joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Handi keel

Handi keel (varasema nimetusega ostjaki keel) on soome-ugri keel, mida kõnelevad Lääne-Siberis elavad handid. 

Seda räägitakse Venemaal Handi-Mansimaal, Jamali Neenetsi autonoomses piirkonnas ning Tomski oblastis Aleksandrovskoje ja Kargosoki rajoonis. 

1994. aasta Salmineni ja Janhuneni uuringu järgi elas Venemaal 12 000 handi keele rääkijat. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 13 600 handi keele oskajat, kuid 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli neid vaid 9584.

Handi keelt peetakse ohustatud keeleks.

Handi ja mansi keel on ugri keelte Obi ugri rühma keeled Uurali keelkonnas. Nende lähim sugulaskeel on ungari keel.

Handi keel on tuntud oma murrete rohkuse poolest. Murrete läänerühma kuuluvad Salehardi, Obi ja Irtõši murded. Idarühma kuuluvad Surguti ja Vahhi-Vasjugani murded, mis on jaotunud kolmeteistkümneks murrakuks. Kõik need murded erinevad tunduvalt üksteisest foneetiliselt, morfoloogiliselt ja leksikaalselt. Kolm peamist murrete gruppi (kolmas on põhjagrupp) ei saa üksteisest aru. Seega võib nende suurele erinevusele tuginedes pidada lääne- ja ida-handit erinevateks, kuid lähisuguluses olevateks keelteks.

Kirjakeel
Handi kirjakeel loodi ladina kirja alusel 1930. aastal. Aastal 1937 mindi üle kirillitsale. 

Handikeelsetes kirjandusteostes kasutatakse tavaliselt Kazõmi murret, Šurõškari murret ja Kesk-Obi murret. Trükiajakirjanduses, televisioonis ja raadios kasutatakse tavaliselt Kazõmi murret.

2012. aastal ilmus Venemaal ainult 1 nimetus handikeelseid raamatuid kogutiraažiga 300 eksemplari.

Grammatika

Arvsõnad

Isikulised asesõnad 
Allpool toodud tabelis on Surguti murde asesõnad.

Küsisõnad 
Surguti murde küsisõnad: мӱвәӆи "mis", қӫяҳи "kes", қӫӆнә "kuidas", қөт "kus", қунтә "millal".

Vaata ka
Handi kirjandus

Viited

Välislingid

 Handi- ja mansikeelsed ajalehed ning väikesed sõnastikud
 Obi ugri keelte sõnastikud ja vestmikud

Ugri keeled
Handi-Mansimaa
Eesti NSV rahvakirjanik

Eesti NSV rahvakirjanik oli Eesti NSV-s aastal 1941 loodud, kirjanikele välja antud aunimetus.

Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium.

Eesti NSV rahvakirjanikud 
 1945 Oskar Luts
 1946 Friedebert Tuglas
 1947 August Jakobson
 1954 Anna Haava
 1957 Karl Ernst Särgava
 1964 Johannes Semper
 1965 Aadu Hint, Juhan Smuul
 1971 Debora Vaarandi
 1972 Erni Krusten, Paul Kuusberg, Mart Raud
 1981 Betti Alver
 1985 Jaan Kross

Vaata ka
Eesti NSV teeneline kirjanik
Eesti NSV aunimetused  

Eesti kirjandus
Eesti NSV aunimetused
Gia Kantšeli

Gia Kantšeli (gruusia keeles გია ყანჩელი; 10. august 1935 Thbilisi – 2. oktoober 2019 Thbilisi) oli gruusia helilooja.

Ta lõpetas 1963. aastal Thbilisi konservatooriumi kompositsiooni erialal, seejärel tegutses vabakutselise heliloojana ning alates 1971. aastast Thbilisi Šota Rusthaveli teatri muusikadirektorina.

Alates 1979. aastast oli ta Gruusia NSV Heliloojate Liidu sekretär.

Aastal 1991 asus ta elama Berliini ning alates 1995. aastast elas Antwerpenis (Flandria kuningliku filharmoonia orkestri kutsel).

Kantšeli on kirjutanud seitse sümfooniat, ühe ooperi, kammermuusikat, koorimuusikat, teatri- ja filmimuusikat (näiteks filmidele "Mimino", "Kin-dza-dza" ja "Ära nuta").

Tunnustused

 Gruusia NSV teeneline kunstitegelane (1972) 
 NSV Liidu riiklik preemia (1976) 
 Gruusia NSV rahvakunstnik (1980)
 Gruusia NSV riiklik preemia (1981) 
 NSV Liidu rahvakunstnik (1988)
 Vene Kinokunsti Akadeemia akadeemik
 Wolf Foundationi auhind (2008)

Viited

Välislingid
 Riina Luik. Gruusia helilooja Gija Kantšeli pole ühegi oma teosega lõpuni rahul Postimees.ee, 12. november 2010

Gruusia inimesed
Heliloojad
Sündinud 1935
Surnud 2019
Gerard Bond

Gerard Clark Bond (20. mai 1940 Altus, Oklahoma – 29. juuni 2005 New York, Bronx, Calvary Hospital) oli USA geoloog. Tema järgi on nime saanud Bondi sündmused.

Elulugu
Ta sai bakalaureusekraadi BSc ülikoolist Capital University Ohio osariigis Columbuses, kus tema isa Ralph Bond oli geoloogiaprofessor, magistrikraadi Alaska Ülikoolist ja doktorikraadi Wisconsini Ülikoolist.

Ta õpetas lühikest aega Williams College'is Massachusettsi osariigis Williamstownis ja California Ülikoolis Davises.

Alates 1980. aastast töötas ta Columbia Ülikooli juures observatooriumis Lamont-Doherty Earth Observatory (Palisades, New Yorgi osariik). Alates 1993. aastast oli ta seal süvamereproovide hoiupaiga juhataja.

Ta suri vähktõppe.

Looming
Bond uuris algul mandrite kujunemist ning selle seost merepinna taseme muutustega.

1980ndatel juhtis ta Hudsoni jõe seismoloogilist uuringut mandrialuse süvageoloogilise ehituse kindlakstegemiseks.

1990ndatel hakkas ta koguma setteproove Atlandi ookeani põhjaosa põhjast. Koos kaasautoritega tuli ta järeldusele, et Kanada idaosast pärit jäämägede sulamisel on suhteliselt hiljuti tekkinud ebatavalised lubjakivi- ja muud setted.

Aastal 1993 ilmus ajakirjas Nature Bondi ja kaasautorite artikkel kliimatsüklite kohta. Uurides setetes sisalduvaid raualaigulisi kvartsiterasid, jõudis Bond 1400 kuni 1500 aasta tagant aset leidnud kliima soojenemine ja liustike sulamine (Heinrichi sündmused) on toonud kaasa ookeanivee jahenemise mõne kraadi võrra. Ta leidis tõendeid sellest tsüklist kuni 100 000 aasta tagusest ajast. Oma andmeid võrdles ta andmetega Gröönimaa jää kohta.

1990ndate lõpus esitas Bond hüpoteesi, mille järgi 1500-aastasi tsükleid põhjustab Päikese aktiivsuse muutumine.

Publikatsioone
Gerald Bond jt. A pervasive millennial-scale cycle in North Atlantic Holocene and glacial climates. – Science, 1997, kd 278, lk 1257–1266.

Tunnustused
2003 – Maurice Ewansi medal väljapaistvate teenete eest mereteadustes

Isiklikku
Ta elas viimati Pearl Riveris New Yorgi osariigis.

Ta oli kaks korda abielus. 1992. aastast oli ta abielus oma observatooriumi hoiupaiga hoidja Rusty Lotti Bondiga. 

Temast jäi maha kaks poega ja tütar.

Välislingid
Nekroloog New York Timesis

Ameerika Ühendriikide geoloogid
Sündinud 1940
Surnud 2005
Durhami krahvkond

Durhami krahvkond on krahvkond Inglismaa põhjaosas.

