joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Juhan Lilienbach

Juhan Lilienbach (24. oktoober 1870 Paatna küla Rakvere lähedal – 9. mai 1928 Leningrad) oli eesti luuletaja ja kirjastaja.

Elulugu
Õppis Paatna vallakoolis. Eri aegadel elas Rakveres, Narvas, Kuremäel ja Jõhvis elades pidas mitmesuguseid ameteid, näiteks oli värvija ja kirjakandja. 1901. aastal läks elama Tallinna, kus töötas postkontori kirjutajana. Samal ajal hakkas osalema M. I. Kalinini asutatud sotsiaal-demokraatlikus ringis, kus temast sai veendunud sotsiaaldemokraat. Hakkas VSDTP Tallinna Komitee toetusel 1905 välja andma tööliskirjandust, toimetas eestikeelset töölisalbumit "Edasi". 1909 asutas kirjastuse Mõte, 1917. aasta suvel valiti ta bolševike fraktsiooni kandidaadina Tallinna linnavolikogu liikmeks. 1918. aastal siirdus Lilienbach sakslaste okupatsiooni eest Leningradi, kus 1918–1919 juhtis Eesti Töörahva Kommuuni kirjastusosakonda, ajalehte Punane Lipp ja 1919–1928 kirjastust Külvaja.

Looming

Nooruses oli tal juba suur huvi rahvaluule vastu ja ta kirjutas üles 500 lk vanu muinasjutte, naljandeid, vanasõnu ja rahvalaule. Juba 1896. aastal ilmus Lilienbachi luuletusi Postimehes, Sakala lisas, Rahva Lõbulehes ja Lindas. Avaldanud ühiskondlik-poliitilist, aime- ja ilukirjandust, pilkelehti ja -ajakirju – VSDTP Tallinna Komitee toetusel 1906. aastal hakkas välja andma ajakirja Tiiu Tasane, mis avaldati Peterburis ja oli suunatud tsaarivalitsuse pilamisele. Pärast ajalehe sulgemist jätkas ta Peterburis toimetamist ajalehega Tapper (1906 nr 4 ja 5). Kui ka Tapper suleti, alustas ta satiiriajakirjadega Kirves (1906), Puss (1906) ja Sügise (1907), kuid kõik need ajakirjad konfiskeeriti. Lõpuks jätkas Lendlehega (1906–1907). Samal ajal andis välja seeria pilkelehti, kus igal numbril oli erinev nimi: Ajakohane Naljaleht, Edu, Pilkeleht, Reinuwader, Nooled (ilmusid 1906), Kolerakülvaja, Vali Tali (1908). Avaldas albumit Edasi (I–XI, 1905–1917, vaheajaga), mille esimese albumi siseküljel oli Karl Marxi portree, sisuks oli Vene-Jaapani sõja õigustused ja kutsed tuua rahvast revolutsioonile. Kirjutanud menukaid poliitilisi epigramme ja kihutusluulet (kogu "Ommikulaulud", 1909). 1910. aastal asus Lillenbach kirjastama Karl Marxi eestikeelset "Kapitali", kuid tõlkija süü tõttu jäi töö pooleli. Samal ajal andis välja luulekogud "Sõnajalad", 1911. aastal "Mõtted II" ja "Meie sõna". 1912. aastal ilmusid teosed "Eeva", "Maa elu ja töö", "Aasta", kirjastas Eduard Vilde "Söekaevurid". 1917. aasta augustis hakkas uuesti välja andma ajakirja Tapper, mis ilmus 1918. aastani. Pärast oktoobrirevolutsiooni oli ta bolševistide ülesandel ajalehe Punane Lipp toimetaja.

Viited

Välislingid 
 
 Nõukogude Õpetaja nr 44, 29. oktoober 1955 – Eesti proletaarse kirjanduse rajaja

Eesti luuletajad
Eesti kirjastajad
Sündinud 1870
Surnud 1928
Georg Eduard Luiga

Georg Eduard Luiga (27. veebruar 1866 Valgjärve vald – 20. märts 1936 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja kirjanik.

Õppis Kanepi kihelkonnakoolis, töötas õpetajana Äksi kihelkonnakoolis ning Simbirski ja Tobolski oblastis. Aastast 1901 tegutses ajakirjanduses. 1908 osales Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisuse asutamises. 1908–1934, olles Päevalehe vastutav ja peatoimetaja, arendas ta koos Hans Rebasega selle üheks Eesti loetavamaks leheks.

Looming
Kirjutanud luulet ja proosat. Väärtuslikum osa loomingust on tsaariaegse Siberi olusid ja väljasaadetute elu kriitiliselt jälgiv jutukogu "Vägivallamaal" (1912). Laulu "Sääl, kus rukkiväli lagendikul heljub" sõnade autor.

Isiklikku 
Ta oli abielus ning kolme poja ja ühe tütre isa. Tütre Noora abikaasa oli matemaatik Arnold Humal, nende lapsed on matemaatik Ene-Margit Tiit, füüsik Leo-Henn Humal ja muusikateadlane Mart Humal; tütre Aino abikaasa oli pedagoogikateadlane Enn Koemets, nende noorem tütar on pedagoogikateadlane Inger Kraav.

Välislingid 
 

Eesti kirjanikud
Eesti ajakirjanikud
Tallinna Toompea Kaarli koguduse liikmed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1866
Surnud 1936
Vikerraadio

Vikerraadio on Eesti Rahvusringhäälingu (Eesti Raadio) raadioprogramm, mille rõhk on informatsioonil, analüüsil ja üldhuvil. 

Kantar Emori raadiouuringu kohaselt oli Vikerraadio 2022. aasta seisuga Eesti kõige kuulatavam raadiojaam nii päeva, nädala kui ka kuu arvestuses. Päevas kuulas Vikerraadiot 122 000 ja nädalas 230 000 kuulajat.

Vikerraadio alustas saateid 3. aprillil 1967. Vikerraadio kanalil on sündinud tänini populaarsed raadiosaated "Järjejutt" ja "Mnemoturniir" ning viimase aastakümne menusaated "Rahva teenrid", "Müstiline Venemaa", "Kuula rändajat", "Eesti lugu", "Aja jälg kivis" jpt.  

Vikerraadio peatoimetaja on alates 4. novembrist 2019 Janek Luts. Toimetajate hulgas on Arp Müller, Lauri Varik, Mirko Ojakivi, Sten Teppan, Anne Erm, Jaan Elgula, Helgi Erilaid, Kaja Kärner, Krista Taim, Meelis Süld, Piret Kriivan, Priit Ennet ja Ülle Karu.

Vikerraadios toimub emakeelepäeva puhul alates 2008. aastast eesti keele õigekirja võistlus e-etteütlus.

Sagedused

 Kärdla 91,2 MHz
 Kuressaare 105,6 MHz
 Orissaare 105,9 MHz
 Sõrve poolsaar 92,1 MHz
 Ruhnu 96,4 MHz
 Haapsalu 105,3 MHz
 Dirhami 91,7 MHz
 Tallinn 104,1 MHz
 Rakvere 106,0 MHz
 Narva 104,7 MHz
 Ida-Virumaa 105,4 MHz
 Sillamäe 92,3 MHz
 Rapla 95,7 MHz
 Pärnu 104,8 MHz
 Viljandi 107,0 MHz
 Tartu 106,7 MHz
 Valgjärve 71,66 ja 106,1 MHz
 Koeru 105,1 MHz

Saatesarju
Kesköömosaiik
"Käbi ei kuku..."
"Mnemoturniir"
 MUUSIKALINE TUND. "Õige valik" (Edgar Selberg ja Helve Võsamäe)
 MUUSIKALINE TUND. "Õige valiku" matkaradadel
Poiste klubi (1967-?) (vt ka Leho Männiksoo)

Peatoimetajad 
 ...
 Riina Rõõmus (1998 – juuni 2017)
 Ingrid Peek (juuni 2017 – november 2019)
 Janek Luts (alates november 2019)

Vaata ka 
 Eesti raadiojaamade loend

Viited

Välislingid
 Koduleht
 Vikerraadio vürts on kuulajad ja tegijad Maaleht, 04.04.2002 
 Vikerraadio kuulajate lemmiksaade on "Müstiline Venemaa" Delfi, 03.04.2010 

Eesti raadiojaamad
Priekule

Priekule () (saksa keeles Preekuln) on linn Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas. Linn asub Riiast 200 kilomeetri kaugusel Kuramaal, merepinnast 60 meetri kõrgusel.

