joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ceteris absentibus

Ceteris absentibus ehk ladina keeles 'teiste (jõudude) puudumise korral' on eksperimentaalses teaduses rakendatav uurimisprintsiip.

Vaata ka
Ceteris paribus

Kirjandus
Joseph, Geoffrey 1980. The many sciences and the one world. Journal of Philosophy 77: 773–791.

Teadusfilosoofia
Ladinakeelsed väljendid
Burchard von Hornhausen

Burchard von Hornhausen (ka Hornhusen; surnud 13. juulil 1260) oli Liivi ordumeister aastatel 1257–1260.

Burchard pärines Hornhausenist või Klein-Hornhausenist, mis mõlemad paiknesid Halberstadti lähedal Ida-Saksimaal. Tema täpset perekondlikku kuuluvust ei ole teada, sest neis paikades tegutsesid erinevad aadlisuguvõsad – üks pärines põlisaadli hulgast ja teine ministeriaalidest. 

1252. aastal on Hornhausenit mainitud rüütelvennana Preisimaal, kaks aastat hiljem sai temast Samlandi komtuur ja samaaegselt ka asemaameister Preisimaal. Veel aasta hiljem oli temast saanud juba Königsbergi komtuur ning 1257. aastal sai temast Liivimaa maameister. Selles ametis sai ta olla aga vaid kolm aastat, sest 1260. aastal toimunud Durbe lahingus ta langes.

Kirjandus
Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 440 (lk 347–348). 

Preisi maameistrid
Liivi ordumeistrid
Surnud 1260
Jääkeegel 2002. aasta taliolümpiamängudel

Jääkeegel 2002. aasta taliolümpiamängudel toimus 11.-22. veebruarini Ogdenis.

Ogden on 80 000 elanikuga linn 60 km Salt Lake Cityst põhjas, Weberi maakonnas. Võistlused toimusid Ogden Ice Sheet nimelisel väljakul, mis valmis 1993. aastal. Ehitusmaksumuseks oli 6 miljonit USA dollarit. Ehitise omanikuks on Weberi maakond ning ta asub Weberi ülikooli territooriumil.

Mehed

Meeste eelringi järjestus

Võrdsete võitude korral arvestati omavaheliste mängude tulemust.

Meeste eelringi mängud

Meeste finaalmängud

Haamer tähistab viimast kivi esimeses voorus.

Meeste medalivõitjad

Naised

Naiste eelringi järjestus

Võrdsete võitude korral arvestati omavaheliste mängude tulemust. Neljanda finalisti selgitamiseks mängisid 5. ja 6. koha saavutanud võistkonnad omavahel uuesti ning seejärel võitja 4. koha saavutanud võistkonnaga. Finalistiks osutus Suurbritannia.

Naiste eelringi mängud

Naiste finaalmängud

Haamer tähistab viimast kivi esimeses voorus.

Naiste medalivõitjad

2002. aasta taliolümpiamängud
Jääkeegel olümpiamängudel
Kaldtee

Kaldtee ehk ramp ehk pandus on erinevaid tasandeid ühendav kaldega tee.

Kaldteid kasutatakse muuhulgas hoonetesse pääsemiseks.

Sõna pandus pärineb arvatavasti mugandusena prantsuse keelest — pente douce (lauge kallak).

Kaldteid kasutatakse trepi asemel (nt ratastoolis liikujaile), samuti garaaži, sillale, hoone ühelt korruselt teisele sõitmiseks.

Viited

Ehitus
Tee-ehitus
Pankovka

Pankovka on alev Venemaal Novgorodi oblastis Novgorodi rajoonis. Asub Veliki Novgorodist 7 km edelas Verjaža jõe paremal kaldal.

Pankovo varasem nimi oli Mostištši, mida on esmakordselt mainitud 1412. aastal, kui sinna ehitati puukirik ja klooster. Aleviks sai 1977. aastal.

Novgorodi oblasti alevid
Johann Wilhelm Eugéne Girard de Soucanton

Parun Johann Wilhelm Eugéne Girard de Soucanton (27. august 1853 Kunda – 5. oktoober 1922 Kunda) oli Kunda mõisnik, Kunda tsemenditehase omanik, AS Port-Kunda asutaja.

Eugéne Girard de Soucanton lõpetas Braunschweigi Tehnikaülikoolis keemiastuudiumi ning töötas seejärel Novorossiiski tsemendivabriku direktori asetäitjanana. 

Pärast isa John Karl Girard de Soucantoni surma 1896. aastal pöördus ta tagasi Kundasse, kus päris Kunda mõisa ja tsemendivabriku. 1912. aastal oli Eugéne Girard de Soucanton üks AS Port-Kunda moodustajaid ning pikka aega selle juhatuse aseesimees.

1918. aasta jaanuaris küüditati ta koos teiste baltisakslastega bolševike poolt Siberisse, kust pöördus tagasi pärast Bresti rahulepingu sõlmimist 1918. aasta märtsis.

Eugéne Girard de Soucanton suri 5. oktoobril 1922 Kundas.

Vaata ka
Girard de Soucanton

Girard de Soucantonid
Eestimaa aadlikud
Eestimaa mõisnikud
Eesti ettevõtjad
Sündinud 1853
Surnud 1922
Brasiilia araukaaria

Brasiilia araukaaria (Araucaria angustifolia) on igihaljaste okaspuude liik araukaaria perekonnast araukaarialiste sugukonnast.

Brasiilia araukaaria kuulub äärmiselt ohustatud liikide hulka. Puu kasvab Brasiilia lõunaosas, Argentina kirdeosas ning kohati Paraguays. Ta kasvab 500–1800 meetri kõrgusel mägedes.

Puu kasvab hea äravooluga veidi happelisel pinnasel. Ta eelistab sademeterikast kliimat ning talub ka lühiajalist pakast −5 kuni −20 kraadi.

Kirjeldus
Puu kasvab kuni 40 meetri kõrguseks. Võra on lameda tipuga. Tüvi on sirge, selle läbimõõt on kuni üks meeter.

Okkad on paksud ja tugevad, kolmnurkse kujuga ning teravate servade ja tipuga, 3–6 cm pikkused, kinnituskohas 5–10 mm laiused. 

Araukaaria on kahekojaline taim. Isaskäbi on pikergune, 10–18 cm pikkune ja 15–25 mm läbimõõduga. Emaskäbi on kerakujuline ja 18–25 cm läbimõõduga, sisaldab 100–150 umbes 5 cm pikkust seemet. Küps käbi laguneb ja vabastab seemned. Seemned levivad peamiselt loomade, eelkõige vareslase Cyanocorax caeruleus'e abil.

Puit
Puit on sirgekiuline ja võrdlemisi oksavaba. Puidul on ühtlane tekstuur, aastarõngad on vähemärgatavad. Puit on valdavalt helepruun; lülipuidu sisemine osa tumedam pruun, mõnikord punaste vöötidega. Puit ei ole eriti vastupidav, kuid on kergesti töödeldav ning hästi viimistletav.

Puidu tihedus on 530 kg/m³.

Kasutamine
Brasiilia araukaariat kasvatatakse ilupuuna.

Puu seemned on söödavad. Brasiilias kogutakse aastas umbes 3400 tonni seemneid. Selline kogus ohustab puude järelkasvu.

Puitu kasutatakse muu hulgas ehitusdetailide, mööbli, vineeri ja tarbeesemete valmistamiseks.

Pilte

Välislingid

Okaspuulaadsed
Otto Kuntze

Otto Carl Ernst Kuntze (23. juuni 1843 Leipzig – 1907 Sanremo) oli saksa botaanik.

Kuntze tegeles esialgu rohuteadusega. 1863–1866 töötas ta Berliinis kaubaagendina ning reisis Kesk-Euroopas ja Itaalias. 1868–1873 oli tal oma ettevõte, mis tootis eeterlikke õlisid ja võimaldas tal jõukalt elada.

