joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nerva

Nerva (Imperator Caesar Marcus Cocceii Nerva Germanicus Augustus; sünninimi Marcus Cocceius Nerva; 8. november 30 – 27. jaanuar 98) oli Vana-Rooma keiser 18. septembrist 96 kuni surmani (1 aasta, 4 kuud ja 9 päeva). Ta oli esimene "Viiest heast keisrist" 

Nerva oli pärit silmapaistvast senaatori perekonnast ning oli abielu kaudu seotud Juliuste-Claudiuste dünastiaga. Ta oli enne keisriks saamist kahel korral konsul, 71. ja 90. aastal. 

Nerva oli salaja tegutsenud keisriks saamise nimel ning kui Domitianus mõrvati, haaras ta trooni. Paljud pensionile läinud riigimehed naasid tööle, et aidata Nerval impeeriumi valitseda. Nerva valitsemis üks juhtmõte oli propageerida, ja eda tegi ta oskuslikult, loobumist Domitianuse terroriseerivatest vahenditest, millega viimane kehtestas oma türannia. 

Tema valitsemisajal töötati välja ja viidi Itaalias läbi agraarreform ja viimane lex populi (rahvaseadus) Rooma ajaloos. Nerva valitsusele on ka omistatud alimenta loomist, mis on süsteem või fond Itaalia vaesete laste aitamiseks, kuid on võimalik, et selle töötas väja hoopis Nerva järglane Traianus. 

Võimu ja järglase kindlustamiseks lapsendas ja võttis oma kolleegiks Marcus Ulpius Traianuse, kes oli varem ühe Germaania provintsi kuberner. Nerva lõi sellega adoptiivkeisrite dünastia. Traianusest sai keiser pärast Nerva surma. Nerva suri loomulikku surma.

Vana-Rooma keisrid
Vana-Rooma konsulid
Sündinud 30
Surnud 98
Norra keel

Norra keel (norsk) on Skandinaavia keelte hulka kuuluv germaani keel, mida kõneldakse Norras ja mõningal määral norra emigrantide seas.

19. sajandi keskpaigast kuni 20. sajandi keskpaigani oli USA Kesk-Läänes elujõuline norra keele kõnelejate kogukond.

Norra keel sarnaneb väga rootsi ja eriti taani keelega.

Norra tähestik 
<center>A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Æ Ø Å</center> 

Tähtesid c, q, w, x ja z kasutatakse ainult laensõnades.

Bokmål ja nynorsk 
Norra keelel on kaks ametlikku kirjakeelt (keelekuju): bokmål [b'ukmool] ('raamatukeel') ja nynorsk [n'üünošk] ('uusnorra keel'). Bokmål on tavalisem variant; uusnorra keelt kasutab kirjas 10...15% elanikest, eriti Lääne-Norras. Rahvusvahelised dokumendid tõlgitakse bokmål'i.

Alates 1951. aastast on riiklik keelenõukogu (Språkrådet) püüdnud kaht keelekuju lähendada. Juhtiv kirjakeel on endiselt riksmål, millele anti 1929 ametlikult uus nimi bokmål. Lähendamiskatsed on andnud hübriidseid keelevorme, mis on keelelist segadust veelgi suurendanud. Keelekujud on siiski vastastikku arusaadavad. 

Kummalgi keelevormil on "radikaalne" ja "konservatiivne" variant. Mõlemad on ametlikud keeled, kuigi valdav osa norralasi kõneleb mõnd bokmål'i varianti. Kogu riigis peavad õpilased kirjandeid kirjutama mõlemas keeles.

Foneetika ja fonoloogia
Mõlemas norra kirjakeeles on 9 täishäälikut, millele vastavad tähed a, e, i, o, u, y, æ, ø ja å. Igaüks neist võib olla pikk või lühike. Omasõnades esinevad diftongid au, ei ja øy ning laensõnades veel ai ning harvem oi ja ui.

Välislingid

Eesti-norra-eesti sõnaraamat
Norra nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus
Néstor Kirchner

Néstor Carlos Kirchner Ostoić (25. veebruar 1950 Santa Cruzi provints, Río Gallegos – 27. oktoober 2010) oli Argentina poliitik, aastatel 2003–2007 Argentina president.

Ta oli vasakpoolne peronist.

Aastatel 1991–2003 oli ta Santa Cruzi provintsi kuberner. Aastal 2003 sai ta Argentina presidendiks, võites varasemat (1989–1999) presidenti Carlos Menemit.

Kirchner põlvnes katoliku usku eurooplastest. Tema isa Néstor Carlos Kirchner, kes põlvnes sakslastest ja šveitslastest, töötas postiametnikuna. Ema María Ostoic oli pärit Tšiilist Punta Arenasest ja tema vanemad olid horvaadi immigrandid. Kirchnerid elasid Santa Cruzi provintsi pealinnas Río Gallegoses. 

Kirchner astus juba noorena peronistlikku noorsooliikumisse Juventud Peronista. Aastal 1976 lõpetas ta advokaadina La Plata ülikooli. 

Aastal 1987 valiti ta Santa Cruzi linnapeaks. Sellele ametikohale jäi ta 1991. aastani. Seejärel sai ta kuberneriks. Ta tõi provintsi heaolu ja majanduslikku stabiilsust. Ta valiti uuesti ning jäi selle provintsi kuberneriks 2003. aastani. Oma provintsis pani ta rõhku maavarade kaevandamisele. Seal on naftat ja maagaasi ning Argentina suurim kulla- ja hõbedakaevandus. 

1996 asutas ta peronistide siseajalehe La Corriente Peronista, mis oli mõeldud vabaks aruteluks ja peronistide ühtsuse taastamiseks. 

Kuigi Menem võitis esimese hääletusvooru 27. aprillil 2003, sai ta ainult 24% kehtivatest häältest, ainult 2% rohkem kui Kirchner. See oli Pyrrhose võit, sest Menemil oli paljude argentinalaste seas äärmiselt negatiivne kuvand ja tal polnud peaaegu mingit võimalust lõppvoorus võita. Küsitlused ennustasid Kirchneri ülekaalukat võitu 30–40-protsendilise vahega. Menem otsustas kandideerimisest loobuda. See tegi Kirchneri automaatselt Argentina presidendiks.

Kirchner sai Eduardo Duhalde järel presidendiks 25. mail 2003.

Kirchner oli esimene Patagooniast pärit president.  

28. oktoobril 2007 toimunud presidendivalimised võitis Néstor Kirchneri abikaasa Cristina Fernández de Kirchner.

Kirchner sundis ametist lahkuma kolm Ülemkohtu kohtunikku, süüdistades neid Carlos Menemi otsuste heakskiitmises. Üks endine kohtunik ütles, et Kirchner tahtis lihtsalt Ülemkohtu sõltumatust piirata. 

4. mail 2010 valiti ta Lõuna-Ameerika Riikide Liidu peasekretäriks.

Isiklikku

Kirchner abiellus 9. märtsil 1975 dr Cristina Fernándezega.

Neil on kaks last: Máximo (1977) ja Florencia (1990).

Välislingid
Foto
Fotod
Foto
Foto (koos Kofi Annaniga)

Argentina presidendid
Sündinud 1950
Surnud 2010
Ooper

Ooper (itaalia sõnast opera 'teos') on muusikaline lavateos, milles enamasti esitatakse kogu tekst lauldes. Mõnikord nimetatakse ooperiks ka ooperiteatrit ehk ooperimaja. 

Ooperi esitamisel kasutatakse teatri vahendeid, sealhulgas lavakujundust, kostüüme ja näitlemist. Lauljaid saadab instrumentaalmuusika, mille koosseis ulatub kammeransamblist sümfooniaorkestrini.  

Traditsioonilises ooperis kasutatakse kaht laulmisviisi: retsitatiivi ja aariaid.   Retsitatiivi kasutatakse tavaliselt dialoogides ja süžee arendamisel. Aariate laulmise ajal süžee sageli peatub ning lauljad keskenduvad ühele teemale, lauldes täie häälega. Lühemaid vahepalasid retsitatiivide vahel või lõpul nimetatakse arioosodeks. Laulul on alati instrumentaalsaade.

