joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nova Publishers

Nova Publishers on USA kirjastus, mis annab välja peamiselt teaduslikke raamatuid ja ajakirju.

Kirjastus asutati 1985. aastal.

Välislingid 
Kirjastuse koduleht

Kirjastused
Ameerika Ühendriikide ettevõtted
Kõrvalmaantee

Kõrvalmaantee on riigimaantee, mis ühendab linna alevite ja alevikega, aleveid ja alevikke omavahel või küladega ning neid kõiki põhi- ja tugimaanteedega.

Vaata ka 
Eesti kõrvalmaanteede loend

Viited

Välislingid 
Maanteeamet
Riigi Teataja

Maanteed
Põhimaantee

Põhimaantee on riigimaantee, mis ühendab pealinna teiste suurte linnadega, neid omavahel ja tähtsate sadamate, raudteesõlmede ja piiripunktidega.

Eestis 
Riigiteed liigitakse järgmiselt:   1) põhimaantee;  2) tugimaantee;  3) kõrvalmaantee;  4) ühendustee;  5) riigi jäätee;  6) muu riigitee.

Põhimaantee ühendab pealinna teiste suurte linnadega, neid linnu omavahel ning pealinna ja teisi suuri linnu tähtsate sadamate, raudteesõlmede ja piiripunktidega.

Eestis on põhimaanteid kokku 1609 km, kogu riigimaanteede võrgust moodustab see 10%. Samas on põhimaanteedel liikluskoormus ülejäänud teedevõrguga võrreldes oluliselt suurem, igapäevane läbisõit põhimaanteedel moodustab umbes 50% kogu maanteeliiklusest.

Vaata ka 
Eesti maanteede loend

Viited 

Eesti maanteed
Tugimaantee

Tugimaantee on riigimaantee, mis ühendab linnu omavahel ning linna põhimaanteega.

Eestis 
Riigiteed liigitakse järgmiselt:   1) põhimaantee;  2) tugimaantee;  3) kõrvalmaantee;  4) ühendustee;  5) riigi jäätee;  6) muu riigitee.

Tugimaantee ühendab linnu omavahel ning linnu põhimaanteedega..

Eestis on tugimaanteid kokku 2406 km, kogu riigimaanteede võrgust moodustab see ligikaudu 15%.

Vaata ka 
Eesti tugimaanteede loend

Viited 

Maanteed
Kiiruspiirang

Kiiruspiirang on üldiselt, lokaalselt või ajutiselt kehtestatud suurim lubatud sõidukiirus.

Liiklus

id:Pembatasan kecepatan
ms:Had laju
Peeter Võsa

Peeter Võsa ehk Võsa-Pets (sündinud 28. detsembril 1967 Tallinnas) on endine eesti teleajakirjanik ja poliitik, XII Riigikogu liige. Tema juhitud saated on "Võsareporter", "Politseinädal", "Kriminaalkroonika", "Politseikroonika", "Baar", "Saaga", "Võimalik vaid Eestimaal" .

Ta on kuulunud Isamaa ja Res Publica Liidu ridadesse ja Keskerakonda. 2014. aastal süüdistati Keskerakonna fraktsiooni liiget Peeter Võsa rassismis ja ta saadeti partei aukohtu ette. Samal aastal avaldas Võsa arvamust, et Eesti poliitika on räpasem, kui ta oletas. 

Võsa on paistnud silma värvikate ja rahvalike sõnavõttudega. Nii on ta immigratsiooni ja pagulaste teemal ütelnud: "Igatahes, olge valmis – mustmiljon hämarat tegu võib olla meie poole teel. Praegu on need plaanid kõik veel võib-olla peidus hallides ajurakkudes pruunide silmade taga mustade mõtete laekas."

Tuntuse tipus on politsei teda korduvalt kainenema viinud ja ta on joobes peaga avalikes kohtades vahele jäänud.

2018. aasta intervjuus rääkis Võsa-Pets "Reporterile" oma uuest raamatust "Kadunud Eesti", milles käsitletakse "Politseikroonika" aegseid lugusid, ehk teisisõnu kirjutas Võsa prostituutidest ja politseist.

Alates 2022. aasta märtsist juhib ta saadet Võsavinkel.

Haridus 
Peeter Võsa on lõpetanud Tallinna 43. Keskkooli. 2009. aastast õpib ta Tallinna Tehnikaülikoolis haldusjuhtimist.

Osalemine valimistel

Isiklikku 
Peeter Võsa on vallaline, tal on poeg ja tütar.

Viited

Välislingid 
Peeter Võsa Riigikogu kodulehel
Peeter Võsa lõpetab politseisaate juhtimise
Joobes telemeest Peeter Võsa peksti ja rööviti 
Peeter Võsa "arenes" Keskerakonda
Politsei võttis kinni purjus Võsareporteri
 Karoliina Vasli. Vaataja valik: Kersna saade põrus Õhtuleht, 10. jaanuar 2009
 Argo Ideon. Kuidas Peeter Võsa saab olla Rakvere linnapea kandidaat? Eesti Ekspress, 15. jaanuar 2009
 Skandaalne Peeter Võsa valiti Keskerakonna osakonnajuhiks ERR, 27. veebruar 2009

Eesti teleajakirjanikud
Eesti Keskerakonna poliitikud
XII Riigikogu liikmed
Sündinud 1967
Constanze von Wetter-Rosenthal

Constanze Elisabeth Marguerite von Wetter-Rosenthal (18. aprill 1872 Härgla mõis – 14. juuli 1948 Othmarschen, Hamburg) oli baltisaksa skulptor.

Elukäik
Constanze von Wetter-Rosenthal sündis Härgla, Kauksi ja Kernu mõisniku Hermann Ferdinand Gotthard von Wetter-Rosenthali ja Olga Cäcilie Justine Viktoria von Roseni tütrena. Õppis 1901–1905 Dresdenis ja 1906–1909 Berliini Preisi Kunstiakadeemias. Oli 1909. aastast vabakunstnik. Elas 1913. aastast Tartus, Tallinnas ja Pirgu mõisas. 1927. aastal kolis Hamburgi.

Looming
Loonud portreid ja figuurplastikat, hauasambaid ning keraamikat. Tema portreelooming kujutab peamiselt Eestis elanud baltisakslasi. Wetter-Rosenthali parimad tööd ("Brahmsi valsi tantsijatar" ja "Istuv tütarlaps") asuvad Hamburgi Kunstihallis.

Tema loodud on 1913. aastal valminud Tartu Inglisilla George Frederic Parrot ja Kuradisilla Aleksander I pronksreljeefid.  Ta esindas Eesti Vabariiki Berliini olümpiamängude võidukarikate konkursil skulptuuriga “Sihile”.

Sugupuu

Välislingid
 
Väljavõte Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust

Baltisaksa kunstnikud
Eestimaa aadlikud
Baltisakslased
Sündinud 1872
Surnud 1948
Sõidutee

Sõidutee (kitsamalt ka autotee) on ainult sõidukite liiklemiseks ettenähtud teeosa. 

Teel võib olla mitu eraldusribaga eraldatud sõiduteed. Sõiduteel võib olla ka trammitee. 

Sõidutee ületamiseks jala või kergliiklusvahendiga tuleb kasutada ülekäigurada.

Jalgrattatee ja kergliiklustee ei ole sõidutee.

Vaata ka
Tänav
Maantee
Kiirtee
Jäätee

Teed
Autoliiklus
Kodasoo viadukt I

Kodasoo viadukt I (silla number: 27) on viadukt Tallinn–Narva maantee 32. kilomeetril Kodasoo külas Kodasoo liiklussõlmes. Viadukt asub maantee esimesel sõiduteel (Narva suunas). 

Viadukt on ehitatud aastal 1989, renoveeritud viimati aastal 2005. Silla pikkus on 51,5 m, silla laius on 16,5 m, sõidutee laius sillal on 13 m.

