naishinge. Ühtlasi allusid sellele Klidse ja Libbirtshofi või Libberti karjamõisad. Aastal 1641 oli mõisa suurus 2 ja 7/8 adramaad, aastal 1688 aga 6 ja 3/8 adramaad. Aastal 1734 oli mõisal samuti 6 ja 3/8 adramaad, aastal 1758 aga 8 ja 1/2 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 4 ja 3/14 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 3/10, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 19/80, lisaks allus mõisale 4 ja 38/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited

Beverīna piirkonna mõisad
Trikāta kihelkond
Trikāta mõis

Trikāta mõis (saksa keeles Schloß Trikaten, läti keeles Trikātas muiža) oli rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Beverīna piirkonnas Trikāta vallas Trikāta külas.

Ajalugu
Pärast Liivimaa Rootsi võimu alla minekut doneeris kuningas Gustav II Adolf peaaegu terve Trikāta kihelkonna kantsler krahv Axel Oxenstiernale. Mõisate reduktsiooni käigus sai sellest valdusest riigimõis.

1725. aastal doneeris keisrinna Katariina I mõisa koos teiste kihelkonna valdustega Liivimaa rüütelkonnale. Pärast asehalduskorralduse kehtestamist võeti mõis 1786. aastal riigile.. Pärast Katariina II surma taastas tema poeg Paul I asehalduskorra eelse olukorra ja mõis anti 1797. aastal rüütelkonnale tagasi. Viimase valdusõigust kinnitati 1810. aasta ukaasiga.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 17 ja 1/2 adramaad, sellele allus 273 mees- ja 323 naishinge. Ühtlasi allus sellele Starke karjamõis. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Lipšukalnsi mõisa ja Lubi mõisaga) 33 ja 1/4 adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 17 ja 1/2 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 14 ja 1/4. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 14 ja 3/4, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 77/80, lisaks allus mõisale 16 ja 67/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Vaata ka
Trikāta ordulinnus

Viited

Kirjandus
 Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 83.

Beverīna piirkonna mõisad
Trikāta kihelkond
Vecbrenguļi mõis

Vecbrenguļi mõis, varem Brenguļi mõis  (saksa keeles Alt-Wrangelshof, varem Wrangelshof, läti keeles Vecbrenguļu muiža, varem Brenguļu muiža) oli rüütlimõis, hiljem rüütelkonnamõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Beverīna piirkonnas Brenguļi vallas Brenguļi külas.

Ajalugu

Varasem ajalugu
Vecbrenguļi mõisa kohta on teateid 1474. aastast, mil Johann Kokenhausen müüs selle Heinrich Wrangellile; tema suguvõsa järgi sai mõis oma nime. 1531. aastal on omanikuna mainitud George Wrangelli, kes omandas veel ühe Koiva jõe ääres asunud mõisa. Veel 1599. aastal oli see Wrangelli perekonna (Georg Wrangell) valduses.

Mõis Rootsi ajal
Pärast Liivimaa Rootsi võimu alla minekut doneeris kuningas Gustav II Adolf peaaegu terve Trikāta kihelkonna kantsler krahv Axel Oxenstiernale. Hiljem omandas mõisa Gertrud Hirtins, aastal 1681 sai selle omanikuks aga tema abikaasa Martin Schoultz, ent  1680. aastatel läks mõis reduktsiooni alla.

Mõis XVIII sajandil
1725. aastal doneeris keisrinna Katariina I mõisa koos teiste kihelkonna valdustega Liivimaa rüütelkonnale. Pärast asehalduskorralduse kehtestamist võeti mõis 1786. aastal riigile. 1788. aastal eraldati sellest 10 adramaad, millest kujunes Jaunbrenguļi mõis. Pärast Katariina II surma taastas tema poeg Paul I asehalduskorra eelse olukorra ja mõis anti 1797. aastal rüütelkonnale tagasi. Viimase valdusõigust kinnitati 1810. aasta ukaasiga.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 10 ja 7/8 adramaad, sellele allus 288 mees- ja 331 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Jaunbrenguļi mõisaga) 19 ja 1/2 adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 10 ja 7/8 adramaad, aastal 1823 oli adramaid 10 ja 3/10. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 10 ja 3/10, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 24/80, lisaks allus mõisale 10 ja 39/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited

Kirjandus
Hagemeister, Heinrich von. Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands. Erster Theil. Riga: Eduard Frantzen, 1836. Lk 282, 283 .

Beverīna piirkonna mõisad
Trikāta kihelkond
Vecvāle mõis

Vecvāle mõis (saksa keeles Alt-Sackenhof, läti keeles Vecvāles muiža) oli riigimõis Liivimaal Valga kreisis Trikāta kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Beverīna piirkonnas Trikāta vallas.

Ajalugu

Mõis kuulus Poola ajal Walter von Sackenile, kes aga Poola ja Rootsi vahelistes sõdades hukkus. Seejärel said mõisa omanikuks jesuiidid, ent aastal 1621 tagastas Gustav Adolf mõisa selle pärijale Otto von Sackenile. Too müüs mõisa 2000 taalri eest aastal 1633 Axel Oxenstjernale. Mõisate reduktsiooni käigus sai sellest riigimõis, ent Katariina II annetas sellest osa Jaunvāle mõisa nime all parun Loewenile.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 5 ja 7/8 adramaad, sellele allus 94 mees- ja 126 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus (koos Jaunvāle mõisaga) kümme adramaad, sama oli mõisade suurus aastal 1734. Aastal 1758 kuulus mõisale 5 ja 7/8 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 3 ja 4/10, aastal 1881  allus mõisale 3 ja 60/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Viited

Beverīna piirkonna mõisad
Trikāta kihelkond
Jaunjērcēni mõis

Jaunjērcēni mõis (saksa keeles Wohlfahrtslinde, läti keeles Jaunjērcēnu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Ēvele kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Strenči piirkonnas Jērcēni vallas Jērcēni asulas.

Viis Jaunjērcēni  mõisa pargis kasvavat pärna, üks tamm, üks lehis ja üks remmelgas on looduskaitse all.

