joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Royal Lochnagari destilleerimiskoda

Royal Lochnagari destilleerimiskoda on Šotimaal Highlandi regioonis aastal 1826 asutatud viskidestilleerimiskoda.

Alkoholitootjad
Šotimaa ettevõtted
Teaninichi destilleerimiskoda

Teaninichi destilleerimiskoda on Šotimaal Highlandi regioonis aastal 1817 asutatud viski destilleerimiskoda.

Alkoholitootjad
Šotimaa ettevõtted
Hologerrhum

Hologerrhum on maoperekond.

Klassifikatsioon
Perekonda Hologerrhum klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
 Hologerrhum dermali Brown, Leviton, Ferner & Sison, 2001
 Hologerrhum philippinum Günther, 1858.

Levila
Neid võib kohata Filipiinidel.

Viited

Välislingid 
 Sissekanne ADW-s
Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne IUCN-is
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Hologerrhum seisuga 08.02.2014.

Natricidae
Tullibardine'i destilleerimiskoda

Tullibardine'i destilleerimiskoda on Šotimaal Highlandi regioonis aastal 1949 asutatud viski destilleerimiskoda.

Alkoholitootjad
Šotimaa ettevõtted
Tomatini destilleerimiskoda

Tomatini destilleerimiskoda on Šotimaal Highlandi regioonis aastal 1897 asutatud viski destilleerimiskoda.

Alkoholitootjad
Šotimaa ettevõtted
Wolfburni destilleerimiskoda

Wolfburni destilleerimiskoda on Šotimaal Highlandi regioonis Caithnessis aastal 1822 asutatud viski destilleerimiskoda.

Alkoholitootjad
Šotimaa ettevõtted
Šoti viski

Šoti viski (inglise keeles Scotch whisky) on Šotimaal valmistatud linnase- või teraviljaviski.

Šoti viskit destilleeritakse enamasti kaks, harva ka kolm korda. See peab laagerduma vähemalt 3 aastat tammevaadis. Kui segatakse kokku viskit erinevatest vaatidest, tuleb pudelile märkida kõige noorema segu vanus. Šoti viski on merevaigukollane ja aromaatne kange alkohol (40–50%), mis on seaduslikult määratud Šotimaale. Ainult siin teevad nad tõelist skotti, mida kaitsevad EL ja WTO. Muidugi toodetakse viskit ka teistes riikides, kuid silt "Whisky Scotch" ilmub ainult Šotimaalt pärit originaaljoogiga pudelitele.

Piirkonnad
Šotimaal on viis viskipiirkonda: 
Highland: Šoti suurima pindalaga viskipiirkonnas asub 47 destilleerimiskoda, millest vanim on Glenturret (asutatud 1775). Highlandi alla kuuluvad ka mitmed saared, kus valmistatakse viskit (nt Orkney saared, Arran, Skye). Lisaks asuvad seal veel nt Aberfeldy, Balblairi, Ben Nevise, Blair Atholi, Clynelish, Dalmore'i, Deanstoni, Edradouri, Glen Gariochi, Glencadami, Glengoyne'i, Glenmorangie, Singleton of Glen Ord, Knockdhu, Loch Lomondi, Obani, Old Fettercairni, Old Pulteney, Royal Lochnagari, Teaninichi, Tullibardine'i, Tomatini ja Wolfburni destilleerimiskoda.
Lowland: Piirkonnas asub 18 destilleerimiskoda, millest vanim on Bladnoch (asutatud 1817) ja populaarseim Glenkinchie.
Islay: Samanimelisel saarel asub üheksa destilleerimiskoda, millest vanim on Bowmore (asutatud 1779) ja populaarseim Ardbeg. Islay viskid on tuntud oma suitsususe poolest.
Speyside: Seal asub rohkem destilleerimiskodasid kui üheski teises Šoti viskipiirkonnas – 50. Neist vanim on Strathisla (asutatud 1786) ja populaarseim Glenfiddich. Tuntumatest tegijatest asuvad seal veel nt Balvenie, Dalwhinnie, Macallan ja Mortlach.
Campbeltown: Šoti väikseimas viskipiirkonnas asub kolm destilleerimiskoda, millest vanim ja populaarseim on Springbank (asutatud 1828).

Viited 
Destilleeritud alkohoolsed joogid
Gustav Maarand

Gustav Maarand (19. veebruar 1912 Tallinn – 29. jaanuar 2003) oli eesti vaimulik.

Oreli- ja koorijuhtimisõpingud Tallinna konservatooriumis katkestas 1941. aastal alanud sõda, mil Maarand mobiliseeriti Nõukogude Armeesse, ta oli tööpataljonis ja Eesti Laskurkorpuses. Pärast Teist maailmasõda asus ta õppima (Tallinna Peeteli koguduse õpetaja Adolf Horni ja Märjamaa koguduse õpetaja Jaan Lääne innustusel) Oma esimese jutluse pidas ta (jutlustajana) 24. detsembril 1945 Mihkli kirikus. Aseõpetajaks ordineeriti ta 23. augustil 1951.

EELK Mihkli Miikaeli kogudust teenis ta kokku 53 aastat. Sellele lisaks teenis ta 35 aastat Kirbla Püha Nikolause kogudust. Aastatel 1952–1956 oli ta hooldajaõpetaja Varbla Urbanuse koguduses ning lühiajaliselt Martna Püha Martini koguduses ja Märjamaa Maarja koguduses.

Tunnustus 
 1996 Pärnumaa vapimärk (Mihkli koguduse õpetaja)
 2000 Riigivapi IV klassi teenetemärk

Viited

Kirjandus 
 Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988

Välislingid 
Juubelijutt Eesti Kirik
Meenutus: EELK Mihkli Miikaeli kogudus

Kirbla Püha Nikolause koguduse vaimulikud
Martna Püha Martini koguduse vaimulikud
Mihkli Miikaeli koguduse vaimulikud
Märjamaa Maarja koguduse vaimulikud
Varbla Püha Urbanuse koguduse vaimulikud
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1912
Surnud 2003
Jamaica 2014. aasta taliolümpiamängudel

Jamaica osales 2014. aasta taliolümpiamängudel 3 sportlasega, kes kõik on bobisõitjad.

Kahebobis osalesid Winston Watts ja Marvin Dixon. Varumehena oli kaasas Wayne Blackwood. Watts osales ka 1994., 1998. ja 2002. aasta taliolümpiamängudel. 

Avatseremoonial oli Jamaica lipukandja Marvin Dixon.

Välislingid 
http://www.sochi2014.com/en/team-jamaica-athletes
http://olympia.postimees.ee/2699102/kuula-ja-vaata-jamaica-bobisoitjatele-tehti-eriline-laul

Rahvuskoondised 2014. aasta taliolümpiamängudel
Jamaica sport
Knockdhu destilleerimiskoda

Knockdhu destilleerimiskoda on Šotimaal Highlandi regioonis Banffshire'is aastal 1894 asutatud viski destilleerimiskoda, kus valmistatakse anCnoci viskit.

Välislingid 

anCnoci viski ametlik veebileht (inglise keeles)

Alkoholitootjad
Šotimaa ettevõtted
Bruno Banani

Bruno Banani (2008. aastani Fuahea Semi; sündinud 4. detsembril 1987) on Tonga kelgutaja.

Ta osales 2014. aasta taliolümpiamängudel ja oli esimene Tonga sportlane taliolümpiamängudel.

2008. aastal muutis ta oma nime Bruno Bananiks, mis on aluspesu tootva Saksamaa ettevõtte kaubamärk. 2012. aastal tunnistas ettevõte, et Fuahea Semi nimemuutus oli osa ettevõtte reklaamikampaaniast.

Välislingid
 

Tonga sportlased
Sündinud 1987
Eesti omavalitsuste kantseleimaksu margid

Eesti omavalitsuste kantseleimaksu margid olid käibel aastail 1919–1944.