Linna järgi on nime saanud Mosseni kihistu Priekule kihistik.

Ajalugu 

Priekulet mainitakse kirjalikes allikates esimest korda 1482. aastal. Toona asus seal Grobiņa foogtidele alluv Priekule mõis. Aastast 1560 aastani 1609 kuulus Preisimaa hertsogiriiki, seejärel Kuramaa hertsogiriiki. Aastal 1680 ehitati sinna luteri kirik. Teise põhjasõja ajal ehitasid rootsi sõjaväelased sinna Rootsi väravate nime all tuntud hoone.

Aastal 1871 valmis Liibavi–Romno raudtee, mis tõi kaasa asula kiirema arengu. Asulas avati toona Priekule raudteejaam. Linnaõigused sai Priekule 1928. aastal. Kuramaa lahingute ajal ründasid nõukogude väed 27. oktoobrist 25. novembrini ägedalt linna, 23 000 hukkunut on maetud linnas suurimale vennaskalmistule Läti aladel. 2009. aastani asus Priekule Liepāja rajoonis. Aastatel 2009–2021 oli linn Priekule piirkonna keskus.

Vaatamisväärsused 

Priekule linnaväravad ja sealsed bareljeefid on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.  Kohaliku kaitse all on Kuradikübara muinaskalmed

Looduskaitse all on vaher kõrgusega 26 ja ümbermõõduga 4,29 meetrit, Magus kirsipuu ümbermõõduga 1,9 meetrit ning tamm ümbermõõduga 5,01 ja kõrgusega 20,6 meetrit.

Viited

Välislingid 

Läti linnad
Lõuna-Kuramaa piirkond
Ahmeta

Ahmeta on linn Gruusias Kahhethi piirkonnas, Ahmeta rajooni keskus.

Viited

Gruusia linnad
Vani

Vani on linn Gruusias Imerethi piirkonnas, Vani rajooni keskus.

Gruusia linnad
Vale (Gruusia)

Vale on linn Gruusias Samtshe-Džavahhethi piirkonna Ahhaltsihhe rajoonis.

Gruusia linnad
Gurdžaani

Gurdžaani on linn Gruusias Kahhethi piirkonnas, Gurdžaani rajooni keskus.

Gruusia linnad
Dušethi

Dušethi on linn Gruusias Mtshetha-Mthianethi piirkonnas, Dušethi rajooni keskus.

Gruusia linnad
Khareli

Khareli on linn Gruusias Šida Kharthli piirkonnas, Khareli rajooni keskus.

Gruusia linnad
Kvareli

Kvareli on linn Gruusias Kahhethi piirkonnas, Kvareli rajooni keskus.

Rahvaarv

Gruusia linnad
Lagodehhi

Lagodehhi on linn Gruusias Kahhethi piirkonnas, Lagodehhi rajooni keskus.

Gruusia linnad
Lantšhuthi

Lantšhuthi on linn Gruusias Guria piirkonnas, Lantšhuthi rajooni keskus.

Gruusia linnad
Martvili

Martvili on linn Gruusias Samegrelo–Zemo Svanethi piirkonnas, Martvili rajooni keskus.

Gruusia linnad
Samegrelo–Zemo Svanethi
Oni

Oni on linn Gruusias Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi piirkonnas, Oni rajooni keskus.

Gruusia linnad
Satšhere

Satšhere on linn Gruusias Imerethi piirkonnas, Satšhere rajooni keskus.

Gruusia linnad
Signagi

Signagi on linn Gruusias Kahhethi piirkonnas, Signagi rajooni keskus.

Gruusia linnad
Thethri Tskaro

Thethri Tskaro on linn Gruusias Khvemo Kharthli piirkonnas, Thethri Tskaro rajooni keskus.

Viited 

Gruusia linnad
Therdžola

Therdžola on linn Gruusias Imerethi piirkonnas, Therdžola rajooni keskus.

Gruusia linnad
Hobi (Gruusia)

Hobi on linn Gruusias Samegrelo–Zemo Svanethi piirkonnas, Hobi rajooni keskus.

Gruusia linnad
Samegrelo–Zemo Svanethi
Tsageri

Tsageri on linn Gruusias Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi piirkonnas, Tsageri rajooni keskus.

Gruusia linnad
Tsalka

Tsalka on linn Gruusias Khvemo Kharthli piirkonnas, Tsalka rajooni keskus.

Viited 

Gruusia linnad
Gudauta

Gudauta on linn Abhaasias, Gudauta rajooni keskus. Gudauta asub Musta mere ääres, Suhhumist 37 kilomeetrit kirdes.

Gudautas asus Nõukogude Liidu õhujõudude baas. Seal asub alates 2008. aastast Venemaa sõjaväebaas 3700 sõjaväelasega, kes kuuluvad lennu-, õhutõrje- ja dessantvägedesse.

Välislingid 

Abhaasia linnad
Novõi Afon

Novõi Afon (abhaasi keeles Афон Ҿыц (Afon Tšõts), gruusia keeles ახალი ათონი (Ahhali Athoni), vene keeles Новый Афон (Novõi Afon)) on linn Gruusias Abhaasias Gudauta rajoonis.

Välislingid 

Abhaasia linnad
Segeža

Segeža on linn Karjalas, Segeža rajooni keskus.

Linnaõigused sai 1943. aastal.

Karjala Vabariigi linnad
Donetsk (Venemaa)

Donetsk on linn Venemaa Rostovi oblastis. Asub 1 km kaugusel Ukraina piirist.

Asula sai linnaõigused 1951. aastal. 1955. aastani oli linna nimi Gundorovka. Linn on oma tänapäevase nime saanud põhjusel, et ta paikneb Donetsi jõe ääres.

Linna serval asub mitu piiriületuspunkti, neist suurim on Izvarõne piiriületuspunkt.

Rostovi oblasti linnad
Juta Kaidla

Juta Kaidla (kuni 12.12.1936 Koffroy; 25. veebruar 1923 Tallinn – 9. mai 1968 Tallinn) oli eesti kirjanik.

Looming
Kirjutanud lastele südamlikke luuletusi loodusest ning täiskasvanutele loodus- ja lembelaule, lisaks ka lüürilise alatooniga kodanikuluulet.

Teosed

Lasteluuleraamatud
"Laanerahva talvepidu" (1956), värsslugu; 2. trükk 1973; ilmunud ka vene keeles (1959)
"Suvi" (1958)
"Mängude maja" (1962) 
"Valgete liblikate aeg" (1968)
"Kui maa on valge" (1968)
"Liblikaga võidu" (1982), valikkogu, koostaja Riina Aro

Luulekogud (täiskasvanutele)
"Süda nõuab laule" (1960)
"Üle mäe ja müüri" (1963)
"Kaksipidi" (1969)

Kirjandus 
 Nekroloog – Looming 1968, nr 6, lk 959 
 Eesti kirjanduse ajalugu, V köide, 2. raamat, Eesti Raamat 1991, lk 242–243 (ülevaate autor Aadu Säärits) ja bibliograafia lk 247

Välislingid 
 Oskar Kruus, "Mälestusi kirjanikest: Juta Kaidla" – Videvik, 21. juuli 2000, lk 4

Eesti kirjanikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1923
Surnud 1968
Tosno

Tosno (soome Tusina) on linn Venemaa Leningradi oblastis, Tosno rajooni keskus. See asub Tosna jõe ääres.

Asulat mainitakse esmakordselt 1500. aastal. Aleviks sai 1933. Linnaõigused sai Tosno 1963. aastal.

29. augustist 1941 kuni 26. jaanuarini 1944 oli linn Saksa vägede poolt okupeeritud.

Viited 

Leningradi oblasti linnad
Mango Hans

Mango Hans ehk Hans Thal (u 1713 Urvaste – 11. juuli 1780 Urvaste) oli Urvaste köster ja kirjamees, kes eestindas vennastekoguduse laule ja pietistlikke teoseid. 