Alates 1. aprillist 2009 jaguneb 4 tervikomavalitsuseks:

 Durham
 Hartlepool
 Darlington
 Stockton

Välislingid 
Ametlik koduleht

Inglismaa krahvkonnad
Keskaegne soe periood

Keskaegne soe periood ehk keskaja soe periood ehk keskaegne kliimaoptimum oli suhteliselt maheda (sooja) kliima periood Atlandi ookeani põhjaosa piirkonnas (ja üldse põhjapoolkeral) umbes aastatel 950–1250. 

Sellele järgnes Põhja-Atlandi piirkonna kliimas järgnes sellele väikese jääajana tuntud külm periood ehk kliimapessimum. 

Temperatuurid olid 9. ja 13. sajandi vahel kogu maailmas umbes 1 kuni 2 kraadi võrra või vähem kui 1 kraadi võrra kõrgemad kui väikesel jääajal. Näiteks Atlandi ookeani põhjaosas taandus paakjää põhja poole ja liustikud maismaal kadusid osaliselt. See soojenemine võimaldas näiteks viikingitel asustada Islandi (alates umbes 870. aastast) ja Gröönimaa. Põhja-Jäämeri oli laevatatav. 

Euroopa sooja perioodiga võisid olla seotud ka teised selle aja soojaperioodid maailma muudes osades, sealhulgas Hiinas, Uus-Meremaal. 

11. sajandil koostatud Viimsepäevaraamat (Domesday Book) loetleb Lõuna-Inglismaa 46 paika, kus sellal viinamarju kasvatati. Keskaegsel soojal ajal, mis enam-vähem kattus kõrgkeskajaga, olid Gröönimaal, mis sai oma nime sellase roheluse järgi, põllundusest elatuvate viikingite asundused.

Kirjandus 
 Lamb, H. (1965). "The early medieval warm epoch and its sequel". Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology 1 : 13–19. doi : 10.1016/0031-0182(65)90004-0 . 
 Crowley, Thomas J.; Lowery, Thomas S. (2000). "How Warm Was the Medieval Warm Period?" . AMBIO: A Journal of the Human Environment 29 (1): 51–4. doi : 10.1579/0044-7447-29.1.51 .        

Keskaeg
Klimatoloogia
Euroopa keskaeg
Roberts Blossom

Roberts Scott Blossom (25. märts 1924 New Haven, Connecticut – 8. juuli 2011 Santa Monica, California) oli Ameerika Ühendriikide näitleja ja luuletaja.

Ta on enim tuntud peaosaga filmis "Deranged" (1974) ja kõrvalosatäitmistega filmides "Üksinda kodus" (1990), "The Great Gatsby" (1974), "Close Encounters of the Third Kind" (1977), "Escape from Alcatraz" (1979), "Christine" (1983), "The Last Temptation of Christ" (1988) jt.

Pärast seda, kui ta 1990. aastatel näitlemisest loobus, tegeles ta luuletamisega.

Ta suri ajuvereringehaigusesse, elades hooldekodus.

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Ameerika Ühendriikide luuletajad
Sündinud 1924
Surnud 2011
Sööt (põld)

Sööt (ka jäätmaa) on mõnda aega ülesharimata põllumaa, mida kasutatakse enamasti karjamaana.

Sööt viljelusmaa tähenduses on lääne– ja saarte murdes veel kare, kirde– ja idamurdes kelu.

Ajaloost
Põlluharimise algaegadel oli metsavaestel aladel maa sööti jätmine mullaviljakuse taastamise peamine moodus, Eestis kuni 1. aastatuhande keskpaigani pKr. Söödiviljelust arendati kuni 19. sajandini peamiselt külade ääremaadel, Lõuna-Eestis ka võsamaadel, kus külvikorraväliseid põllutükke hariti 4–5 aastat järjest ilma väetamata ning jäeti siis need sööti 10–15 aastaks. 

Põhja-Eestis kasutati tihti nn kaeramaid, kus mõneaastase söötisoleku järel kasvatati ühel aastal rukist või kaera. Lääne-Eestis ja Saaremaal kasutati ka söödi hapendamist, kui maad kobestati kündes ja äestades 2–3 aastal järjest ning alles seejärel kasvatati sellel paar–kolm aastat vilja. Peale seda jäeti maa uuesti sööti.

19. sajandi teisel poolel põlluharimine tõhustus ning vanad söödimaad muudeti pärispõlluks.

Vaata ka
 Ale
 Alepõld
 Kesa
 Kütis
 Võsamaa

Viited

Kirjandus 
 Herbert Ligi, Põllumajanduslik maakasutus Eestis XVI-XVII sajandil. Tallinn, 1963, 81–85..

Välislingid 
 Meie väärtuslik põllumaa vajab säilitamist. Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoda

Põllumajandus
Talutööd
Maaelu
Rahvusvaheline Ühekereliste Avatud Klasside Liit

Rahvusvaheline Ühekereliste (purjejahtide/kiiljahtide/purjekate) Avatud Klasside Liit (inglise keeles IMOCA – International Monohull Open Classes Association) on rahvusvaheline võistlupurjetamise liit, mis korraldab ühekereliste jahtide reeglistikku, mille järgi jahid kavandatakse, ehitatakse ja mõõdetakse ning mille järgi nad hiljem võistlevad. 2010. aasta seisuga on karbireeglite järgi olnud kasutusel kolm klassi
 IMOCA Open 40
 IMOCA Open 50
 IMOCA Open 60
Sellistena jaotatud peeti aastal 2002 regatt nimega The Around Alone.
2010. aasta Velux 5 Oceans regatil on võetud kasutusele klassinimi Eco 60, mis peaks hõlmama Open 60 jahte, mis on valminud enne jaanuarit 2003. Paljud purjetajad tänases Open 60 klassis on alustanud väiksemas kastireeglitega klassist Mini Transat 6.50.

Regatid

Calais Round Britain Race
Rolex Fastnet Race
Transat Jacques Vabre
Barcelona World Race [2]
Transat B2B
The Artemis Transat
Route du Rhum
Vendée Globe

Vaata ka

ORMA

Viited

Välislingid
ISAF : Open 60 Monohull, Monohull Open Class International Association
IMOCA veeb

Kiiljahid
Rahvusvahelised spordiorganisatsioonid
Bessermani murre

Bessermani murre (ka bessermani keel) on udmurdi keele murre, mida on sajandite vältel tugevalt mõjutanud tatari keel.

Bessermane (vene keeles бесермяне, udmurdi keeles бесерманъёс, tatari keeles бисермәннәр/bisermännär) oli 1926. aastal 10 000, kuid 1989. aasta rahvaloenduse ajal oli neid Venemaal 3122, neist Udmurtias 2998. Rahvaarvu sellise languse põhjustas asjaolu, et alates 1930. aastatest on bessermane rahvuse määramisel nii passi väljastamisel kui rahvaloendustel arvatud nii udmurtideks kui tatarlasteks. Alles 1992. aasta juulis võttis Udmurtia Vabariigi Ülemnõukogu vastu otsuse "Bessermani rahva ajaloolise nime taastamisest".

Bessermani keelt räägitakse Põhja-Udmurtias Tšeptsa ja selle lisajõgede ääres. Kümnes külas räägitakse ainult bessermani keelt, 41 külas kasutatakse ka vene keelt.

Mõned bessermani traditsioonid erinevad udmurdi traditsioonidest Volga-Bulgaaria ja Kaasani kaganaadi aegse islami mõju tõttu. Ka bessermanide enesenimetus tuleb türgi ja pärsia keele vahendusel araabia sõnast "muslim", mis sõna otsese mõttes tähendab 'kuulekas, alandlik'. Sellegipoolest ei anna etnograafilised ega ajaloolised andmed alust väita, et bessermanide eellased oleksid massiliselt islamit järginud.