Üleriigilised maksumargid

1919 (?), lõigatud äärtega 
 3 marka, sinine, 18x29,5 mm, linnasiluett (?)
 9 marka, heleroheline, 18x29 mm, linnasiluett (?)

1928, perforeeritud 
 9 senti, kollakasroheline, 19x28,5 mm
 25 senti, pruun, 20x30 mm, väärtus ringis

Tallinn

1923 (?) 
 10 marka, punane, 22x39 mm, 
 25 marka, sinine, 22x31 mm, Tallinna vapp ringis

1928 
 25 senti (ületrükk 10-margasel)
 25 senti, sinine, 20x30 mm

1941 
 25 riigipenni (ületrükk 25-sendisel)
 25 riigipenni, sinine, 20x30 mm

Tartu

1919 (?), lõigatud 
 10 marka, punane, Tartu vapp ringis

1928 (?) 
 50 senti, hall ja punane

Võru 
 10 senti, pruun, 20x29,5 mm
 25 riigipenni (10-sendisele käsitsi pealekirjutatud)

Nõmme

1928 (?) 
 25 senti, roheline, 16x21 mm, väärtus ringis
 50 senti, roheline, 23x32 mm, väärtus ringis

1936–1940 (?), suurem perforatsioon 
 50 senti, roheline, 16x21 mm

1941 (?) 
 50 riigipenni (pealetrükk 50-sendisel)

Pärnu

1928 (?) 
 25 senti, pruun, 20,5x30,5 mm

Otepää

1941 
 25 riigipenni, telliskivipunane paber, must trükk, perforeeritud, 21x29 mm, ilma kujutiseta

Puhja vallavalitsus

1941 
 25 riigipenni

Võnnu vallavalitsus

1941 
 25 riigipenni

Pühajärve vallavalitsus

1941 
 25 riigipenni

Eesti filateelia
Maksustamine Eestis
Soojusmüra

Soojusmüra ehk termiline müra on ühtlane müra, mida põhjustab vabade laengukandjate korrapäratu liikumine elektrijuhtides ja elektriahela elementides (juhtmetes, takistites).

Soojusmüra avaldub elektriahelas aktiivtakistuse muutustena. Koormamata (vooluta) ahelas  avaldub mürapinge efektiivväärtusvalemiga

kus
 kB on Boltzmanni konstant,
T on temperatuur (kelvini kraadides),
R on müra põhjustava ahelaelemendi takistus (oomides),
B on ribalaius (hertsides), mille ulatuses müra mõõdetakse.

Aktiivtakistusega ahelaelementi läbiv vool põhjustab täiendavat soojusmüra.

Soojusmüra nimetatakse ka valgeks müraks, sest sellise müra võimsuse sagedusspekter on ühtlane laias sagedusvahemikus.
 
Soojusmüra sagedusspektrit uuris esmakordselt eksperimentaalselt ameerika füüsik John Bertrand Johnson  1928. aastal ja samal ajal põhjendas teoreetiliselt Harry Theodor Nyquist .

Vaata ka
müra (elektroonika)

Viited

Elektroonika
Ammende villa

Ammende Villa on suvemajaks ehitatud hoone Pärnus aadressil Mere puiestee 7.

Kuna Ammende on üks esimesi juugendstiilis hooneid Pärnumaal, siis on see tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Tänapäeval tegutseb villas hotell ja restoran.

Hoones on avarad algupärases juugendstiilis saalid ja toad, sisustuses on kombineeritud tänapäevane mugav mööbel vanaaegse sisustusega. Hotelli lähedal asuvad rand ja Pärnu vanalinn.

Ajalugu
Kohalik kaupmees Hermann Leopold Ammende tellis 1904. aastal Peterburi arhitektuuribüroolt Mieritz & Gerassimov luksusliku hoone projekti, et pidada seal oma tütre pulmapidu ja hiljem kasutada hoonet perekonna suvemajana.

Juugendstiilis ehitise projekt valmis kiiresti ja Pärnu linnaarhitekt kinnitas selle 5. mail 1904. Kohe hakati ka ehitama. Hoone valmis 1905. aastal ja oli algsest projektist märksa rikkalikum, et lisada hoonele ja fassaadile sära.

Pärast esimest maailmasõda ja Eesti riigi teket sattus Ammende kaubakontor raskesse olukorda ja läks pankrotti. Hoone pandi enampakkumisele, kus selle omanikuks sai 1927. aastal Pärnu linn.

1929. aastaks viidi linnaarhitekt Olev Siinmaa juhtimisel läbi alumise korruse ümberehitus, et hoones saaks tööd alustada suvekasiino.

Kasiino tegutses hoones 1940. aastani, mil maja läks Nõukogude sõjaväe kätte. Saksa okupatsiooni ajal asus Ammendes ohvitseride kasiino.

Pärast sõda tegutsesid majas eri aegadel sanatoorium, raamatukogu ja restoran.

Pärast Eesti taasiseseisvumist jäi hoone tühjaks. 1995. aastal otsustasid Rein Kilk ja Hans H. Luik Ammende Villa renoveerida. Pärnu linn andis neile hoone 50-aastase hoonestusõiguse. Renoveeritud villas alustasid 1999. aastal tööd hotell ja restoran.

2013. aastal ostis villa hoonestusõiguse Skype'i omanikega seotud ettevõtte Kv3 OÜ.

2020. aastal toimus villa ulatuslik renoveerimine.

Pilte

Viited

Välislingid

 Koduleht
 

Pärnu ehitised
Eesti hotellid
Villad
Pärnu maakonna kultuurimälestised
Johanna Päts

Johanna Päts (neiuna Johanna Veiler; 17. detsember 1890 Tallinn – 13. november 1977 Toronto) oli eesti naisliikumise tegelane.

Ta lõpetas 1910. aastal Tallinna vene tütarlaste gümnaasiumi. Sama aastal astus ta Peterburi Bestuževi kursustele matemaatika fakulteedis, kuid pidi õpingud perekondlikel põhjustel katkestama.

Ta töötas aastatel 1910–1918 Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumis matemaatika õpetajana. Ta võttis osa kirjandusõhtutest, näitusmüükidest ja korjandustest ehitatava Estonia teatrimaja heaks. Esimese maailmasõja ajal oli ta Ülevenemaalise Linnade Liidu Tallinna osakonna asutatud vigastatud sõjameeste ja sõjavangide abistamise kodu asutajate seas ning selle hoolekogu juhataja.

1917. aastal sai temast Tallinna Naisseltsi asutaja ja esimene juhataja. Samal aastal valiti ta (Tööerakonna nimekirjas) Tallinna Linnavolikogu liikmeks, kus ta töötas haridus- ja hoolekandekomisjonides.  Aastal 1919 valiti ta Tööerakonna nimekirjas ka Asutavasse Kogusse, kus ta kuulus eelarve-, tervishoiu- ja keeluseaduse komisjoni.

Vabadussõja ajal organiseeris ta rinde abistamist. 1920. aastal lõi Päts kaasa II naiskongressi kokkukutsumises ja ta valiti Naisliidu juhatusse. Ta oli kõigi Eesti naiskongresside juhataja ja alates kolmandast kongressist ka ettevalmistava komitee esinaine. Ta osales ka rahvusvahelistel naiskongressidel Austrias ja Lätis.

Ta oli üks vähestest eesti naistest, kes juhtis suurt majandusettevõtet: aastatel 1924–1940 oli ta kirjastuse Rahvaülikool asjaajaja-direktor.

1944. aasta algusest sügiseni oli Päts Naisliidu esinaine. Sügisel põgenes ta koos perega Saksamaale ja sealt edasi Austriasse, kus elas kuni 1946. aastani, pärast seda kuni 1948. aastani taas Saksamaal. 1948–1951 elas ta Rootsis, kust pöördus Kanadasse.

Torontos asutas ta Balti Rahvaste Naiste Nõukogu ja valiti selle esimeseks presidendiks.

Tunnustus
1929 Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärk
1936 Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärk

Isiklikku
Ta oli Tallinna väikekaupmehe Daniel Veileri tütar. Tal oli kaks venda ja õde.

