joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sarikalised

Sarikalised (Apiaceae ehk Umbelliferae) on suur õistaimede sugukond, kuhu kuulub umbes 300 perekonda 3000 liigiga. 

Sarikalistega seostuvad esmalt suurekasvulised ja kõrvetava toimega karuputked, kuid sarikaliste seas on ka tagasihoidlikke, väiksemaid taimi. Tuntuimad sarikalised on porgand, vürtsköömen, aedtill, koriander, seller ja leeskputk. Nende  seas on ka väga mürgiseid esindajaid, nagu täpiline surmaputk.

Sarikalistel on vars õõnes ja vaoline, lehed enamasti suured ja vahelduvalt. Õisik on sarikas, väga sageli liitsarikas.

Süstemaatika

Sarikalisi kirjeldas esimesena John Lindley 1836. aastal. Nimi on tuletatud tüüpperekonna Apium nimest, mida algselt kasutas Plinius Vanem umbes 50. aastal. Alternatiivne nimetus  Umbelliferae on tuletatud õisiku järgi. Esimesena kirjeldas sugukonda eraldi rühmana Jacques Daleschamps' 1586. aastal Historia Generalis Plantarum 'is. Šoti botaaniku Robert Morisoni Plantarum umbelilliferarum distribution nova 'ga 1672. aastal sai sarikalistest esimene taimerühm, kelle kohta süstemaatiline uurimus avaldatud.

Sarikaliste sugukond on APG III süsteemis (2009) paigutatud sarikalaadsete seltsi.

Eesti sarikalised
Eestis on esindatud järgmised sarikaliste perekonnad.

Aegopodium – naat
Aethusa – koeraputk
Anethum – till
Angelica – heinputk
Anthriscus – harakputk
Astrantia – tähtputk (vaid metsistuva kultuurtaimena)
Berula – haneputk
Bupleurum – jänesekõrv
Carum – köömen (vaid metsistuva kultuurtaimena)
Chaerophyllum – varesputk
Cicuta – mürkputk
Cnidium – kõrveköömen
Conioselinum – võsaputk
Conium – surmaputk
Coriandrum – koriander (vaid metsistuva kultuurtaimena)
Daucus – porgand
Eryngium – ogaputk
Falcaria – sirpputk (vaid tulnukana)
Heracleum – karuputk
Hydrocotyle – vesipaunikas
Laserpitium – kareputk
Levisticum – leeskputk
Libanotis – põdrajuur
Myrrhis – mesiputk (vaid metsistununa parkides)
Oenanthe – vesiputk
Pastinaca – moorputk
Petroselinum – petersell (vaid metsistuva kultuurtaimena)
Pimpinella – näär
Pleurospermum – roidputk
Sanicula – metsputk
Selinum – aruputk
Sium – jõgiputk
Torilis – harjasputk

Sarikaliste perekondi
Sarikaliste hulka kuuluvad veel näiteks järgmised perekonnad.

Apium – seller
Arracacia
Centella – vesinaba
Cuminum – vürtsköömen
Cymopterus
Foeniculum – apteegitill
Ferula – vaiguputk ehk feerula

Viited 

 
Sarikalaadsed
Ristõielised

Ristõielised (Brassiacaceae ehk Cruciferae) on suur õistaimede sugukond. Royal Botanic Gardens'i andmeil kuulub sugukonda üle 330 perekonna 3700 liigiga. 

Ristõielised on valdavalt rohttaimed, harvem poolpõõsad, kes eelistavad kasvada parasvöötmes.

Üldiseloomustus 
Lehed on vahelduvalt, abilehed puuduvad; lihtlehed on sageli lõhestunud ja leherootsuta, esinevad kõrvakesed
õied on kobarõisikus; õiekate neljatine, kusjuures õiekattelehed (eriti kroonlehed) on korrapäraselt ja neist annab mõtteliselt läbi tõmmata kaks diagonaaljoont – sellest ka sugukonna nimetus.
vili on enamasti kõder või kõdrake
viljalehti 2, sigimik on sünkarpne

Esindajaid 
Ristõieliste sugukonda kuulub arvukalt inimese viljeldavaid kultuurtaimi, näiteks kapsas, raps ja rõigas.

Valik tuntumaid perekondi
 Aethionema – kivikress 
 Agallis – varsapõlv
 Alliaria – kõdrik
 Alyssum – kilbirohi
 Anastatica – veerpallirohi
 Arabidopsis – müürlook
 Arabis – hanerohi
 Armoracia – mädarõigas
 Aubrieta – aubrieeta
 Aurinia – kuldkilbik
 Barbarea – kollakas
 Biscutella – kuukõdrik
 Brassica – kapsasrohi
 Bunias – tõlkjas
 Cakile – merisinep
 Camelina – tuder
 Capsella – hiirekõrv
 Cardamine – jürilill
 Cardaria – võõrkress
 Cheiranthus – kuldlakk
 Cochlearia – merisalat
 Conringia – suitsrohi
 Coronopus – teekress
 Crambe – krambe
 Degenia – degeenia
 Descurainia – peenlook
 Diplotaxis – liivsinep
 Eruca – võõrkapsas
 Erucastrum – koerasinep
 Erysimum – harakalatv
 Euclidium – hiiretõlkjas
 Fibigia – fibiigia
 Heliophila – kahvatu päikselill
 Hesperis – öölill
 Hirschfeldia – lõunasinep
 Hornungia – kaljukress
 Hugueninia – unisoolik
 Iberis – ibeeris
 Ionopsidium – teemantlill
 Isatis – sinerõigas
 Lepidium – kress
 Lobularia – kilbrik
 Lunaria – kuukress
 Malcolmia – malkolmia
 Matthiola – levkoi
 Moricandia – sinisinep
 Nasturtium – allikkress
 Peltaria – kilpkõdrik
 Phoenicaulis – punavars
 Raphanus – rõigas
 Rapistrum – sineptõlkjas
 Schizopetalon – lõhikõis
 Sinapis – sinep
 Sisymbrium – unilook
 Subularia – naaskelleht
 Thlaspi – litterhein
 Thysanocarpus – marilill
 Wasabia – vasaabia

Vaata ka
ristõieliste nuuter
Rune Brattsveen

Rune Brattsveen (sündinud 5. aprillil 1984) on endine Norra laskesuusataja.

Brattsveeni parim tulemus on 2008. aasta maailmameistrivõistlustel Östersundis, kui ta sai hõbemedali 4x7,5 m teatesõidus. Maailmakarikavõistlustel on  ta esinenud paremini just teatesõitudes. Individuaalselt on ta edukam olnud sprindis ja tagaajamisvõistluses, kui etapivõiduni pole veel jõudnud.

Saavutused

Maailmameistrivõistlustel 

 2008  Östersundis
  hõbemedal 4×7,5 m teatesõidus

Välislingid 

Rune Brattsveen biathlonworld-i koduleheküljel
Pilte Rune Brattsveenist

Norra laskesuusatajad
Sündinud 1984
Raamsaag

Raamsaag on puidusaagimise käsisaag, mis koosneb puitraamist ja selle põskede vahele kinnitatud õhukesest saelehest. Saelehte pingutatakse pingutusnööri ja pööra abil. Uuematel saagidel võidakse pingutamiseks kasutada ka tiibmutriga trossi.

Raamsaag on traditsiooniline saag, mida tänapäeval kasutatakse suhteliselt vähe. Raamsaagi kasutatakse peamiselt puidu pikisaagimiseks ja ka kõverate kontuuride saagimiseks. Tänu pingutatusele ei paindu ka õhuke saeleht läbi ning lõikejoont on kerge järgida. Saagides kasutatakse kogu saelehe pikkust. Raam on saelehe suhtes pööratav ega jää seega teele ette.

Vaata ka
Saag

Saed
Max Minghella

Max Minghella (täisnimega Max Giorgio Choa Minghella; sündinud 16. septembril 1985 Hampsteadis Londonis) on Suurbritannia filminäitleja.