Aastatel 1874–1876 reisis ta Kariibi mere saartel, USA-s, Jaapanis, Hiinas, Kagu-Aasias, Araabia poolsaarel ja Egiptuses. Aastal 1881 avaldas ta oma reisi kohta teose "Um die Erde". Aastatel 1876–1878 õppis ta Berliinis ja Leipzigis loodusteadusi ning sai kiinapuu uurimise eest Freiburgi ülikoolist doktorikraadi.

Aastal 1886 külastas ta Venemaa Kaug-Ida ning 1887–1888 Kanaari saari. 1890. aastate algul reisis ta Lõuna-Ameerikas, külastades peaaegu kõiki sealseid riike. 1894 külastas ta Lõuna-Aafrika riike ja Saksamaa kolooniaid Aafrikas.

Aastal 1891 avaldas ta oma reiside põhjal 7700 taime kirjeldava teose "Revisio Generum Plantarum" esimese ja teise köite, 1893 kolmanda ja 1898 viimase köite. Selles teoses tutvustas ta uudset taksonoomiat, mis korraldas ümber kogu senise süstemaatika, ning kutsus sellega esile kolleegide meelepaha.

1904 reisis ta Austraalias, Uus-Meremaal, Tseilonil, Samoal, Hawaii saartel ja USA-s.

Rahvusvahelisel 2. botaanikute kongressil Viinis 1905 tekitas tema nomenklatuur suure konflikti ja pärast seda olid akadeemilise maailma uksed tema jaoks suletud. Samal aastal kolis Kuntze Sanremosse, kus suri kaks aastat hiljem.

Otto Kuntze kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend Kuntze.

Saksamaa botaanikud
Sündinud 1843
Surnud 1907
Janika Kronberg

Janika Kronberg (sündinud 24. novembril 1963 Võrus) on eesti kirjandusteadlane ja -kriitik.

Ta lõpetas aastal 1981 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja aastal 1989 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti keele ja kirjanduse erialal.

1989–1996 Karl Ristikivi muuseumi juhataja.
1996–2005 Eesti Kirjanike Liidu Tartu osakonna esimees.
 2005–2015 Eesti Kirjandusmuuseumi direktor.

8. jaanuaril 2016 valiti Janika Kronberg ajakirja Looming peatoimetajaks, ametisse astus ta 1. märtsist 2016. 1. märtsil 2021 alustas Loomingu peatoimetajana Indrek Mesikepp.

Ta oli raamatusarja "Eesti mälu" nõustaja.

Janika Kronberg on EYS Veljesto vilistlane.

Teosed

Raamatud 
 "Tiibhobu märgi all. Eesti Kirjanike Kooperatiiv 1950–1994". Sari Collegium litterarum nr 13, Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus, Tallinn 2002, 288 lk; ISBN 9985865111
 "Rännud kuue teejuhiga". Toimetanud Brita Melts. Sari Go reisiraamat, Go Group, Tallinn 2013, 248 lk; ISBN 9789949941841; vaadeldavad kirjanikud: Karl Ristikivi, Karl Ast-Rumor, Friedebert Tuglas, Eduard Vilde, Henrik Visnapuu, Ivar Grünthal
 "Hästi valitud sõbrad. Artikleid Karl Ristikivist ja tema kirjanduslikust ümbrusest". Sari EKLA töid kirjandusest ja kultuuriloost, nr 9, Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus ja Karl Ristikivi Selts, Tartu 2016, 233 lk; ISBN 9789949586141

Artikleid 
Suure tantsija romaan suure laulja elust, Eesti Päevaleht, 10. detsember 2004 
Andrus Kivirähkil on eesti trumm ja Euroopa pulgad, Eesti Päevaleht, 15. juuli 2005
Võõra jäljed keelatud territooriumil, Eesti Päevaleht, 25. november 2005

Tunnustus 
 2014 – Bernard Kangro kirjanduspreemia ("Rännud kuue teejuhiga")
2014 – Go Traveli reisiraamatu preemia ("Rännud kuue teejuhiga")
 2015 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid

Teet Korsten.  Janika Kronberg kaardistab saari Põhjarannik, 3. aprill 2003
Janika Kronbergist saab muuseumijuht. Postimees, 6. mai 2005  
Janika Kronberg. Eesti Ekspress, 31. mai 2007
Mari Peegel. Janika Kronberg: Ristikivi lugemine peaks ülendama hinge. Eesti Päevaleht, 18. aprill 2009

Eesti kirjandusteadlased
Eesti kirjanduskriitikud
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Tartu inimesed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1963
Godeco Hünerjäger

Godeco Hünerjäger (ka Gotke või Gottke Honerjeger, Honergeger, Honeryeger, Honerjegher jne; enne 1466 Lübeck – 1533 Tartu) oli Tart raehärra ja bürgermeister 16. sajandi alguses.

Godeco pärines Lübecki kaupmeeste seast, tema isa Johann Hünerjäger oli Lübecki Antoniuse vennaskonna varahoidja (Schaffer), ema nimeks oli aga Geseke Lange. 1494. aastal on Godeco Hünerjägerit esimest korda mainitud Tartu raehärrana, teist korda 1501. aastal. 1504. aastal nimetatakse teda juba bürgermeistriks, viimast korda aga 1522. 1538. aastast pärineb teade, et bürgermeister Hünerjeger suri viis aastat varem. Lisaks raehärra ja bürgermeistri ametile on Hünerjegerit 1517. aastal mainitud ka Tallinna Mustpeade vennaskonna liikmena.

Godeco Hünerjeger abiellus Tartu raehärra Johann Roleberchi tütre Catharina ja tal oli poeg Gotke (ka Gotke noorem), kellest hiljem sai samuti raehärra.

Kirjandus
Robert Arthur von Lemm. Dorpater Ratslinie 1319-1889 und das Dorpater Stadtamt 1878-1918. Marburg: Herder, 1960. Lk 79.

Tartu keskaegse rae liikmed
Tallinna Mustpeade vennaskonna liikmed
Lübecki inimesed
Surnud 1533
Sündinud 15. sajandil
Wolverhampton Wanderers FC

Wolverhampton Wanderers Football Club on Inglismaa jalgpalliklubi, mis tegutseb Wolverhamptonis. Alates hooajast 2018–2019 mängib klubi Premier League'is.

Klubi on asutatud 1877. aastal. Klubi kodustaadion on 1889. aastast olnud Molineux Stadium.

1888. aastal oli Wolverhampton Wanderers üks English Football League'i asutajaid. Klubi on ajaloo jooksul mängud vaid kuus korda Inglismaa teiselt liigaastmelt madalamal. Aastatel 1932–1965 püsis Wolverhampton Wanderers 26 hooaega järjest Inglismaa kõrgliigas.

Wolverhampton Wanderers on tulnud kolmel korral Inglismaa meistriks. Kõik need võidud pärinevad 1950. aastatest, mil klubi peatreener oli Stan Cullis. Lisaks on klubi võitnud neljal korral FA Cupi ja jõudnud korra Euroopa karikavõistluste finaali (1974).

Praegune meeskond
Seisuga 1. veebruar 2022

Saavutused 
 Inglismaa meister (3): 1953–54, 1957–58, 1958–59
 Inglismaa esiliiga võit (4): 1931–32, 1976–77, 2008–09, 2017–18
 FA Cup (4): 1893, 1908, 1949, 1960
 Football League Cup (2): 1974, 1980
 FA Charity Shield (4): 1949*, 1954*, 1959, 1960* (* jagas võitu)
 Football League Trophy (1): 1988
 Texaco Cup (1): 1971

Peatreenerid
...
 Mick McCarthy (2006–2012)
 Terry Connor (2012)
 Ståle Solbakken (2012–2013)
 Dean Saunders (2013)
 Kenny Jackett (2013–2016)
 Walter Zenga (2016)
 Paul Lambert (2016–2017)
 Nuno Espírito Santo (2017–2021)
 Bruno Lage (2021–)

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Inglismaa jalgpalliklubid
 
Premier League'i klubid
Brian McKeever

Brian McKeever (sündinud 18. juunil 1979) on Kanada murdmaa- ja laskesuusataja.

