joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Barbora Špotáková

Barbora Špotáková (sündinud 30. juunil 1981 Jablonec nad Nisous Tšehhoslovakkias) on Tšehhi endine kergejõustiklane, odaviskaja.

Špotáková võistles 2000. aastal Santiagos noorte maailmameistrivõistlustel seitsmevõistluses, kus ta sai neljanda koha tulemusega 5689. Kaks aastat hiljem 2002. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis osales ta odaviskevõistlustel, kus ta jäi tulemusega 51.71 17. kohale. 2004. aasta olümpiamängudel Ateenas viskas ta oda 58.20 ja finaali ei jõudnud. Järgmisel aastal sai ta kuuenda koha Euroopa heitjate talvistel karikavõistlustel ja teise koha Euroopa esiliiga karikavõistlustel tulemusega 59.74. 2005. aasta MM-il Helsingis jäi tema laeks kvalifikatsioonivõistlus tulemusega 58.74, millega ta oli esimene, kes finaali ei pääsenud. Samal aastal võitis ta Izmiris toimunud universiaadil tulemusega 60.73.

2006. aastal tuli Špotáková Tšehhi meistriks ja võitis Euroopa esiliiga karikavõistlused tulemusega 64.68. Samal aastal toimunud Euroopa meistrivõistlustel Göteborgis võitis ta hõbemedali 65.64-ga. Hooaja lõpus võitis ta IAAF-i kergejõustiku finaalvõistlustel tulemusega 66,21. Aasta lõpus valiti ta Tšehhi aasta naissportlaseks. Špotáková võitis 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Osakas kuldmedali isikliku rekordiga 67.07. Samal aastal IAAF-i kergejõustiku finaalvõistlustel viskas ta uueks isiklikuks rekordiks 67.12 ja sai esikoha. Aasta lõpus valiti Špotáková Tšehhi aasta kergejõustiklaseks. 31. mail 2008 viskas ta Zaragozas isiklikuks rekordiks 69.15, mis oli kõigi aegade neljas tulemus. 

2008. aasta olümpiamängudel Pekingis tuli Špotáková olümpiavõitjaks tulemusega 71.42. Oma võiduviske sooritas ta viimases voorus, millega ta möödus Venemaa sportlasest Maria Abakumovast, kes oli seni esikohal tulemusega 70.78. Loomulikult oli see võidutulemus tema isiklik rekord ja ka Euroopa rekord. See tulemus jäi 28 cm maha Osleidys Menéndeze maailmarekordist ja oli kõigi aegade teine tulemus. 13. septembril 2008 IAAF-i kergejõustiku finaalvõistlustel Stuttgardis viskas ta uueks maailmarekordiks 72.28.

2014. aastal Zürichis tuli ta Euroopa meistriks tulemusega 64.41.

2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros sai ta 64.80-ga pronksmedali.

2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel saavutas ta karjääri teise maailmameistri tiitli teisel katsel visatud 66.76-ga.

Saavutused

Olümpiamängudel 

 2008  Pekingis
  olümpiavõitja 71.42
 2012  Londonis
  olümpiavõitja 69.55
 2016  Rio de Janeiros
  pronksmedal 64.80

Maailmameistrivõistlustel 

 2007  Ōsakas
  maailmameister 67.07
 2009  Berliinis
  hõbemedal 66.42
 2011  Daegus
  hõbemedal 71.58
 2017  Londonis
  maailmameister 66.76

Euroopa meistrivõistlustel 

 2006  Göteborgis 
  hõbemedal 65.64
 2010  Barcelonas
  pronksmedal 65.36
 2014  Zürichis 
  kuldmedal 64.41

IAAF-i finaalvõistlustel 

 2006  Stuttgardis
 1. koht 66.21
 2007  Stuttgardis
  1. koht 67.12
 2008  Stuttgardis
  1. koht 72.28 MR

Teemantliigal 
 Üldvõidud (5): 2010, 2012, 2014, 2015, 2017

Viited

Välislingid

 

Tšehhi odaviskajad
Sündinud 1981
José Sócrates

José Sócrates Carvalho Pinto de Sousa (sündinud 6. septembril 1957 Portos) on Portugali poliitik, oli peaminister alates 12. märtsist 2005, astus tagasi 23. märtsil 2011, kuna opositsiooniparteid ei toetanud tema kärpekava, kuid püsis ametis peaministri kohusetäitjana 21. juunini 2011. 

Ta oli ka Sotsialistliku Partei esimees (peasekretär) 24. septembrist 2004 kuni oma tagasiastumiseni 5. juunil 2011 pärast partei kaotust parlamendivalimistel.

Ta on õppinud Coimbras ehitusinseneriks ja hiljem õppinud õigusteadust Lissabonis.

Poliitilist karjääri alustas ta nelgirevolutsiooni ajal. 1986 sai ta Castelo Branco ringkonna presidendiks. 1987 valiti ta Portugali parlamenti. 1999–2002 oli ta keskkonnaminister António Guterresi valitsuses. Pärast Sotsialistliku Partei võitu ennetähtaegsetel parlamendivalimistel 2005. aastal tõusis José Sócrates peaministriks.

José Sócrates jätkas peaministrina ka pärast septembris 2009 toimunud parlamendivalimisi. Tema vähemusvalitsus astus ametisse 12. oktoobril 2009.

Tunnustused
2005 Valgetähe I klassi teenetemärk

Portugali peaministrid
Valgetähe I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1957
Andrei Silnov

Andrei Silnov (sündinud 9. septembril 1984 Šahtõs Rostovi oblastis) on Venemaa kergejõustiklane (kõrgushüppaja). 

2003. aastal võitis Silnov Venemaa kuni 23-aastaste sisevõistlused tulemusega 2.24, kuid jäi kuni 23-aastaste välisvõistlustel samal aastal 2.18-ga kuuendaks. Kuni 23-aastaste Euroopa meistrivõistlustel augustis Erfurdis sai ta üheksanda koha tulemusega 2.23.

Silnovi läbimurre rahvusvahelisel tasandil toimus 2006. aastal. 7. jaanuaril sisehooaja avavõistlusel Jekaterinburgis hüppas ta 2.28. Veebruari lõpus Saksamaal Arnstadtis viis ta oma isikliku siserekordi 2.35-le. Juunis võitis ta Malagas toimunud kergejõustiku superliiga Euroopa karikavõistlustel esikoha tulemusega 2.31, mis oli ka tema isiklik välisvõistluste rekord. 25. juulil Stockholmis toimunud IAAF-i Grand Prix' võistlustel parandas ta oma rekordit veel ühe sentimeetri võrra. Augustis Euroopa meistrivõistlustel Göteborgis tuli ta isikliku rekordiga 2.36 Euroopa meistriks. See tulemus oli ka ühtlasi EM-rekord. 2008. aastal Londonis peetud IAAF-i super-Grand-Prix' võistlustel hüppas ta uueks isiklikuks rekordiks 2.38.

2008. aasta OM-il Pekingis tuli Silnov olümpiavõitjaks. Ta oli väga heas hoos ja ületas kõik kõrgused kuni 2.36 esimesel katsel. See jäi ka tema laeks, sest pärast võidu selgumist proovis ta ületada ka olümpiarekordit 2.42, kuid see jäi alistamata.:

Saavutused

Olümpiamängudel 

 2008  Pekingis
  olümpiavõitja 2.36

Maailmakarikavõistlustel 

 2006  Ateenas
 2. koht 2.24

Euroopa meistrivõistlustel 

 2006  Göteborgis
  Euroopa meister 2.36

IAAF-i finaalvõistlustel 

 2006  Stuttgardis
 2. koht 2.33
 2008  Stuttgardis
 1. koht 2.35

Viited

Välislingid

 
 Andrei Silnov Venemaa kergejõustikuliidu kodulehel

Venemaa kõrgushüppajad
Sündinud 1984
Gennadi Trošev

Gennadi Nikolajevitš Trošev (vene keeles Геннадий Николаевич Трошев; 14. märts 1947 Berliin – 14. september 2008 Perm) oli Venemaa kindralpolkovnik, Venemaa väejuht Tšetšeenia sõja ajal.

