joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Thomas Andrews

Thomas Andrews, Jr. (7. veebruar 1873 – 15. aprill 1912) oli iiri verd ärimees ja laevaehitaja; laevaehitusettevõtte Harland and Wolff tegevdirektor ja osakonnajuhataja. Andrews oli laevaehitaja ja liinilaeva Titanic ehitamise plaanide eestvedaja. Ta oli laeva pardal ka selle esireisil, mil see 14. aprillil 1912 jäämäega kokku põrkas, ning oli üks 1517 hukkunust.

Biograafia

Lapsepõlv ja noorpõlv 
Thomas Andrews sündis Iirimaal Comberis. Tema vanemad olid Iirimaa Riiginõukogu liige Thomas Andrews ja Eliza Pirrie. Vanemast vennast John Miller Andrewsist sai hiljem Põhja-Iiri peaminister. 1884–1889 käis Andrews Royal Belfasti akadeemilises instituudis. Kuueteistaastaselt asus ta lisatasu teenimise eesmärgil õppepraktikale firmasse Harland and Wolff, kus tema onu lord Pirrie oli osa omanik.

RMS Titanic
Aastal 1907 hakkas Andrews plaane tegema uutele laevadele RMS Olympic, firmale White Star Line. Olympic ja selle sõsarlaeva RMS Titanicu ehitustöid alustati 1909, disainerid olid William Pirrie ja peadirektor Alexander Carlisle koos Andrewsiga. Nagu ka eelmiste laevade puhul, õppis Andrews nii Titanicut kui ka Olympicut pisiasjadeni tundma, et tagada optimaalset töökorda.

Andrew juhtis Harland and Wolffi töötajatest moodustatud rühma, kes firma ehitatud laevadega esimesi sõite kaasa tegi, jälgis töö kulgu ja tegi vajadusel parandusi. Titanic ei jäänud erandiks ja Andrews koos oma rühmaga asus Titanicuga reisile 10. aprillil 1912. Reisi käigus tegi ta märkmeid, mida tuleks laeval täiustada. 14. aprillil Andrews märkis ühele oma sõbrale, et Titanic on nii täiuslik, kui üks inimese aju seda luua suudab.

14. aprillil kell 23:40 tabas Titanicut jäämägi laeva tüüri poolel. Andrews magas sel ajal oma ametiruumides ja vaevalt märkas kokkupõrget. Kapten Edward J. Smith lasi Andrewsi kutsuda, et aidata uurida kahju. Andrews ja kapten Smith arutasid laeva kahjustusi peagi pärast südaööd ehk pärast seda, kui Andrews oli käinud kahjustatud osas ja saanud teateid laeva kahjustustest. Andrews tegi kindlaks, et esimesed kuus laeva veekindlat kambrit olid üle ujutatud. Ta vahendas selle teabe kapten Smithile, lisades, et tema arvates kulub laeva täielikuks uppumiseks veel tund. Ta teatas ka Smithile, et laeva pardal on liiga vähe päästepaate.

Titanicult evakueerumise alguses palus Andrews reisijatel päästevestid selga panna ja üles tekile suunduda. Täielikult teadlik aja ja päästepaatide nappusest, jätkas ta inimeste kutsumist ja päästmist, lootuses täita kõik paadid võimalikult põhjalikult. Laeva stjuuardi John Stewarti väidete järgi nähti Andrewsi viimati esimese klassi suitsetamisruumis, kamina kohal olevat "Plymouth Harbour" (laht Lõuna-Inglismaal) maali jõllitamas. Maalil oli kujutatud sissepääsu Plymouth Harbouri, kuhu Titanicut tagasireisil oodati. Andrewsi surnukeha pole leitud. 

19. aprillil sai Andrewsi isa telegrammi ema nõolt, kes oli pääsenutega New Yorgis rääkinud ja uurinud Andrewsi kohta. Telegrammis oli kirjas, et Andrews tegutses kuni surmani kangelaslikult, mõeldes vaid teiste päästmisele. Titanicu juhtkond avaldas kõigile siirast kaastunnet.

Iirimaa inimesed
Laevaehitajad
Sündinud 1873
Surnud 1912
Ahmed Porkveli

Ahmed Porkveli (sündinud 29. jaanuaril 1962 Tapal) on eesti endine käsipallur ja praegune Tallinna Käsipallikooli peatreener.

Elukäik
Ta lõpetas 1980. aastal Tapa Keskkooli ja 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.

2008. aastast on ta Viimsi Kooli kehalise kasvatuse õpetaja. 2014. aastast Spordiklubi Viimsi HC juhatuse liige.

Sportlasena
Hakkas käsipalli mängima Tapal Alo Relli ja Lembit Nelke juhendamisel.  

Tulnud 6 korral Eesti NSV ja Eesti meistriks: 1983, 1985 ja 1987–1989 Kooperaatori ning 1999 HC Kehra meeskonnas. Võitnud Eesti NSV ja Eesti meistrivõistlustel lisaks 4 hõbe- (1984, 1986, 1998, 2000) ja 2 pronksmedalit (2001–2002).  

Valitud sümboolsesse Eesti 20. sajandi käsipallikoondisse.  

Saanud Soome meistrivõistlustel Grankulla IFK meeskonnas 1992. aastal hõbe- ja 1993. aastal pronksmedali, mänginud Soomes ka Vantaa Atlases ja Helsingi Arsenalis.

Treenerina
Tegutsenud treenerina 1997–2002 HC Kehras, 2002–2008 ja 2010 Reval-Spordis, 2008–2009 Tallinna Käsipallikoolis ning hiljem HC Viimsi Käsipallikoolis ja Spordiklubis HC Tallas (6. kutsetase, 2005). Olnud Eesti noortekoondiste juhendajaid. Õpilasi: Sten Toomla.

Välislingid
Biograafia ESBL-is

Eesti käsipallurid
Eesti käsipallitreenerid
Eesti kehalise kasvatuse õpetajad
Tapa Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Sündinud 1962
Reola raudteejaam

Reola raudteejaam on raudteejaam Tartu–Koidula raudteelõigul Tartumaal Kambja vallas Tõõraste külas. Jaamas asub üks raudteedevaheline lühike (35 m) perroon, kus peatuvad Elroni reisirongid liinil Tartu–Koidula (suveperiooditi Tartu–Piusa). Siseneda ja väljuda saab vaid läbi rongi C-ala. Jaamas võib toimuda kaupade rongidele ning neilt maha laadimine, lisaks suundub jaamast kaks haruteed erinevatele tööstusterritooriumitele.

Ajalugu

Reola raudteejaam avati 1932. aastal Tõõraste küla juurde, olles vahejaam Tartu–Petseri raudteel. 

Jaamahoone oli sama aasta lõpul veel ehitamata ja valmis 1933. aastal. Avamisel jäi jaam Vana-Kuuste valda. 

Kuna esimene jaamahoone hävis teises maailmasõjas ehitati 1950. aastate lõpus raudtee juurde kergete modernismi sugemetega ristkülikukujulise põhiplaaniga ühekorruseline ülimadala kelpkatusega jaamahoone, mis on sarnane Mustjõe, Piusa ja Veriora jaamahoonetega.

2020. aasta oktoobris teatas reisirongide operaatorfirma Elron, et reisirongid Reola peatuses seoses väikese kasutajaskonna tõttu 13. detsembrist 2020 enam ei peatu. Reola peatuse sulgemise plaan jäi ära.