Suusatamist alustas ta kolmeaastaselt, võistlema hakkas 13-aastasena. 19-aastaselt hakkas ta Stargardti tõve tõttu nägemist kaotama. 2002. ja 2006. aasta paraolümpiamängudel osales ta nii murdmaa- kui laskesuusatamises. Esimestel mängudel võitis ta kaks kuldmedalit, hõbe- ja pronksmedali. 2006. aasta mängudel võitis ta kaks kulda ja ühe hõbeda.

Temast pidi saama esimene sportlane, kes võistleb samal aastal nii taliolümpiamängudel kui ka paraolümpiamängudel.

Välislingid
Pimeda suusataja unistus OMil osaleda purunes, Postimees Online, 28. jaanuar 2010

Kanada murdmaasuusatajad
Sündinud 1979
John Napier

John Napier (1550 Edinburgh – 1617 Edinburgh) oli Šotimaa matemaatik.

Napier võttis matemaatikas kasutusele logaritmid. Naturaallogaritmide alust e nimetatakse ka Napieri arvuks.

Ta sündis Archibald Napieri ja Šotimaa parlamendisaadiku tütre Janet Napieri (sündinud Bothwell) pojana Merchistoni lossis. Isa oli Johni sündimise ajal 16-aastane.

Nagu tollal kombeks, ei läinud John kooli enne 13-aastaseks saamist. Ta ei jäänud siiski kooli kauaks ja usutakse, et ta langes sealt välja. Tema järgmistest eluaastatest pole midagi teada, kuid 5. detsembril 1560 kirjutas onu Adam Bothwell, kes oli vaimulik, isale kirja, milles soovitas saata poiss kooli Prantsusmaale või Flandriasse, sest kodumaal polevat tal midagi kasulikku õppida, ja usutavasti Johni vanemad selle nõuande järgi käisid.

Napier naasis Šotimaale 21-aastasena 1571. 1572 abiellus ta Elizabeth Stirlingiga ja ostis 1574 Gurthnessis lossi. Abielust sündis 2 last, enne kui Elizabeth 1579 suri. Seejärel abiellus Napier Agnes Chisholmiga ja sellest abielust sündis veel 10 last. Pärast isa surma 1608 kolis perekond sünnikoju Merchistoni lossi, kus elas kuni oma surmani.

Napieri peateos "Mirifici Logarithmorum Canonis Descriptio" ilmus 1614. See sisaldas 90 lehekülge naturaallogaritmidega seotud arvude tabeleid ja 57 lehekülge selgitusi. Raamatus on ka väljapaistev arutlus sfäärilise trigonomeetria teoreemidest, mida tavaliselt tuntakse Napieri reeglitena ringi osade kohta. Tema leiutatud logaritmid võeti kiiresti kasutusele Greshami kolledžis.

1615 külastas Napieri tollase Inglismaa üks parimaid matemaatikuid Henry Briggs. Muu hulgas arutasid nad Napieri logaritmide ümberarvutamist ja teisendamist ning sealjuures tekitas suuri praktilisi raskusi see, et naturaallogaritmi aluse väärtus oli veel täpselt teadmata. Napier tegi Briggsile ülesandeks tabeli uue versiooni väljaarvutamise.

Astmetele ja astendajatele vastanduvate logaritmide kasutuselevõtt pakkus võimalust käsitsiarvutused palju lihtsamaks muuta. Niimoodi avanes uus tee astronoomia, dünaamika ja füüsika ning ka astroloogia arenguks.

Napier jätkas oma teadustööd. Ta täiustas Simon Stevini kümnendnotatsiooni. Korrutamise, milleks varem tarvitati Leonardo Fibonacci kasutusele võetud araabia võret, tegi Napier mugavamaks, leiutades Napieri pulgad. See korrutamise abivahend koosnes hulgast nummerdatud varrastest.

Napier töötas suuresti üksinda, aga oma sõbra John Craigi kaudu oli ta sidemetes Tycho Brahega. Kindlasti teatas Craig 1590. aastatel Brahele logaritmide avastamisest. On oletatud, võib-olla alusetult, et Craig oli Napierile teatanud, et Brahe õpilane Longomontanus töötas ise umbes samas suunas.

Šotimaa matemaatikud
Sündinud 1550
Surnud 1617
Mati Kilp

Mati Kilp (sündinud 19. aprillil 1942 Jõhvis) on eesti matemaatik.

Ta lõpetas 1960. aastal Jõhvi 1. Keskkooli. Seejärel õppis ta matemaatikat Tartu Riiklikus Ülikoolis ning 1966. aastal lõpetas matemaatikuna Moskva Riikliku Ülikooli.

Ta on uurinud monoide ja polügoone üle monoidide. Iseäranis on teda huvitanud polügoonide lamedusomadused ja monoidide homoloogiline klassifikatsioon.

Ta on kaitsnud füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja Moskva ülikooli juures. 1992. aastast on Kilp Tartu Ülikooli algebra korraline professor, ühtlasi on ta Eesti Matemaatika Seltsi ja American Mathematical Society liige.

Kilp oli Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna dekaan aastatel 1980–1989 ja 2009–2011.

Tunnustus
2004 Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal

Viited

Välislingid 

 Mati Kilp

Eesti matemaatikud
Tartu Ülikooli professorid
Moskva Riikliku Ülikooli vilistlased
Sündinud 1942
Arnold Koop

Arnold Koop (16. juuli 1922 Dobrjati küla, Petrogradi kubermang – 21. aprill 1988 Moskva) oli eesti haridustegelane.

Arnold Koop oli Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja ja 1960–1968 Tallinna Pedagoogilise Instituudi rektor, 1968–1970 Eesti NSV kõrg- ja keskerihariduse minister.

Aastail 1970–1988 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli rektor. Nõukogude võimule läbinisti lojaalse figuurina ajas nn kruvide kinnikeeramise poliitikat. 
Kuni surmani oli ta NSV Liidu Ülemnõukogu liige. 

Maetud Tartusse, Raadi kalmistule.

Viited

Kirjandus
Trass, Hans 2010. Subjektiivsevõitu olbuseid rektor Arnold Koobi võimuajast 1970–1988. Rmt.: Trass, Hans, Hellrange loodus ja inimene: Bioloogi tagasivaated 1967–2007. Tartu: Ilmamaa, lk. 311–316. (Ilmunud ka: Tartu Ülikooli ajaloo küsimusi 30 (1998), lk. 67–71.)

Tartu Ülikooli rektorid
Tartu Ülikooli professorid
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmed
Tartu inimesed
Eesti NSV VII Ülemnõukogu liikmed
NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
NSV Liidu Ülemnõukogu Rahvuste Nõukogu saadikud‎
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Eesti NSV teenelised teadlased
Maarja kalmistule maetud
Sündinud 1922
Surnud 1988
Jaan Treumann

Jaan Treumann (11. märts 1881 Hanila kihelkond – 30. märts 1941 Tartu) oli eesti vaimulik.

Ta õppis 1903–1909 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Korporatsiooni Fraternitas Estica asutaja ja auvilistlane.

Oli prooviaastal Valga Peetri koguduses, ordineeriti samas abiõpetajaks 25. detsember 1910. OLi 1911–1914 Jamburgi, Gubanitsa ja Teškovo koguduse õpetaja, 1914–1923 Võnnu Jakobi koguduse õpetaja ning 1923–1941 Tartu Peetri koguduse 2. pihtkonna õpetaja.

Tartu linnavolikogu linnavolinik, 1927.