Ajalugu
Jērcēni mõisa kohale rajati aastal 1560 Ēvele mõisa karjamõis. 1562. aasta 10. juunil läänistas Poola kuningas Zygmunt II August Volmari linnusepealikuks tõusnud Bernhard von Hoewelnile tänutäheks truuduse eest ulatuslikud maavaldused Volmarist Valga poole jäävas Ēvele kihelkonnas. Nende seas olid ka Jērcēni maad, mis toona kandsid nime Gercenhof. Hoewelnid asusid elama Jērcēni ja kasvatasid seal lambaid, seega andis rahvasuu tema elamisele nime Jeru māja (Jääramaja). Rootsi ajal läks mõis krahv Oxenstiernade valdusse. 

Vahepeal Palmstrauchide valduses olnud mõis oli XIX sajandi alguses Jarmerstedtide valdusse, kes jagasid selle pooleks, rajades sinna Vecjērcēni ja Jaunjērcēni mõisad. Jaunjērcēni mõis läks abielu teel Meckidele, seejärel Torklustele, Engelhardtidele, Loudonidele ja Bergidele. Aastal 1859 ostsid mõisa Krüdenerid, kelle valdusse see jäi kuni võõrandamiseni.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli  Jaunjērcēni ja Vecjērcēni mõisade kogupindala aastal 1816 13 ja 3/8 adramaad, Jaunjērcēni mõisale allus 186 mees- ja 215 naishinge.  Aastal 1734 oli mõisade suurus 9 ja 7/8 adramaad. Aastal 1757 kuulus mõisale 7 ja 3/5 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 17/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 4 ja 63/80, lisaks allus mõisale 6 ja 31/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Karjamõis
Mõisal oli üks karjamõis, mis paiknes Mezzkalnis.

Viited

Kirjandus
Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Zweiter Teil. Der lettische District. Dresden: Druck von Albanus´schen Buchdruckerei, 1885.

Strenči piirkonna mõisad
Ēvele kihelkond
Ķeiži mõis

Ķeiži mõis (saksa keeles Keysen, läti keeles Ķeižu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Ēvele kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Strenči piirkonnas Jērcēni vallas Ķeiži külas.

Ajalugu

Mõis moodustas algselt ühise kompleksi Ēvele mõisa, Jaunjērcēni mõisa ja Vecjērcēni mõisaga. Aastal 1660 läksid mõisad (Ķeiži, Jērcēni ja Ēvele mõis) Margaretha von Höwelni valdusesse. Kuna nii tema poeg kui ka vanem tütar pärijateta surid, läks valdus teise tütre Maria Polirena Palmstrauchi omandisse. Edasi päris mõisa tema tütar Maria Charlotte von Meck, kes aga mõisa oma õemehele, Jērcēni pärinud  Magdalena Eleonora abikaasale Georg Friedrich  von Jarmerstedtile müüs. 

Aastal 1800 pantisid Catharina Charlotte von Jarmerstedti pärijad selle 62 000 taalri eest Carl August von Transehele. Aastal 1817 ostis Annette von Torklus selle 42 800 hõberubla eest välja. 

Aastal 1831 ostis mõisa 30 760 hõberubla eest Nicolaus von Transehe, kes selle aastal 1835 pantis 44 000 hõberubla eest Mathilde Kriegsmannile. See loovutas aastal 1841 pandiõigused sama raha eest Balthasar von Bergile, kes sai hiljem ka mõisa pärisomanikuks. Aastal 1854 müüs ta mõisa 53 000 hõberubla eest Philibert Loudonile, kes selle siis Friedrich von Sängerile pantis. Aastal 1868 ostsid Philiberdi lesk Emma ja tema lapsed mõisa aga välja. Hiljem, aastal 1878, ostis Victor Loudon mõisa 78 568 hõberubla eest teistelt pärijatelt välja.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 12 ja 7/8 adramaad, sellele allus 189 mees- ja 252 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus 9 ja 7/8 adramaad, aastal 1757 aga 12 ja 5/8 adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 8 ja 7/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 39/80, lisaks allus mõisale 9 ja 11/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
Mõisa koosseisu kuulus kolm karjamõisa: Daņķieris (Dankes), Jēnis (Jehne) ja Liepsalis (Leepsal).

Viited

Strenči piirkonna mõisad
Ēvele kihelkond
Ķempēni mõis

Ķempēni mõis (saksa keeles Kempen, läti keeles Ķempēnu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Ēvele kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Burtnieki piirkonnas Ēvele vallas Ķempēni külas.

Ajalugu
Paul I doneeris aastal 1798 selle mõisa õuenõunik Georg von Huenele. Aastal 1801 omandas selle pandivaldusena 12 000 taalri eest Carl Ludwig Wasmundt. Ta läks aga pankrotti ja mõisa omandas 12100 taalri eest titulaarnõunikuproua Annette Catharina Christina von Torklus (sündinud von Jarmerstedt), kes aastal 1810 ka mõisa pärisomanikuks sai. Aastal 1822 pantis too mõisa 17 300 hõberubla eest kapten Friedrich Magnus von Engelhardtile. 

Aastal 1832 sai Friedrich Magnus mõisa pärisomanikuks. Juba samal aastal pantis ta mõisa 17 300 rubla eest Wilhelmine Amalie Ramannile (sündinud Berens), kes pandiõiguse aastal 1837 loovutas 18 100 rubla eest kindralmajoriproua Eleonore Wilhemine Maksimovale (sündinud Jahadina). Too sai samal aastal ka mõisa pärisomanikuks. Aastal 1841 müüs ta mõisa 21 000 rubla eest Otto Orgies von Rutenbergile, kes mõisa aastal 1855 pantis 28 000 rubla eest Vincent von Schablowskyle, aga aastal 1859 müüs ta mõisa viimasele 45 000 rubla eest maha. Aastal 1869 sai mõisa omanikuks Antoni Józef Kobyliński (1823–1880). Tema poeg Carl Oskar Alexander Kobyliński (1856−1926) oli mõisa viimane omanik aastatel 1882−1920.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus aastal 1816 2 ja 1/8 adramaad, sellele allus 69 mees- ja 76 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 1 ja 1/4 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid sama palju, aastal 1757 aga 2 ja 7/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 2 ja 8/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 18/19, aastal 1881 aga 1 ja 18/80, lisaks allus mõisale 1 ja 21/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Karjamõis
Mõisa koosseisu kuulus Žagataskrogsi (Schaggat) karjamõis.

Viited

Burtnieki piirkonna mõisad
Ēvele kihelkond
Vecjērcēni mõis

Vecjērcēni mõis (saksa keeles Neu-Wohlfahrt, läti keeles Vecjērcēnu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Ēvele kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Strenči piirkonnas Jērcēni vallas.