Ta sündis Berliinis Nõukogude okupatsioonitsoonis ohvitseri pojana. Lapsepõlve veetis ta Groznõis. 1969 lõpetas ta Kaasani tankikooli, 1976 soomustankivägede akadeemia ja 1988 peastaabi sõjaväeakadeemia.

Ta teenis mitmel ametikohal tankivägedes. Alates 1994 oli ta Põhja-Kaukaasia sõjaväeringkonna Vladikavkazis paikneva 42. armeekorpuse ülem. 5. mail 1995 ülendati ta kindralleitnandiks. Esimese Tšetšeenia sõja ajal 1995–1997 oli ta Põhja-Kaukaasia sõjaväeringkonna 58. armee ülem ja ühtlasi Venemaa vägede ülem Tšetšeenias. 1997 määrati ta Põhja-Kaukaasia sõjaväeringkonna ülema asetäitjaks. Augustis 1999 käsutas ta väeüksusi, mis lõid tagasi mässuliste võitlejate rünnaku Dagestanis. Teise Tšetšeenia sõja ajal oli ta alates jaanuarist 2000 Põhja-Kaukaasia armeegrupeeringu Vostok ülem. Veebruaris 2000 ülendati ta kindralpolkovnikuks. Aprillist juunini 2000 oli ta Venemaa vägede ülemjuhataja Tšetšeenias ja maist 2000 detsembrini 2002 ühtlasi Põhja-Kaukaasia sõjaväeringkonna ülem.

Märtsis 2001 toetas ta kohtuprotsessis Juri Budanovit, kes hiljem sõjakuritegudes, sealhulgas 18-aastase tšetšeeni neiu Elza Kungajeva tapmises süüdi mõisteti.

Alates veebruarist 2003 oli ta Venemaa presidendi nõunik kasakate küsimuses. 2008 ülendati ta Venemaa Föderatsiooni 2. klassi riiklikuks tegevnõunikuks.

Trošev hukkus lennuõnnetuses Permis, kuhu Trošev sõitis samboturniiri vaatama. Reisilennuk, mille pardal Trošev oli, kukkus maandudes Permi äärelinna. Kõik 88 lennukis viibinut hukkusid. Trošev maeti Krasnodari lähedale Severnõi asulasse.

Groznõis on tema auks ümber nimetatud Krasnoznamjonnaja tänav.

Tunnustused 

Rahvaste sõpruse orden (1994)
Venemaa kangelane (1999)

Venemaa sõjaväelased
Sündinud 1947
Surnud 2008
Kergejõustiku maailmarekordid

Kergejõustiku maailmarekordid on Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu registreeritud kergejõustiku maailma tipptulemused. Maailmarekordid kinnitatakse vastavalt IAAF-i reeglitele ja neid võib püstitada võistlustel, mis on IAAF-i poolt heaks kiidetud. Kõikide jooksualade distantsid on meetermõõdustikus, välja arvatud 1 miili jooks.

Reeglid 

Maailmarekordite kinnitamiseks kergejõustikus on kindlasti vaja jälgida järgmisi nõudeid :
 Pärast võistlust on sportlane kohustatud tegema dopingukontrolli vastavalt IAAF-i antidopingu komitee seatud reeglitele.
 Individuaalalal peab osalema vähemalt kolm sportlast ja võistkondlikult vähemalt kaks võistkonda.
 Staadion ja selle võistlusinventar peab vastama IAAF-i kriteeriumitele.
 Võistlused peavad toimuma tingimustes, kus ühes võistlevad sama sugupoole esindajad, mis eriti kehtib maanteejooksudel.
 Võistkondlikul alal (teatejooksud) peavad sportlased olema ühe riigi kodanikud.
 Tempo dikteerija (jooksu vedaja-jänese) kasutamine jooksudes maailmarekordi püstitamisel on lubatud, kuid ei lubata kasutada sportlast, kes on jäänud maha ühe või rohkem ringe vastavas jooksus. 
 100 m jooksus, 200 m jooksus, 100 m tõkkejooksus, 110 m tõkkejooksus ning kaugus- ja kolmikhüppes ei tohi taganttuul ületada 2 m/s. Mitmevõistluses on lubatud keskmine tuul kuni 2 m/s, kusjuures 100 meetri jooksu, kaugushüppe ja 110 m tõkkejooksu tuulekiirus liidetuna ei tohi ületada 6 m/s.
 Kõikidel distantsidel staadionil peab olema automaatne ajavõtt (fotofiniš).

Maailmarekordid

Mehed 

* Maantee teatejooks on maratonipikkune (42 195 km). Teatejooksus osaleb kuus sportlast, kes kõik jooksevad ühe vahetuse (5 + 10 + 5 + 10 + 5 + 7,195 km)

Naised 

* Maantee teatejooks on maratonipikkune (42 195 km). Teatejooksus osaleb kuus sportlast, kes kõik jooksevad ühe vahetuse (5 + 10 + 5 + 10 + 5 + 7,195 km)

Segateatejooks

Segateatejooks

Sisemaailmarekordid

Mehed

Naised

Viited

Välislingid 
 Maailmarekordid IAAF-i kodulehel

Kergejõustik
Rekordid
Enn Terasmäe

Enn Terasmäe (aastani 1936 Nikolai Roosa; 20. detsember 1899 Villevere, Kabala vald, Viljandimaa – 17. august 1990 Frankford, Ontario) oli eesti ja Kanada põllumajandusteadlane.

Elulugu 
Aastatel 1918–1920 võttis Terasmäe osa Vabadussõjast. 1927. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli. 1929. aastal sai ta magistrikraadi agronoomias (väitekiri "Esimese vilja tasuvusest madalsool"), 1934. aastal kaitses doktorikraadi (dr. agr.) väitekirjaga "Külviaja mõjust lõikustoodangule madalsool". Kuulus EYS Veljestosse, hiljem korporatsioon Rotaliasse.

Alates 19. maist 1938 kuni 1940. aastani oli Terasmäe põllutööministri abi.

1944. aastal põgenes Terasmäe Rootsi, kust 1952. aastal siirdus edasi Kanadasse. Seal töötas ta Guelphi Ülikoolis, kus uuris taimede mikroelementide tarvet ja nende toimet taimekasvule, oli aastatel 1960–1965 samas taimekasvatusprofessor.

Isiklikku
Enn Terasmäe poeg on geoloog Jaan Terasmäe.

Viited

Kirjandus
Album academicum universitatis Tartuensis. II köide, Tartu 1994, lk 6
Teadus Eesti põllumajanduse arenguloos. II osa (1918–1940) Tartu 2003. Lk 185–186

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti põllumajandusteadlased
Eesti agronoomid
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Korporatsioon Rotalia liikmed
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Perekonnanimede kaitseregister
Eestlased Kanadas
Sündinud 1899
Surnud 1990
Alfred Hain

Alfred Hain (18. november 1907 Tsooru vald, Võrumaa – 28. aprill 1990 Norrköping) oli eesti agronoom.

Lõpetas 1931. aastal Tartu Ülikooli Põllumajandusteaduskonna.