Elulugu

Max Minghella sündis itaalia päritolu Briti filmilavastaja ja näitekirjaniku Anthony Minghella ja tema koreograafist abikaasa, hiina päritolu Carolyn Choa pojana. Armastuse filmikunsti vastu omandas ta juba lapsepõlves, veetes koos isaga aega filmivõtetel.

Ta õppis Londoni mainekas erakoolis University College School, kuid soovi tõttu näitlejaks saada jättis keskkooli pooleli ning läbis organisatsiooni National Youth Theatre korraldatud näitekunstikursused.

Max Minghella esimene filmiroll oli 1999. aastal mängufilmis "Toy Boys", kuid see oli episoodiline kõrvalosa. Ka oma isa filmis "Külmale mäele" (2003) oli tal väike roll, kuid tema nimi ei pääsenud isegi filmi tiitritesse. Seetõttu loetakse tema esimeseks kutseliseks osatäitmiseks Aaron Naumanni osa düsfunktsionaalsest Ameerika juudiperekonnast kõnelevas filmis "Bee Season" (2005).

Asunud püsivalt elama Ameerika Ühendriikidesse New Yorki, jätkas ta õpinguid Columbia Ülikoolis.

Max Minghella on 178 cm pikk. Tema tüdruksõber on New Yorgi tunnustatud diskorite trio MisShapes liige Leigh Lezark.

Filmirolle

 "Toy Boys" (1999) – Danny
 "Külmale mäele" (2003) – anonüümne kõrvalosa
 "Bee Season" (2005) – Aaron
 "Süriaana" (2005) – Robby Barnes
 "Art School Confidential" (2006) – Jerome
 "Elvis and Annabelle" (2007) – Elvis
 "Hippie Hippie Shake" (2008) – Martin Sharp
 "Brief Interviews with Hideous Men" (2008) – jutustaja
 "Agora" (2009, tootmises) – Davo

Välislingid
 
 Max Minghella Online. Fännileht ('inglise keeles)
 The Max Factor. USA Weekend Magazine, 20. november 2005 (inglise keeles'')

Suurbritannia filminäitlejad
Sündinud 1985
Helios Airwaysi lend 522

Helios Airwaysi lend 522 oli Küprose odavlennufirma Helios Airways 14. augustil 2005 katastroofiga lõppenud lend. Boeing 737-31S oli teel Larnacast Prahasse, vahepeatusega Ateenas. Lennuk purunes kokkupõrkes mäenõlvaga, hukkusid kõik 115 reisijat ja 6 meeskonnaliiget. See oli suurim lennuõnnetus Kreeka ajaloos.

Sündmuste käik
Lennuk väljus Larnaca lennujaamast kell 9.07. Umbes 4900 meetri kõrgusele jõudes teatas kapten lennukeskusele hoiatussignaalist, mis tema arvates andis märku stardieelsete seadete vigadest ning pidi seega olema valehäire. Tegelikult oli tegu salongi alarõhu alarmiga. Kui lennuk tõusis umbes 5500 meetri kõrgusele, vallandusid hapnikumaskid. Varuhapnikust peaks jätkuma 15 minutiks, mille jooksul on võimalik laskuda 3000 meetri kõrgusele, kus on piisavalt hapnikku. Meeskonnaliikmetel on lisaks  kantavad hapnikuballoonid, millest jätkub kauemaks. Lennuk jätkas aga tõusmist, jõudes ettenähtud lennukõrguseni (10 300 meetrit).

Umbes poolteist tundi pärast starti lendas lennuk üle Ateena lennujaama ja jäi seejärel ootejärjekorda, mis tähendas, et lennuk tegi autopiloodi juhtimisel kindlaksmääratud ringe ümber lennujaama. Olukorda uurima saadeti kaks Kreeka hävitajat, mille pilootide teatel tundusid nii reisijad, kapten kui ka kaaspiloot olevat teadvuseta. Lennukit püüdis juhtida lennuki stjuuard (nagu hiljem selgus).

Kütuse lõppemise tõttu seiskusid umbes kell 12 mõlemad lennuki mootorid. Lennuk hakkas kiiresti kõrgust kaotama ja paiskus juba mõni minut hiljem vastu mäge Grammatikó küla lähedal, umbes 33 km Ateenast kirde pool.

Õnnetuse põhjused
Järgnenud uurimise käigus selgus, et pärast lennule eelnenud hooldust oli salongirõhu tagamise süsteemi lüliti jäänud käsitsijuhtimise asendisse ning piloodid ei lülitanud ka lennueelse kontrolli käigus seda automaatse peale ümber. See tähendas, et salongiõhu rõhk hakkas lennuki tõustes pikkamisi vähenema. Et hapnikupuudus toimis järk-järgult, oli seda võimatu märgata enne, kui oli juba hilja.

Õnnetuse peamisteks põhjusteks tunnistati mitu pilootide viga. Esiteks ei täitnud nad ei lennueelset ega ka õhkutõusmisele järgnevat kontrollkaarti piisavalt hoolikalt, jättes märkamata rõhulüliti asendi. Teiseks tõlgendasid nad valesti alarõhust teatanud hoiatussignaali ning ignoreerisid seda. Seejärel hakkas hapnikupuudus kiiresti mõju avaldama nende otsustusvõimele ning lõpuks füüsilisele suutlikkusele lennukit juhtida. Lõplikuks õnnetuse põhjuseks oli mootorite seiskumine kütuse lõppemise tõttu.

Viited

Välislingid
Õnnetuse põhjuste uurimise tulemused

Lennuõnnetused
2005
Mustakivi tee

Mustakivi tee on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas. Tänav valmis 1996. aastal ning see ühendab Peterburi teed, Laagna teed (Lasnamäe kanalit) ja Narva maanteed. Mustakivi tee ristub Läänemere tee, Linnamäe tee, Osmussaare tänava ja Tähesaju teega, lisaks sellele Kivila, Mahtra ja Punase tänavaga.

Aastatel 1980–1989 kandis tee Juunipöörde auks 21. Juuni tee nime.

Mustakivi teed rekonstrueeriti 2007. aastal, mille käigus muudeti 2-realine teelõik 4-realiseks, mida nüüdsest eraldab piklik ohutussaar. Uue tee projekteeris Sweco Projekt AS. Töid teostas Tallinna Teede AS. Tööde maksumuseks oli 37,8 mln krooni. Mustakivi tee laiendus Laagna tee ja Peterburi tee vahelisel lõigul ehitati neljarealiseks juba 2006. aastal.

Mustakivi tee ääres paikneb mitu suurt kaubanduskeskust: Lasnamäe Centrum, Mustakivi Selver, Mustakivi Prisma. Samuti paikneb tee ääres Mereakadeemia.

Mustakivi tee pikendus 
Kavandatav pikendus kulgeb Narva maanteelt Kose teeni. Planeeritava maa-ala suurus on 8,1 hektarit. Teekoridori laius Lasnamäe-poolses otsas 60 m, kõige kitsamas kohas enne Kose teed 15 m. Suures osas jääb koridori laiuseks 45 meetrit. Mõlemasse suunda planeeritakse ühte sõidurada. Autotee kõrvale ida poole rajatakse 3,5 meetri laiune jalgrattatee ning lääne poole 2 meetri laiune kõnnitee. Lasnamäe klinti lõhati Mustakivi tee pikenduse süvend juba 1980. aastatel. Üle süvendi on edaspidi kavas rajada sild Narva maantee jalgrattatee jaoks.

Mustakivi jalakäijate tunnel 

7. detsembril 2007 avasid Tallinna linnapea Edgar Savisaar, abilinnapea Deniss Boroditš ja Lasnamäe linnaosavanem Kalle Klandorf Mustakivi tee jalakäijate tunneli. Mustakivi liiklussõlme ehituse lõplikuks maksumuseks kujunes 27 miljonit krooni.

