Skogskyrkogården

Skogskyrkogården (eesti keeles Metsakalmistu) ehk Stockholmi Metsakalmistu on UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud kalmistu (1994), mis asub Stockholmi lõunaosas Enskede linnajaos.

Kalmistu rajamist alustati 1917 ja lõpetati 1940. Hiljem on lisandunud mõned üksikud objektid.

Kalmistu kujundajateks olid noored arhitektid Gunnar Asplund ja Sigurd Lewerentz.

Praeguseks on kalmistu pindala 102 hektarit ja seal on umbes 100 000 hauaplatsi. Kalmistu viies kabelis viiakse aastas läbi üle 2000 matusetalituse. Peale kabelite on seal veel krematoorium ja koht vabaõhutalitusteks.

Suurim osa Skogskyrkogårdenist on protestantide matmisala, kuid seal on ka kaks moslemite, kaks õigeusklike ja üks juutide ala. Viimane kuulub Stockholmi juudi kogudusele.

Ajalugu 
20. sajandi alguses tekkis Stockholmis vajadus uue surnuaia järele, kuna oli selge, et senistest kalmistutest enam ei jätku. 1912. aastal otsustati see rajada Lõuna-Stockholmi umbes 100-hektarilisele alale, mis oli kaetud okaspuudega.

Seniajani kehtinud ideaali järgi pidid kalmistud olema "surnute aedadeks", manifestiks neile. Surnuaedades olid ilusad pargid, alleed ja uhked hauaplatsid. Skogskyrkogården rajamisel püüdis Stockholmi kalmistumajanduse osakond sellest ideaalist kaugeneda ning luua erilise ja teistele eeskujuks oleva kalmistu, kus loodus ja arhitektuur moodustaksid ühtse terviku.

Arhitektuurikonkurss 
1914. aastal kuulutati kalmistu rajamiseks välja rahvusvaheline arhitektuurikonkurss. Osalejatele tehti ülesandeks luua harmooniline tervik, samuti pidi külastajail olema lihtne kalmistul orienteeruda. Kokku laekus 53 kavandit, neist mõni ka eeskujuriigiks olnud Saksamaalt. Et samal ajal käis Esimene maailmasõda, tuli enamik kavandeid siiski Rootsist. Paljud kavandid tuli kohe kõrvale jätta, sest neis polnud vähimalgi määral tabatud uue surnuaia idee olemust.

1915. aastal kuulutati konkurss lõppenuks. Esikoha pälvisid 30-aastased rootsi arhitektid Gunnar Asplund ja Sigurd Lewerentz. Nende võistlustöö kandis nime "Tallum" ja see oli ainus kavand, milles põhirõhk oli põhjamaisel metsal. Siiski tuli nende kavandit suures osas muuta, enne kui 1917. aastal saadi kalmistut rajama hakata.

Rajamine 
Maastikuarhitekt oli Sigurd Lewerentz, ta kavandas ka Almhöjdeni meditatsioonipaiga, Uppståndelsekapelleti ('ülestõusmise kabeli') ja Minneslundi (koht, kus ilma omaste juuresolekuta puistatakse laiali või maetakse nende inimeste tuhk, kes ise või kelle omaksed ei soovi eraldi hauda).

Gunnar Asplund projekteeris ülejäänud kabelid ja hooned.

Kujunduselementide loomisel osalesid ka mõned rootsi esiletõusvamad kunstnikud, nende seas Sven "X:et" Erixson, Carl Milles ja Otte Sköld.

Ümmarguste graniitkividega kaetud aasale projekteerisid arhitektid kabelid, mis loovad loodusega ühtse terviku, moodustades pühaliku maastikuruumi. Hauaplatsid rajati kvartalitena männimetsa.

 1917 alustati Skogskyrkogårdeni rajamist

 1920 pühitseti sisse surnuaed ja selle esimene kabel, see oli Gunnar Asplundi Skogskapellet ('metsakabel').

 1923 pühitseti sisse Tallumpaviljongen ('Tallumi paviljon'), millest hiljem sai külastus- ja infokeskus. Samal aastal ehitati ka kalmistu majandushoov ja personalihoone.

 1925 pühitseti sisse Uppståndelsekapellet ('ülestõusmise kabel'), mille arhitekt oli Sigurd Lewerentz.

 1932 valmis 3,6 km pikkune kivimüür ümber kalmistu. Selle ehitasid 12 aasta jooksul Stockholmi töötud.

 1940 pühitseti sisse Skogskyrkogårdeni krematoorium ja selle juurde kuuluvad kabelid Trons ('usu'), Hoppets ('lootuse') ja Heliga korsets ('püha risti'). Selle sündmusega oli kalmistu rajamine lõppenud.