Tunnustus
1934 – Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärk

Viited 

Tartu Peetri koguduse vaimulikud
Võnnu Jakobi koguduse vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Peterburi konsistoriaalringkonna vaimulikud
Tartu linnavolikogu liikmed
Kristliku Rahvaerakonna poliitikud
Seltskondlike komiteede poliitikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1881
Surnud 1941
Andres Saag

Andres Saag (sündinud 21. novembril 1955) on eesti botaanik (lihhenoloog).

Elulugu
Andres Saag on teenistuja poeg.

Saag lõpetas 1974. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1979 Tartu Riikliku Ülikooli ökoloogia erialal. Ta oli aastatel 1979–81 ENSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudi looduskaitselabori vaneminsener, 1981–92 TÜ ökosüsteemide labori (hilisema bioindikatsiooni labori) vaneminsener, nooremteadur ja teadur, 1993–97 botaanika ja ökoloogia instituudi mükoloogia õppetooli teadur, alates 1998. aastast vanemteadur.

Teadustöö
1994–98 oli ta TÜ doktorant ning 1998. aastal kaitses filosoofiadoktori kraadi botaanikas ja mükoloogias väitekirjaga "Evolutionary relationships in some cetrarioid genera (lichenized Ascomycota)".

Saagi peamised uurimisvaldkonnad on olnud samblike süstemaatika ja selle teoreetilised probleemid ning Eesti samblikuliikide levik. Ta on loonud TÜ samblikekogude andmebaasi. Ta on olnud sarja Folia Cryptogamica Estonica kaastoimetaja (1997–2005) ja peatoimetaja (alates 2006. aastast), samuti üks rahvusvahelise lihhenoloogide sümpoosioni IAL5 korraldajaist (sümpoosion toimus Tartus 2004. aastal, sellel oli u 250 osavõtjat 35 riigist). Ta on avaldanud üle 50 teadustrükise, sh on ta olnud 2 monograafia kaasautor ja -toimetaja.

Teoseid
Chemical and morphological variation in the genus Cetrelia in the Soviet Union. (kaasautor T. Randlane). // Lichenologist 23 (1991)
The lichen genus Tuckneraria Randlane & Thell – a new segregate in the Parmeliaceae (kaasautor). // Acta Bot. Fennica 150 (1994)
Phylogenetic affinities of cetrarioid lichens (kaasautor T. Randlane). // Cryptogamic Bot. 5 (1995) 2
A second updated world list of cetrarioid lichens (kaasautor). // Bryologist 100 (1997) 1
Second checklist of lichenized lichenicolous and allied fungi of Estonia (kaastoim T. Randlane). // Folia Cryptogamica Estonica 35 (1999)
Cetrarioid lichens containing usnic acid from the Tibetan area. // Mycotaxon 80 (2001)
Eesti pisisamblikud (kaastoim T. Randlane). // Tartu, 2004

Viited

Kirjandus
Tartu Ülikooli õppe-teaduskoosseisu biobibliograafia nimestik 1981–1995 (käsikiri), lk 156
Eesti entsüklopeedia, kd 14, lk 447

Välislingid
Elulugu

Eesti botaanikud
Eesti lihhenoloogid
Sündinud 1955
Altdorf

Altdorf on linn Šveitsis, Uri kantoni halduskeskus. Asub 458 m kõrgusel Vierwaldstättersee lõunakalda ja Reussi jõe suudme lähedal.

Välislingid 

http://www.altdorf.ch/

Šveitsi linnad
Vladislav Galkin

Vladislav Borissovitš Galkin (vene keeles Владислав Борисович Галкин (Сухачев-Галкин)) (25. detsember 1971, Moskva või  Leningrad – 25. veebruar 2010, Moskva ) oli Venemaa näitleja, Venemaa teeneline kunstnik.

Tema esimene roll kinos oli Huckleberry Finn filmis "Tom Sawyeri ja Huckleberry Finni seiklused" (1981).

Ta leiti oma korterist surnuna 27. veebruaril 2010. Galkin suri 38-aastasena. Ta on maetud Moskva Trojekurovo kalmistule.

Tunnustus
2009 – Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik

Viited

Vene filminäitlejad
Trojekurovo kalmistule maetud
Sündinud 1971
Surnud 2010
Paulina Rubio

Paulina Rubio Dosamantes (sündinud 17. juunil 1971 Méxicos) on Mehhiko laulja, tantsija, laulukirjutaja, produtsent ja näitleja mitmete Latin Grammy ja Latin Billboard nominatsioonidega.

Biograafia
Üle 23-aastase karjääri jooksul on ta maailma üks edukamaid muusikuid. Ta alustas oma lauljakarjääri bändis Timbiriche. Sooloartistina on Paulina müünud üle 20 miljoni albumi.

Albumid
 La chica dorada (1992)
 24 kilates (1993)
 El tiempo es oro (1995)
 Planeta Paulina (1996)
 Paulina (2000)
 Border Girl (2002)
 Pau-Latina (2004)
 Ananda (2006)
 Gran City Pop (2009)
 Brava! (2011)

Singlid 
 "Mio" (1992)
 "Abriendo las puertas al amor" (1992)
 "Amor de mujer" (1992)
 "Sabor a miel" (1992)
 "Nieva, nieva" (1993)
 "Vuelve junto a mi" (1993)
 "El ultimo adios" (2000)
 "Lo hare por ti" (2000)
 "Sexi dance" (2000)
 "Fire (Sexi Dance)" (2000)
 "Tal vez, quiza" (2000)
 "Y yo sigo aquí" (2001)
 "Yo no soy esa mujer" (2001)
 "Don't Say Goodbye" (2002)
 "Si tu te vas" (2002)
 "Todo mi amor" (2002)
 "The One You Love" (2002)
 "Baila Casanova" (2002)
 "Te quise tanto" (2004)
 "Algo tienes" (2004)
 "Dame otro tequila" (2004)
 "Alma en libertad" (2004)
 "Mia" (2005)
 "Ni una sola palabra" (2006)
 "Nada puede cambiarme" (2006)
 "Ayudame" (2007)
 "Causa y Efecto" (2009)
 "Ni rosas ni juguetes" (2009)
 "Ni rosas ni juguetes" Feat Pitbull (2010)
 "Algo de ti"  (2010)
 "Me Gustas Tanto" (2011)

Viited

Välislingid 
Ametlik koduleht
Pau Power: ametlik fänniklubi
Twitter
Facebook

Mehhiko lauljad
Mehhiko näitlejad
Sündinud 1971
Ettevõtjad
Nõmme malevkond

Nõmme malevkond on Kaitseliidu Tallinna maleva territoriaalne allüksus.

Allüksused

Nõmme malevkonnas tegutseb tankitõrjerühm, luurerühm, tagalarühm, meditsiiniteenistuse rühm, staabikaitserühm, võitlusgrupp ja veel mõni spetsialiseeritud rühm. 

Samuti Nõmmel on Naiskodukaitse jaoskond, Noorte kotkaste rühm ja Kodutütred.

Ajalugu

12. novembril 1918 andis Eesti Kaitse Liidu Harjumaakonna ja Tallinna ülem alamooberst P. Kann lipnik H. Wismannile korralduse: "Teen teile ülesandeks Harjumaa Kaitseliidu Nõmme osakonna organiseerimisele asuda." 

Wismann jõudis Nõmme malevkonna pealik olla 21. novembrini, kui ta viidi üle inseneripataljoni. 1. jaanuaril 1919 määrati Kaitseliidu Nõmme osakonna ülemaks Eduard Putmaker (ühtlasi täitis ta Nõmme komandandi kohuseid). 5. märtsil 1919 määrati Eduard Putmaker Harju maleva Linnaümbruse malevkonna ülemaks, mille staap asus Nõmmel. Kui olukord oli pärast Vabadussõja lõppu stabiliseerunud, viidi Putmaker 5. juulil 1920 üle teenima Varustusvalitsusse.  

