joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Catherine Colonna

Catherine Colonna (sündinud 16. aprillil 1956 Toursis) on Prantsusmaa diplomaat ja poliitik. Ta on 20. maist 2022 Prantsusmaa välisminister Élisabeth Borne'i valitsuses.

Ta sündis aastal 1956 Toursis Korsika juurtega talupoja perekonnas. Ta lõpetas õigusteduse magistrina avaliku õiguse alal Toursis asuva François-Rabelais' ülikooli. Seejärel lõpetas ta Pariisi Poliitikauuringute Instituudi ja École nationale d'administrationi.

Aastal 1983 valis ta diplomaatilise karjääri ja määrati ametisse Prantsusmaa saatkonda Ameerika Ühendriikides, algul poliitikaosakonnas, seejärel pressi- ja teabeosakonnas.

Pärast Pariisi naasmist usaldati talle aastatel 1986–1988 välisministeeriumi õigusasjade direktoraadis Euroopa õigusega tegelemine. Aastal 1988 sai tast tehniline nõunik avalike tööde minister Maurice Faure’i kabinetis. Aastal 1989, vahetult enne Berliini müüri langemist, liitus ta Välisministeeriumi analüüsi- ja prognoosikeskusega, kus ta pandi vastutama Euroopa asjade eest. Hiljem sai temast 1990. aastal välisministeeriumi pressiesindaja kommunikatsiooni- ja teabeosakonnas, kus ta töötas viis aastat.

Aastal 1993 nimetasid välisminister Alain Juppé ja Dominique de Villepin ta pressiesindaja asetäitjaks. Kaks aastat hiljem, mais 1995, määras äsja ametisse nimetatud president Jacques Chirac ta oma Elysée pressiesindajaks. Järgmised üheksa aastat töötas ta Prantsuse Vabariigi presidendi ametliku esindajana, seejärel lahkus ta ametist, et töötada septembris 2004 riikliku kinematograafiakeskuse (CNC) peadirektorina.

Pärast Euroopa põhiseaduse referendumit naasis ta diplomaatia juurde, ta määrati 2. juunil 2005 peaminister Dominique de Villepini moodustatud uue valitsuse Euroopa asjade delegaadiks. Ta jäi ametisse kaheks aastaks, kuni 15. maini 2007. Alates sügisest 2007 kuni 2008. aasta suveni osales ta Alain Juppé juhitavas Prantsusmaa välis- ja Euroopa poliitika valge raamatu komisjonis.

26. märtsil 2008 määrati ta Prantsusmaa alaliseks esindajaks UNESCO juures.

20. maist 2022 on ta Prantsusmaa välisminister Élisabeth Borne'i valitsuses, olles teine naine selles ametis (Michèle Alliot-Marie oli aastatel 2010–2011 esimene naine selles ametis).

Prantsusmaa poliitikud
Prantsusmaa välisministrid
Diplomaadid
Sündinud 1956
Mihkel Känd

Mihkel Känd (sündinud 31. märtsil 1999 Tartus) on eesti muusikalinäitleja ja kultuurikorraldaja.

Haridustee 
Känd omandas põhi- ja üldkeskhariduse (2006-2018) Tartu Miina Härma Gümnaasiumis. Lõpetas 2022. aastal Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia kultuurikorralduse eriala bakalaureuseõppe. Õppis aastatel 2006-2010 Heino Elleri Muusikakoolis, erialapilliks trompet (õp. Priit Sonn).

Töökäik 
Kuulub Pärnu rahvusvahelise ooperimuusika festivali PromFest korraldusmeeskonda peaprodutsendina.

Rollid Vanemuise teatris 
 2010 - muusikal "Helisev muusika" (lav. Ain Mäeots)  –  Kurt 
 2011 - muusikal "Mary Poppins" (lav. Georg Malvius)  –  Michael 
 2011 - ooper "Maria Stuarda" (lav. Roman Hovenbitzer)  –  Leicesteri krahv lapsena
 2012 - kontsertlavastus "Lotte jõulupidu" (lav. Ain Mäeots)  –  Putukas Kusti; von Trappide laps Freiedrich
 2016 - ooper "Lucia di Lammermoor" (lav. Roman Hovenbitzer)  –  Enrico lapsena
 2018 - suvelavastus "Roosi nimi" (lav. Tanel Jonas)  –  Munk
Vanemuise 2016/2017 hooajakirjas Ramp ilmus Mihklist reportaaž, kus ta kirjeldas ühte oma argist teatripäeva Vanemuises.

Rollid mujal 
 2017 - PromFesti ooperilavastus "Aida" (lav. Madis Nurms)  –  Tartu Noortekoori lauljana Vanemuise ooperikooris.

Isiklikku 
Kaitseliidu Tartu Maleva tegevliige aastast 2017.

Viited

Välislingid 
PromFest, Pärnu rahvusvaheline ooperimuusika festival

Eesti näitlejad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1999
Peter Zittaust

Peter Zittaust ehk Petrus Zittaust (tšehhi keeles Petr Žitavský; sündinud u 1275 Zittaus, surnud 1339 Zbraslavis) oli Böömimaa kroonik ja kirjanik, tsistertslaste ordu munk, alates 1316. aastast Zbraslavi kloostri abt. Ta on Böömimaa ajaloo olulise allika Zbraslavi kroonika põhiautor, kirjutanud kaks raamatut aastate 1316–1338 kohta.

Viited

Välislingid 
 Peter (Petrus) von Zittau. - Deutsche Biographie
 Petrus von Zittau. - Biographia Cisterciensis
 Petrus von Zittau, Abt zu Königsaal in Böhmen, ums Jahr 1300. - Mecklenburg-Vorpommern. Digitale Bibliothek (raamat temast, saksa keeles)

Tšehhi kirjanikud
Kroonikud
Keskaja inimesed
Bukaiši vald

Bukaiši vald (läti keeles Bukaišu pagasts) on vald Lätis Leedu piiri ääres Dobele piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Bēne, Penkule, Ukri, Augstkalne ja Tērvete valdadega. Leedus piirneb see Joniškise rajooni Žagarė vallaga.

Valla pindala on 66,8 km². 2011. aastal oli seal 670 elanikku, 2021. aasta seisuga elas seal 555 inimest. Aastal 2011 elas vallas 512 lätlast, 19 venelast, 47 valgevenelast, 2 ukrainlast, 6 poolakat ja 80 leedulast. Valla keskus on Bukaiši küla. Vallavanem on Sandra Latiša (ühine Augstkalne vallaga).

Ajalugu

Valla tänapäevane territoorium on kujunenud Bukaiši (Fockenhof) ja Mede (Medden) mõisade maadele. Maareformi ajal kuulus Bukaiši mõisale 2516 hektarit maad, Mede mõisale aga 512 hektarit. Aastal 1935 oli valla pindala 98,2 km².

Aastal 1945 moodustati vallas Bukaiši ja Skujase külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Samal aastal moodustati Bukaiši ja Skujase külanõukogudes 6 kolhoosi, mis aastal 1961 üheks Suvorovi nimeliseks majandiks ühendati. Aastal 1959 liideti Skujase külanõukogu Bukaiši külanõukoguga. Aastal 1958 liideti Ukri sovhoosi alad Ukri külanõukoguga. Aastal 1977 liideti osa Ukri külanõukogust Bukaiši külanõukoguga.

Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2002. aastal liideti vald Tērvete piirkonnaga, aastast 2021 kuulub see aga Dobele piirkonda.

Loodus

Valla suuremad jõed on Tērvete jõgi, Skujaine ja Svēpaine.