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti agronoomid
Põllutöökoja liikmed
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1907
Surnud 1990
Rootsi kalmistutele maetud
Harald Meri

Harald Meri (23. detsember 1917 Raasiku – 5. aprill 1990) oli eesti (Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku) vaimulik, Türi pastor ja Järva praostkonna praost.

Ta õppis EELK Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 20. detsembril 1961 õpetajaks.

Ta oli enne ordineerimist Harju-Jaani Ristija Johannese koguduses koorijuht. Ta on teeninud Vahastu kogudust, aastatel 1970–1978 Järva-Madise kogudust ning aastatel 1978–1990 Türi Püha Martini kogudust; lisaks oli ta aastatel 1978–1986 Järva praostkonna abipraost ja aastatel 1986–1990 praost.

Valiti Eesti Kongressi.

Harald Meri ja tema koduabiline Valve Klein jäid kadunuks 5. aprillil 1990. Nende surnukehad leiti 14. aprillil Türi külanõukogus asuva Toravere karjääri territooriumilt. Meri tapmises süüdistasid ajakirja Luup ajakirjanikud Virkko Lepassalu ja Raivo Palmaru 1997. ja 1999. aastal EELK õpetajat Arne Hiobit ja Ennu Gansenit, kuid tõendusmaterjali puudumise tõttu prokuratuur nende suhtes kriminaalasja ei algatanud. Politsei kontrollis ka versiooni, mille kohaselt oli tapmine seotud Meri võimaliku tunnistusega  Nõukogude hävituspataljoni vastu 1941. aastal Kautla lahingus. 2000. aastal lõpetas politsei uurimise aegumise tõttu, selleks hetkeks polnud ühtki mõrvas kahtlustatavat ega kindlaks tehtud motiivi.

Viited

Välislingid
Artikkel "Pastori hukk järelvaates"
Artikkel Harald Merist
Virkko Lepassalu, Mitme näoga diakon, Luup, Nr.9 (40); 28. aprill 1997

Järva-Madise Püha Matteuse koguduse vaimulikud
Järva praostid
Eesti Kongressi liikmed
Usuteaduse Instituudi vilistlased
Eesti mõrvaohvrid
Raasiku vanale kalmistule maetud
Sündinud 1917
Surnud 1990
Rocca al Mare Kool

Rocca al Mare Kool on era-üldhariduskool Tallinnas Rocca al Mares, mis alustas aktiivset tegevust 2000/2001 õppeaastal. 

Rocca al Mare Kooli missioon on
toetada maailma paremaks muutvaid unistusi ja nende teostamist. Kooli eesmärgiks on kujundada oma õpilastest terved, haritud, kultuursed, eetiliste väärtushinnangutega läbilöögivõimelised ja õnnelikud noored inimesed.

Rocca al Mare Kooli üks asutajatest ning nõukogu esimees on ettevõtja Hannes Tamjärv. 

Rocca al Mare Kooli AS-i juhataja on Rein Rebane. 10. augustil 2010 asus kooli direktorina tööle Kaido Kreintaal. 2015. aasta augustist oli kooli direktoriks Heiti Pakk ning alates 2020. aasta 31. juulist on kooli direktoriks Sirje Toomla .

Kool on pälvinud aasta betoonehitise auhinna aastal 2001  ning aasta kiusuennetaja kooli auhinna aastal 2020 .

Alates 2005. aasta 1. septembrist avas Rocca al Mare kool individuaalõppekeskuse vodja piirkonnas, ning 1. septembril 2015 avas kool õppekeskuse Hispaanias, Marbella piirkonnas.

Kool korraldab ja võõrustab oma kogukonnas mitmeid kultuuriüritusi nagu disainikonkurss Roosad Käärid , klassidevaheline tantsuvõistlus RaM Tants  ning heategevuslik EAK autoriõhtu.

Vaata ka
 Rocca al Mare Kooli Tantsusõbrad

Viited

Välislingid
 Rocca al Mare Kool

Tallinna koolid
Rootsi introdutseeritud aadlisuguvõsade loend

See on Rootsi rüütelkonda introdutseeritud aadlisuguvõsade loend.

Krahvid

Vabahärrad

Tituleerimata aadlisuguvõsad

Viited

Välislingid 
Riddarhuset, Rootsi rüütelkonna koduleht

Aadlisuguvõsad
Rootsi aadlisuguvõsad
Peeter Espak

Peeter Espak (sündinud 24. aprillil 1979) on eesti orientalist, teoloog ja assürioloog.

Ta lõpetas 1997. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi. 2010. aastal kaitses ta Tartu ülikooli usuteaduskonnas doktorikraadi Lähis-Ida usundiloo ja ajaloo alal. Akadeemiliselt on ta Korporatsioon Sakala liige. 

Tartu Ülikooli orientalistikakeskuse vanemteadur 2009–2013, Tartu Ülikooli usuteaduskonna võrdleva usundiloo vanemteadur 2014–2017, alates 2018 Tartu Ülikooli orientalistikakeskuse sumeroloogia ja Lähis-Ida kultuuriloo vanemteadur. MTÜ Ühiskonnauuringute Instituut juhataja.  

2017‒2021 oli ta Teaduste Akadeemia Eesti Noorte Teaduste Akadeemia liige.

Teaduslikud tööd ja publitsistika
Avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni peamiselt Lähis-Ida religiooni, mütoloogia ja ajaloo teemadel. Kirjutanud rohkelt esseesid, ajaleheartikleid ja arvamusi Eesti ajalehtedes ja ajakirjades.

Raamatuid 
Peeter Espak. The God Enki in Sumerian Royal Ideology and Mythology. Philippika – Altertumswissenschaftliche Abhandlungen / Contributions to the Study of Ancient World Cultures 87. Harrassowitz Verlag. 2015
Peeter Espak, Loone Ots. Müüt ja kirjandus. Maurus. 2015
Peeter Espak, Vladimir Sazonov, Andreas Johandi. Vana-Lähis-Ida ajalugu 3500–2000 eKr. Tartu Ülikooli Kirjastus. 2017

Tunnustus
2017 – sai Eesti Noorte Teaduste Akadeemia asutajaliikmeks

Viited

Välislingid

Asjatundja: Euroopat ohustab enda juurte ja kultuuri häbenemine, mitte islami invasioon!

Eesti ajaloolased
Eesti orientalistid
Eesti teoloogid
Eesti assürioloogid
Tallinna Prantsuse Lütseumi vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Sündinud 1979
Tooru õhtu

Tooru õhtuks või Tooru teeramise õhtuks on eesti rahvausundis nimetatud neljapäeva õhtut Kose kihelkonnas ja Harjumaa rannikul.

Tooru teeramise õhtul on käidud hiies püha pidamas, ei olevat tehtud tööd ja puhutud toorupilli ehk torupillisarnast vasikamaost pilli.

Matthias Johann Eisen kirjeldab oma raamatus "Eesti mütoloogia" Tooru teeramise õhtuid nii: 

Taarale oli neljapäev pühendatud. Neljapäeval käidi hiies püha pidamas. Torupillimees puhus kivi ehk kännu otsas torupilli, rahvas laulis ja tantsis. Nimelt peeti niisuguseid pidusid suvel, mil nad öö otsa hommiku valgeni kestsid. Öösi tehti hiie ligidale tuli üles, mille ümber vanemad inimesed istusid, kuna nooremad lusti lõid. Saarlased arvasid, et Taara ise hiiepuu otsas viibib ja sealt noorerahva pidu pealt vaatab. Hiidlastest teatakse, et need praeguse Pühalepa kiriku kohal alasti olles ohverdanud, ohverdades noad kätte haaranud ja yksteist katsunud täkkida nii, et veri ilmuks. See veri oli jumalale ohvriks määratud, missugusele jumalale, seda enam ei teata. Ka Kärdla ligidal Hiieselja hiies tehtud niisama. Seal vótnud täkkimisest isegi naisterahvad osa. Täkkimise ajal mängitud agaralt torupilli.