Pärast Kaitseliidu tegevuse taastamist 1925. aastal kuulus Nõmme malevkond kuni 1940. aastani Tallinna malevasse.

Aastail 1928–1935 oli Nõmme malevkonna pealik Artur Odenberg (aastast 1935 eestistatud nimega Artur Ojalo). Nõmme malevkonna pealikuna teenis Karl Reinaste.

Nõmme malevkond taasasutati 1990. aasta 29. märtsil. Malevkond kuulus taastamise järel Kaitseliidu Harju malevasse ning oli maleva suurim malevkond, kuid 1992. aastal eraldus malevast. Aprillis 1992 arvati malevkond Tallinna maleva koosseisu, kuid juulis muutus iseseisvaks malevkonnaks maleva õigustes.

Alates 1. jaanuarist 2000 kuulub Nõmme malevkond taas eriõigusteta territoriaalse malevkonnana Kaitseliidu Tallinna malevasse.

Malevkonna pealikud taastamise järel

 23.03.1990–14.06.1990 Viktor Imala (juhatuse esimees)
 14.06.1990–27.02.1991 Meelis Jürisson
 27.02.1991–18.08.1991 Kalev Ots (kohusetäitjana alates 27.02.1991)
 19.08.1991–21.11.1991 Teet Kivisson (kohusetäitjana)
 21.11.1991–15.02.1993 Vahto Murumets
 veebruar 1993 Tarmo Valvas (ajutine kohusetäitja)
 veebruar 1993 Luoni Partsa (ajutine kohusetäitja)
 01.03.1993–21.11.1994 Mati Sülluste
 21.11.1994–16.08.1999 Teet Kivisson
 1999 Tiidu Sade (ajutine kohusetäitja) 
 10.02.2000–01.07.2001 Kalev Ader
 10.02.2000–01.07.2001 Heino Piirsalu
 02.07.2001–22.04.2005 kapten Olavi Tammemäe
 22.04.2005–15.08.2006 nooremleitnant Priit Heinsalu
 15.08.2006–02.04.2007 nooremleitnant Aivar Pilv
 02.04.2007–11.03.2010 nooremleitnant Priit Heinsalu
 11.03.2010–15.01.2017 leitnant Aivar Pilv
 15.01.2017–31.09.2017 kapten Rando Kruusmaa
01.10.2017–31.03.2018 lipnik Kert Meidra (tähtajaline kohusetäitja) 
01.04.2018–31.10.2018 leitnant Jürgen Sarmet (tähtajaline kohusetäitja) 
01.11.2018–31.12.2018 major Rando Kruusmaa
31.12.2018–... nooremleitnant Paul Ney

Liikmeid

 Kaupo Deemant

Viited

Kirjandus 
 Leho Lõhmus. Nõmme kaitseliit. Koolibri 2009 (Raamatukoi)

Välislingid

 Tallinna Maleva Nõmme malevkonna koduleht
 Kaitseliidu Tallinna maleva Nõmme malevkonna rinnamärk

Nõmme linnaosa
Kaitseliidu Tallinna malev
Hiiumaa malevkond

Hiiumaa malevkond on Kaitseliidu Lääne maleva malevkond, mis tegutseb Hiiumaal. 

Hiiumaa malevkond taastati mais 1992.

2008. aastal sai Hiiumaa malevkond kaks Hollandist ostetud veokit DAF.

Hiiumaa malevkonna pealik on leitnant Urmas Selirand.Alates 2012. aastast on malevkonnapealik leitnant Mart Reino.

Ajalugu 
Eesti Vabadussõja alguses oli Saare-, Hiiumaa malevkonna ja Muhumaa Kaitseliidu ülem Johannes Poopuu. 

18. aprillil 1925 nimetati Lääne maleva V malevkond ümber Hiiumaa malevkonnaks. 

1926. aastal oli Hiiumaa malevkonna pealik leitnant Ernst Johanson, tema abiks oli lipnik R. Takking. Hiiumaa malevkond suutis endale 1926. aastal spordiplatsi soetada, aasta lõpuks jõudsid kohale ka spordiriistad. 1941. aastani oli Hiiumaa malevkonna pealikuks Lääne prefektuuri politseikomissar Villem Rõõmus (1888–1942).

Viited

Välislingid

 Urmas Lauri. Kaitseliit sai sünnipäevakingiks maja. Hiiu Leht.
 Kadi Laid. Kaitseliit 88!. Hiiu Leht, 10.11.2006.
 Ivar Soopan. Kaitseliit sai juurde seitse lahingumasinat Lääne Elu, 8. november 2008.
 Kaire Reiljan, Kaitseliidu Hiiumaa malevkond võib Läänemaa alt minna Saaremaa alla, online.le.ee, 2. oktoober 2018

Kaitseliidu Lääne malev
Hiiu maakond
Rävala malevkond

Rävala malevkond (varem Linnaümbruse malevkond) on Kaitseliidu Harju maleva malevkond, mis tegutseb Harjumaa idaosas.

Allüksused
 Rävala malevkonda juhib major Avo Aljas
 Jõelähtme kompanii, mis koosneb Viimsi ning Jõelähtme valla ja Maardu linna kaitseliitlastest
 Kuusalu kompanii, mis koosneb Kuusalu valla ja Loksa linna kaitseliitlastest
 Harju-Jaani kompanii, mis koosneb Anija, Raasiku ja Aegviidu valla kaitseliitlastest

Liikmeid
 Rein Randveer

Ajalugu 
Rävala malevkond, tolleaegse nimega Linnaümbruse jaoskond, hiljem malevkond tegutses organisatsioonina augustikuust 1918. aastal, kuid avaliku organisatsioonina 11. novembrist 1918. aastal. Alates 2. veebruarist 1919. aastal määrati Kaitseliidu Harju maleva Tallinna linnaümbruse kaitseliidu ülemaks senine Nõmme komandant ning ühtlasi kohaliku kaitseliidu ülem, nooremleitnant Eduard Putmaker. Linnaümbruse malevkonna staap asus Nõmmel.

Rävala malevkonna pealikuks, aastatel 1925–1934 oli Harjumaa KL looja major Eduard Saulep VR I/3 ja alates 1934. aastast leitnant Enn Heinaru VR II/3.

1925. aastal kehtestatud uue Kaitseliidu põhikirjaga fikseeriti täpsed Kaitseliidu allüksuse nimetused. Kaitseliidu ringkond nimetati malevaks ja senised jaoskonnad malevkondadeks. 5. aprill 1925 kuulus Rävala malevkonda 14 iseseisvat malevkonna üksust: staabikompanii, Harku kompanii, Saue kompanii, Saku kompanii, Nabala kompanii, Rae kompanii, Nehatu kompanii, Viimsi kompanii, Saku üksikrühm, Pääsküla - ja Tänassilma üksikrühm, Kurna üksikrühm, Mõigu üksikrühm, Vaida üksikrühm ja Prangli meri üksikrühm. Oli veel olemas Kuusalu kompanii Muugamäe juhtimisel, millesse kuulusid 8 eraldiseisvat üksust: Jõelähtme kompanii, Anija kompanii, Kodasoo kompanii, Kiiu kompanii, Kolga kompanii, Kõnnu kompanii, Raasiku kompanii ja Loksa üksik mererühm.

Viited

Välislingid
 Rävala malevkonna kodulehekülg

Kaitseliidu Harju malev
Pisihiir

Pisihiir (Micromys minutus) on hiirlaste sugukonda pisihiire perekonda kuuluv näriline.

Pisihiir elab Euraasia parasvöötmes. Tema tavaliseks elupaigaks on teraviljapõllud, samuti muud kõrgema rohttaimestikuga alad. Kaug-Idas võib ta kohati kahjustada külve. Eestis leidub teda sagedamini Lõuna- ja Kagu-Eestis.  Mägedes elab kuni 2200 m kõrgusel.