Ajalugu
Ooperi algeid leidus juba vanakreeka tragöödiates, milles muusikal oli oluline osa. Ooperi eeskujudeks võib pidada ka keskaegset liturgilist draamat, müsteeriumi ja 16. sajandi lõpu madrigalikomöödiat.

Ooperi idee sündis 16. sajandi lõpul Firenzes. Esimeseks ooperiks peetakse itaalia helilooja Jacopo Peri ja libretisti Ottavio Rinuccini "Daphnet", mille nad kirjutasid aastatel 1594–1597 ja mis kanti ette 1597. aastal. Esimene säilinud ooper on samade autorite "Eurydike", mis kanti ette 1600. aastal. Ooper sündis muusikalise draamana. Esialgu oli tähtsaim tekst, muusika ainult ilmestas seda. Laul oli retsitatiivne (kõnetaoline), esines ka madrigalilaadseid koore. Pillisaade väikese ansambli poolt oli lihtne ja tagasihoidlik. Oluline oli teksti artikuleerimine.

Esimene suur ooperihelilooja oli Claudio Monteverdi. 17. sajandi ooper oli juba eelkõige muusikateos, milles voolavat meloodiat kaunistasid rohked keerulised käigud (bel canto stiil). 17. ja 18. sajandil tegutses palju ooperiheliloojaid (Alessandro Scarlatti, Jean-Baptiste Lully, Henry Purcell, Georg Friedrich Händel) ja loodi mitut laadi oopereid. Tekkisid toretsev õukonnaooper opera seria ja koomiline rahvaooper opera buffa. Tollane ooper oli enamasti numbriooper. See koosneb iseseisvaist muusikanumbreist: aariatest, ansamblitest, koori- ja orkestriepisoodidest (avamäng, intermezzo jt) ning tantsudest.

1637. aastal rajati Veneetsias esimene ooperiteater.

19. sajandil hakati numbriooperist loobuma, tekkis läbikomponeeritud ooper. Giuseppe Verdi ja Richard Wagneri ooperites areneb  sündmustik ja muusika katkematult. Tegelasi võivad iseloomustada juhtmotiivid, orkestri osatähtsus suureneb. Põhiliselt sellisena ongi ooper püsinud tänapäevani, kuigi selles võib leiduda numbriooperi sugemeid.

Vaata ka 
 Ooperite loend heliloojate kaupa
 Ooperilaulja
 Operett
 Oratoorium

Välislingid

 Ooper
 
Muusikateatri žanrid
Oksüdatsioon

Oksüdatsioon on laiemas mõttes keemiline protsess, mille käigus aine loovutab elektrone ehk oksüdeerub. Kitsamas mõttes on oksüdatsioon aine ühinemine hapnikuga. Sellest tuleneb ka reaktsiooni nimi.

Oksüdeerumine toimub redoksreaktsioonis ning aine, mille korral toimub oksüdeerumine. Oksüdeerumise vastandprotsess on redutseerumine ehk reduktsioon.
Redutseerija oksüdeerub ehk annab elektrone ära. Samal ajal oksüdeerija liidab (aktsepteerib), omastab need elektronid, seega redutseerub.

Tüüpiline oksüdatsiooniprotsess on põlemine, mille käigus põlev aine oksüdeerub.

Bioloogiline oksüdatsioon 

Organismide kehas toimuvad samuti oksüdatsiooniprotsessid. Need on enamasti paljuetapilised ja lõppsaadustena eraldub peamiselt süsihappegaas, vesi ja ammoniaak. Võrreldes põlemisega on need oksüdatsiooniprotsessid aeglased.

Vaata ka
Reduktsioon (redutseerimine)
Auto-oksüdatsioon
Oksiid
Põlemine
Keemiline plahvatus

Viited 

Keemilised reaktsioonid
Olga Lauristin

Olga Lauristin (sündinud Olga Künnapuu; 28. aprillil 1903 Kolga vald – 25. juuni 2005) oli eesti kommunist.

Elulugu 
Isa Anton Künnapuu oli Kolga vallas koolijuhataja. 

Astus 1920. aastal Eestimaa Töörahva Parteisse. Sellest ajast arvestatakse tema kuulumist Nõukogude Liidu Kommunistlikusse parteisse (NLKP).  1923. aasta Tallinna linnavolinike valimisel valiti ta Tallinna linnavolinikuks Töörahva Ühise Väerinna nimekirjast.

Mõisteti 149 protsessil (10.–27. november 1924) eluks ajaks sunnitööle. Vabanes 1938. aasta amnestiaseadusega.

Aastal 1940 töötas ta Rahva Hääle toimetuses ja Eestimaa Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee naistööinstruktorina, 1941 Eesti NSV Kirjandus- ja Kirjastusasjade Peavalitsuse ülemana. Sel ametikohal andis ta korralduse tuhandete okupatsioonivõimudele sobimatute eestikeelsete raamatute hävitamiseks.

Aastatel 1941–1944 töötas ta Üleliidulises Raadios ja Võõrkeelse Kirjanduse Kirjastuses eesti toimetuse juhatajana. Aastatel 1944–1947 oli ta Eesti NSV sotsiaalkindlustuse minister ja 1947–1951 Eesti NSV kinematograafia minister. 

Küüditatute Valve Kivi, Elvi Sukku ja Ella Gitali ütluste kohaselt osales ta märtsiküüditamise läbiviimises Hiiumaal.. Olga Lauristini tütar Marju Lauristin on enda sõnul pöördunud Kaitsepolitsei poole palvega uurida tema ema võimalikku osalust küüditamises ning "sai eitava vastuse". Olga Lauristini tegevust märtsiküüditamise ajal tema elu jooksul kriminaalkorras ei uuritud.

Seoses abikaasa Hendrik Alliku arreteerimisega heideti ta 1952. aastal NLKP-st välja; 1953. aastal liikmesus taastati.

Aastatel 1956–1961 oli ta Välismaaga Sõpruse ja Kultuurisidemete Arendamise Eesti Ühingu Presiidiumi esimees ja 1961–1989 Rahufondi Eesti osakonna esimees.

Isiklikku
Oli aastatel 1939–1941 (kuni abikaasa hukkumiseni) abielus Johannes Lauristiniga. Sellest abielust sündis 7. aprillil 1940 tütar Marju Lauristin, sotsiaaldemokraatlik poliitik, sotsioloog ja ajakirjandusteadlane.

Oli aastatel 1945–1989 (kuni abikaasa surmani) abielus Hendrik Allikuga. Sellest abielust sündis 8. oktoobril 1946 poeg Jaak Allik, poliitik ja teatritegelane, kelle poeg Mihkel Allik on olnud Eesti õiguskantsleri nõunik.

Alates 1997. aastast elas ta Tartus tütretütar Marin Laaki juures.

Ta oli Eesti Vasakpartei kõige vanem liige.

Tsitaat
"Mõistke teie niipalju kui teie paragrahvid annavad, kas või eluksajaks. Homme oleme meie valitsejad ja anname igale ühele kuuli."  (149 protsessil, 25. novembril 1924).

Viited 

Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Tallinna linnavolikogu liikmed
Eesti NSV ministrid
Eesti NSV I Ülemnõukogu liikmed
Eesti Vasakpartei poliitikud
Eesti üle 100-aastased
NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
NSV Liidu Ülemnõukogu Rahvuste Nõukogu saadikud
Sündinud 1903
Surnud 2005
Pärnu jõgi

Pärnu jõgi on Võhandu jõe järel pikkuselt teine jõgi (145 km) Eestis.

Pärnu jõe valgla hõlmab umbes 16% Eesti pindalast.