Neljapäeva pühitsemist ja seotust hiite, Tooru ja torupilliga mainitakse ka Pilistvere kihelkonnast 1896. aastal kogutud pärimusteates: 

Vanaaeg, kui veel ristiusku meie maal ei olnud, siis peeti püha Eestimaal neljapä ja hüiti seda tooru pühaks, kus sel päval siis hiiedelle ohverdati. Üks seesugune hiiepaik ja mets oli Kõo Koksvere külas, mis Siimotsi kopleks praegu on, et küll nüid ju hiied paar põlve maha on raiutud. Hiiepuude esimine raiuja oli Siimotsi Mihkel ja kõik külarahvas ootasid (veel siis!) õnnetust tulema selle talu omanikule, kes üks vanapoiss oli, aga õnnetus jäi tulematta kuni tänapäevani. Ka kõige küla õnnetus, mida kardeti, jäi hiiede pärast tulemata. Ka mängiti torupilli seal metsa ääres ja ohvred viidi metsa esimisest uudseviljast, esimisest lehmavasikast, esimisest lammatallest ja nõnda edasi kõigist; ka raha viidi sinna, mis esimene sai hiiedelle ohverdud. Kus ta sealt jäi, seda põle tarvis küsida: kõik liha, seda sõid hundid ja koerad, sest hunta oli sel ajal palju, ja ka vilja sõid varesed ja linnud, sest vargid sel ajal ei olnud nagu nüüd. Raha said järeltulijad üksi veel mõne jau kätte. Kena on seda kõik kuulda, mis vanarahvas nii sügavalt uskus, aga mis nüüd peaks uskuma, nii tühiseks peetakse. (H IV 7, 269/70 (29) < Pilistvere, Kõo m. – H. Keller (1896)).

Vaata ka
 Taara
 Tharapita
 Hiis

Viited

Kirjandus
 Matthias Johann Eisen. Eesti mütoloogia. Eestimaa Kooliõpetajate Vastastiku Abiandmise Seltsi raamatukaupluse kirjastus, 1919, lk 177–178. 

Eesti rahvausund
Agaavilised

{{Taksonitabel 
| nimi           = Agaavilised 
| värv = #
| seisund        = 
| seisundi_süsteem  = 
| seisundi_ref      =
| pilt           = Hesperoyucca whipplei ssp parishii 2.jpg
| pildi_seletus  = Jumalaküünal (Hesperoyucca whipplei) 
| pildi_laius    = 250 px
| riik           = Taimed Plantae
| hõimkond       = Õistaimed Magnoliophyta
| klass          = Üheidulehelised Liliopsida
| selts          = Asparilaadsed Asparagales
| sugukond       = Asparilised Asparagaceae
| alamsugukond =  Agaavilised Agavaceae
| sugukonna_autor = Dumort.
| levikukaart   = 
| sünonüümid =  *Anemarrhenaceae Conran et al. 
Anthericaceae J.Agardh 
Behniaceae Conran et al. 
Funkiaceae Horan. Herreriaceae Kunth Hesperocallidaceae TraubHostaceae B.Mathew Yuccaceae J.Agardh 
}}

Agaavilised (Agavaceae) on taimede alamsugukond aspariliste sugukonnast asparilaadsete seltsist. 

Varasemad taimede klassifitseerimissüsteemid käsitlesid agaavilisi eraldi sugukonnana. APG III süsteem paigutas selle aspariliste alamsugukonnaks.

Sugukonda kuulub 640 liiki umbes 23 perekonnast. APG III süsteem liitis agaavilistega järgnevad sugukonnad: Anemarrhenaceae, Hostaceae, Yuccaceae, Anthericaceae, Hesperocallidaceae ja Chlorogalaceae.

Agaavilised kasvavad põhiliselt troopilises ja lähistroopilises kliimas, kohati ka parasvöötme soojemates piirkondades.

Suur osa liike on sukulendid. Osal liikidest moodustavad lehed madala kodariku (agaavid), teised sarnanevad pigem puuga (lühilehine tääkliilia). Lehed on sageli pikad ja teravatipulised ning mõnikord ääristatud ogadega.

Agaaviliste sugukonda kuuluvad taimi kasutatakse muu hulgas haljastuses kõrbealadel ja teistes kuivades piirkondades, sest need ei vaja kastmist. Paljud liigid on väga dekoratiivsete õitega. Agaavilisi kasvatatakse palju ka toataimedena (muu hulgas agaave, tääkliiliaid ja rohtliiliaid).

Paksulehelistest ja suure suhkrusisaldusega liikidest valmistatakse alkohoolseid jooke. Mõned liigid on väärtuslikud kiutaimed.

PerekondiAgave – agaavAnemarrhena Anthericum Behnia Beschorneria Camassia – preeriaküünalChlorogalum Chlorophytum – rohtliiliaDiamena Diora Echeandia Eremocrinum Furcraea – sigiagaavHagenbachia Hastingsia Herreria Herreriopsis Hesperaloe Hesperocallis Hesperoyucca – jumalaküünal Hosta – hostaLeucocrinum Manfreda Paradisea – paradiisiaPolianthes – säraõisProchnyanthesSchoenolirionYucca'' – tääkliilia

Viited

Välislingid

 Agaavilised
Üllar Peterson

Üllar Peterson (sündinud 15. novembril 1973) on eesti ajaloolane, kes on keskendunud islamimaailma uurimisele.

Tartu Ülikooli lõpetas ta ajaloo erialal 1998. aastal.

Peterson kirjutas 2005. aastal magistritöö džihaadi kontseptsiooni kujunemisest Koraanis. Ta on õppinud Kairos ja Teheranis. Peterson on ajakirjanduses avaldanud Lähis-Ida ja ka laiemat islamimaailma tutvustavaid artikleid.

Ta on tõlkinud araabia keelest Usāma ibn Munqidhi teose "Õpetlike näidete raamat: Araabia rüütli mälestused" (Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus, 2015) ja pärsia keelest Iraani 20. sajandi klassikasse kuuluva Sadeq Hedayati romaani "Pime öökull".

Tunnustus 

 2019 Tallinna Ülikooli kirjandusauhind (Khalil Gibrani araabiakeelse romaani "Murtud tiivad" ja Sadeq Hedayati pärsiakeelse romaani "Pime öökull" tõlke eest)

Viited

Välislingid
Magistritöö digiteeritud variant
Eesti Ekspress: Rikas ja ilus! Petersoni Koraani eestikeelset tõlget tutvustav artikkel
Eesti Ekspress: Kas islamirevolutsioon Euroopas?
Eesti Päevaleht: Islam ja sotsialism
Postimees: Juut ja muslim: kohe näha, et vanad sõbrad Artikkel juutluse ja islami omavaheliste suhete ajaloost

Eesti ajaloolased
Sündinud 1973
Udo Sulp

Udo Sulp (sündinud 8. mail 1958) on eesti bowling'u-mängija. 

Ta on võitnud mitu medalit Eesti meistrivõistlustelt ning tulnud seenioride klassis kaks korda Euroopa meistriks (2008. aastal Prantsusmaal ja 2010. aastal Austrias).

Ta lõpetas 1977. aastal Põlva Ühisgümnaasiumi ja 1986. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia.

Välislingid
 "Eesti esimene Euroopa meister bowlingus on tartlane", Tartu Postimees, 1. juuli 2008
 Lühibiograafia, Tartu Postimees, 4. juuli 2008

Eesti sportlased
Sündinud 1958
Ründesuurtükk

Ründesuurtükk (saksa k Sturmgeschütz – StuG), enamasti ka rünnakkahur on rünnakuotstarbeline liikursuurtüki tüüp, tavaliselt soomuk.