Ta kuulub soodsas seisundis liikide hulka.

Välimus 

Pisihiir on oma sugukonna kõige väiksem liik  ja maailmas üks väikseimaid imetajaid. Täiskasvanud looma keha pikkus on 6–7 cm, saba pikkus 5–7 cm, mass 5–6 g .

Pisihiirel on punakas- või kollakaspruun karvastik ja heledam kõhualune , lapik nina ning suhteliselt suured silmad ja kõrvad.

Tal on arenenud haardsaba kõrtel ja põõsastel ronimiseks . Tagajalgade ja saba abil leiab ta kindla asendi, mis võimaldab tal samal ajal esikäppadega toitu haarata.

Eluviis 

Pisihiir on aktiivne ööpäev ringi. Vahelduvad puhke- ja toitumisperioodid. Pisihiir on tundlik ülekuumenemise suhtes ja väldib otsest päikesekiirgust.

Pisihiir toitub peamiselt seemnetest. Putukaid sööb ta ka meelsasti. Talveks kogub ta seemnevarusid.  Sööb ka nektarit ja puuvilju.

Pesa valmistab ta kõrtest . See on kerajas, 6–13 cm läbimõõduga ja punutud kõrgele rohttaimede vahele või põõsasse, tavaliselt meetri kõrgusele . Pesa on kahekihiline: välimine kiht mooduastub sellesama taime lehtedest, millele ta on ehitatud, sisemine on hoopis pehmem.

Pesakonnas on 5–9, harva kuni 12 poega . Tiinus kestab 21 päeva . Pojad sünnivad paljaste ja pimedatena.

Sigimise vaheaegadel elab pisihiir maapealsetes varjepaikades: tuulemurrus, viljarõukude ja heinakuhjade all. 

Pisihiir ei ole sotsiaalne loom. Isendid kohtuvad väljaspool paljunemisaega üksnes talvitumiskohtades, kus võivad moodustuda suured, kuni 5 tuhande isendilised karjad. Erinevalt teistest hiirlastest nad talvitudes ei paljune, seda teevad nad üksnes suvel. Taliuinakusse nad ei lange. Kevade saabudes muutuvad isendid üksteise suhtes agressiivseteks.

Inglismaal on ta haruldane. Seal püütakse looma eest hoolitseda. Näiteks Wimbledoni turniiril kasutatud tennisepallidest valmistatakse pisihiirele sobivaid pesi. Arvatakse, et nendest ei tule vaenlased nii kergesti poegi sööma.

Pisihiir on väga julge. Ta talub vangistust hästi ja sööb peaaegu kõike seda, mida inimenegi.  Isasloomi ei tohi koos pidada, sest nad lähevad omavahel vihaselt kaklema.

Viited

Välislingid 
 

Hiirlased
Eesti imetajad
TV3 (Sloveenia)

TV3 on Sloveenia telekanal, mille omanik on Modern Times Group (MTG). Alates 1. novembrist 2004 kuni 1. oktoobrini 2006 oli kanali nimi Prva TV. 

See kanal on hästi tuntud USA saadete näitamise poolest. Sellised saated on näiteks "24", "Tähtedesõda:Galaktika", "Heroes", "Smallville", "Kontor", "Ameerika supermodellid", "Lapsehoidja 911", "Outback Jack" ja Nickelodeoni multifilmid "Avatar: The Last Airbender", "Käsna-Kalle Kantpüks", "Jimmy Neutron" ja teised.

TV3 omab ka õigusi edastada UEFA Champion League'i, UEFA Euro 2008 ja EHF Champions League'i matše.

3. juunil 2008 hakati kanalit edastama Sloveenia DVB-T võrgus, kuid see katkestati 1. septembril 2008.

Aprillis 2009 hakkas TV3 näitama Sloveenia versiooni sarjast "The Moment of Truth" ja 21. oktoobril 2009 kohalikku versiooni sarjast "Survivor".

Ajalugu 
Telekanal alustas TV3 nime all 24. detsembril 1995. Algselt kuulus kanal roomakatoliku kirikule ja suur osa esialgsest programmist sisaldas usklikke saateid. Kanali vaadatavus ja rahaline tulu olid väiksed.

13. veebruaril 2003 ostis Horvaatia ärimees Ivan Caleta TV3-s 75% osaluse ja hakkas pakkuma palju populaarsemat programmi. Vaatajaskond kasvas 2004. aastaks 1,7% võrra, kuid jäi Sloveenia telekanalite seas viiendale kohale ning kaugele teistest avalikest ja eratelekanalitest. 

1. novembril 2004 muudeti kanali nimi Prva TV-ks. 1. juulil 2006 ostis selle ära Rootsi meediakompanii Times Modern Group. 1. oktoobril 2006 muudeti kanali nimi tagasi TV3-ks.

Välislingid 
Ametlik lehekülg
 Sloveenia Bulletin´i blogiteade
 Euroopa Ajakirjanduse Keskuse artikkel Sloveenia meedias
 Sloveenia Ärinädala artikkel TV3 väljastamisel
 Avatud Ühiskonna Instituudi aruanne Sloveenia televisioonis
TV3
Telekanalid
Manivald Kasepõld

Manivald Kasepõld (15. veebruar 1952) on Eesti sõjaväelane, kindralmajor.

Oli Kaitseliidu Harju maleva pealik 9. augustist 1990 kuni 19. augustini 1991 ja Kaitseliidu ülem 10. novembrist 1990 kuni 16. novembrini 1992. 

Teenis Vahipataljoni ülemana aastail 1994–1995.

Viited

Kaitseliidu ülemad
Vahipataljoni koosseis
Kaitseliidu Harju maleva pealikud
Sündinud 1952
Eesti kolonelid
Benno Leesik

Benno Leesik (17. jaanuar 1960 Haapsalu – 25. märts 2006) oli Kaitseliidu ülem.

Benno Leesik töötas ta aastatel 1982–1998 Eesti NSV Haapsalu rajooni RSN TK Siseasjade osakonnas, hiljem  Eesti Politsei Lääne Politseiprefektuuris, tõustes korrapidaja abi ametikohalt politseiprefektuuri ülemkomissariks.

Benno Leesik liitus Kaitseliiduga 1991. aastal, teenides vabatahtlikuna Kaitseliidu Lääne maleva rühmapealiku, malevkonnapealiku ja mereüksuste pealiku ametikohal.

1998. aastal astus Leesik Eesti kaitseväe tegevteenistusse Kaitseliidu peastaabi ülema kohusetäitjana. 1999. aastal nimetas president Lennart Meri Benno Leesiku Kaitseliidu ülemaks.

Alates 2002. aastast oli tal majori auaste.

Viited

Välislingid
 Elulugu Kaitseliidu lehel
 "Kaitseliidu ülemaks sai Benno Leesik" - Õhtuleht, 09.06.1999
 "Suri Kaitseliidu ülem Benno Leesik" - Postimees, 25.03.2006

Kaitseliidu peastaabi ülemad
Eesti sõjaväelased
Kaitseliidu ülemad
Kaitseväe kalmistule maetud
Sündinud 1960
Surnud 2006
Keelekõrv

"Keelekõrv" oli eesti keelt käsitlev raadiosaade. Esimene saade oli eetris 5. jaanuaril 1994 ja viimane 5. jaanuaril 2011. 2010. aasta alguseni oli saade eetris Vikerraadios, sestpeale Klassikaraadios.

Saadet tehti eesmärgiga anda kuulajale nõu paremaks ja ilusamaks keelekasutuseks ning mõtestada lahti keelemeeste soovitusi.

Saate toimetajad olid Mari Tarand (1994–2005) ja Maris Johannes (2005–2011).