Viited

Välislingid 

Täna avati liiklus neljarealisel Mustakivi teel
Homme avatakse Mustakivi jalakäijate tunnel

Lasnamäe linnaosa tänavad
Keskkonnaministeerium

Keskkonnaministeerium on Eesti valitsusasutus, mille tegevus on suunatud looduskasutuse ja keskkonnakaitse, majanduse ja sotsiaalsfääri tasakaalustatud arengule, selle saavutamiseks vajaliku hästitoimiva süsteemi tagamisele ning keskkonnakaitseks eraldatavate vahendite sihipärasele ja läbimõeldud kasutamisele.

Ülesanded 
Ministeeriumi tegevusvaldkond hõlmab järgmisi valdkondi:

 riigi keskkonna- ja looduskaitse korraldamine;
 maa ja ruumiandmekogudega seotud ülesannete täitmine;
 loodusvarade kasutamise, kaitse, taastootmise ja arvestamise korraldamine;
 kiirguskaitse tagamine;
 kliimamuutuse vähendamisega seotud ülesannete täitmine;
 keskkonnajärelevalve;
 ilmavaatluste, loodus- ja mereuuringute, geoloogiliste, kartograafiliste ja  geodeetiliste tööde korraldamine;
 maakatastri pidamine;
 keskkonnakaitse välisvahendite kasutamise korraldamine ning
 asjaomaste strateegiliste dokumentide ja õigusaktide eelnõude koostamine.

Keskkonnaministeeriumi haldusala

Riigi osalusega tulundus- ja sihtasutused ning äriühingud 
 Riigimetsa Majandamise Keskus (RMK)
 SA Erametsakeskus
 OÜ Eesti Keskkonnauuringute Keskus (EKUK)
 AS Ökosil
 Keskkonnainvesteeringute Keskus (KIK)

Hallatavad riigiasutused 
 Keskkonnaagentuur (KAUR)
 Loodusmuuseum
 Keskkonnaministeeriumi Infotehnoloogiakeskus (KEMIT)

Valitsusasutused 
 Maa-amet
 Keskkonnainspektsioon (KKI)
 Keskkonnaamet (KeA)

Vaata ka 
 Eesti keskkonnaminister

Välislingid 
 Keskkonnaministeeriumi koduleht
 Keskkonnaministeeriumi põhimäärus (Riigi Teataja)

Eesti ministeeriumid
Toomas Tammaru

Toomas Tammaru (sündinud 3. mail 1968 Tartus) on eesti entomoloog, Tartu Ülikooli entomoloogia professor.

Ta uurib putukate, eelkõige liblikaliste evolutsioonilist ökoloogiat. Tunneb huvi ka liblikate süstemaatika ja leviku vastu.

Ta on Eesti Looduseuurijate Seltsi väljaande Lepinfo toimetaja.

Tunnustus 
Eesti Vabariigi teaduspreemia 2002. aastal bio-geoteadustes (koos Raivo Männi, Peeter Hõraku ja Indrek Otsaga).

Viited

Välislingid 
Toomas Tammaru koduleht
 

Eesti entomoloogid
Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna professorid
Sündinud 1968
Lepinfo

Lepidopteroloogiline Informatsioon ehk Lepinfo on Eesti liblikateaduse ajakiri. Ajakiri sisaldab nii professionaalsete kui amatöörentomoloogide kirjutisi ja vaatlusandmeid peamiselt Eesti liblikafauna, aga ka laiemalt entomoloogia kohta.

Ajakirja annab välja Eesti Looduseuurijate Seltsi entomoloogiasektsioon koos Eesti Lepidopteroloogide Seltsiga.

Esimene number ilmus aastal 1981. Esimesed kuus numbrit ilmusid käsikirja õigustes. Alates 7. numbrist (1992) on nad ilmunud trükituna. Aastal 2011 ilmus Lepinfo nr. 19.

Lepinfo peatoimetaja on Toomas Tammaru, aastast 1999 on tegevtoimetajaks Erki Õunap.

Välislingid
Lepinfo sisukorrad
Lepinfo uuemate numbrite sisukorrad 

Eesti teadusajakirjad
Entomoloogia
Lepidopteroloogia
Eesti Looduseuurijate Selts
Keskkonnainspektsioon

Keskkonnainspektsioon (lühend KKI) oli 1988–2020 keskkonnaministeeriumi haldusalas tegutsenud valitsusasutus.

Ajalugu 
KKI sai alguse 1988–1991 tegutsenud Riiklikust Looduskaitse Inspektsioonist. Aastail 1991–1995 moodustas see ühe keskkonnaministeeriumi osakondadest. Keskkonnainspektsiooni nime kandis aastast 1997. Aastal 2000 liideti Keskkonnainspektsiooniga Mereinspektsioon.

Tegevusvaldkonnad 
KKI tegevusvaldkond oli loodusressursside ja -keskkonna järelevalve koordineerimine ja selle teostamine, samuti tegeles KKI keskkonnaseaduste rikkumise tuvastajana ja teostab vajaduse korral nende uurimistoiminguid.

Struktuur 
KKI struktuuris oli seitse osakonda (sh keskkonna-, looduskaitse- ja kalakaitseosakond) ning 15 maakondlikku bürood. 

KKI keskus asus alates 19.03.2018 Pärnus aadressil Roheline tänav 64. Kuni Pärnusse kolimiseni asus KKI keskus Tallinnas aadressil Kopli tänav 76.

Tegevuse lõpetamine 
2021. aasta 1. jaanuarist liideti Keskkonnainspektsioon ja Keskkonnaamet.

Välislingid 
Keskkonnainspektsiooni põhimäärus

Keskkonnaministeerium
Eesti keskkonnakaitseorganisatsioonid
Marko Pomerants

Marko Pomerants (sündinud 24. septembril 1964 Tamsalus) on Eesti poliitik ja riigitegelane.

2003–2005 oli Pomerants Eesti sotsiaalminister, 2009–2011 siseminister ja 2015–2017 keskkonnaminister.

Haridus 
Marko Pomerants on lõpetanud Tamsalu Keskkooli 1982. aastal. 1989. aastal lõpetas Tartu Ülikooli geoloogia erialal diplomitööga "Pandivere Riikliku Veekaitseala ratsionaalne majandamine ja funktsionaalne tsoneerimine". 2002. aastal sai avaliku halduse magistrikraadi. Tema magistritöö teemaks oli "Intergovernmental Investment grants. Practice, Theory and Possibilities. The Case of Estonia".

Töökäik ja tegevus ühingutes 
Pomerants on töötanud Rakvere Looduskaitse Valitsuse juhataja asetäitjana 1989–1990, Lääne-Viru Maavalitsuses looduskaitse talituse juhatajana 1990–1994 ja keskkonnaosakonna juhatajana 1994–1995.

Ta on SA Virumaa Muuseumid nõukogu esimees ja Eesti Võrkpalliföderatsiooni juhatuse liige.

Poliitiline tegevus 

Marko Pomerants oli Lääne-Viru maavanem 1995–2003 ja sotsiaalminister Juhan Partsi valitsuses 2003–2005. Pomerants astus 2002. aastal Isamaa ja Res Publica Liidu (esmalt Res Publica) liikmeks. Ta oli X Riigikogu, XI Riigikogu (Riigikogu keskkonnakomisjoni esimees) ja XII Riigikogu liige.

2012. aasta märtsis kirjutas ajaleht Põhjarannik viitega Toila volikogu liikmele Ronald Peetsile, et riigikogu liige Marko Pomerants hoiatas teda umbusaldamast volikogu esimeest Kalle Lehismetsa, viidates ohule jätta Toila sadama ja rannaala arendamise projekt riigi toetuseta.

Ta kandideeris ka 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Viru maakonnas), sai 2681 häält ning osutus valituks ringkonnamandaadiga.

Luulelooming
Marko Pomerants on tuntud ajakirjanduses avaldatud lihtsakoeliste salmide poolest, mida ajaleht Postimees nimetas pomeriimideks.