Udmurtia
Murded
Permi keeled
Tsükkel

Tsükkel (kreeka keeles κύκλος kýklos; ladina keeles cyclus 'ring'; sanskriti keeles mandala, ka chakra 'ratas') on samade, samalaadsete või sarnaste sündmuste (episoodide) või protsesside kordumine, kuid ka perioodiliselt korduv sündmus või protsess. Ajas (täispöörde) periood, millele on omane teatud samas järjekorras esinevate nähtuste järgnev naasmine ehk tagasipöördumine. Tsükkel koosneb selle osadeks olevatest faasidest.  

Tsükkel on kujutlusega seotult üks suurim teisi põhikujundeid (arhetüüpe) hõlmav ja kokkuvõttev kujund, mille võrdkujuliseks vasteks peetakse tavaliselt aastat oma 365 päevaga (360-kraadine ring). Kuid see on ka abivahend mõtlemaks ajast, kasutades seda mudelina aja ja selle osade käsitlemisel. Sellest tulenevad mõisted "ajaring" (ajaratas) ja "eluring". Küsimus, kas ajaloo kulg on tsükliline või lineaarne, on olnud inimajaloos fundamentaalne.

Tsükkel on ratta tähenduses mõnes keeles kasutusel ka tehniliste vahendite korral: näiteks bitsükkel jalgratta tähenduses ja mootortsükkel (mototsikl, tsikkel) mootorratta tähenduses. Eesti keeles on sõnast "ratas" veel muidki sarnaseid tuletisi.

Tsükkel on seotud ka sõnaga "entsüklopeedia", mis tuleb kreeka väljendist enkyklios paideia (sõna-sõnalt 'ringis harjutamine', tõlkevastena on kasutatud sõna "haridusring"). Tänapäeval levinud tähendus "tähestiku järjekorras teabeallikas" pärineb aastast 1644, tihti viidatakse prantsuskeelsele entsüklopeediale "Encylopédie ou Dictionnaire raisonné des Sciences, des Artes, et des Métiers" (1751–1765).

Tsükleid
Bethe tsükkel füüsikas
Calvini tsükkel botaanikas
Carnot' tsükkel termodünaamikas
katalüütiline tsükkel keemias
sonaaditsükkel muusikas
tarkvara arendustsükkel
tsitraaditsükkel biokeemias
vaesuse tsükkel majanduses
Wilsoni tsükkel geotektoonikas

Vaata ka
rekursioon

Sündmused
Mairi Tikerpalu

Mairi Tikerpalu (kuni 2016. aastani Mairi Jõgi; sündinud 5. mail 1986 Tartus) on eesti näitleja.

Ta lõpetas 2005. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 2009. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia teatrikunsti VII lennu näitleja erialal ja 2016. aastal Tallinna Tehnikaülikooli infotehnoloogiateaduskonna informaatika bakalaureuseõppe.

Ta töötab ka tarkvara- ja disainiettevõttes Proekspert tarkvaraarendajana.

Näitlejana
Alates 2009. aastast töötab vabakutselise näitlejana. 2009–2014 kuulus Eesti Improteatri koosseisu. Alates 2014. aastast kuulub Improteater IMPEERIUM koosseisu.

Mängib telesarjas "Õnne 13" Annelit.

Isiklikku 
Ta on aastast 2016 abielus Mihkel Tikerpaluga.

Viited

Välislingid
http://improimpeerium.ee/?portfolio=mairi
Tutvustus Viljandi Kultuuriakadeemia lehel
Liis Auväärt. "Üürikodu romanss". Eesti Naine, 22. detsember 2016
Sigrid Rajalo. "Mairi Tikerpalu jagab end teatri ja tarkvaraarenduse vahel". miks.ee, 23. detsember 2020

Eesti näitlejad
Eesti telenäitlejad
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1986
Aarne Miikmaa

Aarne Miikmaa (kuni 1939 Harald Oskar Miikman; 8. oktoober 1908 Kärdla – 2. jaanuar 1942 Tartu) oli eesti maalikunstnik.

Elukäik
Kunsti hakkas Aarne Miikmaa õppima juba 14-aastasena Ants Laikmaa ateljeekoolis aastatel 1922–1930. 1931–1934 õppis ta Tartu Ülikoolis filosoofiat ja kunstiajalugu ning alates 1933. aastast Kõrgemas Kunstikoolis Pallas. Tänu Laikmaa juures omandatud oskustele võeti ta Pallasesse ilma ettevalmistus-, üld- ja maaliklassi läbimata kohe ateljeesse, kooli lõpetas ta 1938. aastal Ado Vabbe õpilasena maali erialal.

Looming 
 
Ants Laikmaa ateljeekoolis omandas kunstnik pastellmaali tehnika ning tema meelisžanriks kujunes portreemaal. Tema maalid on enamasti tumeda koloriidiga, peenelt läbimaalitud, mida aeg-ajalt ilmestavad üksikud kontrastsemad värviaktsendid. Miikmaa portreede viimistletus ja psühholoogiline ilmekus meenutab vanameistrite loomingut. Õlimaalide kõrval on väga huvitavad ka suuremõõtmelised aktijoonistused, mis näitavad teda kui suurepärast joonistustehnikate valdajat.

1941. aasta kevadsuvel maalis kunstnik oma viimased teosed, edasi sundis tuberkuloos ta haiglasse. Kunstniku lühikeseks jäänud elutee tõttu on tema teosed üsna haruldased.

Eesti kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1908
Surnud 1942
Richard Uutmaa

Richard Uutmaa (kuni 1938 Richard Uutman ka Uudman; 12. oktoober 1905 Altja küla, Vihula vald, Virumaa – 18. mai 1977 Tallinn) oli eesti maalikunstnik, kes on tuntud oma mere- ja maastikumaalide poolest.

Aastast 1944 Kunstnike Liidu liige. Eesti NSV teeneline kunstitegelane (1957) ja Eesti NSV rahvakunstnik (1975).

2019.a paigaldati Altja  paadikuuride  juurde  temanimeline  pink.

Haridus 
Richard Uutmaa sündis Altja kalurikülas 12. oktoobril 1905. Ta lõpetas 1935 kõrgema kunstikooli Pallas Nikolai Triigi meistriateljees. Sai 1938. aastal Tartu Ülikooli juures õppinult joonistus- ja joonestusõpetaja kutse. Sai 1939 KKSKV maalistipendiumi. 1944–1950 oli Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi õppejõud, pärast seda tegutses vabakunstnikuna.

Looming 
Osales näitustel Tallinnas, Tartus, Pärnus, Rakveres, Riias, Helsingis, Kaunases, Varssavis, Moskvas, Prahas, Bukarestis, Rostockis, Pariisis ja Hiinas. 

1960ndail pühendus ta akvarellile. 

Kunstiteadlase Mai Levin sõnul (eessõnas 2008. aastal ilmunud Richard Uutmaa monograafiale "Armastades Eestimaad") köidab Richard Uutmaa looming alates Pallase lõpetamisest 1935. aastal kuni meistri elu lõpuni värvisära, maalilaadi virtuoosliku hoogsuse ja eriti suure emotsionaalsusega.

Eesti kunstnikud
Eesti NSV rahvakunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1905
Surnud 1977
Arnold Alas

Arnold Alas (kuni 1939 Arnold Hoffart; 1. juuli 1911 Tapa – 20. aprill 1990 Tallinn) oli eesti maastikuarhitekt ja kunstnik.

Alas sündis 1911. aastal aednike peres. Õppis Silla 6-kl algoolis, mille lõpetas 1927. Ta lõpetas 1933. aastal dekoratiivmaali alal Riigi Kunsttööstuskooli, õppis aastatel 1936–1938 riigi stipendiaadina Berliinis Institut für Gartengesfaltung maastikuarhitektuuri. 1937 oli õppereisil Itaalias ja 1938 Pariisis.  

1938. aastal määrati Tallinna Kõrgema Kunstikooli juures avatud maastikuarhitektuuri õhtukursuse juhatajaks ja lektoriks, oli samaaegselt joonistamise õppejõuks figuuri klassis. 1940. aastal töötas lühemat aega kujundusala ja botaanika õppejõuna Türi Aianduskeskkoolis. Sama aasta lõpus kutsuti Jaan Koorti nim Kõrgema Tarbekunstikooli maastikuarhitektuuri eriala juhatajaks, kus töötas sõja puhkemiseni. 

