joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ann Marksoo

Ann Marksoo (sündinud 20. septembril 1930 Tartus) on eesti geograaf, TÜ geograafia instituudi emeriitprofessor. 

Aastal 1954 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli. Aastast 1954 oli ta samas õppejõud, hiljem dotsent ja 1984–1992 majandusgeograafia kateedri juhataja.

Ta on peamiselt uurinud Eesti asustuse süsteemset arengut ja linnastumist.

Aastail 1985–1990 oli ta Eesti Geograafia Seltsi asepresident.

Ta on Õpetatud Eesti Seltsi (ÕES) liige.

Tunnustus
2008 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Pere
Ann Marksoo on Aliise Moora ja Harri Moora tütar.

Eesti geograafid
Tartu Ülikooli professorid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Sündinud 1930
Ouachita mäed

Ouachita mäed on mäestik Põhja-Ameerikas. Paikneb ida–läänesuunaliselt Ameerika Ühendriikide Oklahoma ja Arkansase osariigi territooriumil.

Kõrgeim tipp on Magazine (840 m).

Põhja-Ameerika mäestikud
Pidur

Pidur on seade, mida kasutatakse liikuva massi kiiruse kiireks vähendamiseks.

Pidurite liike

klotspidur
ketaspidur
lintpidur
magnetpidur
kruvipidur

Masinaehitus
Paul Kagame

Paul Kagame (sündinud 23. oktoobril 1957) on Rwanda poliitik, alates 2000. aastast riigi president.

Kagame on tutsi päritolu.

Presidendiks sai ta 2000. aastal, mil Pasteur Bizimungu võimult kõrvaldati. 2003. aastal valiti ta ametisse tagasi 95,5-protsendilise toetusega. 2010. aastal valiti ta ametisse tagasi 93 protsendiga häältest.

Alates 28. jaanuarist 2018 on ta ühtlasi Aafrika Liidu eesistuja.

Välislingid 
 President Paul Kagame under scrutiny, The Economist, 5. august 2010.

Rwanda presidendid
Sündinud 1957
Pakri tuletorn

Pakri tuletorn on Eesti kõrgeim tuletorn. Asub Harjumaal Pakri poolsaare tipus pangal.

Tuletorni geograafilised koordinaadid on .

Rõdu ja laternaruumiga punase paekivitorni kõrgus jalamist on 52 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 73 meetrit.

Tuletorn ehitati 1889. aastal.

Ajalugu  

Esimene tuletorn Pakri poolsaarel oli Peeter I käsul püstitatud 15 meetri kõrgune kivist tulepaak, mida kõrgendati 1808. aastal.

Varisev pangaserv jõudis aga aja jooksul tuletornile liiga lähedale ja seetõttu püstitati 1889. aastal uus tuletorn, mis on kasutuses tänapäevani.

Vana torni alus on pangaserval praegugi näha.

Kirjandus 
 Kõrgeim Eesti majak. Esmaspäev, 3. september 1928, nr. 36, lk. 5.

Välislingid 

 
 

Eesti tuletornid
Paldiski
Harju maakonna kultuurimälestised
Suurupi tuletorn

Suurupi tuletorn (ka Suurupi ülemine tuletorn) on tuletorn Harju maakonnas Harku vallas Suurupi külas.

Tuletorni geograafilised koordinaadid on .

Valge 4-korruselise kivitorni kõrgus jalamist on 22 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 68 meetrit.

Tuletorn moodustab sihi Suurupi alumise tuletorniga. Märkide vahekaugus on 2245 meetrit ja sihi asimuut on 246.5°.

Tuletorn renoveeriti 2004. aastal.

Ajalugu 

1760. aastal valmis Suurupi poolsaare põhjaosas 15,5 meetri kõrgune kivist tuletorn. 

Tuletornilinnakut uuendati aastatel 1788, 1858 ja 1898. Mitmed korrad parandati ka laternaruumi ja valgusteid.

Pärast Teist maailmasõda jäi püsti ainult tühi tornikest. Suurupi tuletorn taastati 1951. aastal.

Vaata ka 
 Suurupi alumine tuletorn

Välislingid 

 
 

Eesti tuletornid
Harku vald
Harju maakonna kultuurimälestised
Vaindloo tuletorn

Vaindloo tuletorn on Eesti põhjapoolseim tuletorn, mis asub Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Vaindloo saarel.

Tuletorni geograafilised koordinaadid on .

Laternaruumi ja rõduga valge malmtorni kõrgus jalamist on 17 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 20 meetrit.

Tuletorn ehitati 1871. aastal.

Ajalugu 

Aastal 1718 andis Peeter I käsu püstitada 30–50 jala kõrgune kivitulp, millel saaks pimedatel öödel tule süüdata. 1723. aastal täpsustati, et tuli süüdatakse ainult siis, kui liikvel on Vene laevad.

Seejärel püstitati Seiskaril lammutatud senine meremärk, mis hävis peagi sügistormides.

1871. aastal püstitati uus malmist kooniline Gordoni-süsteemi malmtuletorn, mis on säilinud praeguseni. Tuletorni külge kinnitati ka suur 20-puudane udukell, mis pidi meresõitjaid aitama olukorras, kui tuld enam näha ei olnud.

Vaata ka 

 Vaindloo saar

Välislingid 

 

Haljala vald
Eesti tuletornid
Maavanem

Maavanem on riigi esindaja 1. järgu haldusüksuses mitmes riigis. 

Maavanem võib olla ka ladinakeelse tiitli senior terrae tõlge eesti keelde, millega tähistatakse muinas- või keskaegseid eesti või liivi aukandjaid, näiteks Saaremaa vanemaid, kes sõlmisid 27. augustil 1255 Saare-Lääne piiskopi esindaja Sangerhauseni Annoga rahulepingu.

Eesti
Senised maakonnaomavalitsused likvideeriti Eestis 1934. aasta põhiseadusega. Senised maavalitsuste esimehed jäid ametisse ajutiste maavalitsuste esimeestena.

1. mail 1938 jõustunud maakonnaseaduse järgi oli maavanem maakonnaomavalitsuse juht ja ühtlasi keskvalitsuse esindaja maakonnas, asendades seni eksisteerinud ajutise maavalitsuse esimehe ametikoha. Ta nimetati ametisse Vabariigi Presidendi poolt 6 aastaks juhtimisvõimetega isikute hulgast, kes olid vähemalt 30 aastat vanad, omasid kõrgemat haridust ning oskust ja vilumust valitsemise alal. 20. detsembril 1938 nimetas Vabariigi President maavanemad järgmiselt:
 Harju maakond – Harju maavanem Karl-Robert Ruus
 Järva maakond – Järva maavanem Juhan Kaarlimäe
 Lääne maakond – Lääne maavanem Artur Kasterpalu
 Petseri maakond – Petseri maavanem Mihail Tang
 Pärnu maakond – Pärnu maavanem Jüri Marksoo
 Saare maakond – Saare maavanem Hendrik Otstavel
 Tartu maakond – Tartu maavanem Heinrich Lauri
 Valga maakond – Valga maavanem Värdi Velner
 Viljandi maakond – Viljandi maavanem Mihkel Hansen
 Viru maakond – Viru maavanem Karl-Eduard Pajos
 Võru maakond – Võru maavanem August Kohver

12. juunil 1940 määras Vabariigi President Harju maavanemaks arvates 20. juunist 1940 Paul Männiku.

21. jaanuaril 1939 määras Vabariigi Valitsus Harju, Petseri, Tartu ja Viru maavanema kuupalgaks 340 krooni, Pärnu ja Võru maavanema palgaks 320 krooni, Lääne ja Viljandi maavanema palgaks 300 krooni ning Järva, Saare ja Valga maavanema palgaks 280 krooni . 23. mail 1940 määras Vabariigi Valitsus Lääne maavanema kuupalgaks 320 krooni ja Saare maavanema kuupalgaks 300 krooni .