Tema abikaasa oli Konstantin Pätsi vend Voldemar Päts. Nad abiellusid 1910. aastal. Neil oli kaks tütart: Inna (abielus Kaldveer) ja Silvia (abielus Jürvetson). Silvia pojapoeg Steve Jürvetson on riskikapitalist.

Viited

Kirjandus
Kodu südames: mälestusi, kirju, dokumente. Johanna Päts. Koostanud ja toimetanud Anne Velliste
Heili Reinart. "Üks esimesi Eesti ärinaisi Johanna Päts pidi küüditamisest pääsemiseks päevi torustikus kükitama." Postimees 22. detsember 2020.

Eesti õpetajad
Asutava Kogu liikmed
Kodumajanduskoja liikmed
Uuendusliidu poliitikud
Sündinud 1890
Surnud 1977
Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärgi kavalerid
Eestlased Kanadas
Juurepess

Juurepess ehk männi-juurepess (Heterobasidion annosum) on pilvikulaadsete seltsi kuuluv seeneliik.

See mitmeaastase viljakehaga tume punakaspruun seen on levinud kogu Suurbritannias ja Põhja-Euroopas.

Metsapuude haigustekitaja

Seen levib eoste ja mullas oleva seeneniidistiku kaudu ning tekitab mändide juurte ja tüve alumise osa südamemädanikku. Südamemädanikku pole enamasti enne näha, kui see on kaugele arenenud. Nakkus levib juurekontaktide kaudu nakatunud kändudelt ka elusatele puudele, kes võivad mõne aasta jooksul hukkuda.

Vaata ka
kuuse-juurepess

Viited

Välislingid
 

Märt Hanso ja Tiia Drenkhan, Seenega seene vastu, Eesti Loodus 2005/1, veebiversioon (vaadatud 10.02.2014)	
Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne MycoBank-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne Species Fungorum-is
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Polypore du pin seisuga 10.02.2014.

Pilvikulaadsed
Parasiitseened
Juurepess (perekond)

Juurepess (Heterobasidion) on pilvikulaadsete seltsi kuuluv seeneperekond.

Juurepess on seenpatogeen, mis tapab ja kahjustab puid. Selle põhjustatud majanduslikku kahju Euroopas hinnatakse kuni 790 miljoni euroni aastas.

Klassifikatsioon
Juurepessu perekonda liigitatakse järgmised seeneliigid:
 Heterobasidion abietinum Niemelä & Korhonen 1998
 Heterobasidion annosum (Fr.) Bref. 1888 - juurepess ehk männi-juurepess
 Heterobasidion araucariae P.K. Buchanan 1988
 Heterobasidion arbitrarium (Corner) T. Hatt. 2001
 Heterobasidion australe Y.C. Dai & Korhonen 2009
 Heterobasidion ecrustosum Tokuda, T. Hatt. & Y.C. Dai 2009
 Heterobasidion insulare (Murrill) Ryvarden 1972
 Heterobasidion irregulare Garbel. & Otrosina 2010
 Heterobasidion linzhiense Y.C. Dai & Korhonen 2007
 Heterobasidion occidentale Otrosina & Garbel. 2010
 Heterobasidion orientale Tokuda, T. Hatt. & Y.C. Dai 2009
 Heterobasidion parviporum Niemelä & Korhonen 1998 - kuuse-juurepess.

Viited

Välislingid

Sissekanne Catalogue of Life-s
Sissekanne MycoBank-is
Sissekanne NCBI-s
Sissekanne saidil Wikispecies

Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit :fr:Heterobasidion seisuga 10.02.2014.

Pilvikulaadsed
Parasiitseened
Vana-Pärnu (Pärnu)

Vana-Pärnu on Pärnu linnaosa. Vana-Pärnus asub sadam, rand ja kalmistu.

Vana-Pärnut läbib Pärnu ümbersõit.

Vana-Pärnu linnaosa tänavad
Emajõe tänav, Haapsalu maantee, Jakobi tänav, Jüri tänav, Kaubasadama tee, Kesk tänav, Kevade tänav, Kõrkja tänav, Lahe tänav, Luha tänav, Luite tänav, Maarja tänav, Majaka tänav, Mardi tänav, Merekalda tänav, Mõrra tänav, Neeme tänav, Nooda tänav, Nurme tee, Pappsaare tee, Peetri tänav, Purje tänav, Põllu tänav, Ranna tänav, Roo tänav, Soo tänav, Suur-Toome tänav, Traali tänav, Väike-Toome tänav

Vaata ka
 Vana-Pärnu
 Pärnu sihi alumine tulepaak

Vana-Pärnu
Pärnu linnaosad
Haapsalu maantee (Pärnu)

Haapsalu maantee on Pärnus asuv tänav, Vana-Pärnu linnaosa peatänav, mis algab Siimu silla juurest Sauga jõe paremkaldal ja lõpeb Papsaare külas.

Maantee alguses jääb paremale üle Siimu silla J. V. Jannseni tänav, mis suundub üle Siimu silla Ülejõele ja paikneb põhiosas seal. Maantee vasakule poole jääb Emajõe tänav, Kevade tänav, Väike-Toome tänav, Suur-Toome tänav, Ranna tänav ning edasi läbivat maanteed Jüri tänav, Jakobi tänav, Peetri tänav, Mõrra tänav ja linnapiiri lähistel algab paremal pool maanteed Nurme tee.

Haapsalu maantee ääres asub Vana-Pärnu kalmistu.

Tänav on ligikaudu 1,6 kilomeetrit pikk.

Nimi 
Ajalooliselt on tänav kandnud nime Tallinna postimaantee (saksa keeles Revalsche Poststraße) või Tallinna-Posti tänav, kuna enne Nurme silla ehitamist kulges Tallinna viiv postimaantee läbi Vana-Pärnu. 1933. aastal nimetati tänav ümber Kuressaare maanteeks, sest samal aastal sai Jänesselja maanteest Tallinna maantee. Hiljem anti tänavale nimi Haapsalu maantee.

Viited 

Vana-Pärnu tänavad
Bling Ring

"Bling Ring" (originaalpealkiri "The Bling Ring") on Ameerika 2013. aasta musta huumoriga krimifilm, mis põhineb tõsielus juhtunul. Selle režissöör, lavastaja ning produtsent on Sofia Coppola. Filmi peaosades on Israel Broussard, Katie Chang, Claire Julien, Taissa Farmiga ja Emma Watson. 

Võtteid alustati 2012. aastal ning film esilinastus 2013. aasta Cannes'i filmifestivalil kategoorias "Un Certain Regard", Ameerika Ühendriikides 14. juunil ja mujal maailmas 21. juunil. Film sai positiivset kriitikat, eriti kiideti Watsoni, Broussardi ja Changi näitlejatööd. 

"Bling Ring" jäi ameerika filmioperaatori Harris Savidesi, kellele film on pühendatud, viimaseks tööks. Savides suri ajuvähki ajal, mil film oli alles tootmisfaasis.

Näitlejad 
 Katie Chang – Rebecca Ahn (Rachel Lee)
 Israel Broussard – Marc Hall (Nick Prugo)
 Emma Watson – Nicki Moore (Alexis Neiers)
 Claire Julien – Chloe Tainer (Courtney Ames)
 Taissa Farmiga – Sam Moore (Tess Taylor)
 Leslie Mann – Laurie Moore (Andrea Arlington-Dunn)
 Georgia Rock – Emily Moore (Gabby Neiers)
 Carlos Miranda – Rob (Roy Lopez, Jr.)
 Gavin Rossdale – Ricky (Johnny "Dangerous" Ajar)
 Stacy Edwards – Mrs Hall
 G. Mac Brown – Henry
 Marc Coppola – Mr Hall
 Janet Song – Mrs Ahn
 Annie Fitzgerald – Kate (Nancy Jo Sales)
 Doug DeBeech – Adam
 Erin Daniels – Shannon
 Patricia Lentz – Judge Henley
 Maika Monroe – Beach Girl

Kõrvalosatäitjad, kes mängisid filmis iseennast:

 Paris Hilton
 Kirsten Dunst
 Lindsay Lohan
 Audrina Patridge
 Rachel Bilson
 Miranda Kerr
 Orlando Bloom
 Brett Goodkin

Ameerika Ühendriikide filmid
Suurbritannia filmid
Prantsusmaa filmid
Saksamaa filmid
Jaapani filmid
2013. aasta filmid
Tallinna Niguliste kogudus

Tallinna Niguliste kogudus tegutses Tallinna Niguliste kirikus ja oli traditsiooniliselt saksakeelne. 

