joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tartu veterinaariinstituut

Tartu Veterinaariinstituut (kuni 1873. aastani Tartu veterinaariakool; lühend TVI) oli esimene veterinaaria-alasele haridusele spetsialiseerunud kool Venemaal. Kool loodi 28. jaanuaril 1848 keiserliku korraldusega, esialgu eksperimentaalkorras 4-aastase tähtajaga.

Esimeseks direktoriks ja professoriks määrati Saksamaalt pärit Peter Boje Jessen, kes oli 1823. aastal siirdunud Venemaale, toiminud sõjaväe-veterinaarina ning omandanud 1839 tollal kõrgeima, vanema veterinaararsti astme.

Kooli materiaalse baasi tugevdamiseks anti sellele üle likvideeritud Vilniuse Meditsiinilis-Kirurgilise Akadeemia veterinaariaosakonna varad. Esialgu asus uus kool ajutistes kohandatud ruumides.

Kool avati pidulikult 6. veebruaril 1849 kaheastmelisena. Ülemastmes võis omandada veterinaararsti kutse ning kaitsta magistrikraadi, alamastmes valmistati ette arsti abilisi.

Aastal 1852 loobuti alamastmest. 1856 asus kool kooli jaoks ehitatud hoonetesse Tartus Narva maanteel. Aastal 1858 asus direktori kohale professor Heinrich Friedrich Simon Unterberger.

1873 nimetati kool ümber Tartu Veterinaarinstituudiks (saksa keeles Kaiserliche Veterinair-Institut zu Dorpat).

1880. aastatel viidi üle vene õppekeelele ning mujalt pärit üliõpilaste osakaal kasvas. Aastal 1882 määrati direktoriks Casimir Carl Eduard von Raupach.

Tartu Ülikooliga tehti koostööd kogu eksisteerimisaja vältel, eelkõige bakterioloogia, kirurgia ja füsioloogia valdkonnas.

1918. aastal liideti instituut loomaarstiteaduskonnana Tartu Ülikooli koosseisu, instituudi Venemaale evakueeritud raamatukogu ja kabinettide varandus müüdi Saraatovi loomaarstiinstituudile. 

Aastal 1951 sai sellest Eesti Põllumajanduse Akadeemia osa, selle tänapäevane järglane on Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut.

Professorid
Tartu Veterinaariinstituudi nimekamate õppejõudude seas olid füsioloog Alexander Schmidt, bakterioloog Friedrich Brauell (Siberi katku pisiku avastaja 1856. aastal) ja embrüoloog Alexander Rosenberg.

Viited

Välislingid

Tartu endised koolid
Eesti veterinaaria
Eesti endised kutsekoolid
Kaljazin

Kaljazin on linn Venemaa Tveri oblastis, Kaljazini rajooni keskus. Asub Volga jõe moodustatud Uglitši veehoidla ääres.

Kaljazini on esmakordselt mainitud 1434. aastal. Linnaõigused sai 1775. aastal.

Tveri oblasti linnad
Friedrich Brauell

Friedrich August Brauell (1807 Weimar – 1882 Leipzig) oli mikrobioloog, Tartu veterinaariakooli professor.

Friedrich Brauell õpetas Tartu veterinaariakoolis patoloogiat aastatel 1848–1868.  

Friedrich Brauell kirjeldas Eestis töötades 1857. aastal oma teoses „Versuche und Untersuchungen Betreffend den Milzbrand des Menschen und Tiere“ ühena esimestest siberi katku tekitajat  ja lõi nakkushaiguste diagnoosimise mikrobioloogilise meetodi.

Eesti Maaülikooli Zoomeedikumi kliinikus asub Brauelli pronksbareljeef.

Saksamaa teadlased
Tartu veterinaariinstituudi professorid
Sündinud 1807
Surnud 1882
Kose Kihelkonna Muuseum

Kose Kihelkonna Muuseum on muuseum Harju maakonnas Kose vallas.

Muuseum moodustati 1958. aastal ja registreeriti isetegevusliku muuseumina 1970. aastal. Muuseum asus varem endise Kose-Uuemõisa mõisa peahoones, mida haldas Kosejõe Kool. 2011. aasta kevadel koliti muuseum Kose Gümnaasiumi ruumidesse.

Muuseumi juhataja on Marju Verk. Varem on muuseumiga seotud olnud Herman Lipp, Helve Voll ja Hengo Tulnola.

Varem kasutas muuseum nime Kose-Uuemõisa Koduloomuuseum.

Vaata ka 
Eesti muuseumite loend

Viited

Välislingid 

Kodulehekülg
Muuseum Facebookis
Kosejõe kool – Kose-Uuemõisa Koduloomuuseum 50. dets. 2008.a.
"Koduloomuuseum ootab jõuluehteid" kalev.ee, 13. oktoober 2007

Harju maakonna muuseumid
Kose vald
Jüri Marksoo

Jüri Marksoo (kuni 1936 aastani  Jüri Markson; 10. august 1876 Jaagu talu, Ertsma küla, Halinga vald (Pärnu-Jaagupi kihelkond), Pärnumaa – 9. oktoober 1941 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli eesti omavalitsustegelane.

Tema vanemad olid taluomanik Mart Markson ja Katariina Markson (sündinud Mihkelson).

Jüri ja Hilda Marksoni abielu lahutati 10. mail 1933 Tallinna-Haapsalu Rahukogus.

Töökohad 

 Vallakirjutaja abiline Vee ja Sauga vallas (1896–1897)
 Vallakirjutaja Halinga vallas (1897–1899)
 Vallakirjutaja Jõõpre vallas (1900–1905)
 Politsei rajooniülem Pärnus (1906–1916)
 Politsei jaoskonna ülem Pärnus (1916–1917)
 Pärnu maakonnavalitsuse asjaajaja (1917)
 Pärnu maakonnavalitsuse sekretär (alates 21. juunist 1919)
 Pärnu maakonnavalitsuse liige
 Pärnu maakonnavalitsuse abiesimees (15. mai 1920 – 24. august 1920)
 Pärnu maavanem (24. august 1920 – 28. juuni 1940)
 Rahvuskogu liige

Ühiskondlik tegevus 
 Pärnu-Jaagupi seltsi "Lõbustus" juhatuse liige 1897–1898
 Audru karskusseltsi asutajaliige 1900
 Kindral Laidoneri nimelise invaliidide kapitali komitee Pärnumaa volinik
 Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealiku abi ja juhatuse liige

Tunnustus 
 Eesti Punase Risti teenetemärgi II järgu II klass (16. veebruaril 1928)
 Kotkaristi teenetemärgi V klass (6. juuni 1930), III klass (20. veebruar 1935),  
 Valgetähe teenetemärgi III klass (24. veebruar 1938)

Saatus ja surm
Arreteeriti NKVD poolt Pärnus. Suri nõukogude vangilaagris.

Suguvõsa 

</table>

Viited

Kirjandus 
Eesti avalikud tegelased. Tartu, 1932. Lk. 178.

Välislingid
okupatsioon.ee

Rahvuskogu liikmed
Pärnu maavanemad
Kaitseliidu Vanematekogu liikmed
Eesti politseinikud
Eestistatud nimega inimesed
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1876
Surnud 1941
Ahtubinsk

Ahtubinsk on linn Venemaal Astrahani oblastis, Ahtubinski rajooni keskus. Linn asub Volga jõe deltas Ahtuba harujõel 292 km Astrahanist põhja pool.

Ajalugu 

Ahtubinsk loodi 1959. aastal Vladimirovka küla ühendamisel Petropavlovka ja Ahtuba külaga. 

Tänapäeva linna alal asunud Mana sadamasse veeti 19. sajandil 50 km kaugusel asuvast Baskuntšakist soola, mida mööda jõge edasi veeti. 1882 valmis raudtee Baskuntšaki äärest Mana sadamani.