Rootsi
Maavanem (landshövding) on läänivalitsuse juht, riigi kõrgeim esindaja läänis. Maavanema nimetab Rootsi valitsus.

Rootsi maavanemad (juuli 2006)

Viited 

Ametid
1938. aasta Eestis
Koordinaatteljed

Koordinaattelgedeks ehk koordinaatteljestikuks nimetatakse tavaliselt kaht kindlaks määratud suunaga ja ühikuga omavahel ristuvat sirget tasandil või kolme kindlaksmääratud suunaga (kujutatakse noolega positiivses otsas) ja ühikuga (kujutatakse skaala abil) omavahel ristuvat sirget ruumis. Tasandi puhul nimetatakse neid x-teljeks ehk abstsissteljeks (kujutatakse horisontaalsena), y-teljeks ehk ordinaatteljeks (kujutatakse vertikaalsena). Ruumi puhul lisandub z-telg ehk aplikaattelg.

Telgede lõikepunkti nimetatakse nullpunktiks ehk koordinaatide alguspunktiks. 

Koordinaatteljed võttis kasutusele René Descartes.

Vaata ka 
 Koordinaadid 
 Geograafilised koordinaadid

Matemaatika
Jonathan Littell

Jonathan Littell (sündinud 10. oktoobril 1967 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide kodakondsusega prantsuse keeles kirjutav kirjanik.

Jonathan Littell pälvis oma järjekorras teise romaaniga "Les Bienveillantes" (2006; eesti keeles "Eumeniidid", 2022) 2006. aasta Goncourti auhinna.

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1967
Kuno Pajula

Kuno Pajula (enne eestistamist 1936. aastani Kuno Preis; 11. märts 1924 Käru küla – 26. november 2012) oli Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) peapiiskop aastatel 1987–1994.

Aastatel 1931–1942 õppis Käru ja Salla algkoolis ning Väike-Maarja gümnaasiumis.

Kuno Pajula õppis EELK Usuteaduse Kõrgemas Katsekomisjonis (praeguse nimega EELK Usuteaduse Instituut) aastatel 1949–1959. Ta ordineeriti 1950. aastal aseõpetajaks, õpetaja õigused anti 1959. aastal. 1960/61 saadeti ta täiendõppele Göttingeni Ülikooli Saksamaal.

Täitis ka Tallinna abipraosti, hiljem Tallinna praosti ning konsistooriumi assessori ülesandeid.

Kuno Pajula on teeninud Illuka, Iisaku, Kursi ja Narva Aleksandri kogudust ning aastatel 1957–1987 Tallinna Jaani kogudust.

11. juunil 1987 valis EELK Kirikukogu Kuno Pajula EELK peapiiskopiks. 29. juunil 1994 määrati ta emerituuri seoses vanusepiiri tätumisega.

Oli Eesti Kirikute Nõukogu esimene president aastatel 1989-1993 ning Kirikute Maailmanõukogu keskkomitee liige 1983-1992

Tunnustus 

 1982 EELK Kuldristi kandmise õigus
 1994 Konsistooriumi aukiri
 2001 Maarja medal
 2004 Kaitseväe teeneterist
 2006 EELK Teeneterist, I järk
 2009 EELK Elutööpreemia

Välislingid 
Suri peapiiskop emeeritus Kuno Pajula
Biograafia Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kodulehel
 Kärt Anvelt "Kuno Pajula – raskete aegade kirikutalade rahulik kandja" EPL, 27. november 2012

Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskopid
EELK Usuteaduse Instituudi rektorid
Tallinna praostid
Eestistatud nimega inimesed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1924
Surnud 2012
Ivan Gašparovič

Ivan Gašparovič (sündinud 27. märtsil 1941 Poltáris) on Slovakkia poliitik. Ta oli Slovakkia president 2004–2014. 
Kuulub parteisse Demokraatia Liikumine.

Aastatel 1993–1998 oli ta Slovakkia parlamendi esimees.

Gašparovič on esimene Slovakkia president, kes valiti tagasi teiseks ametiajaks.

Tunnustus
2005 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk

Slovakkia presidendid
Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1941
‘Umar Ḩasan Aḩmad al-Bashīr

‘Umar Ḩasan Aḩmad al-Bashīr (عمر حسن احمد البشير; sündinud 1. jaanuaril 1944) on Sudaani sõjaväelane ja poliitik, aastatel 1989–2019 riigipea. Ta tuli võimule 1989. aastal veretu sõjaväelise riigipöördega ja kinnitati presidendiks 1993. aastal. Ta juhtis riiki islami fundamentalismi vaimus. Al-Bashīr kukutati 11. aprillil 2019 sõjaväelise riigipöördega.

4. märtsil 2009 andis Haagi Rahvusvaheline Kriminaalkohus välja ‘Umar Ḩasan Aḩmad al-Bashīri vahistamiskäsu. Teda süüdistatakse Dārfūris toime pandud inimsusvastastes ja sõjakuritegudes. Sudaan teatas, et ei kavatse presidenti välja anda.
Aafrika Liit otsustas vahistamiskäsu tõttu koostöö Rahvusvahelise Kriminaalkohtuga peatada.

Aprillis 2010 toimunud valimistel kuulutati ta võitjaks 68 protsendiga häältest. 27. mail 2010 vannutati ta ametisse uueks ametiajaks. 

12. juulil 2010 andis Haagi Rahvusvaheline Kriminaalkohus välja uue al-Bashīri vahistamiskäsu. Teda süüdistatakse genotsiidis, eriti furide, masalittide ja zaghavade hävitamise kavades, neid tappa ja haavata lastes ning eluohtlikesse tingimustesse jättes.

Viited

Première publication : 11/04/2019 - 16:21 Dernière modification : 11/04/2019 - 21:57, En direct : un conseil militaire succède à Omar el-Béchir, le président soudanais déchu, france24.com

Sudaani presidendid
Sudaani poliitikud
Sündinud 1944
Bashshār al-Asad

Bashshār al-Asad (araabia keeles بشار الأسد; sündinud 11. septembril 1965) on Süüria poliitik, alates 2000. aastast Süüria president. Ta on eelmise presidendi Ḩāfiz̧ al-Asadi ja Anīsah Makhlūfi poeg.

Usutunnistuselt on ta alaviit.

Elulugu
Asad õppis Damaskuse Ülikoolis silmaarstiks ja suundus 1992. aastal Londonisse õpinguid jätkama. 

1994. aastal hukkus autoõnnetuses tema vanem vend Bāsil, kellest pidanuks saama isa võimu pärija. Sellest ajast kuni oma isa surmani 2000. aastal valmistati Bashshār al-Asadit ette Süüria presidendiks saama. Ettevalmistus koosnes kolmest osast. Esiteks organiseeriti talle toetus sõjaväes ja riigi julgeolekustruktuurides. Bashshār al-Asad naasis juba 1994. aastal Süüriasse ja asus õppima sõjaväeakadeemias. 1999. aastal teenis ta välja koloneli auastme. Vanad sõjaväejuhid saadeti erru ja asendati alaviitidest sõjaväelastega, kes olid Bashshār al-Asadile lojaalsed. Teiseks tutvustati teda rahvale. Selleks anti talle suured volitused ja määrati ta oma isa poliitiliseks nõunikuks. Ta juhtis kodanike kaebuste ja apellatsioonide bürood ning organiseeris üleriigilist kampaaniat korruptsiooni vastu. Selle kampaania käigus kõrvaldati ühtlasi tema võimalikud oponendid. Kolmandaks tutvus ta riigi juhtimise mehhanismidega.