Vaata ka 

 Kodasoo viadukt II

Eesti sillad
Kuusalu vald
Kodasoo viadukt II

Kodasoo viadukt II (silla number: 34) on viadukt Tallinn–Narva maantee 32. kilomeetril Kodasoo külas Kodasoo liiklussõlmes. Viadukt asub maantee teisel sõiduteel (Tallinna suunas). 

Viadukt on ehitatud aastal 1989, renoveeritud viimati aastal 2005. Silla pikkus on 51,6 m, silla laius on 16,5 m, sõidutee laius sillal on 13,4 m.

Vaata ka 

 Kodasoo viadukt I

Eesti sillad
Kuusalu vald
Kiiu viadukt I

Kiiu viadukt I (silla number: 29) on viadukt Tallinn–Narva maantee 38. kilomeetril Kiiu alevikus Kiiu liiklussõlmes. Viadukt asub maantee esimesel sõiduteel (Narva suunas). 

Viadukt on ehitatud aastal 1989, renoveeritud viimati aastal 2005. Silla pikkus on 54,9 m, silla laius on 16 m, sõidutee laius sillal on 14 m.

Vaata ka 

 Kiiu viadukt II

Eesti sillad
Kuusalu vald
Kuusalu liiklussõlm

Kuusalu liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1104) asub Kuusalu alevikus, Tallinna–Narva maantee 40.–41. kilomeetril, kus lõikub Kuusalu tee. Liiklussõlm on eritasandiline.

Tallinna–Narva maantee koosneb seal kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemad sõiduteed ületavad viaduktide (Kuusalu viadukt I ja Kuusalu viadukt II) abil Kuusalu tee. Rambi teede kogupikkus on 2,5 km. Tallinna–Narva maanteest põhja pool on rambi ja Kuusalu tee lõikumisel ringristmik, lõuna pool aga tavaline ristmik.

Välislingid
Foto, 1980. aastad

Eesti ristmikud
Kuusalu vald
Kuusalu viadukt I

Kuusalu viadukt I (silla number: 31) on viadukt Tallinn–Narva maantee 41. kilomeetril Kuusalu alevikus Kuusalu liiklussõlmes. Viadukt asub maantee esimesel sõiduteel (Narva suunas). 

Viadukt on ehitatud aastal 1980, renoveeritud viimati aastal 2005. Silla pikkus on 59,4 m, silla laius on 19 m, sõidutee laius sillal on 17 m.

Vaata ka 

 Kuusalu viadukt II

Eesti sillad
Kuusalu vald
Kuusalu viadukt II

Kuusalu viadukt II (silla number: 36) on viadukt Tallinn–Narva maantee 41. kilomeetril Kuusalu alevikus Kuusalu liiklussõlmes. Viadukt asub maantee teisel sõiduteel (Tallinna suunas). 

Viadukt on ehitatud aastal 1989, renoveeritud viimati aastal 2005. Silla pikkus on 54,9 m, silla laius on 16,3 m, sõidutee laius sillal on 13 m.

Vaata ka 

 Kuusalu viadukt I

Eesti sillad
Kuusalu vald
Kahala liiklussõlm

Kahala liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1105) asub Kahala külas, kus Tallinna–Narva maanteega 45.–46. kilomeetril lõikub Kahala tee. 

Liiklussõlm on eritasandiline.

Tallinna–Narva maantee koosneb siin kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemad sõiduteed ületavad viaduktide (Kahala viadukt I ja Kahala viadukt II) abil Kahala tee. Rambi teede kogupikkus on 1,4 km. Nii Tallinna–Narva maanteest põhja kui ka lõuna pool on rambi ja Kahala tee lõikumisel ristmik.

Eesti ristmikud
Kuusalu vald
Kahala viadukt I

Kahala viadukt I (silla number: 32) on viadukt Tallinn–Narva maantee 46. kilomeetril Kahala külas Kahala liiklussõlmes. Viadukt asub maantee esimesel sõiduteel (Narva suunas). 

Viadukt on ehitatud aastal 1977, renoveeritud viimati aastal 2002. Silla pikkus on 43 m, silla laius on 15,6 m, sõidutee laius sillal on 13 m.

Vaata ka 

 Kahala viadukt II

Eesti sillad
Kuusalu vald
Kahala viadukt II

Kahala viadukt II (silla number: 37) on viadukt Tallinn–Narva maantee 46. kilomeetril Kahala külas Kahala liiklussõlmes. Viadukt asub maantee teisel sõiduteel (Tallinna suunas). 

Viadukt on ehitatud aastal 1989, renoveeritud viimati aastal 2005. Silla pikkus on 43 m, silla laius on 15,5 m, sõidutee laius sillal on 13 m.

Vaata ka 

 Kahala viadukt I

Eesti sillad
Kuusalu vald
Vaskjala–Ülemiste kanal

Vaskjala–Ülemiste kanal (tuntakse ka Pirita–Ülemiste kanali nime all; registrikood vee1093000) on kanal Rae vallas ja Tallinna linnas. Kanal saab alguse Vaskjala veehoidlast ning lõpeb Ülemiste järves. Kanal on osa Tallinna veevarustussüsteemist.

Kanali pikkus on 10,8 km, valgala pindala on 28,6 km².

Ajalugu 
Veepuuduse leevendamiseks võeti aastal 1922 kasutusele Pirita jõe vesi 10,5 km pikkuse Pirita-Ülemiste kanali ja Pirita jõe ääres paiknenud pumbamaja abil. Pärast kanali rekonstrueerimist ja Vaskjala hüdrosõlme (pais-regulaatori) rajamist aastal 1970 oli võimalik vee isevoolne suunamine Ülemiste järve kuni 6 m³/s.

Viited 

Eesti kanalid
Rae vald
Tallinna veekogud
Pulga oja raudteesild

Pulga oja raudteesild (ka Pöksi raudteesild) on raudbetoonsild Tartu–Valga raudteel, Elva ja Uderna vahelisel lõigul üle Pulga oja. Omäpärane on sild selle poolest, et on samaaegselt ka viaduktiks üle sõidutee.

Eesti sillad
Elva vald
Eesti raudteesillad
Patika liiklussõlm

Patika liiklussõlm (ramp registrinumbriga 1118) asub Patika külas, Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee 18. kilomeetril ja sellest ida pool rööbiti kulgeva Jüri–Vaida tee 6. kilomeetril. Liiklussõlm on eritasandiline.

Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee koosneb siin kahest vastassuunalisest sõiduteest, mis on eraldusribaga eraldatud. Maantee mõlemat sõiduteed ületab viadukt (Patika viadukt), mis võimaldab ühendust Jüri–Vaida teega. Rambi teede kogupikkus on 2,7 km.

Rambi teed on mustkattega, lühike lõik ka asfaltkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus on kuni 500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.

Eesti ristmikud
Rae vald
Kerry King

Kerry Ray King (sündinud 3. juunil 1964 Los Angeleses) on USA muusik, ansambli Slayer kitarrist ja asutajaliige.

King hakkas heavy metaliga tõsisemalt tegelema 1981. aastal, kui ta otsustas saada mõne bändi kitarristiks. Pärast kohtumist teise kitarristi Jeff Hannemaniga otsustasid nad teha oma bändi, mille nimeks sai Slayer. Koos Hannemaniga on King olnud Slayeri peamiseks sõnadekirjutajaks. Teda huvitavad satanismi, musta maagia ja õudusfilmidega seotud teemad, mistõttu ka bändi lugudes on nendest teemadest tihti juttu. Ent King ise on ateist, mistõttu ei usu ta ei Jumalasse ega Saatanasse, kuid on väitnud, et viimasest on kirjutada lõbusam kui esimesest.

King on tuntud oma äärmise otsekohesuse poolest ja on seetõttu ka paljude bändide liidritega tülli läinud. Üks tuntumaid juhtumeid oli tema tüli Megadethi solisti Dave Mustaine'iga, kes üritas teda Slayerist oma bändi meelitada.

1980. aastatel olid Kingil pikad juuksed, kuid kui ta hakkas kiilaks jääma, ajas ta end täiesti kiilaks.

King on teist korda abielus ja tal on üks laps.