1730. aastail oli Hans Urvaste köstrikoolis abiõpetaja ja aastast 1741 Urvaste vennastekoguduse ülevaataja. 1750 kinnitati ta kihelkonna koolmeistriks ning 1758 Urvaste köstriks, pidades seda ametit surmani. 

Ta tõlkis eesti keelde vennastekoguduse laule, Johann Arndti (1555–1621) pietistliku teose "Neli raamatut tõelisest kristlusest" jm, mis liikusid käsikirjadena Lõuna-Eesti talurahva seas. 

Lisasissetulekut hankis Hans raamatuköitjana ning kellassepana.

Isiklikku

Mango Hansu äi oli köster ja kirjamees Koljo Adam. 

Mango Hansu poeg oli köster ja orelimeister Carl Johann Thal. 

Mango Hansu pojapoeg oli orelimeister Carl Georg Thal. 

Mango Hansu vend oli köster Jakob Thal. 

Mango Hansu vennapoeg oli köster ja orelimeister Johann Thal. 

Eesti kirjanikud
Surnud 1780
Peter von Manteuffel

Krahv Peter August Friedrich von Manteuffel (30. jaanuar 1768 Tallinn – 8. mai 1842 Ravila) oli baltisaksa kirjamees.

Oli Ravila mõisa (Harjumaal), Saksi mõisa (Virumaal) jm mõisa omanik ning tuntud talurahvasõbralikkuse, ebatavaliste huvide ja eluviiside poolest (teda kutsuti hulluks krahviks).

Looming
Noorena luuletas eesti keeles (omistatud värssdialoog "Üks Ennemuiste lugu"), hiljem avaldas talurahva elu ja kombeid kajastava "Aiawite peergo walgusel" (1838) ja karskussisulise "Willem Nawi ello-pävad" (1839).

Kirjandus
Väinu Rozental. Eesti rikkaimad läbi sajandite.  Äripäev Online (14. detsember 2007). Vaadatud: 18. september 2008
 "Mees, kes mõtles neile, kes veedavad õhtuid peeruvalgel" Eesti Sõna, nr 94, 26. aprill 1942

Välislingid

Sissekanne Eestimaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust, 1930
Biograafia

Peter August Friedrich
Eestimaa aadlikud
Jõepere mõisnikud
Baltisaksa kirjanikud
Eesti kirjanikud
Manteuffelid
Sündinud 1768
Surnud 1842
Iko Maran

Iko Maran (kuni 1935 Voldemar Madison; 11. märts 1915 Pihkva – 12. november 1999) oli eesti lastekirjanik.

Lõpetas 1935. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 1940. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 

Töötas ajavahemikul 1953–1959 Kingissepa-nimelise TRA Draamateatri ja 1965–1971 Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri kirjandusala juhatajana.

Looming
Kirjutanud koos Bernhard Lüllega Lall Kahase varjunime all näidendeid, noorsoojutustusi ja jutukogusid. Lisaks kirjutanud lasteproosat, värssjutustuse. Tema teostele on omane tundlik loodustaju ja karakterite peen eritlus.

Teosed

Noorsoojutustused
"Sõbrad" (1949, Lall Kahas)
"Vabaduskiri" (1961, Lall Kahas)
"Kuidas kasvatada lastevanemaid : päkapikk Ninatarga pajatused" : [lastele] (1995)

Jutukogud
"Pisilugusid Jalukselt" (1956, Lall Kahas)
"Tere jälle!" (1958, Lall Kahas)

Proosateosed
"Lauri ja Kaie kummaline matk" (1964)
"Kirjud lood" (1970)
"Londiste, õige nimega Vant" (1972)
"Pikk päev" (1975)
"Jass" (1975)
"Piki ja Tohotiise" (1980)

Värssjutustus
"Läki metsa!" (1966)

Näidend
"Tuline jäätis" (1968)

Tunnustus 
 1974 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Londiste, õige nimega Vant")

Välislingid 
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti lastekirjanikud
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
EYS Veljesto liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1915
Surnud 1999
Mathilde (Belgia kuninganna)

Mathilde (sünninimega Mathilde Marie Christine Ghislaine d'Udekem d'Acoz; sündinud 20. jaanuaril 1973) on Belgia kuninganna, kuningas Philippe I abikaasa. 

Abielludes sai Mathilde ka Brabanti hertsoginna tiitli ning kuigi teda nimetati kroonprintsessiks, ei kandnud ta ametlikult sellist tiitlit. Kui Philippe'ist sai kuningas, sai Mathilde'ist esimene Belgia päritolu kuninganna.

Perekond 
Mathilde on krahv (enne Jonkheer) Patrick d'Udekem d'Acozi ja krahvinna Anna Maria Komorowska vanim laps. Tal on kolm õde ja üks vend: Marie-Alix (16. september 1974 – 1997), Elisabeth (17. jaanuar 1977), Hélene (22. september 1979) ja Charles-Henri (13. mai 1985). 

Mathilde'i isapoolne perekond kuulub Belgia aadlike hulka. Tema vanaisa ja onu olid parunid, kuid Mathilde'il ja tema isal on õigus kasutada tiitlit Jonkrouw ehk Kõrgeauline. 

Tema emapoolse suguvõsa liikmed on Poola aadlikud ja aristokraatia. Tema emapoolne vanaisa oli krahv Leon Michał Komorowski (1907–1992) ja vanaema printsess Zofia Sapieha-Kodénski (1919–1997). Printsess Mathilde'il on sugulussidemeid paljude Poola aristokraatia hulka kuuluvate perekondadega nagu Czartoryski, Lubomirski, Radsiwiłł, Zamoyski, Potulicki, Sanguzko ja teised.

Haridus ja karjäär 
Printsess õppis Institut de la Vierge Fidèle'is Brüsselis ning seejärel 1991–1994 Institut Libre Marie Haps'is kõneteraapiat (lõpetas magna cum laude). Seejärel oli tal oma kõneteraapia praksis kuni 1999. aastani. Ta on õppinud ka psühholoogiat Université catholique de Louvain'is, mille lõpetas 2002. aastal. 

Ta räägib hollandi, inglise, prantsuse ja itaalia keelt.

Kihlus ja abiellumine
Mathilde'i ja prints Philippe'i suhe tuli avalikuks alles siis, kui nad andsid teada kihlusest, mis üllatas kogu Belgia avalikkust, sest printsi polnud kunagi ühegi naisega seostatud. 

8. novembril 1999 anti Mathilde'ile Kuningliku Dekreedi alusel Belgia printsessi tiitel. Tema isa ja onud said krahvi tiitli. Mathilde ja Philippe abiellusid 4. detsembril 1999 Brüsselis ja Mathilde sai tiitli Tema Kuninglik Kõrgus Brabanti hertsoginna.

Lapsed
 Printsess Elisabeth (sündis 25. oktoobril 2001)
 Prints Gabriel (sündis 20. augustil 2003)
 Prints Emmanuel (sündis 4. oktoobril 2005)
 Printsess Eléonore (sündis 16. aprillil 2008)

Välislingid 

 Printsess Mathilde'i ametlik kodulehekülg

 Sündinud 1973
 Belgia kuninglik perekond
Iljušin Il-2

Iljušin Il-2 (vene keeles il-2 Šturmovik) oli kahekohaline hästi soomustatud kerega ründelennuk, mis konstrueeriti just maastikul olevate sihtmärkide ründamiseks. Nõukogude Liidu Punaarmee kasutas seda lennukit teises maailmasõjas edukalt tankide hävitamiseks. See on üks suurimal arvul kunagi ehitatud lennukeid. Küll hävis aga enamus Il-2 sõja käigus.