2000. aastal suri tema isa ning Bashshārist sai president ja Ba'athi partei juht. 2007. aastal valiti ta presidendiks tagasi. Kummalgi korral vastaskandidaate ei olnud. Ametlikel andmetel sai ta nendel presidendivalimistel vastavalt 97,2% ja 97,6% valijate toetuse. Kuna Süüria põhiseadus nägi ette, et president peab olema vähemalt 40-aastane, aga al-Asad oli kõigest 34-aastane, muutis Süüria parlament kiiresti põhiseadust ja kehtestas presidendi vähimaks lubatud vanuseks 34 aastat.

2011. aasta märtsi keskel puhkesid Süürias Asadi režiimi vastased protestid, millele Asad vastas jõu kasutamisega. ÜRO inimõiguste voliniku hinnangul on Süüria võimud toime pannud inimsusvastaseid kuritegusid. Septembri keskpaigaks oli tema hinnangul ülestõusu mahasurumise käigus hukkunud vähemalt 2600 inimest. Lääneriikide juhid kutsusid Asadit võimust loobuma. USA külmutas Süüria varad, keelas Süüria nafta impordi ja oma kodanikel Süüria valitsusega äri ajamise.

Tunnustus
2002 – Vürst Jaroslav Targa I järgu orden

Isiklikku
Bashshār al-Asad on 190 cm pikk. Ta valdab inglise keelt ja vestlustasemel prantsuse keelt.

2000. aasta detsembris abiellus ta süüria päritolu Suurbritannia kodaniku Asma Akhras'iga (nüüd Asma al-Assad). Seni on abielust sündinud kolm last.

Viited

Süüria presidendid
Sündinud 1965
Süüria kodusõda
Antwerpen

Antwerpen on sadamalinn Belgias Flandrias, Antwerpeni provintsi keskus ja elanike arvult Belgia suurim linn. Asub Schelde jõe ääres.

Antwerpen on üks maailma tähtsamaid sadamalinnu ja teemandikaubanduse keskus.

Antwerpen on linn aastast 1291.

Peamised vaatamisväärsused on Euroopas ainulaadne 7-löövine katedraal, mis oma 123 meetri kõrguse torniga on Belgia suurim gooti stiilis ehitis; renessanss-stiilis raekoda (1565, C. Floris), kuningaloss (1755), Rubensi maja (1611) ja Antwerpeni Kuninglik Kaunite Kunstide Muuseum.

Linnas toimusid 1920. aasta suveolümpiamängud.

2011. aastal avati Antwerpenis linna ajaloost kõnelev muuseum, mis loodi meremuuseumi, etnograafiamuuseumi ja folkloorimuuseumi ühendamisel. Muuseumihoone ise on 60 meetrit kõrge ning ehitatud lainetavast klaasist ja punastest kiviplokkidest.

Viited

Vaata ka
Antwerpen-Centraal

Välislingid 

Antwerpeni koduleht

Belgia linnad
Sadamalinnad
Antwerpeni provintsi vallad
Aruküla vapp

Aruküla vapp loodi Aruküla Muinsuskaitseseltsi eestvedamisel Aruküla 700. aastapäevaks. Selle tähistamiseks 21. ja 22. juulil 1991 toimunud Aruküla päevadel kasutati Ülo Udumäe loodud sümboolikat mitmel pool lipukestel ning plakatitel. 
Siis loodud vappi on hiljem kasutatud Aruküla järgnevate aastapäevade tähistamisel. Algselt oli vapi keskele joonistatud Harjumaa ajalooline vapp (Punasel kilbil hõbedane rist), 2006. aastal seoses Aruküla 715. aastapäevaga vahetati see aga Raasiku valla vapi vastu.

Vaata ka 
 Aruküla 700
 Aruküla

Eesti vapid
Vapp
Mari Lill

Mari Lill (sündinud 21. detsembril 1945 Tallinnas) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1968.  aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri III lennu. Seejärel töötas aastail 1968–1977 Eesti Riiklikus Noorsooteatris ja 1977–2021 Eesti Draamateatris. Ta on mänginud teatris üle 60 rolli. Rahvale on ta meelde jäänud eelkõige kui Väike nõid 1975 Eesti Televisiooni lastelavastusest "Väike nõid".

Filmirollid
 1977 "Surma hinda küsi surnutelt" (Antoni naine)
 1985 "Naerata ometi" (Robi ema)
 1988 "Varastatud kohtumine" (Asta)
 1989 "Mardipäev" (ema)
 1990 "Ainus pühapäev" (ema)
 1991 "Vana mees tahab koju" (Maile)
 1995 "Wikmani poisid" (pr. Laasik)
 1998 "Libarebased ja kooljad" (Pander)
 2007 "Sügisball" (kassapidaja)
 2016 "Klassikokkutulek" (vanaproua)
 2017 "Mehetapja/Süütu/Vari" (Kai Savolainen)
 2020 "Kratt" (Vanaema)

Tunnustus
 1970. ja 1972. aasta aastapreemia 
 1974 Eesti NSV noorte lavajõudude ülevaatuse preemia 
 1975 Eesti NSV teeneline kunstnik
 1975 naisnäitleja aastapreemia
 1986 Eesti NSV Teatriühingu naispeaosatäitja auhind
 1997 Suure Vankri auhind
 2003 Valgetähe V klassi teenetemärk
 2004 Väike Ants, Eesti Draamateatri kolleegipreemia parimale naiskõrvalosatäitjale 
 2021 EFTA parima naisnäitleja auhind (kogupere-õuduskomöödia „Kratt“ eest)

Isiklikku
Ta oli abielus Tõnu Tammega, tütred lastearst Katariina Tamm ja näitleja Elisabet Reinsalu. Mari Lille vend oli klaasikunstnik Ivo Lill.

Viited

Välislingid

 Mari Lill Draamateatri kodulehel
 Mari Lill on nagu Väike Nõid: Kadunud asjad tulevad mu juurde ise tagasi / 28. august 2004, Õhtuleht, Jaanus Kulli

Eesti Draamateatri näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Sündinud 1945
Herbert Ligi

Herbert Ligi (25. oktoober 1928 – 12. november 1990) oli eesti ajaloolane ning kauaaegne Tartu Ülikooli õppejõud.

Herbert Ligi oli silmapaistvamaid agraar- ja asustusajaloo uurijaid, kes kerkis koos Sulev Vahtre, Ea Janseni, Helmut Piirimäe, Enn Tarveli ja teiste uurijatega esile 1960. aastatel. 1970–1990 töötas ta Tartu Ülikoolis ning oli alates 1974 üldajaloo õppetooli juhataja. 1980. aastate lõpus tegutses ta eesti ajalooteaduse deideologiseerimise nimel, taastas Õpetatud Eesti Seltsi (oli selle esimees 1988–1990) ning algatas Nõukogude massirepressioonide uurimise.

Herbert Ligi poeg oli arheoloog Priit Ligi ja on poliitik Jürgen Ligi. Herbert Ligi tütar on luuletaja Katre Ligi (luuletaja ja ühiskonnategelase Hando Runneli abikaasa). Ligi oli akadeemik Harri Moora väimees.

Teoseid

Kaasautorluses Harri Mooraga "Baltimaade majandus ja ühiskondlik kord 13. sajandi algul" (1969; vene keeles 1969; saksa keeles 1970).
"Eesti NSV majandusajalugu" (1979; vanema perioodi - kuni 19. saj. keskpaigani - põhiautor)

Välislingid
Herbert Ligi In memoriam, Kleio, 1991, nr 4, lk 72.
Heino Kään. Professor Herbert Ligi mälestuseks: "Maailma ajaloo" avaldamise lugu. Oma Saar, 27. detsember 2008.

Eesti ajaloolased
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna professorid
Õpetatud Eesti Seltsi esimehed
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 1990
Enn Eesmaa

Enn Eesmaa (sündinud 7. juunil 1946 Tallinnas) on Eesti poliitik ja endine ajakirjanik. Ta on XIV Riigikogu liige ja Eesti Keskerakonna aseesimees.

2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Saaremaal.

