Eduard Männik

Eduard Männik (12. jaanuar 1906 (vkj 30. detsember 1905) Tartu – 30. jaanuar 1966 Tallinn) oli eesti prosaist, följetonist ja lastekirjanik.

Elukäik 
Eduard Männik sündis Tartus ehitustöölise pojana. Aastatel 1914–1917 õppis ta Tartu Reaalkoolis ning 1917–1923 Tartu Kommertsgümnaasiumis.  Viimast Männik majandusliku kitsikuse tõttu ei lõpetanud.  Koolist lahkumise järel tegi ta juhutöid mitmeis Eesti paigus. 

Nõukogude okupatsiooni saabudes asus ta peagi uue võimu teenistusse, töötades alguses Tartu tööbörsil ja hiljem juba RJRK operatiivvoliniku ja uurijana. Osales II maailmasõjas Nõukogude Liidu armee koosseisus ning sai mitmetes lahingutes haavata.  Üks rängemaid vigastusi tekkis Sõrve poolsaarel, üsna sõja lõpul. Männikut tabas mürsukild, mis oleks võinud ta tappa, aga elu päästis välitasku, kus kirjanik hoidis oma käsikirju.  Siiski sai temast II grupi invaliid.  Aastast 1942 oli Eduard Männik NLKP liige ja aastast 1945 Kirjanike Liidu liige, ühtlasi pikalt ka viimase juhatuse liige. 1950.–1951. aastal oli ta Kirjanike Liidu aseesimees. Vahetult enne surma pälvis ta ENSV teenelise kirjaniku aunimetuse (1965)

Looming 
Kirjandus huvitas Männikut juba kooliajal. Võimalik, et huvi sai alguse töötamisest lehepoisina Tartu tänavatel.  1921. aastast hakkas ta ajalehtedele ja -kirjadele („Postimees“, „Kratt“, „Laste Rõõm“ jt) kirjutama sõnumeid, arvustusi, följetone ja jutte. 1930. aastatel avaldas ajalehes „Vaba maa“ pseudonüümi Ormus (aga ka Eduard Kerna ja Erik Kivindi) alt vapside vastaseid följetone. 

Enne nõukogude okupatsiooni oli ta kõige edukam lastekirjanikuna (pseudonüüm Aadi Virges). Tema väikelastele adresseeritud jutt „Jänesepoeg To-Too“ on tõlgitud saksa, vene ja inglise keelde. 

1930. aastal ilmus tema ainus romaan, naturalistlik ja kriitiline „Hall maja“, mis kujutab prostituutide elu ja Tartu aguliolustikku. 

Novellide kirjutamisele pühendus Eduard Männik II maailmasõja ajal.  Sõja ajal ilmus temalt jutukesi tagalas välja antud kogumikes ja rindeperioodikas.  Esimese novellikogu „Südamete proov“ avaldas ta 1946. aastal.  Kogumik koosneb kuuest novellist ja lõppsõnast. Novellid on eraldiseisvad, aga moodustavad kokkuvõttes terviku. Esimene novell „Laeva tee“ jutustab põgenemisest Nõukogude tagalasse, novellid „Kuues pealetung“, „Südamete proov“ ja „Neveli maantee“ lahingutegevusest, „Minu palat“ haavatud sõdurite haiglaolmest ning „Tagasitulek“ sõjast laastatud linnast ja linna (ning riigi) ülesehitamise ideedest.   Lõppsõnas pealkirjaga „Lahingusõna“ on väike mõtisklus sellest, kuidas erinevate alade meestel – ehitajal, kunstnikul ja kirjanikul – on kõigil ühine eesmärk taastada või jäädvustada olnut. Kui kõik teised selle kogu novellid on esitatud kolmandas isikus, siis novellis „Minu palat“ on tegevust kirjeldatud minategelase vaatepunktist.  Novellides esineb palju nõukogulikku ideoloogiat. Põhiliseks teemaks on eesti sõdurite kasvamine ideelisteks nõukogude sõduriteks. 