Viited

Välislingid 
 Saate koduleht
 Saatearhiiv Vikerraadio võrgukohas (saated aastatest 2006–2010 ja valik varasemaid)
 Saatearhiiv ERRi arhiivis

Eesti raadiosaated
Klassikaraadio
Vikerraadio
Triin Koch

Triin Koch (sündinud 13. mail 1975 Võrus) on eesti koorijuht. 

Ta lõpetas Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli dirigeerimise erialal 1997. aastal (Vaike Uibopuu klass). Aastatel 1997–2001 õppis ta kooridirigeerimise erialal Eesti Muusikaakadeemias professor Kuno Arengu käe all. Lõputöö Vivaldi "Gloria" kandis ta ette Tartu Ülikooli Akadeemilise Naiskooriga.

Eesti Muusikaakadeemias koorijuhtimise magistriõppe lõputööna 2004. aastal juhatas Triin Koch Pergolesi "Stabat Materit". Teost esitasid Tartu Ülikooli Akadeemiline Naiskoor, orkester ja solistid.

Praegu juhatab Triin Koch lisaks Tartu Ülikooli Akadeemilisele Naiskoorile ka Tartu Ülikooli Akadeemilise Naiskoori Tallinna vilistlaskoori ja Tartu Ülikooli Kammerkoori. 

Nii 2007. aasta suve X noorte laulupeol kui ka 2009. aasta üldlaulupeol oli Triin Koch naiskooride dirigent. 2011. aastal toimunud XI noorte laulu- ja tantsupeol "Maa ja ilm" oli ta neidudekooride ja 2014. aastal toimunud XXVI üldlaulupeol naiskooride liigijuht.

Tunnustus
 2003 – Eesti Kooriühingu aasta noor dirigent
 2007 – dirigendi eripreemia (TÜ kammerkoori dirigendina) koorikonkursil "Tallinn 2007"
 2008 – aasta dirigent
 2011 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (silmapaistvate saavutuste eest dirigendi ja koorimuusika arendajana)
2013 – Tartu Kultuurikandja aunimetus (aasta rahvakultuurikandja)
2015 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Eesti koorimuusika silmapaistva edendamise eest)
2015 – stipendium "Ela ja sära"
2016 – Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendium
2019 – aasta dirigent
2019 – Tartu Kultuurikandja aunimetus (aasta rahvakultuurikandja)
2020 – Vaike Uibopuu sihtkapitali stipendium

Eesti koorijuhid
Sündinud 1975
Jüri Variste

Jüri Variste (1935. aastani Georg Wahrberg) (10. oktoober 1907 Kõrveküla, Vohnja vald – 4. märts 1989 Tallinn) oli Eesti koorijuht ja pedagoog.

Georg Wahrberg õppis aastatel 1928–1929 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis muusikateoreetilisi aineid.  

1932. aastal lõpetas ta inglise filoloogina Tartu Ülikooli ja täiendas end sel alal Suurbritannias. 

1935. aastal eestistas ta oma nime. 

Jüri Variste töötas aastatel 1932–1941 inglise keele õpetajana Tallinna üldhariduskoolides. 1941. aastal lõpetas ta koolimuusika erialal Tallinna konservatooriumi (Gustav Ernesaksa klass), hiljem töötas samas õppejõuna (aastast 1962 professor, 1946–1972 kateedrijuhataja). Variste õpilased on Lembit Verlin, Heino Kaljuste, Tõnu Kaljuste, Arvo Ratassepp, Ants Sööt jt.  

Aastatel 1944–1947 oli ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia meeskoori dirigent, asutas 1945. aastal Eesti Televisiooni ja Raadio Segakoori ning oli kuni 1968. aastani selle peadirigent.  

Aastatel 1950–1985 võttis ta üldjuhina osa kõigist laulupidudest ja enamikust koolinoorte laulupidudest.  

Maetud Tallinna Metsakalmistule. 

Ta on koostanud koorilaulukogumikke.

Tunnustus
1947 – Eesti NSV teeneline kunstnik
1956 – Eesti NSV rahvakunstnik

Viited 

Eesti õpetajad
Eesti koorijuhid
Tapa Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Korporatsioon Revelia liikmed
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1907
Surnud 1989
Toompea malevkond

Toompea malevkond on Kaitseliidu Tallinna maleva eksterritoriaalne malevkond. 

Toompea malevkonna pealik on leitnant Mihkel Tikk, malevkonnas oli 2018. aasta lõpu seisuga umbes 500 liiget, mis on enam kui varasemal hiilgeajal 1927. aastal, kui liikmeid oli 313.

Toompea malevkond: Facebookis

Ajalugu
Toompea malevkonna moodustamisele asuti kohe peale 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatset. Riigiasutuste julgeoleku tagamise vajadusest tekkisid riigiametnikest koosnevad rühmad, kes võtsid oma ülesandeks relvastatud valvekordade korraldamise riigiasutustes, eriti aga Toompea lossis. Esimene 8-liikmeline relvastatud valverühm asus Toompea lossis valvekorda 4. ja 5. detsembril 1924. Veidi hiljem moodustati neist valverühmadest tolleaegse riigisekretäri Karl Terrase ja kohtuministeeriumi nõuniku Otto Tiefi algatusel Toompea malevkonna riviüksused.

Tallinna maleva pealik kolonel Oskar Raudvere määras oma käskkirjaga nr 1 25. märtsist 1925 malevkonna vastutusala nii: "Toompea malevkond asub Toompea piirkonnaga ja Harjuväravamägi, Komandandi tn. Kaarli tn. kuni Kaarli puiesteeni, Falgi tee kuni Paldiski mnt, Pikkjalg kuni Pika tn. Lühikejalg kuni väravateni."

Toompea malevkonna pealikud

Eesti Vabariigis (1918–1940)
kapten Otto Tief (1.01.1925-1.08.1926)
nooremleitnant Karl Terras (1.08.1926-27.06.1940)

Toompea malevkonna auliikmed
 leitnant Margus Hergauk
 malevlane Ants Kraut

Liikmeid läbi ajaloo
Heiki Arike
Andrei Hvostov 
Toivo Jürgenson
Aivar Kivisiv
Ants Kraut
Mart Laar
Ülo Nugis
Voldemar Põlder
Ilmar Raag
Arnold Rüütel
Karl Terras
Otto Tief
Sten-Hans Vihmar

Viited

Välislingid

 
 Kaitseliidu Tallinna maleva Toompea malevkonna rinnamärk

 Kaitseliidu Tallinna malev
Akadeemiline malevkond (Tallinn)

Akadeemiline malevkond (AKM) on Kaitseliidu Tallinna maleva malevkond.

Akadeemiline malevkonna liikmeskonna moodustavad üliõpilased ning kõrgkoolide vilistlased. Malevkonna eesmärk on kaasata akadeemilise pere liikmeid laiemalt riigikaitse arengusse, anda neile teadmised riigikaitsekorraldusest ning anda võimalus saada sõjalist väljaõpet, osaleda Kaitseväe ja Kaitseliidu sõjaliste üksuste formeerimisel, harjutada õppustel üksuste koostoimimist ning osaleda erinevate kriiside lahendamisel.

Kaitseliidu Akadeemiline Malevkond sai alguse 1.detsembril 1924. aastal. Sellel päeval läksid mõningad Tallinna Tehnikumi üliõpilased, kuuldes kommunistide mässukatsest Tallinna Garnisoni komandandi kolonel Raudvere juurde ning avaldasid soovi astuda Kaitseliitu. Nende soov rahuldati ning juba samal päeval saadeti salk relvastatud üliõpilasi korra loomiseks abiks kaitseväele ja politseile. See grupp moodustas organiseeritud üksuse, mille ühtekuuluvus jäi püsima ka peale hädaohu möödumist. Nende poolt algatati üliõpilaskonnas kindlakujulisema Kaitseliidu akadeemilise üksuse loomise idee, milleks valiti ajutine toimkond, kes asus ühendusse linna komandandiga.