Viited

Välislingid 

 Reola Eesti Raudtee
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
 Elron Reola peatust sulgema ei kiirusta; Tartu Postimees, 29.10.2020

Eesti raudteejaamad
Kambja vald
Taevaskoja raudteepeatus

Taevaskoja raudteepeatus (saksa keeles Taevaskoda) on raudteepeatus Tartu–Koidula raudteeliinil Põlvamaal. Peatus asub vahetult Taevaskoja küla juures, kuid administratiivselt jäävad perroon ja ootepaviljon Kiidjärve küla maadele.

Taevaskoja peatuses asub üks lühike perroon pikkusega 35 m, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala.
Tartu–Koidula raudteeliinil sõidab vastavalt nädalapäevale ja aastaajale 1–4 reisirongi päevas. Rong sõidab Tartust Taevaskotta umbes 50 minutit.

Taevaskoja peatusest kirde pool, Ahja jõe ääres, asuvad Eesti ühed suuremad, 25 m kõrgused liivakivipaljandid.

Ajalugu

Jaam avati aastal 1931 seoses Tartu–Petseri raudteelõigu rajamisega. Raudtee ehitamine läbi Taevaskoja küla andis olulise tõuke küla arengule. Avamisajal jäi Taevaskoja peatus Ahja valla maadele.

Jaamahoone
1931. aastal valminud ja Teises maailmasõjas hävinud jaamahoone ehitati samasuguse tüüpkavandi järgi nagu Ilumetsa, Kliima ja Raikküla jaamahoone. Jaamahoone oli kahekorruseline krohvitud palkhoone, mille esimesel korrusel asus ooteruum ja teisel korrusel olid jaama teenindava personali korterid. Jaamahoone õhkisid 1944. aasta augustis taganevad Saksa väed. 1950. aastatel ehitati uus ootepaviljon, mis on tänaseni säilinud. Ootepaviljoni renoveeris 2013. aastal MTÜ Taevaskoda.

Viited

Välislingid

 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Põlva vald
Põlva raudteejaam

Põlva raudteejaam (saksa keeles Pölwe) on raudteejaam Põlvamaal Põlvas.

Põlva jaamas on alates 2011. aastast uus 550 mm kõrgune ja 100 m pikkune teedevaheline perroon. Raudteejaamas peatuvad Elroni reisirongid liinil Tartu–Koidula, kokku neli korda päevas. Rong sõidab Tartust Põlvasse umbes 45 minutit. Jaamas asub 6 rööpapaari, 11 pööret (veel kuni 2008. aastani töötasid jaamas ka pöörmeseadjad), 11 foori, kaks laadimisplatsi ning võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.

Ajalugu

Jaam avati aastal 1931 seoses laiarööpmelise Tartu–Petseri raudtee rajamisega. Toona jäi jaam Koiola valda. Raudteejaama avamine oli tähtis Põlva majanduselu arengu seisukohalt.

Põlva jaama kaks varasemat madalat perrooni pikkusega 103 m ja 294 m on lammutatud.

2020. aasta juunis avati Põlva raudteejaama esisel haljasalal küüditatute mälestusmärk, mille keskmes on kolm inimestega täidetud loomavagunit ning aastaarvud 1941 ja 1949. Mälestusmärgi autor on skulptor Jaak Soans.

Jaamahoone

Põlva jaamahoone ehitati tüüpkavandi järgi sarnaselt Märjamaa, Vigala, Kiidjärve ja Ruusa jaamahoonetega. Tegemist on sümmeetrilise ristkülikukujulise põhiplaani ja madala kelpkatusega kahekorruselise kivihoonega, mis ehitati tõenäoliselt Leon Johansoni projekti järgi ja avati 1932. aasta novembris. 
Ehitus kestis 5 kuud ja läks maksma 3 miljonit 250 tuhat senti.

Kuni jaamahoone valmimiseni kasutati reisijate ootesaalina käigust maha võetud kolmanda klassi vagunit.

Põlva jaamahoone ja abihooned on säilinud, kuid algne veetorn hävis Teises maailmasõjas.

Hoone asub Põlva linna kirdeküljel aadressiga Jaama tänav 81. 

2019. aastal avaldatud nimekirja kohaselt kuulub Põlva jaamahoone ehitiste hulka, millest AS Eesti Raudtee soovib vabaneda.

Viited

Välislingid

 VIDEOLUGU: pääs Põlva raudteejaama tehti korda; Lõunaeestlane, 05.06.2017
 Põlva raudteejaamas avati küüditatute mälestusmärk; Eesti uudised, 14.06.2020
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Põlva ehitised
Veriora raudteejaam

Veriora raudteejaam on raudteejaam Põlvamaal Räpina vallas Verioral.

Veriora jaam asub Tartu–Koidula või selle suveperioodi pikendusena käigus oleval Tartu–Piusa raudteeliinil. 

Pärast renoveerimist on Veriora jaamas üks madal ja pikk perroon.

Veriora läbib kummaski suunas 2 reisirongi päevas. Rong sõidab Tartust Veriorale 57 minutit. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.

2017. aastal avati Tallinna Tehnikakõrgkoolis Baltimaade moodsaim raudteeautomaatika labor, kus muuhulgas asub õppemudel Veriora jaamast koos kõikide lõppelementidega. Tubases raudteejaamas on võimalik õppida ja simuleerida ülesõidu tõkkepuude, rööbasahelate, valgusfooride, pöörmete, rongide rattapaaride temperatuurikontrollsüsteemide ning liikluskorraldustarkvara erinevaid võimalikke rikkeid ja nende kõrvaldamist.

Ajalugu
Jaam avati aastal 1931, seoses Tartu–Petseri raudteeliini rajamisega. Jaam jäi avamisel Veriora valda.

Veriora raudteejaam oli üks punkte, kust algas paljude selle piirkonna eestlaste teekond Siberisse.

Jaamahoone
Avamise aasta suvel valmis tüüpkavandi järgi ehitatud jaamahoone (analoogne Paeküla, Rumba, Tuudi jm jaamahoonetega). Koos abihoonete ja veetorniga moodustas see kauni ansambli, mis hävis Teises maailmasõjas. Algsest vaksaliansamblist on säilinud erinevaid abiehitisi (näiteks puidust raudteetööliste elamu).

Uus, kergete modernismi sugemetega stalinistlikus stiilis jaamahoone valmis 1950. aastate lõpus. Ülimadala kelpkatusega hoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Reola, Mustjõe, Piusa jmt jaamahoonetega.

Pildid

Viited

Välislingid

 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Räpina vald
Andres Lember

Andres Lember (sündinud 17. augustil 1972 Tallinnas) on eesti arhitekt.

Põhihariduse omandas Andres Lember Tallinna 9. Keskkoolis aastatel 1979–1987. Aastatel 1987–1991 õppis A. Lember Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis ehitust. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Tallinna Kunstiülikoolis aastatel 1992–1996.

1999–2002 töötas Andres Lember Architec OÜ-s. Aastatel 2002–2004 tegutses ta vabakutselise arhitektina. Aastast 2004 töötab Andres Lember arhitektuuribüroos Male Arhitektid OÜ (aastast 2006 Male Maja OÜ).

Andres Lemberi tuntumad tööd on Hansaport elu- ja ärihoone Pärnus ning Lasteaed Veskimöldres, mis pälvis aasta betoonehitise 2004 valimistel eriauhinna. Lisaks on Andres Lember edukalt osalenud mitmetel arhitektuurivõistlustel.

Andres Lember on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1999. aastast.