 1961 pühitseti sisse Minneslund, esimene Stockholmis.

Harmooniline terviklikkus 
Skogskyrkogårdenis moodustub ühtne tervik loodusest, arhitektuurist ja kunstilistest kaunistustest. See vastandub tavalistele suurlinnades asuvatele kalmistutele, kus on lihtsalt väga palju monumente.

Mõni kuu pärast surnuaia valmimist 1940. aastal suri Gunnar Asplund, teine arhitekt Sigurd Lewerentz oli mõne aasta eest vallandatud. Seetõttu jäi kalmistu selliseks, nagu arhitektid olid selle kavandatud ega viidud sisse uuendusi. Ka pisimais detailides on kõik jätkuvalt nii, nagu arhitektid olid algsetel plaanidel joonistanud.

Sigurd Lewerentzi koostöö Skogskyrkogårdeniga taastus küll hiljem, siis projekteeris ta muuhulgas Minneslundi.

Skogskyrkogården kui ühtne tervik loodusest ja kultuurist oli ka põhjuseks, miks see kanti UNESCO maailmapärandi nimistusse. Põhjendus oli, et kalmistu on esilekerkiv näide selle kohta, kuidas 20. sajandi arhitektuur ja kujundatud maastik sulavad ühte surnuaial, mis on mõjutanud paljude teiste kalmistute kujundamist kogu maailmas.

Skogskyrkogården võitis 1995. aastal Carlo Scarpa auhinna aia-, pargi- ja kultuurmaastiku valdkonnas.

Tuntud inimesi, kes on maetud Skogskyrkogårdenis 
 Johannes Aavik (1880–1973), eesti keeleteadlane
 Artur Adson (1889–1977), eesti kirjanik (kuni maini 2016)
 Aleksander (Paulus) (1872–1953), EAÕK metropoliit
 Gunnar Asplund (1885–1940), arhitekt
 Birgit Cullberg (1908–1999), koreograaf
 Greta Garbo (1905–1990), näitleja
 Lars Gullin (1928–1976), orkestrijuht ja džässmuusik
 Gunnar Heckscher (1909–1987), politoloog, poliitik, parteijuht, diplomaat
 Gustav Hedenvind-Eriksson (1880–1967), kirjanik
 Olle Hellbom(1925–1982), režissöör
 Jan Johansson (1931–1968), džässmuusik
 Eyvind Johnson (1900–1976), kirjanik, Nobeli auhinna laureaat, Rootsi akadeemia liige
 Juhan Kokla (1915–1992) eesti ajakirjanik
 Yngve Larsson (1881–1977), Stockholmi abilinnapea
 Pelle Lindbergh (1959–1985), jäähoki väravavaht
 Ivar Lo-Johansson (1901–1990), kirjanik
 Sune Mangs (1932–1994), näitleja, revüüartist
 Kenny Olsson (1977–2007), mootorratta ringrajapiloot
 Lennart Skoglund (1929–1975), jalgpallur
 Gustav Suits (1883–1956), kirjanik
 Stieg Trenter (1914–1967), kirjanik
 Marie Under (1883–1980), eesti luuletaja (kuni maini 2016)
 Gunnar Wiklund (1935–1989), laulja

Hoolimata oma kaunidusest ja tuntusest on Stockholmis rohkem kuulsusi maetud Norra begravningsplatsenis ('põhjakalmistul') kui Skogskyrkogårdenis.

Eestlased Skogskyrkogårdenis 
Eestlaste kalmistu on eraldi osa Skogskyrkogårdeni 25. kvartalist, mis nii eraldatuse kui ka kujunduse poolest meenutab enam Eesti kui Rootsi kalmistut. Kuid eestlasi on maetud nii Skogskyrkogårdeni teistesse kvartalitesse kui ka teistele Stockholmi kalmistutele. Jüri-Karl Seim kaardistas 1990. aastate keskel eestlaste hauad Skogskyrkogårdenis, plaan on ilmunud Eesti Päevalehes.

Viited

Välislingid 

 Skogskyrkogården  (rootsi keeles)
 Skogskyrkogården – Riksantikvarieämbetet (rootsi keeles)
 Skogskyrkogården – UNESCO World Heritage Centre (inglise keeles)
 Sök på gravsatta i Stockholm – hittagraven.stockholm.se (rootsi keeles)
 Panorama Virtuaalne panoraamtuur Skogskyrkogårdenis (inglise keeles)

Rootsi kalmistud
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Rootsis