Ajalugu
Jērcēni mõisa (Wolfahrtslinde) kohale rajati aastal 1560 Ēvele mõisa karjamõis. 1562. aasta 10. juunil läänistas Poola kuningas Zygmunt II August Volmari linnuse ülemaks tõusnud Bernhard von Hoewelnile tänutäheks truuduse eest ulatuslikud maavaldused Volmarist Valga poole jäävas Évele (Wohlfahrt) kihelkonnas. Nende seas olid ka Jērcēni maad, mis toona kandsid nime Gercenhof. Hoewelnid asusid elama Jērcēni ja kasvatasid seal lambaid, seega andis rahvasuu tema elamisele nime Jeru māja (Jääramaja). Rootsi ajal läks mõis Oxenstiernade valdusse. 

Hiljem taastati Höwelnite õigused mõisadele. Aastal 1660 läksid mõisad (Ēvele, Jērcēni ja Ķeiži mõis) Margaretha von Höwelni valdusesse. Kuna nii tema poeg kui ka vanem tütar pärijateta surid, läks valdus tema tütardele. Vahepeal Palmstrauchide valduses olnud mõis oli XIX sajandi alguses Jarmerstedtide valdusse, kes jagasid selle pooleks, rajades sinna Vecjērcēni ja Jaunjērcēni mõisad. Esimese neist ostsid Torklused. Aastal 1834 omandas mõisa 35 000 hõberubla eest Alexandra Dorothea Zachrisson, seejärel läks see Brömsenite valdusse ja aastal 1852 ostis selle Hermann Adolph Horvici nimeline arst. Seejärel pärisid mõisa tema lapsed Theodor Adolph ja Julie Marie, esimene ostis mõisa aastal 1868 oma õelt 55 000 hõberubla eest välja.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli Vecjērcēni ja Jaunjērcēni mõisade kogupindala 1816. aastal 13 ja 3/8 adramaad, Vecjērcēni mõisale allus 119 mees- ja 136 naishinge. Aastal 1734 oli mõisade suurus 9 ja 7/8 adramaad. Aastal 1757 kuulus mõisale kuus adramaad. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 2/5 adramaad. Ka aastal 1832 oli adramaid sama palju, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 12/80, lisaks allus mõisale 6 ja 3/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
Mõisa koosseisu kuulus kaks karjamõisa: Neuhof ja Pluķis (Plukke).

Viited

Strenči piirkonna mõisad
Ēvele kihelkond
Fra Mare Thalasso SPA

Fra Mare Thalasso SPA (lühemalt Fra Mare) on hotellikompleks Haapsalus aadressil Ranna tee 2. Kompleks koosneb kolme tärniga spaahotellist ja 2006 valminud talasso osast. Kompleksis on 223 majutuskohta.

Viited

Välislingid
Koduleht

Haapsalu ehitised
Eesti hotellid
Eesti tervishoiuasutused
Iuridicum (hoone)

Iuridicum (ka Juridicum) on hoone Tartus aadressil Näituse 20. Hoone on arvele võetud kultuurimälestisena. 

Hoone ehitati 1909. aastal krundile, kus oli ühekorruseline puithoone. Ehitusprojekti tegi V. Kessler. 1911. aastal tehti hoone kolmekorruseliseks. 

1918. aastani tegutses hoones Tartu eraülikool (Rostovtsevi eraülikool). 1921–1922 kasutas hoonet Tartu Sõjaväe haigla.

Hiljem on hoones tegutsenud mitu kooli, näiteks Tartu 5. Keskkool.

1994. aastal renoveeriti hoone ja seda hakkas kasutama Tartu Ülikooli õigusteaduskond.

Viited

Välislingid

Tartu Ülikooli hooned
Tartu Ülikooli õigusteaduskond
Dūre mõis

Dūre mõis (saksa keeles Duhrenhof, varem Cappendorf) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Alamõisa kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas Dūre külas.

Ajalugu

Mõis kuulus ordu ajal Dührenite perele ja selle järgi on see ka oma nime saanud. Poola võimu ajal oli selle omanikuks Christoph Bad, seejärel läänistati mõis Andreas Wirsowskyle ja tema naisele Elisabethile. Need müüsid mõisa aastal 1596 2500 Poola kuldna eest Thomas Bockile. Aastal 1631 kuulus see vendadele Johann ja Jürgen Bockile, aastal 1682 aga George Dietrich Bockile. Aastal 1724 ostis mõisa 2200 rubla ja 80 kopika eest Otto Wilhelm von Bock. Aastal 1742 kuulus mõis Klodtidele. Aastal 1780 oli omanikuks Carl Gustav von Brömsen. Berend Ludwig von Klodt asus tema vastu kohtusse, väites, et temal on mõisale enam õigust, ja kui ta mõisa kätte sai, andis ta selle Elisabeth Lousie von Klodtile. Tolle surma järel päris mõisa tema onu Carl von Meyer. 

Aastal 1858 Carl von Meyer suri ja jättis oma testamendis mõisa teisele samanimelisele isikule, kes sai mõisa kätte aastal 1871.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 3/8 adramaad, sellele allus 67 mees- ja 86 naishinge.

Aastal 1627 oli mõisa suurus 18 adramaad, haritavat maad oli kaks adramaad. Aastal 1641 oli adramaid kaks, nii ka aastal 1688 ja 1734. Aastal 1758 oli mõisa suurus 2 ja 3/8 adramaad. Aastal 1823  oli selle suurus 3 ja 7/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal 3 ja 1/10 adramaad maad, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 47/80, lisaks allus mõisale 3 ja 5/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Pudsel.

Viited

Alamõisa kihelkond
Gulbene piirkonna mõisad
Reinhold von Liphart

Reinhold Wilhelm von Liphart (16. (ukj 27. detsember) 1750 Raadi − 9. (ukj 21. jaanuar) 1829 Raadi) oli baltisaksa päritolu rüütelkonnategelane, suurmaaomanik ja kunstikoguja.

Elulugu

Päritolu ja haridustee
Ta sündis Raadi mõisniku rittmeister Carl von Lipharti (1719−1792) ja tema abikaasa Margaretha von Vietinghoffi (1719−1772) vanema pojana. Õppis Braunschweigis Collegium Carolinumis. Aastal 1764 astus Strassburgi ülikooli.