Looduskaitse all on Bukaiši allee, Keskuse pärn, Spīdola saar, Arāji aida hobukastan, Arāji aida vaher, Bukaiši allee pärnad, Bukaiši allee hobukastanid, Ezergaiļi paju, Zīļese tamm, Koriņase tamm, Prieži kalmistu männid, Bitaiši künnapuu, Lielmušķi hiidtamm, Bojāri tamm, Mežaiņi tamm, Prieduļi pappel, Melpauši tamm, Druķi tamm, Mežvidi tamm, Godiņi tammed, Ciedrase tammed, Ozoliņi tammed, Lidoņi mänd, Lidoņi hobukastanid, Ogaiņi tamm, Lazdase esimene mänd ja Žubītese pärn, lisaks veel kaks nimetut põlispuud. Valda jäävad osaliselt Skujaine ja Svētaine oru kaitseala ning Ukri tammiku kaitseala.

Kaitstavad objektid

Kultuurimälestistest on kohaliku kaitse all Bukaiši muinaskalmed. Riikliku kaitse all on Strīkaiši muinaskalmed, Kvietese muinaskalmed, Atvasese muinaskalmed ja Lielogļi muinaskalmed.

Asustus

Vallas on viis küla. Valla keskus Bukaiši  on staatusega vidējciems ja aastal 2022 oli seal 221 elanikku. Veel neli küla on staatusega mazciems: Bukaišu skola 49 elanikuga aastal 2015, Kārklumuiža 16 elanikuga aastal 2015, Medne 15 elanikuga aastal 2015 ja Rociņas 11 elanikuga aastal 2015.

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Dobele piirkond
Bukaiši

Bukaiši on küla (vidējciems) Lätis Dobele piirkonnas, Bukaiši valla halduskeskus.

Küla asub valla kaguosas Tērvete jõe kaldal.

Bukaišit mainiti esmakordselt aastal 1605. Aastal 1649 oli Bukaiši mõis Jakob Kettleri abikaasa Luise Charlotte valduses. Aastal 1740 sündis külas Kuramaa poliitik Otto Hermann von der Howen. Aastal 1901 rajati Bukaišisse seltsimaja. Teise maailmasõja ajal tegutsesid küla ümbruses Läti metsavennad, keda juhtis Herberts Cukurs. Aastail 2002-2021 kuulus küla Tērvete piirkonda. 

Aastal 2022 oli külas 221 elanikku.

Viited

Dobele piirkonna külad
Ivan Sokolov (Tartu kunstnik)

Ivan Sokolov (27. jaanuar 1884 Tartu – 1972 Tartu) oli iseõppinud vene kunstnik Eestis. Ta oli esimese eesti kunstnike näituse osaline 1906. aastal ja Eesti NSV Kunstnike Liidu liige (1944). Nadežda Katajeva-Valk on kirjutanud kunstniku elulugu ja loomingut kirjeldava raamatu "Tartu kunstnik Ivan Sokolov : elu ja looming". Tema tuntuim ütlus on: "Kunst on minu jaoks olnud alati pidupäev".

Elukäik 
Ivan Aleksandrovitš Sokolov sündis 27. jaanuaril 1884. aastal Tartus vanausuliste perre. Ta kasvas kuuelapselises perekonnas ja kuna pere majanduslik olukord oli kehv, siis kooli said minna vaid kolm nooremat. Kolm vanemat, nende seas ka Ivan, õppisid kodus. Isa õpetas kirikuslaavi keeles lugemist. Tartu palvemajas käis ta lugemas vanausuliste kirikuraamatuid. Kirikus sai temast salmilaulja. Kaheteistaastaselt omandas ta iseseisvalt esimese nelja õppeaasta kava. Olles pere vanim poeg, hakkas ta varakult isal ehitusel abiks käima. Kunstiga tegeles hobina ehitustööde kõrvalt. Aastatel 1918–1921 töötas ta Venemaal Tšeljabinskis joonestajana. 1921. aastal naasis ta Tartusse, kus töötas maalrina, kuid tegeles jätkuvalt ka maalimisega. 1928. aastal osales ta viiendal vanausuliste rahvakokkutulekul Kallastes, olles mitte ainult kunstnik, vaid ka aktiivne ning kohusetundlik kogukonna liige. 1944. aastal hävis sõjatules Sokolovi kodu koos kõigi seal olnud teostega. Kunstnik suri 88 aastasena kodulinnas Tartus.

Looming 
Ta on õppinud Kristjan Raua juures, kuid peamiselt oli siiski iseõppija. Kunstnikutee tähelepanuväärset algust tähistas osavõtt 1906. aastal esimesest eesti kunstnike näitusest, kus oli esindatud tema 13 teost. Läbimurre loomingus saabus 1917. aastal, mil näitusel müüdi üle 200 noore kunstniku teose. Jõuliselt arenev karjäär tõi näituseid Jekaterinburgi piirkonnas, Pihkvas, Tartus ning Tallinnas. Kunstnik ei keskendunud sotsiaalsetel probleemidel, vaid tema kunsti iseloomustavad katsed leida erinevaid viise, kuidas jäädvustada igapäevaelust saadud kogemusi. Igapäevaelutunnetusele lisandus aga alati kunstniku enda sisemise seisundi peegeldus, mis on üldiselt iseloomulik vene kunstnikele sellel perioodil. Sokolov ise nimetas oma kunsti realistlikuks impressionismiks. Eesti NSV Kunstnike Liitu kuulus ta alates 1944. aastast. 1950. aastal visati ta liidu ridadest välja, kuna tema kunstis puudus ideoloogiline suunitlus. Ta on loonud üle 2000 joonistuse ja maali Tartust ning selle ümbrusest, loodusest ja inimestest. MTÜ Vene Muuseumi kollektsioonis on 27 Ivan Sokolovi loodud maali.

Tuntumad teosed 
1948. aastal loodud dirigent Jaan Hargeli portree on realistlik-psühholoogiline, kuid suursuguse poosi tõttu mõjub see Hargeli kui Vanemuise peadirigendi esindusportreena. Teos asub Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi maaligaleriis.

Viited 

Eesti kunstnikud
Eesti vanausulised
Sündinud 1884
Surnud 1972
Balti Tiiger 2022

Balti Tiiger oli 1. oktoobrist 27. oktoobrini 2022 toimunud Saksamaa relvajõudude, Eesti õhuväe ja mereväe kombineeritud väekaitse koostööõppus.

Viited

Välislingid
 Algas õppus Baltic Tiger. Sõdurileht, 4. oktoober 2022 (video, 1:52)
Zürichi vorstisöömine

Zürichi vorstisöömine (sks k Wurstessen, ing k Affair of the Sausages) on 1522. aastal toimunud paastuvastane meeleavaldus Zürichis, mis tähistab reformatsiooniliikumise algust Šveitsis.

Vorstisöömine 

Vorstisöömine toimus trükkal Christoph Forschaueri (kes hiljem avaldas Zwingli tõlgitud Piibli) juures. Vorstisöömisel osales üle kümne lugupeetud inimese, nende seas hiljem reformatsioonis olulised osalised Leo Jud, Klaus Hottinger ja Lorenz Hochrütiner ning tunnistajaks oli Grossmünsteri pastor Ulrich Zwingli. Söödi rasvas frititavaid küpsetisi Fasnachtskiechli ja mõned viilud kõva vürtsikat suitsuvorsti.

Mõju ja tagajärjed 
Ulrich Zwingli võttis vorstisöömise toetuseks avalikult sõna ja avaldas vastava kirjutise "Toitude valimisest ja vabadusest" (sks k "Von Erkiesen und Freiheit der Speisen") paastumise vastu ülestõusmispühade eel, väites, et Piibel ei kohusta lihasöömisest hoiduma ja paastumine on inimese vaba valik. Kuna lihavõttepüha eel oli liha söömine keelatud, põhjustas sündmus avalikkuses protesti ning Forschauer vahistati.