Tunnustus 
 2000 – Piirivalve teeneteristi II klass
 2001 – Eesti Kaitseväe mälestusmedal "10 aastat taastatud kaitseväge" 
 2002 – Piirivalve rinnamärk "Mõõk ja Ilves"
 2002 – Päästeteenistuse kuldrist
2004 – Pressisõber
 2004 – Rehepapp (Eesti maksumaksja vaenlane)

Viited

Välislingid 

 Lühitutvustus Riigikogu lehel
 Marko Pomerants saates "Kukul külas", 12. oktoober 2003, 1. osa, 2. osa
 "Marko Pomerants: hurraa, olen ülekaaluline!" Postimees, 29. oktoober 2008

Eesti sotsiaalministrid
Eesti siseministrid
Eesti keskkonnaministrid
Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud
Lääne-Viru maavanemad
X Riigikogu liikmed
XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1964
Friedrich Adolph von Ditmar

Friedrich Adolph von Ditmar (9. veebruar 1724 Tallinn – 8. oktoober 1788 Jäärja mõis) oli Liivimaa aadlik.

Friedrich Adolph von Ditmar sündis Rootsi kapteni ja Tatruse mõisniku Otto Wilhelm von Ditmari ja Ursula von Dückeri pojana. Ta sündis Tallinnas ning ristiti Tallinna toomkirikus. Tema vaderiteks olid muuhulgas asekuberner Friedrich von Löwen (1654–1744) ning maanõunik Bengt Heinrich von Bistram (1667–1724).

Ta teenis meeskohtuassessorina, samuti Pärnu kreisi rentmeistrina. Läks tsiviilteenistusest erru 1783. aastal. Teistel andmetel tegutses veel 1785. aastal kreisirentmeistrina.

Oli Saarde koguduse vanemeestseisja (ältester Kirchenvorsteher).

Talle kuulusid Kuru ja Põriki mõisad. Samuti oli ta Jäärja mõisa rentnik.

Perekond

Friedrich Adolph von Ditmar abiellus 3. jaanuaril 1766 Keilas Anna Martha von Haffsteiniga (1748–1802), kes oli Keila mõisniku major Otto Ernst von Haffstein tütar. Abielust sündisid:
Anna Louisa von Ditmar (1769–1852), abiellus major Karl Moritz von Brömseniga
Woldemar Adolph von Ditmar (1770–1837), vene major, Vändra mõisnik
Beata Christina von Ditmar (sünd. 1773), abiellus major Carl Heinrich von Kohleniga

Esivanemad

Vaata ka
Ditmar

Viited

Ditmarid
Sündinud 1724
Surnud 1788
Orkestritrummid

Orkestritrumme ehk tom 'e kasutatakse orkestrites ja trummikomplektides. Tavaliselt on orkestris neid vähemalt kaks ja komplektis kolm. Kõik kolm on eri kõrgusele häälestatud. Komplektis seisavad kaks tom 'i suure trummi peal ja kolmas -- kõige suurem ja kõige madalama kõlaga -- maas kolme jala peal.

Komplekti tom 'id:

http://www.bananas.com/multimedia/articles/BodyImage/toms.jpg
https://archive.is/20130630175455/static.zoovy.com/img/surfcitymusic/W180-H180-Bffffff/tom_drums/goldrush_power_tom.jpg
https://archive.is/20130629222929/www.mt-ac.com/moddb/assets/ebay/drums/instructions/tom%20diagram.jpg

Orkestritrummid:

http://www.thomann.de/prodbilder/130642.jpg
Detsembrikuumus

"Detsembrikuumus" on Eesti film 2008. aastast, mis räägib 1924. aasta aset leidnud 1. detsembri riigipöördekatsest.

Filmi režissöör on Asko Kase ning stsenaristid Mihkel Ulman ja Lauri Vahtre.

30. septembril 2009 otsustas Eesti Filmi Sihtasutus esitada filmi "Detsembrikuumus" parima võõrkeelse filmi Oscari kandidaadiks.

Sisu 
Tanel Rõuk ja Anna Rõuk on vastselt abiellunud ja plaanivad Eestist lõplikult lahkuda. Nende piiri taha siirdumise hommikul, 1. detsembril 1924. aastal algab aga mäss. Riigi armeest lahkunud Tanel peab ametisse naasma, et päästa oma naine, kes on langenud pantvangi kommunistide liidri kätte. Punaste rünnaku alla langevad nii riigikogu hoone Toompeal, Tondil asuv sõjaväekool, riigivanema maja, kaitseministeerium kui ka muud strateegilise tähtsusega objektid. Kui mäss on pea kogu linnas vaevaliselt maha surutud, tuleb välja, et riigi saatus sõltub telegrammist, millega kommunistid plaanivad paluda piiri tagant Venemaalt abi. Saatusliku sõnumi saatmist suudetakse viimasel hetkel takistada. Pärast mässu lõppemist ja Anna vabastamist jõuavad Tanel ja Anna viimaks raudteejaama, et oma tuleviku suhtes otsus teha.

Osatäitjad

Väljamõeldud tegelased 
Sergo Vares kehastab Tanel Rõuku.
Liisi Koikson kehastab Anna Rõuku.
Ain Lutsepp kehastab Julius Saarepuud.
Piret Kalda kehastab Maret Saarepuud.
Emil-Joosep Virkus kehastab Joosep Saarepuud.
Tambet Tuisk kehastab Spetsialisti.
Mait Malmsten kehastab Jurist Jaani, kelle prototüübiks on Jaan Anvelt.

Ajaloolised tegelased 
Tõnu Kark kehastab kindralmajor Ernst Põdderit.
Carmen Mikiver kehastab Elsa Kingisseppa.
Priit Pedajas kehastab kindralmajor Johan Unti.
Ilkka Koivula kehastab Otto Kuusineni.
Jevgeni Knjazjev kehastab Grigori Zinovjevit.

Film arvudes

2008. aasta jooksul kogus film Eesti kinodes 50 369 vaatajat.

Viited

Välislingid 
 Erkki Bahovski "Mässufilm mässab actioni mõttes". Postimees, 17. oktoober 2008
 Kristiina Davidjants ""Detsembrikuumus" on nagu päris märulifilm". Eesti Päevaleht, 18. oktoober 2008
 Lauri Vahtre ""Detsembrikuumus", riigi tellimus ja propaganda". Sirp, 6. veebruar 2009

2008. aasta filmid
Draamafilmid
Filmid Eesti lähiajaloost‎
Poliitilised filmid
Eesti filmid
1. detsembri riigipöördekatse‎
Merike Martinson

Merike Martinson (neiuna Merike Kõuhkna; sündinud 9. oktoobril 1940 Viljandis) on eesti arst ja poliitik, Eesti Keskerakonna liige. Aastatel 2005-2017 oli ta Tallinna abilinnapea. 

Ta on lõpetanud 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ning töötanud mitmes haiglas lastearsti ja anestesioloogina. 1979. aastal kutsuti ta äsja valminud Tallinna linna kliinilisse lastehaiglasse looma anestesioloogia-reanimatsiooniosakonda. 1983. aastal kaitses ta Moskva II Meditsiiniinstituudis meditsiiniteaduste kandidaadi väitekirja laste intensiivravi alal. 

Merike Martinson on olnud Tallinna Lastehaigla kauaaegne peaarst (1991–2001) ja enne abilinnapeaks hakkamist oli ka Tallinna Lastehaigla juhatuse esimees (2001–2005).  

Merike Martinson on alates 1998. aastast Eesti Keskerakonna liige. Ta on AS Lääne-Tallinna Keskhaigla, SA Tallinna Lastehaigla, SA Tallinna Lastehaigla Toetusfondi ja Mustamäe Kiriku Sihtasutuse nõukogu liige.

Tunnustus

 2000 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk
 2002 aasta naine
 2006 Tallinna teenetemärk (tunnustatud lastearst ja Tallinna Lastehaigla kauaaegne juht)
 2007 Ühenduse Alkoholivaba Eesti aasta aateinimene (alkoholipoliitika, karskusidee edendamise ja Tallinna esimese alkoholivaba noortekohviku avamisele kaasaaitamise eest)
 2015 Tallinna vapimärk

Isiklikku
Tema vend on Tiit Kõuhkna.