Loodus 
Jõgi saab alguse Pandivere kõrgustikult Roosna-Alliku allikaist (Roosna-Alliku Allikajärvest) ja voolab sealt edelasse. Jõe ülemjooks asub Kesk-Eesti tasandikul, keskjooks Kõrvemaa lõunaosas ja Pärnu madalikul ning alamjooks Pärnu madalikul. Suubub üle 2 km pikkuste muulide vahelt Pärnu lahte.

Parempoolsed lisajõed on (lähtest alates) Reopalu, Lintsi, Mädara, Käru, Vändra ja Sauga jõgi ning vasakpoolsed lisajõed Vodja, Esna, Prandi, Aruküla, Navesti, Kurina ja Reiu jõgi.

Toris paljandub jõe kaldal Devoni liivakivi (Tori põrgu).

Pärnu jõe möödumisel Türi linnast asub Pärnu jõe saare kaitseala.

Pärnu jõgi saavutab oma suurima laiuse Pärnu linnas, olles kuni 320 meetri laiune.(mõõtmiskoht?)

Ajalugu 
Pärnu jõe kaldailt on leitud rohkesti kiviaegseid esemeid, peamiselt kivikirveid ja -talbu, alamjooksult jõepõhjast luuesemeid.

Sindi lähedal Pulli külas on 2–3 m paksuse settekihi alt avastatud Eesti vanima teadaoleva asula jäänused. Umbes 8900 eKr, Kunda kultuuri ajal, elas seal küttijaid ja kalastajaid. Kaevamistel on leitud tulekivist ja luust nooleotsi, kõõvitsaid, nuge jm. esemeid ning põdra-, kopra-, karu-, linnu- ja kalaluid. Samuti on jõe äärest leitud Sindi-Lodja asulakohad, mis on umbes 1500 aastat nooremad kui Pulli.

Jõge on esmakordselt mainitud kuulsa Araabia geograafi Muḩammad al-Idrīsī poolt 1154. aastal välja antud maailmakaardil Tabula Rogeriana kui nahr bernu (araabia keeles 'Bernu jõgi').

Keskajal nimetati Pärnu jõe alamjooksu Emajõeks (1227 Mater Aquarum, Embeke), 1627 Pernaw. Asjaolu, et Suur Emajõgi ja Pärnu jõgi on muinas- ja keskajal kandnud ühte ja sedasama nime, on peetud üheks tõendiks sellest, et keskajal võis eksisteerida Pärnu–Viljandi–Tartu veetee.

Pärnu jõe sulges veeteena aastal 1834 valminud Sindi pais. Aastal 2018 pais lammutati ja 2020. aastal valmis selle asemele tehiskärestik.

Aastail 1923–1924 loeti  Pärnu jõel laevatatavaks veeteeks viie kilomeetri pikkune jupp jõesuudme juures. Toona pidi veetee nõuetele vastav jõgi olema teatava laiuse ja sügavusega (mitte alla 0,5 meetri), kärestikuvaba ja piisavalt sirge. Suurt osa jõest loeti parvetatavaks veeteeks (sobis puidu parvetamiseks).

Piirangud 
Pärnu jõestikus on lõhe ja meriforelli püük keelatud 2019. aastal 31. detsembrini.

Uurimisest 
2019. aastal avaldas rühm teadlasi kirjutise, mille peateemaks on jõe vana säng suubumisel Pärnu lahte.

Vaata ka 
 Pärnu
 Pärnu laht
 Pärnu sillad
 Sindi-Lodja asulakohad
 Sindi pais
 Soomaa

Viited

Välislingid 

 
 Pärnu jõe jõgikond ja üleujutusalad Estonica
 Urmas Lekk, Toomas Kalda: Pärnu jõgi, 2007, Keskkonnaministeeriumi Pärnumaa keskkonnateenistus, keskkonnaamet.ee[katkine link]
 10. aprill 1868, Perno Postimees ehk Näddalileht, Koddosed sõnnumed, digar.ee

Järva maakonna jõed
Pärnu maakonna jõed
 
Pärnu alamvesikond
Marseljees

"Marseljees" (prantsuse keeles "La Marseillaise") on Prantsusmaa riigihümn. Selle kirjutas Rouget de Lisle ööl vastu 26. aprilli 1792. Laulu pealkiri oli siis "Chant de guerre pour l'armée du Rhin" ("Sõjalaul Reini armeele"). 

Kui 30. juulil 1792 Pariisi sisenedes laulsid seda Marseille' sõdurid, hakati laulu rahva seas kutsuma "La Marseillaise".

Laul kuulutati riigihümniks 14. juulil 1795. Tavaliselt lauldakse ainult esimene salm ja üks kord refrääni.

Sõnad (prantsuse keeles):

Allons enfants de la Patrie,
le jour de gloire est arrivé
Contre nous de la tyrannie
L'étendard sanglant est levé.
L'étendard sanglant est levé:
Entendez-vous dans nos campagnes
Mugir ces féroces soldats!
Qui viennent jusque dans vos bras
Égorger vos fils et vos compagnes.(Refrain:)Aux armes citoyens,
Formez vos bataillons.
Marchons! Marchons! 
Qu'un sang impur
Abreuve nos sillons

Que veut cette horde d'esclaves
De traîtres, de rois conjurés?
Pour qui ces ignobles entraves
Ces fers dès longtemps préparés
Ces fers dès longtemps préparés
Français, pour nous, Ah quel outrage
Quel transport il doit exciter!
C'est nous qu'on ose méditer
De rendre à l'antique esclavageRefrainQuoi! Des cohortes étrangères
Feraient la loi dans nos foyers!
Quoi! Ces phalanges mercenaires
Terrasseraient nos fiers guerriers.
Terrasseraient nos fiers guerriers.
Grand Dieu! Par des mains enchaînées
Nos fronts, sous le joug, se ploieraient.
De vils despotes deviendraient
Les maîtres de nos destinéesRefrainTremblez tyrans, et vous perfides
L'opprobe de tous les partis.
Tremblez, vos projets parricides
Vont enfin recevoir leur prix!
Vont enfin recevoir leur prix!
Tout est soldat pour vous combattre.
S'ils tombent nos jeunes héros,
La terre en produit de nouveaux
Contre vous, tous prêts à se battreRefrainFrançais en guerriers magnanimes
Portez ou retenez vos coups.
Épargnez ces tristes victimes
A regrets s'armant contre nous!
A regrets s'armant contre nous!
Mais ce despote sanguinaire
Mais les complices de Bouillé
Tous les tigres qui sans pitié
Déchirent le sein de leur mère!RefrainAmour Sacré de la Patrie
Conduis, soutiens nos braves vengeurs.
Liberté, Liberté chérie
Combats avec tes défenseurs
Combats avec tes défenseurs
Sous nos drapeaux, que la victoire
Accoure à tes mâles accents
Que tes ennemis expirants
Voient ton triomphe et nous, notre gloireRefrain(« Couplet des enfants »)
Nous entrerons dans la carrière
Quand nos aînés n'y seront plus
Nous y trouverons leur poussière
Et la trace de leur vertus!
Et la trace de leur vertus!
Bien moins jaloux de leur survivre
Que de partager leur cercueil.
Nous aurons le sublime orgueil
De les venger ou de les suivreRefrain

Kirjandus 
 Vaina Mälk, ""Marseljees" Eestis" – Keel ja Kirjandus 1967, nr 4, lk 211–217
 Stefan Zweig, "Ühe öö geenius. Marseljees, 25. aprill 1792" (Das Genie einer Nacht) – raamatus: St. Zweig, "Inimkonna tähetunnid. Neliteist ajaloolist miniatuuri", tõlkinud Vilma Jürisalu, Eesti Raamat, Tallinn 2003

Välislingid 

http://www.elysee.fr/ang/instit/symb1_.htm

Riigihümnid
Prantsusmaa sümboolika
Prantsuse muusika
Rudyard Kipling

Joseph Rudyard Kipling (30. detsember 1865 Bombay (tänapäeval Mumbai), India – 18. jaanuar 1936 London) oli briti luletaja, proosa- ja ajakirjanik. Ta ammutas oma loomingus tihti ainet oma sünnimaa Briti-India värvikast olustikust (näiteks romaan "Kim").