Männik jätkab sõjateemadega ka kogudes „Viisteist sammu“ (1947, Nõukogude Eesti preemia 1948) ja „Võitlus kestab“ (1950). Eduard Männikut peeti omal ajal üheks parimaks novellistiks, eriti sõjateemade käsitlemisel.   Novellikogu „Traataed“ (1954) keskendub tööliste elule Eesti Vabariigis. „Inimesed vaekausil“ (1959) käsitleb kaasaegseid nõukogude ühiskonna teemasid. 

Följetonikogu „Piibujutud“ (1964) sisaldab valitud följetone Eesti Vabariigi ajast ning „Tühja tünni hääl“ (1965) följetone nõukogude ajast.

Teosed

Romaan 
"Hall maja“ (1930)

Novellikogud 
„Südamete proov“ (1946)

„Viisteist sammu“ (1947)

„Paljassaare tipul“ (1949), valikkogu

„Võitlus kestab“ (1950)

„Üle mägede“ (1953, 2.tr 1955), valikkogu

Traataed“ (1954)

„Inimesed vaekausil“ (1959)

„Rindejutud“ (1962), valikkogu

„Härraspäev“ (1966)

„Terasvaier“ (1984), valikkogu

Lastekirjandus 
„Jänesepoeg To-Too“ (1935, 2 tr 1978)

„Rajamaa talu“ (1935)

„Tarkuse müts“ (näidend, 1937)

„Kukeristi Kaalu tarkusesõnad“ (1976)

„Jutte“ (1979)

Följetonikogud 
„Piibujutud“ (1964)

„Tühja tünni hääl“ (1965)

Valitud teosed 
Teosed (1973, koost Väino Ilus; sisaldab romaani "Hall maja", tsükli "Sõjajutud" ("Paljassaare tipul", "Südamete proov", "Minu palat", "Ootajad") ning jutustused "Inimesed vaekausil" ja "Ajalehepoisid") 

Novell „Terasvaier“, mis on esiti avaldatud kogus „Viisteist sammu“, on aasta hiljem avaldatud ka eraldi raamatuna Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi õppetööna. Teost trükiti 50 eksemplari.

Tunnustus 
 1948 – Nõukogude Eesti preemia
 1965 – Eesti NSV teeneline kirjanik

Kirjandus 
 Paul Kuusberg, "Kui Eduard Männik sõdurisinelit kandis (Kirjaniku 60. sünnipäeva puhul)" – Keel ja Kirjandus 1966, nr 1, lk 47–50 
 Rudolf Sirge, "Ajakarussellil – Eduard Männikuga" – Looming 1966, nr 1, lk 121–129 ja R. Sirge, Teosed VIII, Tallinn 1982, lk 189–201
 Ülo Randviir, "Roheliste prillidega mees – Eduard Männik" – Keel ja Kirjandus 1976, nr 1, lk 11–19
 Eesti kirjanduse ajalugu, V köide, 1. raamat, Eesti Raamat, Tallinn 1987, lk 281–288 ja bibliograafia lk 307–308 (ülevaate autor Reet Krusten)
 Eesti kirjanike leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 2000, lk 361–362, artikli autor Reet Krusten
 Anneli Kõvamees, "Eesti proosa venelasekuvandist 1940. aastate teisel poolel" – kogumikus "Uurimusi 1940. aastate eesti kirjandusest", Tallinn 2011, lk 169–181; ISBN 9789985794548 (lähemalt analüüsitakse venelaste kujutamist Arved Viirlaiu romaanis "Tormiaasta", August Jakobsoni kogumikus "Tulikuum päev", Eduard Männiku kogumikes "Südamete proov", "Viisteist sammu" ja "Võitlus kestab". Nõukogude Eesti proosa ja pagulasproosa võrdlus venelastest tegelaste kujutamisel)

Välislingid

Viited 

Eesti kirjanikud
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Eesti NSV teenelised kirjanikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1906
Surnud 1966