Viited

Välislingid
 Foto ja andmed volikogus tegutsemise kohta
 Merike Martinson saates "Kukul külas", 19. detsember 2004, 1. osa, WMA fail, 2. osa, WMA fail

Eesti arstid
Eesti Keskerakonna poliitikud
Lastearstid
Tallinna Toompea Kaarli koguduse liikmed
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1940
Jüri Ennet

Jüri Ennet (sündinud 25. augustil 1943 Väike-Kõpu vald Matsimaa talu) on eesti arst ja poliitik, erakonna Eesti Keskerakond liige.

Nimepilt "Jüri O.-M. Ennet" kajastab tema vanemate nimesid: Oskar ja Reet Maris.

Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ning omandanud 2 arstikutset – psühhiaater ja spordiarst. Ennet on töötanud nii spordiarsti kui psühhiaatrina. Ta on riiklikult tunnustatud kohtupsühhiaatriaekspert. Ta on olnud ka Eesti Eriolümpia arst ja õppejõud, õpetades psühhiaatriat, kliinilist psühholoogiat ja kohtupsühhiaatriat.  
 
Jüri Ennet on olnud pikaaegne Tallinna Psühhiaatriahaigla psühhiaater ja osakonna juhataja.

2009. aastal on Ennet Ida-Tallinna Keskhaigla Hooldusravikliiniku juhataja ning kuulub samaaegselt ka sama haigla nõukogusse. Lisaks jätkab ta tööd õppejõuna Sisekaitseakadeemias, kohtupsühhiaatriliaeksperdina ja ka oma erapsühhiaatri tööd (FIE Jüri Ennet – Gratia).

Jüri Ennet on Tallinna Arstide Liidu liige, 1999–2005 oli ta ka juhatuses.

Isiklikku
Ennet on abielus ja 3 tütre isa.
Tema isa vennad olid Artur Ekbaum ja Juhan Ekbaum.

Loometöö 
Jüri Ennet on mänginud psühhiaatrit minisarjas "Täna õhtul Leo Põld".

Viited

Kirjandus

Erlend Ferdinand Vennola. Nõnda kisendas Vaikus, 2017.

Välislingid 

 Jüri Ennet "Hallo, Kosmos!", Raadio 2, 9. detsember 2012
Geni Jüri O.-M. Ennet

Eesti arstid
Eesti Keskerakonna poliitikud‎
Eesti psühhiaatrid
Spordiarstid
Sündinud 1943
Boris Kirt

Boris Kirt (sündinud 8. aprillil 1942) on eesti insener ja majandusteaduste doktor. Ta oli 2006–2011 Lääne-Tallinna Keskhaigla juhatuse esimees. 

Ta lõpetas mehaanikainsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi.

Ta õppis aspirantuuris Süsteemsete Uuringute Instituudis, Moskvas.

Ta on töötanud tehastes Norma ja Salvo peakonstruktori ja peainsenerina.

Ta on juhtinud Eesti Vabariigi Rahvamajanduskomiteed, Eesti Innovatsioonifondi, Eesti Börsinõukogu ja EBS-i teadusnõukogu; on olnud Eesti Vabariigi Valitsuse majandusnõunik 

Ta on stažeerinud USA-s, Austrias ja Itaalias.

Ta kuulus Eesti Keskerakonda 2006–2012.

Tunnustused
1989 Eesti NSV teeneline insener

Eesti insenerid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Eesti NSV teenelised insenerid
Sündinud 1942
Jarno Laur

Jarno Laur (sündinud 13. septembril 1975 Tartus) on Eesti poliitik. 

Ta on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige ja Tartu vallavanem. 

Aastatel 2004–2007 oli ta Riigikogu liige Tõnu Kõivu asendusliikmena. Riigikogus kuulus ta põhiseaduskomisjoni ja Estonia huku uurimiskomisjoni.

Haridus
Laur lõpetas 1993. aastal Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi ja 2008. aastal Tartu Ülikooli Narva Kolledži kohaliku omavalitsuse korralduse alal. 2008. aasta septembris astus Tallinna Tehnikaülikooli magistriõppesse.

Töökohad
1993–1995 Eesti Sotsiaaldemokraatliku Partei referent 
1996–1999 Johannes Mihkelsoni Fondi direktor 
1999–2002 rahvastikuminister Katrin Saksa nõunik
2002–2003 Rahvaerakonna Mõõdukad valimiskampaania koordinaator 
2003–2004 Väätsa vallavanem 
2004–2007 X Riigikogu 
2007–2009 siseminister Jüri Pihli nõunik
2009–2013 Väätsa vallavanem
2013–2017 Tartu abilinnapea
2017– Tartu vallavanem 

Laur oli Tartu Linnavolikogu liige aastatel 2003–2005 ja 2007–2013.

Artikleid ja sõnavõtte
Mees ilma pikenduseta eesnaare.ee, 26. september 2010
Õhulahing Tartu pärast Linnaleht, 1. oktoober 2010
Pronksmehejant Moskva huvides sotsdem.blogspot.com, 14. veebruar 2007

Tunnustus
Teda on autasustatud Kaitseliidu teenetemedali eriklassiga (2011).

Isiklikku
Jarno Laur on abielus, tal on neli last.

Viited

Välislingid
Jarno Laur Tartu linnavalitsuse veebilehel
Info Tartu Ülikooli Kliinikumi lehel
Järvamaa sotsiaaldemokraate juhib Jarno Laur SDE koduleht, 30. jaanuar 2012
Väätsa vallavanema toolile istub Jarno Laur Järva Teataja, 26. oktoober 2009
Evar Post. Kui vanem töötab kaugel Pere ja Kodu, 17. jaanuar 2010
Rasmus Rekand. Linna juhivad ärimehed ja õpetajad Tartu Ekspress, 14. november 2013

Eesti vallavanemad
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
X Riigikogu liikmed
Kaitseliitlased
Väätsa vald
Tartu inimesed
Tartu Ülikooli Narva Kolledži vilistlased
Sündinud 1975
Jüri Kõre

Jüri Kõre (sündinud 31. jaanuaril 1953 Väike-Maarjas) on eesti sotsiaalteadlane ja poliitik.

Haridus
Lõpetas 1968. aastal Kaarepere 8-klassilise kooli ja 1971. aastal Tartu 5. Keskkooli. 1976. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafia teaduskonna majandusgeograafia eriala. 1986. aastal kaitses Leningradi Ülikoolis geograafiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Eesti NSV tööjõuressursside kujunemine ja juhtimine".

Töö
Aastatel 1976–1981 töötas Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee Majanduse ja Planeerimise Teadusliku Uurimise Instituudis, algul nooremteadurina, hiljem vanemteadurina. Aastatel 1981–1994 Tartu Ülikooli vanemteadur ja laborijuhataja. Alates 1990. aastatest töötanud vaheldumisi Tartu Ülikoolis akadeemilistel ametikohtadel ja Tartu linnavalitsuses. Tartu Ülikooli dotsent aastatel 1994–1996, 1997–1999, 2001–2010. Aastatel 1997–1999 ka Siseministeeriumi konsultant (osalise koormusega). Aastatel 2010–2011 Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika instituudi juhataja. 2013. aastast Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste osakonna lektor ja teadur. Tartu abilinnapea aastatel 1996–1997, 1999–2001 ja 2011–2013.

Ühiskondlik ja poliitiline tegevus
Jüri Kõre on Isamaa ja Res Publica Liidu liige. Ta on Tartu linnavolikogu liige alates 1989. aastast, teda on Tartu linnavolikokku valitud kokku kaheksa korda (1989, 1993, 1996, 1999, 2002, 2005, 2009, 2013).

2013. aastast Tartu linnavolikogu IRL fraktsiooni esimees ning rahandus- ja sotsiaalkomisjoni liige.