Haridus
1964 Tallinna 7. Keskkool
1969 Tallinna Pedagoogiline Instituut, inglise keel

Ajakirjanduslik tegevus
Enn Eesmaa on tuntud eelkõige teleajakirjanikuna. 
 1970–1993 Eesti Televisiooni diktor ja kommentaator, meelelahutus- ja kultuurisaadete ning mälumängude ("Kes keda" jt) juht, "Aktuaalse kaamera" peatoimetaja. programmidirektori asetäitja 
 1970. aastate alguses tegutses ka lauljana. Algatas 1972. aastal saatesarja „Kaks takti ette”. Aastatel 1979–1981 rahvusvahelises saatesarjas „Merevaiguvõti” (Eesti, Läti, Leedu ja Leningradi televisioon). 
 1989–1993 Soome Mainos-TV korrespondent Balti riikides 
 1993–1994 Vabariigi Presidendi Kantselei meedianõunik
 1994–2003 EVTV peadirektor 
 1996–2003 TV3 uudistetoimetuse juhataja, saatejuht, välisuudiste toimetaja

Poliitiline tegevus 

Enn Eesmaa on alates 2003. aastast Eesti Keskerakonna liige. Ta on ka Eesti Keskerakonna juhatuse liige.

Aastatel 2003–2007 oli ta X Riigikogu liige, sh aastatel 2003–2005 Riigikogu väliskomisjoni aseesimees ja seejärel 2005–2007 Riigikogu väliskomisjoni esimees. Aastatel 2007–2016 oli ta XI, XII ja XIII Riigikogu väliskomisjoni aseesimees ja aastatel 2016–2019 Riigikogu esimene aseesimees.

XIV Riigikogus oli ta aastatel 2019–2021 Riigikogu väliskomisjoni esimees ja on alates 2021. aastast Riigikogu riigikaitsekomisjoni esimees. Ta on ka Riigikogu Euroopa Liidu asjade komisjoni liige.

Ta oli aastatel 2017–2021 Saaremaa vallavolikogu liige ja valiti Saaremaa vallavolikogusse ka 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valmistel, kuid loobus kohast vanuse tõttu.

Tunnustus 
 1983 – Eesti NSV Ajakirjanike Liidu aastapreemia saatesarja „Rahvakunstnikud” (1981–1983) eest
 2000 – Kuldmikrofon
 2001 – Auleegioni orden (rüütel)
 2002 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2006 – Leedu Vabariigi Teeneteordeni komandöririst
 2010 – Austria Vabariigi Teeneteordeni suur kuldne aumärk
 2018 – Balti Assamblee medal

Isiklikku
Ta oli aastatel 1977–2012 abielus pianisti ja muusikapedagoogi Aleksandra Juozapėnaitė-Eesmaaga, sellest abielust sündis poeg. Tema isa oli laulja Enno Eesmaa, õde on etnoloog ja poliitik Andra Veidemann, õemees on kirjandusteadlane Rein Veidemann.

Teosed
Raamat "Sajandi suured staarid" (Ilo, 2001, 447 lk)

Viited

Välislingid

 Enn Eesmaa Riigikogu kodulehel
 Enn Eesmaa puhkab kõndides, 22. jaanuar 2000

Eesti ajakirjanikud
Eesti Keskerakonna poliitikud
Tallinna Ülikooli vilistlased
X Riigikogu liikmed
XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Auleegioni rüütlid
Sündinud 1946
Eametsa (Tori)

Eametsa on küla Pärnu maakonnas Tori vallas.

Aastatel 1991–2017 kuulus küla Sauga valda, pärast 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi jääb küla Tori valla territooriumile.

2010. aasta juulis toimusid külas komöödiasarja "Kälimehed" filmivõtted.

Külas asub Pärnu lennujaam.

Viited 

Tori vald
Pärnu maakonna külad
Halinga

Halinga on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.

Viited

Pärnu maakonna külad
Põhja-Pärnumaa vald
Pärnu-Jaagupi

Pärnu-Jaagupi on alev Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.

1991–2017 oli Pärnu-Jaagupi Halinga valla keskus. 

1922 on mainitud Jakobi alevikku. Alevik sai aleviõigused 13. septembril 1945, kui Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi  otsusega liideti Jakobi alevik ja Uduvere alevik. Alevi nimeks sai Pärnu-Jaagupi.

1950–1959 oli Pärnu-Jaagupi Pärnu-Jaagupi rajooni keskus.

10. detsembril 1991 moodustati Pärnu-Jaagupi vald (alevvald). Aastal 1996 läks selle territoorium Halinga valla koosseisu. See oli esimene omavalitsusüksuste liitumine taasiseseisvunud Eesti Vabariigis.

Pärnu-Jaagupis asub Pärnu-Jaagupi kirik, mida kasutab Pärnu-Jakobi kogudus ja tegutseb ka EAÕK Uduvere Apostel Jakobuse kogudus Uduvere Apostel Jakobi kirikus.

Pärnu-Jaagupis toodetakse kõrsikuid.

Seal asub Pärnu-Jaagupi koolimuuseum.

Vaata ka 
 Pärnu-Jaagupi kihelkond
 Uduvere ohvripärn Riinu
 Halinga kolhoos

Viited

Eesti alevid
Kõima (Lääneranna)

Kõima on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koonga valda.

Viited

Lääneranna valla külad
Lõpe (Lääneranna)

Lõpe on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koonga valda.

Viited

Lääneranna valla külad
Gurbanguly Berdimuhamedow

Gurbanguly Berdimuhamedow (sündinud 29. juunil 1957) on Türkmenistani poliitik. 21. detsembrist 2006 kuni 19. märtsini 2022 oli ta Türkmenistani president.

Ta kaitses 1990. aastal meditsiiniteaduste kandidaadi kraadi (stomatoloogia). 2007. aastal anti talle meditsiinidoktori kraad ja professori kutse.  Aastatel 1997–2001 oli ta Türkmenistani tervishoiu- ja meditsiinitööstuse minister.

Pärast president Saparmyrat Nyýazowi surma nimetati asepeaministrina töötanud Berdimuhamedow presidendi kohusetäitjaks. Põhiseadusest eemaldati säte, mis keelas presidendi kohusetäitjal presidendiks kandideerida. 11. veebruaril 2007 toimunud presidendivalimistel saavutas ta valimiskomisjoni andmetel 89 protsendi valijate toetuse 99-protsendilise valimisaktiivsuse juures. 14. veebruaril kuulutati ta presidendivalimiste võitjaks ja samal päeval vannutati ta uueks presidendiks.
Veebruaris 2017 valiti ta ligi 97,7-protsendise toetusega veel 5 aastaks ametisse tagasi.

Berdimuhamedowi ametiajal leevenes mõnevõrra Nyýazowi võimuaastatele iseloomulik isikukultus, enam ei olnud keelatud "ebatürkmeenipärased" kultuurinähtused nagu ballett ja ooper.

Berdimuhamedow vabanes järk-järgult eelmisele presidendile lähedastest isikutest. Inimõiguslaste hinnangul ei paranenud Berdimuhamedowi ajal oluliselt inimõiguste olukord Türkmenistanis. Piirideta Ajakirjanike hinnangul oli riik tema valitsusajal endiselt viletsaimate seas ajakirjandusvabaduse poolest.

Seoses Türkmenistani kasvava tähtsusega energiakandjate eksportijana oli Lääne kriitika inimõigusrikkumiste osas Berdimuhamedowi ametiajal vaoshoitud.

Erinevalt oma eelkäijast tunnistas Berdimuhamedow Türkmenistani vaevavat narkoprobleemi ning vajadust tegeleda narko- ja aidsiennetusega. Ta lasi taastada vahepeal ära kaotatud 10. klassi Türkmenistani koolides.