Pärast Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku (E.E.L.K.) asutamist 1919. aastal rajati Saksa praostkond. Tallinnas kuulusid Saksa praostkonda 1939. aastal mh.  Oleviste, Niguliste ja Toomkogudus.

Pärast saksa praostkonna ja koguduste likvideerimist moodustati endisest Tallinna Jaani koguduse III pihtkonnast uus Tallinna Niguliste kogudus, mille õpetaja oli Hans Kubu. Pärast märtsipommitamist kasutas kogudus Tallinna toomkirikut.

Niguliste koguduse õpetajad
Simon Wanradt, Tallinna Niguliste kiriku jutlustaja 1532–1536
Johann Hobbing, Niguliste koguduse pastor 1556–1558
Lambert Kemmerling, Niguliste koguduse pastor 1600–1603
 Johann Knopius (Johannes Cnopius, Tallinna Niguliste kiriku pastor
Erich von Beeck, Niguliste koguduse pastor 1632–
Gottfried Stecher, Niguliste koguduse pastor 1671–
Gotthard von Renteln, Niguliste koguduse pastor –1680
Christian Kelch, Tallinna Niguliste koguduse ülempastor 1710
Arnold von Husen,  Tallinna Niguliste koguduse õpetaja 1710–1721
Georg Günther Tunzelmann, Niguliste koguduse pastor 1721–1734
Johann Bernhard von Gebhardt, Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja 1809–1842
Johann Christian Luther, Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja 1834–1853
Justus Nicolaus Ripke,  Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja 1855–1885
Ferdinand Justius Luther, Tallinna Niguliste koguduse ülempastor 1885–1909
Adolf Oskar Undritz, Tallinna Niguliste koguduse 2. pihtkonna õpetaja 1896–1932
Konrad von zur Mühlen, Tallinna Niguliste koguduse õpetaja 1909–1939 ja Saksa praostkonna praost 1921–1939
Robert Walter, Tallinna Niguliste koguduse 2. pihtkonna õpetaja 1933–1939
Hans Kubu, Tallinna Niguliste koguduse õpetaja 1940–1941

Vaata ka 
Tallinna Niguliste koguduse vaimulikud

Viited

Tallinna kogudused
EELK Saksa praostkond‎
Arnold Süvalep

Arnold Paul Süvalep (kuni 1935. aastani Arnold Paul Schulbach; 18. aprill 1888 Avinurme vald, Tartumaa – 23. juuni 1968 Tallinn) oli Eesti poliitik ja ajakirjanik.

Arnold-Paul Schulbach õppis Narva Aleksandri kiriku algkoolis ja Narva linnakoolis. Töötas Narva Vastastikuse Krediitseltsi kontoriametnikuna, hiljem raamatupidajana ja asjaajajana. Oli Narva toitluskomitee raamatupidaja ja Eesti Ajutise Valitsuse usaldusmees Narvas.

Arnold-Paul Schulbach võttis osa Vabadussõjast ja valiti Asutava Kogu liikmeks. Kuulus samuti Riigikogu 1., 3. ja 4. koosseisu, olles ühtlasi 1920. aastal töö-hoolekandeministri abi.

Arnold Paul Süvalep töötas pikka aega ajalehe Vaba Maa toimetuses. Oli tegev Narva seltsides juhatuse liikmena ja näitejuhina, muude ametite seas oli ka Narva kooliseltsi esimees.

Isiklikku 
Tema poeg oli näitleja ja lavastaja Kulno Süvalep, tütar oli kirjanik ja kirjanduskriitik Ine Viiding (1933–1990).

Viited 

Eesti ajakirjanikud
Asutava Kogu liikmed
I Riigikogu liikmed
II Riigikogu liikmed
III Riigikogu liikmed
IV Riigikogu liikmed
Nõmme linnavolikogu liikmed
Eesti Tööerakonna poliitikud
Uuendusliidu poliitikud
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1888
Surnud 1968
Naisenimi

Naisenimi on eesnimi, mida pannakse tüdrukutele.

Eestlaste naisenimesid

Eestikeelsed eesnimed
Muinaseesti (läänemeresoome) naisenimedest on teada vaid vähesed ja neid tänapäeval ei kasutata.
Keskajal laenatud naisenimed: Kadri, Kai, Triinu (<Katharina); Reet, Krõõt, Maret (< Margareta); Mari, Ann, Mai, Mall, Leena, Leeni, Liisa, Liisu, Piret.
Uued eesti naisenimed: Aita, Elle, Heldi, Helle, Imbi, Kaja, Heli, Koidu, Leelo, Luule, Maimu, Saale, Urve, Virve, Merike.

Võõrkeelsed eesnimed
Vanemad naisenimed: Marie, Maria, Anna, Elisabeth, Christine, Emilie, Adele, Rosalie, Amalie, Emma, Veera, Olga, Ellen, Erika.
Uuemad naisenimed: Ingrid, Marika, Kathleen/Kätlin, Harriet, Dorrit, Ruta.

Eesti naisenimesid
Levinumad naisenimed Eestis koos nimede esinemise arvuga on järgmised:

1. jaanuari 2017 seisuga:

Eesti levinuimad naisenimed olid järgmised:

Seisuga 1. jaanuari 2019:

 Olga	10687
 Jelena	10404
 Irina	10373
 Tatjana	10324
 Svetlana	10193
 Valentina	8881
 Anna	8414
 Galina	8320
 Maria	7540
 Natalja	7450
 Marina	5839
 Tiina	5435
 Katrin	5325
 Sirje	5169
 Anne	5115
 Jekaterina	4712
 Tiiu	4475
 Julia	4424
 Ülle	4364
 Natalia	4156
 Ene	4086
 Kristina	4083
 Niina	3753
 Nadežda	3751
 Tamara	3717
 Maie	3508
 Aleksandra	3496
 Piret	3492
 Anneli	3425
 Viktoria	3417
 Ljudmila	3411
 Riina	3405
 Diana	3277
 Kadri	3275
 Kristi	3248
 Merike	3221
 Anu	3202
 Laura	3168
 Marika	3158
 Mare	3142
 Eve	3033
 Malle	3014
 Tatiana	2948
 Reet	2895
 Kristiina	2871
 Elena	2860
 Aino	2834
 Triin	2817
 Ljubov	2804
 Annika	2743

Seisuga 1. jaanuar 2021:

 Olga	10558
 Irina	10311
 Jelena	10258
 Tatjana	10162
 Svetlana	10120
 Valentina	8403
 Anna	8400
 Galina	8057
 Natalja	7373
 Maria	7330
 Marina	5847
 Tiina	5376
 Katrin	5320
 Sirje	5087
 Anne	5035
 Jekaterina	4642
 Julia	4421
 Tiiu	4320
 Ülle	4320
 Natalia	4193
 Kristina	4126
 Ene	4006
 Nadežda	3630
 Niina	3534
 Tamara	3501
 Piret	3483
 Aleksandra	3479
 Viktoria	3471
 Anneli	3409
 Riina	3381
 Maie	3334
 Diana	3331
 Ljudmila	3320
 Kadri	3267
 Laura	3258
 Kristi	3239
 Merike	3192
 Anu	3175
 Marika	3130
 Mare	3058
 Eve	3006
 Tatiana	2967
 Elena	2927
 Malle	2902
 Kristiina	2869
 Reet	2833
 Triin	2816
 Annika	2746
 Jana	2709
 Karin	2705