Kujundas Oru kodunduskeskkooli pargi ja osalt Oru lossipargi. 

1941. aastal mobiliseeriti ta Punaarmeesse, kuulus 20. jaanuarist 1943 Jaroslavli kunstnike kollektiivi. Pärast Teist maailmasõda osales mälestussammaste loomisel (sealhulgas Tallinna vabastajate monumendi paekivist püloon, 1947). Töötas  1944. aastast ERKI aia- ja pargikujunduse kateedri juhatajana. 1956–1958 insener-tehniliste distsipliinide kateedri õppejõud. 1958 valiti joonistamiskateedri juhataja kt kohale. 1978. aastast töötas samas professori-konsultandina.

Viited 

Eesti kunstnikud
Eesti maastikuarhitektid
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1911
Surnud 1990
Gillian Rose

Gillian Rose (20. september 1947 London – 9. detsember 1995 Coventry) oli juudi päritolu Briti naisfilosoof.

Elulugu
Tema vanemad olid mitteusklikud juudid. Kirjandusteadlane Jacqueline Rose on tema õde. Gilliani lapsepõlves vanemad lahutasid ning ema abiellus uuesti. Gillianil kujunes lähedane suhe kasuisaga.

17-aastasena luges Gillian Blaise Pascali "Mõtteid" ja Platoni "Riiki", mis tekitasid tal huvi filosoofia vastu ja tahtmise sellega tegelda. Ta õppis Oxfordi ülikoolis (St. Hilda's College) filosoofiat, politoloogiat ja majandusteadust. Tema õpetaja oli John Langshaw Austini lesk Jean Austin, kes ütles: "Pidage meeles, tüdrukud, kõik filosoofid, keda te lugema hakkate, on palju intelligentsemad kui teie." Gillian õppis ka Columbia Ülikoolis ja Berliini Vabas Ülikoolis.  Doktoritöö kirjutas ta Leszek Kołakowski juhendamisel Theodor Adornost.   

Gillian Rose töötas Sussexi Ülikoolis Euroopa Õpingute Kooli lektorina (Reader) ning 1989. aastast kuni surmani Warwicki Ülikooli ühiskondliku ja poliitilise mõtte professor. 

Aastal 1990 osales ta Poola Oświęcimi Tuleviku Komisjoni töös. 

Ta suri munasarjavähki, mille käes ta kannatas üle kahe aasta. Surivoodil võttis ta vastu kristluse anglikaani kiriku Coventry piiskopilt Simon Barrington-Wardilt, kes oli ta lähedane sõber.  

Ta pärandas osa oma isiklikust raamatukogust Warwicki Ülikoolile.

Looming ja vaated

Õpilased
Gillian Rose'i õpilaste seas on Ross Abbinnett, Sara Beardsworth, Nicholas Gane, Kyriaki Goudeli, Nigel Tubbs ja Zoe Waxman.

Publikatsioone

The Melancholy Science: An Introduction to the Thought of Theodor W. Adorno, 1978
Hegel Contra Sociology, 1981
Dialectic of Nihilism: Post-Structuralism and Law, 1984
Architecture to Philosophy - The Postmodern Complicity. – Theory, Culture & Society, kd 5(2-3), 1988
The Broken Middle: Out of Our Ancient Society, 1992
Judaism and Modernity, 1993
Love's Work: A Reckoning With Life, 1995
Mourning Becomes the Law: Philosophy and Representation, 1996
Beginnings of the Day: Fascism and Representation. – Modernism, Culture and 'the Jew' , 1998
Paradiso, 1999

Kirjandus
Arnold Jacob Wolf. The Tragedy of Gillian Rose - Jewish social critic. – Judaism: A Quarterly Journal of Jewish Life and Thought, kd 46, nr 184, 1997.

Suurbritannia filosoofid
Sündinud 1947
Surnud 1995
Ellinor Aiki

Ellinor Aiki (kuni 1935 Ellinor Blumenfeldt; 11. jaanuar 1893 Tõstamaa – 25. oktoober 1969 Tartu) oli eesti maalikunstnik.

Elukäik
Lõpetas 1909. aastal eksternina Pärnu gümnaasiumi. Seejärel siirdus Ellinor Aiki Venemaale, kus töötas Peterburis lastehaiglas põetajana ja koduõpetajana. 1917 lõpetas Valgevenes Tšaussõs algklasside õpetajate kursused. Naasis Eestisse ning olles haigestunud 1918. aasta alguses luutuberkuloosi, oli 1918–1924 voodihaige. Oli ravil Tartu, Tallinna ja Saksamaa haiglates. 1927. aasta kevadel naasis Saksamaalt Eestisse. 

Sooritas 1928. aasta talvel ilma varasema kunstilise ettevalmistuseta sisseastumiseksamid Kõrgemasse Kunstikooli Pallas graafika erialale. 1930–1934 õppis Ado Vabbe graafikaateljees monotüüpiat. 1935–1936 õppis Hando Mugasto käe all kuivnõela ja kivitrükitehnikaid. Lõpetas kooli 1936. aastal Nikolai Triigi maaliateljees maali erialal.

Eestistas 1935. aastal oma nime Ellinor Aikiks.

Pärast Pallase lõpetamist Eestis töötas vabakunstnikuna, 1936–1937 Vanemuise teatris, 1940–1941 Eesti Kunstnike Kooperatiivis ja 1941–1944 Tartu kunstibüroos. Põgenes 1944. aasta sügisel kaheks aastaks Saksamaale. Töötas 1946–1955 Kunstifondi Tartu osakonnas. 1946. aastast Kunstnike Liidu liige (1947–1957 nimekirjast kustutatud).

Looming
Esines esimest korda 1935. aasta kevadel Eesti Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse näitusel kolme monotüüpiaga.

Summutatud koloriidiga lillemaalid, portreed ja linnavaated. Viljeles ka monotüüpiat. 1950. aastate lõpust arenes Ellinor Aiki looming tõusujoones. Tema maalide meeleolu on poeetiline ja valdavalt nukker. 1960. aastatel muutus koloriit järjest julgemaks ja jõulisemaks. Lisaks lillemaalidele ja maastikele valmis hulk figuraalkompositsioone. Tema maalid on väga faktuursed ja paksu värvikorraga.

Allikad
 EKABL

Välislingid
 Ülle Kruus, Elujulguse asi – KesKus, 4/2010

Eesti maalikunstnikud
Kõrgema Kunstikooli Pallas vilistlased (1919–1940)
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Saksamaal
Sündinud 1893
Surnud 1969
Nick Berry

Nick Berry (sündinud 16. aprillil 1963 Woodfordis Londonis) on Inglismaa näitleja ja muusik.

Tema tuntuimad rollid on Simon "Wicksy" Wicks teleseriaalis "EastEnders" (1985–1990) ning konstaabel Nicholas "Nick" Rowan seriaalis "Südameasi" (1992–1998).

Välislingid 
 Nick Berry Internet Movie Database
 Nick Berry. BBC Drama
 Nick Berry as Nick Rowan. "Heartbeat"

Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1963
Jüri Käen

Jüri Käen (sündinud 4. augustil 1970 Tallinnas) on eesti triatlonitreener. 

Jüri Käen lõpetas aastal 1993 Tallinna Pedagoogikaülikooli kehakultuuriteaduskonna. Ta saavutas ujumises meistersportlase taseme ja tuli mitmel korral Eesti ja Baltimaade meistriks.

Ta on Marko Alberti treener.

Viited

Välislingid 
 Tutvustus lehel kestvussport.ee
 

Eesti ujujad
Sündinud 1970
Eesti treenerid
Fay Weldon

Fay Weldon (sündinud 22. septembril 1931) on inglise kirjanik.