Tehnilised andmed (Il-2M3)
Meeskond: 2 (piloot ja pardalaskur)
Pikkus: 11,6 m
Tiivaulatus: 14,6 m
Kõrgus: 4,2 m
Tiivapindala: 38,5 m²
Tiivaprofiil: Clark YH
Tühimass: 4360 kg
Täismass: 6160 kg
Mootor: 1× Mikulin AM-38F, vedelikjahutusega V-12, 1285 kW (1720 hj)
Maksimaalne kiirus: 414 km/h
Tegevusraadius: 720 km
Lennulagi: 5500 m

Välislingid 

 Leitud sõduri viimane lend, Postimees

Ründelennukid
 Nõukogude Liidu lennukid
Heljo Mänd

Heljo Mänd (1934. aastani Heljo Kleinmüller; 1946. aastani Heljo Raidla; 11. veebruar 1926 Narva – 6. detsember 2020) oli eesti lastekirjanik.

Ta lõpetas 1946. aastal Tallinna Arve- ja Plaanindustehnikumi, õppis aastatel 1946–1947 Eesti Riiklikus Teatriinstituudis. Töötas 1956 Sädeme, 1956 ja 1958–1965 Pioneeri ning 1960–1965 ka Tähekese toimetuses. Alates 1965. aastast oli ta vabakutseline kirjanik. Kirjanike Liidu liige oli alates 1961. aastast.

Looming
Heljo Mänd on avaldanud üle saja raamatu, sealhulgas lastele luulet, proosat ja näidendeid, lisaks on ta ka tõlkinud lasteluulet. Kunstitasemelt paistavad silma tema väikelasteraamatud. Täiskasvanuile on ta avaldanud luulekogu ja romaani.

Teosed

Luulekogud
"Oakene" (1957)
"Vikerkaare all" (1965)
"Mere taga, metsa taga" (1969)
"Pillerpall" (1973), valikkogu
"Linalakk ja Rosalind" (1973), värssmuinasjutt
"Rohupäike" (1986), valikkogu
"Homme on kaugel" (1989), täiskasvanuile
"Keelekiik" (2007)
"Kassipuu" (2008)
"Hetkesekundid" (2009). Siuru. Ingmar Muusikuse fotodega.

Jutustused
"Koer taskus" (1967)
"Toomas Linnupoeg" (1968)
"Toomas Linnupoeg ja Maia" (1978, 2009)
"Miks sa vaikid?" (1969)
"Kalad akvaariumis" (1987)

Jutukogu
"Üksteisest läbi ja mööda" (1988), täiskasvanuile
"Surnute mäss" (1991)
"Ilmarattal" (2001)

Õpik
"Karu-aabits" (1971)

Muinasjutud
"Roosa muinasjutt" (1990)
"Nõiakivi" (1993)

Näidendikogu
"Mõmmi, sabata krokodill ja teised" (1980)

Romaan
"Umbjärv" (1985), täiskasvanuile
"Külaline kodus" (1998), täiskavanuile
"Kukumusike" (2000), täiskasvanuile
"Pilgu puudutus" (2009), täiskasvanuile

Memuaristika 

 "Väikesed võililled" (1983)
 "Roheline hääl" (1994)
 "Elu roheline hääl" (2007)
 "Nõgesed ja nartsissid" (2011)
 "Kassikäpp" (2012)
 "Kurereha" (2013)
 "Liivalaia" (2017)

Tunnustus
 1984 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Väikesed võililled")
 1990 Karl Eduard Söödi lasteluuleauhind (luuletused Tähekeses, kunstnikud Viive Noor, Regina Lukk)
1996 Nukitsa konkurss, 2. kont kirjanike kategoorias ("Nõiakivi")
2000 Karl Eduard Söödi lasteluuleauhind ("Tingel-tangel", kunstnik Maite-Margit Kotta)
2001 Valgetähe V klassi teenetemärk 
2003 J. Oro nimeline lastekirjanduse preemia
 2016 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali elutööpreemia
2016. aastal paigaldati Heljo Männi 90. sünnipäeva puhul tema kodukanti Nõmmele temanimeline pink. 
 2017 Juhan Liivi luuleauhind ("Salasõna" – Looming 2016/9)

Isiklikku
Ta oli abielus Roman Männiga, nende poeg on Ahti Mänd.

Viited

Välislingid

Eda Post, Heljo Mänd mändide vahelt, Eesti Päevaleht, 4. veebruar 2006
Heljo Mänd: Minu seltskond on mu mõtted ja mu raamatud, Eesti Ekspress, 6. märts 2008
Jaanus Kulli, Kirjanik Heljo Mänd: "Minu vanaema ei armastanud muinasjutte jutustada." Õhtuleht, 26. märts 2008
Esme Kassak, Heljo Mänd kirjutab elust enesest läbi südame, Postimees, 11. veebruar 2011
Eile suri armastatud kirjanik Heljo Mänd Eesti Päevaleht, 7. detsember 2020 (veebiversioon)

Eesti lastekirjanikud
Eestistatud nimega inimesed
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1926
Surnud 2020
Otto Münther

Otto Münther (ta ise kasutas nimekuju Otto H. Münther ja varjunime O. Minor; 6. august 1864 Kuksema vald – 19. veebruar 1929 Vajangu vald) oli eesti kirjanik, ajakirjanik ja kirjanduskriitik.

Otto Münther lõpetas 1897 Berliinis põllundusinstituudi. 

Aastatel 1901–1905 oli ta Tallinnas ajalehe Teataja toimetuse liige, töötas aastast 1906 Lõuna-Venemaal õpetajana. 

1917. aastast töötas ta Tallinnas ajalehtede Kiir ja Tööline toimetuses. 

1918 oli Saksa okupatsiooni ajal vangis ning seejärel töötas 1924. aastani Rakveres õpetajana.

Kirjanduskriitikuna arvustas ta teravalt Noor-Eesti rühmituse loomingut, heites sellele ette elukaugust ja dekadentsi. 

Münther valiti ka I Riigikogu koosseisu, kuid ta astus tagasi 25. jaanuaril 1921 ja tema asemel läks Riigikokku Paul Abramson.

Teosed
"Sulejoonistused" (terava ühiskonnakriitilise hoiakuga novellikogu; sisu: Öömaja onu juures; Aega küll; Ponku; Keldris; Siina; Üks nendest...; Lugejanna; Viie aasta pärast; Juubilar; Tervitajad). Kirjastus K. Sööt, Tartu 1906, 150 lk
 (varjunimega O. Minor) "Uusromantismus ja "Noor-Eesti" (artikkel) – Peterburi Eesti Üliõpilaste Seltsi albumis "Ääsi tules" II, Peterburi 1910, lk 124–171 
 "Aega küll" (lastejutt). Järelsõna: Harald Lepik. Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1951, 14 lk

Kirjandus 
 Eesti kirjanduse ajalugu, III köide, Eesti Raamat, Tallinn 1969, lk 610–613 ja 629–630, bibliograafia lk 615, ülevaate autor Ello Säärits

Välislingid 
 Eduard Hubel, "Otto H. Münther †" – Looming 1929, nr 3, lk 374–381; loetav ka digiteeritud ajakirjanduse aadressil
 Richard Kleis, Karl Eduard Sööt, Oskar Urgart, "Jooni O. H. Münther'i elust ja tegevusest" – Eesti Kirjandus 1929, nr 11, lk 461–470; loetav ka digiteeritud ajakirjanduse aadressil
 Jaan Roos, "Otto H. Münther ja tema vaimne pärand" – Eesti Keel ja Kirjandus 1941, nr 5/6, lk 357–376; loetav ka digiteeritud ajakirjanduse aadressil 
 

Eesti kirjanikud
Eesti ajakirjanikud
I Riigikogu liikmed
Sündinud 1864
Surnud 1929
Gustav Adolph Oldekop

Gustav Adolph Oldekop (2. detsember 1755, Haapsalu – 8. mai 1838, Tartu) oli Eesti vaimulik, luuletaja ja ajakirjanik.

Õppis Tallinna Toomkoolis, alates 12. septembrist 1774 Halle ülikoolis, omandas seal aastal 1780 cand. theol. astme. Ta ordineeriti 19. detsembril 1781 õpetajaametisse.

Aastal 1781 sai ta Põlva koguduse õpetajaks, aastal 1805 nimetati abipraostiks. Loobus aastal 1819 ametist ja asus elama Tartusse, kus ta aastal 1838 suri.