Seisuga 1. jaanuar 2022:

 Olga	10465
 Irina	10283
 Jelena	10167
 Svetlana	10070
 Tatjana	10030
 Anna	8379
 Valentina	8100
 Galina	7861
 Natalja	7325
 Maria	7173
 Marina	5841
 Tiina	5350
 Katrin	5315
 Sirje	5017
 Anne	4973
 Jekaterina	4603
 Julia	4415
 Ülle	4294
 Tiiu	4241
 Natalia	4219
 Kristina	4146
 Ene	3950
 Nadežda	3555
 Viktoria	3490
 Piret	3479
 Aleksandra	3453
 Anneli	3407
 Niina	3396
 Diana	3364
 Riina	3362
 Tamara	3356
 Laura	3293
 Ljudmila	3273
 Kadri	3260
 Maie	3244
 Kristi	3237
 Merike	3180
 Anu	3156
 Marika	3125
 Mare	3016
 Eve	2985
 Tatiana	2967
 Elena	2947
 Kristiina	2864
 Malle	2840
 Triin	2816
 Reet	2793
 Annika	2745
 Jana	2717
 Karin	2692

Vaata ka
 Naisenimede loend
 Mehenimi

Allikad
Eesti keele käsiraamat

Viited 

Onomastika
Pärnu mudaravila

Pärnu mudaravila on Pärnus asuv uusklassitsistlik hoone, kus tegutseb spaahotell.

Hoone valmis algselt 1838. aastal, kui seal olid merevannid ja saunad. Hoonesse on rajanud skulptuurid Voldemar Mellik. 1915. aastal hävis hoone aga tulekahjus ning 1926.–1927. aastal taastati hoone Olev Siinmaa, Erich von Wolffeldt ja Aleksander Nürnbergi projekti järgi. 1929. aastal ehitati mudaravilale vasak tiib, kus asus süsihapperaviosakond, ning 1935. aastal parem tiib, kus oli vesiraviosakond. Pärast Eesti taasiseseivumist jäi hoone tühjaks ning kasutuseta.

2013. aasta kevadel algas mudaravila renoveerimine arhitektide Inga Raukase, Tarmo Teedumäe ja Paco Ulmani projekti järgi.  Sisekujunduse on teinud Vaikla Stuudio. Mudaravila omanik on olnud AS Pärnu Mudaravila (Äriregistrist kustutatud 2005). 2014. aastal avati seal spaahotell Hedon. Renoveerimise käigus korrastati hoone fassaad, skulptuurid ja siseruumid ning sinna tehti hoolitsusruumid, basseinid ja saunad. Lisaks ehitati hoonele juurdeehitis, kuhu tuli neljatärnihotell.

Pilte

Vaata ka 
 Pärnu rand
 mudaravi

Viited

Välislingid

Hedon Spa koduleht

Eesti hotellid
Pärnu ehitised
Otepää püss

Otepää püss on Otepää linnuse ühest ruumist 1955. aastal Osvald Saadre juhendatud kaevamistel leitud tükkideks purunenud algeline käsitulirelv, mis jäi aastateks arheoloogiakogusse seisma nimetuse all "malmtoru tükid".  Need määras algeliseks käsitulirelvaks Ain Mäesalu, kes avaldas ühtlasi artikli koos rekonstruktsioonjoonisega ja nimetas leidu üheks Euroopa vanimaks senileitud püsside hulgas. Püss on valatud pronksist, on eestlaetav ja lukuta. Püssi pikkus on u 17,5 cm.  

Püssi dateering on seotud Otepää kivilinnuse hävinguga, mille Osvald Saadre dateeris (1966) linnuse põlengukihist leitud ja numismaatik Arkadi Molvõgini poolt määratud 26 hõbemündi põhjal 1396. aastasse, mida toetas esialgu ka Ain Mäesalu. Hiljem selgus, et üks müntidest on vermitud alles 1407. aasta paiku. Mäesalu analüüsis põhjalikult Otepää linnust puudutavaid kirjalikke allikaid ja teisi leide, mille põhjal pakkus välja, et linnus võis hävida kümme kuni paarkümmend aastat hiljem. Püss võis jõuda linnusesse siiski juba 1396. aastal, mil Tartu piiskop ja tema vasallid valmistusid sõjaks Liivimaa orduga, aga linnuse rusude alla jäi see aastaid hiljem. Jaak Mäll (2016) toetab seevastu Armin Tuulse varasemat (1942) seisukohta, et Otepää linnus eksisteeris veel hiljemalt 1477. aastal ja võib-olla isegi Liivi sõja ajal.

Viited

Välislingid
Otepää püss on maailma vanim käsitulirelv, Otepää ajaloo teemapark, 22. oktoober 2009

Relvad
Eesti keskaeg
Vana-Liivimaa sõjandus
Otepää
Eidapere mõis

Eidapere mõis (saksa keeles Edaperre) oli rüütlimõis Vändra kihelkonnas Pärnumaal (tänapäeval Kehtna vald, Raplamaa).

Mõisahoone põles 1930a. maani maha, samas asukohas valmis 1932a. koolimaja. Praegu asub vanas koolimajas õpilaskodu.  Hoone on järk-järgult renoveeritud.

Pildid

Vaata ka
Eesti mõisate loend

Viited

Liivimaa fideikomissmõisad
Hoyningen-Huenede mõisad
Kehtna vald
Vändra kihelkond
Pärnumaa mõisad
Adolf Yllö

Adolf Yllö (11. aprill 1920 Hakaja, Jamburgi maakond, Peterburi kubermang – 14. veebruar 1992 Uppsala) oli ingerisoome päritolu eesti arst.

Ta sündis Ingeris Hakaja külas koolmeistrite pojana. Aastal 1922 rändasid tema vanemad Eestisse Virumaale Haljala kihelkonda, kus isa hakkas talu pidama. Ta õppis Narvas ja lõpetas aastal 1938 Rakvere Ühisgümnaasiumi. Aastal 1938 astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1944. Ta kuulus Üliõpilasselts Liivikasse.

Aastal 1944 pääses ta soomlasena kogu perega Soome elama, kus astus vabatahtlikuna Soome sõjaväkke ja teenis arstina soomepoiste rügemendis JR200. Aastal 1944, pärast Soome-Nõukogude rahulepingu sõlmimist, siirdus ta Soomest Rootsi.

Rootsis töötas ta alguses Hallstavikis (praeguse haldusjaotuse järgi Norrtälje vallas) jaoskonnaarsti abilisena ja hiljem paljudes kohtades, sealhulgas ka 10 aastat sõjaväearstina. Meditsiinilitsentsiaadi eksamid sooritas ta aastal 1952 Karolinska Instituudi juures. Aastatel 1952–1954 viibis ta Stockholmis Södra sünnitusmajas (:sv:Södra barnbördshuset, Södra BB), olles spetsialiseerumas günekoloogiale. Aastatel 1955–1968 töötas ta Göteborgi Volvo peatehastes tööstuse ülemarstina. Tööstusarstina arendas ta väga palju sellealast teenistust Rootsis ja on avaldanud selleteemalisi kirjutisi ka ajakirjanduses. Aastatel 1968–1969 oli ta arst Göteborgi Raudteevalitsuses ja 1969–1973 Göteborgi linnaarst. Aastal 1973 oli ta Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni konsultant Tais. Aastatel 1973–1985 oli ta Uppsala linnavalitsuses tööstuse ülemarst. Tema huviala ja harrastus oli ergonoomia, sel alal on ta avaldanud töid Rootsis. Tema sulest on ilmunud ka pikemad mälestused ajakirjanduses.

Isiklikku
Tema vend oli agronoom Leo Yllö. 

Ta oli abielus ning kahe tütre ja ühe poja isa.