Zürichi vorstisöömine kujutas endas kristliku vabaduse demonstratsiooni ning see oli Šveitsis mõjult võrreldav Martin Lutheri 95 teesiga Wittenbergis Saksamaa reformatsiooni alguses. Aasta hiljem paastureeglid tühistati ja Zwinglist kujunes Šveitsi protestantide seas lugupeetud ja mõjus isik, ta koostas 67 teesi, mis vastandusid mitmetele kiriku seisukohtadele.

Vaata ka 

 protestantism
 katoliiklus
 kirik

Viited 

Reformatsioon
Meeleavaldused
Augstkalne vald

Augstkalne vald (läti keeles Augstkalnes pagasts) on vald Lätis Leedu piiri ääres Dobele piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Bukaiši ja Tērvete valdadega, lisaks veel Jelgava piirkonna Zaļenieki ja Vilce valdadega. Leedus piirneb see Joniškise rajooni Žagarė vallaga.

Valla pindala on 64,5 km². 2011. aastal oli seal 981 elanikku, 2021. aasta seisuga elas seal 835 inimest. Aastal 2011 elas vallas 712 lätlast, 115 venelast, 47 valgevenelast, 9 ukrainlast, 4 poolakat ja 90 leedulast. Valla keskus on Augstkalne küla. Vallavanem on Sandra Latiša (ühine Bukaiši vallaga).

Ajalugu

Valla tänapäevane territoorium on kujunenud Mazberķene (Klein-Berken) ja Mežmuiža (Grenzhof) mõisade maadele. Algselt kandis vald nime Mežmuiža vald. Aastal 1935 oli valla pindala 86,5 km². Augstkalne nime hakkas vald kandma aastal 1939. Vald sai oma nime tänapäeva Vilce valda jääva  ja Silene muinasmaakonnale kuulunud linnamäe järgi.

Aastal 1945 moodustati vallas Berķene ja Augstkalne külanõukogud, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Aastal 1951 liideti osa likvideeritava Berķene külanõukogu maid Augstkalne külanõukoguga.

Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2002. aastal liideti vald Tērvete piirkonnaga, aastast 2021 kuulub see aga Dobele piirkonda.

Loodus

Valla suuremad jõed on Tērvete jõgi, Svēte jõgi ja Reņģe jõgi.

Looduskaitse all on Mācītājmuiža Suur tamm, Mācītājmuiža Väike tamm, Gaiļi kask, Skarase tamm, Dāļķini pärn, Ceriņi tammed, Mežmuiža pargi pärn, Trenči tamm, Ainavase tamm ja Mežamuiža tamm, lisaks veel neli nimetut põlispuud. Valda jääb Svēte oru kaitseala pindalaga 45,87  hektarit.

Kaitstavad objektid

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Priedulāji muinaskalmed, Kauliņi muinaskalmed, Mežmuiža mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber) ja Mežmuiža luteri kirik, sealhulgas Šrēderēte pere hauaplaat. Kohaliku kaitse all on Mazpelveži asulakoht, Rubeņi muinaskalmed ja Mežmuiza mõisakompleksi kuuluvad park, ait, veski, teenijate maja ning mõisavalitseja maja.

Asustus

Vallas on viis küla. Valla keskus Augstkalne  on staatusega lielciems ja aastal 2022 oli seal 474 elanikku. Dzeguzēni on staatusega vidējciems ja aastal 2022 oli seal 76 elanikku. Veel kolm küla on staatusega mazciems: Klinti 22 elanikuga aastal 2005, Vienības 20 elanikuga aastal 2005 ja Vilkaiši 24 elanikuga aastal 2005.

Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.

Viited

Välislingid 

Läti vallad
Dobele piirkond
Ain Alvela

Ain Alvela (sündinud 17. septembril 1967 Võrus) on Eesti ajakirjanik.

Alustas ajakirjanikuna töötamist Võru maakonnalehes Elu 1994. aastal, sel ajal tegi Ülo Tootseni juhendamisel ka mõned kaastööd ETV-le. Aastatel 1996–1999 oli ajalehe Harjumaa tegevtoimetaja, aastatel 1999–2000 Postimehe reporter, seejärel töötas aastatel 2000–2014 Äripäevas erinevatel ametikohtadel. Aastatel 2014–2017 oli tööl Maalehes, alates 2017. aastast vabakutseline ajakirjanik. 

Aastatel 1998–2001 toimetas Maardu Linnalehte ja Jõelähtme valla lehte, alates 2021.aastast on Kose Teataja toimetaja ja töövõtulepingu alusel ajalehe Harju Elu ajakirjanik. Alates 2020. aastast ajakirja TööstusEST toimetaja.

Teinud ja teeb kaastööd väga paljudele meediaväljaannetele, näiteks TV Nädal, Eesti Mets, Tehnikamaailm, Kodu ja Ehitus, Maakodu, Maaleht, Maa Elu jt. Toimetanud raamatuid, eriväljaandeid, näiteks alates 2018. aastast Pärnu Maalehte. Ain Alvela on Eesti Ajakirjanike Liidu liige.

Lõpetanud Fr. R. Kreutzwaldi nimelise Võru I keskkooli 1985. aastal, aastatel 2002–2006 õppis Eesti Maaülikoolis metsamajandust.

Ajakirjandusvaldkonna meelisteemad keskkond, tööstus, teadus.

Harrastused – kalapüük, lugemine.

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1967
Silja Märdla

Silja Märdla (sündinud 2. detsembril 1988 Tartus) on andmeanalüütika ja andmelaonduse ekspert. 

Aastatel 2012–2018 töötas ja läbis doktorantuuri Tallinna Tehnikaülikooli Geodeesia õppetooli all. 2017. aastal kaitses doktoritöö "Regional geoid modelling by the least squares modified Hotine formula using gridded gravity disturbances". 

2018. aasta märtsis alsutas ta Omnivas tööd andmeanalüütikuna, 2020. aasta oktoobris asus juhtima sealset ärianalüütika osakonda. 2022. aasta aprillist alates on ta keskendunud ärianalüütika toetamisele andmelao arendusmeeskonna juhina. Paralleelselt on ta Datafruit OÜ kaudu pakkunud ärianalüütika konsultatsiooni- ja arendusteenuseid. 

Tema ema on Kersti Kaljulaid.

Viited

Välislingid 
 https://www.linkedin.com/in/siljamardla/
 https://www.etis.ee/CV/Silja_Mardla/est
Aleksandr Lapin

Aleksandr Lapin (vene keeles Александр Павлович Лапин; sündinud  1. jaanuaril 1964 Kaasanis) on Vene sõjaväelane.

Venemaa kindralid
Sündinud 1964
NASAMS

NASAMS (inglise keeles National Advanced Surface-to-Air Missile System) on keskmaa õhutõrje raketisüsteem.

Viited 

Ameerika Ühendriikide relvad
Vene-Ukraina sõja põhjarinne

Vene-Ukraina sõja põhjarinne on sõjategevuse piirkond 2022. aastal, mis hõlmas Žõtomõri oblastit, Kiievi oblastit ja Tšernihivi oblastit.

Sündmused 
Põhjarinde tähtsaim Venemaa sõjaline operatsioon oli pealetung Kiievile. 
Tšernihivi piiramine toimus 24. veebruar 2022 – 4. aprill 2022, kuid lõppes Vene vägede taandumisega. 
Alates 26. veebruarist 2022 okupeerisid Vene väed osa Žõtomõri oblastist.