Ründesuurtükid olid projekteeritud jalaväe rünnaku toetamiseks otsesihitud suurtükitulega eelkõige vastaste jalaväe kindlustatud positsioonide vastu.

Ründesuurtükke toodeti peamiselt Saksamaal ja NSV Liidus Teise maailmasõja eel ja ajal peamiselt tanki veermikule paigaldatud kahuri või haubitsa baasil.

Rünnakkahur nägi välja ja töötas samadel põhimõtetel nagu tankihävitajagi, neid eristas ainult relvastus. Rünnakkahuritel olid suurekaliibrilised madala algkiirusega relvad, orienteeritud lõhkemürskudega suurte sihtmärkide hävitamiseks, tankihävitajatel väiksema kaliibriga kiire algkiirusega relvad orienteeritud soomusläbistatavusele.

Wehrmachti ründesuurtükkide meeskonnad ei kuulunud soomusväe koosseisu ja neil oli eraldi vormiriietus. Sõja jooksul kujunesid ründesuurtükkidest enamasti hoopis liikuvad tankitõrjemasinad ehk tankitõrjetankid.

Vaata ka
 Sturmgeschütz III
 Sturmgeschütz IV
 Sturmhaubitze 42
Liikursuurtükk

Viited 

Soomustehnika
Õunvili

Õunvili on rüüsvili, mis areneb alumise sigimikuga õitest. Õunvilja sisemuses on palju seemneid, mis on koondunud vilja keskel asuvatesse seemnekambritesse.

Morfogeneetiliselt moodustub õunvili apokarpsest ehk lahkviljalisest emakkonnast, täpsemalt öeldes sigimiku alumisest osast. Õiepõhi kasvab kokku viljalehtedega ja katab need täielikult, harvem osaliselt, nii et viljalehed on suletud moodustuvasse viljalihasse. Nende kahe omavaheline piir hägustub ja on paljudel õunviljadel märkamatu, mõnel siiski ka silmaga märgatav. Tavaliselt ümbritseb õunvilja veel väliskiht ehk koor, millel on vahel, näiteks õunal, näha tupplehtede ja tolmukate kokkukasvanud jäänuseid.

Õunvilju esineb paljudel roosõielistel taimedel, näiteks astelpihlakal, harilikul küdoonial, pihlakal, tuhkpuul, valgel pihlakal ja viirpuul. Eestis kasvatatavatest liikidest on õunviljalised õunapuu, pirnipuu ja ebaküdoonia.

Vaata ka
lihakvili

Vili
Thorstein Veblen

Thorstein Bunde Veblen (30. juuli 1857 – 3. august 1929) oli norra päritolu Ameerika Ühendriikide sotsioloog ja majandusteadlane.

Koos John R. Commonsiga asutas ta institutsionaalse majandusteaduse liikumise. Ta on tuntud USA majanduse kriitikuna. Tema tuntuim teos on "The Theory of the Leisure Class" (1899).

Vebleni institutsionaalne lähenemine majandusteadusele põhines kahel usklassikalise ökonoomika alustalal:

 Marshalli nõudluskõveral ja 
 veendumusel, et töölised töötavad ainult sellepärast, et neile makstakse, mitte töö enda pärast.

Põhiliselt kritiseeris Veblen uusklassikuid marginalistliku lähenemise pärast, ta ei jaganud arvamust, et majandussüsteem liigub järk-järgult oma tasakaaluasendi poole, ja eitas üldise tasakaalu võimalikkust.

Elulugu 

Thorstein Veblen sündis Ameerikas 1857. aastal Norra emigrantide peres. Tema lapsepõlv oli võrdlemisi vaene.  õppis Veblen Yale'i Ülikoolis filosoofiat. Lõpetanud Yale'i Ülikoolis doktorantuuri, pakuti talle tööd Cornelli ökonoomika õpetajana. Veblen kirjutas mitmeid tollel ajal ebatüüpilisi teoseid, nagu "Majandusteooria ja naiste riided", "Naiste barbaarne staatus" jne. Tema õpetamisstiil oli noriv ja kiusav, tihti palus ta enamikul oma õpilastest majandusteadusega tegelemine lõpetada, ja oli tänulik, et enamik teda kuulda võttis.
 
Aastal 1899 avaldas Veblen oma tuntuima teose "The Theory of Leisure Class", mis kritiseeris uusklassikalist tarbijateooriat. Kui uusklassikud eeldasid, et inimesed on tarbimisotsustes sõltumatud, siis Veblen väitis, et nad seda ei ole. Enamik inimesi on oma otsustes sõltuvuses sellest, mida teised tema ümber teevad, mis on moodne jne. Enesealalhoiuinstinkt on küll esmane, mida inimesed tunnevad, kuid peale selle mõjutavad enamasti inimese otsuseid siiski sotsiaalne staatus ja omandisuhted. Vebleni vaatlused on enam tunnustust leidnud küll sotsioloogide, mitte majandusteadlaste silmis.

Aastal 1950 kirjutas professor Harvey Leibenstein artikli "Vebleni efektidest", kus ta väitis, et Marshalli nõudluskõverad kaotavad tihti oma tähenduse. Nõudlus "Vebleni kaupade" järgi sõltub kauba kogusest ja tarbija subjektiivsest arvamusest hinna kohta, mida teised tarbijad arvavad teda olevat selle kauba eest maksnud.

Veblen ei koostanud mingit kindlat majandusmudelit, ja arvas, et ka mitte keegi teine ei suuda seda teha. Vebleni teoseid on alati peetud teistmoodi ja mõnusaks lugemiseks.

Sündinud 1857
Surnud 1929
Ameerika Ühendriikide teadlased
Ameerika Ühendriikide majandusteadlased
Ameerika Ühendriikide sotsioloogid
Balthasar Russowi Liivimaa kroonika

Russowi Liivimaa kroonika on Tallinna Pühavaimu kiriku eesti koguduse õpetaja Balthasar Russowi poolt alamsaksakeeles kirjutatud kroonika, mis käsitleb Vana-Liivimaa ajalugu 12. sajandist kuni 1583. aastani, kirjeldades värvikalt Liivi sõja eelset Liivimaa siseolusid, elulaadi ja sündmusi. Russowile on omased teravalt luterlikud eelistused. Eriti detailselt kirjeldab kroonika Russowi kaasaegseid sõjasündmusi.

Eesti keeles on Russowi kroonika välja antud kolmel korral, kuid siiani puudub teaduslik, kommentaaridega väljaanne.

Väljaanded

 (teine, täiendatud trükk ).

 (kolmas, täiendatud trükk).

(1845) Balthasar Rüssow's Livländische Chronik : Aus dem Plattdeutschen übertragen und mit kurzen Anmerkungen versehen / durch Eduard Pabst, Reval : F. J. Koppelson, tõlge vene keeles

 (1584. a. väljalaske kordustrükk digitaalselt)

(1879) Ливонская хроника Бальтазара Рюссова. (Евграф Васильевич Чешихин-Ветринский: Сборник материалов и статей по истории Прибалтийского края), Рига: А. I. Липинский; teavik ; Tekst

(1920-21) Liiwi prowintsi kroonika. I-II,  (tõlkinud Kaarel Leetberg) Tartu: Eesti Kirjanduse Selts; teavik 

 (Alamsaksa keelest tõlkinud Dagmar Stock ja Hermann Stock) raamatukoi

 (tõlge on alamsaksa keelest)

ka 
Eesti keskaeg

Kirjandus
Juhan Kreem, "Ajaloost kirjanduseks ja tagasi. Balthasar Russowi kroonika kirjutamisest, kasutamisest ja ärakasutamisest." In: Keel ja Kirjandus, 56 (2013), 579–590.