Kirjandus
Helbe Merila-Lattik. "Eesti arstid 1940–1960". Tallinn 2000. Lk 511–512

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
TLÜAR väliseesti isikud

Eesti arstid
Soome 200. jalaväerügemendi koosseis
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Eesti ingerisoomlased
Ingerisoomlased
Eestlased Rootsis
Sündinud 1920
Surnud 1992
Iŭje

Iŭje (transkribeerituna Ivje) on linn Valgevenes Hrodna oblastis, Iŭje rajooni ja Iŭje külanõukogu halduskeskus. Leedu keeles Vija või Yvija, poola keeles Iwie, tatari keeles Өе. Linna läbib raudteeliin Maładziečna–Lida.

Linna nime päritolu kohta on mitu varianti. Ühe oletuse kohaselt pärineb see Gediminase naise Eva nimest, teised hüpoteesid otsivad asula nime päritolu nii slaavi, soome-ugri kui ka tatari keeltest.

Linna piirides on keskkool, laste spordikool ja muusikakool. Iŭjes on ka kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Tööstusest on linnas vaid toiduainetetööstus.

Iŭjes on olnud ajalooliselt suur juutide kogukond. Lisaks juutidele on seal elanud ka palju tatarlasi. Linn on ajalooline valgevene tatari kogukonna keskus.

Linna suurimaks vaatamisväärsuseks on aastal 1600 ehitatud ja aastal 1782 ümber ehitatud barokkstiilis katoliku kirik XVI sajandi lõpus ehitatud kellatorniga. Huvi võivad pakkuda ka XIX sajandi lõpus ehitatud veski, XIX sajandil ehitatud katoliku kabel, mošee aastast 1884 ja sünagoogid XX sajandi algusest. Iŭje vanalinn pärineb põhiliselt XIX sajandi lõpust.

Ajalugu 
Iŭjet mainitakse esimest korda XV sajandil kui suurvürstide valdust. Aastal 1444 müüdi asula Mangirdastele, hiljem läks see Zabrzezińskite valdusse ja aastast 1558 Kiszkadele. Aastast 1598 on teada, et Iŭjes elasid tatarlased.

Aastal 1611 rajati asulasse trükikoda, aastal 1631 aga klooster, mille juurde ehitati ka kirik. Osade allikate andmeil trükiti Iŭjes Meletiy Smotryts’kyy koostatud esimene valgevene keele grammatika. Aastal 1742 sai Iŭjest alev. Omanikud vaheldusid asulal kiiresti, peale Kiszkasid tulid Słuškad, seejärel Glebowicsid, Żyżemscyd, Ogińskid, Sapiehad, Tiesenhausenid. XVI–XVII sajandil oli Iŭje tähtis ariaanide keskus.

Aastal 1795 läks alev Kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. XIX sajandil oli asula Zamoyskite suguvõsa valduses. Asulasse ehitati mošee, seal peeti aastas viis laata.

Aastast 1921 oli Iŭje Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Linnaõigused sai asula aastal 2000

Pilte

Välislingid 
  Linna koduleht
 Linn valgevene fotoentsüklopeedias
 Linn YouTube'is
 Iŭje

Iŭje
Iŭje rajoon
Jack London (kergejõustiklane)

John Edward London (ka Jack London; 13. jaanuar 1905 Guyana – 2. mai 1966) oli Suurbritannia kergejõustiklane, kes võistles peamiselt 100 meetri jooksus. 1928. aasta suveolümpiamängudel Amsterdamis võitis ta hõbe- ja pronksmedali, saades Briti esimeseks mustanahaliseks olümpiamedalistiks.

1930. aastal katkestas Londoni karjääri jalavigastus. Ta esindas küll Inglismaad 1931. aastal toimunud maavõistlusel Saksamaaga, kuid 1932. aasta olümpiamängudele teda enam ei valitud. Hiljem tegutses ta pianistina ning oli uksehoidja St Pancrase hospidalis Londonis. 1948. aastal avaldas ta ajakirjanik Joe Binksiga kahasse kirjutatud raamatu "How to Win on Track and Field" ("Kuidas jooksurajal võita"), mis ei olnud eriti edukas.

Viited

Kirjandus
 Martin Polley, "London, John Edward (1905–1966)" Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, May 2012 (vaadatud 7. augustil 2012)

Välislingid
 London at the 1928 Olympics
 London at the 1928 Olympics
 London at the 1928 Olympics
 

Suurbritannia jooksjad
Suurbritannia muusikud
Sündinud 1905
Surnud 1966
Jaak Prozes

Jaak Prozes (sündinud 4. aprillil 1965 Tallinnas) on eesti ajaloolane ja soome-ugri hõimuliikumise edendaja.

Haridus 
Ta lõpetas keskkooli 1983. aastal, õppis ajalugu Tartu Ülikoolis aastail 1983–1991. Aastail 2015–2019 õppis Tallinna Ülikoolis ajalugu. Magistrikraad ajaloos. Alates 2019. aastast õpib Tartu Ülikoolis doktorantuuris etnoloogia erialal.

Töö ja ühiskondlik tegevus 

Ta on töötanud ajakirjanikuna, arhivaarina, majandusjuhatajana ja kooperatiivi liikmena. Fenno-Ugria Asutuses töötab ta 1993. aastast. 

Ühiskondlik tegevus soome-ugri liikumise raames: 
Eesti-Mari Seltsi aseesimees 1990–1992, esimees 1992–1999; 
Fenno-Ugria juhatuse aseesimees 1991–1992, esimees 1993; 
Soome-ugri rahvaste konsultatiivkomitee liige 1992–1997; 
Soome-Ugri Rahvaste Noorte Assotsiatsiooni asepresident 1990–1995, nõukogu liige 1995–1997, president 1997–2000; 
Eestimaa Rahvuste Ühenduse president 1998–2007.

2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Tallinna linnavolikokku valimisliidus Vaba Tallinna Kodanik ning sai 47 häält.

2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Eesti Vabaerakonna nimekirjas Haabersti, Kristiine ja Põhja-Tallinna valimisringkonnas ning kogus 35 häält ja ei osutunud valituks.

Tunnustus
2007 Valgetähe V klassi teenetemärk
Ponkala Fondi preemia

Teosed 
"Kas Putin on vepslane" (2015)  (soome keeles: "Onko Putin vepsälainen" 2016, vene keeles: "О финно-угорских народах и в шутку и всерьез" 2016)
"Põhjapõdrad ja oliivid" (2016)

Viited

Välislingid 

Soome-ugri aktivistid
Eesti inimesed
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1965
Eesti aktivistid
Tsaari mõrsja

"Tsaari mõrsja" (vene: Царская невеста, Tsarskaja nevesta) on helilooja Nikolai Rimski-Korsakovi neljavaatuseline ooper. See on helilooja kümnes ooper, valmis 1898. aastal ja esietendus aasta hiljem Moskvas. Ilja Tjumenevi libreto põhineb Lev Mei samanimelisel näidendil.

Välislingid 
 "Tsaari mõrsja" klaviir – International Music Score Library Project
 "Tsaari mõrsja" Eesti lavastuse koduleht

Ooperid
Tartu Ülikooli Kliinikumi sisekliinik

Tartu Ülikooli Kliinikumi Sisekliinik on Tartu Ülikooli Kliinikumi allüksus.

Sisekliiniku koosseisu kuuluvad järgmised erialad:
 endokrinoloogia
 gastroenteroloogia
 reumatoloogia
 sisehaigused
 nefroloogia
 nakkushaigused
 ambulatoorne osakond kõigile erialadele

Ajalugu

Sisekliiniku alguseks saab pidada aastat 1804, kui avati meditsiiniline kliinik ja polikliinik prof. Daniel Georg Balk juhtimisel. 1808 aastal sai kliiniku asukohaks Toomemägi, sama hoone milles tänapäeval asub Eesti Riigikohus. 

Aastail 1919-1939 oli kliiniku nimeks Tartu Ülikooli I Sisehaiguste Kliinik mida juhatas prof. E. Masing. 1924 rajati kliinikusse biokeemialaboratoorium. Teise maailmasõja järgselt tegutsesid sisehaiguste kliinikud Toomel ja Maarjamõisas.