Fay Weldon on õppinud Saint Andrewsi ülikoolis majandust ja psühholoogiat.

Eesti keeles ilmunud teosed 
"Meeste südamed ja elu". Tõlkjia Valda Raud. Eesti Raamat 1994
"Kuu Minneapolise kohal". Tõlkjia Faina Laksberg. Kupar 1997
"Lahutus". Tõlkija Merle Krigul. Sinisukk 1998
"Mis teeb naised õnnelikuks?". Tõlkija Krista Suits. Varrak 2007
"Spaa Dekameron". Tõlkija Tiina Aug. Varrak 2008
"Võõrasema päevik". Tõlkija Faina Laksberg. Varrak 2009
"Naissaatana elu ja armastus". Tõlkija Faina Laksberg. Varrak 2009

Inglise kirjanikud
Sündinud 1931
Piksel

Piksel ehk pildielement ehk pildipunkt on pildi vähim kahemõõtmeline osa, mis võib kanda teatud värvust ja heledust. Pikslite ridade ja veergude kaupa korrastatud kahemõõtmeline kogum moodustab maatriksi ehk pikslimassiivi.

Sõna 'piksel' tuleb ingliskeelsest sõnast pixel, mis on saadud sõnadest picture, kõnekeeles ka pix + element. Piksli lühendina on kasutusel px.

Terminil "piksel" on kaks põhitähendust:
 maatriksi elemendi kujutis, näiteks rastergraafikas ehk pikselgraafikas; piksliks on siis ka pildipunkti kujutisele vastav bitijada; 
 maatriksi füüsiline optoelektroonika üksus, mis tekitab kas elektrisignaalist kujutise (näiteks kuvari ekraani piksel) või siis muundab optilise kujutise elektrisignaaliks (näiteks pildisensori piksel). 

Pikslites väljendatakse ka optoelektroonika seadiste lahutus- või eraldusvõimet, sest see sõltub pikslite üldarvust. Pikslite üldarvu, eriti pildisensori korral, väljendatakse megapikslites (Mpx): 1 Mpx = 1 000 000 pikslit.

Piksel televisioonistandardis
Digitelevisiooni standardites väljendatakse pikslite üldarvuga (pikslite arv rõhtsihis × pikslite arv püstsihis) televisioonikujutise  lahutusvõimet, näiteks:
SDTV ehk tavatelevisioon ‒ 720×576 = 414 720 pikslit (0,41 Mpx);
HDTV ehk kõrglahutustelevisioon ‒ 1920×1080 = 2 073 600 pikslit (2,07 Mpx);
UHDTV ehk 4K-televisioon ‒ 3840×2160 = 8 294 400 pikslit (8,3 Mpx).

Telerikuvarite ekraanil on enamasti 1366×768 pikslit (eraldusvõime silt HD Ready) või 1920×1080 pikslit (Full HD).

Arvutikuvari pikslid
Arvutikuvarite pikslite arv on määratud kuvastandarditega.  Laialt kasutatavad standardid on järgmised:
XGA (1024×768 px, levinud kuni 2002. aastani), 
SXGA (1280×1024 px),
UXGA (1600×1200);

laiaekraanilised:
WXGA (1280×800 px),
WXGA+ (1440×900 px),
WSXGA+ (1680×1050 px),
WUXGA (1920×1200 px),
MacBook Pro: 2880×1800 px.

Füüsilise piksli parameetreid
Värvus – Värvilise kujutise saamiseks moodustatakse kuvari iga piksel kolmest alampikslist: punane (R), roheline (G) ja sinine; pildisensoris eraldatakse värvused tavaliselt värvifiltritega.
Suurus –  Piksli pindalast oleneb, kui palju mahub piksleid kindla suurusega kuvari ekraanile ehk kui suur on pikslitihedus. Pikslitiheduse ühik on ppi (pixel per inch ‒ pikslit tolli kohta). Pildisensor on seda tundlikum, mida suurema pinnaga on pikslid, sest siis on nad võimelised vastu võtma rohkem valguskvante, vastavalt paraneb ka signaali-mürasuhe.
Kasutegur – Kuvari puhul näitab see, kui palju pikslile antud energiast valguseks muundatakse, ning sensorite puhul näitab see, milline on sensorile langeva valgusenergia ning sensori toiteks kulutatava energia suhe.
Reageerimisaeg – Kuvari puhul näitab see, kui ruttu muutub pikslist väljakiiratava valguse tugevus pikslile antud elektrisignaali muutumisel. Sensori puhul näitab see, kui ruttu muutub piksli väljundsignaali väärtus sõltuvalt pikslile langeva valguse muutumisest.

Viited

Arvutigraafika
Digitaaltehnika
Televisioon
Pilditöötlus
Erik Kalda

Erik Kalda (sündinud 13. mail 1969) on Eesti ajakirjanik.

Erik Kalda on ajalehe Põhjarannik tegevtoimetaja.

Tunnustus
2008 Valgetähe V klassi teenetemärk

Eesti ajakirjanikud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1969
Viktor Pihlak

Viktor Pihlak (15. detsember 1886 Sammuli mõis, Viljandimaa – 10. juuli 1967 Tallinn) oli Eesti arhitekt, insener ja tööstur.

Elulugu
Viktor Pihlak oli telliskivitöösturi poeg.

Õppis 1901–1904 Tallinnas Jukkumi Erareaalkoolis, 1904–1907 Viiburi Reaalkoolis, lõpetas 1912 Riia PI I järgu ehitusinsenerina. 1912–1913 töötas Tartus arhitekt G. Hellati ehitusbüroos, oli 1913–1914 Liivimaa Hüpoteegiseltsi insener, 1914–1919 Tallinna linnainsener, 1918–1919 õpetas ETS-i tehnilistel erikursustel mehaanikat, staatikat ja grafostaatikat. 1919 oli vabatahtlikuna Vabadussõjas, 1919–1920 Kaubandus-Tööstusministeeriumi asjadevalitseja ja ministriabi, 1920–1940 ehitusettevõtja ja telliskivitööstur, seejärel insener. 

Arreteeriti NKVD poolt, oli 1951–1956 Narva vanglas, 1959–1966 RPI Eesti Projekt insener.

Teadustöö
Uuris ehitusainete omadusi ja tehnoloogiat ning ehituse ökonoomikat ja korraldamist.

Isiklikku 
Ta oli Üliõpilasselts Liivika asutajaliige.

Ta oli Artur Aleksander Pihlaku ja Eduard Pihlaku vend.

Teoseid
 Sideained. // ETS-i Tehn Ringvaade (1919) 1
 Puudamaks. // ETS-i Ringvaade (1919) 2.

Viited

Kirjandus
 EAT, 236
 Eesti majandustegelased, 158
 TT ja TTÜ BL 1918–1944, 47–48
 Ehitusinsenerid TPI-st, 12.

Eesti ehitusinsenerid
Eesti arhitektid
Riia Tehnikaülikooli vilistlased
Eesti ettevõtjad
Kaubandus-Tööstuskoja liikmed
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Vabadussõja veteranid
Eesti represseeritud isikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1886
Surnud 1967
Sami Hyypiä

Sami Hyypiä (sündinud 7. oktoobril 1973 Porvoos) on soome jalgpallitreener ja endine jalgpallur. 

Ta on mänginud klubides Voikkaan Pallo-Peikot (1989), Kuusankosken Kumu (1990–1991), MyPa (1992–1995), Willem II (1995–1999) ja Liverpool FC (1999–2009). 2009-2011 mängis ta Saksamaa klubis Bayer Leverkusen. Tema positsioon oli keskkaitsja.

Alates 1. aprillist 2012 Bayer Leverkuseni treener.

Hyypiä on võitnud Soome karika 1992 ja 1995, Inglismaa karika 2001 ja 2006, Inglismaa liigakarika 2001, UEFA karika 2001, UEFA Meistrite liiga 2005, Euroopa superkarika 2001 ja 2005.

Aastal 2001 valiti ta Soome aasta sportlaseks.