Rüütelkonnategelane
Asehalduskorra ajal oli ta aastatel 1783−1792 Viljandi kreisi aadlimarssal. 1790. aastal sai õuenõuniku teenistusastme. 1805. aasta 11. märtsil (vkj) valiti ta maapäeval Liivimaa maanõunikuks, kellena oli ametis surmani. Samal ajal oli ta ühtlasi Pärnu kreisi ülemkirikueestseisja.

Tegevus Liivimaa sotsieteedis
Ta oli aastast 1792 Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi tegevliige, olles üks asutajaliikmetest. Aastal 1809 valiti ta presidendiks, kellena oli ametis 1828. aastani. Tema ajal 1813. aastal toodi selts Riiast üle Tartusse.

Mõisavaldused
Oma isalt, kes pani aluse suguvõsa suurmaaomandile, päris ta laialdased maavaldused: talle kuulus 1776. aastal moodustatud majoraat, mis koosnes Raadi mõisast, tervet kihelkonda hõlmavast Vastseliina mõisast ja 1786. aastal omandatud Maramaa mõisast. Samuti pärandas isa talle Tartumaal Kõnnu, Roela ja Tarakvere mõisad ning Viljandimaal Kabala mõisa. Reinhold laiendas suguvõsa valdusi veelgi. 1792. aastal ostis ta Viljandimaal Ollepa, Tartumaal 1799. aastal Vana-Kuuste, 1821. aastal Kuremaa ja 1824. aastal Võikvere (liitis selle Kuremaaga) ning viimaks 1828. aastal Võrumaal Saarjärve mõisa.

Varia
Ta pani aluse hiljem tuntust kogunud Raadi mõisa kunstigaleriile.

Vaata ka
Maramaa mõis
Raadi mõis
Liivimaa Üldkasulik ja Ökonoomiline Sotsieteet

Viited

Kirjandus

Liphartid
Liivimaa maanõunikud
Raadi mõisnikud
Maramaa mõisnikud
Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi presidendid
Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi tegevliikmed
Konrad von Brasch

Konrad Siegmund von Brasch (5. (ukj 16. märts) 1779 Tartu − 20. juuli (ukj 1. august) 1835 Ahja) oli baltisaksa põllumees ja mõisaomanik.

Elulugu
Ta sündis Rasina mõisniku Gottlob Siegmund von Braschi (1752−1803) ja tema abikaasa Charlotte Amalie Stockenbergi (suri 1802) vanema pojana. 1813. aastal oli ta Liivimaa õuekohtu assessor. Seejärel oli maakohtunik. 1827. aastal valiti ta Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi tegevliikmeks ja aastatel 1829−1835 oli selle president.

Perekond
1807. aastal abiellus ta krahvinna Alexandrine Dückeriga (1786–1846), kellega tal oli neli poega ja kolm tütart.

Tema ema vend Gustav Emmanuel Stockenberg oli eesti vaimulik.

Mõisavaldused
Isalt päris ta Tartu lähedased Ropka ja Räni mõisad. 1819. aastal omandas ta Ahja pandimõisa, mis talle 1821. aastal päriseks kirjutati. Sellest moodustati 1878. aastal fideikomiss, mis jäi tema järeltulijate valdusse kuni võõrandamiseni. 1821. aastal pantis Ripuka, mille ta juba samal aastal päriseks sai; pantis mõisa 1826. aastal ära. 1813−1819 kuulus talle pandivaldusena Kärde ja 1823. aastal mõned päevad ka Varbuse.

Viited

Kirjandus
 
Stryk, Leonhard von. Beiträge zur Geschichte der Rittergüter Livlands. Erster Teil. Der estnische District. Dorpat: Druck von C. Mattiesen, 1877

Välislingid
Konrad von Braschi genealoogia

Liivimaa aadlikud
Liivimaa mõisnikud
Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi presidendid
Sündinud 1779
Surnud 1835
Pärnu Linnagalerii

Pärnu Linnagalerii on kunstigalerii Pärnu raekojas aadressil Uus tänav 4. Galerii on Pärnu linnavalitsuse allasutus. Galerii korraldab kunstinäitusi ja edendab Pärnu kunstielu.

Galerii asutati 1995. 1995-2002 oli galerii aadressil Rüütli tänav 30, seejärel 2002-2010 Pärnu Kontserdimajas ja aastast 2010 Pärnu raekojas.

Galerii juurde kuulub ka Pärnu Kunstnike Maja (Nikolai tänav 27), kus on muu hulgas kunstigalerii.

Viited

Välislingid
Linnagalerii koduleht

Eesti galeriid
Pärnu
Rapla Kultuurikeskus

Rapla Kultuurikeskus on kultuurikeskus Raplas aadressil Tallinna maantee 17a.

Kultuurikeskus tegutseb 1933 valminud hoones, mis ehitati Rapla Haridusseltsi eestvõttel.

Keskuses on muu hulgas Rütmani galerii, Rapla Huvikooli stuudiod, Rapla õmblusstuudio, Rapla laulustuudio, Valgre tuba, kinoruum.

Viited

Välislingid
Keskuse koduleht

Eesti kultuurikeskused
Rapla
Vecanna mõis

Vecanna mõis (saksa keeles Alt-Annenhof, ka Knöringen, läti keeles Vecannas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Anna vallas Vecanna külas.

Mõisa hoonetekompleks (laut, ait, tall-kõrts, häärberi varemed) on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli Aluliina mõisa ja selle kõrvalmõisade, sealhulgas ka Vecanna mõisa kogusuurus 1816. aastal 23 ja 5/8 adramaad, neile mõisadele allus kokku 2011 mees- ja 2182 naishinge.

Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 713 hektarit maad.

Viited

Alūksne piirkonna mõisad
Aluliina kihelkond
Jaunanna mõis

Jaunanna mõis (saksa keeles Neu-Annenhof, ka Knöringswalde, läti keeles Jaunannas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas.  Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Jaunanna vallas Jaunanna külas.

Mõisa jahiloss on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli Aluliina mõisa ja selle kõrvalmõisade, sealhulgas ka Jaunanna mõisa kogusuurus 1816. aastal 23 ja 5/8 adramaad, neile mõisadele allus kokku 2011 mees- ja 2182 naishinge.

Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 629 hektarit maad.

Viited

Kirjandus
Sakk, Ivar. Läti mõisad. Reisijuht. Tallinn: EVG Print, 2006. Lk 104.