Ahtubinskis on Venemaa lennuväe baas ja lendurite kool.

Viited

Välislingid 
Ahtubinski koduleht

Venemaa linnad
Astrahani oblast
Elektrirong

Elektrirong on elektri jõul sõitev rong. Elektrirongid (inglise k. electric multiple unit) koosnevad veomootoritega mootorvagunitest, juhikabiiniga juhtvagunitest ja veomootoriteta reisivagunitest.

Elektrifitseeritud raudtee ehk elektriraudtee kohal on kontaktliin, millest elektrirongid vooluvõtturite abil elektrivoolu saavad. Mõnes riigis saavad rongid elektrienergiat ka toiterööpast. Elektriahela teiseks pooluseks on üldjuhul rööbastee, mille rööpad on omavahel elektriliselt ühendatud ehk sillatud.

Elektrironge hakati kasutama 19. sajandi lõpul. Augustis 1883 avati elektriraudtee Brightonis. Saksamaa esimesed elektriraudteed avati 1895 liinil Meckenbeuren–Tettnang, 1900 Mansfeldi kandis ja 1903 Hamburgi kandis.

NSV Liidus olid kaks esimest elektriraudteed Bakuu–Surahhanõ (1926, pinge 1200 V) ja Moskva–Mõtištši (1929, pinge 1500 V). 1950-ndatel mindi NSV Liidus üle pingele 3000 V, kuid kümnendi lõpus hakati paralleelselt tootma juba selliseid ronge, mille tööpinge on 25 kV.

Elektrirongi koguvõimsus on 700–1000 kW. Tänapäeva elektrongid suudavad arendada kiirust üle 200 km/h.

Elektriraudtee Eestis 

Eestis (Tallinnas ja Harjumaal) korraldab elektrirongiliiklust Elron.

Eesti esimene, 11,2 km pikkune regulaarne elektrirongiliin avati 1. oktoobril 1924 Tallinna (Balti jaam) ja Pääsküla vahel.

1941 lõpetati elektrirongiliiklus. Kogu veerem viidi Permi, mis sel ajal kandis nime Molotov. 1942–1944 demonteeriti elektriraudtee kontaktvõrk.

1946 elektriraudtee taastati. Liiklus algas 18. augustil. Kasutati sõjasaagiks saadud Berliini elektrironge, mille jaoks ehitati kõrged ooteplatvormid. Elektriraudtee pikendati 1958 Pääskülast Kloogani, (Keilani 1958, Kloogani 1960) 1960 Klooga-Rannale, 1962 Paldiskisse, 1965 Vasalemma, 1978 Aegviiduni (Kehrani juba 1973. aastal), 1981 Riisipereni ja 2019 Turbani.

2028. aasta lõpuks on kavas kogu Eesti raudteevõrk elektrifitseerida ja praegu kolme kilovoldi peal olev alalisvooluline elektrivõrk ümber ehitada 25 kilovoldile ning vahelduvvoolule.

Vaata ka 
 Diiselrong
 Magnethõljukrong
 Stadler FLIRT

Välislingid 
 Eesti elektriraudtee ajalugu

Raudtee
Rongitüübid
Elektertransport
Diiselrong

Diiselrong on mitmevaguniline rong, mis sõidab vagunis või vagunites paikneva ühe või mitme diiselmootori jõul. Diiselrong ei vaja eraldi vedurit. Diiselrong on võimeline sõitma kokkuliidetuna teiste samasuguste rongidega, olles seejuures juhitav ühest kabiinist. Diiselrongide eelised diiselvedurite veetavate rongide ees on näiteks parem kiirendus ja väiksem kütusekulu.

Diiselmootor võib paikneda juhtvagunis, vagunis või mootori vagunis.

Tüübid

Mehaanilise ülekandega 
Sarnaselt autoga kantakse diiselmootori pöörlemisenergia kardaanidega käigukasti kaudu veoratastele. Seda tüüpi oli ka Eestis sõitnud Ungari diiselrongi D1 eelkäija D.

Hüdraulilise ülekandega 
Diiselmootor käitab hüdropumpa, mis saadud energia kannab hüdroõli pumpamise teel veoratastega ühendatud veoseadmele. Seda tüüpi olid ka Edelaraudtee opereeritavatel liinidel sõitnud rongid D1 ja DR1.

Diiselgeneraatoriga elektrirong 
Tegemist on sisuliselt elektrirongiga, mille vagunites paiknevad veoelektrimootorid saavad energiat diiselmootoriga käitatavalt elektrigeneraatorilt.

Seda tüüpi on Elroni opereeritavatel liinidel sõitvad diiselrongid Stadler FLIRT.

Diiselrongid Eestis
Diiselrongid hakkasid auruvedurite kõrvale ilmuma 1949. aastal. Esimene Eestis reisijaid teenindanud diiselrong oli Ungari päritolu DP, mis sõitis liinil Vilnius-Riia-Tallinn (1949–1963). 1965. aastal hakkasid Eestis reisijaid teenindama samuti Ungaris toodetud diiselrongid D1, mis sõitsid kuni 2001. aastani. DR1 tüüpi Läti päritolu diiselrongid ilmusid Eestisse 1984. aastal ja teenindasid reisijaid 2013. aasta lõpuni. Käiku jäi üks DR1 tüüpi rong, mis sõidab liinil Tallinn–Peterburi. 2014. aastal võttis Eesti-sisese reisijateveo üle riigiettevõte Elron, mis kasutab Eesti-sisestel liinidel 2-, 3- ja 4-vagunilisi diiselronge Stadler FLIRT. Diiselmootoriga elektrigeneraator asub neil rongidel eraldi mootorivagunis, mis on siiski reisijale läbitav.

Edelaraudteel olid kuni 31. detsembrini 2013 käigus Riia Vagunitehases toodetud diiselrongid DR1. Pärast seda lõpetas firma reisijateveo.

Vaata ka 
 Elektrirong
 Magnethõljukrong

Rongitüübid
Engelbert Strauch

Engelbert Strauch (vene keeles Штраух Энгельберт Мадисович) (22. jaanuar 1896 Helsingi – 21. aprill 1938 Kommunarka, Moskva oblast) oli Eesti ja Nõukogude Venemaa poliitik.

Elulugu
Engelbert Strauch sündis 1896. aastal töölise peres Soomes Helsingis, alates 1911 oli E. Strauch metallitööline Tallinna sõjasadamas, kus astus ka VSDTP liikmeks 1912. aastal

1917. aasta Veebruarirevolutsiooni ja Märtsirevolutsiooni ajal valiti ta VSDTP Sõjasadama komitee esimeheks ja 9. märtsil 1917. aastal ka VSDT(b)P Tallinna komitee esimeheks, ta oli ka Tallinna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu liige.

Tegevus Eestis 
E. Strauch oli 1917. aastal Oktoobrirevolutsiooni ajal Eestis Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee Presiidiumi liige ja Revolutsioonilise Tribunali esimees ning toitlustuskomissar. 1918. aasta veebruaris korraldas ta Balti laevastiku evakueerimise.

Tegevus Nõukogude Venemaal
Aastatel 1918–1921 oli ta Omski kubermangu Toitlustuskolleegiumi esimees, Omski toitlustuskomissar ja Tomski toitlustuskomissari asetäitja. Ta korraldas Omskis ÜK(b)P Eesti sektsiooni . 

1920. korraldas ta Kolõvanis toimunud bolševikevastase ülestõusu mahasurumise. 

Aastatel 1921–1922 oli ta Petrogradis asuva Eestimaa Kommunistliku Partei Venemaa büroo sekretär ja EKP Keskkomitee liige. 

Alates 1922. aastast töötas ta Vene SFNV ja NSV Liidu Toitlustuse Rahvakomissariaadis, 1927–1934 ÜK(b)P Keskkontrollkomisjonis ja erinevates Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu aparaadis ning oli Riikliku Kirjastusühistuste Raamatukaubastute juhataja kohusetäitja .