Soome jalgpallurid
Soome jalgpallitreenerid
Liverpool FC mängijad
Sündinud 1973
Aleksander Kivilaan

Aleksander Kivilaan  (kuni 1935 Kustasson; 7. juuli (vkj)/20. juuli 1906 Jäärja vald, Saarde kihelkond, Pärnumaa – 28. detsember 1997 East Lansing, Inghami maakond, Michigan) oli Eesti ja Ameerika Ühendriikide põllumajandusteadlane. 

Ta lõpetas 1927. aastal Pärnu Linna Eraõhtuühisgümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1928–1932 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta Üliõpilasselts Liivika liige alates 1928. aastast. Ta kaitses 1935. aastal magistriväitekirja "Viljapuuseenvähk (Nectria galligena B res.), selle esinemisest Lõuna-Eestis ja tõrjest" ning sai põllumajandusmagistri kraadi.

Ta täiendas end Tartu Ülikooli stipendiaadina aastatel 1936–1938 Berliini Põllumajandusülikoolis aianduse ala ning aastatel 1938–1939 Zürichi Tehnikaülikoolis. Ta õppis 1950. aastatel Michigani Ülikoolis, kaitses seal 1957. aastal doktoriväitekirja välistegurite ja viirushaiguste mõjust pelargooniumi tüvepõletiku arengule ning sai doktorikraadi.

Ta töötas aastatel 1932–1935 Tartu Ülikooli aianduse katsejaamas ja oli aastatel 1940–1944 ülikoolis õppejõud. Ta läks 1944. aastal Saksamaale ja 1949. aastal Ameerika Ühendriikidesse.

Ta õppis ja oli õppejõud Michigani Ülikoolis kuni 1977. aastani. Pensionärina jätkas ta oma seniseid uurimistöid. Tema uurimisalad olid aiandus, taimekaitse ja taimefüsioloogia; ta on ka käsitlenud rakuseina füsioloogiat, keemiat, geneetilist transformatsiooni, alkaloidide sünteesi ning seemnete puhkeseisundi füsioloogiat.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918–1944
Eesti ohvitserid 1918–1940
TLÜAR väliseesti isikud

Eesti põllumajandusteadlased
Eesti aiandusteadlased
Ameerika Ühendriikide teadlased
Aiandusteadlased
Professorid
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna vilistlased
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna õppejõud
Eestistatud nimega inimesed
Balti Ülikooli õppejõud
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1906
Surnud 1997
Arnold Jürgens

Arnold Johannes Jürgens VR I/3 (3. oktoober (vkj)/ 15. oktoober 1892 Rakke küla, Simuna kihelkond, Virumaa – 13. aprill 1918 Helsingi, Soome) oli Eesti vabadusvõitleja. 

Ta lõpetas 1910. aastal Tartu Reaalkooli ja õppis edasi Riia Polütehnilises Instituudis kaubandust. Lõpetas instituudi, kui kool tegutses juba evakueerituna Moskvas. Oli Riia Eesti Üliõpilaste Seltsi (REÜS) liige alates 1914. aastast.

Eesti Spordiselts Kalevi esimees 1917. aastal.

Hukkus Jüri Vilmsi missioonil Soome.

Tunnustus
1920, 14. detsember Vabadusristi I liigi 3. järk

Viited

Kirjandus 
Andres Pulver. "Arnold Jürgens ei kahelnud hetkegi". Virumaa Teataja nr 14, 22. jaanuar 2008. Lk 7

Välislingid
 Eesti ohvitserid 1918-1940

Eesti vabadusvõitlejad
Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liikmed
Riia Tehnikaülikooli vilistlased
Üliõpilasselts Liivika liikmed
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Sündinud 1890
Surnud 1918
Helve Raik

Helve Raik (14. juuli 1932 Rakvere – 12. september 2020 Tallinn) oli eesti geograafiaõpetaja ja koolijuht.

Helve Raigi lapsepõlvekodu asus Kantkülas. Kooliteed alustas ta 1940. aastal Rägavere algkoolis, kus tema ema töötas õpetajana. 

1955. aastal lõpetas Helve Raik Tartu Riikliku Ülikooli geograafiaosakonnna. Seejärel töötas ta kuus aastat Tartu 2. ja 3. Keskkoolis geograafiaõpetajana. Aastatel 1961–1972 oli ta Tartu 5. Keskkoolis õppealajuhataja ja 1972–1988 Tartu 5. Keskkooli direktor. 

1989. aastal töötas Helve Raik Tartu linna haridusosakonnas. Alates 1990. aastast töötas ta Tartu Ülikoolis: algul õppeosakonna spetsialistina, 1993. aastast haridustöötajate täienduskoolituse korraldajana ning 1999. aastast oli ta avatud ülikooli täienduskoolituskursuste koordinaator ja programmijuht.

Helve Raik oli NLKP liige ning Eesti NSV Ülemnõukogu saadik (1975–1979) ja NSV Liidu Ülemnõukogu saadik (1979–1988).

Tunnustus
1971 Eesti NSV teeneline õpetaja
2004 Tartumaa aasta koolitaja
2008 Tartu Tähe kavaler
2014 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema abikaasa oli klimatoloog Ants Raik. Nende tütar on poliitik ja haridustegelane Katri Raik, poeg koolitaja Mart Raik.

Viited
 

Eesti õpetajad
Eesti koolijuhid
Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna vilistlased
Eesti NSV IX Ülemnõukogu liikmed
NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
NSV Liidu Ülemnõukogu Rahvuste Nõukogu saadikud‎
Eesti NSV teenelised õpetajad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1932
Surnud 2020
Ants Raik

Ants Raik (4. juuni 1931 Kadrina – 5. november 1994 Tartu) oli eesti klimatoloog.

Ta töötas Tartu Riikliku Ülikooli geograafia kateedris. Oli aastatel 1966–1969 ja 1972–1975 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna dekaan.

Isiklikku
Ta oli abielus pikaaegse Tartu 5. Keskkooli direktori Helve Raikiga. Nende tütar on poliitik ja haridustegelane Katri Raik ning poeg koolitaja Mart Raik.

Viited 

Eesti geograafid
Tartu Ülikooli õppejõud
Eesti klimatoloogid
Eesti kabetajad
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1931
Surnud 1994
Tallinna Arte Gümnaasium

Tallinna Arte Gümnaasium (varem Tallinna 49. keskkool) on Tallinnas Mustamäel 1981. aastal asutatud kool. Kooli aadress on Vilde tee 62, Tallinn 13421. 

Alates 2008. aasta septembrist on direktoriks Sirje Ebral.

2014/2015. õppeaastal liideti kooliga Tallinna 37. Keskkool.

Tuntud vilistlasi
Henri Arras
Steven-Hristo Evestus
Gunnar Kobin
Imre Kose
Erki Laur
Maret Maripuu
Martin Müürsepp
Indrek Pajumaa
Evelin Pang
Mart Poom
Indrek Puskar
Priit Põiklik
Martin Reim
Toomas Tross
Maivi Hanson
Kaia Tammiksaar
Kristi Paap
Marit Ahven
Evelin Gutman
Toivo Tänavsuu
Ülo Pikkov

Välislingid 
Koduleht

Tallinna koolid
Mustamäe linnaosa ehitised
Saka mõis

Saka mõis (saksa keeles Sackhof) oli rüütlimõis Lüganuse kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval asub endine mõisasüda Ida-Virumaal Toila vallas Saka külas.

Ajalugu 
Saka mõis (mis on kandnud ka nimesid Suur-Saka (Gross-Sack) ja Sackhof) rajati 17. sajandil pärast seda, kui Rootsi kuningas Gustav II Adolf kinkis sealsed maad 1626. aastal Šotimaalt Aberdeenist pärit Jürgen (Jöran) Leslie'le. Viimane oli aastail 1627–1649 ka Narva raehärra, kes elas peamiselt oma läänivaldustes Sakal. Algselt paiknes mõis praegusest mõisast paar kilomeetrit ida pool ning seda kutsuti Väike-Sakaks. 1651. aastal pärast Jörgen Leslie surma läks Saka mõis üle tema pärijatele, kelle valdusse jäi see 120 aastaks.