Kuulsad on tema loomajutud ("Džungliraamat" I-II, 1894-95; eesti keeles lühendatult pealkirjaga "Mowgli"), muinasjutud ("Jutte väikestele lastele" 1902) ja ka mitmed lühijutud, näiteks "The Man Who Would Be King" (1888). Kiplingu kuulsamateks luuletusteks peetakse näiteks "Mandalay" (1890), "Gunga Din" (1890), "Valge mehe koorem" (1899), "If—" (1910) ja "The Gods of the Copybook Headings" (1919). Nii proosas kui ka luules ülistas ta mehisust, tugevaid isiksusi ja Briti võimu.

Ta oli üks 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse populaarseimaid Ühendkuningriigi kirjanikke. 1907. aastal sai ta 41-aastasena Nobeli kirjandusauhinna, olles esimene ingliskeelne ning siiani noorim auhinna laureaat. Kiplingule taheti anda ka Briti poeet-laureaadi tiitlit ning mitmel korral anda talle rüütliseisus, kuid ta keeldus mõlemast.

Vähem kui aasta enne oma surma, 6. mail 1935 pidas Kipling Püha Jüri kuninglikus ühingus kõne pealkirjaga "Kaitsmata saar", milles hoiatas Suurbritanniat ohu eest, mida Saksamaa endast kujutab.

Kiplingu põrmu hoitakse Westminster Abbey Poets' Corneris (luuletajate nurgas).

Haakrist raamatute kaanel 

Kiplingi paljude raamatute kaanel on haakrist koos elevandiga, kes kannab lootoseõit. Alates 1930. aastatest on tekitanud see küsimuse, kas Kipling polnud natsiideoloogia pooldaja.

Kipling kasutas haakristi kui india iidset õnne ja heaolu sümbolit. Seevastu natsid ei võtnud haakristi oma sümbolina kasutusele enne 1920. aastat. Kipling kasutas nii päri- kui vastupäeva suunatud haakristi. Juba enne natside võimuletulekut Saksamaal teatas Kipling oma kirjastajale, et haakristid tema teoste kaantelt tuleb kõrvaldada, et mitte näidata teda natside pooldajana.

Kirjandus 
 Ants Oras, "Rudyard Kipling 70-a." – Kunst ja Kirjandus 5. jaanuar 1936, nr. 1, lk. 4; uustrükk: Ants Oras, "Ilus haljas" (Luulekool III), 2007, lk. 251–252
 Johannes Silvet, "Rudyard Kipling" – Looming 1936, nr. 1, lk. 58–62 
 "XIX–XX sajandi väliskirjanikke" VII (Inglise kirjandus 1871–1917). TRÜ rotaprintväljaanne, 1969, lk. 84–101 (ülevaate autor Arthur Robert Hone)
 "Väliskirjandus XIX ja XX sajandi vahetusel". Valgus, Tallinn 1974, lk. 262–274

Välislingid 
 
 Rudyard Kiplingi tekste Wikisource'is
 Rudyard Kipling Ulmekirjanduse BAASis
 Kaunemaid lugusid taeva all, 1938 Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiiv

Inglise kirjanikud
Nobeli kirjandusauhinna laureaadid
Sündinud 1865
Surnud 1936
Rumeenia keel

Rumeenia keel on keel, mis kuulub indoeuroopa keelkonna romaani rühma.

Rumeenia kirjakeel pärineb 16. sajandist, esialgu kasutati kirillitsat, Transilvaanias aga ka ladina tähestikku. Aastatel 1860–1862 mindi Rumeenias üle ladina tähestikule. Moldaavia ANSV-s ja alates 1940. aastast Moldaavia NSV-s kasutati 1930–1933 ja 1937–1989 kirillitsat ja nimetust moldaavia keel.

Keeleküsimus Moldovas jätkub endiselt - Nõukogude ajal oli riigikeeleks "moldaavia keel" ja rõhutati rumeenlaste ja moldaavlaste ajaloolisi erinevusi, moldaavia keelt peeti romaani rühma keeleks, rumeenia keelest eraldi. 1989. aastal võeti Moldaavia NSV-s kasutusele ladina tähestik, 1991. aastal, pärast Moldova iseseisvumist, kuulutati rumeenia keel Moldova ametlikuks keeleks, kuid 1994. aasta põhiseaduses kasutati jälle terminit "moldaavia keel". Tänases Moldovas oli 2004. aasta rahvaloenduse tulemusel enamiku pealinna Chișinău elanike ja kõrgema haridusega inimeste emakeel rumeenia keel, samas kui maaelanike emakeel oli valdaval enamikul "moldaavia keel".

Sõnavara
Rumeenia keele sõnavara sisaldab umbes 70% ladina päritolu sõnu, 20% moodustavad slaavi päritolu sõnad.

Mõned sõnad:

da – jah
nu – ei
mulțumesc – aitäh
unu – üks
doi – kaks
trei – kolm
tată – isa
mamă – ema
bărbat – mees
femeie – naine
frate – vend
soră – õde
zi – päev
noapte – öö
soare – päike
lună – kuu

Grammatika

Isikulised asesõnad

Vaata ka
rumeenia kirjandus
Moldaavia murre

Viited

Välislingid
Rumeenia nimede kirjutus ja hääldus EKI teatmikus

Moldova
Romaani keeled
Keel
Rott

Rott (Rattus) on hiirlaste sugukonda kuuluv liigirohke näriliste perekond.

Toitumine
Ta sööb palju ja ükskõik mida: elektrijuhtmeid, kummivoolikuid, viljateri, puitu, nahka, toiduaineid – kõike kuni prügikastides olevate jäätmeteni.

Eluviis
Rott elab karjas ja suudab kohaneda igasuguste oludega. Ta on väga hea ujuja. Rott liigub harva oma territooriumilt välja: ta teab, et lähedalt on kergem saaki püüda. Ta ei taju valju müra ja võib koguni surra, kui ei jõua ruttu põgeneda.

Paljunemine
Emane rott paaritub paljude isastega. Igas pesakonnas on 1–20 poega. Juba kolme nädala pärast võivad need pojad omakorda järglasi saada. Aastas poegib emane rott palju kordi. Aasta jooksul võib emasel rotil sündida 800 järeltulijat.

Levik
Enamik liike elutseb Kagu-Aasias ja Aafrikas. Mitu liiki on inimene tahtmatult mujale levitanud. Paljud rotid on kõigesööjad ja seal, kus neid on palju, nad lausa hävitavad inimeste toiduvarusid. On levinud valearvamus, et ohtlikke nakkushaigusi (näiteks katku, tüüfust) edasi kandes on rotid põhjustanud epideemiaid. 

Eestis elab 13. sajandist alates India päritoluga mustjashalli karvastikuga kodurott. Sellest suurem, hallikarvaline rändrott jõudis meile 17. sajandil, kuid on praeguseks koduroti tõrjunud suhteliselt väikesele alale Lõuna- ja Kagu-Eestis.

Rotiliike 

Rattus adustus
Rattus annandalei
Rattus argentiventer
Rattus baluensis
Rattus bontanus
Rattus burrus
Rattus colletti
Rattus elaphinus
Rattus enganus
Rattus everetti
Rattus exulans
Rattus feliceus
Rattus foramineus
Rattus fuscipes
Rattus giluwensis
Rattus hainaldi
Rattus hoffmani
Rattus hoogerwerfi
Rattus jobiensis
Rattus koopmani
Rattus korinchi
Rattus leucopus
Rattus losea
Rattus lugens
Rattus lutreolus
Rattus macleari
Rattus marmosurus
Rattus mindorensis
Rattus mollicomulus
Rattus montanus
Rattus mordax
Rattus morotaiensis
Rattus nativitatis
Rattus nitidus
Rattus norvegicus (rändrott)
Rattus novaeguineae
Rattus osgoodi
Rattus palmarum
Rattus pelurus
Rattus praetor
Rattus ranjiniae
Rattus rattus (kodurott)
Rattus sanila
Rattus sikkimensis
Rattus simalurensis
Rattus sordidus
Rattus steini
Rattus stoicus
Rattus tanezumi
Rattus tawitawiensis
Rattus timorensis
Rattus tiomanicus
Rattus tunneyi
Rattus turkestanicus
Rattus villosissimus
Rattus xanthurus

Välislingid 
 Prosotsiaalne käitumine: Inbal Ben-Ami Bartal, David A Rodgers, Maria Sol Bernardez Sarria jt, Pro-social behavior in rats is modulated by social experience, DOI: http://dx.doi.org/10.7554/eLife.01385, 14. jaanuar 2014, Chicago ülikool, Ameerika Ühendriigid
 Suur rott hirmutas vanaprouat Lõuna-Eesti Postimees, 25. märts 2019

Hiirlased
Riigihümnide loend

''Siin on loetletud riigihümne. 