2008. aasta septembris kehtima hakanud uue põhiseadusega saadeti laiali senini presidendi poolt määratud 2500-liikmeline seadusandlik kogu, mis asendati valitava 125-liikmelise parlamendiga. Põhiseadus piiras presidendi ametiaja viie aastaga.

Alates 2006. aasta augustist kuni 2013. aasta augustini oli Berdimuhamedow Türkmenistani Demokraatliku Partei esimees. Pärast seda oli ta parteitu.

Alates 2021. aasta aprillist on Berdimuhamedow Türkmenistani parlamendi ülemkoja esimees.

2022. aasta märtsis astus Berdimuhamedow presidendi kohalt tagasi. Tema mantlipärijaks sai tema poeg Serdar Berdimuhamedow, kes võitis 2022. aasta märtsis toimunud presidendivalimised.

Viited

Välislingid 
 Peeter Helme. "Arkadag — hambaarstist presidendiks" Eesti Ekspress, 17. veebruar 2012
 Türkmenistani diktaator esineb töölistele endaloodud laulukesega, Delfi, 1.02.201
 Olev Remsu. Islam ja diktatuurid, Venemaa ja Kesk-Aasia, Go group, 2010

Türkmenistani presidendid
Sündinud 1957
Vladimir Jurjevitš Martõnov

Vladimir Jurjevitš Martõnov (Владимир Юрьевич Мартынов; 4. juuli 1947 Kaliningrad – 26. veebruar 2007 Moskva) oli Vene filmirežissöör ja näitleja.

Aastal 1969 lõpetas ta B. Štšukini teatrikooli näitlejana ning töötas seejärel Tšeljabinski draamateatris. 

1978. aastal lõpetas ta Üleliidulise Riikliku Kinematograafiainstituudi režissöörina ning hakkas tööle M. Gorki nimelises filmistuudios.

Filmograafia

Režissöörina

Näitlejana

Välislingid

Venemaa näitlejad
Nõukogude Liidu näitlejad
Venemaa filmilavastajad
Sündinud 1947
Surnud 2007
P!nk

Alecia Beth Moore (sündinud 8. septembril 1979), esinejanimega Pink (stiliseeritult P!nk), on Ameerika laulja-laulukirjutaja ja muusik.

Ta avaldas oma esimese albumi "Can't Take Me Home", mis oli R&B mõjutustega, 2000. aastal LaFace Recordsi all ja see saavutas müügiedu.

Tema teine stuudioalbum "Missundaztood", mis oli rohkem pop-rock'i suunaga, ilmus 2001. aastal ja seda saatis suur ülemaailmne edu.

Pink avaldas oma kolmanda albumi "Try This" 2003. aasta novembris. See oli küll vähem edukas kui eelmine album, aga seda müüdi siiski umbes 3 miljonit eksemplari ja see tõi talle Grammy auhinna parima naissoost rokklaulja esituse kategoorias laulu "Trouble" eest.

Tema neljas album "I'm Not Dead" ilmus 2006. aasta aprillis. Albumil oli mitu hitti, sh "Stupid Girls", "U + Ur Hand" ja "Who Knew". Nii "U + Ur Hand" kui ka "Who Knew" tõusid poplaulude edetabelites esikohale.

Tema viies album "Funhouse" ilmus 2008. aasta oktoobri lõpus, sellelt albumilt pärinev "So What" on Pinki esimene soololaul, mis tõusis Billboard Hot 100 tippu. Albumil oli veel kolm edetabelis 20 paema hulka jõudnud hitti: "Sober", "Please Don't Leave Me" ja "Glitter in the Air".

15. novembril 2010 avaldas ta oma esimese kogumiku "Greatest Hits... So Far!!!". 

2012. aastal ilmus tema kuues stuudioplaat "The Truth About Love". Sellelt plaadilt on avaldatud singlid "Blow Me (One Last Kiss)", "Try" (selle laulu kaveri esitas Tanja Mihhailova telesaates "Su nägu kõlab tuttavalt", tehes seda suhteliselt sarnaselt laulu originaalvideoga), "Just Give Me a Reason" ja "True Love"

Pink esines 31. oktoobril 2006 Tallinnas Saku Suurhallis. Lätis esinedes oli Pinki soojendusbändiks Vanilla Ninja.

7. jaanuaril 2006 abiellus ta Carey Hartiga.

Diskograafia

Stuudiosooloalbumid
"Can't Take Me Home" (2000)
"Missundaztood" (2001)
"Try This" (2003)
"I'm Not Dead" (2006)
"Funhouse" (2008)
"The Truth About Love" (2012)
"Beautiful Trauma" (2017)
"Hurts 2B Human" (2019)

Albumid You+Me liikmena 
 "rose ave." (2014)

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1979
Yig'al Koyfman

Yig'al Koyfman (kasutatud ka nimekujusid Ygal Koyfman ja Igal Koyfman; heebrea יגאל קויפמן; sünninimi Igor Koyfman (Koifman); sündinud 6. jaanuaril 1974 Benderis Moldaavia NSV-s) on Iisraeli kabetaja, rahvusvaheline suurmeister.

Ta on neljakordne juunioride (1987–1990) ja kahekordne kadettide maailmameister (1988 ja 1989) rahvusvahelises kabes.

Koyfman, Ygal
Koyfman, Ygal
Koyfman, Ygal
Islom Karimov

Islom Abdugʻaniyevich Karimov (Ислом Абдуғаниевич Каримов; vene keeles Ислам Абдуганиевич Каримов; 30. jaanuar 1938 Samarkand – 2. september 2016 Taškent) oli Usbekistani poliitik, Usbekistani esimene president aastatel 1991–2016.

Elulugu
Islom Karimov kasvas üles lastekodus. Tema isa oli usbekk, ema tadžikk.

Ta õppis Taškendis masinaehitust ja majandust. Aastatel 1983–1986 oli ta Usbeki NSV rahandusminister. 1989. aastal sai ta Usbekistani Kommunistliku Partei Keskkomitee esimeseks sekretäriks. Aastatel 1990–1991 oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee ja Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo liige.

Karimov oli abielus, kahe tütre isa. Vanema tütre Gulnora Karimova määras Karimov 2008. aasta detsembris Usbekistani alaliseks esindajaks ÜRO Euroopa peakorteris ja muudes Genfis paiknevates rahvusvahelistes organisatsioonides. 2010. aasta jaanuaris nimetati Gulnara Karimova Usbekistani suursaadikuks Hispaanias. Hiljem sattus vanem tütar väidetavalt ebasoosingusse ja istub BBC andmetel koduarestis.

Noorem tütar Lola Karimova-Tillayeva nimetati 2008. aastal Usbekistani esindajaks UNESCO-s.

Haigestumine ja surm
28. augustil 2016 teatas Usbekistani ministrite kabinet, et 78-aastane Islom Karimov on haiglas statsionaarsel ravil. Esmaspäeval, 29. augustil 2016 kinnitas Twitteris tema noorem tütar Lola Karimova-Tillayeva: "Minu isa paigutati pärast ajuverejooksu laupäeva hommikul haiglasse ning saab praegu ravi intensiivraviosakonnas." 2. septembril 2016 teatati Karimovi tervise järsust halvenemisest. Reutersi teatel kinnitasid kolm diplomaatilist allikat, et Karimov on surnud ja et ta suri ajurabandusse. 2. septembri hommikul katkestasid riiklikud telekanalid meelelahutusliku sisuga saated ja edastasid peamiselt leinameloodiaid. Türgi teatas Karimovi surmast ja BBC-s edastati, et Samarkandis käivad ettevalmistused matusteks. Karimov maeti laupäeval, 3. septembril Samarkandis, riigis kuulutati välja kolmepäevane lein.