Looming
Koostas Johann Michael Gerhard Grenziuse kirjastuse väljaandel 1796 ilmuma hakanud "Tarto-Ma Rahwa Kalendri" kaks esimest aastakäiku, andis 1806 Johann Philipp von Rothi abiga välja 41 numbrit lõunaeestikeelset ajakirja Tartomaa rahwa Näddali-Lehte, mida ilmselt pole säilinud. Aastal 1824 andis ta Tartus välja veel 5 numbrit Kulutamisse Lehte, mille väljaandmist O.W. Masing jätkas nime "Tallorahwa kulutaja" all. Tema muust loomingust on tähtsamad järgmised eestikeelsed lood: Otto Wilhelm Masingu põhjaeestilise tõlke põhjal koos Ludwig Wilhelm Moritziga tehtud lõunaeestiline "Liiwlandi Marahwa Säedus" (Tartus 1820, 190+21 lk); Sturmi järele, ilmalik-vaimuliku sisuga "Mötlemisse Jummala teggude päle" (ibid. 1822, IV+130+2 lk), neli lõunaeestimurdelist luuletust Johann Heinrich Rosenplänteri Beiträge XVI (a. 1823), neist kaks on tõlked saksa keelest ("Pimmeda innimise kaibdus" ja "Ello rööm") ja kaks küllaltki heal tasemel algupärandit ("Päiwlik" ja "Warblanne"). Tema luuletused (üle 40 lõunaeestikeelse algupärandi ja tõlke) on ilmunud koguna "Suve õdang" (1985).

Pere 
Gustav Adolph Oldekop oli kaks korda abielus. Esimese abikaasa Dorothea (1762–1804) vend oli Kanepi Jaani koguduse õpetaja Johann Philipp von Roth. Teine abikaasa oli Dorothea Jürgens (1785–1853).

Esivanemad

Viited

Välislingid 
 
Sissekanne Haapsalu koguduse sünnimeetrikas
G. A. Oldekopi luulõtuisi lõunõeesti keelen (Helüait.ee lehel)

Eesti luuletajad
Eesti ajakirjanikud
Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Põlva kalmistule maetud
Sündinud 1755
Surnud 1838
Paul Rummo

Paul Rummo (14. juuli 1909 Kalbu, Kehtna vald – 28. märts 1981 Tallinn) oli eesti kirjanik.

Elulugu
Paul Rummo lõpetas 1930 Tallinna Õpetajate Seminari. Ta oli aastani 1937 õpetaja ning toimetas 1938–1940 ajakirja Meie Noorus. 1941. aasta veebruaris määrati Rummo Estonia teatri direktoriks. Töötas ka ajakirja "Teater ja Muusika" toimetajana. 

1941–1944 oli NSV Liidu tagalas, tegutsedes peamiselt nn Jaroslavli kunstiansamblites, seejärel töötas Eesti NSV juhtivais kultuuriameteis (Kunstide Valitsuses, hiljem peamiselt kirjastustes) ja vabakutselisena.

Looming
Kirjutas 1930. aastatel laste- ja noorsoonäidendeid, hiljem luulet, ooperilibretosid, publitsistikateoseid ja kirjanduskäsitlusi. Koostanud antoloogia "Eesti luule" (1967).

Teosed

Luulekogud
"Võitlev kodumaa" (1946)
"Rahva võim" (1950)
"Katkukülvajad" (1952)
"Veerev kivi" (1955)
"Proloog ja poeemid" (1961)
"Katkenud lõng" (valikkogu, 1969)
"Matkalaul" (1979)
"Väike luuleraamat" (1985, valikkogu, koostanud Paul-Eerik Rummo)

Kirjanduskäsitluste kogumikud
"Turistina seitsmendas suurriigis" (1959)
"Mitme laulu lood" (1969)
"Kirjatähe kammitsais" (1977)

Isiklikku
Paul Rummo oli Lea Tormise, Paul-Eerik Rummo ja lastekirjanik Mall Johansoni isa. Tema vend oli õpetaja ja kirjanik Jaan Rummo.

Viited

Kirjandus 
 Erna Siirak, "Kultuurihoidja" – Looming 1979, nr 7, lk 1020–26
 Rudolf Põldmäe, "Paul Rummo publitsistina ja uurijana" – aastaraamatus "Kirjanduse jaosmaa '77", Eesti Raamat, Tallinn 1979, lk 185–190
 Jaan Kross, "Paul Rummo" (nekroloog) – Looming 1981, nr 5, lk 750 ja Jaan Krossi raamatus "Vahelugemised" IV, Eesti Raamat, 1986, lk 91–93
 Ralf Parve, "Muhelev Paul Rummo" – Looming 1984, nr 7, lk 972–978 
 Eesti kirjanduse ajalugu, V köide, 1. raamat, Eesti Raamat, Tallinn 1987, lk 252–260 (ülevaate autor Ello Säärits) ja bibliograafia lk 278
 Endel Nirk, "Põgusused. Meenutusi kirjanduslikest tutvustest" – Looming 1991, nr 1, lk 76–86
 Aksel Tamm, "Aga see oli üks mees: eluvisandeid". Kuldsulg, Tallinn 2003, lk 133–142

Välislingid 

 

Eesti kirjanikud
Eesti luuletajad
Eesti ajakirjanikud
Eesti kirjanduskriitikud
Eesti õpetajad
Eesti NSV hävituspataljonlased
Eesti NSV I Ülemnõukogu liikmed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1909
Surnud 1981
Friedrich Magnus VI

Friedrich Magnus VI (Friedrich Magnus Graf zu Solms-Wildenfels, sündinud 18. jaanuaril 1927 Wildenfelsis) on Solms-Wildenfelsi krahv alates 6. septembrist 1945.

Oma ema, Schwarzburgi printsessi Marie Antoinette'i kaudu on tal õigus taotleda ka Schwarzburgi vürsti tiitlit.

Friedrich Magnus on olnud neli korda abielus. Tema pärija on tema vanim poeg Michael.

Saksamaa inimesed
Sündinud 1927
Eha Lättemäe

Eha Lättemäe (2. september 1922 Mõnnaste – 14. november 2012) oli eesti luuletaja.

Lättemäe lõpetas 1948. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena.

Esimesed luuletused avaldas ta 1955. aastal Viljandi kohalikus lehes, tema debüütkogu trükiti 1968. aastal. Kaks Lättemäe raamatut ilmus ka Karjalas. 1971. aastal sai temast kutseline kirjanik, 1974. aastal võeti ta vastu Eesti Kirjanike Liitu.

Looming
Eha Lättemäe kirjutas peamiselt nukratoonilist loodus- ja isikuluulet eesti (palju Tarvastu murrakus) ja soome keeles.

Luulekogud
"Oma sammude varjust" (1968)
"Uskoon aurinkoon" (1969, Petroskoi)
"Pääsuke päevalind" (1971)
"Nõnda ma lähen" (1973)
"Metsamarju. Mõtsamarju" (1974)
"Poimin marjoja sinisestä metsästä" (1975, Petroskoi)
"Kahel häälel" (1981) (koos isa Andres Lättemäega) 
"Elulugu" (1981) 
"Iltakävelyllä / Õhtune jalutuskäik" (2003)

Tunnustus 
 2002 – Valgetähe V klassi teenetemärk
 2008 – Juhan Liivi luuleauhind ("***Kui talvekuu on paratamatu..." – Looming 2007, nr 5, lk 694)

Viited

Kirjandus 
 Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 315–316, artikli autor Oskar Kruus
 Lauri Sommer, "Lättemäe allikail" – Looming 2013, nr 2, lk 242–257

Välislingid 

 "Eha Lättemäe sünnipäevaks" Eesti Raadio, 1982 (ERR-i arhiiv)
 Terttu Vikström, "Oma vaikne hääl" (Eha Lättemäe 60). Soomekeelsest käsikirjast tõlkinud Vaime Kabur – Looming 1982, nr 9, lk 1273–78; loetav ka Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis
 Lauri Sommer "Eha Lättemäe seisab mitme kultuuri veerel" Sakala, 20. veebruar 2008
 Lauri Sommer "Eha Lättemäe at the edge of several cultures" Estonian Literary Magazine, autumn 2008
 Eha Lättemäe "Kõikjalt olen läinud jäljetult...  Luulesaade Klassikaraadios 14. veebruar 2008
 Brita Melts "Liivi luulepreemia pälvis sel aastal Eha Lättemäe" EPL, 2. mai 2008
 "Suri luuletaja Eha Lättemäe" ERR, 17. november 2012
 Eha Lättemäe 2. IX 1922 – 14. XI 2012. Eesti Kirjanike Liidu nekroloog – Looming 2012, nr 12, lk 1798–99
 Alvar Loog. "Nimetu nukruse 50 halli varjundit." Postimees 2. september 2022.