Esindusorganites
E. Strauch oli ÜK(b)P XV kongressi; ÜK(b)P XVI kongressi; ÜK(b)P XVII kongressi saadik ning 1921. aastal Komintern III kongressi saadik .

Vahistamine ja surm 

Strauch vahistati 22. novembril 1937 ja mõisteti süüdi 21. aprillil 1938 NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega. Teda süüdistati "spionaažis ja osalemises kontrrevolutsioonilises organisatsioonis". 

Ta lasti maha 21. aprillil 1938. aastal Moskva oblastis NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi kohtuotsuste täideviimise paigas Kommunarkas. Ta rehabiliteeriti postuumselt 1. septembril 1956. aastal.

Viited

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1896
Surnud 1938
Guinea vapp

Guinea vapp on Guinea Vabariigi riigivapp. Vapp on kasutusel aastast 1993.

Vapikilbil on lipu värvides alus, mille kohal on valge rahutuvi, kes hoiab nokas kuldset oliivioksa.

Vapi all valgel lindil on prantsuskeelne rahvuslik deviis "Travail, justice, solidarité" ('Töö, õiglus, solidaarsus').

Vaata ka
 Guinea lipp

Guinea sümboolika
Vapid riigiti
Jüri Lossmann

Jüri Lossmann (ka Lossman; 4. veebruar 1891 Kabala mõis, Kõo vald – 1. mai 1984 Stockholm) oli eesti pikamaajooksja. 

Jüri Lossmann õppis kullassepaks. 1916 tuli ta Venemaa meistriks 5000 m jooksus. Esimeses maailmasõjas sai ta haavata.

1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis võitis ta hõbemedali maratonijooksus ajaga 2:32:48,6 kaotades soomlasest võitjale Hannes Kolehmaisele 13 sekundiga. 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis saavutas ta maratonis 10. koha.

Ta püstitas pikamaajooksudes üle 20 Eesti rekordi.

1928 osales ta kestvusjooksul Los Angelesest New Yorki (Bunion Derby).

Tallinna linnavalitsusega sõlmitud lepingu alusel pidi Jüri Lossmann Tallinnas üles seadma 252 liiklusmärki ja neid viie aasta jooksul korras hoidma, misjärel need läksid Tallinna linnavalitsuse omandusse.

1944 põgenes Rootsi, kus töötas kullassepana.

Tema mälestuseks korraldatakse 1991 aastast juunikuus Viljandis "Jüri Lossmanni mälestusjooksu", mille distants on 6,5 km.
Kuni aastani 2005 oli mälestusjooksu raja pikkus 21,1 km ehk poolmaraton.

Viited

Kirjandus
Tiit Lääne. "Jüri ja Leks", Tallinn 1996

Välislingid

Eesti raha maandus bensiini ja verega
 
 Jüri Lossmanni mälestusjooksu kodulehekülg http://lossmannijooks.weebly.com

Eesti kergejõustiklased
Eesti maratonijooksjad
1920. aasta suveolümpiamängude osalejad
Eesti kullassepad
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Eestlased Rootsis
Stockholmi Metsakalmistule maetud
Sündinud 1891
Surnud 1984
Pilvi Üllaste

Pilvi Üllaste (sünniperekonnanimi Tõnisson; aastatel 1938–1945 Toomendi; 18. september 1917 Tallinn – 6. juuni 2003) oli eesti raadioesineja, helilooja, kirjanik ja kunstnik.

1935. aastal asus ta tööle Eesti Draamateatris etenduste muusikalise kujundajana. Aastatel 1938–1940 töötas ta Riigi Ringhäälingus lastesaadete tegijana. Sealt sai ta hüüdnime "raadiotädi". Samal eluperioodil mängis ta kannelt taarausuliste ühenduses Taara Hiis, Estonia teatris lavastati tema muusikaetendus "Lamburneid". 

1945. aastal asus ta elama Türile ja õpetajana tööle Türi keskkoolis. Alates 1948. aastast elas Üllaste Väätsa vallas.

Looming
Ta lõi palju tuntuks saanud lastelaule, millele ta kirjutas ka teksti. Neist paljud jõudsid hiljem helikassettidele ja plaatidele, samuti koolilaulikutesse. Kuid Pilvi Üllaste loomingus on ka laule täiskasvanuile, mille tekstid kirjutas ta samuti ise.

Enne abiellumist valmis tal lasteraamat "Leheritsikas otsib tööd". 

1978. aastal andis kirjastus Valgus välja tema taimefüsioloogiasse süüviva lasteraamatu "Avatud pähklipuu". 1988. aastal ilmus raamat "Lugu kahest vereliblest", mis tutvustab inimkeha talitlust.

Pilvi Üllaste mahukaim teos oli 1997. aastal Kultuurkapitali abiga välja antud "Matsi raamat" – tema vanaisa Mats Tõnissoni elulugu.

Üllaste loomingus on ka suur hulk maastikumaale. Samuti illustreeris ta ise oma raamatuid.

Teoseid
Leheritsikas otsib tööd. Tallinn 1942
Laulame-tantsime laule ja laulumänge lasteaia lastele. Tallinn 1960
Avatud pähklipuu. Tallinn 1978
Piiri-pääri lastelaule. Tallinn 1987
Lugu kahest vereliblest. Tallinn 1988
Matsi raamat. Mats Tõnisson 1853-1915. Tallinn 1997
Meie lapse lauluraamat. Tallinn 2001
Muusade kutse. Paide 2017

Isiklikku
Tema isa Ustus Toomendi oli Mats Tõnissoni poeg.

Viited

Muud allikad 
 2002 Türi Linnamuuseumis Pilvi Üllaste 85. juubeli tähistamiseks näitus raadiotädi elust ja loomingust.

Välislingid
Foto
"Raadiotädi Pilvi tähistab 85. juubelit"
Pilvi Üllaste laulab ja saadab ennast kandlel (1987, pikkus 2 minutit)

Eesti kirjanikud
Eesti heliloojad
Eesti saatejuhid
Eesti maalikunstnikud
Taarausulised
Eestistatud nimega inimesed
Türi Kõrgessaare kalmistule maetud
Sündinud 1917
Surnud 2003
Aragats

Aragats (armeenia Արագած) on kihtvulkaan Kaukaasias, Armeenia kõrgeim mägi. 

Mäel on neli tippu, millest kõrgeima, põhjapoolse, tipu kõrgus on 4095 meetrit, läänepoolse 4007 m, idapoolse 3916 m ja lõunapoolse 3879 m. Jääb Aragatsotni maakonda.

Edelanõlval asub Bjurakani observatoorium. Mäe nõlval 2300 m kõrgusel asub Amberdi kindlus.

Aragatsi viimase purske aeg ei ole täpselt teada, kuid tõenäoliselt jääb see Pleistotseeni või Holotseeni algusesse. Laavavoolud ja tefra koosnevad peamiselt andesiidist ja datsiidist.

Viited

Armeenia mäed
Riikide kõrgeimad tipud
Neljatuhandelised
Edise vasallilinnus

Edise vasallilinnus (saksa keeles Schloẞ Etz) oli vasallilinnus Edise külas, Jõhvi kihelkonnas, Virumaal.

Tänapäevase haldusjaotuse järgi asuvad linnuse varemed Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas.

Linnuse ajalugu
Edise linnus ehitati 15. sajandil kolmekorruselise kindlustatud tornina. Ajaloolase Ants Heina uurimistööde alusel võib arvata linnuse ehitusajaks aastat 1477. Edise linnus oli koos Jõhvi kindluskiriku ja Purtse vasallilinnusega sealkandis üks kolmest sõjalisest tugipunktist ja kaitserajatisest. Edise linnus võimaldas kontrollida Tallinnast ja Tartust tulevaid ja Narva viivat teed. Edise vasallinnust mainis Renneri kroonika Narva ja Vasknarva ordulinnuse kõrval tähtsuselt kolmanda linnusena Alutagusel.