Ameerika Ühendriikide kitarristid
Sündinud 1964
Slayer
Jeff Hanneman

Jeff Hanneman (31. jaanuar 1964 Oakland – 2. mai 2013 Inland Empire, California) oli USA muusik, bändi Slayer kitarrist ja asutajaliige.

Hanneman kasvas üles sõjaveteranide peres: tema isa oli sõdinud Teises maailmasõjas ja vennad Vietnamis. Seetõttu hakkas ta juba lapsena huvituma sõjaasjandusest. Lisaks mõjutasid teda tugevalt ka punkmuusika ja heavy metal, eriti Judas Priest ja Iron Maiden. 1981. aastal, kui ta kohtus ühe bändi proovis Kerry Kingiga, otsustasid nad teha oma bändi, milleks saigi Slayer. Koos Kingiga on Hanneman bändi peamisi sõnadekirjutajaid. Et teda huvitab eriti Natsi-Saksamaa ajalugu, on mitmes Slayeri loos juttu ka koonduslaagreist ja silmapaistvatest natsidest. Seetõttu on nii Hannemani kui ka bändi süüdistatud natsilembuses, kuid need on ümber lükatud, väites, et see teema lihtsalt huvitab Hannemani.

2011. aastal nakatus Hanneman tõenäoliselt ämblikuhammustuse tõttu lihasööjabakteriga ning pidi loobuma koos Slayeriga esinemisest. 2. mail 2013 suri ta oma kodu lähedases haiglas maksapuudulikkuse tõttu.

Hanneman oli abielus, ent lapsi tal polnud.

Välislingid 
Elu 24: Suri Slayeri kitarrist Jeff Hanneman 3. mai 2013

Ameerika Ühendriikide kitarristid
Sündinud 1964
Surnud 2013
Slayer
2008. aasta Vormel 1 hooaeg

2008. aasta Vormel 1 hooaeg oli Vormel 1 maailmameistrivõistluste 59. hooaeg. Hooaeg algas 16. märtsil Melbourne'is ja lõppes 2. novembril São Paulos. Kokku peeti 18 etappi.

Uute võistluskohtadena lisandusid kaks tänavarada, Valencia (Euroopa GP) ja Singapur, kus peeti kõigi aegade esimene õhtune tehisvalgustusega võistlus.

Maailmameistriks tuli Lewis Hamilton ühe punktiga Felipe Massa ees. Konstruktorite auhinna võitis Ferrari.

2008. aasta hooajaga lõpetas oma 15 aastat kestnud karjääri David Coulthard.

Etapid

Meeskonnad

Punktiseis

1 – Austraalia, 2 – Malaisia, 3 – Bahrein, 4 – Hispaania, 5 – Türgi, 6 – Monaco, 7 – Kanada, 8 – Prantsusmaa, 9 – Suurbritannia, 10 – Saksamaa, 11 – Ungari, 12 – Euroopa, 13 – Belgia, 14 – Itaalia, 15 – Singapur, 16 – Jaapan, 17 – Hiina, 18 – Brasiilia

Konstruktorite karikas

Välislingid
 Jaan Jürine: Montoya soovitus Hamiltonile: hoia Massast eemale, EPL, 31. oktoober 2008
 Jaan Jürine: Maailmameister pidas end viimasel ringil kaotajaks, EPL, 4. november 2008
Rainer Paat

Rainer Paat (sündinud 11. detsembril 1978 Tartus) on programmeerija ning robotite ja innovaatiliste seadmete prototüüpide ehitaja. 

Ta on õppinud füüsikat.

Rainer Paat elab Tartus.

Digitigu

11. jaanuarist kuni 9. veebruarini 2005 toimus Tartus restoranis Atlantis kunstnik Nerva kultuuriprojekt „KunsTIGUu”, mille eesmärgiks oli viia kunst tehnikahuvilisteni ning tutvustada innovaatilisi tehnikaprojekte kunstihuvilistele. Projekti käigus esitleti raamatut „KunsTIGUu”, Nerva graafikateoseid, näidati elusat aafrika hiidtigu, toimus heategevuslik oksjon ning tutvustati keskkonnasõbralikku mõtte- ja eluviisi. Tigude, tegude ja kunsti teemadel andis üritusel džässkontserdi 4 Tune Quartet ning esinesid Aapo Ilves ja Anti Einpaul.

Spetsiaalselt projekti „KunsTIGUu” tarbeks Rainer Paadi ja Nerva ühistööna valminud patarei- ja akuvaba robotteo "Digitigu” ostis oksjonilt teaduskeskus AHHAA, et eksponeerida seda oma näitustel.

Viited

Välislingid
Rainer Paadi koduleht
Lauri Kulpsoo fotod projektist "KunsTIGUu"

Sündinud 1978
Olev Subbi

Olev Subbi (7. märts 1930 Tartu – 19. august 2013) oli eesti kunstnik.

Elulugu

Ta lõpetas 1948. aastal Tartu 1. Keskkooli.

Olev Subbi küüditati 1949. aastal märtsiküüditamise ajal ning viibis asumisel Krasnojarski krais kuni 1956. aastani

Pärast vabanemist ja Eestisse naasmist õppis ta aastatel 1957–1962 ERKI-s ning tegutses pärast selle lõpetamist enamasti vabakutselise kunstnikuna. 1966. aastal oli tema esimene isikunäitus, alates sellest ajast on ta olnud ka üks eesti tunnustatumaid maalikunstnikke. 

Tema maalitehnika on üldiselt küllaltki konservatiivne, kuid stiililiselt on ta enamasti liigitatav sürrealismi või abstraktsionismi alla. Suure tunnustuse on võitnud ka tema aktimaalid. 

Viimastel aastakümnetel tegutses Subbi peamiselt Tallinnas.

Olulisem tunnustus
1969 – Vilniuse kunstitriennaali peapreemia
1976 – Eesti NSV teeneline kunstnik
1978 – Kristjan Raua preemia (maal "Juulikuu" (õli))
1981 ja 1987 – Eesti Kunstnike Liidu maalisektsiooni aastapreemia 
1987 – Eesti NSV rahvakunstnik
1995 – Konrad Mäe preemia
2000 – Valgetähe II klassi teenetemärk
2002 – Tallinna vapimärk

Isiklikku
Olev Subbi isa Johannes Subbi, Vabadusrist II/3 kavaler, vahistati 1940. aastal Nõukogude võimu poolt ja hukkus Nõukogude vangilaagris 1942. aastal. Ta on olnud abielus Heli Susiga, nende poeg Juhan on füüsik.

Viited

Kirjandus
Enn Põldroos. Traditsiooni uudsus: Olev Subbi: [reproduktsioonide album]. Tallinn: Kunst, 1981
Subbi (Olev Subbi isikukataloog). Lohusalu: Sperare, 2006

Välislingid
Subbi E-Kunstimuuseumi lehel
Tanel Veenre, "Olev Subbi — härrasmees, kes unistab juhusest" Eesti Päevaleht, 6. märts 2010
Kadri Karro, "Olev Subbi pärija räägib esimest korda oma kunstikogust" Eesti Ekspress, 10. juuni 2020

Eesti kunstnikud
NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1930
Surnud 2013
Tiit Pääsuke

Tiit Pääsuke (sündinud 22. detsembril 1941 Põltsamaal) on eesti maalikunstnik. 

Pääsuke õppis aastatel 1957–1962 Tartu Kunstikoolis, seejärel 1962–1963 ja 1966–1971 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis. 

Kunstiinstituudi lõpetamise järel oli ta samas õppejõud, 1992–2006 Eesti Kunstiakadeemia professor, seejärel emeriitprofessor. 2004. aastal oli ta Tartu Ülikooli vabade kunstide professor.

Alates 1973. aastast on tal olnud üle 20 isikunäituse. Teda on peetud üheks 1970. ja 1980. aastate Eesti maalikunsti juhtfiguuriks.