Töid
Riigimetsa Majandamise Keskuse majutushoone Kiili vallas, , 2002
Lasteaed Veskimöldres, 2004 (kaasautor Jaan Tiidemann)
Äri- ja eluhoone Pärnus, 2006
AS Filter logistikakeskus Rae vallas, 2007 (kaasautor Jaak Huimerind)
Viljandi kesklinna lasteaed, 2007
Rimi kaubanduskeskus Rakveres, 2008
Ärihoone Tallinnas Paldiski maanteel, 2008
Eramu Tallinnas, 2009

Võistlustöid
 Kuressaares, 1997; 1. preemia
Kaali Meteoriitikamuuseum, 1999; 3. preemia
Äri- ja eluhoone Pärnus, 2004; 1. preemia
Sõmeru keskusehoone, 2004; 2. preemia
Viljandi Metsakalmistu Kabel, 2005; 1. preemia

Allikad

Välislingid
Arhitektuuribüroo Male Maja OÜ

Eesti arhitektid
Sündinud 1972
Cool FM

Cool FM on Cool D album, mis anti välja 2009. aastal.

Lood 
 "Cool FM alustab"
 "Naised on purjus"
 raadio
 "Ajakirjandus"
 raadio
 "Nad vist raputavad"
 raadio
 "Juua täis peaga"
 helistaja #1
 "Friigid"
 raadio
 "Suveläpatis"
 ilmateade
 "Tütar üksi kodus osa 7"
 raadio
 "Iharluse missa"
 helistaja #2
 "Ma läksin kiima"
 raadio
 "Inim-reset"
 raadio
 "Prihood"
 raadio
 "Suured kivist hooned"

Välislingid

Cool D albumid
2009. aasta albumid
Eero Palm

Eero Palm (sündinud 21. juunil 1974 Tallinnas) on eesti arhitekt.

Keskhariduse omandas Eero Palm Tallinna 13. Keskkoolis aastatel 1981–1992 ning arhitektuurialase kõrghariduse Tallinna Kõrgemas Tehnikakoolis aastatel 1992–1996.

Eero Palm töötas aastatel 1995–2002 arhitektuuribüroos Künnapu & Padrik AS. Alates 2002. aastast töötab ta Palm-E Arhitektibüroo OÜ-s.

Tema tuntumad tööd on A. Le Coq Sport spordihoone Tartus, büroohoone Meistri tänaval Tallinnas ning Pärnu spordihoone Riia maanteel. Lisaks ühiskondlikele hoonetele on Eero Palm projekteerinud mitu kortermaja ja eramut. A. Le Coq Spordi spordihoone eest pälvis Eero Palm võistlusel "Terasehitis 2006" parima terviklahenduse auhinna.

Eero Palm on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 2001. aastast.

Töid
West-bensiinijaam Haapsalus, 1996 (kaasautor Ain Padrik)
kauplus-kohvik-bensiinijaam, 1998 (kaasautor Ain Padrik)
eramu Maarjamäel, 2000 (kaasautor Kristi Alamaa)
Hotell Radisson SAS, 2001 (kaasautorid Vilen Künnapu, Ain Padrik, Margus Maiste)
eramu Haabneemes, 2001
Narva Linnakohtu hoone, 2004
Büroohoone Meistri tänaval Tallinnas, 2004
A. Le Coq Sport spordihoone Tartus, 2006
Eesti Infotehnoloogia Kolledži hoone Raja tänaval, 2008
Auriga kaubanduskeskus Saaremaal, 2008
Pärnu spordihall, 2009

Võistlustöid
Eesti paviljon, EXPO 2000 Hannover, 2000
Norra ooperiteater, 2000
Okupatsioonide muuseum, 2001
Hotell ja büroohoone Vabaõhumuuseumi teele, 2002
Würthi logistikakeskus ja büroohoone, 2003
Salome autokeskus Pärnus, 2004
Veho autokeskus, 2008
Ruuki villapaneeli tootedisaini konkurss, 2008

Preemiad
Terasehitis 2006 aastapreemia A. Le Coq Spordi spordihoone eest
Betoonehitis 2008 eriauhind Infotehnoloogia Kolledži hoone eest Raja tänaval

Allikad
 Eesti Arhitektide Liidu liikmed, Eero Palm
 Palm-E Arhitektuuribüroo OÜ, kollektiiv
 Eero Palm: "Büroohoone Tallinnas Meistrite tee 10" Maja, 3/2005
 Tõnis Kimmel: "Tartu Anne Spordikeskus" Maja, 4/2006
 Alo Raun: "Parimaks terasest tervikobjektiks valiti Tartu uus spordimaja" Tarbija24, 27. oktoober 2006

Välislingid
Palm-E Arhitektuuribüroo OÜ

Eesti arhitektid
Sündinud 1974
Räpina põllumeeste konvent

Räpina põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Räpina alevikus.

Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Räpina, Veriora ja Orava vald.

17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Samuel Narusberg, Hendrik Zernask, Gustav Häidesk, Jaan Kuus, Eduard Kresson, Jaan Mälberg, Feodor Menov, Rudolf-Adalbert Raiesmaa, August Sibul, Ernst Haamer, Albert Niklaus, Richard Birnbaum, Alfred Kraak, Juhan Plado ja Daniel Mällo. 

Eesti põllumeeste konvendid
Lembit-Kaur Stöör

Lembit-Kaur Stöör (sündinud 8. detsembril 1976 Viljandis) on eesti arhitekt.

Põhihariduse omandas Lembit-Kaur Stöör Viljandi Valuoja Põhikoolis aastatel 1984–1992 ning keskhariduse Viljandi C. R. Jakobsoni nimelises Gümnaasiumis aastatel 1992–1995. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas Lembit-Kaur Stöör Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriosakonnas aastatel 1995–2001.

1999–2000 töötas Lembit-Kaur Stöör Indrek Näkk Arhitektid OÜ-s. Aastatel 2001–2008 töötas ta arhitektuuribüroos KOKO Arhitektid OÜ. Alates 2008. aastast töötab ta arhitektuuribüroos ÖÖ-ÖÖ OÜ.

Lembit-Kaur Stööri tuntumad tööd on Kuldala elurajoon, Tallinna Inglise Kolledži võimla, Tallinna sünagoog ning Metro Plaza äri- ja büroohoone. Neid iseloomustab julge materjalikasutus, värvirohkus ning ülimodernne vormikeel. Sellele lisaks on Lembit-Kaur Stöör edukalt osalenud mitmetel arhitektuurivõistlustel.

Töid
eramu Viimsis, 2003
Kuldala elurajoon, 2004–2007 (kaasautorid Raivo Kotov, Margus Maiste, Tõnis Kimmel, Olga Batuhtina ja Margit Aule)
Villa Merilo, 2007
Tallinna Inglise Kolledži võimla, 2007 (kaasautor Margus Maiste)
Tallinna Sünagoog, 2007 (kaasautor Tõnis Kimmel)
Rabaküla elurajoon, 2007 (kaasautorid Raivo Kotov, Margit Aule, Lea Laidra, Indrek Mikk, Tõnis Savi, Ülo-Tarmo Stöör)
Villa Merirahus, 2008 (kaasautor Ülo-Tarmo Stöör)
Metro Plaza äri- ja büroohoone, 2008 (kaasautorid Raivo Kotov ja Andrus Kõresaar)

Võistlustöid
büroo-hotell Paldiski mnt-l, 2002 (kaasautor Raivo Kotov); 2. preemia
Kuldala elurajooni planeeringu konkurss, 2004 (kaasautorid Raivo Kotov, Tõnis Kimmel, Margus Maiste); 1. preemia
Tartu Vabadusesilla võistlus, 2005 (kaasautor Ülo-Tarmo Stöör); 3. preemia
Kadaka Aiandi elamuala ideevõistlus, 2005; 1. preemia
Viljandi Maagümnaasiumi juurdeehituse võistlus, 2006 (kaasautorid Ülo-Tarmo Stöör, Indrek Mikk); 1. preemia
Eesti Vabariigi saatkonnahoone Riias, 2007 (kaasautor Ülo-Tarmo Stöör); 1. preemia

Tunnustus
 2007 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Tõnis Kimmeliga; Tallinna sünagoogi uudset ja traditsioonilist ühendava arhitektuurse lahenduse eest)
 2018 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Martin Tago, Maia Grimitlihti, Raivo Kotovi, Andrus Kõresaare, Kristo Rämson, Kärt Loopalu ja Eleriin Tekkoga; Balti Jaama Turg)

Isiklikku
Tema isa on arhitekt Ülo Stöör.