Olnud mitme nõukogu ja juhtorgani liige, sealhulgas Tartu linna esindaja Tartumaa Omavalitsuste Liidus ja Eesti linnade päeval, Eesti Linnade Liidu volikogu liige, Tartu Kivilinna Gümnaasiumi, Descartes'i Lütseumi ja Tartu Kunstigümnaasiumi hoolekogu liige, Tartumaa Ravikindlustusnõukogu liige, Eesti Migratsioonifondi nõukogu liige, Tartu Eluasemefondi nõukogu liige ja esimees, Tartu Ülikooli Kliinikumi nõukogu liige ja Tartu Ülikooli Pärnu Kolledži nõukogu liige.

Olnud ka Eesti eksperdiks rahvusvahelistes organisatsioonides FEANTSA (the European Federation of National Organisations Working with the Homeless) ja ESN (European Social Network).

Viited

Välislingid
Jüri Kõre teaduspublikatsioonid Eesti Teadusportaalis
Jüri Kõre artiklid Eesti artiklite andmebaasis Index Scriptorum Estoniae

Piltide lisamist ootavad
Eesti sotsiaalteadlased
Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud‎
Sündinud 1953
Andres Ellamaa

Andres Ellamaa (sündinud 24. septembril 1944 Suhhobezvodnojes Gorki oblastis) on eesti arst (neurokirurg) ja poliitik, Eesti Keskerakonna liige.

Ta sündis aastal 1944 Suhhobezvodnoje vanglas Gorki oblastis (tema ema arreteeriti juuniküüditamise ajal); aastal 1946 pääses ta koos emaga Eestisse tagasi. Ta on lõpetas aastal 1962 Tallinna 1. Keskkooli ja aastal 1968 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 1974. aastast meditsiinikandidaat. 

Töötanud neurokirurgina Tallinna Vabariiklikus Haiglas ja Mustamäe haiglas II neurokirurgia osakonna juhatajana. 2005–2008 oli Andres Ellamaa Põhja-Eesti Regionaalhaigla juhatuse liige ja ülemarst. Lisaks töötab ta arst-konsultandina Clinicus.

Lisaks arstina töötamisele on Andres Ellamaa olnud ka Eesti Vabariigi tervishoiuminister ajavahemikul 1990–1992 ja ajakirja Nõukogude Eesti Tervishoid toimetaja.

Andres Ellamaa oli Eesti Arstide Liidu asutajaliige ja asepresident 1989–1990 ning Tallinna Arstide Liidu juhatuse esimees 1993–1998.

Andres Ellamaa oli 2009. aastani Tallinna Linnavolikogu liige ja on Kesklinna Halduskogu liige.

Autasud
 2002 – Riigivapi IV klassi teenetemärk
 2006 – Riigivapi III klassi teenetemärk

Viited

Kirjandus
 Andres Ellamaa. Arstile jääb valu. Mälestusi ja mõtisklusi. Tammerraamat 2016.

Välislingid
Foto ja andmed
Andres Ellamaa: Kahjulik kolesterool võib olla sajandi suurim pettus, Delfi/Elutark, 30. detsember 2015

Eesti arstid
Eesti Keskerakonna poliitikud
Eesti tervishoiuministrid
Eesti neurokirurgid
Riigivapi III klassi teenetemärgi kavalerid
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1944
Liisa Pakosta

Liisa-Ly Pakosta (sündinud 3. septembril 1969 Tallinnas) on Eesti riigiametnik ja endine poliitik.

Ta on olnud Isamaa ja Res Publica Liidu liige, Riigikogu liige ja kuulunud Tallinna linnavolikokku. 2015–2022 oli ta soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise volinik ja 2022. aastal Muinsuskaitseameti peadirektor.

Elulugu 
Liisa Pakosta on lõpetanud 1987. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1993. aastal Tartu Ülikooli (ajalugu ja pedagoogika). Ta on õppinud Eesti Kunstiakadeemia doktoriõppes muinsuskaitset ja lõpetanud Tallinna Restaureerimiskooli. Ta on lugenud loenguid Eesti Kunstiakadeemias ja Tallinna Ülikoolis.

1998–1999 oli ta Tallinna Muinsuskaitseameti juhataja. Novembrist 1999 kuni detsembrini 2001 Tallinna abilinnapea (haridus, kultuur, sport, muinsuskaitse).

Aastail 2004–2006 oli ta Suure Eesti Raamatuklubi juhataja ning 2006–2008 ajakirja Tehnikamaailm. Kodu ja Ehitus peatoimetaja.

Liisa Pakosta sai seoses Ott Lumi tagasiastumisega 9. novembrist 2009 XI Riigikogu (2007–2011) liikmeks. Riigikogu juhatuse otsusega sai Liisa-Ly Pakosta XII Riigikogu (2011–2015) liikmeks alates 6. aprillil 2011 siseminister Ken-Marti Vaheri asendusliikmena. Riigikogus olles oli ta sotsiaalkomisjoni, hariduskomisjoni ja Euroopa Liidu asjade komisjoni liige.

3. juulil 2015 nimetas Eesti sotsiaalkaitseminister Liisa Pakosta uueks soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise volinikuks. Samal päeval teatas Pakosta, et esitas avalduse Isamaa ja Res Publica Liidust lahkumiseks. Uue voliniku ametiaeg algas 3. oktoobril 2015. Samas kõlas ka etteheiteid, et Pakosta valiti võrdõigusvolinikuks IRLi poliitilise toe tõttu.

Ta on 1. juulist 2022 kuni sama aasta 16. oktoobrini Muinsuskaitseameti peadirektor.

Liikmesus
 2008 – Eesti Muinsuskaitse Ümarlaua liige, aseesimees
 Lastekaitse Liidu toetajaliige
 Eesti Lastevanemate Liidu eestseisuse liige
 Eesti Muinsuskaitse Seltsi liige
 Tallinna Männimudila Lasteaia hoolekogu liige
 Tallinna inglise Kolledži hoolekogu liige
 Berni Alpi karjakoerte tõuühingu liige
Liisa Pakosta kuulub Eesti Disainikeskuse nõukogusse.

Isiklikku
Liisa Pakostal on kolm tütart ja kaks poega. Seitse aastat kestnud kooselust Toomas Uiboga on tal kaks ning kooselust Jaanus Reisneriga kolm last. 

Tema tütar Helena Maria Reisner on lapsnäitleja, kes mängis peaosa Moonika Siimetsa mängufilmis „Seltsimees laps“.

Viited

Välislingid
 Liisa-Ly Pakosta Riigikogu kodulehel

Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud
Eesti muinsuskaitsjad
Eesti riigiametnikud
XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1969
Merjalased

Merjalased (vene keeles меря; samuti Meryas või Merä) oli merja keelt kõnelnud soome-ugri rahvas. 

Merja keel kuulus tõenäoliselt läänemeresoome keelerühma märgatava volgasoome mõjuga. Merjalased elasid praeguse Venemaa linnade Moskva, Kostroma, Jaroslavli ja Vladimiri ümbruses. 

Merjalasi (merens) mainib 6. sajandi kroonik Jordanes teoses "De origine actibusque Getarum" ("Gootide algupära ja teod"). 

Hiljem on merjalasi nimetatud vanavene kroonikates.

IX sajandil jõudis merjalaste maile slaavlaste asustuslaine. Merjalased segunesid slaavlastega, andes oma panuse suurvene rahva väljakujunemisele. Üksikud merjakeelsed asulad (Merski stan) püsisid XVII sajandini. Merjalaste keelepärand mõnesaja koha- ja jõenime, sõna ja ütlemise näitel püsib kunagistes merjakeelsetes külades tänapäevani. Merjalaste keelt on uurinud Ukraina keeleteadlane Orest Tkatšenko. Merja päritolu inimeste osatähtsus ajaloolisel Merjamaal on tänaseks langenud umbes viiendikuni sealsest elanikkonnast. Merja päritolu arvatakse olevat kosmonaut Juri Gagarin, filmirežissöör Andrei Tarkovski ja filminäitleja Mihhail Pugovkin.