Tunnustus 
1975 Kristjan Raua preemia (maalid "Põld ja inimesed" (õli), "Autoga metsas" (õli) ja "Avar maastik" (õli))
1981 Kristjan Raua preemia (maal "Poiss viiuliga")
1978 Vilniuse kunstitriennaali preemia
1982 Eesti NSV teeneline kunstnik
1992 Konrad Mäe preemia
1999 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2000 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali aastapreemia (isikunäitus "Ainult maalid" Eesti Kunstimuuseumis)
2012 Eesti Vabariigi kultuuripreemia
2017 Eesti Kultuurkapitali kujutava ja rakenduskunsti sihtkapitali elutööpreemia (viie aastakümne pikkuse kvaliteetse, omanäolise ning kaasaega kõnetava maaliloomingu eest, mis on mõjutanud eesti maalikunsti arengut ning mõtestamist väga erinevatelt positsioonidelt)
2019 Eesti Rahvuskultuuri Fondi eristipendium
2021 Eesti Vabariigi kultuuripreemia (elutööpreemia)
2021 Kristjan Raua preemia (näituste „Nostalgiata” Tartu Kunstimuuseumis ja „Härjad rukkis ja muud“ Rüki galeriis eest)

Loomingu näiteid

Isiklikku
Tema abikaasa oli graafik, pakendidisainer ja raamatukujundaja Vaike Pääsuke (1941–2018), nende lapsed Toomas ja Liisi on illustreerinud raamatuid.

Vaata ka 
 Virtuaalnäitus "Nähes Pääsukest"

Viited

Kirjandus
Maalija Par Excellence: kollaaž Tiit Pääsukese ainetel = Painter Par Excellence: collage on Tiit Pääsuke: [tööde kataloog]. Tallinn: T. Jürna, 2000.
Tiit Pääsuke. Nostalgiata Näituse kataloog, 2020

Välislingid

Tiit Pääsuke Eesti Maalikunstnike Liidu veebis
Tiit Pääsuke E-Kunstimuuseumi lehel
Joanna Hoffmann: "Tiit Pääsukeseks saab ainult sündida" Sirp, 19. veebruar 2021

Eesti maalikunstnikud
Eesti kunstipedagoogid
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia professorid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Tartu Kunstikooli vilistlased
Tartu Ülikooli vabade kunstide professorid
Sündinud 1941
Marie Bakovská

Marie Bakovská oli Tšehhoslovakkia jooksja. 

21. mail 1922 püstitasid Marie Mejzlíková II, Marie Mejzlíková I, Marie Jirásková ja Marie Bakovská Tšehhoslovakkia naiskonna koosseisus naiste 4×100 m jooksus maailmarekordi ajaga 53,2.

Tšehhoslovakkia jooksjad
Suhhoi Su-24

Suhhoi Su-24 (NATO koodnimega Fencer) on muudetava tiivanoolsusega kahemootoriline ründelennuk. Välja töötatud Nõukogude Liidus iganenud ründelennuki Jak-28 väljavahetamiseks. Su-24 oli esimene idabloki lennuk, millel on integreeritud digitaalne navigatsiooni- ja relvasüsteem.
 
Kontseptsioonilt analoogne 1964. aasta detsembris esmalennu teinud USA lennukiga General Dynamic F-111. Nõukogude õhujõududele oli vajalik samasuguse võimekusega madalatel kõrgustel ülehelikiirusel (1315 km/h) lendav lennuk. Su-24 esmalend toimus 17. jaanuaril 1970. Ehitati umbes 1400 lennukit, lennuk on siiani Venemaa õhu- ja mereväe relvastuses. 

Lennuki tiivakonsoole saab lennu käigus nihutada nelja asendisse: tiivanoolsus 16° õhku tõusmisel ja maandumisel, 35° ja 45° tavaliselt lennul, 69° suurel kiirusel. Su-24 arendab optimaalsel kõrgusel kuni kahekordset helikiirust Mach 2,18 (2320 km/h).

Lennuki püsirelvastuses on üks 23 mm automaatkahur; 8 tiivaalust kinnituspülooni sobivad kuni 8000 kg kaaluva mitmesuguse relvastuse riputamiseks.

Su-24 on tänu tugevale ja vastupidavale konstruktsioonile Araabia riikides küllaltki nõutud.

Su-24 arendamise käigus tehtud katselendudel on eluga hüvasti jätnud suurim arv Suhhoi lennukite katselendureid, katapulteerunud lenduritest 8 jäi ellu ja 13 hukkus.

Viited 

Ründelennukid
Nõukogude Liidu sõjalennukid
Suhhoi
Kristiina Kaasik

Kristiina Kaasik (aastani 1965 Kristiina Van Jung; sündinud 26. jaanuaril 1943 Tallinnas) on eesti maalikunstnik. 

Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1967. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi teatridekoratsiooni erialal.

Looming
Alates 1965. aastast on tal olnud isikunäitusi nii Eestis kui ka välismaal.

Oma teostes väärtustab Kaasik ennekõike värvide omavahelisi suhestumisi ehk värvimaagiat. On olnud ka kunstirühmituse ANK '64 liige.

Tunnustus
1980 Konrad Mäe preemia
1985 Eesti Kunstnike Liidu aastapreemia
2003 G-Galerii aastapreemia
2014 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema abikaasa on arhitekt Veljo Kaasik ja poeg arhitekt Markus Kaasik.

Viited

Kirjandus
Ad astra: Kristiina Kaasiku maalid = The paintings of Kristiina Kaasik. Viimsi: K. Kaasik, 2005

Välislingid
Kristiina Kaasik Maalikunstnike Liidu lehel
Ants Juske. "Kristiina Kaasik absoluutset vabadust otsimas" EPL, 5. mai 2009

Eesti maalikunstnikud
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1943
Seppo Zetterberg

Seppo Juhani Zetterberg (sündinud 5. detsembril 1945 Helsingis) on soome ajaloolane, Jyväskylä Ülikooli üldajaloo emeriitprofessor, Soome Teaduste Akadeemia liige.

Aastatel 1994–1996 oli Seppo Zetterberg Soome Instituudi juhataja Eestis. 1997–2008 oli ta ajakirja Kanava peatoimetaja.

Seppo Zetterberg on tuntud Eesti ajaloo uurijana, kuid on palju tegelenud ka Soome autonoomia-aja lõpu ajalooga. Seppo Zetterbergi 2007. aastal ilmunud "Viron historia" on koguteos Eesti ajaloost alates jääajast kuni tänapäevani. Soome Ajaloosõprade Liit valis teose aasta ajalooraamatuks ning see kandideeris ka Soome tunnustatumale teabekirjanduse auhinnale Tieto-Finlandia. Eesti keeles ilmus teos 2009. aasta novembris.

Tunnustus
 2001 – Valgetähe II klassi teenetemärk
 2006 – valiti Soome Teaduste Akadeemia liikmeks
 2011 – promoveeriti Tartu Ülikooli audoktoriks

Ta on valitud ka Õpetatud Eesti Seltsi auliikmeks.