Adõgee Vabariigi hümn
Afganistani hümn
Albaania hümn
Ameerika Ühendriikide hümn
Andorra hümn
Angola hümn
Antigua ja Barbuda hümn
Argentina hümn
Armeenia hümn
Austraalia hümn
Belgia hümn
Bhutani hümn
Bulgaaria hümn
Burkina Faso hümn
Burundi hümn
Colombia hümn
Costa Rica hümn
Eesti hümn
Ekvatoriaal-Guinea hümn
Elevandiluuranniku hümn
Gruusia hümn
Guinea-Bissau hümn
Hiina Rahvavabariigi hümn
Hispaania hümn
Horvaatia hümn
Iirimaa hümn
Islandi hümn
Jaapani hümn
Kameruni hümn
Kanada hümn
Keenia hümn
Kreeka hümn
Küprose hümn
Leedu hümn
Lesotho hümn
Lõuna-Korea hümn
Läti hümn
Makedoonia hümn
Malawi hümn
Mali hümn
Moldova hümn
Montenegro hümn
Nauru hümn
Norra hümn
Pakistani hümn
Poola hümn
Portugali hümn
Prantsusmaa riigihümn
Rootsi hümn
Rumeenia hümn
Rwanda hümn
Saksa DV hümn
Saksamaa hümn
Sambia hümn
Seišellide hümn
Sloveenia hümn
Soome hümn
Suriname hümn
Suurbritannia hümn
Svaasimaa hümn
Transnistria hümn
Trinidadi ja Tobago hümn
Ukraina hümn
Ungari hümn
Vanuatu hümn
Venemaa hümn

Ajaloolised riigihümnid
Armeenia NSV hümn
Montenegro Kuningriigi hümn
Nõukogude Liidu hümn
Valgevene Rahvavabariigi hümn
Venemaa Keisririigi hümn "Bože, Tsarja hrani"
"Dideba zetsith kurtheuls", endine Gruusia hümn

Välislingid 

"National Anthems, Hymns, Patriotic and Folk Songs"

 Riigihümnide loend
Muusika loendid
Randvere (Saaremaa)

Randvere küla asub Saaremaal Saaremaa vallas Ruhve poolsaarel.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.

Küla kohta on andmeid alates 16. sajandi esimesest poolest.

Randveres asub kaks kivikalmet. Väiksem kuulub I aastatuhande algusesse. Suuremast on leitud hõbedaga kaunistatud odaots ja mõõgaosi, suitsed ja muud. Need leiud on pärit 11. ja 12. sajandist. Arheoloogilised väljakaevamised Randvere kalmetel toimusid 1940 Marta Schiedehelmi ja Richard Indreko juhtimisel. Kivikalmed on ajaloomälestised.

Randvere külast on pärit Johannes Aavik, kes on kasutanud küla nime oma varjunimena.

Külas asub Villemi talu, mis tegeleb viljakasvatusega (peremees Andres Ruus).

Külavanem on Ilvi Pihl. Varem on külavanem olnud Maie Mets.

Viited

Saaremaa valla külad
Réunion

Réunion [reüni'oon] on Prantsusmaa ülemerepiirkond 800 km Madagaskarist idas.

Ajalugu
Eurooplased avastasid Réunioni 1513. aastal. Saar oli asustamata ja selle leidnud Portugali maadeavastajad panid saarele nimeks Santa Apolonia. Araabia meresõitjad tundsid seda juba nime Diva Morgabin (Läänesaar) all.

1642. aastal vallutasid saare prantslased ning see nimetati ümber Bourboni saareks. Réunioni nime hakkas see kandma pärast Suurt Prantsuse revolutsiooni. 

Réunion kuulub Prantsusmaa koosseisu alates 19. märtsist 1946. Saarel paikneb ka sõjaväebaas.

Geograafia
Réunion on vulkaanilise tekkega ookeaniline saar. Saare siseosa on mägine, kõrgeim tipp on saare keskosas kustunud vulkaan Piton des Neiges (3071 m). Saare kaguosas asub tegevvulkaan Piton de la Fournaise (2632 m).

Haldusjaotus ja rahvastik

Réunioni departemang jaguneb neljaks ringkonnaks. 2009. aasta seisuga elab Réunioni saarel 821 136 inimest. Kuna sisemaa on mägine, on rohkem asustatud rannikuäärsed alad.

Vaata ka 
 Réunioni ülemere departemangu haldusüksuste loend

Viited

Kirjandus 
 Troonilttõugatud majesteetide paradiis. Vaba Maa, 11. november 1937, nr 260, lk 7.

Välislingid 

Prantsusmaa meretagused piirkonnad
Aafrika maad
Reklaam

Reklaam on turunduses kasutatav kommunikatsioonivõte toodetele ja teenustele vahendatud tähelepanu pööramise kaudu tarbijate manipuleerimiseks. Reklaam on turunduse tähtsamaid vahendeid. Reklaami eesmärk on teavitada tarbijat meedia kaudu toodetest, teenustest või ideedest ning ühtlasi muuta inimeste suhtumist, teadlikkust ja/või tarbimisharjumusi.

Reklaami liigitamine 
Reklaame liigitatakse
auditooriumi järgi (lõpptarbijale või organisatsioonile)
tellijate järgi (tootjad, edasimüüjad või mittetulundusühingud, samuti ühisreklaam)
meediakanalite järgi (ajalehed, teatmikud, otsepostitus, välireklaam, sotsiaalmeedia reklaam, e-posti-reklaam, müügikoha reklaam, pakendireklaam, massimeedia, reklaamkingitused, sealhulgas internet)
objektide järgi (kauba reklaam ja ettevõtte reklaam, ideereklaam, üksikisiku reklaam)
mastaapide järgi (kohalik, üleriigiline või rahvusvaheline)
teema või valdkonna järgi (alkoholireklaam, tubakareklaam, poliitiline reklaam)

Mitmele reklaami alaliigile (nt alkoholi- ja tubakareklaam, samuti poliitiline reklaam) on paljud riigid kehtestanud erilised piirangud. Näiteks ei lubata poliitilist välireklaami vahetult enne valimisi, alkoholireklaami noorteväljaannetes jne.

Reklaam Eestis 
2020. aastal hinnati Eesti reklaamituru mahuks 88,7 miljonit eurot. Võrreldes varasema aastaga oli see 17% väiksem ja selle languse põhjuseks peetakse koroonapandeemia mõju.
Reklaamiturust 27% võttis televisioon, 26,3% internetireklaam, 14,7% välireklaam ja 11,4% raadioreklaam.

Kõige paremini läks kriisiajal internetireklaami turul, mille maht oli 21,3 miljonit eurot. Sellest hinnanguliselt 9,7 miljonit liikus Google'isse ja Youtube'i ning 6,5 miljonit Facebooki ning Instagrami.