Linnus kuulus Michael von Taube andmetel Taubede suguvõsale 13. sajandist, tõestuskirjades on lossi Taubede omanduses mainitud esmakordselt 1477. aastal, loss müüdi kindral Georg Johann von Maydellile 1698. aastal, Põhjasõja eel Otto Johann Taube poolt.

Edise linnust on mainitud Vene-Liivi sõja ajal, kui see jäi 1558. aasta juunis venelaste kätte. Kindluse 10-meheline kaitsemeeskond alistus ja vabastati venelaste poolt, kindlus aga hävitati. 1600. aastal koostatud Rootsi maarevisjoniraamatutes linnust kindlusena enam ei nimetata. 1816. aastast oli Edise pandiõiguse alusel kaupmees Frei valduses ja seejärel Tollide, Schwebside ja Rosenite valduses.

1919. aasta võõrandamise järel sai mõisasüdame omanikuks Vabadussõjast tuntud kindral Aleksander Tõnisson, hilisem Tartu ja Tallinna linnapea.

Edise mõisnikele kuulus ka Jõhvi kiriku patronaadiõigus ning Ediselt viis Jõhvi kirikusse maa-alune käik, mille suue aeti kinni kindluse lammutamisega. Linnuse varemed olid säilinud veel Teise maailmasõja lõpuni, kuid hiljem need lammutati.

Vaata ka
Edise mõis

Viited

Kirjandus
U. Hermanni ajalooline õiend "Edise vasall linnus", 1973

Välislingid 

SIHTASUTUS EDISE LINNUS

Eesti linnused
Jõhvi vald
Liivi ordu vasallilinnused‎
Ida-Viru maakonna kultuurimälestised
Sündinud 29. veebruaril

''Siin loetletakse 29. veebruaril sündinud tuntud inimesi.

1468 – Paulus III, paavst
1792 – Gioacchino Rossini, itaalia helilooja
1892 – Hermine Elisabeth Jürgens, "Äksi nõid"
1896 – Morarji Desai, India peaminister 1977–1979 (surnud 1995)
 1896 – Rudolf Jõks, eesti laulja ja pedagoog
 1896 – Juozas Urbšys, Leedu diplomaat ja poliitik
1904 – Villem Seidra, eesti arhitekt
1920 – Tiiu Haamer, eesti näitleja ja lavastaja
1924 – Vladimir Krjutškov, Nõukogude Liidu poliitik
 1924 – Pierre Sinibaldi, Prantsusmaa jalgpallur ja treener 
1928 – Joss Ackland, Suurbritannia näitleja
 1928 – Jüri Kivistik, eesti põllumajandustegelane ja majandijuht
1932 – Eha Raend, eesti nahakunstnik
 1932 – Masten Gregory, USA autovõidusõitja 
 1932 – Teo Maiste, eesti näitleja ja laulja
1936 – Boriss Škitkin, Venemaa kabetaja
 1936 – Jack R. Lousma, USA astronaut
 1936 – Linda Ojastu, eesti kergejõustiklane
 1936 – Joseph Henri Richard, Kanada jäähokimängija (ründaja) 
 1936 – Alex Rocco, USA filminäitleja
1936 – Alwin Schockemöhle, Saksamaa ratsutaja  
1940 – Bartholomeos I, Konstantinoopoli patriarh
 1940 – Toivo Ninnas, eesti laevandusjuht, endine kaugesõidukapten ja poliitik
1944 – Dennis Farina, itaalia päritolu USA näitleja
 1944 – Ene Ergma, Eesti astrofüüsik ja poliitik
 1944 – Maksim Saat, eesti majandusteadlane
 1944 – Oleksandr Moroz, Ukraina poliitik
 1944 – Leiki Loone, eesti matemaatik
1948 – Nikolai ja Juri Pimenov, Venemaa sõudjad   
1952 – Jüri Pikma, eesti prokurör
 1952 – Raissa Smetanina, vene murdmaasuusataja
1956 – Aileen Wuornos, USA sarimõrtsukas (surnud 2002)
 1956 – Ruth Huimerind, eesti kujunduskunstnik
 1956 – Kari Eloranta, soome jalgpallur ja jäähokimängija 
1960 – Frederik Ndoci, albaania laulja
1964 – Henrik Sundström, rootsi tennisist 
 1964 – Ola Lindgren, rootsi käsipallur ja treener  
1968 – Clarence Brown, USA korvpallur  
1972 – Antonio Sabato Jr., itaalia päritolu USA näitleja
 1972 – Pedro Sánchez, Hispaania poliitik
1976 – Ja Rule, USA räppar ja näitleja
1980 – Simon Gagné, Kanada hokimängija
 1980 – Taylor Twellman, USA jalgpallur
 1980 – Virgo Tulit, eesti laulja
 1980 – John Anders Gaustad, Norra murdmaasuusataja
 1980 – Kairi Kasearu, eesti sotsioloog
1984 – Cam Ward, Kanada hokimängija
 1984 – Darren Ambrose, inglise jalgpallur
 1984 – Cullen Jones, Ameerika Ühendriikide ujuja
 1984 – Jekaterina Kordas, Eesti näitleja
1988 – Lena Gercke, Saksamaa modell ja saatejuht
 1988 – Mikel Balenziaga, hispaania jalgpallur
2000 – Ferran Torres, hispaania jalgpallur

Veebruar, 29.
Johan Albrecht Ehrenström

Johan Albrecht Ehrenström (28. august 1762 – 15. aprill 1847) oli Soome arhitekt ja Helsingi ülesehituskomitee esimees, kes kutsus Carl Ludvig Engeli projekteerima pealinna olulisi hooneid ja kujundas ise linna detailplaneeringu. Tal oli soov kujundada Helsingist euroopalik pealinn, kus tänavad on laiad ja väljakud avarad - tunduvalt erinevad keskaegsest sopilisest linnast.

Ülesehituskomiteel olid linna kujundamisel üpris vabad käed, kuna vanad puitehitised olid suurelt osalt 1808. aasta tulekahjus hävinenud. Ehrenström projekteeris Helsingi kesklinna ruudustiku kujuliselt, kus tänavad kulgevad otse kõrguste erinevusele vaatamata. Eeskuju sellisele planeeringule sai ta Vana-Kreekast, kus pikad tänavad tõid värskendavat meretuult linna keskusesse.

Oulu tulekahjus 1822. aastal oli peaaegu kogu linn maha põlenud. Venemaa keisri Aleksander I käsuga sai Ehrenström  õiguse teha detailplaneering Oulu linnale. Detailplaneering valmis 1824. aastal, kuid ametlikult kinnitas selle keiser 15. veebruaril 1825. aastal. Planeeringu tegijaks on peetud ka Engelit, kuid tema osa oli selles ainult planeeringu joonistamine Ehrenströmi soovituste järgi. 

Ehrenström on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Viited 

Soome arhitektid
Hietaniemi kalmistule maetud
Sündinud 1762
Surnud 1847
Lembit Sarapuu

Lembit Sarapuu (sündinud 1. augustil 1930 Tallinnas) on eesti maalikunstnik.

1951. aastal lõpetas ta Tallinna 22. Keskkooli, järgnes sõjaväeteenistus. 1955 astus ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi maaliosakonda, mille lõpetas 1961. Aastatel 1961–1964 oli ta Tallinna 18. keskkooli joonistamisõpetaja, seejärel vabakutseline kunstnik.

“Sarapuu pidi nagu teisedki kunstnikud kirjutama kataloogi jaoks mingi oma loomingut manifesteeriva teksti. Kõik targutasid pikalt, tsiteerides postmodernismi klassikuid. Sarapuu aga tõi mulle mõne päeva pärast rebitud ruudulise vihikulehe, kuhu oli kirjutatud: “Oma loomingus olen võtnud eeskuju koopamaalist ja suurest vene kunstnikust Brüllovist.””