Välislingid

"Russowi kroonika müügis 50 tuhandega" Eesti Päevaleht, 16. aprill 2005
Chronica. Teos digiteerituna digitaalarhiivis DIGAR

Teosed Eesti keskajast
Vana-Liivimaa
Kroonikad
Läti keskaeg

de:Balthasar Rüssow#Chronica der Provinz Lyfflandt
Narva Peetri kirik

Narva Peetri kirik oli luterlik kirik Narvas Vestervalli ja Valge tänava nurgal, Fama bastioni lõunaküljel. 

Kiriku ehitamist alustati 23. juunil 1885. Projekti autor oli Peterburi insener Rudolf Bernhardt. Ehitamiseks kasutati bastioni müüridest võetud tahutud paekivi. 

17. sajandist tegutses Narvas eesti kogudus soome koguduse koosseisus Rootsi kirikus. 19. sajandi teisel poolel asutati kaks iseseisvat eesti kogudust – linna ja tööliste oma. 1884. aastal valmis Narva Aleksandri kirik Kreenholmi Manufaktuuri töölistele, 1886. aastal aga linnaelanikele mõeldud Peetri kirik.  

See oli neljakandilise põhiplaaniga saalitüüpi kirik 1200 istekohaga. Kiriku lääneküljel oli kellatorn, mis lõppes teravatipulise tornikiivriga. 9. novembril 1886 pühitseti kirik apostel Peetrusele. 

1902. aastal asutati kiriku juures heategevusega tegelev Naisterahva selts. 1916. aastal asutati Peetri koguduse Vaesteabi selts vaestemaja hooldamiseks. Peetri kiriku kogudusele kuulus kalmistu Siivertsis. 1925. aastal asutati noortekoondis Astra, mille liikmed koondusid spordi, muusika ja kirjanduse ringidesse, ning 1931. aastal rajati pühapäevakool.

Eesti Vabadussõja ajal sai kirik pommitamiste tõttu kannatada, kuid taastati ja parandati põhjalikult 1923. aastal.

1944. aastal lõhkusid teise maailmasõja ajal Nõukogude Liidu pommituslennukid kiriku katuse. Kirik lammutati pärast 1953. aastat ja selle kive kasutati Narva raudteejaamahoone ehitamiseks.

Narva Peetri kogudus

Narva Peetri koguduse pastorid
Ferdinand Gottlieb Tannenberg, 1885–1906, Narva Peetri eesti koguduse õpetaja
Georg Steinfeldt (Kiviste), 1910–1937, Narva Peetri koguduse õpetaja
Einar-Hilarius Kiviste, 1937–1944, Narva Peetri koguduse õpetaja.

Viited

Narva endised kirikud
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud
Eesti endised kirikud
Narva vanalinn
Middlesbrough FC

Middlesbrough FC on Inglismaa jalgpalliklubi, mis tegutseb Middlesbrough's. Klubi mängib Inglismaa tugevuselt teise liiga klubis Football League Championship.

Klubi esimene ja seni ainus suurem tiitel on 2004. aastal võidetud liigakarikas Football League Cup. 2006. aastal jõuti UEFA karikavõistlustel finaali, kus kaotati Hispaania klubile Sevilla. Premier League'is mängiti viimati hooajal 2016–2017.

Praegune koosseis 
Seisuga 10. september 2020

Eesti mängijad 
 Tarmo Kink (2010–2012)

Viited

Välislingid
 Klubi koduleht
 Klubi info saidil premierleague.com

Inglismaa jalgpalliklubid
Stoke City FC

Stoke City Football Club on Inglismaa jalgpalliklubi, mis tegutseb Stoke-on-Trentis. Klubi mängib Inglismaa tugevuselt teises liigas Championship.

Klubi loodi 1863. aastal nime all Stoke Ramblers. Oma praeguse nime sai klubi 1925. aastal, mil Stoke-on-Trent sai linnaõigused. Klubi oli 1888. aastal üks Football League'i asutajaliikmeid.

Hooajal 2010-11 jõudis Stoke City FA karika finaali, kus kaotati Manchester Cityle tulemusega 0:1. Kuna Manchesteri meeskond oli juba saanud õiguse osaleda UEFA Meistrite Liiga hooajal 2011-12, jäi õigus osaleda Euroopa Liiga hooajal 2011–2012 Stoke Cityle. Stoke City jõudis Euroopa Liigas 1/32-finaali, kus kaotati kahe mängu kokkuvõttes Hispaania klubile Valencia tulemusega 0:2.

Klubi kodustaadion on alates 1997. aastast bet365 Stadium, mis mahutab 27 902 pealtavaatjat. Enne seda oli klubi kodustaadion alates 1878. aastast olnud Victoria Ground.

Mängijad

Praegune meeskond 
Seisuga 8. august 2019

Saavutused

Inglismaa
Football League Second Division / Football League Championship
Võidud (2):
1932–33, 1962–63
Teised kohad (1):
1921–22, 2007–08
FA Karikas
Teised kohad (1):
2010-11
League Cup
Võidud (1):
1971–72
Teised kohad (1):
1963–64

Peatreenerid 

...
  Lou Macari (1991–1993)
  Joe Jordan (1993–1994)
  Asa Hartford (1994)
  Lou Macari (1994–1997)
  Chic Bates (1997–1998)
  Chris Kamara (1998)
  Alan Durban (1998)
  Brian Little (1998–1999)
  Gary Megson (1999)

  Guðjón Þórðarson (1999–2002)
  Steve Cotterill (2002)
  Dave Kevan (2002)
  Tony Pulis (2002–2005)
  Johan Boskamp (2005–2016)
  Tony Pulis (2006–2013)
  Mark Hughes (2013–2018)
  Paul Lambert (2018)
  Gary Rowett (2018–2019)
  Nathan Jones (2019–)

Statistika 
Seisuga 13. august 2017
 Enim mänge klubi meeskonnas – John McCue (aastatel 1940–1960 kokku 675 mängu)
 Enim liigamänge klubi meeskonnas – Eric Skeels (aastatel 1959–1976 kokku 507 mängu)
 Noorim mängija väljakul – Peter Bullock (16 aasta ja 163 päeva vanuselt mängus Swansea City vastu, 19. aprill 1958)
 Vanim mängija väljakul – Stanley Matthews (50 aasta ja 5 päeva vanuselt mängus Fulhami vastu, 6. veebruar 1965)
 Enim väravaid klubi meeskonnas – Tommy Sale (aastatel 1930–1947 kokku 282 väravat)
 Enim väravaid ühel hooajal – Charlie Wilson (38 väravat hooajal 1927–1928)
 Enim väravaid ühel liigahooajal – Freddie Steele (33 väravat hooajal 1936–1937)
 Enim väravaid ühes mängus – Neville Coleman (seitse väravat mängus Lincoln City vastu, 23. veebruar 1957)
 Enim väravaid liigas – Freddie Steele (140 väravat aastatel 1934–1949)
 Suurim ost – 18,3 miljonit naela (Giannelli Imbula eest Portole 2016. aastal)
 Suurim müük – 20 miljonit naela (West Ham Unitedile Marko Arnautovići eest)

Viited

Välislingid 

 Ametlik koduleht

 
Inglismaa jalgpalliklubid
Premier League'i klubid
Bartholomäus Hoeneke

Bartholomäus Hoeneke (harvem kirjutatud ka Bartholomeus Hoeneke) oli 14. sajandil elanud preester ja Liivimaa noorema riimkroonika autor.