Raamatuid
 "Suomi ja Viro 1917–1919" (doktoriväitekiri; 1977)
 "Finland after 1917" (1991)
 "Suomi kautta aikojen" (1992; koos Allan Tiittaga)
 "Itsenäisen Suomen historia" (1995)
 "Jüri Vilmsin kuolema" (1997)
 "Eero Erkko" (2001)
 "Samaa sukua, eri maata" (2004)
 "Viron historia" (2007)

Tõlked eesti keelde
 "Iseseisva Soome ajalugu", tõlkinud A. Puusepp, Perioodika 1991, ISBN 5797905566
 "Ühe puu eri harud. Eesti ja Soome – eilsest tänasesse." Tõlkinud: Kulle Raig ja Ruta Rannat. Helsinki, Taloustieto Oy 2004. ISBN 951-628-406-X (Ka: Sirje Sinilinnust.]
 "Jüri Vilmsi surm", tõlkinud Erkki Bahovski, Tänapäev 2004, ISBN 9985622332
 "Viis lasku senatis: Eugen Schaumani elu", tõlkinud Erkki Bahovski, värsid tõlkinud Vladimir Beekman, Kupar 1998, ISBN 9985611187
 "Eesti ajalugu", tõlkinud Helga Laanpere, Erkki Bahovski, Paul Kokla ja Maimu Berg, Tänapäev 2009
 "Maailma ajalugu", tõlkinud Erkki Bahovski ja Elle Vaht, Varrak 2015, ISBN 9789985331552

Välislingid
 
 Erkki Bahovski: Eesti ajalugu kirjutatakse ümber ka lahe taga, Postimees, 21. juuli 2007
 Ardo Kaljuvee: Seppo Zetterberg: Talvesõja-trauma mõjutab ka eestlaste ajalugu, Eesti Päevaleht, 26. mai 2007
 Erkki Bahovski: Zetterberg: ajalookirjutus pole meeldimiseks, Postimees, 21. juuli 2007 
 Rain Kooli: Soome ajalooprofessor: Päts pole baaside lepingus süüdi, Eesti Päevaleht, 11. august 2007
 Seppo Zetterberg "Eesti ja Soome 1930. aastatel ja kultuurilepingu sõlmimist mõjutanud tegurid". uttv.ee, 18. veebruar 2008
 Martti Aavik: Eesti ajaloo peegeldus välismaalase prillidelt, Postimees, 14. november 2009.
 Ago Gaškov: Soome ajaloolane Seppo Zetterberg: "Kui tulen Tallinna, siis tulen Euroopasse", intervjuu Õpetajate Lehes, 13. mai 2016

Soome ajaloolased
Soome professorid
Tartu ülikooli audoktorid
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti soomlased
Sündinud 1945
Õpetatud Eesti Seltsi auliikmed
Peep Lassmann

Peep Lassmann (19. märts 1948 Tartu) on eesti pianist ja muusikapedagoog, aastatel 1992–2017 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia rektor.

Elulugu

Peep Lassmann on üles kasvanud Tallinnas. Lassmann alustas muusikaõpinguid Tallinna Lastemuusikakoolis, seejärel õppis Tallinna Muusikakeskkoolis professor Heljo Sepa juures, kes jäi tema juhendajaks ka Tallinna konservatooriumis. Pärast konservatooriumi lõpetamist 1971. aastal täiendas Peep Lassmann end Moskva konservatooriumis pianist Emil Gilelsi juures.

Tööle asus Peep Lassmann Tallinna konservatooriumi, olles õppejõud, 1987. aastast klaverikateedri juhataja ja 1992. aastast Eesti Muusikaakadeemia rektor.

Ühiskondlik tegevus

Eesti Klaveriõpetajate Ühing, juhatuse esimees 1991
Eesti Muusikanõukogu, president 1995
Eesti Interpreetide Liit, asutajaliige 1998, esimees 1998–2002
Rahvusooper Estonia, nõukogu liige alates 1998
Euroopa muusikakõrgkoolide liit, juhatuse liige 2000–2006
Balti Muusikaakadeemiate Ühendus, asepresident alates 2002
Vabariigi Presidendi akadeemilise nõukogu liige 2002–2006
Eesti Ornitoloogiaühing, nõukogu esimees alates 2003

Tunnustus
 1987 Eesti NSV teeneline kunstnik
 1995 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (kontserttegevus ja Eesti Muusikaakadeemia hoone ehituse jätkamine)
 1999 Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia (väljapaistev kontserttegevus, muusikakultuuri arendamine ja panus Eesti Muusikaakadeemia uue hoone valmimisse)
 2001 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2008 Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia (juhtrolli eest Eesti muusikaelu ja muusikahariduse edendamisel ning särava interpreeditegevuse eest)
 2017 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali elutööpreemia (traditsioonide edasikandja, kellel on pikaajaline viljakas tegevus interpreedi, pedagoogi ja muusikategelasena)
 2018 Riigivapi III klassi teenetemärk
 2020 Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia (kaaluka panuse eest eesti pianismi arengusse)

Isiklikku

Peep Lassmann on kirglik linnuhuviline, üks enim erinevaid linnuliike vaadelnud eestlasi.

Hans Trass on Peep Lassmanni onu.

Peep Lassmanni poeg Sten Lassmann on samuti pianist.

Viited

Välislingid 
Peep Lassmanni "Lindude kataloog" ja lindude kataloog
 Priit Kuusk.  Pianist Peep Lassmann esines Prahas, Varssavis ja USAs ERR, 27. aprill 2009

Eesti pianistid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professorid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Riigivapi III klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1948
Jüri Leppik

Jüri Leppik (sündinud 5. juulil 1964) on eesti vandeadvokaat, Advokaadibüroo Leppik ja Partnerid asutaja ja partner.

Ta lõpetas 1983. aastal Tihemetsa Sovhoostehnikumi ja 1991. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.

Alates veebruarist 1992 on ta Eesti Advokatuuri liige, detsembrist 1994 vandeadvokaat. 1991 oli ta Tallinna II Õigusnõuandla stažöör, 1991–1995 Vanalinna Advokaadibüroo advokaat, 1995–1997 vandeadvokaat Advokaadibüroos Aivar Pilv. 1997. aasta augustis asutas Jüri Leppik advokaadibüroo Leppik ja Partnerid.

Jüri Leppik on olnud tihedalt seotud Eesti Advokatuuri tegevuse ja juhtimisega. Eesti Advokatuuri juhatuse liige on ta olnud alates 2004. aastast. Ta on kolmandat ametiaega Eesti Advokatuuri juhatuse liige.

Jüri Leppik tegeleb peamiselt tsiviilasjadega ja majandusõigusega seotud kriminaalasjadega. Muu hulgas on ta osalenud kaitsjana paljudes avalikkuse kõrgendatud huvi pälvinud kohtuasjades.

Ta on esindanud näiteks Karoly Kirberit, Tarmo Pedjasaart, Tõnis Haavelit jt.

Publikatsioonid
 "Inimeste õigusteadvuse hävitamine", Eesti Päevaleht, 25. august 2006 
 "Oportuniteet ei ole süüdimõistmine", Postimees, 16. juuli 2012

Välislingid 
 Advokaadibüroo Leppik ja Partnerid koduleht

Sündinud 1964
Eesti advokaadid
Helar Osila

Helar Osila (sündinud 5. juulil 1970 Haapsalus) on eesti spordiajakirjanik.

Ta lõpetas 1985. aastal Mäetaguse 8-klassilise Kooli, 1988. aastal Iisaku Keskkooli ning õppis aastatel 1989–1993 Tartu Ülikooli ajakirjandusosakonnas. 

Alates 1993. aastast töötab Helar Osila Eesti Televisiooni sporditoimetuses reporteri ja toimetajana..

Isiklikku 
Tema ema on luuletaja ja näitekirjanik Virve Osila.

Viited

Välislingid
"Helar Osila sõitis sünnipäevaks kodust kaugele". Eesti Päevaleht, 5. juuli 1997
 

Sündinud 1970
Eesti spordiajakirjanikud
Ruth Jyrjo

Ruth Jyrjo (kodanikunimega Ruth Jürjo; sündinud 5. juulil 1969) on eesti poetess ja toimetaja. Ta debüteeris 1990. aastal luulekoguga "Mänguraamat", mis kuulus kogumikku "Luulekassett '90". Samas kassetis debüteerisid ka Elo Vee (Elo Viiding), Triin Soomets, Ats (Aidi Vallik) ja Liisi Ojamaa.

Jyrjo on toimetanud muuhulgas E. J. Lowe "Sissejuhatuse vaimufilosoofiasse" (tlk Tiiu Hallap, 2008) ja Leonid Stolovitši mälestusteraamatu "Kohtumised elu radadel" (tlk Aive Pevkur, 2008).

Teosed
 "Mänguraamat" Tallinn: Eesti Raamat, 1990
 "Kalenderpäevik Ruth Jyrjo luuletustega" Tallinn: Vaba Maa, 1997 (kujundajad Ene Kenkmaa ja Elle Raiend; ISBN 998591001X)

Välislingid
 Ene Pajula "Filosoofia ei ole sugugi elukauge teadus" Õpetajate Leht, 17. aprill 2009 (intervjuu)

Eesti luuletajad
Eesti toimetajad
Sündinud 1969
Kurkijoki vald

Kurkijoki oli Soome vald Laadoga Karjalas praegusel  Venemaa territooriumil.