Mõis oli keskajal välja ehitatud vasall-linnuse ehk kindlustatud mõisahoonena.

28. septembril 1748 müüdi mõis Katharina Margaretha von Wrangellile, Wrangellite valdusesse jäi Saka mõis 1808. aastani. Viimaseks Wrangellite soost Saka mõisa omanikuks oli Maidla mõisas sündinud Georg Gustav von Wrangell (1758–1808).

Pärast Wrangelle kuulus mõis paar aastat Tollidele ning seejärel Löwis of Menar'idele. Löwis of Menar'id valdasid mõisa esimesed viisteist aastat pandimõisana ja alates 10. märtsist 1827 pärusvaldusena. Esimeseks omanikuks ning ühtlasi Löwis of Menaride Eestimaa liinide rajajaks sai Peter Fromhold von Löwis of Menar, kes võeti samast aastast ka Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. Pärast Peter Fromhold von Löwis of Menari surma Sakal kaks aastat pärast mõisa omandamist oli mõis kümmekond aastat pärijate ühisvalduses kuni see liikus Oscar Gustav Woldemar Konrad von Löwis of Menari (1813–1888) kätte. Saka pandimõis kinnistati tema nimele 30. aprillil 1839, pärusomanik sai temast 5. märtsil 1843.

Pikaajaline Eestimaa maanõunik Oscar Gustav Woldemar Konrad von Löwis of Menar on praeguseni säilinud ja aastail 1862–1864 püstitatud Saka mõisahoone ehitaja. Pärast Oscar Gustav Woldemari kuulus Saka mõis koos Maidla, Aidu ja Rääsa mõisaga tema pojale Hermann Oskar von Löwis of Menarile kuni mõisa võõrandamiseni 25. oktoobril 1919 mõisate riigistamisel Eesti Vabariigi poolt.

Riigistamisest jäi puutumata ainult mõisasõda, mida pidas viimase Löwis of Menaride esindajana Hermann Löwis of Menar, kelle kätte jäi peahoone kuni 1939. aasta ümberasumiseni.

Mõisahoone 
Mõisa peahoone, mis asub suure pargi serval, ehitati aastatel 1862–1864 uusrenessanss-stiilis. Lamedate katustega hoonele on iseloomulik kitsaste kõrgete akendega kesktorn.

Teise maailmasõja järel paiknes hoones algul pioneerilaager, siis aga NSV Liidu piirivalve Rakvere piirivalvesalga 3. kordon (vaata NSV Liidu piirivalve Eestis).

Baltisakslaste ümberasumise mälestusmärk 

Saka mõisas on baltisakslaste lahkumisele pühendatud mälestusmärk

Viited

Välislingid 

 Saka mõis mõisaportaalis
 Saka mõisa lugu
 Eesti Ajalooarhiivis, Kinnistute register, Saka mõis (Lüganuse khk)

Lüganuse vald
Virumaa mõisad
Lüganuse kihelkond
Löwis of Menarite mõisad
Andrus Blok

Andrus Blok (sündinud 3. juunil 1961) on Eesti poliitik.

Ta lõpetas 1979. aastal Rakke Keskkooli ja seejärel lõpetas Tallinnas tehnikakooli autoremondi erialal. 

Oli seejärel Nõukogude armees ajateenistuses (Valgevene NSV-s). Seejärel töötas ta aastaid Koeru autoremonditehases autoremondilukksepana ning hiljem turustusjuhina. Ettevõtjana on ta pidanud kahte toidupoodi Rakkes ja Koerus. 

Aastal 1999 sai temast Rakke vallavolikogu esimees, hiljem vallavanem. 

Alates 20. novembrist 2010 kuni 28. maini 2011 oli ta Rahvaliidu esimees.

Sportlasena
Ta on tegelenud jalgpalli ja kergejõustikuga (sai 1978. aastal Eesti NSV noorte meistrivõistlustes 1 km murdmaajooksus 2. koha; treener Jaak Vettik). 

Ta sai 1987. aastal autoralli Eesti NSV meistrivõistlustel 10. klassis (Volga) 3. koha (kaassõitja Rein Voolaid) ja oli 1989. aastal samas klassis Eesti NSV meister (kaassõitja Aare Ehvert).

Tunnustused
Nõukogude Liidu meistersportlane
2006 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Tema isa oli lubjatehase tööline ja ema apteeker. Ta on abielus ning täiskasvanud tütre ja poja isa.

Viited

Välislingid
Andrus Bloki sporditulemused
Rakke vallavanem Andrus Blok: “Paipoiss pole ma kunagi olnud” Virumaa Teataja, 7. märts 2006
Rahvaliidu uueks esimeheks valiti Andrus Blok Postimees.ee, 20. november 2010

Eesti ettevõtjad
Eesti autorallisõitjad
Eesti vallavanemad
Rahvaliidu poliitikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1961
Hillar Kohv

Hillar Kohv (sündinud 9. augustil 1966) on eesti ajalehtede, ajakirjade ja portaalide kohalik kirjasaatja.

Hillar Kohv elab Pärnu maakonnas Tori vallas Rätsepa külas. Kuna paikkonna nimi on Viinahaua, siis on ta tuntud ka kui Hillar Kohv Viinahaualt.

Esimene Hillar Kohvi lugejakiri avaldati ajalehes 1986. aastal. Laiemalt tutvustati tema tegemisi 1997. aastal, kui Vesta Reest kirjutas temast ajalehes Eesti Ekspress ja Indrek Treufeldt tegi temaga intervjuu Eesti Televisiooni saates "Suures plaanis".

Aastatel 1997–1999 oli Hillar Kohv ajalehe Nelli Teataja püsikolumnist. Aastatel 1997–1998 oli tal oma püsirubriik ka ajalehes Kuller (Liivimaa Kuller).

Kanal 2 saadetes "Wigla show" ja "Wremja" parodeeriti Hillar Kohvi aastatel 1998–2001. Hillar Kohvi nime kandvat tegelaskuju mängis näitleja Jan Uuspõld.

Hillar Kohv on teinud kaastööd paljudele raadiosaadetele, kus on tema kirju ette loetud. 2006. aastal oli Hillar Kohvil mõnda aega oma saatelõik telekanali CiTV saates "Pimp TV".

Ta on viiel korral kandideerinud kohalike omavalitsuste volikogude valimistel üksikkandidaadina Tori vallavolikokku, kuid ei ole mitte kordagi osutunud valituks. 1999. aastal kogus ta 34 häält, 2002. aastal 34 häält, 2009. aastal 26 häält, 2017. aastal 46 häält ja 2021. aastal 58 häält.

Onu Bella on teinud Hillar Kohvist portreefilmi "Pööripäevad Viinahaual". Hillar Kohv on mänginud ka Arbo Tammiksaare filmis "Magusad unelmad" (2001).

Hillar Kohv ei loe raamatuid. Ta ei ole kunagi lennukiga lennanud. 

2006. aasta 2. septembri hilisõhtul tehti show'd, Hillar Kohv "abiellus" Arnold Oksmaaga. Uhket pulma "Eesti moodi" viis läbi pulmavanem Onu Bella. Pulmatseremoonial esinesid uues koosseisus Nightlight Duo, Apelsin, Ane ja Gunnar Loho, ning pulmavanem Onu Bella bändiga. Valges pulmakleidis Arnold Oksmaa tuli pealavale Hillar Kohvi käevangus, noorpaar andis tõotused ja suudles Onu Bella käes olnud hõberisti. Oli ka paar intsidenti, "vastabiellunud" paari ründas puuhalgudega nende eribussis kolm teismelist vanuses 16–18 eluaastat.