Mõisteid 
Alateadvusreklaam
Kaubamärk
Korporatiivne identiteet
Logo
Postiloend
Rämpspost
Reklaamiagentuur
Reklaamikampaania
Valgusreklaam
Varjatud reklaam
WAP-reklaam

Vaata ka

Kalle Lasn
Harry Egipt

Viited
Stockholm

Stockholm (ametlikult Stockholmi vald (Stockholms kommun, poolametlikult Stockholmi linn (Stockholms stad)) on Rootsi pealinn, vald Rootsis Stockholmi läänis.

Põhjala Veneetsiaks ja Mälareni kuningannaks nimetatud Stockholm asub Mälareni järve ja Läänemere vahelise väina kaldail ja saartel, mida ühendab üle 50 silla.

1252 asutatud linna ajalooline südamik paikneb Stadeni saarel. Stockholmis on palju kauneid keskaegseid ehitisi.

1950. aastatel rajati Stadenist põhja poole Norrmalmi 5 ühesuguse kõrghoonega ärikeskus Hötorgscity, kus tohib liikuda ainult jalgsi. Djurgårdeni saarel on muuseume (Skanseni vabaõhumuuseum, Põhjala muuseum, Vasa laev Vasa muuseumis), suur park ja loomaaed.

Stockholmis asub enamik riigi suuri õppe- ja teadusasutusi (ülikool, akadeemiad, 3 Nobeli instituuti). Stockholm on riigi suurimaid sadama- ja tööstuslinnu.

Veebruaris 2009 tunnustas Euroopa Komisjon Stockholmi keskkonnasõbraliku eluviisi eest ning nimetas linna 2010. aasta Euroopa keskkonnapealinnaks.

Ametlik nimi 
1971. aasta haldusreformiga sai Stockholmi linnast Stockholmi vald. Stockholmile tehti erireeglid, mille järgi vast valitud Stockholmi vallavolikogu volitused algasid juba 1. oktoobril 1970 (teistel vallavolikogudel 1. jaanuaril 1971.

1980ndatel otsustas Stockholmi vallavolikogu kasutada ametliku nime "Stockholmi vald" asemel nime "Stockholmi linn" juhtudel, kui "puudub omavalitsusõiguslik tähtsus". Teatud kontekstides, näiteks juriidilistes dokumentides, peab siiski kasutama ametlikku nime "Stockholmi vald".

Haldusjaotus 
Stockholm koosneb kolmest peapiirkonnast (huvudområde): Innerstaden (Stockholmi südalinn), Västerort ja Söderort, mis omakorda koosnevad 14 linnaosapiirkonnast (stadsdelsområde):

Innerstaden (Stockholmi kesklinn)
 Kungsholmen
 Norrmalm
 Södermalm
 Östermalm

Söderort (Lõuna-Stockholm)
 Enskede-Årsta-Vantör
 Farsta
 Hägersten-Liljeholmen
 Skarpnäck
 Skärholmen
 Älvsjö

Västerort (Lääne-Stockholm)
 Bromma
 Hässelby-Vällingby
 Rinkeby-Kista
 Spånga-Tensta

Linnaosapiirkonnad jagunevad linnaosadeks.

Vaatamisväärsused

Muuseumid 
 Moderna Museet (moodsa kunsti muuseum)
 Vasa muuseum (Vasamuseet), Djurgårdeni saarel asuv muuseum, kus tutvustatakse 17. sajandi meremeeste elu. Muuseumis eksponeeritakse 1628. aastal põhja läinud Rootsi lipulaeva Vasa, mis tõsteti 1961. aastal merepõhjast.

Vaata ka 
 Hötorget
 Rinkeby
 Stockholmi kuningaloss
 Kristineberg
 Skogskyrkogården
 Stockholmi börs
 Stockholmi Eesti Lasteaed "Pääsuke"
 Kuninglik Tehnikainstituut
 Riddarholmeni kirik
 Vabaduse allikas
 Maria narkohaigla

Välislingid 

Rootsi linnad
Pealinnad
Hansalinnad
Sadamalinnad
Stockholmi lääni vallad
Sinilill

Sinilill (Hepatica) on taimeperekond tulikaliste sugukonnast.

Süstemaatika, klassifikatsioon ja taksonoomia 
Umbes 6 liiki, mis kasvavad põhjapoolkeral. Sinilille on jaotatud päris mitme liigi vahel. Küsimus liikide arvust on vaidluse all. Olukorda komplitseerib laialdane hübridiseerimine. Liikide hulka kuuluvad harilik sinilill ja transilvaania sinilill. Nende kahe liigi hübriid on keskmine sinilill. 

Varem on sinililled koos ülaste ja karukelladega paigutatud ülase perekonda. Sinilille perekonna esmakirjeldaja on Philip Miller (1754).
 
Perekonnanimi on tuletatud sõnast hēpar 'maks' ja tähendab 'maksa-' (sinilille peeti maksarohuks, sest juurmised lehed meenutavad maksasagaraid ning on alt maksa värvi). Sõna pärineb keskaegsest ladina keelest.

Kirjeldus 
Sinililled on talihaljastest püsikutest tugeva risoomiga rohttaimed. Juurmised lehed on pika raoga, kolmehõlmalised, pisut maksataolised, pealt rohelised, alt pruunikaslillad.  Kõrvallehed puuduvad. Kolm ovaalset kõrglehte paiknevad tupetaoliselt. Varrel on üksik õis. Õiekate on lihtne, kroonlehetaoline, tavaliselt viie kuni kaheksa tuhmsinise, harvem roosa või valge tupplehega. Tolmukaniidid on arvukad, peaaegu valged. Vili on ovaalne, karvane pähklike lisemega (elaiosoomiga).

Kromosoomide arv: 2n=14.   

Eestis kasvab looduslikult ainult harilik sinilill. Harilikul sinilillel on teisendid teravahõlmine sinilill (Hepatica nobilis var. acuta) ja ümarahõlmine sinilill (Hepatica nobilis var. obtusa), mida varem tunti liikidena Hepatica acutiloba (ka Hepatica acuta, Hepatica triloba acuta)  ja Hepatica americana (ka Anemone hepatica, Hepatica hepatica, Hepatica triloba americana, Anemone americana). Teravate hõlmadega juurmiste lehtedega harilik sinilill on levinud Euraasias, ümarahõlmine teisend Ameerikas. Esimesel teisendil on lehtede pikkus 10 cm, teisel harva üle 7 cm. Teravahõlmisel sinilillel võib olla kuni 7 hõlma, sest ka hõlmadel võivad olla hõlmad.

Teravahõlmine sinilill on inglise keeles sharp-lobed hepatica 'teravahõlmine sinilill'. Ümarahõlmine sinilill on inglise keeles round-lobed hepatica 'ümarahõlmaline sinilill' või round-leaved hepatica 'ümaralehine sinilill'.

Ka Aasia teisendit on peetud omaette liigiks Hepatica asiatica. Sinilille on jaotatud päris mitme liigi vahel. Liikide arv on vaidluse all. Olukorda komplitseerib laialdane hübridiseerumine.

Vaata ka 
 Harilik sinilill

Välislingid 
bio.edu.ee - Sinilill

Tulikalised
Soodla

Soodla on küla Harju maakonnas Anija vallas Jägala–Käravete maantee ääres, umbes 35 km kaugusel Tallinnast.

Jägala–Käravete maanteel (registrinumbriga 13, Piibe maantee) on bussipeatused Soodla ja Soodla kauplus.

Kõrgus merepinnast on 64 m.

Soodla küla juures suubub Soodla jõgi Jägala jõkke.

Soodla veehoidla on osa Tallinna pinnaveehaardesüsteemist.

Külas (Soodla jõe suudmes) asub  Gabrieli poolsaar, mis on kaitse alla võetud kui "Gabrieli poolsaar mändidega" (registrikood: KLO4001055, üksikobjekt – pinnavorm, esmakanne 1958). 

Soodlat on esimest korda mainitud aastal 1241 (Sotal). 

19. sajandi alguses Soodla küla mõisastati.

Küla rajati uuesti 20. sajandi esimesel poolel.