Allikad
Eesti Arhitektide Liit, volitatud arhitektid V, Lembit-Kaur Stöör
"Lembit-Kaur Stöör teeb isevärki maju" ehitus.ee, 27. märts 2008
Eva Laantee Reintamm: "Vault, Arch and the Pomegranate Tree" Estonian Art 1-2007
"Selgusid Riia saatkonna arhitektuurivõistluse võitjad" Eesti Välisministeeriumi pressiteade, 1. veebruar 2008
Tallinn Synagogue miesarch.com
Karin Paulus: "Stöör, saatkonna ja sünagoogimees" Eesti Ekspress, 8. veebruar 2008
Triin Olvet: "Tallinna sünagoog valmib Karu tänavale maikuuks" Postimees, 18. mai 2005

Välislingid
Arhitektuuribüroo ÖÖ-ÖÖ OÜ

Eesti arhitektid
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1976
Voldi põllumeeste konvent

Voldi põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Voldi alevikus.

Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Kursi, Kaarepere, Saadjärve ja Kudina vald.

Esimees: Eduard Matto.

Juhatuse liikmed: Rudolf Suits ja Mihkel Selgis.

Põllutöökoja liige: Voldemar Visser.

Konvendi liikmed: Elmar Järviste, Paul Kahro, Leo Peetsu, Karl Pender, Osvald Abroi, Johannes Mugra, Ferdinand Ilves, Johannes Sikkar, Samuel Saul, Mihkel Melts, Eino Linnumägi (seltskondlikkude organisatsioonide poolt), Julius Annok (ühistegeliste asutuste poolt), Ada Pärlin (maanaiste poolt).

Konvendi piirkonnas oli 1936. aastal 1702 talu, valimisõiguslikke majapidajaid 1429, nendel kokku 17 093 puhaskasurubla.

Talundite rahvastik kokku 18 646 inimest,kellest talupidaja perekonnaliikmeid 7008 ja töölisi 1638.

Maad konvendi piirkonna taludel kokku 41 092 hektarit.

Lehmade arv 6803.

Eesti põllumeeste konvendid
Kapibaara

Kapibaara (Hydrochoerus hydrochaeris) ehk veesiga on poolveelise eluviisiga maailma suurim näriline. Tema looduslik levila asub Lõuna-Ameerikas.

Välimus 
Väliselt sarnaneb kapibaara hiiglasliku suurepealise meriseaga. Tüvepikkus 100–130 cm (ka ligi 150 cm), saba rudiment, õlakõrgus üle 50 cm ja kehamass 35–66 kg. Varvaste vahel väikesed ujulestad. Keha katavad roostepruunid karmid harjasjad karvad.

Eluviis 

Asustab jõgedeäärseid kõrge rohuga märgalasid Panamast Argentinani. Lemmiktoiduks on mitmesugused veetaimed. Ujub ja sukeldub suurepäraselt. Isane peab tavaliselt väikest haaremit, kuhu kuuluvad eri vanuses emased. Pärast neljakuulist tiinust toob emane ilmale 2–4 hästiarenenud nägijat poega. Aastas on kuni kolm pesakonda.

Kapibaara ja inimtegevus 
Kapibaarad on tänapäevani olulised jahiloomad, neid püütakse liha, naha ja rasva (kasutatakse eelkõige parfümeeriatööstuses) pärast. Kohati on neid põllumajandust kahjustava tegevuse pärast hävitatud. Viimase poole sajandi jooksul on neid hakatud kasvatama ka koduloomana.

Viited

Välislingid

Kaivo Kopli, "Uruguays leiti tohutu, isegi autost raskema iidse närilise kivistis", Ärileht, 17. jaanuar 2008
Capybara

Närilised
Serval

Serval (Leptailurus serval) on Aafrika kaslane. 

Elutseb savannialadel Saharast lõunas, peamiselt põõsastikus. 

Ta on punakaspruuni mustatäpilise karvastikuga, pikkade kõrvadega ja kõrgejalgne karusloom; tüvepikkus 100–120 cm. Võib hüpata kuni 3 m kõrgusele. 

Sööb linde, närilisi, jäneseid ja väikesi antiloope. 

Servali arvukus ja levila on kahanemas.

Serval suudab ligi 3 meetri kõrgusele õhku hüpata  ning õhus
suunda muuta.

Kaslased
Mary Tamm

Mary Tamm (22. märts 1950 Dewsbury, West Yorkshire – 26. juuli 2012 London) oli eesti päritolu inglise näitleja.

Ta sai laialdaselt tuntuks 1978. aastast seriaalis "Doctor Who" mängitud mõistatusliku Doctor Who assistendi Romana rolliga.

Ta õppis eesti koolis Bradfordis ja lõpetas Londonis Briti Teatri Akadeemia (Royal Academy of Dramatic Art) kahe ja poole aastase kursuse.

Mary Tamm mängis muuhulgas filmides "Tales that Witness Madness" (1973) "The Odessa File" (1974) ja "The Likely Lads" (1974), teatrilaval "The Bitter Tears of Petra von Kant" ("Petra von Kanti kibedad pisarad") ja seriaali "Pühak" viimases osas.

Teosed
Mary Tamm. First Generation. The Autobiography. Volume One. Fantom Films Limited 2009, ISBN 1906263396

Viited

Kirjandus 
Tõnis Erilaid. "Kuidas eestlanna Inglismaal staariks tõusis". Õhtuleht, 20. detsember 2016. Lk 22

Välislingid
Ametlik koduleht
imdb.com

Suurbritannia näitlejad
Eestlased Suurbritannias
Sündinud 1950
Surnud 2012
Samara aeg

Samara aeg (lühend SAMT) on vööndiaeg, mis kehtib Venemaal Samara, Saratovi, Astrahani, Volgogradi ja Uljanovski oblastis ning Udmurtias. Samara aeg erineb Moskva ajast +1 tunni võrra ning maailmaajast +4 tunni võrra (suvel +5 tunni võrra). 28. märtsist 2010 kuni 26. oktoobrini 2014 kehtis Samara oblastis ja Udmurtias Moskva aeg. 2016. aastal läksid Samara ajale üle Samara, Saratovi ja Uljanovski oblast.

28. oktoobril 2018 läks Samara ajale üle Volgogradi oblast.

Ajavööndid
Samara oblast
Saratovi oblast
Uljanovski oblast
Astrahani oblast
Udmurtia
Nadežda (raadiojaam)

Nadežda oli Interliikumise raadiojaam. Raadiojaam oli eetris esimest korda 29. augustil 1990 ja viimast korda 21. augusti varahommikul 1991.

Jaama esimene saatja asus Toompea külje all NSV Liidu  mereväe Tallinna mereväebaasi staabi territooriumil ja saateid oli kuulda saatjast umbes kahe kilomeetri raadiuses. Hiljem sai saatja asupaigaks Keila tankipolgu territoorium ja siis levisid saated läänes peaaegu Haapsaluni, lõunas Järvakandini ja idas Aegviiduni.