Sisekliiniku juhatajaid läbi aegade
 1921 ajutiselt professor Ludvig Puusepp
 1921–1939 professor Karl Ernst Alexander Masing
 1940–1944 dotsent Franz Grant
 1944–1951 professor Voldemar Vadi
 1951–1956 dotsent Ülo Lepp
 1956–1977 professor Kuno Kõrge
 1977–2000 professor Vello Salupere
 2000 – praeguseni professor Margus Lember

Kasutatud allikad
 Sisekliinik muutuste teel. SA TÜ Kliinikumi leht, 27. jaanuar 2014 
 Jõgi, A. Sisekliinik lahkub vanast haiglamajast. Tartu Postimees, 24. jaanuar 2014 

Tartu Ülikooli Kliinikum
Kreisikohus

Kreisikohus ehk maakonnakohus oli aastatel 1817–1889 Eestimaa, Liivimaa ja Kuramaa kubermangus tegutsenud talurahvakohus.

Eesti alal tegutses Harju-Järva, Läänemaa, Pärnumaa, Saaremaa, Tartumaa ja Virumaa kreisikohus. Kreisikohtu koosseisus olid kreisikohtunik, 2 kaasistujat (pluss 2 talupojast kaasistujat).

Kihelkonna- ja kreisikohtud kaotati ringkonna- ja rahukohtute asutamisega 09.06.1889. aastal. Kohtu- ja talurahvaasutuste reformiga Baltimaades senised seisuslikud kohtud kaotati.

Eestimaa kubermang 

Eestimaa kubermangus asutati kreisikohtud 1816. aasta Eestimaa talurahvaseaduse alusel alates 1817. aastast: Harju-Järva kreiside kreisikohus (asukohaga Tallinnas), Lääne (Haapsalus) ja Viru (Rakveres) maakondades. Kreisikohus koosnes kreisikohtunikust ja 4 kaasistujast, neist 2 aadlikud ning 2 talupoega.  Kreisikohtuniku kandidaadi kinnitas ametisse Eestimaa kuberner, aadlikest kaasistujad valiti Maapäeval kreiside kaupa. Talupoegadest kaasistujad valisid kihelkonnakohtu kaasistujad endi hulgast-

Kreisikohus oli esimese astme kohtuks talupoegade kaebustes mõisnike vastu (kuid siis oli nõutav talunikest kaasistujate kohustuslik taandamine), kui lepitamine kihelkonnakohtus oli ebaõnnestunud; ja apellatsiooniinstantsiks kihelkonnakohtu otsuste peale ehk teise astme kohtuks talupoegade omavahelistes protsessides. 

Kreisikohtu ülesannete hulka kuulus valdade ametiisikute ja kihelkonnakohtute kaasistujate ametisse kinnitamine ja viimaste ametist tagandamine; järelevalve kihelkonnakohtute ning magasiaitade tegevus: kinnistus-, lepingu- ja ingrossatsiooniraamatute pidamise üle; talumaade vakuraamatute ja ostu-müügi lepingute kinnitamine; kohus oli kõrgemaks eestkosteorganiks vallakogukonna liikmetele. Kreisikohtu  kõrvalülesandeks oli hüpoteegiraamatu jooksev pidamine, kuhu võidi pandituna sisse kanda ainult talupoegade kinnisvarasid.

1856. aasta Eestimaa talurahvaseadusega tehti kreisikohtu osas mõned muudatused — esimeses astmes tulid arutlusele kõigi maal elavate käsitööliste ja vabade inimeste, samuti kogukondade asjad (sealhulgas konkursid); eesti keel seati arutluskeeleks ning jäeti ära kaasistujate sundtaandamine.

Liivimaa kubermang 
Liivimaa kubermangus rajati kreisikohtud 1819. aastal mandril ja 1821. aastal Saaremaal. Liivimaa kubermangu Eesti alal asutati kolm kreisikohtut: Tartu-Võru, Pärnu-Viljandi ja Saaremaa kreisikohtud.

Liivimaa kubermangu kreisikohtute korralduses olid erinevused Eestimaa kubermangu  kreisikohtutest. Liivimaa kreisikohtuid finantseeris täielikult riigikassa; Liivimaa kubermangus vallakohtu (esimene aste) olemasolu tõttu jäi kreisikohus Liivimaal kolmanda astme kohtuinstantsiks, kuid talle jäi õigus menetleda ka esimese astme instantsina. Saaremaal võis kreisikohtu otsuste peale edasi kaevata ka sealsele maanõunike kolleegiumi talurahvaasjade osakonnale.

1849. aasta Liivimaa talurahvaseadusega muudeti  kreisikohus ka ülemeestkosteametiks; lisandus lepingu- ja kinnistusraamatute pidamise ning kihelkonnakohtute revideerimise kohustus.

Viited 

Eesti varauusaeg
Eesti kohtud
Eestimaa kubermang
Liivimaa kubermang
Kuramaa kubermang
Eesti talurahvas
Elmar Einasto

Elmar Einasto (kuni 1935 Elmar Eisenschmidt; 18. november 1895 Vastse-Otepää vald, Tartumaa – 28. märts 1976 Tartu) oli eesti pedagoog ja koolijuht.

Ta õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumi ettevalmistusklassis ja Tartu Õpetajate Seminari algkoolis, lõpetas aastal 1917 Tartu Õpetajate Seminari.

Ta töötas aastal 1917 (septembrist novembrini) Põltsamaa kõrgemas algkoolis õpetajana ning evakueerus kooliga Altaisse. Ta töötas aastatel 1918–1919 Beloglazovos (praeguse haldusjaotuse järgi Šipunovo rajoonis Altai krais) kõrgemas algkoolis õpetajana. Aastal 1919 oli ta Aleksandr Koltšaki armees garnisoni kirjutaja, olles samaaegselt Zmeinogorskis (praeguse haldusjaotuse järgi Altai krais) Õpetajate Seminaris õpetaja ja üldhariduskursustel lektor. Aastatel 1919–1920 oli ta punaarmeelasena Mongoolias, aastatel 1920–1921 Ust-Kamenogorskis (praegu Öskemen, Ida-Kasahstani oblasti keskus) kooliõpetaja, olles ühtlasi suvekursustel spordiinstruktor ja lektor. Ta korraldas Altai mägedes loodusteaduslikke ekspeditsioone ja korjas kohaliku botaanikaaia rajamiseks taimede seemneid.

Aastal 1921 naasis ta Eestisse ja tõi Tartu Ülikoolile 300 taimeliigi seemneid. Ta oli aastatel 1921–1925 õpetaja Tartu 3. algkoolis (1923–1924 ka Tartu puu- ja rauatööstuskoolis). Aastatel 1925–1940 oli ta Tartu 5. algkooli ja 1940–1941 Tartu 2. algkooli juhataja. Aastatel 1941–1944 töötas ta Tartu 7. algkoolis õpetajana. Aastatel 1944–1957 oli ta Tartu 5. mittetäieliku keskkooli direktor ja 1957–1958 Tartu 7. Keskkooli direktor.

Ta rakendas õppetöös iseseisva töö meetodeid, korraldas matku ja ekskursioone (peamiselt Lõuna-Eestis). Ta osales koguteoste "Tartumaa" (Tartu 1925) ja "Valgamaa" (Tartu 1932) originaalainese kogumises.

Isiklikku
Tema abikaasa Eva Ellinori ema Anna Lammas oli eesti progümnaasiumiõpetaja ja koolijuht. 

Poeg Jaan Einasto on astrofüüsik, poeg Rein Einasto on geoloog, tütar Kersti Sumera on pianist ja muusikapedagoog.

Välislingid
http://entsyklopeedia.ee/artikkel/einasto_elmar

Eesti koolijuhid
Eesti õpetajad
Eestistatud nimega inimesed
Pauluse kalmistule maetud
Sündinud 1895
Surnud 1976
Cesvaine mõis

Cesvaine mõis (saksa keeles Schloß Seßwegen, läti keeles Cesvaines muiža, ka Cesvaines pils) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Cesvaine kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis  Cesvaine piirkonnas Cesvaines. Mõisa peahoonet tuntakse kui Cesvaine lossi.