Merja keele näited

Tuli – tule, küla – bola, matk – matke, kirves – kirväs, keel – jelma, surm – kolema, kivi – kiv, soo – nero, järv – jähre, jõgi – joge, või – voi, kanep – moska, mari – mare, kurg – kurga, kägu – kägö, kala – kol, peni – pene, on – jon, ei ole – e jola, olgu – jolus, olema – jole, võima – voimo, rääkima – mere, tahtma – tohte, elama – elä, tundma – tudo, andma – ando, nägema – näv, 
matkama – matkoma, panema – pane, ilus – maze, tervist – tsölönda, jätku leivale – jolus pa jolus (olgu ja olgu).

Allikas: Ткаченко О. Б., Мерянский язык, Kiiev 1985.

Merjalaste mõju tänapäeva kultuuriliikumistele

Merjalaste järgi võeti Soomes 20. sajandi algupoole hõimuaate mõjul kasutusele naisenimi Merja.

Kostroma oblasti ja Jaroslavli oblastis elab tänapäeval inimesi, kes peavad ennast rahvuselt merjalasteks, on loodud ka merjalaste lipp, vapp ja hümn. Tänapäeva merjalased on osalenud soome-ugri hõimuliikumises.

Merjalased filmikunstis

Aastal 2010 linastus Venemaal tehtud mängufilm "Tsiitsitajad" (vene keeles "Ovsjanki"), milles kujutatakse merjalasi praegu järjepidevalt olemasoleva, kuid hääbuva soome-ugri rahvana. Filmis kujutatakse muu hulgas väljamõeldud lähedase surmaga seotud kombeid ja matusekombeid, mida omistatakse merjalastele. Maria Ulfsak-Šeripova sõnul võib filmi žanrit "oma eleegilisuses, unenäolisuses ja morbiidsuses" käsitleda "soome-ugri maagilise realismina, mis mingisugusele tõele ega tõepärasusele ei pretendeeri".

Viited

Välislingid
Merjamaa
The “Northwestern” Group of Finno-Ugric Languages and its Heritage in the Place Names and Substratum Vocabulary of the Russian North
Rahvaste paiknemine 9. sajandil

Venemaa rahvad
Soome-ugri rahvad

en:Volga Finns#Merya
Paul von Benckendorff

Paul Friedrich von Benckendorff (vene: Павел Ермолаевич Бенкендорф; 7. detsember (vkj. 26. november) 1784 Gattšina – 14. detsember (vkj 2. detsember) 1841 Tallinn) oli Eestimaa poliitik ja mõisnik.

Paul von Benckendorff sündis Kiltsi mõisniku Hermann Johann von Benckendorffi ja Christine Elisabeth von Breverni pojana.

Alustas armeeteenistust Venemaa Keisririigi armees 1802. aastal, teenides allohvitserina Semjonovski polgus. 1806. aastal sai ta alamporutšiku auastme ning lahkus sõjaväeteenistusest asudes Eestimaa liikuvmiilitsa (эстляндской подвижной милиции) rooduülemaks. 

1813. aastal valiti Benckendorff Eestimaa Maapäeva poolt üheks adrakohtunikuks (11-st). 1818. aastal võeti ta Eestimaa rüütelkonna liikmeks.

1824–1827 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja 1826. aastal sai ta tõelise riiginõuniku teenistusastme. 1827–1833 oli ta Eestimaa maanõunik. 1833. aastal sai ta Eestimaa tsiviilkuberneriks kellena töötas kuni 1841. aastani.

11. oktoobril 1840. aastal autasustati teda Püha Anna 1. klassi ordeniga.

Talle kuulusid Kiltsi ja Vorsti mõis.

Perekond

Paul von Benckendorff abiellus 1805. aastal Dorothea Helene Margarethe Elisabeth von Rehbinderiga (1788–1856). Abielust sündisid:

Sophie Christiane Wilhelmine von Benckendorff (1806–1863), abiellus Karl von Baranoffiga
Gustava Magdalena Marie von Benckendorff (1811–1892), abiellus Eestimaa rüütelkonna peamehe Otto Gustav von Lilienfeldiga
Gustav Hermann Christoph von Benckendorff (1815–1883), Eestimaa rüütelkonna peamees
Gustav Christoph Karl von Benckendorff (1817–1842), Venemaa sõjaväelane
Gotthard Alexander Konstantin von Benckendorff (1819–1851), Venemaa sõjaväelane

Esivanemad

Vaata ka
Benckendorff

Välislingid
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
Lühike elulugu (vene k.)

Baltisaksa poliitikud
Paul
Eestimaa maanõunikud
Eestimaa rüütelkonna peamehed
Eestimaa tsiviilkubernerid
Sündinud 1784
Surnud 1841
Vooremaa

Vooremaa (ka Saadjärve voorestik) on Eesti maastikurajoon. Selle pindala on 977 km2. Vooremaast on viiendik (20,3%) soostunud. 

Vooremaa piirneb põhjas Alutaguse madalikuga ja põhja-lõuna suunas ulatub Kõrvekülani (pikkus 55 km), lääne-ida suunas on selle pikkus 24 km. 

Vooremaad, nagu nimigi ütleb, ilmestavad voorestikud ja nendevahelised nõod. Sealsete voorte omapäraks on nende suurus ja kuju: näiteks Koimula hiidvoore pikkus on 13 km ja laius 3,5 km. Kõrgeim voor on 144 meetri kõrgune Laiuse voor.

Suurt osa (47%) Vooremaa pinnast (eriti voorte nõgusid) kasutatakse põllumajandusmaana.

Loodus 
Vooremaa kõige iseloomulikuma maastiku kaitseks on loodud Vooremaa maastikukaitseala.

Vaata ka

Väike-Vooremaa (Türi voorestik)
Vooremaa maastikukaitseala
Vooremaa metsaökoloogia jaam

Viited 

Eesti maastikud
Lääne-Aasia

Lääne-Aasia on regioon Aasia lääneosas.

ÜRO liigituse järgi  kuuluvad Lääne-Aasiasse:

Vaata ka
Ees-Aasia
Ida-Aasia
Lõuna-Aasia
Kagu-Aasia
Kesk-Aasia
Põhja-Aasia
Sise-Aasia
Lähis-Ida

Aasia regioonid
Itk (täpsustus)

Itk võib tähendada järgmist:
itk on rituaalne praktika ja tehnika.
Itk on Eesti metal-ansambel

ITK võib tähendada järgmist:
ITK on Ida-Tallinna Keskhaigla;
ITK on IT Kolledž;
ITK on Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskus;
ITK on insenertehnilised kommunikatsioonid.
ITK Inseneribüroo on insenertehniliste kommunikatsioonide projekteerimisega tegelev Eesti ettevõte.

Vaata ka
IKT
Tallinna Lastehaigla

Sihtasutus Tallinna Lastehaigla (lühendid: SA TLH ja TLH) on ainuke kõrgema etapi spetsialiseeritud lastehaigla Eestis, osutades statsionaarset ja ambulatoorset eriarstiabi Tallinna ja Põhja-Eesti lastele vanuses kuni 18 aastat (kaasaarvatud).

Tallinna Lastehaigla eesmärgiks on anda parimat perekeskset abi, et tagada lapse tervis ja heaolu. Jagab vanematele teadmisi lapse terviseseisundi paremaks muutmiseks ja olukorra säilitamiseks.

Kui lapsevanemal on mure 
Tallinna Lastehaigla tasuline nõuandetelefon „Lastearst kuuleb“ – 1599. Helistada saab iga päev kell 8-24.

Ajalugu 
1978. aastal asutati Tallinna Lastehaigla aadressil Ravi 2, Tallinn. 1979. aastal valmis praeguse Tallinna Lastehaigla hoone (Tervise 28, Tallinn). 15 aastat hiljem alustati 11 aastat (1994–2005) kestnud ja 140 miljonit krooni nõudnud renoveerimist, mis hõlmas kõiki haigla osakondi ning 1999. aastal ehitati maja jätkuna juurde ka polikliinik.

Oktoobris 2001 liideti Tallinna Nõmme Lastehaigla Tallinna Lastehaiglaga. Järgmise aasta alguses muudeti haigla sihtasutuseks, millele 1. märtsil liideti ka Kesklinna Lastepolikliinik.