Kriitika
Karimovit on rahvusvaheliselt korduvalt kritiseeritud inimõiguste rikkumise ja ajakirjandusvabaduse ahistamise, korruptsiooni ning valimistulemuste võltsimise eest. Endine Briti suursaadik Usbekistanis Craig Murray esitab oma memuaarides väiteid sellest, kuidas Usbekistani võimud inimesi surnuks keedavad. ÜRO raportid on nimetanud piinamist Usbekistanis institutsionaliseerituks, süstemaatiliseks ja pidurdamatuks.

Usbekistani seaduste kohaselt ei saanud Karimovi üle pärast ametist lahkumist kohut mõista.

Vaata ka
Andijoni veresaun

Viited

Välislingid
"Karimov kandideerib Usbekistanis kolmandaks presidendiajaks", Eesti Päevaleht, 23. detsember 2007 
"Karimov valiti kolmandat korda Usbekistani presidendiks", Eesti Päevaleht, 24. detsember 2007
 Laura Secorun Palet. Türann, kelle meele järgi ihkavad olla kõik, OZY Media, 12. aprill 2015 (inglise keeles)
 Obituary: Uzbekistan President Islam Karimov [Nekroloog: Usbekistani president Islom Karimov], BBC, 2. september 2016 (inglise keeles)
 Juhan Mellik. Karimovi tee arbuusivargast hirmuvalitsejaks, Postimees, 3. september 2016

Usbekistani presidendid
NLKP KK Poliitbüroo liikmed
Sündinud 1938
Surnud 2016
Läänerindel muutuseta

"Läänerindel muutuseta" on Erich Maria Remarque'i romaan sõjakoledustest Esimese maailmasõja päevil ja sõjast naasnute raskustest tavaellu tagasi pöördumisel.

Romaan ilmus kõigepealt 1928. aasta lõpul ajakirjas Vossische Zeitung ja tervikteosena 1929. aasta alguses. Esimese kolme aastaga tõlgiti romaan 25 keelde, kaasa arvatud eesti keel, ning raamatut müüdi kokku üle 2,5 miljoni eksemplari. Seni on teost tõlgitud enam kui 50 keelde.

1930. aastal vändati teose põhjal Oscari võitnud linateos.

Teose põhiteemad 
Remarque annab ülevaate sõjakoledustest ja nende mõjust sõduritele sõdurite endi silme läbi. Samas ei pea ta ise Esimeses maailmasõjas osalenuna oma jutustust objektiivseks. Remarque'i sõnutsi on tegu ühe väikese sõdurite salga seiklustega.

Sõjakoledused 
Sõjakoleduste käsitlemine on teoses paljuski realistlik ja dramaatiline. Keemiarelvade ja kuulipildujate kasutuselevõtt on teinud sõjapidamise surmavamaks ja julmemaks kui varem. Remarque kirjeldab värvikalt igapäevast elu rindel, kus kaevikud on pideva suurtükitule all, lahinguväli on kaetud laipadega ning sõdurite elu ohustavad mürkgaas ja snaiprid. Kirjeldatud on ka koledusi hospidalis.

Sõja mõju sõduritele 
Sõja keskel olemisel ja osalisel äralõigatusel muust maailmast on sõduritele suur psühholoogiline mõju. See ei seisne ainult hirmus iga hetk kuulitabamus saada, gaasirünnaku alla jääda või suurtükikilluga pihta saada, vaid ka närvivapustuste üleelamises. Kaevikutes ebainimlikes tingimustes elamine ja pidev oht hoiab sõdurite närvid kogu aeg pingul. Isegi kui neil on õnne ja nad erinevalt piinarikkalt surnud kaaslastest sõja lõpus koju tagasi saavad, on nad vaimselt hävitatud.

Eestikeelsed väljaanded 
 "Läänerindel muutuseta". Tapper, 1929.
 "Läänerindel muutuseta". Tapper, 1935.
 "Läänerindel muutuseta". Eesti Raamat, 1983.
 "Läänerindel muutuseta. Lissaboni öö". Avita, 2000. ISBN 9985202287
 "Läänerindel muutuseta". Tänapäev, 2006. ISBN 9985623932

Välislingid 
 Teose katkendid (saksa, inglise ja vene keeles)

Saksa romaanid
Sõjakirjandus
1929. aasta kirjandusteosed
Mehed ei nuta

"Mehed ei nuta" on Eesti Telefilmis 1968. aastal tehtud komöödia, mis osutus Eestis ülipopulaarseks.

1. jaanuaril 1969 esilinastus Eesti Televisiooni ekraanil V. Sanini jutustuse "Lõbusad Robinsonid" motiividel valminud telefilm "Mehed ei nuta". Filmi stsenaristid olid Enn Vetemaa ja Sulev Nõmmik. See oli nende jaoks esimene stsenaarium ning Sulev Nõmmik debüteeris selle tööga ka kui režissöör. 

Vetemaa ja Nõmmiku koostöös valmisid hiljem ka filmid "Noor pensionär" ja "Siin me oleme!". 

2021. aastal jõudis publiku ette Gerda Kordemetsa"Mehed ei nuta" ainetel lavastus "Professor sai värske õhu mürgituse".

Sisu
Grupp unetustõve all kannatajaid on tõelise sanatooriumi asemel viidud üksikule asustamata saarele. Peatselt sellest aru saades püüavad seltsimehed iga hinna eest sealt mandrile tagasi pääseda.

Osades

Artiklid
 Enn Vetemaa. "Marasmaatilisi mälestusi 2". Looming 2006, nr 7 (mälestusi filmi "Mehed ei nuta" tegemisest ja näitlejatest lk 1060–68).
 Allar Viivik "Kiirustage, seltsimehed unetud!". SL Õhtuleht, 5. juuli 2003.
 Kaire Kenk "Kalju Karask oli Eesti kauneima häälega tenor läbi aegade." Õhtuleht, 13. august 2011.
https://elu.ohtuleht.ee/1025669/lavastaja-gerda-kordemets-toi-kultusfilmi-mehed-ei-nuta-tsitaadid-lavale

Välislingid
 Täispikk film ERR-i Jupiteris
Täispikk film ERR Arhiivis
"Mehed ei nuta" andmebaasis IMDb
"Mehed ei nuta" Eesti filmi andmebaasis
 "Mehed ei nuta" üleskirjutus

1968. aasta filmid
Eesti filmid
Eesti komöödiafilmid
Kroodi oja

Kroodi oja on oja Harjumaal Maardu linnas. Kroodi oja saab alguse Maardu järve põhjakaldalt, voolates läbi Maardu linna, ja suubudes lõpuks Muuga lahte.

Kroodi oja on üks Eesti reostunuimaid veekogusid. Oja vee kvaliteeti mõjutas piirkonnas pika aja jooksul toimunud fosforiidi kaevandamine ja rikastamine.

Ajalugu
Kroodi oja ehk Kroodi kanal kaevati Maardu järve ja Muuga lahe vahele 1893. aastal. Läbi ajaloo on oja kallastel asunud tööstuspiirkond - vasemal kaldal Maardu tööstusrajoon ja paremal endise AS Eesti Fosforiit alad.

Vee kvaliteet ja selle parandamine
Oja vee kvaliteet oli halvim 1960. ja 1970. aastatel, mil Maardu keemiakombinaadis toodeti väävelhapet ja superfosfaati. Sellal ei rakendatud vee kaitseks mingeid meetmeid ja kogu reostus juhiti ojja, mille kaudu see jõudis Maardu järve ning Muuga lahte. Tänaseks on vee kvaliteet paranenud, ent vees leidub jätkuvalt jääkreostust.

Aastal 2015 läbi viidud uuringu tulemusena selgus reostuse levik ja iseloom:
 ülemjooksul leidub reostust sealsete tiikide mudastes põhjasetetes (naftasaadused, tsink, vask, nikkel, plii);
 kesk- ja alamjooksul esineb pinnasereostust (arseen, tsink, vask, plii, kaadmium);
 kogu oja ulatuses leidub fenoole ja raskmetalle;
 ka tiikide alal leidub naftasaadustega reostunud vett.