Raadiojaamale oli eraldatud barakk Tondil paiknenud sõjaväeosas. Saated lindistas Nadežda peatoimetaja Viktor Kiemets oma korteris. Tondil tehti lõplik montaaž ja valmis saated viidi Keilasse eetrisse laskmiseks. Raadiojaama filiaali saatja paigaldati ka Kohtla-Järvel asunud Nõukogude Armee sõjaväeosa nr 75222 territooriumile, kuid seda saatjat ei jõutud enne raadiojaama tegevuse lõppu kasutusele võtta.

Viimast korda oli raadiojaam Nadežda eetris 21. augusti varahommikul. 22. augustil otsustas Eesti Vabariigi Valitsus raadiojaama likvideerida. Valitsuse esimees Edgar Savisaar andis siseministeeriumile käsu "viie päeva jooksul sulgeda raadiojaam Nadežda, mille tegevus on vastuolus Eesti Vabariigi seadustega ja on pikema aja jooksul kandnud õõnestuslikku iseloomu".

Prokuratuur algatas kriminaalasja "registreerimata piraatraadiojaama Nadežda" vastu 26. augustil, süüdistades Kiemetsa ja raadiojaama peadirektorit Juri Rudjakki putšiste toetavate saadete edastamises. Juba samal päeval kell 15.30 võeti raadiosaatja Keilas üle. Eeluurimine tuvastas, et Rudjak ja Kiemets toetasid Nadežda eetris aktiivselt Moskva riigipöörajaid, mida süüdistatavad ka ei eitanud. Kuid uurimine jäi venima ja kriminaalasi lõpetati enne kohtusse jõudmist. Toonase prokuratuuri uurimisosakonna ülema Alar Kirsi sõnul jooksis kriminaalasi ummikusse seetõttu, et endiselt kehtinud ENSV kriminaalkoodeksi järgi mõisteti riigivastase tegevuse all Nõukogude Liidu vastast tegevust. Kiemets ja Rudjak olid aga võidelnud Nõukogude Liidu säilimise eest.

Viited

Eesti raadiojaamad
Nõukogude okupatsioon Eestis (1944–1991)
1990. aasta Eestis
Išim

Išim on linn Venemaal Tjumeni oblastis, Išimi rajooni halduskeskus.

Linn asub Išimi jõe kaldal. Linna geograafilised koordinaadid on .

Išim on asutatud 1687, linnaõigused on aastast 1721.

Aastal 2002 elas Išimis 67 757 inimest.

Linnas on masinatööstuse ettevõtted ja suur viinavabrik. Išimi läbib Siberi raudtee.

Venemaa linnad
Tjumeni oblast
Indrek Peil

Indrek Peil (sündinud 18. märtsil 1973 Tallinnas) on eesti arhitekt.

Keskhariduse omandas ta Tallinna Nõmme Gümnaasiumis aastatel 1988–1991 ning arhitektihariduse omandas ta Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri- ja linnaplaneerimise osakonnas aastatel 1992–1998.

Aastatel 1998–2001 töötas ta vabakutselise arhitektina ning EKA Linnaplaneerimise Labori OÜ-s. Alates 2001. aastast töötab ta koos Siiri Vallneri ja Tomomi Hayashiga asutatud arhitektuuribüroos HEAD Arhitektide OÜ. Lisaks on ta tihedalt koostööd teinud arhitektuuribüroo OÜ Kavakavaga.

Peili tuntumad tööd on Okupatsioonide Muuseum Tallinnas, Villa Lokaator Paldiskis ja Lotte lasteaed Tartus. Alates 2000. aastast on ta osalenud edukalt mitmel arhitektuurivõistlusel.

Töid
Okupatsioonide muuseum, Toompea 6 Tallinnas, 2003 (kaasautor Siiri Vallner, Tomomi Hayashi) 
Elamu Tiskres, Rannamõisa tee 44c, Tallinnas, 2006 (kaasautor Siiri Vallner)
Kopli pargi mälestustähis, 2006 (kaasautor Siiri Vallner)
Eramu Lokaator Paldiskis, 2007 (kaasautor Siiri Vallner)
Lotte lasteaed, Ida 8 Tartus, 2008 (kaasautor Siiri Vallner)

Võistlustöid
Tallinna Kultuurikatla arhitektuurne kontseptsioon, 2009 (kaasautor Siiri Vallner); 1. preemia
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia loomeinkubaatori ja lavakunstide õppehoone, 2008 (kaasautorid Siiri Vallner, Heidi Urb, Helina Lass ja Sten-Mark Mändmaa); 1. preemia
Eesti Vabaõhumuuseumi külastuskeskus, 2007 (kaasautor Siiri Vallner); 1. preemia
Tartu Ülikooli Narva Kolledž, 2005 (kaasautorid Siiri Vallner ja Katrin Koov); 1. preemia
Okupatsioonide Muuseum, 2001 (kaasautor Siiri Vallner); 1. preemia
Tartu Lillemäe loodusmaja, 2000 (kaasautor Siiri Vallner); 1. preemia
Tartu Ülikooli Raatuse tn ühiselamu, 2000 (kaasautor Jüri Pilliroog) 2. preemia

Tunnustus
Eramu 2006-2007, villa Lokaator
2008 – Eesti Betoonehitis (Lotte lasteaed)
2009 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia (koos Siiri Vallneriga, Lotte lasteaed)
2013 – Eesti Vabariigi kultuuripreemia (koos Katrin Koovi, Siiri Vallneri ja Hannes Praksiga; Tartu Ülikooli Narva Kolledži uue hoone arhitektuurne lahendus ja sisekujundus)
2013 – Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri aastapreemia (koos Katrin Koovi, Siiri Vallneri ja Hannes Praksiga; Tartu Ülikooli Narva Kolledži eest – suur sümbolväärtusega hoone, mille tugev arhitektuurne kontseptsioon on leidnud edasiarenduse kvaliteetses ehituslikus teostuses ja silmapaistvas sisearhitektuuris)

Viited

Välislingid
Indrek Peil, Siiri Vallner "Okupatsioonimuuseum Tallinnas Toompea tn. 8" MAJA, 3-2003
Mart Kalm "Museum of Occupations, Tallinn"
Kaja Pae "Määramatus koes. Lotte lasteaed Tartu Hiinalinnas" MAJA, 3-2008
Desingers, Indrek Peil

Eesti arhitektid
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1973
Ivar Ugi

Ivar Karl Ugi (9. september 1930 Kuressaare – 29. september 2005 München) oli Saksamaa keemik, kes tegutses põhiliselt orgaanilise keemia valdkonnas. Tema järgi on nime saanud Ugi reaktsioon.

Elukäik
Ugi lahkus 1941. aastal Eestist Saksamaale. 1949–1951 õppis ta keemiat Tübingeni ülikoolis, 1954. aastal kaitses ta loodusteaduste doktori kraadi Müncheni ülikoolis, sealsamas ta 1960. aastal ka habiliteerus. Pärast lühikest, ent edukat karjääri ettevõttes Bayer aastail 1962–1968 töötas ta mõnda aega Los Angeleses Lõuna-California Ülikoolis. Alates 1971. aastast töötas ta Müncheni Tehnikaülikoolis, alates 1999 oli emeriitprofessor.

Tunnustus
 1987 – valitud Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks
 1991 – valitud Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmeks
 2002 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Saksamaa keemikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmed
Sündinud 1930
Surnud 2005
Tõnis Kimmel

Tõnis Kimmel (sündinud 22. jaanuaril 1977 Tallinnas) on eesti arhitekt.