Alūksne piirkonna mõisad
Aluliina kihelkond
Nēķene mõis

Nēķene mõis (saksa keeles Nötkenshof) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Alsviķi vallas Nēķene külas. Mõisa hoonetekompleks (tall, küün, magasiait-sepikoda, staarostimaja ait ja moonakamaja) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.

Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal neli adramaad, sellele allus 230 mees- ja 241 naishinge.

Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 1137 hektarit maad.

Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Kokeskalns. Hiljem kuulus sellele veel Buliņise karjamõis. Buliņise hoonetekompleks (magasiait, tall, kelder, mõisavalitseja maja, laut, ait ja elumaja) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.

Viited

Alūksne piirkonna mõisad
Aluliina kihelkond
Bleeding Love

"Bleeding Love" on Briti laulja Leona Lewise esitatud laul. "Bleeding Love" on Lewise debüütstuudioalbumi "Spirit" singel. 

Laulu autoriteks on Ameerika lauljad ja laulukirjutajad Jesse McCartney ja Ryan Tedder. Singel anti välja Suurbritannias ja Iirimaal oktoobris 2007.

Laulu versioonide avaldamine

CD singel 
"Bleeding Love" (albumi versioon)  – 4:21
"Forgiveness"  – 4:26

Maxi singel
 "Bleeding Love" (albumi versioon)  – 4:21
 "Forgiveness"  – 4:21
 "A Moment Like This"  – 4:17
 "Bleeding Love" (video)

 USA CD promosingel
 "Bleeding Love" (raadio versioon)  – 3:59
 "Bleeding Love" (albumi versioon)  – 4:21
 "Bleeding Love" (Call Out Hook)  – 0:10

USA digitaalne singel
 "Bleeding Love" (albumi versioon)  – 4:22

Moto Blanco remiksid
 "Bleeding Love" (Moto Blanco remiksi raadio versioon) – 3:38
 "Bleeding Love" (Moto Blanco remiks Full Vocal) – 8:39
 "Bleeding Love" (Moto Blanco remiks Dub) – 8:25

Edetabelites
Singel "Bleeding Love" jõudis esikohale 35 riigi, nende hulgas Jaapani, Saksamaa ja Ameerika Ühendriikide edetabelites  .

Muusikavideo
Laulule "Bleeding Love" muusikavideo avaldati 17. oktoobril 2007 ja samal päeval laaditi see üles ka YouTube'i.

Viited

Välislingid
 "Bleeding Love" (USA versiooni muusikavideo) YouTube'is
Laulu "Bleeding Love" muusikavideo
Laulu "Bleeding Love" sõnad

2007. aasta singlid
2007. aasta laulud
Pirita rannahoone

Pirita rannahoone on ehitis Tallinnas Pirita linnaosas aadressil Supluse puiestee 1.

Tallinna Linna Haljasalade Trusti Pirita rannahoone ehitati 1979. aastal ja selle projekteeris Mai Roosna.

Maja ühes otsas on vetelpäästetorn.

Ajalugu
Esimene Pirita rannahoone ehitati 1929. aastal Edgar Kuusiku ja Franz de Vriesi projekti järgi, lammutati 1975. aastal.

Vaata ka
Pirita rand

Viited

Pirita linnaosa ehitised
Pirita linnaosa
Karl Patrick Lauk

Karl Patrick Lauk (sündinud 9. jaanuaril 1997 Kuressaares) on eesti elukutseline jalgrattur.

Augustist 2017 treenib Astana Pro Teamiga.

Karl Patrick Lauk võitis 2017. aasta Tour of Estonia.

Viited

Välislingid 
Andmed procyclingstats.com lehel
Tulevikulootus Karl Patrick Lauk: olen võitja tüüpi rattur, Err.sport.ee, 13.03.2017

Eesti jalgratturid
Kuressaarest pärit sportlased
Sündinud 1997
Deutschnofen

Deutschnofen (itaalia: Nova Ponente) on vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Bolzanost kagus.

2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 3898 inimest.

Geograafia 

Valla pindala on 112,0 km².

Deutschnofen külgneb järgmiste valdadega: Aldein, Bolzano, Bronzolo, Karneid, Laives, Welschnofen ning Predazzo, Tesero ja Varena Trento provintsis.

Deutschnofenis on ka külad Rauth (Novale) ja Obereggen. Seal on kirik ning mitu kohvikut ja hotelli.

A22 kiirtee asub 15 km külast. Deutschnofenil on 7 km piiri Trento provintsiga.

Frazioni 

Deutschnofeni vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Petersberg (itaalia: Monte San Pietro) ja Sankt Nikolaus/Eggen (itaalia: San Nicolò d'Ega).

Külad

Obereggen 

Obereggen on väike turismiküla Deutschnofeni vallas. Asukohaga Latemari jalamil, elab Obereggenis 900 asukat. Teine lähedane mägi on Schmieder (Zapfi asunduses).

Külas on vähemalt 3 hotelli ning Latemari pool mägiratta ja jalgtee võrk. Samuti on olemas arvukad köisteed ja suusatõstukid.

Sankt Florian 

Väga maaeluline asundus Sankt Florian (itaalia: San Floriano) asub Zapfi asunduse ja Obereggeni keskuse vahel. Siin ei ole hotelle või kauplusi, kuid asunduses on külalistemaju. Siin on kabel (Pühale Florianusele, see on ainus kabel Obereggenis) ja üks sillutatud tee, samuti mitmeid sillutamata teid.

Kogukond

Keeleline jaotus 

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 97,42% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 2,33% itaalia keelt ja 0,25% Ladiini keelt.

Välislingid 
 Obereggeni ametlik veebileht
 Valla koduleht (saksa ja itaalia keeles)

Bolzano provintsi vallad
Brodõ

Brodõ (ukraina keeles Броди, poola keeles Brody, vene keeles Броды, jidiši keeles בראָד) on linn Ukrainas Lvivi oblastis, Zolotšivi rajoonis. Kuni 2020. aastani oli Brodõ rajooni keskus. Brodõ asub Lvivist umbes 85 km idakirdes.

Ajalugu 
Asulat on esimest korda kirjalikes allikates mainitud 1084. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1584. aastal. 1772. aastal läks Brody Esimese Poola jagamise tagajärjel Habsburgide Austria keisririigi võimu alla. Alates 1919. aastast oli Brody Poola koosseisus. Teise maailmasõja käigus hõivas Punaarmee Brody 19. septembril 1939. 1939. aasta novembri algul annekteeriti Brody Ukraina NSV-sse kuuluvana Nõukogude Liidu koosseisu. Nõukogude-Saksa sõjas vallutasid Saksa väed Brody 30. juunil 1941. Punaarmee vallutas Brodõ tagasi 17. juulil 1944.