Eesti luuletajad
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1922
Surnud 2012
Carl (Wiedi vürst)

Friedrich August Maximilian Wilhelm Carl Prinz zu Wied (27. oktoober 1961 Neuwied – 12. märts 2015 Neuwied) oli 8. Wiedi titulaarvürst alates 28. augustist 2000.

Ta oli 7. Wiedi vürsti Friedrich Wilhelmi poeg.

Tal sündis neli last, kellest üks suri sündimise päeval.

Carl suri ootamatult südameataki tõttu. Tema vanim laps Maximilian sai seejärel 15-aastasena 9. Wiedi vürstiks.

Saksamaa inimesed
Sündinud 1961
Surnud 2015
Piilupart Donald

Piilupart Donald (originaalnimega Donald Duck, täisnimega Donald Fauntleroy Duck) on Walt Disney loodud koomiksi- ja multifilmitegelaskuju. Esmakordselt on teda mainitud raamatus 1931. aastal, ekraanile ilmus ta aga 9. juunil 1934 multifilmis "The Wise Little Hen".

Välislingid

Animafilmitegelased
Koomiksitegelased
John Travolta

John Joseph Travolta (sündinud 18. veebruaril 1954 Englewoodis New Jersey osariigis) on USA laulja ja filminäitleja.

Ta sündis pere kuuest lapsest noorimana. Tema isa Salvatore oli itaalia päritolu endine poolelukutseline Ameerika jalgpallur, hiljem rehvide müügimees ja rehviettevõtte kaasomanik. Tema ema oli iiri päritolu näitleja ja laulja, hiljem keskkoolis inglise keele ja näitekunsti õpetaja. Ema oli Johni sünni ajal 42-aastane.

16-aastaselt läks John koolist ära New Yorki, sealt edasi Hollywoodi. Mõlemal pool osales ta telesarjades. Tema esimene roll telesarjas oli "Welcome Back, Kotter" (1975).

Travolta on nimetatud kaks korda Oscari kandidaadiks: filmidega "Saturday Night Fever" (1977) ja "Pulp Fiction" (1994), mõlemad parima meesnäitleja kategoorias. Ta ei võitnud kumbagi.

Kuldgloobuse kandidaadiks on Travoltat nimetatud seitse korda: filmidega "Saturday Night Fever" (1977), "Grease" (1978), "Pulp Fiction" (1994), "Tooge jupats" (1995), "Primary Colors" (1998, kõik parima meesnäitleja kategoorias), "Juukselakk" (2007, parim meeskõrvalosatäitja) ja "Välk" ("Bolt", 2008; parima originaallaul). Ta võitis ainult filmiga "Tooge jupats".

Filmiga "Kahevõitlus" ("Face/Off"; 1997) nimetati ta parima ulmefilmi auhinna Saturn kandidaadiks, kuid ei võitnud seda.

Oma muusikaalbumitega pole ta suurt edu saavutanud, näiteks "Billboardi" edetabelis oli tema kõrgeim koht 26.

Ta oli 1991. aastast abielus Kelly Prestoniga. Neil sündis kaks last, Jett (1992) ja Ella Bleu (2000). Jett põdes Kawasaki tõbe ja suri 2009. aasta alguses. Kelly Preston suri 12. juulil 2020 rinnavähki.

Diskograafia

Albumid
"Over Here!" (1974)
"John Travolta" (1976)
"Can't Let You Go" (1977)
"Travolta Fever" (1978)
"Grease" (soundtrack; 1978)
"The Road to Freedom" (1986)
"Let Her In: The Best of John Travolta" (1996)
"The Collection" (2003)

Singlid
"You Set My Dreams To Music" (1969)
"Goodnight Mr. Moon" (1969)
"Rainbows" (1969)
"Settle Down" (1970)
"Moonlight Lady" (1971)
"Right Time Of The Night" (1972)
"Big Trouble" (1972)
"What Would They Say" (1973)
"Back Doors Crying" (1973)
"Dream Drummin'" (1974)
"Easy Evil" (1975)
"Can't Let You Go" (1975)
"Let Her In" (1976)
"Slow Dancin'" (1976)
"It Had To Be You" (1976)
"I Don't Know What I Like About You Baby" (1976)
"Baby, I Could Be So Good At Lovin' You" (1977)
"Razzamatazz" (1977)
"Sandy" (1978)
"Greased Lightnin'" (1978)
"Never Gonna Fall In Love Again" (1980)
"Hooker Madness" (1983)

Filmograafia

Televisioonitöö
"The Tenth Level" (1975)
"Welcome Back, Kotter" (osales 1975–1978)
"The Boy in the Plastic Bubble" (1976)
"Basements" (1987)
"Chains of Gold" (ka autor; 1991)
"Punk'd" (tunnustamata; 2004)

Tunnustus

Auhinnad 
Los Angelese filmikriitikute parima meesnäitleja auhind
1994. aastal rolli eest filmis "Pulp Fiction"

Nominatsioonid 
Oscari
nominatsioon 1978. aastal parima meespeaosatäitja kategoorias filmi "Saturday Night Fever" eest
nominatsioon 1995. aastal parima meespeaosatäitja kategoorias filmi "Pulp Fiction" eest

Viited

Ameerika Ühendriikide lauljad
Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1954
Miki-Hiir

Miki-Hiir (originaalnimega Mickey Mouse) on Ub Iwerksi ja Walt Disney loodud koomiksi- ja multifilmitegelaskuju. Esmakordselt ilmus ta ekraanile 15. mail 1928 multifilmis "Plane Crazy", kuid sai kuulsaks sama aasta 18. novembril esilinastunud multifilmiga "Steamboat Willie". Kuigi "Plane Crazy" tuli ekraanile varem, loodi multifilm "Steamboat Willie" esimesena ja seetõttu loetakse Miki sünnipäevaks 18. novembrit 1928.

Vaata ka

Figaro

Välislingid

 Jaan Ruus: Miki-Hiir lõhkus Nõukogude Liitu, Eesti Ekspress, 20. november 2008

Animafilmitegelased
Koomiksitegelased
Kuressaare Nooruse Kool

Kuressaare Nooruse Kool on põhikool Saaremaal Kuressaares.

2021. aasta septembris õppis Kuressaare Nooruse Koolis 758 õpilast ja töötas 70 pedagoogilist töötajat.

Ajalugu 
 4. november 1976 – koolimaja nurgakivi panek 
 21. juuni 1978 – asutati Kingissepa 2. Keskkool 
 28. juuli 1980 – kooli nimeks sai Aleksander Mui nimeline Kingissepa 2. Keskkool 
 14. juuni 1990 – kooli nimeks sai Kuressaare 2. Keskkool 
 7. märts 1994 – kooli nimeks sai Kuressaare Gümnaasium 
1. september 2021 – kool muutus põhikooliks ja nimetati ümber Kuressaare Nooruse Kooliks

Direktorid
1978 – 1987 Kusti Kokk
1987 – Toomas Takkis

Viited

Välislingid
 Kuressaare Nooruse Kooli koduleht
 Ene Kallas, "Kuressaare gümnaasiumis hakatakse õpetama hiina keelt", Meie Maa, 8. mai 2009

Saare maakonna koolid
Kuressaare koolid
Saint Kittsi ja Nevise vapp

Saint Kittsi ja Nevise vapp on Saint Kittsi ja Nevise ametlik vapp, mis võeti kasutusele 1967. aastal.