Põhihariduse omandas Tõnis Kimmel Tallinna 7. Keskkoolis aastatel 1984–1992 ning keskhariduse aastatel 1992–1995 Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumis. Magistrikraadi arhitektuuri erialal omandas Tõnis Kimmel Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri- ja linnaplaneerimise osakonnas aastatel 1995–2002.

Aastatel 2000–2001 töötas Tõnis Kimmel arhitektuuribüroos Indrek Näkk Arhitektid OÜ. Aastatel 2002–2006 töötas ta arhitektuuribüroos KOKO Arhitektid OÜ. Aastatel 2005 - 2010 töötas Tartu Linnavalitsuses Arhitektuuri ja ehituse osakonnas arhitektina.

Tõnis Kimmeli tuntumad tööd on Korterelamu Vabriku tänaval ning Tallinna sünagoog Karu tänaval, samuti  Tallinna sünagoogi hoone.

2010. aastast alates elab ta Shanghais.

Töid
Neiseri mööblivabrik, 2000 (kaasautor Indrek Näkk)
kortermaja Mustamäe tee 29 rekonstruktsioon Tallinnas, 2003 (kaasautor Raivo Kotov)
kortermaja Vabriku tn. 33 Tallinnas, 2005 (kaasautor Raivo Kotov)
eramu Haaslava külas, 2006 (kaasautor Merje Müürisepp)
Tallinna sünagoog, 2006 (kaasautor Lembit-Kaur Stöör)
vabaõhu kunstinäitus Annelinna majade seintel, 2009
Tartu Küüni tänava väikevormid, 2009 (koostöös disainer Tarmo Luisuga)

Tunnustus
 2007 Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia (koos Lembit-Kaur Stööriga; Tallinna sünagoogi uudset ja traditsioonilist ühendava arhitektuurse lahenduse eest)

Allikad
Tõnis Kimmel Homepage
Tartu Linnavalitsuse töötajad, Tõnis Kimmel
Karin Paulus: A new dimension to the city of wannabes? Estonian Art, 2-2005
Karin Paulus: "Šeff sürpriis" Eesti Ekspress, 10. august 2005
Eva Laantee Reintamm: Vault, Arch and the Pomegranate Tree Estonian Art, 1-2007
Patric Jackobson: Estonia opens first new synagogue BBC News, 16. mai 2007

Tartu arhitektid
Eesti arhitektid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Eestlased Hiinas
Sündinud 1977
Richard Jöffert

Richard Johannes Jöffert (ekslikult ka Jõffert; 24. september (vkj)/ 7. oktoober 1900 Tallinn – 7. juuli 1953 Stockholm) oli Eesti diplomaat ja konsul.

Ta lõpetas 1919. aastal Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumi.

Õppis 1921–1922 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas ja 1922–1925 (lõpetas) Budapesti ülikooli õigusteaduse alal. Akadeemiliselt oli ta korporatsioon Fraternitas Estica liige.

Osales Vabadussõjas. 

Töötas alates 1925. aastast välisministeeriumi keskasutuses, Moskva, Stockholmi, Berliini, Antwerpeni ja Budapestis saatkondades ja konsulaatides, alates 1. detsembrist 1939 oli aukonsul İstanbulis. 1940 naasis Eesti NSV-sse, 1941 pääses ta sundevakueerimisest NSV Liidu tagalasse.

1944. aastal põgenes Rootsi. Ajalehe Välis-Eesti peatoimetuse liige.

Tunnustus
Soome Valge Roosi Ordu I klassi komandör

Kirjandus
"Jõffert, Richard". // Eesti välisteenistus. Biograafiline leksikon 1918–1991. Välisministeerium. Tallinn 2006. Lk 49

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
TLÜAR väliseesti isikud

Eesti konsulid
Eesti diplomaadid
Eesti ajakirjanikud
Lennuväerügemendi koosseis
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Vabadussõja veteranid
Stockholmi Metsakalmistule maetud
Sündinud 1900
Surnud 1953
Philip Kaljot

Philip Karl Ferdinand Kaljot (2. märts 1891 Einmanni mõis, Vohnja vald, Järvamaa – 13. aprill 1942 Sosva, Sverdlovski oblast) oli Eesti diplomaat ja konsul.

Alates 15. oktoobrist 1939 oli ta Eesti saatkonna nõunik  Riias. Arreteeriti 14. juunil 1941 Tallinnas, hukati.

Tunnustused
1938 Valgetähe III klassi teenetemärk

Eesti diplomaadid
Eesti konsulid
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1891
Surnud 1942
Edgar Kõrver

Edgar Kõrver (27. oktoober 1906 Tallinn – 5. juuni 2004 Tallinn) oli Eesti diplomaat.

Aastail 1935–1939 oli ta Eesti Vabariigi Hulli aukonsulaadi sekretär Suurbritannias, Välisministeeriumi keskasutise II ja I sekretär.

Välislingid 
TÜ üliõpilased

Eesti diplomaadid
Sündinud 1906
Surnud 2004
Uno Lender

Uno Lender (24. detsember 1906 Tallinn – 3. august 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti diplomaat.

Elukäik
Õppis 1925–1929 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (lõpetas cum laude).1929–1931 oli Genfis Rahvasteliidu stipendiaat. Õppis Jaan Poska nimelise stipendiumiga magistrantuuris ning omandas 1933 magistrikraadi teemal "Elukoha normidest Eesti rahvusvahelises eraõiguses". Oli EÜS Põhjala vilistlane. 

Töötas Tartu Ülikooli rahvusvahelise õiguse õppejõuna (dotsent). Ajavahemikus 1932–1936 oli vandeadvokaatide Karl Selteri ja Karl Kapperi abi Tallinnas. 1934 täiendas end Haagis.

1936–1940 oli Välisministeeriumi keskasutise I sekretär. Arreteeriti 14. juunil 1941 Tallinnas. Hukati.

Isiklikku
Tema isa Voldemar Lender oli insener ja aastatel 1906–1913 Tallinna linnapea, ema Elfriede Lender oli koolijuht, vend Henno Lender oli arst, õde Juta (1910–1979) oli õpetaja.

Tunnustus 
 Soome Valge Roosi I klassi rüütlirist (1937)

Viited

Eesti diplomaadid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
EÜS Põhjala liikmed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1906
Surnud 1942
Rudolf Möllerson

Rudolf Möllerson VR I/3 (8. august 1892 Tartu – 8. oktoober 1940 Berliin) oli Eesti diplomaat.

Ta lõpetas 1914. aastal Braunschweigi tehnikaülikooli ning töötas seejärel Saksamaal, Šveitsis ja Venemaal. 

Ta osales Vabadussõjas merelaevastiku ohvitserina (leitnant). 

Ta oli Eesti ase- ja peakonsul ning saatkonnanõunik Londonis 1921–1931, välisministeeriumi haldusosakonna juhataja ja asepeakonsul Leningradis 1931–1934, välisministeeriumi poliitikaosakonna juhataja kohusetäitja 1934–1936, nõunik Eesti saatkonnas Pariisis 1936–1937, saadik Helsingis 1937–1939 ning Berliinis 1939–1940.

Tunnustus
1921 Vabadusristi I liigi 3. järk
1932 Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärk
1936 Kotkaristi II klassi teenetemärk

Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Kotkaristi II klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti saadikud
Vabadussõja veteranid
Sündinud 1892
Surnud 1940
Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärgi kavalerid
Eesti konsulid
Sven Koppel

Sven Koppel (sündinud 6. oktoobril 1969 Pärnus) on eesti arhitekt.

Keskhariduse omandas Sven Koppel Pärnu 2. Keskkoolis aastal 1988 ning arhitektuurialase kõrghariduse Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1988–1993.