Rahvastik 
2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Brodõ elanikest ukrainlasi 95,33%, venelasi 3,78%, valgevenelasi 0,25%, poolakaid 0,22% ja moldaavlasi 0,05%.

Tuntud isikud 
Brodõs on sündinud Austria kirjanik ja ajakirjanik Joseph Roth (1894–1939).

Viited

Ukraina linnad
Lvivi oblast
Asta Hameri

Asta Hameri (kuni 1938 Asta Hammermann; pseudonüümid: A. Alasi, A. Mäger; A. Nael; 2. detsember 1922 Tallinn – 18. juuli 1995 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane ja -kriitik.

Hariduskäik
1930–1935 Aleksandrine Pedusaare eraalgkool Tallinnas 
1942 lõpetas Tallinna 4. Gümnaasiumi
1943–1945 Tartu Ülikooli/ Tartu Riikliku Ülikooli  arstiteaduskond
1945–1951 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskond, lõpetas kaugõppes eesti filoloogina
1951–1953 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna eesti filoloogia aspirantuur

Töökäik
1942–1943 Tallinna linna sotsiaalosakonna pensioniameti kantseleiametnik 
1944–1945 Eesti NSV Riikliku Ajaloomuuseumi masinakirjutaja 
1946–1947 Eesti Rahva Muuseumi ametnik 
1949–1951 Eesti Kirjandusmuuseumi käsikirjade osakonna ametnik 
1953–1958 Keele ja Kirjanduse Instituudi teadur 
1958–1964 ajakirja Keel ja Kirjandus kirjandusteaduse ja kriitikaosakonna juhataja 
1964–1983 ajakirja Looming kriitikaosakonna juhataja

Looming 
uudiskirjanduse ja -teatri arvustusi;
uurimus Evald Tammlaane elust ja loomingust. // "Looming" 2/ 1955

Viited

Kirjandus 
Olev Jõgi. "Hameri, Asta". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 105

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Eesti biograafiline andmebaas ISIK
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti kirjandusteadlased
Eesti kirjanduskriitikud
Eesti teatrikriitikud
Tallinna Kristiine Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1922
Surnud 1995
Rahumäe kalmistule maetud
Jegorovi maja

Jegorovi maja on maja Tallinna vanalinnas aadressil Raekoja plats 8 / Mündi tänav 3 / Pikk tänav 12/ Kinga tänav 6. 

Kaupmees Ivan Jegorov ostis 1918. aastal maa ja valduse Karl-Eberhardt Riesenkampffilt. Hoone Raekoja platsi ja Kinga tänava nurgal ehitati 1923–1924 ümber arhitekt Artur Perna projekti järgi. Raekoja platsi ja Mündi tänava nurgal asuv kolmekorruseline maja ehitati ümber 1931 arhitekt Eugen Habermanni projekti kohaselt. Hoone Pika tänava ja Mündi tänava nurgal (Pikk tänav 12) kujundati ümber 1931.

Viited

Tallinna vanalinn
Kesklinna linnaosa ehitised
Raekoja plats (Tallinn)
Kristina Škuleta-Gromova

Kristina Škuleta-Gromova (sündinud 15. septembril 2000) on Eesti iluuisutaja.  

Tema endised treenerid olid Irina Kononova ja Alina Škuleta-Gromova. Praegu treenib Liina-Grete Lilenderiga.

Muusika
Lühikava muusika 2017/2018: Demi Lovato "Stone Cold".
Vabakava muusika 2017/2018: "Earthguale" (soundtrack) Aiko esituses.

Tulemused
 Eesti Juunioride meistrivõistlused 2015 – 3. koht
 Eesti Juunioride meistrivõistlused 2016 – 1. koht
 Eesti Juunioride meistrivõistlused 2017 – 1. koht
 Eesti Meistrivõistlused 2016 – 3. koht
 ISU Junior Grand Prix Minskis 2017 – 10. koht)
 ISU Junior Grand Prix Gdanskis 2017 – 8. koht)

Välislingid 
 "Eesti iluuisulootus: olen arendanud võrdselt kavasid ja tehnilist osa". ERR, 3. märts 2015
 "Škuleta-Gromova: sain esimeselt suurvõistluselt hea kogemuse". ERR, 4. märts 2015

Eesti iluuisutajad
Sündinud 2000
Ritten

Ritten (itaalia: Renon) on vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias.

2016. aasta 31. detsembri seisuga elas Rittenis 7847 inimest.

Territoorium 

111 km² suurune piirkond on nime saanud 1100–1400 m kõrguse Ritteni või Renoni kõrgplatoo järgi, millel asub enamus külasid. Platoo moodustab Sarntali Alpide mäeaheliku kaguotsa ning asub Eisacki ja Talferi jõe vahel keskmiselt 800 m neist kõrgemal. Ritten asub otse Bolzanost kirdes, viimane asub mõlema jõe kohtumiskohas.

Ritten külgneb järgmiste valdadega: Barbian, Bolzano, Kastelruth, Karneid, Völs, Jenesien, Sarntal ja Villanders.

Vallas on 17 frazione't (alljaotused, tavaliselt külad ja asundused). Sinna hulka kuuluvad keskne küla Klobenstein (Collalbo), kus asub raekoda, samuti Atzwang (Campodazzo), Gissmann (Madonnina), Lengmoos (Longomoso), Lengstein (Longostagno), Mittelberg (Monte di Mezzo), Oberbozen (Soprabolzano), Oberinn (Auna di Sopra), Rotwand (Pietrarossa), Siffian (Siffiano), Signat (Signato), Sill (Castel Novale), Unterinn (Auna di Sotto), Wangen (Vanga) ja Wolfsgruben (Costalovara).

Neist ainult Atzwang ja Sill ei paikne platool, vaid vastavalt Eisacki ja Talferi jõe ääres.

Ajalugu 

Mäeahelikku on esmakordselt mainitud 871–875. aastal kui "Mons Ritanus". Juba umbes 1200. aastal rajati platoole mägivõõrastemaja. 1237. aastal ehitati Wangeni isandate poolt Ritteni territooriumi kivisele kannusele Runkelsteini loss.

