Kapten Irv

Kapten Irv oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe relvastuses olnud laiarööpmeline soomusrong.

Soomusrong kandis algselt nimetust Laiarööpmeline Soomusrong nr. 1 (LRSR nr. 1). Pärast soomusrongi esimese ülema kapten Anton Irve hukkumist lahingus Egle raudteejaama lähistel Põhja-Lätis 27. aprillil 1919 anti soomusrongile Anton Irve järgi nimetus Kapten Irv.

Soomusrongi juhid

Eesti Vabadussõjas
30. november – 10. detsember 1918, alamkapten/kapten Karl Parts, LRSR nr 1 ülem,
10. detsember 1918 – 23. jaanuar 1919, kapten Anton Irv, LRSR nr. 1 ülem,
24. jaanuar – 30. aprill 1919, leitnant/alamkapten Eduard Neps, soomusrongi Kapten Irv ülema ajutine kohusetäitja,
1919–1920, Hans Raudsepp, soomusrongi Kapten Irv ülema kohusetäitja,
1920. aasta alguses, alamkapten Eduard Neps,

Eesti Rahvaväes
september 1921 – märts 1923, alamkapten Ernst Grasmandorf, soomusrongi Kapten Irv ülema kohusetäitja,
1927–1929, Hugo Kulbok, soomusrongi Kapten Irv ülem,
august 1929 – november 1932, Paul Villemi, soomusrongi Kapten Irv ülem,
1932, kolonel Karl Tallo, soomusrongi Kapten Irv ülem,
Hans Raudsepp, soomusrongi Kapten Irv ülema kohusetäitja.

Soomusrongil teenisid ka soomusrongi suurtükiväepatarei ülem staabikapten Mart Unt (16.02.–26.04.1919), rongi sidekomando ülem lipnik Osvald Dreher (Lannes), LRSR 1 luurekomando ülem lipnik Paul Villemi ning rongi ülema adjutant lipnik Jaan Künnapuu, dessandi ülem Jüri Ratassepp. 1930. aastatel teenis soomusrongil Alfons Rebane.

Soomusrong
Soomusrong koosnes seitsmest osast: rongi keskel asus vedur, sellest ees- ja tagapool aga soomusrongi dessantroodu, kuulipildujatega suurtüki kaitseks avatud vagun ning äärmisena suurtükivagun.

Soomusrongi koosseis
Suurtükiplatvormid
Suurtükiplatvorm Wambola, millel oli 107 mm Schneideri kahur,
Suurtükiplatvorm Pisuhänd, millel oli kaks 76 mm välikahurit;
soomusrongi kuulipildujavagunid 
kuulipildujavagunites paiknesid kaks kuulipildujate komandot 28 raskekuulipildujaga;
dessantvagunid 
dessantvagunites paiknes soomusrongi dessantpataljon, mille suurus oli 1919. aasta suvest 239 meest.

Soomusrongi Kapten Irw isikkoosseisu ja relvastuse moodustasid Vabadussõja lõpus 12 ohvitseri, 145 tääki, 22 kuulipildujat ja 3 suurtükki.

Soomusrong Vabadussõjas
1918. aasta 27. novembril leiti Tallinna Kaitseliidu patrulli poolt Tallinnast Kopli kaubajaamast sinna Saksa okupatsioonivõimude poolt maha jäetud primitiivne soomusrong.  Soomusrong oli ilma meeskonnata, kahe platvormiga suurtükkide jaoks ja mõned kaubavagunid liivaga soomustatult. Kaubavagunid olid laskeavadega külgedel, paar vagunit olid külgedelt kaetud õhukeste raudplaatidega, paar vagunit olid mehe rinnakõrguseni "soomustatud" õhukese korra liivaga kahekordsete laudseinte vahel, ülalpool soomustatud osa olid augud laskmiseks püssidest.  Johan Pitka määras rongi komandandiks kapten Karl Partsi, tema abiks kapten Anton Irve. Rongi patarei meeskonda leitnant Reinhold Sabolotny ja 12 allohvitseri ja sõdurit suurtükiväe polgust. Soomusrong ehitati Johan Pitka eestvedamisel ümber Tallinnas 29. novembriks 1918 ning soomusrong sõitis 30. novembril Viru rindele. Esialgu oli soomusrongil 122 meest, nendest 38 ohvitseri, 2 sõjaväeametnikku, 1 arst, 1 velsker ja 80 allohvitseri ja sõdurit.

30. novembril 1918 kell 15.00 sõitis soomusrong Tallinnast, Kopli kaubajaamast Narva suunas ja jõudis õhtuks Rakverre. Rakveres asusid 1. diviisi ülem kindralmajor Aleksander Tõnisson ja 5. jalaväepolgu ülem Nikolai Reek. 2. detsembri varahommikul sõitis soomusrong Rakverest välja Narva suunas. Kell 07.30 liiguti Jõhvi raudteejaamast edasi ning kell 08.00 jõuti Oru raudteejaama. Vaivara raudteejaama läheduses toimus esimene tulevahetus Narva poolt liikunud vaenlase salgaga.

Viited

Kirjandus
Paul Villemi, "Kapten Anton Irv" , Tartu 1935
"Eesti Vabadussõda 1918–1920", Vabadussõja Ajaloo Komitee, Tallinn 1937 
Mati Õun, Tiit Noormets, Jaak Pihlak, "Eesti soomusrongid ja soomusronglased 1918–1941", 2003, Kirjastus Sentinel, 138 lk, ISBN 9789985945544; ISBN 9985945549

Eesti Vabadussõda
Eesti soomusrongid