1994–1995 töötas Sven Koppel arhitektuuribüroos A. Pähn Projekt OÜ. 1995–2000 töötas ta arhitektuuribüroos Alver Trummal Arhitektid OÜ. Aastatel 2000–2004 töötas Sven Koppel arhitektuuribüroos Ansambel OÜ ning alates aastast 2004 töötab ta arhitektuuribüroos Alver Arhitektid OÜ.

Sven Koppeli tuntumad tööd on kortermaja Kadriorus, Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi võimla, Rävala puiestee ärimaja ning Jaani-Seegi varemete paviljon. Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi võimla ja Jaani-Seegi varemete paviljoniga on Sven Koppel kandideerinud Mies van der Rohe auhinnale.

Töid
Kortermaja Kadriorus, 2000 (kaasautorid Andres Alver, Tarmo Laht)
Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi võimla, 2001 (kaasautorid Andres Alver, Tarmo Laht, Ulla Mets)
Villa Leppneemes, 2003
Villa rekonstruktsioon Kakumäel, 2003
Jaani-Seegi varemete paviljon, 2004 (kaasautor Toivo Tammik)
Pühajärve puhkekompleksi raamatukogu torn, 2006 (kaasautorid Andres Alver, Tarmo Laht, Ulla Saar)
Villa Pärnus, 2009 (kaasautorid Andres Alver, Tarmo Laht, Indrek Rünkla, Ulla Saar)

Võistlustöid
Viru väljaku planeering (kutsutud konkurss), 1996 (kaasautorid Andres Alver, Tarmo Laht, Tiit Trummal, Toomas Tammis)
Lahekalda  elurajoon (kutsutud konkurss), 1997 (kaasautorid Tiit Trummal, Andres Alver, Tarmo Laht, Toomas Tammis)
Tallinna World Trade Center'i hoonete linnaehituslik ja mahuline, 2005 (kaasautorid Andres Alver, Indrek Rünkla)
Noblessneri laevaehitustehaste ja sadama-ala linnaehituslik ja mahuline lahendus, 2007 (kaasautorid Andres Alver, Tarmo Laht, Ulla Saar, Indrek Rünkla)
Admiraliteedibasseini lääneküljel paiknevate elu- ja kontorihoone mahuline ja linnaehituslik lahendus, 2008 (kaasautorid Andres Alver, Tarmo Laht, Indrek Rünkla, Ulla Saar)

Allikad
Arhitektuuribüroo Alver Arhitektid OÜ, töötajad
Arhitektuuribüroo Alver Arhitektid OÜ, tööd
Arhitektuuribüroo Alver Arhitektid OÜ, linnaehituslikud objektid
Andres Kurg: "Postsotsialismist vaatemängulinna. Büroo- ja ärihooned City Plaza ning Rävala 4 Tallinnas" MAJA, 1–2007
Nominees of Mies van der Rohe prize 2005
Arhitektuuribüroo Ansambel OÜ, töid

Eesti arhitektid
Sündinud 1969
VSS

VSS on lühend, mis tähistab vintraudsest relvast seisvate siluettide laskmist.

Võistluste reeglid 

Lastakse nelja 100m kaugusel seisvat siluetti: metssiga, mägilammas /gemss, metskits ja rebane. Igale siluetile sooritatakse viis lasku. Erinevaid siluette lastakse erinevatest laskeasenditest. Võistleja võib siluettide laskejärjekorra vabalt valida (kui ei ole võistluste reeglites järjekord lisatud). Laskeharjutuse (nelja silueti) sooritamiseks antakse ühele laskurile laskmiseks aega 20 min. Enne võistlusseeria alustamist on lubatud sooritada kaks proovilasku proovilehte. Proovilaskudele kulutatud aega ei arvestata võistlusaja sisse. Proovilaskudeks antakse aega 1 minut. Ajalimiidi lõppemisest teatab kohtunik neljandal minutil "üks minut". Viienda lasu sooritamiseks laskeasendi võtnud laskuri ajalimiidi lõppedes laskmist ei katkestata, vaid lubatakse tal lask sooritada. Võistkondlike võistluste läbiviimisel võistkonna laskmisega ühele märklehtede komplektile laskekohtade vahetamisega vastavalt vabadele märklehtedele, määrab võistkonnale eraldatud laskeaja juhend (nt 6 liikmelise võistkonna puhul 45 min).

Relv 

Laetakse ühe padruniga (kassetist laadimine ei ole lubatud). Võistlejal ei ole lubatud kasutada kindaid ega paksendusega spetsiaalset laskuririietust. Võistlejatel on lubatud peale proovilaskude sooritamist kasutada vaatetoru lasketulemuste kindlaks tegemiseks. Võistluslaskude sooritamisel on kõrvaline abi ning vaatetoru kasutamine keelatud. Relva kaliiber ei tohi olla alla 22 horneti. Optilisel sihikul piiranguid ei ole. Päästiku tõmbetugevus on vaba. Relva üldine kaal (koos optikaga) ei tohi ületada 5 kilogrammi.

Tulemuse selgitamine 

Võrdse tulemuse korral nii meeskondlikus kui individuaalses arvestuses, arvestatakse paremusjärjestust alljärgnevas järjestuses: paremus metssealaskmisel, paremus mägilambalaskmisel, paremus metskitselaskmisel, paremus rebaselaskmisel. Enim tabamusi 10, kõigi laskeasendite kokkuvõttes, seejärel vastavalt 9, 8 jne. Absoluutse tulemuse saavutamisel sooritatakse lisaseeria (5 lasku) loosiga võetud asendist.

Võistlusklassid 
 Juuniorid (J) 
 Veteranid (V55)
 Seeniorid (M)
 Naised (N)

Laskeasendid 

Metssiga- seistes vabalt, ilma toeta. 
Metskits- seistes, toetudes kindlale toele (postile). 
Mägilammas- seistes, toetudes mägikepile (kepp toetub vabalt maale).
Rebane- lamades, käelt. Lamamisasendis peab tugikäe nurk olema vähemalt 30. kraadi lamamispinna suhtes. On lubatud kasutada kallakpinda, 2 m pikkuse sileda aluspinna puhul võib esiosa kõrgus olla kuni 10 cm.

Tabamuste hindamine 

Tabamus määratakse kuuliaugu järgi, st kaliibrilist korrigeerimist ei tehta. Laskurite mittesüülise ülemäärase tabamuse korral arvestatakse maha väikseim tulemus. Märklehte lastud ülemäärase lasu korral arvestatakse maha parim tulemus.

Välislingid 
 Teesoo Laskurklubi
Laskesport
Männiku raudteepeatus

Männiku raudteepeatus (vene Рoмaнoвскaя) on raudteepeatus Harjumaal Saku vallas Männikul.

Männiku raudteepeatuses asub üks madal (550 mm) perroon. Rong sõidab Balti jaamast Männikule umbes 20 minutit. Peatuses peatub alates 1. jaanuarist 2014 päevas Elroni 4 Viljandi rongi (pooled Tallinna ja pooled Viljandi poole), 10 Türi rongi (pooled Türi ja pooled Tallinna poole), 8 Rapla rongi (pooled Tallinna ja pooled Rapla poole). Piletihinnalt kuulub peatus II tsooni.

11. detsembril 2009 avati Männikul uus 550 mm kõrgune pikk perroon.

Ajalugu
Männiku jaam rajati aastal 1916 Pärnu–Tallinna juurdeveoraudteele seoses Tallinna merekindluse pealadude ehitamisega selle lähedusse.