Külad 
Alho, Aromäki, Elisenvaara, Haapavaara, Haavikko, Huutomäki, Hämeenlahti, Ihojärvi, Kannansaari, Korpisaari, Kuuppala, Lapinlahti, Lepousmäki, Levonpelto, Lopotti (Kauppakylä, Kirkonkylä, Kurkijoki), Luhovaara, Marianvaara, Metsikko-Jokiranta, Mikrilä, Oksentiinmäki, Otsanlahti, Pohjii (Pohjiinkylä), Rahola, Riekkala, Rummunsuo (Rungonsuo), Räihävaara, Saares, Savii (Saviinkylä), Savoja, Sillankorva, Sorjo, Soskua, Särkijärvi, Tervu, Titto, Uusikylä ja Vätikkä.

Vaata ka
Kurkijoki maaomavalitsus 

Karjala
Soome endised vallad

no:Kurkijoki
Kirikuküla

Kirikuküla on kiriku juurde kujunenud või kirikumõisa maadel asuv küla.

Soomes nimetatakse kirikukülaks (soome kirkonkylä, rootsi kyrkby) valla keskust, kus asub kirik. Kui valla ja kirikuküla nimi langevad kokku, siis nimi tähistab  (soome ja rootsi keeles)  valda, küla aga nimetatakse tavaliselt lihtsalt kirikukülaks (sõna tajutakse sageli kohanimena) või kasutatakse nime koos liigisõnaga "kirikuküla".

Külad
Opritšnina

Opritšnina (venekeelsest sõnast опричь, 'lisaks, peale') oli Moskva Suurvürstiriigi juhi Ivan IV Julma sisseviidud riigi haldusvorm, ka tsaari politsei- ja ihukaitsevägi. Uue halduskorraga jagati suurvürstiriigi territoorium kaheks osaks: aadlikele kuuluvateks päritavateks maavaldusteks (zemštšina) ja riigi keskvõimule kuuluvateks ning valitseja äranägemise järgi jaotatavateks maa-aladeks (opritšnina).

Opritšninasüsteem omas dubleerivat haldussüsteemi ning ka nn opritšnikutest koosnevaid relvajõude, mis koostati 10. oktoobril 1550 isikliku truuduse kriteeriumi alusel Moskva suurvürstile erinevatest seisustest isikutest ja saadeti laiali 1572. aastal.

Opritšnina ülesanne oli Ivan IV Julma ülesandel senini killustatud vürstiriikide ja ääremaade maavaldajate allutamine tsentraliseeritud keskvõimuga riigile. Selleks teostati individuaalterrorit vürstide suhtes, sõjategevust demokraatliku riigikorraldusega väikeriikide vastu (Novgorodi vabariik, Pihkva vürstiriik), 1570 ka Moskva vürstiriigis olnud sisemise opositsiooni vastu.

Opritšnina ja Eesti 
Opritšnina juhiks oli Maljuta Skuratov, kes sai surma Liivi sõjas 1573. aastal, kui vene vägedel õnnestus Paide linn rootslaste käest vallutada. Linna kaitses väidetavalt 80 000-mehelise vene väe vastu üksnes 50-meheline Rootsi maakaitseväelaste garnison, kes suure tõenäosusega koosnes Järvamaalt värvatud talupoegadest. Koos nendega pidasid kindluses rünnakutele vastu linnakodanikud ja kindlusse põgenenud talurahvas, keda oli kokku ilmselt poole tuhande ümber. Linna vallutamisel selle kaitsjad ja ilmselt suurem osa eestlasi hukati või piinati surnuks, linnakodanikud küüditati Venemaale. Umbes 20 aastat hiljem oli endistest linnakodanikest naasnud ainult kuus.

Sisejulgeolek
Luureagentuurid
Moskva suurvürstiriik
Eesti varauusaeg
Zoja Kosmodemjanskaja

Zoja Kosmodemjanskaja (vene Зоя Анатольевна Космодемьянская, aastani 1930 Zoja Kozmodemjanskaja, vene Зоя Анатольевна Козмодемьянская; 13. september 1923; Ossino-Gai, Gavrilovka rajoon, Tambovi oblast – 29. november 1941; Petrištševo, Ruza rajoon, Moskva oblast) oli Nõukogude Punaarmee luurediversioonigrupi liige, kommunistlik noor.

Olles Moskva 201. keskkooli lõpuklassi õpilane, astus ta 1941. aasta oktoobris hävituspataljoni. Kosmodemjanskaja saadeti Punaarmee Läänerinde sõjaväeluure – Artur Sprogise juhitud luure ja diversiooniüksuse s/o 9903 poolt vaenlase tagalasse luurele ja ta süütas seal 27/28. novembril 1941 asulas elumaja, kus elasid saksa sõjaväelased. Ta peeti kinni ja hukati. Elumaja hävitades lähtus Kosmodemjanskaja nõukogude kõrgema sõjaväejuhtkonna käskkirjast "põletatud maa taktika".

Zoja sai postuumselt Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse. Ta on hiljem ümber maetud Moskvasse, Novodevitšje kalmistule.

Tema noorem vend Aleksandr Kosmodemjanski oli Nõukogude suurtükiväeohvitser. Langes 1945. aastal lahingus Ida-Preisimaal. Talle on antud Nõukogude Liidu kangelase nimetus. Ta on hiljem ümber maetud Moskvasse, Novodevitšje kalmistule oma õe kõrvale.

Nende ema Ljubov Kosmodemjanskaja on kirjutanud Teises maailmasõjas langenud lastest raamatu "Jutustus Zojast ja Šurast".

Viited

Kirjandus 
 "Suure Isamaasõja legendid. Zoja Kosmodemjanskaja", vene keeles, 1. ja 2. 

Nõukogude Liidu kangelased
Sündinud 1923
Surnud 1941
Gyldendal

Gyldendal on Taani suurimaid ja vanimaid kirjastusi. Ta on asutatud aastal 1770 ja tegutseb Kopenhaagenis.

Kirjastus annab muu hulgas välja Taani kultuuriajakirja Kritik.

Välislingid
Kirjastuse koduleht

Kirjastused
Taani ettevõtted
Aleksandr Matrossov

Aleksandr Matrossov (vene keeles Александр Матвеевич Матросов) (5. veebruar 1924 Jekaterinoslav – 27. veebruar 1943 praegune Tšernuški, Loknja rajoon, Pihkva oblast) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane. 

Lapsepõlves elas Matrossov ametliku versiooni järgi Ivanovo ja Melekessi lastekodus. Sõjaväkke kutsumise eel töötas ta pärast kooli lõpetamist Ufa Laste Töökoloonias abikasvatajana.

Teise versiooni järgi sündis ta 5. veebruaril 1924 Baškiirias tänapäevases Utšalõ rajoonis Kunakbajevo külas Šakirjan Junussovitš Muhhamedjanovi nime all. Pärast seda, kui isa teist korda abiellus, jooksis poiss kodust ära ja hakkas kasutama Matrossovi nime.

Punaarmeesse astus ta vabatahtlikult. 1942. aasta septembris ta mobiliseeriti ja alustas õpinguid Orenburgi lähedal Krasnoholmski jalaväekoolis. Juba 1943. aasta jaanuaris saadeti kõik kooli kursandid Kalinini rindele. Ta teenis Stalini-nimelise 91. Siberi vabatahtliku üksikbrigaadi 2. üksiklaskurpataljoni, hiljem Kalinini rinde 56. kaardiväe laskurdiviisi 254. kaardiväe laskurpolgu koosseisus.

Punaarmee pealetungi käigus Pihkva oblastis kattis Matrossov oma kehaga Saksa dzoti kuulipildujaambrasuuri, millest tulistati kuulipildujaga Nõukogude ründavaid vägesid.