Vaata ka
Gabrieli poolsaar
Jägala–Käravete maantee
Kiiu–Soodla tee
Soodla sild
Soodla veehoidla

Viited

Kasutatud allikad ja publikatsioonid 
Eesti Nõukogude Entsüklopeedia. Kirjastus Valgus, köide VII (RUND-TING), lk 218, Tallinn, 1975. 
Gabrieli poolsaar. Veebiversioon (vaadatud 28.04.2013) keskkonnaregistris
Keskkonnaregistri pidamise täpsustatud kord, Keskkonnaministri määrus, Veebiversioon (vaadatud 28.04.2013)
Veeseadus, Riigikogu seadus, Veebiversioon (vaadatud 28.04.2013)
Soodla jõgi (Registrikood VEE1087000)1993 , Andmesiire Veekatastrist. Jõed kantud nimistusse vastavalt Vabariigi Valitsuse 18. juuni 1993. a määrusele nr 184 Riigi veekatastri põhimääruse kinnitamine. Andmestiku aluseks Eesti NSV jõgede, ojade ja kraavide ametlik nimestik, 1986.Veebiversioon (vaadatud 28.04.2013)

Välislingid 
 Kaart   
 Soodla sild
 Soodla veehoidla
Kohanimeseadus (lühend - KNS), VV määrus, Haldusõigus, Veebiversioon (vaadatud 28.04.2013)
Keskkonnaregistri seadus (lühend - KeRS), VV määrus, Haldusõigus/Keskkonnaõigus, Veebiversioon (vaadatud 28.04.2013)
Anija valla külade elanikud (seisuga 31.12.2012). Anija vallavalitsus, Veebiversioon (vaadatud 28.04.2013)

Anija vald
Harju maakonna külad
Santander

Santander on sadamalinn Põhja-Hispaanias Biskaia lahe ääres, Kantaabria autonoomse piirkonna (ning ühtlasi selle ainsa, Santanderi provintsi) keskus. 

Kantaabriast lääne poole jääb Astuuria ja ida poole Baskimaa.

Elanike arv oli 1998. aastal umbes 184 000 ja 2009. aastal 183 466. 

Rooma riigi ajal oli linna nimi Portus Victoriae Iuliobrigensium (1. sajand eKr). Praeguse nime on linn saanud pühalt Emetheriuselt, (hispaania keeles Emeterio), kes legendi järgi oli märter, kelle pea toodi sinna 3. sajandil. Nime vahepealsed vormid olid näiteks Sant Emter ja San Ender.

1187. aastal tegi kuningas Alfonso VIII San Emeterio kloostri abti linna isandaks. 1248. aastal osales Santander Sevilla lahingus, mille eest ta sai vapi. 

Santander oli keskajal Kastiiliale tähtis sadam, mille kaudu käis ka Uue Maailmaga kauplemine.   

Santander sai ametlikult linnaõigused aastal 1755. 

1893. aastal plahvatas sadamas prahilaev Cabo Machichaco, hukkus 500 inimest. 

Santander oli kuningas Alfonso XIII meelissuvituskoht. Ka praegu on see populaarne suvituskoht, kuigi 1941. aastal hävis tulekahjus suur osa vanalinnast.

Santanderis on panga Banco Santander peakontor.

Vaata ka
Racing de Santander

Viited

Välislingid 

Hispaania linnad
 
Sadamalinnad
Suhhoi Su-27

Suhhoi Su-27 (vene keeles Сухой Су-27, NATO koodnimi Flanker) oli Nõukogude Liidu ja on nüüd Venemaa relvastuses olev mitmeotstarbeline hävituslennuk. Prototüübi esmalend toimus 1977. aastal. Su-27 projekteerimise lähteülesandeks oli saavutada Ameerika Ühendriikide hävituslennukiga F-15 võrreldav võimekus. 

Esimesed lennukid saabusid Nõukogude Liidu lennuväeosadesse 1984. aastal. Ametlikult võeti Su-27 relvastusse 1990. aastal, kui olid kõrvaldatud kõik katselendudel ilmnenud puudused. Su-27 on kasutusel Venemaa, Ukraina, Valgevene, Kasahstani ja Vietnami lennuväes. Hiinas ehitatakse lennukit Su-27 (J-11) litsentsi alusel.

Tehniline kirjeldus 
Lennuki konstruktsioonis on kasutatud suhteliselt palju titaani (kuni 30%), kõrgtugevusega alumiiniumisulameid ja komposiitmaterjale.

Välislingid
Kaug-Idas kukkus alla remondist tulnud Vene hävitaja, www.DELFI.ee, 20. september 2010

Hävituslennukid
Nõukogude Liidu sõjalennukid
Suhhoi
Severus Alexander

Severus Alexander (Imperator Caesar Divi Antonini Magni Divi Septimii Severii Pii Marcus Aurelius Severus Alexander Augustus); sünninimi Marcus Bassianus Alexianus; 1. oktoober  209 - veebruar 235 oli Vana-Rooma keiser 14. märts 222 kuni surmani, seega valitses ta 13 aastat ning suri 26-aastasena. 

Väidetavalt juhtus Severus Alexandri sünnil üks intsident, mille järgi arvati, et tegemist on tulevase keisriga. Tema sünidimisel olevat seinalt ala kukkunud keiser Traianuse pilt, mis oli paljudele tähendusrikas märk. 

Ta oli oma eelkäija, keiser Elagabaluse sugulane ning sai troonile Elagabaluse ema ja vanaema poliitmängude tõttu, kes ei soovinud võimust loobuda ja asendasid seega ühe keisri teisega. Severus Aleksander üritas oma valitsemisajal senatiga hästi läbi saada ja valitseda marcus-aureliuslikus vaimus. Üldiselt on ta ajalukku läinud hea, malbe ja tagasihoidliku keisrina. Keisril tuli pidada palju kaitse sõdu barbarite vastu, kes ründasid riiki erinevatest külgedest. Väidetavalt müüs keiser maha kõik riigi ja oma isiklikud vääriskivid, sest pidas enda ehtimisest olulisemaks riigikassa täitmist. 

Tema peamiseks hobiks oli tuvide kasvatus, millele tal kulus palju aega ja pühendumist. Severus Alexandril olevat olnud umbes 20 000 tuvi. 

Teatud osa ajaloolasi arvab, et Severus Alexandri ajal kirjutati väga paljudele Rooma hoonetele järgmine lause: "Ära tee teisele seda, mida sa ei taha, et teine sulle teeks!"

Tema populaarsus vähenes aja jooksul ning 235. aastal tapeti ta sõdurite poolt. Keisri ihukaitse pretoriaanid valisid järgmiseks keisriks Maximinus Thraxi.

Viited

Vana-Rooma keisrid
Sündinud 209
Surnud 235
Tants

Tants on kunstiliik, milles tundeid, elamusi ja suhtumist väljendatakse liigutuste ja poosidega; ka selle kunstiliigi teos. Tantsu saatmiseks mõeldud muusika on tantsumuusika.

Ajalugu

Tants on vanimaid kunstiliike, see kuulus algselt maagiliste kombetalituste juurde. Praeguseni on tantsul tihe seos rütmimuusika, laulu, pantomiimi ja teatrikunstiga. Vanimad tantsud matkivad tegelikkust (tööliigutusi, loomi ja muud seesugust).

Algul esitas tantsu selle looja, alles hiljem eristusid elukutselised tantsijad. Euroopa varaseim tantsukunst on teada Vana-Kreekast, kus see kaasnes jumalakultusega, näiteks Apolloni pidustustega. Keskajal kirik põlgas tantsu, kuid ei suutnud selle arengut pidurdada, õitsele puhkes rahvatants. 15. sajandil tekkis rahvatantsu kõrvale seltskonnatants. See oli algul kõrgseltskonna harrastus, arenes 19. sajandil rahvalikumaks (kadrill, polka, valss) ja on 20. sajandil üldrahvalikuks muutudes jätnud rahvatantsu varju. Praegu on rahvatants taandunud peamiselt tantsuringide harrastuseks. Klassikaline tants kujunes 16.–17. sajandil. 19. ja 20. sajandi vahetuses sündinud vabavormilisem plastika on mõjutanud ka klassikalist balletti.