Ajalugu
Mõisa mainiti esimest korda 1399. aastal. Esimene loss ehitati Cesvainesse 15. sajandi alguses. Aastal 1577 lasi tsaar Ivan IV lossi ja selle ümbruses olnud asula hävitada. 18. sajandil oli Cesvaine mõis Simon von Zoritsch käes. Aastast 1815 kuulus von Wulfide perele.

Mõisaansambel

Kõrvalhoonetest on säilinud tallid, aidad, sepa, aedniku, kavaleride, mõisavalitseja ja metsniku maja. Mõisa juures oli töökoda, kus pruuliti õlut. Lossi ümber on park, mida ehivad keskaegse linnuse varemed ja barokne paviljon. Enamik hooneid on rajatud koos lossiga, aga kavaleride maja pärineb 18. sajandi lõpust.

Loss, aga ka Cesvaine mõisa park, tall ja metsaülema maja on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.

Pildid

Vaata ka
Cesvaine piiskopilinnus

Viited

Välislingid

Sissekanne Läti mõisate saidil; fotod (läti keeles)

Läti mõisad
Cesvaine kihelkond
Vidzeme
Lester B. Pearson

Lester Bowles Pearson (23. aprill 1897 Newtonbrook, Ontario – 27. detsember 1972 Ottawa) oli Kanada professor, ajaloolane, riigitegelane, diplomaat ja poliitik.

1948–1957 oli ta Kanada välisminister.

Ta sai Nobeli rahuauhinna 1957 Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni erijõudude organiseerimise eest Suessi kriisi lahendamiseks. 

Ta oli Kanada 14. peaminister 22. aprillist 1963 20. aprillini 1968.

Nobeli rahuauhinna laureaadid
Kanada ajaloolased
Kanada peaministrid
Sündinud 1897
Surnud 1972
Richard Møller Nielsen

Richard Møller Nielsen (19. august 1937 – 13. veebruar 2014) oli taani jalgpallur ja jalgpallitreener.

Richard Møller Nielsen mängis aastatel 1955–1962 Odense Boldklubi koosseisus Taani kõrgliigas 150 mängu ja kaks mängu ka Taani koondises.

Ta treenis alates 1962. aastast Taani klubimeeskondi ja aastatel 1978–1989 Taani noortekoondist. Richard Møller Nielseni juhendamisel tuli Odense Boldklub aastatel 1977 ja 1982 Taani meistriks. Aastal 1975 valiti ta Taani aasta jalgpallitreeneriks.

Aastatel 1987–1990 oli ta Taani jalgpallikoondise teine treener ja 1990–1996 peatreener; seejärel kuni 1999. aastani Soome jalgpallikoondise peatreener ja aastatel 2000–2002 Iisraeli jalgpallikoondise peatreener.

Aastal 1992 võitis Taani Nielseni juhendamisel Euroopa meistri tiitli. Samal aastal valiti ta maailma parimaks jalgpallitreeneriks.

Richard Møller Nielsen suri ajukasvaja tagajärjel.

Viited

Taani jalgpallurid
Taani jalgpallitreenerid
Sündinud 1937
Surnud 2014
Moseli veinipiirkond

Moseli veinipiirkond on üks kolmeteistkümnest Saksamaa veinipiirkonnast. See ei ole neist kõige suurem, küll aga kõige kuulsam. 

Kuni 2007 aastani kutsuti seda piirkonda nimega Mosel-Saar-Ruwer aga kuna see nimi oli väga kohmakas, siis muudeti nimi ümber.

Moseli piirkonna jaotus alampiirkondadeks
Mosel jaguneb kuueks alampiirkonnaks:
Cochem ( tuntud ka kui Alam-Mosel või Terrassenmosel)
Bernkastel (ehk Kesk-Mosel)
Ruwer
Saar
Obermosel ehk Ülem-Mosel
Moseltor

Kvaliteetveini tootvad veiniaiad Moseli piirkonnas

Saksamaal tegutseva VDP  (ehk Verband Deutscher Prädikats- und Qualitätsweingüter) hinnangul on Moseli piirkonna parimateks veiniaedadeks alljärgnevad veiniaiad:

Winninger Uhlen, Mosel
Winninger Röttgen, Mosel
Hatzenporter Stolzenberg, Mosel
Hatzenporter Kirchberg, Mosel
Pündericher Marienburg, Mosel
Pündericher Nonnengarten, Mosel
Erdener Treppchen, Mosel
Ürziger Würzgarten, Mosel
Wehlener Sonnenuhr, Mosel
Graacher Josephshöfer, Mosel
Graacher Domprobst, Mosel
Bernkasteler Lay, Mosel
Bernkasteler Doctor, Mosel
Brauneberger Juffer, Mosel
Brauneberger Juffer-Sonnenuhr, Mosel
Wintricher Ohligsberg, Mosel
Piesporter Goldtröpfchen, Mosel
Piesporter Schubertslay, Mosel
Dhroner Hofberg, Mosel
Leiwener Laurentiuslay, Mosel
Kaseler Nies'chen, Ruwer
Eitelsbacher Karthäuserhofberg, Ruwer
Wawerner Goldberg, Saar
Kanzemer Altenberg, Saar
Wiltinger Braunfels, Saar
Wiltinger Gottesfuß, Saar
Scharzhofberger, Saar

Välislingid
 "Moseli veinid", märts 2014

Veinipiirkonnad
Córdoba kalifaat

Córdoba kalifaat oli islamiriik Pürenee poolsaarel tänapäeva Hispaania ja Portugali aladel aastatel 929–1031. Kalifaadi pealinn oli Córdoba. Kalifaadile eelnes islamiriigina 756–929 Córdoba emiraat.

Córdoba emiraat pidas ägedat võitlust poolsaare põhjaosa kristlike Astuuria kuningriigi, Navarra kuningriigiga. 10. sajandi algu­ses hakkas emiraat lagunema feodaalvaldusteks, kuid need ühendas taas ‘Abd ar-Raḩmān III Umaijaadide dünastiast, kes nimetas ennast esimeseks kaliifiks, kes oli seni kandnud tiitlit Córdoba emiir. 

‘Abd ar-Raḩmān III oli Córdoba kaliif kuni surmani 961. aastal ning tema ja kaliif Hišam II (976–1009) ministri al-Mansuri valitsemisaeg oli araab­laste võimu hiilgejärk Hispaanias. Kõrge taseme saavutasid halduskorraldus ja majan­dus, 9.–11. sajandil oli Córdoba kalifaat kõige rikkaim ja arenenum riik Euroopas. 

1031. aastal killunes riik mitmeks taifade väikeemiraadiks, need taasühendasid berberite dünastiad Almoraviidid (1061–1147) ja Almohaadid (1147–1269).

Kaliifid (912–1031)

Umajaadide dünastia, Córdoba emiraat (756–929), Córdoba kalifaat (929–1031)
912–961 an-Nāşir
961–976 al-Mustanşir
976–1009 al-Mu'assad
1009–1009 al-Mahdi
1009–1009 al-Mustasin
1009–1010 al-Mahdi
1010–1013 al-Mu'assad
1013–1016 Sulayman al-Mustain
1016–1018 al-Nasir
1018–1018 al-Murtada
1018–1021 al-Mamun
1021–1023 al-Mutali
1023–1023 al-Mamun
1023–1024 al-Mustazhir
1024–1025 al-Mustakfi
1025–1027 al-Mutali (teist korda)
1027–1031 al-Mutadd

Vaata ka
Umaijaadide kalifaat, kalifaat
Hispaania islamiriikide riigipeade loend
Rekonkista
Portugali ajalugu#Maurid Pürenee poolsaarel
Hispaania ajalugu#Córdoba

 
Euroopa ajaloolised riigid
Euroopa keskaeg
Hispaania keskaeg
Portugali ajalugu