Matrossov polnud esimene, kes oma kehaga vaenlase ambrasuuri kattis. Maailmasõja ajal tegi seda üle 400 punaarmeelase, neist üle 50 enne Matrossovit, kuid propagandaeesmärkidel sai tema juhtum laia kõlapinna ja tema tegevust seati eeskujuks ennastsalgava käitumisena kodumaa vabastamisel. Esimesena kattis oma kehaga vaenlase ambrasuuri Aleksandr Pankratov 24. augustil 1941 Novgorodi all ja 1965 püstitati Pankratovile sinna ka vastava tekstiga mälestussammas.

Inimese keha ei takista suure kiirusega lendavat kuuli kuigivõrd. Seetõttu on inimese kehaga kaetud suurtükk täiesti töövõimeline. Matrossovi teost saadud kasu oli teistsugune: keha suuruse tõttu polnud vaenlastel enam võimalik korralikult sihtida, aga dzotist väljatulek, et inimkeha kõrvale tõugata, nõudis aega ja oli pealegi eluohtlik.

Talle anti 19. juunil 1943 postuumselt Nõukogude Liidu kangelase aunimetus.

Matrossov langes 27. veebruaril, kuid paljudes Nõukogude allikates märgiti surmapäevaks 23. veebruar, et see langeks kokku Nõukogude armee aastapäevaga.

Mälestuse jäädvustamine Eestis  
Tallinna linna Tondi tänava nimi oli aastatel 1950–1990 Aleksandr Matrossovi tänav.

Matrossovi tänav asus mitmes teiseski Eesti linnas, näiteks Tamsalus. Pärast nõukogude võimu lõppu nimetati nad kõik ümber.

Aleksandr Matrossovi nimi anti tema väeosale, 254. kaardiväe laskurpolgule, mis kuulus 144. kaardiväe motolaskurdiviisi koosseisu ja asus kuni 1994. aastani Tallinnas Tondi kasarmutes (s/o 92953). Ta oli igaveseks kirjutatud selle polgu 1. roodu nimekirja.

Kärdla Keskkooli pioneerimalev kandis Matrossovi nime.

Kirjandus 
Legostajev, Ivan. Sööst surematusse (Aleksandr Matrossovi elust). Vene keelest tõlkinud M. Samma. Tallinn: Eesti Raamat, 1983.
 Suure Isamaasõja legendid. Aleksandr Matrossov (vene keeles).

Vaata ka 
Александр Матросов Правда о подвиге, YouTube
 Jevgeni Nikonov

Nõukogude Liidu kangelased
Nõukogude Liidu sõjaväelased
Sündinud 1924
Surnud 1943
Melchior von Galen

Melchior von Galen (surnud arvatavasti 1552) oli Liivi ordu liige, viimane Karksi foogt.

Melchiori vanemaid pole täpselt teada, kuid Johann von Lünenit on 1538. aastal nimetatud tema just surnud ema vennana. Tema kodukoht oli ilmselt Marki krahvkonnas Vestfaalis.

Melchior saabus 16. sajandi alguses Liivimaale ning oli aastatel 1514–1534 Karksi foogt. 1521. aastal, kui toimusid rahuläbirääkimised Saksa ordu kõrgmeistri Albrecht von Hohenzollerni ja Poola kuninga Zygmunt I vahel, viibis ta Preisimaal. 1534. aastal liideti Karksi foogtkond ordumeistri valdustega. Võimalik, et see sai teoks just seetõttu, et Galen oli jätkuvalt tihedates suhetes Liivi ordu üheks suuremaks vaenlaseks muutunud enidse kõrgmeistri ja toonase Preisimaa hertsogi Albrechtiga. 

Samas võis tegu olla ka lihtsalt ordumeistri kavaga oma võimu ja sissetulekuid kasvatada.

Melchiorit on aastail 1538–1561 mainitud endise Karksi foogtina. Tõenäoliselt suri ta aga 1552. aastal, sest Pärnu kodanikeraamatus on tema surma tolle aasta sügisel märgitud. Üks eraldiseisev teade on tõepoolest ka 1561. aastast, kuid siis võidi teda vaid meenutada või mainida tema samanimelist poega.

Melcior von Galeni kohta on ka teada, et ta elas sisuliselt vabaabielus Margareta von dem Bergega, kellele ta 1524. aastal Uus-Pärnusse maja ostis. Tõenäoliselt oli Galen tugev luterluse pooldaja, mistõttu ta tsölibaadivandest ei hoolinud. Samuti luterlust toetav ordumeister Hermann von Brüggenei kinnitas 14. veebruaril 1536 majaostu ning 1550. aastal on Pärnu kodanikeraamatus nimetatud Margareta ja endise Karksi foogti poega, kelle nimeks oli samuti Melchior. Galen oli üks Pärnu rikkamaid ja mõjukamaid mehi, kes andis 1540. aastatel linnale korduvalt laenu ning omas mitmeid lääne linna ümbruses. Ordu keskvalitsuse ja linnaga sai ta ilmselt kuni oma surmani väga hästi läbi. Tema elukaaslane Margareta suri 1550. aastal ja pärandas oma varanduse Melchior vanemale. Tema pärandas kogu oma vara järgmisel aastal omakorda pojale.

Viited

Kirjandus
Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 284 (lk 249–250). 

Karksi foogtid
Galenid
Otmar von Galen

Otmar von Galen oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandil.

Galen pärines ilmselt Dinkeri kirikukihelkonnast Soesti lähedalt ja võis olla rüütelvend Arnd von Galeni onu. Aastatel 1520–1546 on teda märgitud Laiuse ordulinnuse peamehena, 1522. aastal oli ta samaaegselt Viljandis kumpan.

Aastatel 1556–1560 oli Otmar von Galeni nimeline mees Liivi ordu rittmeister, võimalik, et tegu on sama isikuga.

Kirjandus
Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 285 (lk 250). 

Liivi ordu rüütelvennad 16. sajandil
Galenid
Martti Preem

Martti Preem (sündinud 5. juulil 1949) on eesti arhitekt.

Ta lõpetas aastal 1967 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1972 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna. Aastal 1980 lõpetas ta ERKI arhitektina.

Preem töötas TRÜ Tartu linna kompleksuurimise laboratooriumi vanemteadurina aastatel 1981–1988 ja aastatel 1988–1991 vanemarhitektina RUPI "Eesti Ehitusmälestiste" Tartu osakonnas. Seejärel oli ta Tartu linnaaarhitekt 1991–1995 ning Tartu Ülikooli arhitekt 1996–2000 ja 2002–2005.

Novembrist 2000 kuni 2001. aasta lõpuni töötas Pärnu linnaplaneerimise osakonna juhatajana, olles samal ajal osalise koormusega jätkuvalt Tartu Ülikooli arhitekt. Aastast 2005 kuni novembrini 2011 töötas ta Tallinna Linnaplaneerimise Ameti üldplaneeringute osakonna juhatajana. Praeguseks töötab Maa-ameti planeeringute osakonna juhatajana.

Ta on Eesti Arhitektide Liidu liige aastast 1985. Valiti 1988 Tartu linnavolikogusse, olles seal elukeskkonnakomisjoni esimees. Tartu Rotary klubi üks taasasutajatest 1992, klubi president 1994–1995. Praegu Nõmme-Tallinna Rotary klubi auliige.

Töid
1988 – Struwe tn 2 (G. F. Parroti elamu) hoone rekonstrueerimine Eesti Loodusuurijate Seltsi majaks
1989 – Ropkamõisa 7 hoone rekonstrueerimine 7 korteriga elamuks
1996/1998 – Narva mnt 1, AS DINORi ärimaja
1996/1999 – Ropkamõisa 10 kortermaja
1997/1999 – Ülikooli tn 17, endise trükikoja hoone rekonstrueerimine ülikooli keeltemajaks (Paabel)
1997/2000 – Narva mnt 4, ülikooli endiste laoborihoonete rekonstrueerimine majandusteaduskonna õppehooneks (Oeconomicum)
2001/2005 – villa Tartus E. Wiiralti tn 1
2001/2007 – Lossi tn 23, endise haiglahoone rekonstrueerimine 29 korteriga elamuks
2005/2007 – kaks korterelamut Tartus Kauna tn 43 ja 45 
2005/2008 – villa Tartus Molberti tn 2

Isiklikku
Tema ema on lastearst Heljo Preem, kauaaegne Tartu Linna Lastepolikliiniku juhataja.