Vaata ka 
Saint Kittsi ja Nevise lipp

Saint Kittsi ja Nevise sümboolika
Vapid riigiti
Mosul

Mosul on linn Iraagis, Nīnawá kubernerkonna keskus.

Juunis 2014 langes linn Islamiriigi kätte. Oktoobris 2016 alustas Iraagi armee liitlaste toetusel linna tagasivallutmist Mosuli lahinguga.

Linnas on ka Mosuli ülikool.

Elanikkond

Viited

Välislingid 
 Margus Kuul. Margus Kuul: lahingud Mosuli pärast ehk 21. sajandi Stalingrad. ERR, 15. jaan 2021

Iraagi linnad
Kurdistan
Enno Abel

Enno Abel (sündinud Tallinnas 19. juunil 1935) on eesti päritolu Rootsi insener, Chalmersi Tehnikaülikooli professor.

Aastal 1944 põgenes koos vanematega Rootsi.

Hariduskäik
Civ ing, Rootsi Kuninglik Tehnikaülikool 1960 
Tekn lic masinatehnika ja keemia alal, Rootsi Kuninglik Tehnikaülikool 1970 

Ta on Korp! Fraternitas Estica liige (coetus 1955)

Töökäik
Kompressorite konstruktor Svenska Rotormaskiner SMR 1960–1961
Aurugeneraatorite konstruktor AB Atomenergi 1962–1963
Doktorantuur Kuninglikus Tehnikaülikoolis keemia ja masinatehnika alal 1964–1966   
Peakonstruktor ja peainsener projektettevõttes BS-konsult AB 1967–1976
Rootsi esimene majade tehnosüsteemide professor 1975 Chalmersi Tehnika Ülikoolis Göteborgis

Rootsi ettevõtete eestseisustes
Vattenfall 1979–1989
Calor & Celsius AB 1985–1996
Tour & Anderson AB 1976 1992
Energo AB 1981–2006
Swedish Machine Tools SMT AB 1987–1995
Energo Retea AB 2007–2011
CIT Energy Management AB 1986
CIT Industriell Energianalys AB 1986

Sõjaväeteenistuse käik
Rootsi lennuväe reservkapten

Teoseid
Enno Abel on 80 artikli ja järgmiste raamatute autor:  
2003 "Achieving the desired indoor climate"  
2006 ja 2008 "Byggnaden som system"  
2007 "Buildings and Energy" 
2009 "Hoonete energiatarve ja sisekliima"

Tunnustus
1983 Kuningliku Inseneriteaduse akadeemia liige
2004 Rootsi energia ja keskkonna ühingu auliige
2004 Scanvaci auhind 
2007 Kuningliku inseneriteaduse ja SWECO suur energiaauhind
2008 Tallinna Tehnikaülikooli audoktor 
2008 REHVA professional award in research 
2012 REHVA fellow

Isiklikku
Ta vanemad olid kolonelleitnant Karl Abel ja Linda Abel (sündinud Koppel). Ta abikaasa on Eva Abel (sündinud Perlits).

Rootsi insenerid
Eestlased Rootsis
Tallinna Tehnikaülikooli audoktorid
Sündinud 1935
Dallas (seriaal)

"Dallas" oli aastatel 1978 kuni 1991 toodetud populaarne Ameerika Ühendriikide seebiooper. Seriaali keskmes oli edukas Ewingi perekond, kes tegeles naftaäriga.

Sarja tootis ja näitas CBS. Kokku toodeti 14 hooaja jooksul 357 jagu.

"Dallas" võitis neli Emmy auhinda.

Välislingid

Ameerika Ühendriikide telesarjad
Seebiooperid
CBS-i telesaated
Louise Campbell

Printsess Louise, Argylli hertsoginna (Louise Caroline Alberta) (18. märts 1848 – 3. detsember 1939) oli Briti kuningapere liige ning kuninganna Victoria ja prints Alberti 6. laps (4. tütar).

Päritolu ja haridus
Printsess Louise sündis Buckinghami palees ning ta sai tiitliks Tema Kuninglik Kõrgus. Louise ristiti 13. mail 1848 Buckinghami palee erakabelis ning ta ristivanemad olid Mecklenburg-Schwerini hertsog Gustav, Saxe-Meiningeni hertsoginna ja Mecklenburg-Strelitzi suurhertsoginna Augusta.

Louise'i õpetas Windsori lossis guvernant ning hiljem, 20-aastaselt, lõpetas ta Kensington National Art Training Schooli.

Abielu ja lapsed
Printsess Louise abiellus 21. märtsil 1871 Lorne'i markiiga (Argylli krahvi poeg), kes oli samal ajal ka Suurbritannia parlamendi liige. Laulatus toimus Windsori lossi Saint George'i kabelis. 

Abielu oli lastetu, kuna Louise oli teismelisena põetud meningiidi tagajärjel viljatu. Samas levisid ka kuuldused, et markii on homoseksuaalne.

Elu Kanadas
1878. aastal pakuti Louise abikaasale Kanada peakuberneri ametikohta ning paar kolis Kanadasse. Louise oli Kanadas äärmiselt populaarne, reisides kogu riigis ja ka USA-s.

Argylli hertsoginna
24. aprillil 1900 seoses kaheksanda Argylli krahvi surmaga sai markiist uus Argylli krahv ning Louise'ist Argylli krahvinna.

1914. aastal suri markii kopsupõletikku ning lesestunud Louise külastas kogu esimese maailmasõja vältel Kanada armee väeosi.

Elu lõpuaastad
Louise suri 3. detsembril 1939 Kensingtoni palees Londonis 91-aastaselt. Tema soovil ta surnukeha tuhastati ning tuhk maeti Frogmore'i kuninglikku surnuaeda.

Louise
Louise
Louise
Faas

Faas ehk võnkefaas on füüsikas harmoonilist võnkumist kirjeldava funktsiooni argument (sõltumatu muutuja), mida loetakse kokkuleppelisest alghetkest ehk nullpunktist. Näiteks harmooniliselt muutuva suuruse

faas (funktsiooni argument) on 

kusjuures
 on nurksagedus;
 on algfaas, mis iseloomustab võnkuvat suurust  aja mõõtmise alghetkel (t = 0);
  on sagedus; 
   on võnkumise amplituud.

Faasi väljendatakse tavaliselt nurgaühikutes, kusjuures funktsiooni perioodile vastab vahemik 2π radiaani ehk 360°.

Faasinihe 
Kahe ühesuguse sagedusega vahelduvsuuruse faaside vahet nimetatakse faasinihkeks. Vahelduvvooluahelate talitlusnäitajana kasutatakse sageli pinge ja voolu vahelist faasinihet, mida iseloomustatakse tema trigonomeetrilise funktsiooniga cos φ (vt võimsustegur).

Kui kahe sama sagedusega võnkumise  omavaheline faasinihe on pool võnkeperioodi (π radiaani ehk 180°), siis öeldakse, et võnkumised on vastandfaasis.

Vaata ka
Võnkesagedus
 Faas (elekter)

Füüsika
Akustika
Võnkumine
Avaldis

Avaldis on eeskiri. Avaldis määrab ära tehted ja tehete sooritamise järjekorra.

On olemas nii arv- kui tähtavaldisi.

Näide arvavaldisest:
 2 + 0
 4 / (5 + 2)

Näide tähtavaldisest:
 7 + e
 a + b

 Matemaatika

bg:Израз
Jakovlev Jak-3

Jakovlev Jak-3 (vene keeles: Як-3), oli Teise maailmasõja aegne Nõukogude Liidu hävituslennuk, Punaarmee üks paremaid hävituslennukeid.

Jak-3 oli kergem ja väiksem kui sama mootoriga Jak-9, seega oli Jak-3  suurema erivõimsusega.

Tehnilised andmed 
 Meeskond: 1
 Pikkus: 8,5 m
 Tiivaulatus: 9,2 m
 Kõrgus: 2,39 m
 Tiiva pindala: 14,85 m²
 Tühimass: 2105 kg
 Täismass: 2692 kg
 Mootor: 1× Klimov VK-105PF-2 V-12 vesijahutusega kolbmootor, 962 kW (1290 hp)
 Maksimaalne kiirus: 646 km/h
 Tegevusraadius: 650 km
 Lennulagi: 10 700 m

Hävituslennukid
Nõukogude Liidu sõjalennukid
Jakovlev
Cranzahl

Cranzahl on umbes 2300 elanikuga asula Maagimäestiku kreisis Saksimaal, Sehmatali valla keskus. 