Hoeneket nimetab Johann Renner oma 16. sajandil kirjutatud Liivimaa kroonikas, kus teda kirjeldatakse preestri ja ühe kroonika, mida hiljem hakati kutsuma Liivimaa nooremaks riimkroonikaks, autorina. Konstantin Höhlbaumi arvates oli Hoeneke Järva foogti juures teeniv ordupreester, kes kirjutas oma alamsaksakeelse kroonika eesmärgiga jätkata Liivimaa vanema riimkroonika autori tööd. Mitmed teised (sh Sulev Vahtre) peavad teda aga kolme järjestikuse 14. sajandi Liivi ordumeistri (Eberhard von Monheim, Burchard von Dreileben, Goswin von Herike) kaplaniks. Anti Selart aga rõhutab, et riimkroonika autori kohta esitatud arvamused on siiski vaid oletused. Kui Hoeneke oli pikaaegne ordumeistrite kaplan, siis võiks Selarti arvates oodata tema nime esinemist ka mõnel kaasaegsel dokumendil. Hiljuti avastatud tekstikatked, mida mõned autorid peavad noorema riimkroonika fragmentideks, näitavad, et selle tekst võis olla kirjutatud mitte alamsaksa, vaid idapoolses kesksaksa keeles.

Viited

Kirjandus

Välislingid 
Bibliokirje teavik Rahvusarhiivi otsingust
Raamatukogu otsing URRAM

Liivi ordu
Läti keskaeg
Kroonikud
Vana-Liivimaa inimesed
Jomala vald

Jomala [jummala] on vald Soomes Ahvenamaa maakonnas Ahvenanmanneri keskosas Maarianhaminast põhjas.

Jomala vald on Ahvenamaa maavaldade seas suurima elanike arvuga (30. septembril 2008 oli see 3912).

Pindala on 143,39 km² (sealhulgas 0,82 km² siseveekogusid). Lisandub 543,66 km² mereterritooriumi, millega koos on pindala 687,05 km².

Ametlik keel on rootsi keel, mis on 92,6% elanike emakeel.

Jomala vallas asub Ahvenamaa ainuke lennuväli.

Nimest 
Jomala nimi on iidne, pärinedes rootslaste asustuse eelsest ajast. Kohapeal võib tänini kuulda arvamust, et see on lihtsalt nimi, millel pole muud tähendust. Rootsikeelses Wikipedias on teisejärgulisena esitatud ka nime seletamise katse rootsi keele abil.

Kuulmise järgi on eestlastele ja soomlastele nime tähendus kohe selge – hääldus on "jumala". Soomlased tahaksid uskuda ja arukamad rootslased on seda ka valmis möönma, et Jomala nimi on kuidagi seotud jumalaga. Tegemist ongi iidse kultuspaigaga, Ahvenamaa südamega, mida tähistab ka Ahvenamaa vanim kivikirik. Nimi on kohale antud siiski lõuna, mitte ida poolt ehk nimi pole mitte soome, vaid eesti (saare) päritolu.

Jomala nime jumalikku päritolu kinnitab kaudselt ka naaberküla nimi Gottby (Jumalave(e)re). Valla külade nimistus on veelgi ilmselgelt eesti päritolu nimesid – Kila ehk küla.

Jomala nime ajaloolised kirjaviisid: Jumala 1351; Jwmala 1356; Jomalum 1414; Jomala 1486; Jwmala 1494.

Külad 

Andersböle, Björsby, Buskböle, Dalkarby, Djurvik, Gottby, Gölby, Hammarudda, Hinderböle, Ingby, Jomalaby, Karrböle, Kila, Kungsöby, Möckelby, Möckelö, Norrsunda, Rasmansböle, Ringsböle, Sviby, Södersunda, Torp, Ulvsby, Vargsunda, Västansunda, Västerkalmar, Ytterby, Ytternäs, Ödanböle, Önningeby, Österkalmar, Överby.

Vaatamisväärsused 

Jomala kirik on pühendatud Ahvenamaa patroonile Pühale Olavile. See on vanim kivikirik nii Soomes kui ka Ahvenamaal ja asub Prästgårdeni külas. Vanimad osad kirikust on pärit 1260.–1280. aastatest. Kirikul on 52 meetri kõrgune torn. Kirikut laiendati 19. sajandil.

Kirikuaeda on maetud Soome ja Ahvenamaa poliitik Julius Sundblom (22.06.1865–23.08.1945), kes taotles Ahvenamaa ühendamist Rootsiga.

Tuntud jomalalasi 

 Georg Alanus (1609–1664), esimene Soome loodusteaduste professor (1640–1648) Turu Akadeemias
 Janne Holmén (s 1977), maratonijooksja (EM-i kuld München 2002)

Sõprusvallad 
 Knivsta kommun, Uppsala lään, Rootsi
 Pihtla vald, Saaremaa, Eesti

Viited

Välislingid 
 Jomala valla koduleht

Ahvenamaa maakonna vallad
Lumparlandi vald

Lumparland on vald Soomes Ahvenamaa maakonnas. Vallas räägitakse rootsi keelt. 

Peamine küla Lumparlandis on Klemetsby, kus asuvad pank, kirik, postimaja ja kool. Klemetsby on 35 km kaugusel Maarianhaminast.

Valda on soomekeelsetes dokumentides nimetatud varem ka Lumparlanti, kuid nüüd on kasutusel Lumparland.

Külad 

Klemetsby, Krokstad, Lumparby, Lumpoby, Norrboda, Skag, Svinö

Vaatamisväärsused 

Andreasele pühendatud Lumparlandi kirik on vanim säilinud puukirik Ahvenamaal.

Viited

Välislingid 

 Lumparlandi valla koduleht

Ahvenamaa maakonna vallad
Alma Kraas

Alma Kraas (sünninimi Preimann; 17. märts 1900 Märjamaa – 20. märts 2006 Riisipere) oli eesti pikaealine.

Kraas oli Vaimõisa kutsari tütar. Õppis Märjamaa kihelkonnakoolis. Läks pärast Esimest maailmasõda Tallinna kirikuõpetaja juurde teenijaks. Töötas ka müügiagendina Viru tänavas Gutkini kaubanduskontoris. 1929. aastal Alma abiellus ning asus koos mehe Jüriga elama Lillekülla.

Suviti elas ta kuni 80-aastaseks saamiseni maal, Riisipere lähistel. Oma pikaealisuse saladuseks pidas ta loodusearmastust. Talle on kogu elu meeldinud viibida looduses, teha aiatöid, käia seenel ja marjul. 

2006. aastal oli ta Tallinna vanim elusolev inimene ning Eestis vanuselt teine Elisabet Pärksoni järel. Et Kraas oli sundüürnik, elas ta oma viimased eluaastad (alates 2004. aasta sügisest) linna poolt antud munitsipaalkorteris.

Välislingid
Ehk saja aasta pärast kordub sama kevade Videvik Nr. 11 (468), 11. märts 2000
Vanim põhjatallinlane sai 104-aastaseks Põhja-Tallinna Sõnumid, 31. märts 2004
(pdf) Vanim tallinlane sai 105aastaseks Nõmme Sõnumid nr 6 (246), Lk.3, 26. märts 2005
(pdf) Vanim tallinlane sai 106 Nõmme Sõnumid, 17. märts 2006
Vanim tallinlane sai 106 SL Õhtuleht, 20. märts 2006

Eesti üle 100-aastased
Sündinud 1900
Surnud 2000. aastatel
Antonio Possevino

Antonio Possevino (ladina keeles Antonius Possevinus; 1533 või 1534 – 26. veebruar 1611 Ferrara) oli itaalia vaimulik ja paavsti legaat Põhja-Euroopas.