2017. aastal sõlmis Keskkonnaministeerium lepingu oja puhastamiseks ja ligikaudu 9 miljonit eurot maksma minevad tööd peaksid lõppema 2021. aastaks.

Viited

Harju maakonna jõed
Harju alamvesikond
Maardu
Imemuinasjutt

Imemuinasjutt on muinasjututüüp, milles juhtub midagi üleloomulikku ning mille tagajärjel saavad pahad karistuse ja muinasjutt ilusa lõpu. Tegelasteks on tavaliselt kuningasoost inimesed ja vaesed inimesed.

Mitmes keeles nimetatakse imemuinasjutte ka pärismuinasjuttudeks. Imemuinasjutud kuuluvad Aarne-Thompson-Utheri tüübikataloogi numeratsioonis vahemikku ATU 300–745A.

Imemuinasjuttudele on iseloomulik, et loos toimub ebatavalisi sündmusi, süžee on põhjalikumalt väljaarendatud kui teistes rahvajutu žanrites, tegevuskoht ja -aeg on ebamäärased (esinevad vormelid nagu ükskord ammu-ammu ühes kuningriigis). Tavaliselt on tegu olnud selgelt väljamõeldisega, rääkijad ise pole jutte uskunud.

Vaata ka

 Lohetapja

Viited

Muinasjutud
Eeter TV

Eeter TV oli muusikavideoid ja jutusaateid edastav telekanal, mille saateid tootis AS Santenor. 

Eeter TV eellane oli samale omanikule kuulunud CiTV (Pimp TV).

Santenori enamusomanik oli investeerimispank Lõhmus, Haavel & Viisemann. 2006. aasta novembris investeeris Lõhmus tegevust alustanud Eeter TV-sse 1,2 miljonit krooni.

Eeter TV-d levitati Starmani kaabeltelevisioonivõrgus. See oli Eestis Alo TV kõrval teine muusikatelekanal. 

Eeter TV oli eetris umbes 2 kuud.

9. veebruaril 2007 sõlmiti AS-iga Kalev aktsiamüügileping, kuid Kalev taganes sellest.

Viited

Välislingid 
Galerii kanali saatepäevast 17. detsember 2006
"Ajaleht: Eeter TV on raskustes" Postimees, 11. jaanuar 2007

Eesti telekanalid
Endla järv

Endla järv on järv Jõgevamaal Jõgeva vallas Kärde külas.

Kirjeldus
Endla järv on 284,4 ha suur, asetsedes u 75 m kõrgusel merepinnast. Järve veetaset on korduvalt alandatud.

Järve kaldad on enamikus mudased, turbased ja raskesti ligipääsetavad, ainult kirde pool on ka kõvemat kallast. Seal asub järve ulatuv poolsaar koos Juta kiviga.

Endla järv on üks Eesti saarterohkemaid – seal on 34 saart .

Läbivool
Läbivoolujärv, kuhu suubub Mustjõgi ja mitmeid teisi kraave, samuti esineb allikaid. Väljavool toimub Räägu kanali kaudu Põltsamaa jõkke. Põltsamaa jõega ühendab järve ka Nava jõgi, mis võib sõltuvalt veetasemest voolata mõlemas suunas.

Kalastik
Kaladest esineb järves särge, ahvenat, haugi ja linaskit, vähem säinast, kokre, kiiska, lutsu ja viidikat.

Üks Eesti linnustikurikkamaid järvi.

Ajulugu

19. sajandi teisel poolel kaevati järve veetaseme alandamiseks ja ümbruskonna heinamaade kuivendamiseks Räägu kanal (ehk Uusjõgi) Endla järvest Sinijärve kaudu Põltsamaa jõkke ning rajati Nava jõele tamm, kuid loodimisvigade tõttu alanes veetase vaid 30 cm. 1950. aastatel läbi viidud kanali süvendamise tagajärjel langes veetase sedavõrd, et enamik Endlast kadus. Nava jõgi, mis varem võis sõltuvalt veetasemete erinevusest voolata mõlemas suunas, voolas nüüd vaid Endla poole. 1968. aastal rajati Sinijärvele algeline pais, mis Endla järve suures osas taastas. 1997. aastal ehitati sinna kindlam pais. Pärast seda voolab põhiosa Põltsamaa jõe veest järve mitteläbiva haru kaudu ja Nava jõgi võib jälle mõlemas suunas voolata.

Muistendid 

Muistendi järgi on Endla tekkepõhjuseks uppunud Endlit leinava Juta pisarad.

Endla järve ja Vanemuise kasutütart Jutat mainitakse eesti rahvuseepose "Kalevipoeg" sissejuhatuses:
Tule sa, laulik-targa tütar!
Jõua Endla järve`esta!
Pikalt ju hõbedases peeglis
Siidihiukseid silitasid. 

Samuti on Endla järvest juttu eepose kolmeteistkümnendas loos (Rännak laudadega. Minek allmaailma. Põrgupiigad), kus Kalevipoeg:
Käänas teelta kura käele
Otse Endla järve äärde,
Sammus siis silmasihilla
Piki sooda edaspidi.
Järve lähedal künka juures oli koobas, millest sai alguse tee allmaailma.

Muud 

Endla järve, täpsemalt järves asuvat Ahervaresaart, kasutati nõukogude ajal lendurite poolt sõjalise sihtmärgina ja järve heideti lennukipomme. 2017. aasta juulis leidsid keskkonnakaitseinspektorid Endla järvest Ahervaresaare juurest vene päritolu lennuki süütepommi ZAB-50 FP.

Viited

Välislingid 

Endla järvest eestigiid.ee lehel

Jõgeva valla järved

Kalevipoeg
Veskijärv

Veskijärv (ka Nõva Veskijärv, Tamre järv, Tamra järv) on pruuniveeline düstroofne järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Nõmmemaa külas, Tänavjärvest lääne pool. Järve kaldajoone pikkus on 7,8 km, valgla pindala on 23,5 km².

Järv on pehmeveeline miksotroofne ehk pehmeveeline segatoiteline, selle veevahetus toimub kaks korda aastas.

Järve ja tema elustiku kaitseks moodustati aastal 1964 Veskijärve kaitseala (pindala oli 216 ha). Tänapäeval kuulub järv Läänemaa Suursoo maastikukaitseala Veskijärve piiranguvööndisse.

Järv on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.

Veskijärve keskkonnaregistri kood on VEE2028400.

2017. aastal loendati järves kahepaikseid ja tähnikvesilikku.

Huvitavat 

 Märgitud 18. sajandil krahv Ludwig August Mellini koostatud kaardile, mille järgi jäävad Tamre järvest itta Intaste järv ja Tana järv.
 Veskijärve kaldal on RMK puhkeplats. 
 2008. aasta metsatulekahju on avanud vaate ümbruskonna huvitavatele pinnavormidele, mille tekkelugu jääb aastatuhandete taha, kui järv eraldus Litoriinamerest. (vt Vihterpalu metsapõlengud)
 Veskijärve veepinda on alandatud
 Ammustel aegadel toimis ühendus Tänavjärvega

Vaata ka 
 Sutlepa meri
 Vööla meri
 Kersleti järv (Vormsi saarel)
 Tänavjärv

Viited

Välislingid 
 
 
Veskijärve lõkkekoht

Lääne-Nigula valla järved
Harju alamvesikond
Sutlepa meri

Sutlepa meri (ka Sutlepa laht, Saaremõisa järv, rts Sutlepsjön) on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Hara, Kudani, Pürksi, Saare, Sutlepa ja Salajõe külas. Järve kaldajoone pikkus on 12 462 m, valgala pindala on 18,8 km², veevahetus toimub kolm korda aastas. Järv jääb Silma looduskaitsealale.