Viited 

Vene-Ukraina sõda
Süžee

Süžee on kirjandusteaduses teose aine, sündmustiku põhisisu; ka teose tegevuskäik kunstilises korrastatuses (vastandina faabulale).
Eisenerz

Eisenerz ([ˈaɪ̯zn̩ˌʔeːɐ̯t͡s]; "Rauamaak") on turuplats ja vana kaevanduslinn (Stadt) Austrias Steiermargi liidumaal, piki raudteed 109 km Grazis loodes. See asub sügavas Erzbachi orus, mida domineerivad idas Pfaffenstein (1871 m), läänes Kaiserschild (2084 m) ja lõunas Erzberg (1465 m). Seal asub keskaegne kindluskirik, gooti stiilis ehitis, mille rajas 13. sajandil Rudolf von Habsburg ja mis ehitati 16. sajandil ümber.

Möödunud sajandi vahetusel andis Erzberg (Maagimägi) nii rikkalikku maaki, et seda kaevandati suvekuudel vabas õhus nagu kivi. On dokumentaalseid tõendeid kaevanduste töötamise kohta juba 12. sajandil. Nad andsid tööd kahele-kolmele tuhandele kätepaarile suviti ja umbes poole vähemale talviti ning andsid umbes 800 000 tonni rauda aastas. Teise maailmasõja ajal asus siin Mauthauseni koonduslaagri all-laager. See andis kohalikule tööstusele orjatööjõudu. Eisenerzi ühendas kaevandustega Erzbergi raudtee, 23 km pikkune julge inseneritöö, mis oli ehitatud Abti hammaslattsüsteemile. See läbis pastoraalse maastiku, enne kui laskus Vordernbergi, Erzbergi lõunaküljel asuvasse rauakaubanduse keskusesse. Eisenerzil oli siis veel kakskümmend viis ahju, mis tootsid kvaliteetset rauda ja eriti terast. Tänapäeval toimuvad Erzbergil motokrossivõistlused, mida nimetatakse Erzbergi rodeoks.

Eisenerzis asub ka sõltumatu plaadifirma Napalm Records, mis on keskendunud peamiselt Heavy metalile ja Hard rockile. Ettevõte asutati 1992. aastal Eisenerzis, kuid sellest on saanud metallimaastikul silmapaistev kaubamärk ning täna on sellel harukontorid Berliinis ja New Yorgis.

Mõne kilomeetri kaugusel Eisenerzist loodes seisab Leopoldsteini loss ja selle lähedal on Leopoldsteini järv. See tumerohelise veega 618 m kõrgusel ja igast küljest kõrgete tippudega ümbritsetud järv ei ole suur ja selle sügavus on 30 m.

Ajalugu 

Eisenerzis oli vase sulatamine 15. - 13. sajandil eKr suur tegevusala.

Viited 

Steiermargi liidumaa vallad
Indrāni (Indrāni vald)

Indrāni on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Madona piirkonnas Indrāni vallas.

Indrāni asub valla loodeosas Riiast 203 kilomeetri kaugusel Liede jõe kaldal. Seal asuvad Piekalnese ja Indrāni bussipeatused. Aastail 2007–2021 kuulus küla Lubāna piirkonda.

Külas kasvav Ozolsala saar ümbermõõduga 6,13 meetrit on looduskaitse all.

Aastal 2007 oli külas 97 elanikku. Aastal 2018 oli külas 37 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 34.

Viited

Madona piirkonna külad
Nailya Vagif kyzy Asker-zade

Nailya Vagif kyzy Asker-zade (aserbaidžaani Nailə Vaqif qızı Əsgərzadə; sündinud 13. detsembril 1987 Bakuus) on Venemaa ajakirjanik ja telesaatejuht.

Elulugu 
Lõpetas Prantsuse erikooli Volgogradis kuldmedaliga ja seejärel Volgogradi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. 2019 kaitses magistrikraadi Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis rahvusvahelise rahanduse erialal. Magistritöö töö teema oli rahvusvaheliste sanktsioonide tagajärgedest Venemaa finantssektorile.

Pärast Moskvasse kolimist NTV majandusuudiste alal ja töötas seejärel RBC-TV rahvusvahelise toimetajana ning ajalehe „Kommersant“ majandusosakonnas (märtsist 2007 kuni maini 2010). Hiljem asus tööle ajalehe „Vedomosti“ majandustoimetusse (maist 2010 kuni augustini 2011).

Rossija-24-s alustas Askerzade intervjueerijana, seejärel luges uudiseid, koostas perioodiliselt ülevaateid majandussündmustest ja foorumitest. 1. oktoobril 2015 oli esimest korda eetris saade “Tööpäeva pärastlõunal”, kus ta intervjueeris Venemaa suurimaid ettevõtjaid ja ametnikke. Alates 5. septembrist 2016 telekanali „Rossija-1“ peamise uudistesaate „Vesti“ majandustoimetaja.

Alates 2020. aasta aprillist on teinud dokumentaaltsüklit „Ohtlik viirus“, mis on pühendatud COVID-19 vaktsiini loomisele Venemaal. Saate raames tehti mitmeid eksklusiivseid intervjuusid koos kaadritega Venemaa haiglate “punastest tsoonidest”.

Alates 30. juunil 2021 telesaate „Otseliin Vladimir Putiniga“ saatejuht. 2021. aastal näidati telekanalis „Rossija-1“ tema dokfilme 1991. aasta sündmustest: “Riiklik Erakorralise Seisukorra Komitee 30 aastat hiljem” (tuli välja 15. augustil) ja “30 aastat liiduta”  (tuli välja 5. detsembril).

Sanktsioonid 

4. mail 2022 kehtestas Ühendkuningriik talle viisa- ja majandussanktsioonid. 17. oktoobril 2022 kanti Kanada sanktsioonide nimekirja kui "Venemaa desinformatsiooni agent".

Viited
Aleksandr Tšaiko

Aleksandr Jurjevitš Tšaiko (vene keeles Александр Юрьевич Чайко; sündinud 27. juulil 1971 Golitsõnos Odintsovski rajoonis Moskva oblastis) on Venemaa sõjaväelane.

Elulugu 
1988 lõpetas Moskva Suvorovi sõjakooli ja 1992 Moskva kõrgema sõjalise juhtimiskooli. Pärast kõrgkooli lõpetamist töötas rühmaülema, kompaniiülema, pataljoni staabiülema ja pataljoniülemana Vene Föderatsiooni üksustes Saksamaal ja Moskva sõjaväeringkonnas.

2001 lõpetas Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Ühisakadeemia. 2001–2006 laskurpolgu staabiülem ja polgu komandör Moskva sõjaväeringkonnas. 2006–2007 27. eraldiseisva kaardiväe laskurbrigaadi ülem, 2007–2009 2. kaardiväe laskurdiviisi komandör. Oktoobrist 2009 473. ringkonna nooremspetsialistide koolituskeskuse (PUrVO) juhataja 2012. aastal lõpetas Vene Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia.

Alates juunist 2013 Kesksõjaväeringkonna armee ülema asetäitja. 8. juulist 2014 20. kaardiväe armee ülem, 2014–2017 1. kaardiväe tankiarmee komandör. 2017–2018 Ida sõjaväeringkonna ülema esimene asetäitja. Vene Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia ülema asetäitja. Veebruarist 2019  novembrini 2021  Vene Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi ülema asetäitja. Septembrist 2019 novembrini 2020 ja veebruarist juunini 2021 Venemaa sõjalise kontingendi ülem Süüria Araabia Vabariigis. 12. novembrist 2021 6. oktoobrini 2022 Ida sõjaväeringkonna ülem.

Rahvusvahelised sanktsioonid 
29. juunil 2022 kanti ta Ühendkuningriigi sanktsioonide nimekirja kui isik, kes aitas kaasa Süüria tsiviilelanikkonna vastu suunatud repressioonidele ja vastutab Bashar al-Assadi režiimi toetamise eest.

Viited 

Venemaa sõjaväelased
Sündinud 1971
Branti (Indrāni vald)

Branti on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Indrāni vallas.

Branti asub valla keskosas Aiviekste ja Liede jõgede vahel. Seal asub Branti bussipeatus. Aastail 2007–2021 kuulus küla Lubāna piirkonda.