Tema isa on Kaljo Preem, kauaaegne Tartu Tehnilise Inventariseerimise Büroo juhataja. Omakorda tema isa Konrad Preem (Brehm) oli aastatel 1920–1943 Keila algkooli juhataja.

Viited

Välislingid
"Martti Preem: hoonestus sõltub väärtushinnanguist", Tartu Postimees, 16. juuli 2007 
Nils Niitra, "Martti Preem pani hooned oma kohtadele", Postimees, 17. november 2005

Tartu arhitektid
Eesti arhitektid
Tartu linnaarhitektid‎
Tartu Ülikooli arhitektid
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1949
Aime Pärnakivi

Aime Pärnakivi (kuni 1937 Jurn; kuni 1956 Allikvee; 5. juulil 1935 Nuia alevik, Karksi kihelkond, Pärnumaa) on eesti bibliograaf ja spordiajaloolane.

Ta lõpetas 1954. aastal Viljandi Pedagoogilise Kooli  ja 1959. aastal Tartu Riikliku Ülikooli raamatukogunduse ja bibliograafia erialal. 

Pärast seda töötas ta 1963. aastani sealsamas, esialgu laborandi, hiljem vanemlaborandina. 1963–1967 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli Teaduslikus Raamatukogus, algul osakonnajuhatajana, hiljem peabibliograafina. Eesti Spordimuuseumis töötas ta alates selle loomisest 1967. aastal kuni aastani 2016 mil läks pensionile.

Liikmesus
1989 Eesti Olümpiaakadeemia asutajaliige

Tunnustus
2003 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi aastapreemia (Eesti Spordimuuseumi vaimne ema selle loomisest alates, peavarahoidjana alusepanija mõtestatud ja süsteemsele tegevusele muuseumi kogude kujundamises)

Isiklikku
Tema abikaasa oli jooksja Hubert Pärnakivi.

Välislingid 

Priit Rajalo. "Muuseumihaldja rasked ajad lahenevad iseenesest". Tartu Postimees, 22. jaanuar 2004
Aime Jõgi. "Tartlase juubel: spordiajalootundja Aime Pärnakivi tähistab juubelit kahte moodi". Postimees, 2. juuli 2015

Eesti raamatukogundustegelased
Eesti bibliograafid
Eesti spordiajaloolased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Eesti Spordiajaloo Seltsi auliikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1935
Aet Ollisaar

Aet Ollisaar (sündinud 5. juulil 1966 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik.

Publikatsioonid
"Tikkida võib kõike", Eesti Naine, 9. märts 2002
Sigrid Huik, Maasike Maasik, Aet Ollisaar, Tiina Puhkan "Eesti tekstiilikunst 1915–2015“ Eesti Tekstiilikunstnike Liit, 2015. ISBN 9789949385751

Tunnustus
 2007 – Tartu Kultuurkapitali aasta loominguline stipendium kunsti valdkonnas
 2007 – aasta tekstiilikunstnik
 2010 – aasta tekstiilitegu pikaajalise töö eest noortega

Liikmesus
 alates 1993 – Eesti Tekstiilikunstnike Liidu liige 
 Eesti Kunstnike Liidu liige
 alates 1999 – Euroopa Tekstiilikunstnike Liidu (European Textile Network) liige Tartu Kõrgema Kunstikooli esindajana

Isiklikku
Tema vanaema oli tekstiilikunstnik Ellen Hansen ja vanaisa eesti puidu- ja metallikunstnik ning kunstipedagoog Albert Hansen. Tema abikaasa on sisearhitekt Jaak Roosi.

Viited

Välislingid
 Silja Paavle, "Tartlase vaipu näeb Soome ja Eesti", Tartu Postimees, 28. jaanuar 2008
 "Aet Ollisaar on aasta tekstiilikunstnik", Tartu Postimees, 10. aprill 2008
 Päris oma asjast Karin Paulus, Eesti Ekspress, 10. aprill 2008
 Koduleht

Eesti tekstiilikunstnikud
Sündinud 1966
Eesti Hoiupank

AS Eesti Hoiupank oli 1992–1998 Eestis tegutsenud pank.

Kronoloogia 

Aktsiapank Eesti Hoiupank moodustati Eesti Panga Nõukogu 14. aprilli 1992 otsusega NSV Liidu Hoiupanga Eesti osakonna õigusjärglasena. Asutamisel märkis Eesti Hoiupanga kõik aktsiad Eesti Pank. 1992. aasta rahareformi ajal oli Hoiupangas 85% Eesti elanike hoiustest.

Mais 1993 viis Sotsiaalfond pensioni- ja toetusraha kogusummas ligi 1,8 miljardit krooni Sotsiaalpangast Hoiupanka.

19. juunil 1993 omandas Hansapank 1/3 Hoiupanga aktsiatest.

Justiitsministeerium vaidlustas Hoiupanga aktsiakapitali laiendamise ja osalise müügi Hansapangale ning esitas hagi selle tühistamiseks. Hagi esitamise motiiviks oli valitsuse seisukoht, et aktsiate müük pidanuks toimuma Erastamisagentuuri vahendusel avaliku enampakkumise teel. Valitsus loobus edasisest kohtuprotsessist 1994. aastal.

Juunis 1995 sai üheks Hoiupanga omanikuks Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupank (EBRD).

19. juunil 1996 müüs Eesti Erastamisagentuur RAS Eesti Kindlustuse 32,2 miljoni krooni eest Hoiupanga Elukindlustuse ASi Grupile. Hoiupanga osalus oli Eesti Kindlustuses 30. juuni 1997 seisuga 85,6%. 1998. aasta esimese kvartali lõpu seisuga oli Eesti Kindlustuse turuosa Eestis 25%.

1996. aasta juulis teatas Hoiupank, et ostab Iisraeli riigile kuuluvalt TAAS Military Industries'lt üles Eesti valitsuse poolt relvaostu rahastamiseks väljaantud võlakirjad.

Septembris 1996 liitus Hoiupangaga Eesti Tööstuse ja Ehituse Kommertspank.

Detsembris 1996 müüs Hansapank 12,5% Hoiupanga aktsiatest Rootsi Swedbankile ja juuliks 1997 suurenes Swedbanki osalus 19,9%-ni.

1996. aasta lõpus asutati 40% Hoiupanga osalusega AS IMG Konsultant, mille peamised tegevusalad on maksukonsultatsioonid, maksufaktooring ja maksukoolitus.

30. septembril 1997 ostis Eesti Hoiupank Moskvas tegutseva FABA Panga.

1998. aasta jaanuaris algasid Hansapanga ja Eesti Hoiupanga ühinemisläbirääkimised. Sama aasta märtsis ostis Hoiupank Latvijas Zemes Banka. 14. juulil 1998 lõpetati Hoiupanga tegevuslitsents ja 20. juulil 1998 tehti äriregistrisse ASi Hansapank kohta kanne ühinemisest ASiga Eesti Hoiupank, mis tähistas ühinemise juriidilist lõpuleviimist.

Viited

Kirjandus 
 Raidla, P. Eesti kapitali ausammas : Hansapanga asutajate lugu. Tallinn, 2007. ISBN 9789949434145

Välislingid 
 Eesti Hoiupanga Registreerimisprospekt
 AS Eesti Hoiupank ja AS Hansapank ühinemisaruanne
 Argo Ideon "Vichmann eitab koerustükke aktsiatega" Postimees, 22. mai 1998
 Argo Ideon "Hoiupank on surnud. Elagu hoiupank.com!" Eesti Ekspress, 3. juuli 2003

Eesti pangad
Eesti endised ettevõtted