Tirooli patrioodist kangelane Peter Mayr (1767–1810), kes osales mässus Tirooli okupeerivate Napoleoni vägede vastu, sündis Siffiani külas Rittenis.

17. sajandist on Ritten olnud populaarne suvituskoht Bolzano kodanikele, kuna õhk on platool märkimisväärselt jahedam. Rittenit ühendavad Bolzanoga provintsimaantee ja köistee Oberbozenist. See on pikim köistee maailmas ja sel on pikkust umbes 4 km ning selle läbimine võtab 12 minutit. See köistee asendas 1960. aastal 1907. aastal ehitatud ratasajamiga raudteed. Raudtee töötab siiani mäeküljel Maria Himmelfahrti ja Klobensteini vahel.

Vaatamisväärsused 

 Oberbozeni ja Lengsteini juures on mitu Maapüramiidide rühma.
 Klobensteinis on 1198 m kõrgusel väline tehisjäärada Arena Ritten või Ritten Kunsteisbahn, kus on peetud 2007. ja 2011. aasta Euroopa meistrivõistlused kiiruisutamises ning palju maailma karikavõistluste etappe.

Majandus 

Rittenis asub maiustustefirma Loacker.

Kogukond

Keeleline jaotus 

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 95,20% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 4,55% itaalia keelt ja 0,25% ladiini keelt.

Välislingid 
 Valla koduleht (saksa ja itaalia keeles)

Bolzano provintsi vallad
Johan Busch

Johan Busch (21. juuli / 3. august 1873 Vara, Tartumaa – 3. september 1940 Tartu) oli eesti mööblitööstur.

Johan Busch sündis Varal kingsepana töötanud eruohvitseri Gottfried Georg Buschi perekonnas. Tema esiisad töötasid 19. sajandi algusest  Sieversite Vara mõisas ja enne seda praeguse Läti aladel asunud Vilzēni (Wilsenhof) mõisas kutsaritena. Alghariduse sai ta Vara valla köstrikoolis, mille lõpetamise järel õppis ametit kõigepealt Tartu sadulseppmeistri A. Tensi juures ja seejärel Viljandis Seidat’i sadulsepa- ja polstermööblitööstuses. Pärast viis aastat kestnud õppeaega omandas ta sellikutse ja asus töötama Pärnus tislermeister Grünthali ja Schwarzenbergi juures. Seejärel töötas ta aasta Riias Seidorfi polstermööblitööstuses. Riiast naasis J. Busch Tartusse, kus töötas sadulseppmeister F. Reinhardti, siis sadulseppmeister Grünwaldi ja hiljem lühikest aega sadulseppmeister Koorti juures.

1894. aasta lõpus sai J. Busch sadulseppmeistri kutse ja asutas Tartus Vene tänaval Tartu esimese sadulsepa- ja polstermööblitööstuse. Järgmisel aastal kolis ta mööblitööstur Ludwig Bandelier’ majja Kalda tn 16. Bandelier’le kuulus Kalda ja Vene tänava nurgal suur krunt, kus asusid elumaja ja mööblikauplus, tisleritöökojad ja laod. J. Buschi ja L. Bandelier’ koostöö kestis 25 aastat kuni töösturi surmani 1922. aastal. 1912. aastal avas J. Busch Tartu peamisel kaubatänaval, Aleksandri tn 12 oma poe (hävis Teises maailmasõjas, praeguse Küüni tn pargi alal), mis oli avatud kuni 1940. aastani. 1917. aastal kolis J. Busch oma sadulsepa- ja polstermööblitööstuse Kalda tänavalt oma majja Eliisabeti (praegune Eha) tn 17 (hävis Teises maailmasõjas). J. Busch valmistas mööblit mitte ainult Tartusse, vaid ka Liivi- ja Eestimaa mõisatesse ja Venemaale.  

J. Buschi mööblitööstus oli Tartu vanim ja seal õppisid mitmed hiljem oma töökoja asutanud mööblitootjad. J. Busch oli Tartu Töösturite Keskühingu nõukogu liige, sadulsepa tööala juhatuse liige, Tartu Tööoskusameti ekspert sadulsepatöö alal, Tartu Majaomanikkude Panga nõukogu liige, Tartu Majaomanikkude Ühingu liige, Tartu Eesti Käsitööliste Abiandmise Seltsi liige, Tartu Peetri koguduse I pihtkonna liige, nõukogu ja üldnõukogu liige.

J. Busch on maetud Tartu Vana-Peetri kalmistule.

J. Buschi poeg oli eesti lastearst Harry Busch.

Viited

Sündinud 1873
Surnud 1940
Vaba Lava

Vaba Lava on sihtasutus – kaasaegne ja avatud etenduskunstide keskus, mille peamiseks eesmärgiks on pakkuda väiketeatritele ja vabatruppidele soodsaid arengutingimusi nii teatrihoone kui ka tugiteenuste näol. 

Sihtasutuse asutasid 2010. aastal 9 väiketeatrit: MTÜ R.A.A.A.M, MTÜ Genialistide Klubi, MTÜ Rhizome, MTÜ Polygon Teater, SA Eesti Teatri Festival, MTÜ Loominguline Ühendus Oma Lava, MTÜ Teine Tants, MTÜ Kell Kümme, SA Eesti rahvapärandi ja kirjavara esitamise selts LOOMINE. 

SA Vaba Lava juhatusse kuuluvad tegevjuht Kristiina Reidolv ja juhatuse liige Märt Meos. 2014. aastal avati Vaba Lava teatrikeskus Tallinnas  1. detsembril 2018 avati ka Vaba Lava teatrikeskus Narvas.

Struktuur
Vaba Lava pole klassikaline teater, seega puudub kindel peanäitejuht ja trupp. Teatri moodustavad administratiivne ja tehniline meeskond. . 
Programmi koostavad kaks kuraatorit, rahvusvaheline ja eestipoolne, kes valivad ideekonkursile laekunud taotluste põhjal teatri põhiprogrammi.  
Sihtasutus Vaba Lava järgib oma tegevuses vabaühenduste tegevuse eetilisi põhimõtteid .