1999. aastani moodustas Cranzahl eraldi Cranzahli valla.

Saksimaa asulad
Saksimaa endised vallad
Maagimäestiku kreis
Aue

Aue on linn Saksamaal Saksimaa liidumaal Maagimäestiku kreisis Maagimäestikus kohas, kus Schwarzwasseri jõgi suubub Zwickauer Mulde jõkke. Oli Aue-Schwarzenbergi kreisi halduskeskus. Alates 2019. aastast kuulub Aue-Bad Schlema valla koosseisu.

Kuulub Silberbergi linnadeliitu.

Viited

Välislingid 

 Aue linna kodulehekülg

Saksimaa linnad
Saksimaa endised vallad
Maagimäestiku kreis
Grünhain-Beierfeld

Grünhain-Beierfeld on linn Saksimaal Maagimäestiku kreisis.

Välislingid 

Grünhain-Beierfeldi linna kodulehekülg

Saksimaa linnad
Saksimaa vallad
Maagimäestiku kreis
Saul Hallap

Saul Hallap (10. detsember 1897 Hino, Erastvere vald, Võrumaa – 18. juuli 1941 Umbusi raba, Põltsamaa vald, Viljandimaa) oli Eesti raskejõustiklane (tõstja).

Kolmekordse Eesti meistrina püstitas ta 4 maailmarekordit ja 7 Euroopa rekordit.

1922. aastal tuli tõstmise maailmameistriks. Ta osales ka 1924. aasta suveolümpiamängudel.

Pärast võistlusspordist loobumist oli Hallap tsirkuseartist. Elas ka Põltsamaal, kus teenis elatist soonetasujana (masseerijana).

Ta oli uusmaasaaja, tapeti koos tsirkuseartistist elukaaslase Alma Kaal-Draguniga Suvesõja käigus. 

1997. aastal maeti nende säilmed Kanepi uuele kalmistule. Alates 2002. aastast korraldatakse Kõrvekülas Tartumaal Saul Hallapi mälestusvõistlust.

Kirjandus
Postimees, 5. märts 1935

Välislingid
 
 

Eesti tõstjad
Eesti 1924. aasta suveolümpiamängudel
Kanepi uuele kalmistule maetud
Sündinud 1897
Surnud 1941
Itaalia köök



Nimekiri Itaalia roogadest 
Antipasto
Itaalia supid ja kastmed
Itaalia leivatooted
Levinumad pizzad
Pasta
Itaalia riisiroad
Itaalia kalaroad
Itaalia liharoad
Itaalia vein
Itaalia juust
Itaalia magustoidud ja küpsetised
Itaalia kohv

Olulised toiduained Itaalia köögis 
Oliiviõli
Tomatid
Anšoovis
Kapparid
Artišokk
Lillkapsas
Seened
Oliivid
Prosciutto (sink)
Rukola

Olulised ürdid ja vürtsid Itaalia köögis 
Küüslauk
Basiilik
Sibul
Oregano
Rosmariin
Petersell
Salvei
Tüümian

Alkohoolsed joogid
 Itaalia veinid
 Grappa
 Limoncello
 Prosecco
 Spritz (kokteil)
 Bellini (kokteil)
Ralf R. Parve

Ralf R. Parve (6. mail 1946 – 6. veebruar 2008) oli Eesti humorist, ajakirjanik ning poliitik. 

Oli Eesti Raadios huumori ja satiiri saatesarja "Nätsti!" saatejuht.

Ta kuulus 1992–1995 VII Riigikogus Kuningriiklaste fraktsiooni. Hiljem töötas ajalehes Kesknädal ja kuulus Eesti Keskerakonda.

Isiklikku
Ta oli Ralf Parve ja Lilli Prometi poeg.

Eesti ajakirjanikud
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Eesti Keskerakonna poliitikud
VII Riigikogu liikmed
Pärnamäe kalmistule maetud
Sündinud 1946
Surnud 2008
Christfried Ganander

Christfried Ganander (ka Kristfrid Ganander; 21. november 1741 – 17. veebruar 1790) oli Soome literaat, folklorist ja vaimulik. Tema tuntuim teos on soome rahvausundit käsitlev "Mythologia Fennica" (1789). Eluajal jäi avaldamata tema soome keele sõnaraamat, mis ilmus Soomes faksiimileväljaandena 1937–1940.

Välislingid 
 

Soome vaimulikud
Soome folkloristid
Literaadid
Sündinud 1741
Surnud 1790
Uulu kirik

Uulu kirik asub Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Uulu külas. 

Kiriku rajas Reinhold Staël von Holstein 1880. aastal Uulu mõisa kalmistule oma esimese abikaasa Eleonore Staël von Holsteini (1824–1845) mälestuseks.

Uulu kirik on tornita, kuna Nõukogude Liidu ametivõimude korraldusel 1950. aastate lõpul kiriku torn õhiti.

Uulu kirik kuulub praegu Pärnu Eliisabeti kogudusele ning see võeti taaskasutusele 17. juuni 2007.

Vaata ka
Uulu mõisa kalmistu

Viited

Välislingid

Pärnu maakonna kirikud
Häädemeeste vald
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud
Pärnu kihelkond
Uusgooti ehitised Eestis
Vagharšapat

Vagharšapat (armeenia keeles Վաղարշապատ) on linn Armeenia Armaviri maakonnas. Kandis aastatel 1945–1992 (või 1995) nime Etšhmiadzin (Էջմիածին).

Linn on Armeenia Apostliku Kiriku keskus Armeenias, seal asub Etšhmiadzini katedraal ja kirikupea – katoolikose residents.

Viited

Välislingid 

Armeenia linnad
Armaviri maakond
Hrazdan

Hrazdan on linn Armeenias, Kotajkhi maakonna keskus.

Armeenia linnad
Kotajkhi maakond
Idževan

Idževan on linn Armeenias, Tavuši maakonna keskus.

Armeenia linnad
Tavuši maakond
Khadžaran

Khadžaran on linn Armeenias Sjunikhi maakonnas.

Armeenia linnad
Sjunikhi maakond
Dilidžan

Dilidžan on linn Armeenias Tavuši maakonnas.

Armeenia linnad
Tavuši maakond
Värsimõõt

Värsimõõt ehk meetrum on viis, kuidas rõhulised ja rõhutud või pikad ja lühikesed silbid värsis vahelduvad, määrates selle pikkuse ja rütmi. 

Värsis korduvat rütmilist üksust nimetatakse värsijalaks. 

Näiteks jamb on värsijalg, mis koosneb ühest lühikesest/rõhutust ja ühest pikast/rõhulisest silbist. Trohheus on värsijalg, kus ühele pikale/rõhulisele silbile järgneb üks lühike/rõhutu. Daktülis järgneb ühele pikale/rõhulisele silbile kaks lühikest/rõhutut. 

Regivärsi värsimõõt on neljajalaline trohheus ehk trohheiline tetrameeter, st koosneb neljast trohheuse nime kandvast värsijalast. See on ka eesti luule tavalisim värsimõõt. Klassikalises inglise luules kasutatud blankvärss on jambiline pentameeter - see koosneb viiest jambist. Klassikalistes vanakreeka eepostes on kasutatud daktülilist heksameetrit, st kuuest daktülist koosnevat värssi. 

Antiikluule värss oli välteline ehk kvantiteeriv, st põhines lühikeste ja pikkade silpide vältuse vastandusel. Püsiva sõnarõhuga keeltes (prantsuse, itaalia, poola jt) on kasutatud silbilist, teistes rõhulist ja silbilis-rõhulist (klassikaline vene värss, väidetavalt ka nn eesti värss) värsisüsteemi.

Vaata ka
värsimõõduõpetus
värss

Kirjandus
 Jaak Põldmäe "Eesti värsiõpetus". Tallinn, 1978; 2. trükk 2002.