Tunnustus
1988 Kristjan Raua preemia (maal "Kalevipoeg ja Saarepiiga")
1995 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (personaalnäitus Tartu Kunstimuuseumis)
1996 Eesti Vabariigi kultuuripreemia 
2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2010 Konrad Mäe preemia

Isiklikku
Lembit Sarapuu on olnud abielus skulptor Ellen Kolkiga. Tema ema oli harrastuskunstnik Veera Sarapuu ning onu Jaan Siirak.

Viited

Välislingid
Veera ja Lembit Sarapuu, Kondase Keskuse veebis
Karl Kello, "Autoriteetidele allumatu kunstnikunatuur" – Õpetajate Leht, 9. oktoober 2009. Lk 10

Eesti kunstnikud
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1930
Villem Ernits

Villem Ernits (16. juuli 1891 Nõva, Pala vald, Tartumaa – 10. mai 1982 Tartu) oli eesti keeleteadlane ja karskusliikumise edendaja.

Ta lõpetas 1918. aastal Tartu Ülikooli (cand. phil.). Tema juhendajaks oli Dmitri Kudrjavski.

V. Ernits töötas vaheaegadega Tartu Ülikoolis õppejõuna, 1930. aastatel aga Varssavi Ülikoolis eesti ja soome keele lektorina. Kümme aastat oli ta Eesti Karskusliidu esimees.

Villem Ernits oli Asutava Kogu ja I Riigikogu liige. Ta kuulus algul Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Parteisse, mis liitus aga 1920 ESDTP-st eraldunud vasakäärmuslastega, moodustades ISTP.

Villem Ernits kuulus Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi asutajate sekka ning oli alates 1911. aasta sügissemestrist Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Ernits tegutses hõimuliikumises, eesti üliõpilaste organiseerimise ning ajakirjanduse alal. Ta oli Üliõpilaste Lehe algatajaid ja esimene peatoimetaja ning 1928–1930 toimetas ajakirja Eesti Hõim, 1927–1930 oli ta Fenno-Ugria teaduslik sekretär.

Teosed 
 "Noorpõlve ideaalid" (artiklite kogumik). Koostanud Hando Runnel. Sari Eesti mõttelugu, nr 113, Ilmamaa, Tartu 2013, 456 lk; ISBN 9789985774700

Viited

Kirjandus 
 Peeter Olesk, "Villem Ernits" (nekroloog) – Keel ja Kirjandus 1982, nr 7, lk 389–390
 Hillar Palamets, "Legendaarne Villem Ernits: mehi rahvusülikooli hälli juurest" – Eesti Sõnumid 12. 10. 1994, lk 7
 Rutt Hinrikus, "Tartu ühest sõltumatumast mehest" – Kultuur ja Elu 1995, nr 6, lk 54–59
 Jaan Kross, "Läänemeri, Villem Ernits ja meie" – Looming 1997, nr 4, lk 552–556
 Hillar Palamets, "Mälestusi Villem Ernitsast" – Ajalooline Ajakiri 1999, nr 2, lk 123–130
 Anu Ernits, "Villem Ernits (1891–1982) karskusliikumise juhina" – "Kultuuriloost noorteadlaste pilgu läbi: artiklite kogumik", Tallinna Pedagoogikaülikooli Kirjastus, Tallinn 2004, nr 2, lk 45–52; ISBN 9985583019
 Mare Viiralt, "Noore Villem Ernitsa kujunemisest õpinguaastail avaliku elu tegelaseks" – Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi. XXXIII. Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu 2004, lk 166–180

Välislingid 
 
Jalutuskäik Ajas

I Riigikogu liikmed
Asutava Kogu liikmed
Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei poliitikud
Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei poliitikud
Eesti karskustegelased
Eesti keeleteadlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1891
Surnud 1982
Ferdinand Adoff

Ferdinand Gustav Adoff (24. mai 1890 Roela vald – 14. oktoober 1938 Davos) oli eesti insener ja arhitekt.

Elulugu 
Ta sündis Roela vallas Rakvere ehitusmeistri perekonnas. Ta õppis aastatel 1899–1901 Rakvere elementaarkoolis, 1901–1905 Rakvere linnakoolis ja 1905–1909 Tallinna Peetri Reaalkoolis. Aastatel 1909–1910 ja aastast 1912 õppis ta Riia Polütehnilises Instituudis, lõpetades selle aastal 1918 (sooritades õppepraktika Rakveres). Akadeemiliselt oli ta hiljem ÜS Liivika liige.

Ta töötas aastal 1915 raudbetoonehituse alal Ph. Holzmanni ehitusfirmas Petrogradis ja aastatel 1916–1918 Moskvas Makarovi ja Co ehitusfirmas.

Ta on projekteerinud mitu hoonet Rakveres (Rakvere turuhoone (pildil), Vene tänava Rakvere linnahaigla hoone). Samuti on ta olnud osaline mitme Eesti Panga hoone (Tallinna, Petseri, Rakvere) ja tuletorni (Abruka teine, Kübassaare ja Virtsu kolmas) projekteerimisel.

Kaarli rahvamaja Sõmeru vallas valmis 1922 ning võis nime saada samas vallas asuva Kaarli küla järgi, sest kunagi eraldi seisnud Kaarli vald liideti juba 1890. aastal mitme muu vallaga Sõmeru ühendvallaks, mis lühikest aega kandis veel Kaarli nime.

Aastail 1919–1933 oli ta Tallinna Tehnikumi ehituskonstruktsioonide ja raudbetooni eriala õppejõud.

Mälestuse jäädvustamine
Tema nime kannab Rakveres Turu platsi juures olev Ferdinand Gustav Adoffi tänav.

Viited

Kirjandus 
Mart Kalm. "Adoff, Ferdinand Gustav, ehitusinsener". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 17–18

Välislingid
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul
Odette Kirss. Tuletornimeister kavandas kauneima turuhoone. Virumaa Teataja nr 102, 28. mai 2020

Eesti arhitektid
Eesti ehitusinsenerid
Rakvere linnaelanikud
Tallinna kõrgema tehnikumi õppejõud
Riia Tehnikaülikooli vilistlased
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Sündinud 1890
Surnud 1938
Rahumäe kalmistule maetud
Anton Üksti

Anton Üksti (23. juuni 1888 Pöide kihelkond – 24. aprill 1942 Sevurallag, Sosva, Sverdlovski oblast) oli eesti pedagoog.

19. detsembrist 1918 oli ta Haapsalu Poeglaste Gümnaasiumi direktor, 1919. aastast Haapsalu linnavolikogu, linnavolinik.

Ta oli 1936–1940 Õpetajate Koja nõukogu liige. Lisaks oli ta 1934. aastal Riigivanema ja Riigikogu valimiste Lääne-Saare ringkonnakomitee liige.

Juuniküüditamisega 14. juunil 1941 arreteeris NKVD ta ja küüditas Siberisse. Surmaotsus.

Tunnustused
Kotkaristi V klassi teenetemärk, 1936
Valgetähe III klassi teenetemärk, 1938

Eesti pedagoogid
Haapsalu linnavolikogu liikmed
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Õpetajate Koja nõukogu liikmed
Kaitseliidu Lääne maleva liikmed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1888
Surnud 1942
Jaan Tomp (ajakirjanik)

Jaan Tomp (13. mai 1882 Uue-Võidu vald – 1943) oli eesti ajakirjanik.

1905–1911 Pärnus ajalehtede Kodumaa, Kodumaa Hääl, Maa, Meie Kodu ja Meie Kodumaa tegevtoimetaja, 1911–1915 Tartus Meie Aastasaja ja Tartu Päevalehe, 1915–1918 Tallinnas Päevalehe ja 1918–1937 Vaba Maa toimetuses (alates 1920 vastutav toimetaja).