Sutlepa meri on halotroofne ehk soolatoiteline rannikujärv, mis on merest eraldunud 20. sajandi alguses. Sellest ajast on järve pindala maakerke tagajärjel vähenenud umbes 50%. Järv asub kunagise Silmeni väina sügavaimas kohas. Maa kerkib 3–4 mm aastas.

Sutlepa meri on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 meetrit. Järve suubub Kulani peakraav (lääne küljelt).

Sutlepa mere keskkonnaregistri kood on VEE2039710.

Vesi on värvuselt kollakas. Kaldaveetaimestiku moodustavad pilliroog ja ahtalehine hundinui, järvkaislat on vähe. Põhi kaetud enamuses mändvetikatega, üksikute tuttidena esineb penikeeli. Põhi valdavalt kõva, pehmem sügavamas kaguosas. Talvel võib esineda hapnikuvaegust.

Linnustik 
Lindude kevadrände ajal peatub järvel tuhandeid vee- ja rannikulinde. Seal peatuvad väikekosklad, sõtkad, kühmnokk-luiged, tutt- ja punapea-vardid, laugud ning paljud teised. Aprillis ja mais võib järve kohal lendamas näha sadu väikekajakaid ja mustviireseid. Kevadel on linnuhuvilised Sutlepa merel korduvalt vaadelnud järgmisi linnuharuldusi: väikehuike, habe- ja valgetiib-viirest ning valgesilm-varti. Järve ümbritsevates roostikes pesitseb kolme liiki pütte: tuttpütt, hallpõsk- ja sarvikpütt. Sutlepa meri on ka üks hallhane paremaid pesitsuspaiku kogu Eestis.

Sutlepa merel loendati 2020. aastal kokku 327 asustatud kormoranipesa ja 190 hõbehaigrut.

Kalastik 
Kõige tavalisem kalaliik on koger, kes talub hästi talvel jää all tekkivat hapnikupuudust.

2002. aasta kontrollpüügil saadi särge, haugi, ahvenat ja kokre.

Kalapüügi nõuded Silma looduskaitsealal leiab Keskkonnaameti veebilehelt.

Kaldad 

 Läänekaldal on Kulani niit, madalsoo ja Kulani peakraav.
 Põhjaosas on kinnikasvavad poollooduslikud kooslused.
 Kaguosas on hundinuia sihtkaitsevöönd.
 Lõunaosas on roostikud, vesine niit, matkarada, mõõkrohu kasvukoht.

Huvitavat 

 Veel Põhjasõja ajal (1715. aastal) pääses Venemaa valitseja Peeter Esimene läbi sealsete kitsaste väinade paatidega Haapsallu. Noarootsi oli tollal saar.
 Järve lõunakaldal paikneb Saare matkarada
 Linnuvaatlejatele on kaks vaatlustorni, mis asuvad matkaraja alguses. Vaatlustornide kõrgused on 7,5 m ja 5 m.
 Sutlepa mere kaldal asus üks Eesti vanemaid puitehitisi, Sutlepa kabel, kus hakati teenistusi pidama 1627. aastal. 1970 viidi kabel üle Tallinnas asuvasse vabaõhumuuseumi.

Vaata ka 
 Eesti järved
 Eesti järvede loend
 Vööla meri
 Veskijärv
 Kersleti järv (Vormsi saarel)
 Tänavjärv

Viited

Välislingid 
 

Lääne-Nigula valla järved
Matsalu alamvesikond
Ryō Kawasaki

Ryō Kawasaki (jaapani keeles 川崎燎 Kawasaki Ryō; 25. veebruar 1947 Tōkyō – 13. aprill 2020 Tallinn) oli jaapani kitarrist ja helilooja. 

Pärast aastaid teadusõpinguid valis ta hoopis kitarristikarjääri. 1960. aastatel mängis ta mitme jaapani džässansambli koosseisus. 1970. aastate alguses kolis ta New Yorki, kus leidis endale püsitöö koos väga silmapaistva seltskonnaga, kaasarvatud Gil Evansi, Elvin Jonesi, Chico Hamiltoni, Ted Cursoni ja JoAnne Brackeeni bändidega. 1980. aastate keskel hakkas Kawasaki eelistama muusikale arvutiprogrammide koostamist. Samuti produtseeris ta techno dance'i lugusid, asutades nende väljaandmiseks firma Satellites Records.

1991. aastal pöördus ta tagasi džässi juurde, kus tema kitarrimäng osutus endiselt osavaks (albumid salvestas üks Jaapani firma, kuid neid müüdi USA-s tema enda firma kaudu). Kogemusrikka muusikuna suudab Kawasaki ilma pingutusteta minna üle hard bop'ist jazz-rock'i. Tema mängustiili iseloomustavad sujuvus ja julgus.

Ryō Kawasaki elas ja töötas alates 2000. aastast Eestis.

Välislingid
Ryō Kawasaki koduleht
Ryō Kawasaki biograafia
Ryō Kawasaki Myspace
Intervjuu Eesti Ekspressis

Džässmuusikud
Jaapani muusikud
Jaapani heliloojad
Sündinud 1947
Surnud 2020
Veisjärv

Veisjärv (ka Veisejärv ja Valgejärv) on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku kaguosas, Viljandimaal Viljandi vallas Veisjärve külas.

Järve pindala on 480,7 ha, suurim sügavus on 4 m, keskmine sügavus 1,3 m ja kõrgus merepinnast 96,5 m, järve põhjas
lasub kuni 4,5 meetri paksune mudakiht. Järve edelaküljest voolab Õhne kanali kaudu välja 94 km pikkune Õhne jõgi, mis suubub Võrtsjärve. Veisjärve veetaseme hoidmiseks on Õhne kanalile ca 240 m allavoolu ehitatud puidust pais. Järve lõunaosast 3 km lääne pool asub Sakala kõrgustiku kõrgeim tipp Härjassaare mägi.

Järve veevahetus on 1 korda aastas. Limnoloogilise tüübi järgi on järv kalgiveeline miksotroofne ehk kalgiveeline segatoiteline järv. Järv on avalikult kasutatav veekogu.

Veisjärv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.

Veisjärve kalad on ahven, haug, kiisk, koha, latikas, mudamaim, nurg, roosärg, särg, viidikas ja vingerjas.

Veisjärv kuulub Rubina looduskaitseala koosseisu (Veisjärve piiranguvöönd). Järves on registreeritud kaitsealune liik vingerjas.

Vaata ka 
Õhne jõgi
Rubina looduskaitseala

Viited

Välislingid

Viljandi valla järved
Võrtsjärve alamvesikond
Tihemetsa

Tihemetsa on alevik Saarde vallas Pärnu maakonnas. Kaugus Pärnust on 50 km, Kilingi-Nõmmest 6 km, Viljandist 50 km ja Mõisakülast 11 km (mööda maanteid).

2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas alevikus 897 inimest.

Ajalugu
Tihemetsas oli Voltveti kõrts, mille säilinud hoone on arvele võetud kultuurimälestisena. Tihemetsas töötas 19. sajandil Allikukivi kalevivabrik.

1920. aastatel rajati praeguse Tihemetsa alale Voltveti asundus, mis hiljem nimetati Asuvere külaks ja 1977 nimetati Tihemetsa alevikuks.

Tihemetsas on Allikukivi park, mis on arvele võetud kultuurimälestisena.

Vaata ka 
 Tihemetsa mõis (Voltveti mõis)
 Tihemetsa paisjärv
 Tihemetsa vald
 Tihemetsa külanõukogu
 Tihemetsa raudteepeatus
 Vabadussõja Punapargi lahingu mälestusmärk

Viited

Välislingid
http://www.eestigiid.ee/?CatID=97&ItemID=2568
"Tihemetsas avatakse ekstreemspordi sisehall", 24tundi.ee, 27. veebruar 2009

Eesti alevikud
Saarde vald
Marina küla

Marina on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.

Viited

Saarde vald
Pärnu maakonna külad