Aastal 2007 oli külas 10 elanikku.

Viited

Madona piirkonna külad
Machina Faust

"Machina Faust" on 2022. aastal esilinastunud Kaupo Kruusiaugu dokumentaalfilm muusiku Maria Fausti elust.

Viited 

2022. aasta filmid
Eesti dokumentaalfilmid
Stipa-Caproni

Stipa-Caproni (ka Caproni Stipa) oli Itaalia eksperimentaalne lennuk, mille lõi 1932. aastal insener ja leidur Luigi Stipa (1900–1992) ning ehitas lennukitootja Caproni. Lennukit iseloomustas õõnes tünnikujuline kere, mille mootor ja propeller olid kerega ümbritsetud, sarnanedes tänapäevaste reaktiivlennukite tööpõhimõttele. Kuigi Regia Aeronautica (Itaalia kuninglikud õhujõud) ei võtnud Stipa-Caproni disaini lennukite ehitamisel kasutusele, mõjutas selle konstruktsioon reaktiivjõu väljaarendamist.

Omadused 
Lennuk oli teiste toonaste lennukitega võrreldes võimeline kiiremini tõusma ning oli lennu ajal teistest stabiilsem, samuti vaiksem. Samas oli õhutakistus suurem

Pilte

Vaata ka 

 eksperimentaallennuk

Viited 

Lennundus
Kalev Rajangu

Kalev Rajangu (sündinud 8. septembril 1971 Viljandis) on eesti kunstnik ja organist.

Elulugu 

Hariduskäik: Viljandi LMK; G.Otsa nim Tallinna MK (klaver).

Töökohti EELKs: Pilistvere koguduse organist al 1988; Viljandi Jaani kog organist 1992-2015.

2011 - Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia lektor, organist

2021 - Pilistvere koguduses organist.

Raadio-, telesaateid:

Eesti lood: Viirusekandur | ERR | Digihoidlahttps://arhiiv.err.ee 

Sarnased salvestused

Kalev Rajangu - Osale või sure. Kuidas me tahame seda teha, mida me peame tegema

Keelesaade. Emakeelepäev 2014 23.03.2014

Räägivad.Euroopa jätkusuutlikkusest. 25.11.2011

27.08.2021 - Klassikaraadio Laste ööülikool. Tondiuurija Kalev Rajangu "Taganejate tontide nutulaul"

Isiklikku 
Kalev Rajangu on maalikunstnik Raul Rajangu vend.

Viited

Välislingid 
 Kalev Rajangu - Lotendav Eesti (Eesti mõttemaastikud) Klassikaraadios > Raadio Ööülikool

Eesti kunstnikud
Eesti organistid
Sündinud 1971
Adriaen Isenbrant

Adriaen Isenbrant, ka Adriaen Isenbrandt või Adriaen Ysenbrandt (sündinud ajavahemikus 1480–1490, surnud juulis 1551) oli Madalmaade maalikunstnik, kes tegutses 16. sajandi algul Brugges. Tema töökojast on pärit Tallinnas Niguliste muuseumis eksponeeritav Kannatusaltar.

Eluloolist 
Adrian Isenbranti mainitakse esmakordselt 1510. aastal, mil ta saab Brugge maalijate ja kullasseppade ning sadulseppade gildi liikmeks. Teda on nimetatud mittekohalikuks, kuid puudub viide ta sünnilinnale. Aastail 1516–1548 leiab ta mitmel korral äramärkimist kui gildi alamametnik (vanahollandi vinder), aastail 1526–1538 kui varahoidja (gouverneur). Ta oli kaks korda abielus, teise naisega oli tal kolm tütart.

Looming 
Amsterdamis 1624. aastal välja antud Antonius Sanderuse teose "De Brugensibus eruditionis fama claris libri duo" järgi – seal tsiteeritakse varasemat autorit Dionysius Hardwijni (1530–1604/1605) – oli Adriaen Isenbrant Gerard Davidi õpilane ja tema tugevateks külgedeks olid portreemaal ja alasti figuuride kujutamise oskus. Davidi õpilaseks olemisele pole tõendeid kirjalikes allikates, ja võimalik, et sõna "õpilane" ei tuleks mõista sõna-sõnalt. Isenbranti maalidest leiab tsitaate varasemate tunnustatud meistrite nagu Jan van Eycki ja Hugo van der Goesi maalidelt. Leitud on sarnasusi ka tema Brugge kaasaegsete Ambrosius Bensoni ja Lanceloot Blondeeli teostega. Isenbranti nimega seostatud teoste suur arv ja varieeruv kvaliteet reedab, et tal oli suur töökoda sellide ja õpipoistega ning arvukalt jäljendajaid.

Isenbrant oli rahvusvahelise tuntusega meister, kelle tellijatering ulatus Hispaaniast Põhja-Euroopani ja kuninglikest õukondadest kaupmeesteni. Isenbrandti töökoja teoseid iseloomustavad oskuslik värvikäsitlus, detailipeenus, melanhoolse ilmega näod ja pikendatud proportsioonidega figuurid.

Viited

Välislingid 
 Video: Adriaen Isenbrandt (1490-1551) A collection of paintings 4K Ultra HD. - Master Painters

Hollandi maalikunstnikud
16. sajandi Madalmaade maalikunstnikud
Surnud 1551
Belgia inimesed
Mari-Liis Kalvik

Mari-Liis Kalvik (sündinud 7. septembril 1979) on eesti keeleteadlane.

Haridus ja töökäik
Kalvik on lõpetanud 1997. aastal Tallinna Tondiraba Keskkooli ja 2002. aastal Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti ja soome-ugri keeleteaduse erialal. Aastal 2004 kaitses ta Tartu Ülikoolis magistrikraadi ning jätkas 2012–2015 doktoriõppes.

Ta on töötanud alates 2004. aastast Eesti Keele Instituudis, alates 2016. aastast vanemleksikograafina. Ta on "Eesti murrete sõnaraamatu" toimetaja alates 16. vihikust (2004).

Mari-Liis Kalvik on Emakeele Seltsi tegevliige.

Kalvik on pälvinud üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi II preemia.

Publikatsioone
 Kalvik, Mari-Liis; Piits, Liisi (2015). Lugemiseksperiment fonoloogilise varieerumise uurimiseks. Eesti ja soome-ugri keeleteaduse ajakiri = Journal of Estonian and Finno-Ugric Linguistics, 6 (3), 49−77.
 Sahkai, Heete; Mihkla, Meelis; Kalvik, Mari-Liis (2015). Emfaas ja fookus eesti keeles. Eesti ja soome-ugri keeleteaduse ajakiri = Journal of Estonian and Finno-Ugric Linguistics, 6 (3), 97−122.
 Kalvik, Mari-Liis; Piits, Liisi (2019). Palatalisatsioonist ühesilbilistes i-tüvelistes pika vokaaliga sõnades. Roos närtsis, sest vaas oli tühi. Keel ja Kirjandus, 7, 513−533.
 Kalvik, Mari-Liis; Piits, Liisi (2021). Fonoloogiline varieerumine eesti keeles kolme nähtuse näitel. Emakeele Seltsi aastaraamat, 66 (1), 177−201.

Viited

Eesti keeleteadlased
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1979
Militarnõi

Militaaria (ukraina keeles Мілітарний, tuntud ka kui MIL.IN.UA, kuni 2021. aastani "Ukraina militaariaportaal" (ukraina keeles Український мілітарний портал)) on alates 2009. aastast tegutsev militaartemaatikat käsitlev Ukraina veebimeediakanal. Sisu põhiosa moodustavad uudised Ukraina ja maailma jõustruktuuride, sõjaliste operatsioonide ja sõjatööstuse kohta. 2017. aastal loodi MTÜ "Ukraina militaariakeskus" («Український мілітарний центр»).
Antonius Sanderus

Antonius Sanderus, sünninimega Antoon Sanders (sündinud 15. septembril 1586 Antwerpenis, surnud 10. jaanuaril 1664 Affligemis) oli flaami katoliiklasest vaimulik, luuletaja ja ajaloolane, "Flandria Illustrata" (1641) autor.