Viited

Välislingid

Hillar Kohvi koduleht
Hillar Kohvi blogi
Arnold läks mehele
Pruut-Oksmaa sai lava taga kolki
Saade "Kokk tuleb" Hillar Kohvil külas. 1. osa (video)
Saade "Kokk tuleb" Hillar Kohvil külas. 2. osa (video)

Eesti inimesed
Sündinud 1966
Sergei Markov

Sergei Markov (Сергей Александрович Марков; sündinud 18. aprillil 1958 Dubnas) on Venemaa politoloog, ajakirjanik ja poliitik.

Ta oli 2007–2011 Ühtse Venemaa esindajana Venemaa Riigiduumas.

Markov on politoloogiateaduste kandidaat, Moskva Riikliku Ülikooli riigipoliitika teaduskonna dotsent, Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi politoloogiateaduskonna professor, Poliitiliste Uuringute Instituudi direktor. Ta on president Vladimir Putini usaldusisik.

Sergei Markov oli 2012. aastani ka 15. mail 2009 Venemaa president Dmitri Medvedevi initsiatiivil loodud Venemaa huvide kahjuks ajaloo võltsimise katsete vastase komisjoni liige.

Elulugu
Sergei Markov teenis aastatel 1977–1980 aega NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Piirivalvevägedes polaarjoone taga asuvas väeosas. Ta lõpetas 1986. aastal Moskva Riikliku Ülikooli Filosoofiateaduskonna. Aastatel 1986–1989 oli ta Moskva Riikliku Raadiotehnika, elektroonika ja automaatika instituudi Dubna filiaalis ühiskonnateaduste õppejõud ning viis läbi ka ülelinnalisi ajalooalaseid vestlusringe Dubna linna vanemate klasside õpilastele. Alates 1989. aastast töötab Markov Moskva Riiklikus Ülikoolis, alguses assistendina, seejärel vanemõppejõuna ning filosoofiateaduskonna dotsendina.

Sergei Markov oli 1990. aastate alguses Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Partei juhatuse liige, VSDP programmi "Sotsiaalse demokraatia ja progressi tee" autor.

Aastatel 1991–1993 oli Markov Venemaa Julgeolekunõukogu nõunik, 1990–1999 Ameerika Ühendriikide Riikliku Demokraatliku Instituudi kaastööline ja vanem teaduslik konsultant. 1993. aastal viibis ta praktikal Wisconsini ülikoolis, 1994–1997 oli Carnegie Fondi Moskva keskuse vanem teadustöötaja.

2007–2011 kuulus ta Ühtse Venemaa esindajana Venemaa Riigiduumasse.

Poliitiline tegevus

Markov ja Eesti
2009. aastal lisati Markov, kes oli märtsis 2009 avalikult Moskva ja Washingtoni vahelisel videokonverentsil teavitanud, et tema abi korraldas pea kaks aastat tagasi pärast aprillirahutusi Eesti-vastaseid küberrünnakuid Eesti veebilehtedele, Schengeni musta nimekirja. Tema nime eemaldamine isikute nimekirjast, kellele keeldutakse Schengeni viisaruumi sisenemiseks loa andmisest, tekitas nn Langi viisaafääri.

Viited

Välislingid
Duumasaadik: Venemaal on demokraatiat rohkem kui Eestis, Postimees, 12.03.2009
Sergei Markov: Eesti on Euroliidu häbiplekk!, Eesti Ekspress, 23. september 2009
Kuku raadio: Markovi viisakeeld tühistati EL soovil, Delfi.ee, 23. september 2009
Lang lubas Eestit rünnanu taas riiki, Õhtuleht, 23.09.2009
Rein Lang: Markov on üks igavesti vastik tüüp!, Õhtuleht, 25.09.2009
Markov: Ansip peaks ütlema, mille eest ma vabandama pean, Eesti Ekspress, 29. september 2009

Venemaa ajakirjanikud
Venemaa poliitikud
Venemaa politoloogid
Sündinud 1958
Schleswigi hertsogkond

Schleswigi hertsogkond (saksa keeles Herzogtum Schleswig, taani keeles Hertugdømmet Slesvig, anglosaksi keeles Sliaswic) oli Taani kuninga vasallriik  1866. aastani, Jüüti poolsaare lõunaosas. Taani ajalookirjanduses nimetatud ka Lõuna-Jüütimaa hertsogiriigiks ehk hertsogkonnaks.

Ajalugu

11. sajandil moodustunud Schleswigi hertsogkonna 1. valitseja oli Taani kuningas Svend Estridseni poeg Oluf I.

Schleswigi hertsogkond ja  12. sajandil moodustunud, Saksa-Rooma riigi territooriumite hulka kuulunud Holsteini krahvkond (1476. aastast hertsogkond), ühendati 1386. aastal Schleswig-Holstein-Gottorfi hertsogi ühise valitsemise alla Schleswig-Holsteini hertsogkonda. 

1460. aastast oli piirkond personaaluniooni alusel Taani kuningaga liidus Taani kuningriigiga.

Esimene Oldenburgi dünastia esindaja Taani troonil Christian I oli  Taani kuningas alates 1448, Norra kuningas alates 1450 kuni surmani ja Rootsi kuningas 1457–1464. 1460–1481 oli ta ka Schleswigi hertsog, 1460–1471 Holsteini krahv ning 1471–1481 Holsteini hertsog.

Aastal 1544 jagasid Schleswigi hertsog Adolf, Christian ning kolmas vend Johann Holsteini omavahel.

Aastast 1920 on hertsogkonna ala jaotatud Taani ja Saksamaa vahel ja praegu on seal Euroopa Liidu riikidevaheline majandustsoon Lõuna-Jüütimaa – Schleswig (Sønderjylland/Schleswig).

Schleswigi hertsogid

1080–1095 Oluf I, Jüütimaa jarl, alates 1086 Taani kuningas
1095–1120 vakantne
1120–1131 Knut Lavard, tiitliga dux Daciae ehk Taani hertsog
1130–1134 Magnus Nilssen, eelnevalt aastatel 1125–1130 Rootsi kuningas Magnus I
1134-ca. 1152 vakantne
ca. 1152–1154 Valdemar I, tiitliga dux Daciae ehk Taani hertsog, Taani kuningas 1146–1182
ca. 1170–1173 Jüütimaa Christoffer I, tiitliga dux Daciae ehk Taani hertsog
1173–1183 vakantne
1183–1216	Valdemar II, tiitliga dux slesvicensis ehk Sleswicki hertsog, Taani kuningas 1202–1241
1209–1216 Valdemar noorem
 1216–1232 Erik, hilisem Taani kuningas Erik IV Plovpenning (1241–1250)
1232–1252 Abel, Taani kuningas aastail 1250–1252
1254–1257 Valdemar III
1260–1272 Erik I
1272–1283 vakantne
1283–1312 Valdemar IV
1312–1325 Erik II
1325–1326 Valdemar III, Taani kuningas Valdemar III aastail 1326–1329
1326–1330, Schauenburgi dünastiast Gerhard I, Holstein-Rendsburgi krahv Gerhard III Suur
1330–1364 Valdemar III
1364–1375 Henrik (Heinrich I), 
1375–1381/1384, Schauenburgi dünastiast Henrik II, Holstein-Rendsburgi krahv Heinrich II Raudne ja kaasvalitseja vend Nikolaus
–1386 Nikolaus
1386–1404 Gerhard II, Holstein-Rendsburgi krahv Gerhard VI
1404–1427 Henrik III, Holstein-Rendsburgi krahv Heinrich IV
1427/40-1459 Adolf I, Holstein-Rendsburgi krahv  Adolf VIII
1427–1433 Gerhard III ja Holstein-Rendsburgi krahv Gerhard VII

Vaata ka
Holsteini krahvkond, 1474. aastast Holsteini hertsogkond, Saksa-Rooma riigis
Dithmarschen, Stormarn, Delmenhorst
Schleswig-Holstein 
Esimene Schleswigi sõda 1848–1851, Teine Schleswigi sõda 1864
Põhja-Schleswig, Lõuna-Schleswig

Taani ajalugu
Euroopa ajaloolised riigid