Liigitus

Tantsitakse üksi, paaris või hulgakesi.

Eristatakse rahvatantsu, seltskonna- ehk peotantsu ja lavatantsu. Mineviku seltskonna- ja lavatantsud, mida tantsitakse kaasajal, on koondatud ajaloolise tantsu mõiste alla.

Euroopa lavatants jaguneb klassikaliseks ja balletiks, karaktertantsuks ehk lavaliseks rahvatantsuks, plastiliseks tantsuks ja estraaditantsuks. 

Peotantsust on väljakujunenud kindlatele reeglitele vastav võistlustants. Võisteldakse standardtantsude (aeglane valss, fokstrott, tango jne) ja Ladina-Ameerika tantsude kategoorias (samba, rumba, džaiv jne) kategoorias. 

Eesti rahvatantsu saab jagada folkloorseks (näiteks tantsuansambli Leigarid repertuaar) ja folklooril põhinevaks autoritantsuks (näiteks tantsuansambli Sõprus repertuaar).

Vaata ka
 Koreograafide loend
 Tantsijate loend
 Tantsude loend
 Melbourne shuffle
 Ballett 
 Capoeira 
 Hiphoptants
 Kõhutants 
 Rivitants
 Rahvatants 
 Seltskonnatants
 Stroof
 Ergutustants
 Ball
 Nüüdistants
 Tantsutehnika
 Tantsulavastus
 Tantsuteraapia
 Tantsuõpetaja
 Tantsukunstnik
 Šoti seltskonnatants
 Tantsuline liikumine
 Mustlastants

Välislingid
Tony Halme

Tony Christian Halme (6. jaanuar 1963 Helsingi – 8. jaanuar 2010 Helsingi) oli Soome raskejõustiklane ja poliitik. 

Õppis algkoolis ja keskkoolis ning Strömbergi mehaanikakoolis kaks aastat elektrimontööriks. Kool jäi pooleli, sest Tony puudus aastas 638 tundi.

23-aastasena läks ta elama Ameerika Ühendriikidesse, kus elas ametlikult 15 aastat, millest kuus aastat viibis turniiridel Jaapanis.

Märtsis 2003 pääses Tony Halme partei Põlissoomlased nimekirjas (kuid mitte partei liikmena) kandideerima Soome parlamenti ja sai seal rohkem hääli kui Anneli Jäätteenmäki. Suurem osa häältest tuli Helsingist Jakomäki linnaosast.

Tony Halme programmis olid tasuta ravimid ja hauaplatsid sõjaveteranidele välisabi kärpimise arvel, kultuuri- ja spordikulutuste suunamine eranditult noorte harrastustele, et lahendada noorte narko- ja muid probleeme, radikaalsed abinõud vägistajate ja pedofiilide vastu, töötasu maksustamise vähendamine ja proportsionaalseks tegemine, politseinike arvu suurendamine Euroopa Liidu laienemise tõttu kasvavaks kuritegevuseks valmistumiseks, kohustusliku rootsi keele kaotamine.

Ta on nimetanud president Tarja Haloneni lesbiks, kuid palus hiljem avalikult vabandust. Eduskunnas on ta saanud hoiatuse sobimatu keelekasutuse eest. Teda on kohtulikult karistatud narkootikumide tarvitamise, relva ebaseadusliku kasutamise ja ebakaines olekus auto juhtimise eest. 2006. aastal viibis ta haiglaravil alkoholismist põhjustatud maksa- ja kõhunäärmepõletiku tõttu.

Spordisaavutused
Atleetvõimlemise piirkondlik meister
Neljakordne Soome meister käsipallis
Euroopa ja maailmameister profimaadluses
Profipoksi raskekaalu Soome meister 1997 ja 2000 ning WBF Ameerika meister 1999

Välislingid
Sissekanne saidil BoxRec
Foto

Soome sportlased
Soome poksijad
Soome poliitikud
Sündinud 1963
Surnud 2010
Tupolev Tu-144

Tu-144 oli maailma esimene ülehelikiiruseline reisilennuk, mis ehitati Nõukogude Liidus Moskvas asuvas Tupolevi lennukitehases.

Tu-144 ehitati tihedas võistluses samal ajal loodava Briti-Prantsuse ülehelikiiruselise reisilennuki Concorde'iga. Nõukogude Liidu juhtkond lootis Tu-144 müümisega maailmaturule pääseda.

Tu-144 esmalend toimus 31. detsembril 1968. Juba ainuüksi esmalennu kuupäev näitab, kui tähtis oli Nõukogude Liidu juhtkonnale propaganda mõttes Tu-144 esmalennu aasta number. Concorde'i esmalend oli niiviisi lennuki Tu-144 esmalennust aasta võrra hilisem. Kokku ehitati 16 Tu-144 lennukit. Tu-144 oli ka esimene helikiiruse ületanud reisilennuk, esimene selline lend toimus 5. juulil 1969.

Esimene löök Tu-144 projektile tuli 1973. aastal Pariisi lennundusnäitusel, kui lennuk otse telekaamerate ees alla kukkus. Lennukatastroofi põhjustas meeskonna eksimus, mis tulenes püüdest jäljendada just enne neid lennanud Concorde'i manöövreid. Oletatakse ka, et Tupolevi piloote võisid häirida muud välised põhjused.

Tu-144 mootorite kütusekulu oli eeldatust suurem ja samuti oli väike mootorite ressurss. Nii mitmegi näitaja poolest jäi Tu-144 Concorde'ile alla. 

Pärast täiustusi pandi üks Tu-144 26. detsembril 1975 postilennukina liinile Moskva – Alma-Ata, et koguda teavet mootorite NK-144 tegeliku ressursi kohta. Liin valiti arvestusega, et see kulgeks suures osas kõrbede ja muude väheasustatud alade kohal, ning loodeti, et lennuki tekitatud vali ja häiriv lööklaine ei ärata Nõukogude avalikkuse soovimatut tähelepanu.
1977. aastal soovis Nõukogude Liit osta Concordi mootorite juhtimise arvuteid, kuid britid keeldusid müümast, kuna neid (või koopiaid jne) oleks saanud kasutada strateegilistel pommitajatel.
Järgmine Tu-144 kukkus alla 23. mail 1978. See oli uuendatud lennuki katselend enne liinile lubamist ning reisijaid selle pardal ei olnud. Kõik selle meeskonnaliikmed hukkusid.  
 
Kokku toimus regulaarlende 55, millest viimane tehti 1. juunil 1978. Lende üritati taaselustada alates 23. juunil 1979, kuid need olid üksnes ebaregulaarsed kaubareisid pikamaaliinil Moskva–Habarovsk. Kokku tehti 102 lendu. Pärast ametlike lendude lõpetamist Aeroflotis tehti 1980. aastatel Tu-144-ga vaid mõni juhuslik lend. 

Mitu Tu-144 annetati muuseumidele ning vähemalt 4 lennukit jäi välitingimustes olevale suletud alale Tupolevi lennukitehase Žukovski lennuväljale. Aastal 1995 taastati üks Tu-144 Ameerika Ühendriikide rahastamisel lennukõlblikuks, asendades mootorid uuema, sõjalennuki Tu-160 reaktiivmootoritega. Renoveeritud Tu-144 kasutati NASA uuringutel tulevase uue põlvkonna ülehelikiiruselise reisilennuki uurimuste jaoks. Taastatud Tu-144 lennuomadused paranesid NK-321 mootorite tõttu oluliselt. Mõningate asjatundjate arvates oleks Tu-144 nende mootoritega isegi ületanud Concorde'i lennuandmeid. Viimane Tu-144 lend sooritati 1999. aastal.

Vaata ka

Boeing 2707
Lockheed L-2000
Spaceliner

Viited

Välislingid

 Tu-144 veebisait

Reisilennukid
Nõukogude Liidu lennukid
Tupolev