Viited

Välislingid 
 Geraardsbergen, by Antonius Sanderus. 1641-1644. - Sanderus. Antique Maps and Books

Belgia inimesed
Sündinud 1586
Surnud 1664
Jacques Plante

Joseph Jacques Omer Plante (17. jaanuar 1929 – 27. veebruar 1986) oli Kanada jäähokimängija (väravavaht). Ta mängis jäähokit profitasemel aastatel 1947–1975 ning teda peetakse spordiala märkimisväärseks uuendajaks. Aastatel 1953–1963 esindas ta klubi Montreal Canadiens, mis võitis sellel perioodil Stanley karika kuus korda (viis korda järjest). Aastal 2017 pälvis Plante tunnustuse kui üks NHL-i 100-st parimast mängijast.

Jaques Plante läks erru aastal 1965, kuid aastal 1968 veendi ta NHL-i naasma ning ta hakkas mängima St. Louis Bluesis. Aastal 1970 liitus ta Toronto Maple Leafsiga ning aastal 1973 Boston Bruinsiga. Aastatel 1973–1974 oli ta jäähokiliigas World Hockey Association mängiva klubi Quebec Nordiquesi peatreener ja mänedžer. Pärast seda oli ta samas jäähokiliigas Edmonton Oilersi väravavaht aastani 1975, kui ta oma karjääri lõpetas.

Plante oli esimene NHL-i väravavaht, kes kandis regulaarselt väravavahi maski. Koostöös ekspertidega katsetas ta oma karjääri jooksul mitmeid erinevaid kaitsemaske. Ta nimetati aastal 1978 Hockey Hall of Fame'i ning aastal 1985 Kanada dream teami väravavahiks. Plante võitis NHL-is 437 mängu, NHL-i väravavahtidest on temast ajaloo jooksul rohkem matše võitnud kuus.

Vaata ka
 Väravavahi mask
 Montreal Canadiensi ajalugu
 NHL-is üle 300 mängu võitnud väravavahtide loend

Kirjandus
O'Brien, Andy with Plante, Jacques (1973) The Jacques Plante Story. Toronto: McGraw Hill. ISBN 0-07-092991-2.
Denault, Todd (2009) Jacques Plante: The Man Who Changed the Face of Hockey. Toronto: McClelland & Stewart. ISBN 978-0-7710-2633-1 
Plante, Jacques (1972). On goaltending: Fundamentals of hockey netminding by the master of the game. Toronto: Collier MacMillan Canada. ISBN 0-02-081120-9.
Published 1972 in French as Devant le filet. Toronto: Collier MacMillan Canada. ISBN 0-02-973410-X.
Both editions reprinted 1997. Montreal: Multimedia Robert Davies. ISBN 1-55207-003-4 (inglise) ja ISBN 2-89462-026-8 (prantsuse).

Viited

Välislingid
History by the Minute—re-enactment of the game where Plante first wore a goaltender mask in regulation play
NHL Network Online video article on Plante, including footage from November 1, 1959
Mini biography of Jacques Plante, History by the Minute
Plante's 1956 appearance on What's My Line?
Jacques Plante on Find A Grave

Kanada jäähokimängijad
Montreal Canadiensi mängijad
New York Rangersi mängijad
St. Louis Bluesi mängijad
Toronto Maple Leafsi mängijad
Boston Bruinsi mängijad
Sündinud 1929
Surnud 1986
Rwanda revolutsioon

Rwanda revolutsioon (ka hutude revolutsioon, sotsiaalrevolutsioon või purustustuul (ruanda keeles muyaga)) oli etnilise vägivalla periood tänapäeva Rwanda aladel aastatel 1959–1961. Revolutsioonis olid vastastiku kaks Rwanda kolmest suuremast rahvusgrupist: hutud ja tutsid. Nende aastate jooksul arenes tutside monarhiaga Belgia kolooniast hutude võimu all olnud vabariik.

Rwanda oli olnud tutside võimu all vähemalt 18. sajandist ning riigivõim tegutses tihti hutuvastaselt. Kahekümnenda sajandi alguses oli Rwanda Saksamaa ja Belgia võimu all, võõrvõim toetas kuningate kaudu tutsimeelset poliitikat. Pärast teist maailmasõda tekkis hutude vastupanu ning kahe rahva vahelised suhted halvenesid kiiresti. Tutsid toetasid oma võimu kindlustamiseks kiiret iseseisvumist ning hutu eliit nõudis võimu enda kätte, viimast hakkasid aina rohkem toetama ka koloniaalvõim ja katoliku kirik.

Revolutsioon algas novembris 1959, kui rahvas hakkas mäslema ning mitu tutside majapidamist süüdati. Hutid maksid oma tegevusega kätte tutside äärmuslaste rünnakute eest huti hõimujuhi Dominique Mbonyumutwa vastu. Vägivald levis kiiresti üle kogu Rwanda. Kuningas Kigeli V Ndahindurwa ja tutsidest poliitikud üritasid segadust ära kasutadda võimu edasiseks kindlustamiseks ning hutude ja belglaste väljatõrjumiseks, kuid koloniaalkuberneri poolt Rwandasse saadetud kolonel Guy Logiest nurjas selle. Logiest taastas korra ning asus toetama hutude eliiti. Belglased vahetasid mitmed kõrgemad tutsidest ametikandjad hutude vastu ning kuningast kaotas oma de facto võimu (ja põgenes hiljem). Hoolimata tutsidevastase vägivalla taaspuhkemisest korraldas Belgia koloniaalvõim 1960. aasta keskel valimised. Hutude erakonnad võitsid peaaegu igal pool ning sellega revolutsioon sisuliselt lõppes. Logiesti toetaja ja hutude juht Grégoire Kayibanda kuulutas Rwanda aastal 1961 autonoomseks vabariigiks ning aastal 1962 riik iseseisvus.

Ligi 336 000 tutsit oli revolutsiooni tõttu sunnitud kodumaalt naaberriikidesse põgenema, kus nad hakkasid elama põgenikena. Kuigi riigist põgenenud taotlesid viivitamatut Rwandasse naasmist, jagunesid nad läbirääkimiste soovijateks ja uue režiimi kukutamise pooldajateks. Naaberriikides tekkis mitmeid tutside relvarühmitusi, mis korraldasid Rwandas valitsusvastaseid rünnakuid. Suurim selline rünnak oli 1963. aasta üllatusrünnak Kigalile. Valitsus reageeris rünnakule otsustavalt, lõi mässulised tagasi ning viis surma veel tuhandeid Rwandasse jäänud tutsisid. Üheksakümnendateni tutsid endast riigivõimule erilist ohtu ei kujutanud, kuid oktoobris 1990 algas Rwanda kodusõda, milles Rwanda Patriootlikul Rindel (RPR) õnnestus valitsus rahuläbirääkimistele sundida. Kodusõda tõi kaasa uue hutude äärmusluse laine ning 1994. aasta genotsiidi, milles kuni RPR-i võimuletulekuni tapeti üle 500 000 tutsi.