Ta oli 1919–1920 Eesti Ajakirjanike Liidu esimees, alates 1934. aastast auliige.

Välislingid 
 

Eesti ajakirjanikud
Eesti Ajakirjanike Liidu auliikmed
Sündinud 1882
Surnud 1943
Helmut Kadari

Helmut Kadari (kuni 1937. aastani Helmut Kristal; 9. detsember 1903 Tallinn – 29. november 1976 Tartu)  oli eesti õigusteadlane.

Ta lõpetas aastal 1922 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi. Õppis Ants Laikmaalt maalimist ja 1922–1926 Tartu Ülikoolis õigusteadust (lõpetas 1926 cum laude). Mag. iur. 1929 ("Kahevõitlus"). Tartu Ülikooli professor, õigusteaduskonna dekaan.

Välislingid 
 
 Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti õigusteadlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna dekaanid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna professorid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Sündinud 1903
Surnud 1976
Mart Nurk

Mart Nurk (14. juuli 1892 Kaubi vald, Pärnumaa – 5. november 1948 Hamburg) oli eesti õigusteadlane.

Õppis 1925–1929 Tartu Ülikoolis õigusteadust, lõpetas 1929 cum laude. 1939. aastal kaitses Tartu Ülikoolis õigusteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Mitmekülgsed lepingud", olles esimene doktorikraadi kaitsja Eestis tsiviilõiguse valdkonnas.

Töötas Postimehe välispoliitilise osakonna toimetajana.

Oli aastatel 1936-1944 Tartu Ülikooli õppejõud, alates 1939. aastast kaubandusõiguse adjunktprofessor. 

1943. aastal nimetati ta Tartu raehärraks.

Põgenes 1944. aastal Saksamaale, oli Balti Ülikooli (Hamburgis) kaubandusõiguse ja Rooma õiguse ajaloo professor.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti õigusteadlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna professorid
Balti Ülikooli professorid
Eesti advokaadid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestlased Saksamaal
Sündinud 1892
Surnud 1948
Jakob Markson

Jakob Markson (7. detsember 1840 Margo talu, Mõisaküla küla, Halinga vald, Pärnumaa – 2. detsember 1930 Kabli küla, Häädemeeste vald, Pärnumaa) oli reeder ja laevakapten.

Elulugu 
Jakob Markson sündis Pööravere mõisa piirkonnas talupoeg Jakob Marksoni ja tema naise Riina viienda lapsena.
Kihelkonnakoolist tolle aja kohta hea hariduse saanud ning isa kõrvalt puutööd õppinud asus Jakob veskeid ehitama.
Liikunud töö tõttu kodukohast ranniku poole, hakkas ta Kablis Mats Granti laevaehitusel puusepatööd tegema. 
1874. aastal abiellus Jakob Markson Mats Granti noorima tütre Doraga. Pärast seda sai ta ka Granti laevaäri ehitustööde korraldajaks ning sõitis ka merd metskaptenina.

Jakob Marksoni töödejuhatamise all ehitati 1890. aastast kuni I maailmasõjani 15 kolme- ja neljamastilist laeva.

Jakob Markson suri 1930. aastal 89-aastaselt.

Ühiskondlik tegevus
Asutas Häädemeestel kohaliku karskusseltsi
Asutas 1896. aastal Koola poolsaarel Gavrilovos tööstusliku tursapüügiettevõtte

Muuseum

Kabli külas asub reeder-kapten Jakob Marksoni majamuuseum.

Suguvõsa 

</table>

Kirjandus
 Meie ehk kapten-reeder Jakob Marksoni suguvõsa kroonika. Pärnu, 2008

Välislingid
 Vargad viisid kuulsa purjekaehitaja majamuuseumi tühjaks. Õhtuleht 21. detsember 2001
 Armastusest tütarlapse vastu sündis laevastik. Postimees 4. august 2008

Sündinud 1840
Surnud 1930
Eesti meremehed
Kalev Sepp

Kalev Sepp (sündinud 17. mail 1961) on Eesti Maaülikooli professor maastikuökoloogia ja keskkonnakaitse alal.

Aastatel 2009–2012 oli ta üks neljast Rahvusvahelise Looduskaitseliidu asepresidendist.

Tunnustus
 2021 – Eerik Kumari looduskaitsepreemia

Viited

Välislingid

Eesti mees maailma looduskaitsemoe loojate seas, Eesti Loodus, 1/2005

Eesti geograafid
Eesti Maaülikooli professorid
Sündinud 1961
Tiit Aleksejev

Tiit Aleksejev (sündinud 6. juuli 1968 Kohtla-Järvel) on eesti kirjanik ja ajaloolane. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajaloo erialal 1992. aastal ja on korp! Sakala vilistlane. Aleksejev on reservohvitser (lipnik) ning alates 22. aprillist 2016 Eesti Kirjanike Liidu esimees.

Teosed

Novellid
 "Tartu rahu". Looming, 1999, nr 7, lk 1019–1043. (pälvis 1999. aastal Loomingu aastapreemia)
 "Vahemered". Looming, 2012, nr 4, lk 479–500.

Romaanid
 "Valge kuningriik". Tallinn: Varrak 2006. 198 lk. ISBN 9985312309
 "Palveränd: lugu esimesest ristisõjast". Tallinn: Varrak 2008. 308 lk. ISBN 9789985317921 (tõlgitud ka bulgaaria, tšehhi, soome, prantsuse, ungari, itaalia, läti ja makedoonia keelde)
 "Kindel linn". Tallinn: Varrak 2011. 224 lk. ISBN 9789985323809 (tõlgitud ka bulgaaria, soome ja ungari keelde)
 "Müürideta aed". Tallinn: Varrak 2019. 240 lk. ISBN 9789985345740

Näidendid
 "Leegionärid". Tallinn: Loomingu Raamatukogu, 2010/20, 54 lk. ISBN 9789949428687
 "Kuningad. Näidend aastast 1343". Tallinn: Loomingu Raamatukogu, 2014/1, 54 lk. ISBN 9771406051095 
 "Imede aasta". Looming, 2015, nr 4, lk 453–486.
 "SentiMentaalne valss". Looming, 2017, nr 10, lk 1019–1043.

Tunnustus
 1999 Loomingu aastapreemia
 2006 Betti Alveri kirjandusauhind ("Valge kuningriik")
 2010 Euroopa Liidu kirjandusauhind ("Palveränd")
 2011 Virumaa kirjandusauhind ("Leegionärid")
 2016 Loomingu aastapreemia
 2019 Friedebert Tuglase novelliauhind ("Tõlkija", Looming 2018, nr 7)

Viited

Välislingid

 Tiit Aleksejev portaalis "Tartu ilukirjanduses"
 Teet Korsten ""Leegionärid" tasub minevikuvõlga". Põhjarannik, 11. september 2011

Eesti ajaloolased
Eesti kirjanikud
Korporatsioon Sakala liikmed
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1968
Jaanus Piirsalu

Jaanus Piirsalu (sündinud 27. juulil 1973) on eesti ajakirjanik. 

Ta töötas 1997. aastast Eesti Päevalehes eri ametites. 2007. aastal saatis Eesti Päevaleht ta korrespondendiks Moskvasse. Ta oli tollal ainus Moskvas alaliselt töötav Eesti ajakirjanik, kes oli Venemaa välisministeeriumilt saanud aastase tööloa. Eesti Päevalehes töötas Piirsalu 15 aastat, viimati 4,5 aastat Moskva korrespondendina.

Pärast lapsepuhkust ja paariaastast tegutsemist vabakutselise ajakirjanikuna asus Piirsalu 2014. aastal  tööle Postimehe toimetusse.

2016. aasta suvel käis ta Uurali mäestiku põhjatipu lähedal, otse polaarjoonel asuvas söekaevanduste linnas Vorkutas.

Haridustee
1991. aastal lõpetas ta Tallinna 20. Keskkooli. 1999. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna ajakirjanduse erialal.