Hoone 
19. septembril 2014 avati endisse metallitöökotta ehitatud Telliskivi Loomelinnakus Vaba Lava teatrihoone, mille projekteeris OÜ Allianss Arhitektid ja ehitas Messiehitus. 
Projekteerimine kestis neli aastat ja projekti eesmärgiks oli säilitada tööstushoone ilmet võimalikult palju. Metallitöökojast jäeti alles postirütmid ja katusekonstruktsioonid ning kasutati ära basiilika ristlõiget. 
Teatrikeskuses toimuvad ka kontserdid, kunstinäitused, kinoseansi, festivalid, konverentsid, seminarid jne.

Kuraatorid 
 2014/2015 – rahvusvaheline teatriekspert Oleg Lojevski ning teatriteadlane ja -kriitik Madis Kolk
 2015/2017 – teatriuurija ja -kriitik Madli Pesti ja rahvusvaheline teatriekspert Viinist Thomas Frank
 2017/2019 – José Alfarroba ja Tristan Barani Prantsusmaalt

Lavastusi 
 “Mikiveri tagi” (2014/15) Ivar Põllu Tartu Uus Teater
 “Seymour” (2014/15) Andreas Merz-Raykov (Berliin)
 “fac!+do!+totum” (2014/15) Peeter Raudsepp ja Krista Köster 
 “sugu:N” (2015/16) Maria-Lee Liivak, Kairi Mändla
 “sugu:M” (2016/17) Jürgen Rooste 
 “Süüria rahvalood” (2016/17) Helen Rekkor
 “Big Data” (2017/18) Alexandre Zeff
 “Pilveooper ehk Dido probleem” Mart Kampus, Liina Keevallik, Christina Batman
 “Enne meid oli veeuputus” Jaak Kilmi ja Kiur Aarma EV 100 teatriprogramm “Sajandi lugu”

Viited

Välislingid 
 Koduleht
 "Vaba Lava eestvedaja: Narvas on koht, kus kohalik noor ei pea Putinit toetavate ligimestega vaidlema" Eesti Ekspress, 23. juuli 2022
 "Kohus tegi otsuse riigilt raha juurde taotlenud Vaba Lava kasuks" ERR, 22. august 2022

Eesti sihtasutused
Eesti teater
Sarntal

Sarntal (itaalia: Sarentino) on org ja vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 15 km Bolzanost põhjas. Valda kuulub mitu linna ja küla. Suurim, meeri ja volikogu asupaik, on Sarnthein.

Geograafia 

Sarntal külgneb järgmiste valdadega: Hafling, Freienfeld, Klausen, Franzensfeste, Mölten, Ratschings, Ritten, Jenesien, St. Leonhard in Passeier, Schenna, Vahrn, Vöran ja Villanders. Durnholzi järv paikneb valla territooriumil. Orus on mõned ilusad maastikud mägede ja ka tasase ruumiga. Peamine jõgi on Talfer, mille läte on Weisshornil Pensertalis.

Ajalugu 

Sarntheini küla on esmakordselt mainitud aastal 1211.

Kogukond

Keeleline jaotus 

2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 98.07% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 1,82% itaalia keelt ja 0,10% ladiini keelt.

Välislingid 

 Ametlik veebileht (saksa ja itaalia keeles)

Bolzano provintsi vallad
Absolut Vodka

Absolut Vodka on laialt levinud ajalooline Rootsi viinamark, mida toodetakse Lõuna-Rootsis Åhusi külas. 1979. aastal Ameerika Ühendriikides avalikustatud toode on maailmas üks suurema läbimüügiga viinabränd Smirnoffi järel. Alates 2008. aastast kuulub Absolut Vodka Prantsuse suurkontsernile Pernod Ricard.

Ajalugu 

1879. aastal tutvustas niinimetatud viinakuningas Lars Olsson Smith rootslastele oma absoluutselt puhast viina (rootsi keeles "absolut rent brännvin"). Sõna "absoluutselt" tulenes Smithi uuenduslikust viina destilleerimise viisist: tavalise kolme või nelja korra asemel destilleeritakse alkoholi enam kui sada korda. Tänu sellele võttele sai Smith reklaamida toodet kui täiesti puhast viina parima maitsega. Smithi loodud destilleerimisviisi kasutatakse tänapäevani.

Taassünd 

1970ndatel otsustas Rootsi riigile kuuluv alkoholimonopol Vin & Spirit AB Lars Olsson Smithi elutöö taastada. Tootemargi saja aasta juubeli lähenedes seati ettevõttele kõrged sihid: eesmärgiks võeti vallutada suurima konkurentsiga USA turg. USA rangete müügiseaduste tõttu võttis toote väljatöötamine aega, kuid 1979. aastal õnnestus Bostonis omanäolise Absolut Vodka väljatulek. Lõpptulemus oli sinise kirjaga Rootsi traditsiooniline arstirohupudel, mida kaunistas Absolut Vodka looja Lars Olsson Smithi portree.

Absolut Vodkat hakati tootma Lars Olsson Smithi sünnikohas Åhusi külas, kus destilleeritakse alkoholi siiani.

2008. aastal ostis suurettevõte Pernod Ricard Absolut Vodka tootemargi Rootsi riigilt 5,28 miljardi euro eest.

Turundus 

Algusaastad ei olnud Absolut Vodkale lihtsad: konservatiivne disain ei kutsunud ostma. Kuulsus ning edu hakkas aga kasvama, kui tuldi välja uuenduslike müügikampaaniatega. Suureks turunduslikuks eduks osutus koostöö kuulsate kunstnikega. Pudelitele on isikupäraseid värvilahendusi pakkunud enam kui 500 kunstnikku, nende hulgas ka Andy Warhol. Stockholmi alkoholimuuseumis on ka Absolut Vodka teemaline väljapanek, kus kõik teosed kujutavad tootemargi viinapudeleid.

Margi iseärasused ja edu 
Absolut Vodkat valmistatakse võimalikult looduslikult. Teraviljaks on valitud Åhusi läheduses kasvav talinisu ning vesi saadakse kohalikust puurkaevust. Viljapõldu väetatakse võimalikult vähe ning lõppsaadus ei sisalda suhkruasendajaid. Rikkalikus ent mahedas maitses on äratuntav kuivatatud viljade mekk.

Rohkem kui 20 maitsega Absolut Vodka on üks maailma kuulsamaid viinamarke. Suuremad turud on USA, Kanada, Saksamaa ja Ühendkuningriik. Absolut Vodka on populaarseim viin reisiostude valdkonnas. Toode on globaalne, sest seda müüakse rohkem kui 150 riigi turul.

Viited

Välislingid 
 https://www.absolut.com/en/

Viin (jook)