Vaata ka
 Rwanda ajalugu
 La Violencia
 Kongo kriis
 Burundi Kuningriik
 Ikiza

Allikad

 
 
 

 

 

 

 , cited in 

 

 
 

 

Revolutsioonid
Rwanda ajalugu
2008. aasta Brasiilia Grand Prix

2008. aasta Brasiilia Grand Prix (ametlikult Formula 1 Grande Prêmio do Brasil 2008) oli Vormel 1 sõit 2. novembril 2008 Autódromo José Carlos Pacel Interlagoses São Paulos Brasiilias. See oli 2008. aasta Vormel 1 hooaaja 18. ja viimane etapp. Sõidu võitis Ferrari piloot Felipe Massa, see jäi tema 11-st Grand Prix' võidust viimaseks. Renault' piloot Fernando Alonso tuli teiseks, kolmandaks jäi Massa tiimikaaslane Kimi Räikkönen.

Massa alustas sõitu Toyota sõitja Jarno Trulli kõrval. Räikkönen oli koos McLareni piloodi Lewis Hamiltoniga kolmas. Enne sõidu algust sadas vihma ning starti tuli edasi lükata. Kui rada kuivas, saavutas Massa paarisekundilise edu. Sõidu lõpus hakkas uuesti vihma sadama, kuid Massa ei kaotanud enda liidripositsiooni. Neljandana jõudis finišisse Toro Rosso piloot Sebastian Vettel. Hamilton läks sõidu lõpus mööda Toyota Timo Glockist ning kogus seega piisavalt punkte, et tulla meistriks.

Hamilton pälvis meistriks tulemisega paljude asjatundjate, sh Damon Hilli ja Michael Schumacheri kiituse. Ametlikud õnnesoovid edastasid ka Suurbritanna kuninganna Elizabeth II ja peaminister Gordon Brown. Massa võidu ja Räikköneni kolmanda koha tõttu võitis Vormel 1 konstruktorite karika Ferrari. See GP jäi 13-kordse GP-võitja David Coulthardi viimaseks; ta osales kokku 246 sõidus.

Viited

Välislingid
 Official FIA results
Full race on youtube

2008. aasta Vormel 1 hooaeg
Aigen im Ennstal

Aigen im Ennstal on vald (Gemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Liezeni ringkonnas.

Alates üheksakümnendate keskpaigast tähistavad Aigen im Ennstali inimesed suurt puhastust. Igal 19. veebruaril taasloovad külaelanikud sissetungiva Hollandi abiväe tagaajamise, kasutades riidekappide metallist riputussiine ja raputades teraviljakaste.

Seal oli üks Ameerika-Briti sõjafilmi "Millal kotkas julgeb riskida" ("Where Eagles Dare"; 1968) võttekohtadest.

Aigen im Ennstal asub Steiermargi Ennsi orus Ennsist lõuna pool ligikaudu 10 km Liezenist edelas.

Viited 

Steiermargi liidumaa vallad
Klaverimuuseum

Eesti rahvuslik klaverimuuseum on 2005. asutatud sihtasutus.  Püsiekspositsiooniga klaverimuuseumi mõtte algataja ja elluviija oli helilooja, muusikapedagoog ja muusikateadlane Alo Põldmäe.  Klaverimuuseum sai pillide hoidmiseks ruumid Helme mõisas.  Püsiekspositsiooniks sai klaverimuuseum ruumid osaliselt restaureeritud Holdre mõisahoones. Püsiekspositsioon avati 20. juulil 2022.  Püsiekspositsioonil on muuseumi sajakonnast eksponaadist eksponeeritud 28 Eesti pillimeistrite ja eesti teadusele ning kultuurile oluliste inimeste mujal valminud pilli.

Eesti klaverimeistrite pillidest on eksponaatide hulgas Uno Naissoole ja Tõnu Naissoole kuulunud Ernst Hiisi 1930-dail valminud klaver ning Ivo Linnale kuulunud harmoonium ja mitu tahvelklaverit. 

Eksponaatide hulgas on ka Tartu ülikooli rektori  Johan Kõpu "Becker' ja Tartu ülikooli professori Harald Kerese "Bechstein". 

Klaverimuuseumi filiaalis Luunjas on eksponeeritud 14 instrumenti.

Kirjandus
Virge Joamets. Klaverimuuseum Holdre mõisas avas uksed. Muusika 10.09.2022. https://www.ajakirimuusika.ee/single-post/klaverimuuseum.
Ristikandmine

Ristikandmine on pildisüžee kristlikus kunstis, mis kujutab Kristust teel Kolgatale kandmas risti, millele ta hiljem naelutatakse. Süžee lähtub Johannese evangeeliumis antud kirjeldusest. Ristikandmine on passioonitsükli osa ja esineb sageli Kristuse kannatuslugu kujutavates pildisarjades, aga alates 14. sajandist ka eraldi harduspildina.

Jutustavas ristikandmise stseenis on enamasti kujutatud ka Rooma sõdurid, kaks röövlit, kes hukati koos Kristusega, ja püha Veronika.

Katoliku ja anglikaani kirikus, vahel ka luteri kirikus on kiriku seinale paigutatud piltidest või reljeefidest seeria ristiteekonna 14 peatusega; ristikandmisega seostuvad 2.-9. peatus.

Motiivi ajaloost 
Umbes 1100. aastani kujutati narratiivsetel piltidel risti kandmas sagedamini Küreene Siimonat kui Jeesust. Alates sellest ajast hakkab kasvama ristikandmise stseenis kujutatavate isikute arv. Bütsantsi päritolu kujutistel kõnnib Jeesus seotud kätega ja Rooma sõdur ajab teda edasi hoides nööri, ning Siimon kannab risti. Mõned varased kujutised on Jeesusest ja Siimonast kandmas risti koos. Keskajal alates 12. sajadi teisest poolest ilmuvad kunsti, võib-olla keskaja teatri kannatusmängude mõjul, rahvarohked stseenid, kus Kristust ümbritseb suur rahvahulk väljendamas laia tundeskaalat kaastundest mureni; üks varane näide on Giotto seinamaal Arena kabelis, üks erakordselt rahvarohke hiliskeskaegne kujutis on Pieter Brueghel vanema maal aastast 1564. Varasematel piltidel pole alati edasi antud risti raskust, hiliskeskaja kujutistel on aga selle kandmine kujutatud alati vaevarikkana, risti alumine ots sageli maad mööda lohisemas, ja see on kooskõlas Kristuse kannatuste üle mõtisklemise tõstmisega usulise vagaduse fookusse hiliskeskajal. Hiliskeskaja piltidel kannab Jeesus risti kandes peas okaskrooni.

Varane näide harduspildist, mis kujutab Kristust risti kandmas eraldatuna teistest stseeni osalistest, on väike tahvelmaal Barna da Sienalt aastaist 1330-1350. Taoline pilditüüp jätkus ka renessanss- ja barokk-kunstis, neil oli Kristus kujutatud enamasti poolfiguurina lähivaates. Esmakordselt esineb see kompositsioonitüüp Põhja-Itaalias 1490. aasta paiku. Erinevalt paljudest muudest Kristuse kannatustele pühendatud harduspiltidest on Kristuse vaev ristikandmise stseenidel vähem üksikasjalikult rõhutatud kui jutustavates stseenides, kus vaenulik rahvahulk teda mõnitab ja lööb.

Triptühhonitel, mille keskpaneel kujutas ristilöödud Kristust ja tema lähedasi Kolgatal, paigutati ristikandmise stseen vasakpoolsele tiivale ning Kristuse haudapanek parempoolsele; sellise kompositsiooniga on ka Tallinna püha Antoniuse altar.

Pildid

Viited 

Kristlik ikonograafia
Jeesus
Passioonitsükkel
Beetarakud

Beetarakud (β-rakud) on pankrease Langerhansi saartes leiduvad rakud, mis sünteesivad ja eritavad insuliini ja amüliini, mis reguleerivad vere glükoosisisaldust. Beetarakud moodustavad 50–70% inimese Langerhansi saarte rakkudest. I tüüpi diabeediga patsientidel on beetarakkude hulk ja võimekus vähendatud, mis põhjustab insuliini ebapiisavat eritamist ja hüperglükeemiat.