Tunnustus
2009 – aasta ajakirjanik 
2016 – Eesti Ajalehtede Liidu olemusloo preemia
2019 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Ta on abielus ja kahe poja isa. 2007. aastast elab pere Luksemburgis. Piirsalu juhendamisel valmib ebaregulaarselt ilmuv Luksemburgi eesti laste ajaleht Mõnikord. 2012. aastal oli ta lapsehoolduspuhkusel Strasbourgis.

Teoseid
"Kirjad Venemaalt: Eesti ajakirjaniku reportaažid elust Venemaal", Eesti Päevalehe kirjastus 2008, ISBN 978-9949431779

Viited

Välislingid
Jaanus Piirsalu blogi
Erik Rand. JAANUS PIIRSALU: otse Tšetšeeniast! EPL.ee, 21. veebruar 2008
Liivi Šein. Jaanus Piirsalu Venemaa – kaante vahel EPL.ee, 30. detsember 2008
Kärt Anvelt. Jaanus Piirsalu – eesti ajakirjanduse Mozart EPL.ee, 3. jaanuar 2009

Publikatsioone
 Putin tõendas, et tema sõna maksab endiselt EPL.ee, 30. juuni 2008
 Jaanus Piirsalu: Venemaa ootab Eestist uut Andres Tarandit EPL.ee, 1. juuli 2008
 Piirsalu: Eesti külast Tomski oblastis EPL.ee, 4. juuli 2008
 Politkovskaja mõrvaprotsess on esialgu avalik EPL.ee, 18. november 2008
 Politkovskaja protsessi uksed suleti EPL.ee, 20. november 2008
 Putin ehitaks Euroopa julgeoleku kolmele eitusele EPL.ee, 27. november 2008
 Jaanus Piirsalu: Kallis ja ligipääsmatu Eesti – Vene turisti jaoks EPL.ee, 16. jaanuar 2009
 Gruusia tulevik kaalukausil EPL.ee, 13. märts 2009
 Dmitri, ära lase enam inimesi peksta! EPL.ee, 20. aprill 2009
 Kadõrovid – tšetšeeni Konstantin Pätsid? EPL.ee, 1. juuni 2009
 Medvedev astus Putini konnasilmale EPL.ee, 21. september 2009
 Janukovitš pole veel kindel võitja Eesti Päevaleht, 29. jaanuar 2010

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1973
Laelatu puisniit

Laelatu puisniit on puisniit Virtsu lähedal Laelatul.

Laelatu puisniit on olnud niidetavana (ja servades karjatatavana) kasutusel sajandeid. Et Laelatu asub Lääne-Eestis, kus maapind aastas kuni poolteist millimeetrit kerkib, on meri sealt aastasadade jooksul taandunud. Laelatu kõrgemad kohad võisid mere alt laidudena vabaneda umbes 2000 aasta eest. On võimalik, et laiud võeti suviste karjamaadena kohe kasutusele, mistõttu võis Laelatul juba algusest kujuneda puisniit ning õiget metsa pole seal võib-olla kunagi olnudki.

Laelatu puisniidul on teadaolevalt nii Eesti kui kogu Põhja-Euroopa kõige liigirikkam taimekooslus. Kui arvestada maailma väikesemõõtkavaliste (kuni 1 m2) alade soontaimede absoluutset liikide arvu, siis jääb Laelatu puisniit 2. kohale (kuni 76 liiki ruutmeetril), jäädes alla vaid Argentina madala rohuga kuivale mägikarjamaale, kus on loendatud kuni 89 taimeliiki ruutmeetril. Laelatul on leitud kasvamas 546 liiki soontaimi; muuhulgas kasvab siin 2/3 kodumaistest orhideeliikidest.

Laelatu puisniit on pikka aega olnud botaaniliseks ja ökoloogiliseks uurimisalaks, seal paikneb Laelatu bioloogiajaam. 

Laelatu puisniit asub Puhtu-Laelatu looduskaitseala põhjaosas ja sinna pääseb mööda aastatel 1931–1968 tegutsenud Rapla–Virtsu raudteetammi kulgevat teed.

Viited

Kirjandus
Kukk, Toomas; Kull, Kalevi 1997. Puisniidud. Estonia Maritima 2: 1–249.
Kukk, Toomas (toim.) 2013. Laelatu ajalugu ja loodus. Estonia Maritima 9.

Välislingid

 Kaie Ilves. "Botaanik Toomas Kukk: Laelatu puisniidu liigirikkus väheneb" Lääne Elu, 4. juuli 2017

Lääneranna vald
Eesti puisniidud
Malta Eurovisiooni lauluvõistlusel

Malta osales esimest korda Eurovisiooni lauluvõistlusel 1971. aastal. Malta esimeseks esindajaks lauluvõistlusel oli Joe Grech, kes laulis maltakeelset laulu "Marija L-Maltija" ning pidi leppima viimase kohaga. Ka aasta hiljem pidi Malta leppima viimase kohaga kui riiki esindasid Helen & Joseph lauluga "L-Imhabba". Need kaks laulu on olnud ainukesed maltakeelsed laulud, mis on Maltat lauluvõistluse ajaloos esindanud. Pärast 1975. aasta lauluvõistlust Malta eemaldus võistlusest 15 aastaks. 

1980ndatel oli Malta huvitatud naasmisest võistlusse, kuid sel ajal oli maksimaalne osalejate arv 22, seega polnud Maltal võimalik naasta. 1991. aastal, kui Holland eemaldus, naasis Malta lauluvõistlusele. Roomas esindas Maltat Paul Giordimaina & Georgina, kes lauluga "Could It be" saavutasid 6. koha. 

Malta on saavutanud lauluvõistlusel kahel korral 3. koha. 1992. aastal esindas Maltat Mary Spiteri lauluga "Little Child". 1998. aastal Birminghamis esindas Maltat Chiara lauluga "The One That I Love". Malta on jäänud kahel korral ka teisele kohale. 2002. aastal Tallinnas viis Ira Losco Malta teisele kohale lauluga "7th Wonder". Kolm aastat hiljem esindas Maltat taas Chiara, kes oli Malta varem juba viinud kolmandale kohale. 2005. aastal laulis Chiara võistlusel laulu "Angel". 

Vaid aasta hiljem tabas Maltat tagasilöök. 2006. aastal Ateenas toimunud lauluvõistlusel jäi Malta viimasele kohale. Maltat esindas Fabrizio Faniello lauluga "I Do". 

2007. ja 2008. aastal Maltal ei õnnestunud pääseda poolfinaalist finaali, jäädes vastavalt 25. ja 14. kohale. 

Hoolimata viimaste aastate ebaedust on Malta kõige edukam riik, kes pole kunagi lauluvõistlust võitnud. 

Maltat esindab lauluvõistlusel Malta ringhääling Public Broadcasting Services (PBS).

Osalejad

Hääletamise ajalugu
1971. – 2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistluste finaalides on Malta andnud kõige rohkem punkte järgnevatele riikidele:

1971. – 2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistluste finaalides on Malta saanud kõige rohkem punkte järgnevatelt riikidelt:

Viited

Välislingid 

 Eurovisioon.ee – Malta
 Eurovisionmalta.com

Riigid Eurovisiooni lauluvõistlusel
E
Suguline sigimine

Suguline ehk seksuaalne sigimine on paljunemise vorm, kus erinevalt suguta sigimisest toimub eelnevalt sugurakkude meioos, ploidsuse vähenemine ja üldjuhul viljastumine. Sugulise sigimise erijuhuks on partenogenees, kus viljastumist ei toimu.

Vaata ka 
paljunemine
suguta sigimine

Paljunemine
Panda

Pandaks nimetatakse kahte eri liiki loomi:
hiidpandat (Ailuropoda melanoleuca), kes kuulub karulaste sugukonda
punast pandat (Ailurus fulgens), kes kuulub pandalaste sugukonda

"Panda" oli ka Eesti Televisiooni saade.
Panda nime kannab Eesti puksiirlaev.