1960. aastate lõpus ehitati senine kitsarööpmeline raudtee ümber laiarööpmeliseks.

Kuni 2004. aastani oli Männiku raudteejaam. Jaamas oli lisaks peateele kaks kõrvalteed. Endine jaam on nüüd Elroni rongide peatuskoht.

Jaamahoone

Raudkivist jaamahoone valmis 1916. aastal Peeter Suure Merekindluse raudtee tüüpprojekti järgi. Ehitis oli kasutusel jaamahoonena kuni selle sulgemiseni. Praegu on endine jaamahoone eraomanduses ja kasutusel elamuna.

Õnnetused
Männiku ja Tammemäe jaamade vahelisel ülesõidul toimus õnnetus juunis 1931. Sama ülesõit viib ka tänapäeval endisele polügoonile ja liivakarjääri. Sõjaväe veoauto sõitis rongile ette ja rong rebis selle tükkideks, lohistades mootori mitusada meetrit edasi. Autojuht hukkus.

Viited

Välislingid 

 FOTO: Männiku jaam aastal 1999; Baltic Trains Picture Gallery
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Pärnu–Tallinna juurdeveoraudtee
Saku vald
Kasemetsa raudteepeatus

Kasemetsa raudteepeatus on raudteepeatus Harjumaal Saku vallas Kasemetsal.

Kasemetsa raudteepeatuses on üks madal (550 mm) perroon. Rong sõidab Balti jaamast Kasemetsale umbes 27-29 minutit. Kasemetsal peatub alates 2014. aasta jaanuarist päevas Elroni 4 Viljandi rongi (pooled Tallinna ja pooled Viljandi poole), 9 Türi rongi (viis Tallinna ja neli Türi poole) ja 8 Rapla rongi (pooled Tallinna ja pooled Rapla poole). Piletihinnalt kuulub peatus II ja III tsooni.

Ajalugu 
"Saku valla elanikelt on saabunud Tallinna põllumeeste konvendile palve seisukoha võtmiseks raudteevalitsusele esitatava suhtes, milles palutakse uue peatuskoha avamist kitsaroopmelisel raudteel Saku ja Kiisa jaamade vahel. Uues peatuses palutakse toimetada ka piima vastuvõttu.
Palve põhjendamiseks tuuakse ette, et praegu peavad kohalikud elanikud seal kõverikke tegema ümber Saku soo, et pääseda oma piimaga Saku jaama. Palvele on alla kirjutanud 120 talupidajat."

Viited

Välislingid 
 YouTube'i video: Stadler Flirt rong läbisõidul Kasemetsast
 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Saku vald
Kiisa raudteejaam

Kiisa raudteejaam (saksa Kisa) on raudteejaam Harjumaal Saku vallas Kiisal.

Kiisa raudteejaamas on üks madal 550 mm kõrgune raudteedevaheline perroon. Balti jaamast sõidab rong Kiisale 29–32 minutit. Peatuses asub lisaks peateele ka kõrvaltee. Kiisal peatuvad kõik Elroni edelasuunalised reisirongid. Piletihinnalt kuulub jaam III tsooni.

Ajalugu
Kiisa kitsarööpmeline raudteejaam rajati aastal 1928 seoses sajandi alguses ehitatud Tallinna–Viljandi raudteeliiniga.

1960. aastate lõpus ehitati senine kitsarööpmeline raudtee ümber laiarööpmeliseks.

Jaamahoone
Koos raudteejaamaga valmis mõisahoonet meenutav uhke kivist kahekorruseline jaamahoone, mis on tänapäeval Edelaraudtee kasutada. 
Hoone ehitati eriprojekti järgi, mille detailikäsitlus on paljuski sarnane Leon Johansoni samaaegsete raudteejaama hoonetega. 
Kiisa jaamahoone kahte massiivset külgtiiba ühendab kitsam keskosa, kus asub ka peasissepääs.

Pildid

Viited

Välislingid 

 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Eesti kitsarööpmeline raudtee
Saku vald
Roobuka raudteepeatus

Roobuka raudteepeatus on raudteepeatus Harjumaal Saku vallas Roobukal.

Roobuka raudteepeatuses on üks madal (550 mm) perroon. Rong sõidab Balti jaamast Roobukale umbes 35–37 minutit. 

Peatuses peatub alates 1. jaanuarist 2014 päevas Elroni 4 Viljandi rongi (pooled Tallinna ja pooled Viljandi poole), 8 Türi rongi (pooled Tallinna ja pooled Türi poole) ja 8 Rapla rongi (pooled Tallinna ja pooled Rapla poole). Piletihinnalt kuulub peatus III tsooni.

Viited

Välislingid 

 Infot peatuse kohta; fotod (vene keeles)

Eesti raudteejaamad
Saku vald
Rapla raudteejaam

Rapla raudteejaam (saksa Rappel) on raudteejaam Raplamaal Raplas. Algselt oli jaama nimi Hermeti. 

Rapla jaamas asub kaks 550 mm kõrgust perrooni pikkustega 150 m. Päevas peatub Raplas umbes 20 reisirongi. Mööda raudteed on Balti jaamast Raplasse 54,4 km, mille läbimiseks kulub rongil umbes 53 minutit kuni üks tund, ekspressrongil aga kuni 50 minutit. Jaamas asub koos peateega neli raudteeharu. Samuti asub jaamas mitu haruteed, mis suunduvad erinevatele tööstusterritooriumitele. 

Raplas peatuvad kõik lõunasuunalised reisirongid, kokku toimub paarkümmend väljumist päevas. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Piletihinnalt kuulub jaam IV tsooni.

Ajalugu

Hermeti (hiljem Rapla) jaam rajati koos kitsarööpmelise Tallinna–Viljandi raudteega aastal 1900. Raudteejaam rajati mõni kilomeeter alevikust eemale, kuna kohalik parun ei soovinud jaama oma maa peale. Nõnda rajatigi jaam Valtu mõisa territooriumile.
 
Seoses 1931. aastal avatud Rapla–Virtsu kitsarööpmelise raudteega sai Raplast sõlmjaam. Virtsu raudtee oli kasutusel kuni selle sulgemiseni 1968 aastal, kuigi Raikkülani käisid rongid veel kuni 1971. aastani.

1960. aastate lõpus alustati kitsarööpmelise raudtee asendamist uue laiarööpmelise raudteega. Tallinna–Rapla vaheline laiarööpmeline raudteelõik avati pidulikult 19. juunil 1969, kui Tallinnast saabus esimene laiarööpmeline reisirong D1-312.

Jaamahoone
Varikatusega punastest tellistest hoone ehitamiseks kasutati ilmselt kohaliku tellisetehase toodangut. Ühekorruseline jaamahoone on säilinud suhteliselt algupärasel kujul, uuemal ajal on vaid lühendatud varikatust. 

Tegu on toimiva jaamahoonega, kust müüakse ka rongidele pileteid ja töötab ootesaal.

Vaata ka
 Tallinna–Viljandi rongiliin
 Rapla–Virtsu raudtee
 Raudteetransport

Viited

Välislingid

 "Minutilise täpsusega";  Ühistöö: Rapla maakonna ajaleht, nr. 91, 2 august 1975. DIGAR
 "Renoveeritud Rapla raudteejaam lööb uksed valla", Õhtuleht; 25. september 2008
 "Elron lisab homsest Rapla-Tallinn liinile täiendava väljumise", Tarbija 24; 8. jaanuar 2014
 Rapla jaam; Eesti kitsarööpmelised raudteed
 Infot jaama kohta; fotod (vene keeles)
 

Eesti raudteejaamad
Pärnu–Tallinna juurdeveoraudtee
Rapla ehitised