Possevino astus 1559. aastal jesuiitide ordusse ja oli seejärel üks mõjukamaid kirikutegelasi. Tal olid väga head suhted paavst Gregorius XIII-ga, kes määras ta 1578. aastal Põhja-Euroopa legaadiks. Seega pidi Possevino juhtima sealset vastureformatsiooni. Oma suurima liitlasena nägi Possevino Rzeczpospolitat, eriti pärast seda, kui kuningas Stefan Bathory oli Moskva tsaaririiki Liivimaa sõja Vene-Poola sõjas võitnud.

1582. aastal aitas Possevino sõlmida Jam-Zapolski vaherahulepingut, millega Rzeczpospolita sai võimu kogu Liivimaa üle (Vana-Liivimaa põhjaosa ehk Eestimaa oli langenud juba rootslaste kätte).

Järgnevalt püüdis ta katoliiklust levitada nii põhja kui ka ida poole, toetades sel eesmärgil äärmiselt intensiivselt Liivimaale jesuiitide seminaride loomist. Tema, Poola jesuiitide provintsiaali Giovanni Paolo Campana ja nuntsius Alberto Bolognetti toel rajatigi Liivimaale Riia ja Tartu seminarid. Possevino toetas eriti Tartu seminari tööd, mida ta pidas täielikult enda looduks ja mida ta ka külastas.

Possevino käis ka Moskvas, kus püüdis Ivan IV-t mõjutada katoliku usku üle tulema. See siiski ebaõnnestus. Tema reisist Moskvasse on säilinud reisikiri. Oma tegevust Liivimaal kirjeldab ta aga kirjas Mantova hertsoginnale.

1586. aastal, kui Stefan Bathory suri, algasid Rzeczpospolitas troonitülid ja Possevinot süüdistati Zygmunt III vastaskandidaadi, Austria Maximiliani toetamises. Seetõttu rikuti tema suhted Rzeczpospolita riigivõimuga ning ta ei omanud Põhja-Euroopa asjades enam mingit mõjuvõimu.

Teoseid
Commentarii di Moscovia, et della pace segvita fra lei, e'l regno di Polonia, colla restitutione della Livonia. Scritti in lingua latina da Antonio Possevino della compagnia di giesu. ... in Mantova, 1596. Per Francesco Osanna Stampatore Ducale MDXCVI. Con licenza di Superiori. Mantova, 1596. ()
Kiri Mantova hertsoginnale : [katoliku usu levitamisest ja kindlustamisest] Liivimaal, Rootsis ja Transilvaanias. Sissejuhatus ja kommentaarid: Vello Helk; tõlkinud Vello Salo. Tartu: Johannes Esto Ühing, 1994.
Livoniae commentarius Gregorio XIII. P.M.. Toimetanud C. E. Napiersky. Riia, 1852.
Apparatus sacer ad scriptores Veteris et Novi Testamenti (Venice, 1603-06)
Bibliotheca selecta (Rooma, 1593)
Moscovia (Vilnius, 1586)
Dell sacrificia della Messa (Lyon, 1563)
Il soldato cristiano (Rooma, 1569)
Notæ verbi Dei et Apostolicæ Ecclesiæ (Poznań, 1586)

Itaalia vaimulikud
Diplomaadid
Läti ajalooga seotud isikud
Eesti ajalooga seotud isikud
Surnud 1611
Pernå vald

Pernå (soome Pernaja) oli vald Soomes Lõuna-Soome läänis Ida-Uusimaa maakonnas. Valla elanikud rääkisid suuremas osas rootsi keelt.

1. jaanuaril 2010 liideti vald Loviisa linnaga.

Külad 

Bagarböle, Baggböle, Baggnäs, Bergby, Blybergs, Böle, Erlandsböle, Fasarby, Garpgård, Gerby, Gislarböle, Gislom, Greggböle, Grevböle, Haddom, Hartola (Hardom), Hormnäs, Horslök, Hämeenkylä (Tavastby), Härkäpää (Härpe), Idlax, Isnäs, Kabböle, Kinnarinkylä (Skinnarby), Kivisalo (Kjevsalö), Koskenkylä (Forsby), Kukumi (Kuggom), Kuuskoski (Kuskosk), Kärppä (Kärpe), Lapinkylä (Labby), Lappnor, Malmsby, Malmgård, Näse, Paavalinkylä (Påvalsby), Pernå (Pernaja; Kirkonkylä/Kyrkoby), Pernajan pappila (Pernå prästgård), Pitkäpää, Pålböle, Riikki (Rike), Rosendal (Pernå), Rösund, Sandvik, Sarvilahti (Sarvlax), Sarvisalo (Sarvsalö), Sjögård, Strömmen, Sundarö, Särkilahti (Särklax), Tervik, Tetom, Torsby (Torstila), Tjuvö, Trännäs, Tjusterby, Vanhakylä (Gammelby), Villmansgård, Våtskär, Österby

Tuntud pernålasi 

 Mikael Agricola, Soome vaimulik, soome kirjakeele rajaja

Viited

Välislingid 

 Pernå valla koduleht

Uusimaa maakonna endised vallad
Loviisa
Sarvkiht

Sarvkiht on marrasknaha pindmine osa, mis koosneb tihedasti kokku surutud, surnud, ilma rakutuumata rakkudest. Need keratiini sisaldavad rakud ei lase läbi mikroobe, vett ja tolmu. Sarvkihi rakud kooruvad pidevalt naha pinnalt maha, tekitades hallikat tolmu, mis on söögiks mikroorganismidele tolmulestadele.

Anatoomia

de:Epidermis (Wirbeltiere)#Stratum corneum
Nukleiinhapped

Nukleiinhapped on biopolümeerid, mille monomeerid on nukleotiidid. Nukleotiidid koosnevad lämmastikalusest, suhkrust ja fosforhappejäägist. Üksikud nukleotiidid on ühendatud polünukleotiidahelaks fosfaat-suhkur sidemetega. Nukleotiidide järjestust on võimalik kindlaks teha sekveneerimise abil, mis annab tulemuseks märkidest koosneva tõlgenduse, mida nimetatakse sekventsiks. 
 
Eristatakse kahte tüüpi nukleiinhappeid: desoksüribonukleiinhape (DNA) ja ribonukleiinhape (RNA). Kui DNA ehituskomponendid on desoksüribonukleotiidid, kus suhkruks on desoksüriboos, siis RNA koosneb ribonukleotiididest, mille suhkruks on riboos. Nukleotiidide oluline koostisosa on ka lämmastikalus, mida on viit tüüpi: adeniin, guaniin, tsütosiin, tümiin ja uratsiil. Kui esimesed kolm esinevad nii DNA-s kui ka RNA-s, siis tümiin esineb ainult DNA-s ja uratsiil ainult RNA-s – see on teine oluline erinevus DNA ja RNA vahel.

Nukleiinhapped avastas Friedrich Miescher aastal 1869 valgelible rakutuumas. Ladina keeles on tuum nucleus – sellest tuleb ka nukleiinhapete nimetus.

Nukleiinhapete funktsioon rakus on säilitada ja edastada geneetilist informatsiooni, mis on kodeeritud DNA nukleotiidide järjestusse. Teine oluline nukleiinhapete funktsioon on geeniekspressioon RNA vahendusel.

Kirjandus 
A. Heinaru. "Geneetika", Tartu ülikooli kirjastus, 2012

Välislingid 
 A. Heinaru, "Geneetika", 2012
 Lühiülevaade nukleiinhapetest 

Geneetika
Lämmastikalused

Biokeemia
Molekulaarbioloogia
Lämmastikuühendid