15. veebruaril 1925 a. toimuski Tallinna Tehnikumi ruumides tollal veel kindlat kuju mitteomava üksuse üldkoosolek, millest võttis osa 120 kaitseliitlast. Seal otsustati asutada Kaitseliidu Tallinna Maleva Tehniline malevkond, mille järglaseks on tänane Kaitseliidu Tallinna Maleva Akadeemiline malevkond. 

Akadeemilise malevkonna pealik on 2020 aasta novembrist Tarmo Loorand.

Eelmised pealikud:

2013-2020 Gert Kaju

2005-2013 Indrek Kuusik

Viited

Välislingid
 Facebook
 Tallinna Akadeemilise malevkonna kodulehekülg

Kaitseliidu Tallinna malev
Kaitseliidu Tartu malev

Tartu malev on Kaitseliidu malev, mis tegutseb Tartus ja Tartumaal. 

Tartu maleva pealik on aastast 2019 major Kaido Tiitus.

Allüksused
 Tartu I malevkond
 Akadeemiline malevkond
 Tamme malevkond
 Elva malevkond
 Kuperjanovi malevkond
 Põhja-Tartumaa malevkond
 Lõuna-Tartumaa üksikrühm
 Motoriseeritud üksikrühm

Enne II maailmasõda tegutses malevas lennuring (asutati 1935).

Maleva lipp

Tartu maleva lipu lipuväli on maleruudustatud musta ja valgega. Mustas ruudus asub valge ja valges ruudus hõbedane Põhjatäht. Lipuvälja aupunktis on sinise äärisega hõbedane väljavenitatud alumise haruga Põhjatäht. Lipu tagakülg vastab Kaitseliidu üldlipu kirjeldusele.

Tartu maleva pealikud

Eesti Vabariigis (1918–1940)
 Ants Kurvits (1918)
 Villem Saarsen (1925–1932)
 Voldemar Karing (1932–1934)
 Richard Aks (1934–1936)
 Hugo Kulbok (1936–1938)
 Richard Aks (1938–1939)
 Karl Soo (1939–1940)

Taasiseseisvunud Eestis
 Meelis Säre
 Johannes Kert
 Harri Henn
 Suune Tihane
 Aivo Kapten
 Asko Aren
 Ülar Vomm
 Tanel Meiel
 Janno Rosenberg
 Kalle Köhler
 Kaido Tiitus

Ajalugu 

Kaitseliit asutati 11. novembril 1918. Organisatsiooni esialgne nimetus oli Eesti Kaitse Liit. Organisatsiooni esmaülesandeks sai sisejulgeoleku tagamine. 11. novembril 1918 ilmus Eesti Kaitseliidu päevakäsk nr 1, millega  nimetati maakondade korralduste ülemaiks endised Eesti sõjaväe ohvitserid, sh Tartu maakonna ja Tartu KL  ülemaks Hans Kurvits.

Enne teist maailmasõda tegutses Tartu maakonnas Kaitseliidu Tartumaa malev oma malevkondadega ja malevkond  loeti sõjaväelise organisatsioonina vastavaks pataljonile.. Tartumaa maleva pealikud olid: Jaan Unt (1925–1931) ja Peeter Asmus (1932–1939).

Pärast Kaitseliidu taasastutamist 1990. aastal loodi KL-i üksused Elvas ja kaks üksteisest sõltumatut üksust Tartus. Esimese neist, KL-i Tartu rühma, asutamiskoosolek toimus 24. märtsil 1990. Mõne aja pärast muudeti nimi Tartu Kaitseliidu malevkonnaks. Malevkonna põhikiri registreeriti 27. aprillil 1990. Selle pealikuks sai Meelis Säre, tema abiks Aleksei Lotman. Teine üksus – Kaitseliidu KEK-i rühm – moodustati 7. mail 1990, ehkki ettevalmistav asutuskoosolek oli toimunud juba 29. märtsil. Rühma pealikuks sai Harri Henn. Juuli alguses nimetati see ümber Kaitseliidu Tamme rühmaks ning 19. juulil KL Tamme kompaniiks. Üksuste omavahelisi suhteid ilmestasid vastuolud KL-i põhikirja tõlgendamise ja alluvuse suhtes. 1991. aasta oktoobril ühendati läbirääkimiste järel mõlemad üksused ühiselt 20. septembril 1991 Kaitseliidu Tartu Maleva pealikuks saanud Johannes Kerdi juhtimise alla.

Viited

Kaitseliidu malevad
Jaan Kõrgesaar

Jaan Kõrgesaar (sündinud 17. jaanuar 1951 Tallinn) on Eesti eripedagoog.

Kõrgesaar lõpetas 1974 TRÜ defektoloogia erialal ning kaitses pedagoogikakandidaadi kraadi 1981. aastal. Ta on Eesti Eripedagoogide Liidu, SA Maarja Küla nõukogu liige ning Üliõpilaste Selts Raimla vilistlane.

1974–76 TRÜ kõrgkoolipedagoogika labori vaneminsener. 1976 aastast TRÜ eripedagoogika õppejõud ning aastast 1992 Tartu Ülikooli eripedagoogika osakonna juhataja. Kõrgesaar oli kuni 2009. aastani Haridus- ja teadusministeeriumi teaduse ja kõrghariduse osakonna juhataja, seejärel ministeeriumi nõunik ning 2011-2014 Tartu Ülikooli sotsiaal- ja haridusteaduskonna haridusteaduste instituudi juhataja.

Üliõpilaste Selts Raimla vilistlane (coetus 1989/II) ja selle vilistlaskogu esimees 1998/II - 1993/II, hiljem vilistlaskogu juhatuse liige (alates 1998/I) ning jällegi esimees kuni 2012/I.

Isiklikku
Jaan Kõrgesaar on Richard Kleisi tütrepoeg.

Teoseid
Juhend kursuse- ja diplomitööde koostamiseks ning retsenseerimiseks TRÜ defektoloogiaosakonnas, Tartu Riiklik Ülikool 1976.
Eripsühholoogia praktikumi juhend defektoloogiaosakonna üliõpilastele, Tartu Riiklik Ülikool 1978
Eripsühholoogia programm ja metoodiline juhend ajalooteaduskonna defektoloogiaosakonna I-II kursuse statsionaarsetele ning II-III kursuse kaugõppeüliõpilastele, Tartu Riiklik Ülikool, 1980. (üks autoritest)
Pedagoogika terminoloogia : teema: defektoloogia, ENSV Haridusministeerium, Tallinn 1986
Oligofrenopedagoogika : programm ja õppemetoodiline juhend erialal "Oligofrenopedagoogika koos logopeedia lisaerialaga" (2111) defektoloogiaosakonna üliõpilastele, Tartu Riiklik Ülikool, 1987. (üks autoritest)
Eripedagoogika Eestis. Eripedagoogika tänapäevaküsimusi, Tartu Riiklik Ülikool 1987 (üks autoritest)
Oligofrenopedagoogika ajalugu : programm defektoloogiaosakonna III kursuse statsionaarsetele ja IV kursuse kaugüliõpilastele, Tartu Riiklik Ülikool 1988
Eripedagoogika terminoloogia : oskussõnastik, Tartu Ülikool 1990
Psüühilise erivajadusega inimeste hoolekanne Eestis : käsiraamat,  Eesti Vabariigi Sotsiaalministeerium, Rahvatervise ja Sotsiaalkoolituse Keskus, Eesti Psühhosotsiaalse Rehabilitatsiooni Ühing, Tallinn 2001 (üks autoritest)
Sissejuhatus hariduslike erivajaduste käsitlusse, Tartu Ülikooli Kirjastus 2002
Euroopa kodanikuharidus ja selle järelmid etnilisest vähemusest õpilastele, kes kogevad õppimisel takistusi : kursuse juhend, Tartu Ülikool 2004 (üks autoritest)

Eesti eripedagoogid
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1951