Panda on Mehhiko alternatiivroki ansambel.

Vaata ka
Fiat Panda
Ostaškov

Ostaškov on linn Venemaa Tveri oblastis, Ostaškovi rajooni keskus. Asub Seligeri järve kaldal.

Ostaškovi on esmakordselt mainitud 14. sajandil. Linnaõigused sai 1770. aastal.

Linna läbib Bologoje ja Velikije Luki vaheline raudtee.

Linnas asub 1689. aastal ehitatud Ülestõusmise kirik, 1697. aastal ehitatud Püha Kolmainu kirik ning Issanda Muutmise kiriku barokne kellatorn (ehitatud 1787–1789).

Elanike arvu areng

Välislingid 

Mitteametlik koduleht

Tveri oblasti linnad
Rein Raie

Rein Raie (sündinud 24. jaanuaril 1941) on eesti kirurg traumatoloogia ja ortopeedia alal.

Ta on teinud üle 2400 lülisambaoperatsiooni ning olnud Seppo kliiniku direktor.

Elulugu
Rein Raie on tööliste poeg.

Lõpetas 1959 Tallinna 2. Keskkooli, 1965 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna spordimeditsiini osakonna ja 1970 Moskvas Traumatoloogia-Ortopeedia Keskinstituudi aspirantuuri, meditsiinikandidaat (1970, samas); väitekiri "Восстановление опозиции большого пальца кисти", meditsiinidoktor (1982, Kaasani Riiklik Arstide Täiendusinstituut), väitekiri "Хирургическое лечение сколиоза у детеи и подростков". Oli 1965–1972 Tallinna Keskhaigla kirurg, 1972–1986 G. Turneri nim Leningradi Laste Ortopeedia Instituudis lülisamba patoloogia osakonna teaduslik juhendaja, 1986–1994 A. Seppo nim Traumatoloogia ja Ortopeedia Keskuse direktor, aastast 1989 professor. 1995–2000 Tallinna Keskhaigla traumatoloog-ortopeed ja Raie & Kask Ortopeedia OÜ juhatuse liige, aastast 2005 Ortopeedia Arstid OÜ-s. Arendanud lülisamba ortopeedilist kirurgiat. Läti Traumatoloogide-Ortopeedide Seltsi auliige. Rahvusvahelise ja Euroopa Traumatoloogide-Ortopeedide Föderatsiooni ja Seltsi Eesti delegaat.

Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: lülisamba patoloogia ja käekirurgia, laste ortopeedia. U 120 teaduspublikatsiooni, sh 2 monograafiat.

Teoseid
 О воcстановлении оппозиции большого пальца кисти. // Ортоп. травматол. (1969) 7
 Коррекция сколиотической деформации позвоночника у детей и подростков. // Вест. хир. (1979) 8
 Возможности применения дистрактора Harrington в хирургическом лечении сколиозов. // Ортоп. травматол. (1980) 5
 Заболевание и повреждение позвоночника у детей и подростков (kaasautor). Leningrad, 1986
 Mädase luuinfektsiooni ravi Seppo meetodil (kaasautor S. Umanski). // NET (1987) 7
 Руководство по мануальной терапии суставов конечностей (kaasautor). Tallinn, 1990.

Tunnustus
 2021 – Eesti Punase Risti II klassi teenetemärk

Viited

Kirjandus
 Eesti entsüklopeedia, 14. köide, lk 401.
 Haviko, T, Professor Rein Raie 65. EA (2006) 4, 275.

Eesti arstiteadlased
Eesti traumatoloogid
Eesti kirurgid
Ortopeedid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1941
Madis Jürgen

Madis Jürgen (sündinud 9. juunil 1962) on eesti ajakirjanik.

Madis Jürgen lõpetas 1986. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.

Ta töötas aastatel 1986–1989 ajakirjas Kultuur ja Elu, tegi Eesti Televisioonis saatesarja "Miljon miksi"; aastatel 1989–1991 oli ajalehe Eesti Elu peatoimetaja.

Aastatel 1991–1992 oli Madis Jürgen Eesti Ekspressi peatoimetaja; aastatel 1993–1995 ajakirja Magneet peatoimetaja.

Alates 1996. aastast töötab Madis Jürgen Eesti Ekspressi ajakirjanikuna. Muu hulgas on tuntud tema osaluseksperimendid.

Teoseid
 "Ratsa läbi Eesti riigi", Eesti Ekspressi Kirjastus 1998, ISBN 9985604512
 Dokumentaalfilmi "Loojangule vastu" stsenaarium (1999)
 "Hää Koht", Eesti Ekspressi Kirjastus 2004, ISBN 998594884x
 "Vana Tallinn" (koos Toomas Vendeliniga), Pixelmeister 2006, ISBN 9949134366
 "Kõik puha omad joped", Eesti Ekspressi Kirjastus 2009, ISBN 9789949444434
 "Liibanon 2011", kirjastus GO Reisiraamat 2012, ISBN 9789949916
 "Rindeoperaator Ivar Heinmaa. Kus põrgus sa jälle käisid?", Pilgrim 2014, ISBN 978-9949-529-46-9

Tunnustus
 1998 – Gutenbergi auhind
 2002 – Maalehe ajakirjanduspreemia
 2004 – Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Kristjan Holmi, Liina Jänese, Agu Külma, Jukka-Pekka Jalovaara, Pille Epneri, Tõnu Kaalepi ja Ingmar Muusikusega; arhitektuurse tegevuse preemia - julguse eest kõnelda suurtest asjadest "väikese" ning argise kaudu - Eesti ekspositsioon Veneetsia arhitektuuribiennaalil)
 2006 – Valgetähe V klassi teenetemärk
 2008 – Hea sõna auhind
 2010 – EAL pressipreemia (uudise kategoorias)
 2014 – EAL pressipreemia (olemusloo kategoorias)
 2017 – aasta ajakirjanik
 2017 – EAL pressipreemia (olemusloo kategoorias)
 2018 – EAL pressipreemia (olemusloo kategoorias)

Viited

Välislingid
 Maalehe ajakirjanduspreemia sai Madis Jürgen Maaleht 7. november 2002
 Gunnar Press. Miks Madis Jürgen kevadsuvel 1989 kapi taga istus Õhtuleht, 29. veebruar 2008
 Madis Jürgen vaimustas naistoimetajaid Eesti Ekspress 27. august 2008
 Madis Jürgen.Vigala Sass. Eesti Ekspress, kuupäevata
 Madis Jürgen, Kes sööb sibulat ja kala, sellel seisab nagu tala!, kuupäevata

Eesti ajakirjanikud
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1962
Gunder Hägg

Gunder Hägg (31. detsember 1918 Albacken, Jämtland – 27. november 2004 Löderup) oli Rootsi kergejõustiklane. 1940. aastatel oli ta maailma parimaid keskmaajooksjaid, püstitades 16 maailmarekordit 1500–5000 meetri distantsidel, neist kümme 1942. aasta suvel. Teise maailmasõja tõttu jäi tal osalemata olümpiamängudel. 1946. aastal tunnistati ta professionaaliks ning talle määrati eluaegne võistluskeeld.

Rootsi jooksjad
Sündinud 1918
Surnud 2004
Arlington

Arlington on linn Ameerika Ühendriikides Texase osariigis Tarranti maakonnas. 

Linn asutati 1875 ja nimetati Virginias asuva Arlingtoni järgi. 

Arlington on auto- ja kosmosetööstuse keskus.

Arlington oli 2013. aastani suurim USA linn, millel polnud oma ühistransporti.

Sport 

Linnas tegutseb pesapalliklubi Texas Rangers.

Sõpruslinnad 
  Bad Königshofen

Välislingid 

Arlingtoni koduleht

Texase linnad