Arenev haigla 
Tallinna Lastehaigla kaasajastab oma tegevust vastavalt teaduse arengule ning teadustööde kaudu aitab ise erialade arengule pidevalt kaasa. Paljud Tallinna Lastehaigla arstid ja õed on oma eriala hinnatud lektorid.  

Tallinna Lastehaigla koostöös Tartu Ülikooli Kliinikumi, Tallinna ja Tartu Tervishoiu Kõrgkoolidega on õppe- ja praktikabaasiks tulevastele lastetervishoiutöötajatele, arstidele ja õdedele.

Kliinikud ja teenistused

Pediaatria kliinik 
vastuvõtuosakond
pediaatriaosakond 
neuroloogia ja taastusraviosakond
onko-hematoloogiaosakond
anestesioloogia-intensiivraviosakond
ägedate respiratoorsete infektsioonide osakond
vastsündinute ja imikute osakond

endokrinoloogiateenistus
kardioloogiateenistus
allergoloogiateenistus
reumatoloogiateenistus

Kirurgiakliinik 
kõrva-nina-kurgu-osakond
traumatoloogia osakond
kirurgiaosakond
operatsiooniplokk

Diagnostika 
laboratoorium
vereteenistus
radioloogia

Tallinna Lastehaigla Toetusfond 
Tallinna Lastehaigla Toetusfond loodi 1993. aastal, eesmärgiga aidata kaasa lastesõbraliku haigla kujundamisele ning luua parima võimaliku meditsiinilise abi pakkumiseks vajalikud tingimused. Samuti aitab see muuta ühiskonna suhtumist haigete laste probleemidesse.

Viited

Välislingid 
 Haigla koduleht

Eesti sihtasutused
Eesti haiglad
Tallinna tervishoiuasutused
Haiglavõrgu arengukava

Haiglavõrgu arengukava on kehtestatud "Tervishoiuteenuste korraldamise seaduse" §55 lõike 1 alusel.

Selle määrusega on püütud määratleda haiglate tegevuspiirkonnad ja -valdkonnad, mistõttu on haiglad jaotatud tervishoiuteenuste ühtlase kättesaadavuse tagamiseks regionaalhaiglateks, keskhaiglateks, üldhaiglateks, kohalikeks haiglateks ja erihaiglateks. Määrus on koostatud riikliku rahastamise otstarbekamaks kavandamiseks ja kasutamiseks, tagamaks kvaliteetne arstiabi mistahes Eesti piirkonnas.

Eesti Haigekassa sõlmib arengukavas nimetatud haiglatega tervishoiuteenuste ostmise lepingud vähemalt viieks aastaks, mis tagab pikemaajalisema kindluse rahastamise Haiglavõrgu arengukavasse kuuluvatele haiglatele.

Arengukava kehtestati 15 aastaks.

Haiglavõrgu arengukavasse kuuluvad haiglad

Regionaalhaiglad Eestis
SA Põhja-Eesti Regionaalhaigla
SA Tallinna Lastehaigla
SA Tartu Ülikooli Kliinikum

Keskhaiglad Eestis
AS Lääne-Tallinna Keskhaigla
AS Ida-Tallinna Keskhaigla
SA Pärnu Haigla
SA Ida-Viru Keskhaigla

Üldhaiglad Eestis
AS Järvamaa Haigla
Kuressaare Haigla SA
SA Läänemaa Haigla
AS Rakvere Haigla
AS Lõuna-Eesti Haigla
SA Narva Haigla
SA Viljandi Haigla
AS Valga Haigla
SA Hiiumaa Haigla
AS Põlva Haigla
SA Rapla Haigla

Kohalikud haiglad Eestis
SA Jõgeva Haigla

Arengukavast välja jäänud haiglad (mittetäielik loend)
SA Ahtme haigla
Elite Kliinik
SA Elva Haigla TM
Haapsalu Neuroloogiline Rehabilitatsioonikeskus
AS Kallavere Haigla
Kirde Kohalik Haigla SA
Märjamaa Haigla AS
SA PJV Hooldusravi Vändras
AS Räpina Haigla
Sillamäe Haigla SA
Tamme Erakliinik
Tapa Haigla AS
Tähe Erakliinik
Viimsi Haigla
Wismari Haigla AS
Keila Taastusravikeskus AS

Vaata ka 
 Eesti haiglate loend
 Eesti Haiglate Liit

Viited

Välislingid 
 Vabariigi Valitsuse määrus nr 105/2003 «Haiglavõrgu arengukava»
 Haiglate Liit
 Riigikontroll: haiglates on liiga palju pensionäridest arste

Eesti tervishoid
Eesti haiglad
Anu Lamp

Anu Lamp (sündinud 29. märtsil 1958 Tallinnas) on eesti näitleja, pedagoog ja tõlkija.

1976. aastal lõpetas Tallinna 7. Keskkooli. 1976–1978 õppis Tartu Ülikoolis eesti filoloogiat. 1982. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri X lennu. Ta lõpetas 2016. aastal EELK Usuteaduse Instituudi kristliku kultuuriloo magistriõppe.

Töötanud 1982. aastast Tallinna Linnateatris (endine Noorsooteater), 2006–2010 oli ta seal ka kirjandusala juhataja. 1994. aastast on ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli lavakõne õppejõud. Ta on Eesti Teatriliidu juhatuse liige.

Anu Lamp oli festivali "Draama 2012" kuraator. Ta mängis Eesti Televisioonis näidatud seriaalis "Alpimaja" president Kersti Kotkast, kontsertetenduses "Igal linnul oma laul" Ilmalindu ning on lugenud laiskloom Sidi osa "Jääaja" filmides.

Tunnustus
 1989 – Ants Lauteri nimeline auhind
 1991 – Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind
 1993 – Aleksander Kurtna nimeline auhind
 1996 – Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind
 2000 – Eesti Teatriliidu naiskõrvalosatäitja auhind
 2001 – Valgetähe V klassi teenetemärk
 2003 – Aleksander Kurtna nimeline auhind 
 2004 – Karl Adra nimeline auhind
 2006 – Priit Põldroosi nimeline auhind
 2007 – Raadioteatri näitlejaauhind
 2012 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia
 2022 – Eesti Teatriliidu naiskõrvalosatäitja auhind (Ara lavastuses „Balti tragöödia“ (Tallinna Linnateater))

Isiklikku 
Anu Lambil on näitleja Sulev Teppartiga kolm poega. Poegadest kaks, Tõnn Lamp ja Jaak Prints, on samuti näitlejad.

Viited

Välislingid

Priit Pullerits: Saladuslooriga kaetud Anu Lamp, Arter, 22. märts 2008

Tallinna Linnateatri näitlejad
Eesti dublaažinäitlejad
Eesti teatripedagoogid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Usuteaduse Instituudi vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1958
Ees-Aasia

Ees-Aasia ehk Lääne-Aasia on regioon Aasia edelaosas, mis hõlmab Aasia lääneosa ja ulatub itta kuni Afganistani ja Iraanini. Loodusgeograafiliselt hõlmab Ees-Aasia Kaukasuse, Köpetdagi, Anatoolia, Armeenia ja Iraani, Mesopotaamia, Araabia poolsaare ning Levandi. Poliitikageograafiliselt hõlmab ta Lähis-Ida ja Taga-Kaukaasiat. Regiooni pindala on 7,5 miljonit km².

Selle piirkonna koosseisu kuuluvad:
 Afganistan
 Araabia Ühendemiraadid
 Armeenia
 Aserbaidžaan
 Bahrein
 Gruusia
 Iisrael
 Iraak
 Iraan
 Jeemen
 Jordaania
 Katar
 Kuveit
 Küpros
 Liibanon
 Omaan
 Palestiina
 Saudi Araabia
 Süüria
 Türgi

Vaata ka
 Edela-Aasia
 Lääne-Aasia
 Lähis-Ida

Aasia regioonid
Lähis-Ida
Kaukaasia