Ülesanne 
Beetarakkude põhiülesanne on insuliini ja amüliini tootmine ja eritamine. Veresuhkru taseme tõusmise käigus hakkavad beetarakud oma salvestatud insuliini ja amüliini eritama, samal ajal toodetakse mõlemat hormooni asemele. Beetarakkude primaarsed ripsmed reguleerivad nende tööd ja energiavahetust. Ripsmete vähenemine võib põhjustada Langerhansi saarte väärtalitlusi ja II tüübi diabeeti.

Insuliini süntees 

Beetarakud on imetajate ainsad insuliini sünteesivad rakud. Kui glükoos stimuleerib insuliini eritamist, suurendab see samaaegselt proinsuliini biosünteesi, peamiselt translatsioonikontrolli kaudu.

Insuliini geen transkribeeritakse esmalt mRNA-sse ja translateeritakse preproinsuliiniks. Pärast translatsiooni sisaldab preproinsuliini prekursor N-terminaalset signaalpeptiidi, mis võimaldab translokatsiooni karedapinnalisse endoplasmaatilisesse retikulumi (rER). RER-i sees lõhustatakse signaalpeptiid, et moodustada proinsuliin. Seejärel toimub proinsuliini voltumine, mille käigus moodustub kolm disulfiidsidet. Pärast valgu voltumist transporditakse proinsuliin Golgi kehasse, kus see siseneb ebaküpsetesse insuliinigraanulitesse, kus proinsuliin lõhustatakse, et moodustada insuliin ja C-peptiid. Pärast küpseks saamist hoiavad need sekretoorsed vesiikulid insuliini, C-peptiidi ja amüliini, kuni kaltsium käivitab graanulite sisu eksotsütoosi.

Translatsioonilisse töötlemise käigus kodeeritakse insuliin 110 aminohappelise prekursorina, kuid eritatakse 51 aminohappelise valguna.

Viited 

Rakubioloogia
Godzilla

Filmifrantsiisi kohta vaata artiklit Godzilla (frantsiis). Muude kasutuste kohta vaata Godzilla (täpsustus).

Godzilla (jaapani keeles ゴジラ, Gojira) on jaapani filmiseeriast pärit koletis ehk kaiju. Tegelane tegi debüüdi 1954. aasta filmis "Godzilla" ning temast on tänapäevaks saanud popkultuuriikoon, kellest on ettevõte Toho vändanud 32 filmi, lisaks on ta olnud mitmetes ameerika filmides, arvutimängudes, romaanides, koomiksites ja telesarjades.

Godzilla on teostes radioaktiivsuse tõttu üles ärganud hiiglaslik eelajalooline merekoletis. Esimeste filmide ajal olid Jaapanis endiselt relevantsed Hiroshima ja Nagasaki tuumapommitamised ning Daigo Fukuryū Maru vahejuhtum ning Godzillat tõlgendati tuumapommi metafoorina. Teine tõlgendus on olnud, et Godzilla on hoopis Ameerika Ühendriigid ehk hiiglaslik peletis, kes on unest ärganud, et Jaapan hävitada. Filmiseeria arenedes on toon muutunud leebemaks, mõnes teoses on Godzilla olnud hoopis antikangelane või inimkonna kaitsja.

Godzillal on olnud palju kõrvaltegelasi. Tema vastaste hulka on lisaks Jaapani sõjaväele kuulunud teised koletised, nagu King Ghidorah, Mechagodzilla ja Gigan. Mõnes teoses on tal olnud liitlasi, nagu Rodan, Mothra ja Anguirus, või järeltulijaid, nagu Minilla ja Godzilla Junior. Lisaks on Godzillat kujutatud ka muudes teostes, nt koos RKO Picturesi/Universal Studiosi King Kongiga või Marvel Comicsi tegelastega, nagu S.H.I.E.L.D., Fantastiline nelik ja Tasujad.

Viited

Välislingid
 Godzilla ametlik veebileht, Toho Co., Ltd
 Toho ametlik lehekülg
 Godzilla IMDb-s

Väljamõeldud tegelaskujud
Jaapani kultuur
Püvilill

Püvilill (Fritillaria) on umbes 130-liigiline taimeperekond liilialiste sugukonnas. Ajalooliselt on aedades levinud harilik püvilill (Fritillaria imperialis), tänapäeval ka paljud teised liigid, kaasa arvatud pärsia püvilill (Fritillaria persica) ja kirju püvilill (Fritillaria meleagris).
33A

Tallinna bussiliin 33 on Tallinna bussiliin Männiku ja Maleva vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ja liiklus toimub iga päev.

Peatused

Männiku-Kopli (Maleva)
Männiku -
Kauge -
Pihlaka -
Kraavi -
Astri -
Valdeku -
Nurme -
Kaare -
Hiiu -
Metsa -
Raudtee -
Hiiu jaam -
Võsu -
Nõmme -
Tehnikaülikool -
Männi -
E.Vilde tee -
Kadaka Selver -
Joostimägi -
Laki -
Forelli -
Löwenruh -
Marja -
Välja -
Lille -
Sõle -
Ädala -
Kolde puiestee -
Nisu -
Ehte -
Madala -
Lõime -
Maleva

Kopli (Maleva)-Männiku

Maleva -
Lõime -
Madala -
Ehte -
Nisu -
Kolde puiestee -
Ädala -
Lille -
Hipodroom -
Välja -
Marja -
Löwenruh -
Forelli -
Laki -
Joostimägi -
Kadaka selver -
Autobussikoondis -
E. Vilde tee -
Männi -
Tehnikaülikool -
Nõmme -
Võsu -
Hiiu jaam -
Raudtee -
Põllu -
Pargi -
Hiiu -
Kaare -
Nurme -
Valdeku -
Astri -
Kraavi -
Pihlaka -
Kauge -
Männiku

Tallinna bussiliinid
29A

Tallinna bussiliin 30 sõidab Seli asumi ja Kärmu vahel läbides Iru. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub tööpäeviti.

Marsruut Kärmu suunal: Ümera tänav, Kristjan Kärberi tänav, Ussimäe tee, Narva maantee, Vana-Narva maantee.

Marsruut Seli suunal: Vana-Narva maantee, Priisle tee, Ussimäe tee, Kristjan Kärberi tänav Ümera tänav.

Ajalugu

Peatuste loend

Seli > Kärmu
 Seli
 Priisle
 Ussimäe tee
 Iru
--- Tallinna linna ja Viimsi valla piir ---
--- Viimsi valla ja Maardu linna piir ---
 Vasar
 Madikse
 Pähklamäe
 Koplimäe
 Kärmu

Kärmu > Seli
 Kärmu
 Koplimäe
 Pähklamäe
 Madikse
 Vasar
--- Maardu linna ja Viimsi valla piir ---
--- Viimsi valla ja Tallinna linna piir ---
 Iru
 Tondi mägi
 Reidumägi
 Ussimäe tee
 Priisle (K. Kärberi tn)
 Priisle (Ümera tn)
 Seli

Vaata ka
 Tallinna ühistranspordiliinid

Välislingid 
 30. bussiliini sõiduplaan (Kärmu suunal) Tallinna linna veebilehel
 30. bussiliini sõiduplaan (Seli suunal) Tallinna linna veebilehel

Tallinna bussiliinid
Maardu
13A

Tallinna bussiliin 12 sõidab Väike-Õismäe ja Priisle vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liin on käigus iga päev.

Bussiliin oli varem ekspressliin.

Ajalugu 
Aastatel 2000-2002 oli liini number 13A

Aastatel 2000-2016 oli liin ekspress

Aastatel 2000-2020 sõitis liin ainult tööpäevadel

Välislingid 
 12. bussiliini sõiduplaan Tallinna linna veebilehel

Tallinna bussiliinid