joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Saruman

Saruman ehk Saruman Valge (hiljem Saruman Mitmevärviline) on väljamõeldud tegelane (võlur) J. R. R. Tolkieni raamatutriloogiast "Sõrmuste Isand". Samuti on teda mainitud raamatus "Kääbik, ehk sinna ja tagasi".

Kirjeldus
Istar, Raudlinna võlur. Saruman oli võlurite vennaskonna istarite juht, kes tuli Keskmaale umbes Kolmanda Ajastu 1000. aastal. Surematutel Maadel oli ta nimi Curumo ja ta oli sepp Aulë maia. Keskmaale ilmudes kandis ta valgeid rõivaid, tal olid läikivmustad juuksed ning ta rääkis ühtaegu targa ja kauni häälega.

Lühikokkuvõte 
Haldjad kutsusid teda Curuníriks ehk Kavalaks Meheks ning ta rändas Keskmaal ringi, otsides võimalusi Musta Isanda võitmiseks. Ajapikku tärkas temas uhkus ja võimuiha. 2759. aastal sai Saruman enda kätte Orthanci torni võtmed ning ta asus Raudlinna, kuhu koondas valge käega musta lipu alla suure orkide, poolorkide, uruk-haide ja nõgilaste armee. Ta takerdus Sõrmuste Isanda punutud võrku ja muutus algul enesegi teadmata tema teenriks. Kuid Sõrmuse Sõjas hävitati Sarumani vägi põhjalikult nii Raudlinna rünnanud Entide kui Sarvelinna lahingus tema armee purustanud rohirrimite käe läbi. Lõpuks murdis Gandalf pooleks tema saua, hävitades nõnda tema maagilised võimed. Sarumani langus oli nii suur, et ta püüdis saada pisikestki kättemaksu Maakonnas. Selle haleda katse surusid maha vaprad kääbikud ning lõpuks tappis võluri tema jäägituim tallaalune Gríma Ussikeel.
Raamatus kujutatakse Sarumani võimsa võlurina, kes on võlurite Valge Nõukogu juht.

Sõrmuste Isanda filmides kehastab Sarumani Christopher Lee.

Keskmaa tegelased
Sõrmuste Isand
Kassel

Kassel on linn Saksamaa lääneosas Hesseni liidumaal. See asub Fulda jõe ääres.

Ajalugu 
Esimest korda mainiti Kasselit 913. aastal. 1189. aastal sai ta linnaõigused.

Kassel oli 1277–1567 Hesseni maakrahvkonna, 1567–1803 Hessen-Kasseli maakrahvkonna ja 1803–1866 Hesseni kuurvürstiriigi pealinn.

1970. aastal asutati Kasseli Ülikool.

Kassel on tuntud seal iga viie aasta tagant korraldatava kaasaegse kunsti näituse "documenta" poolest. Eelmine "documenta" toimus 2017. aastal.

Vaata ka 
Fatima kirik

Viited

Välislingid 

Kasseli koduleht
Ankara

Ankara on Türgi pealinn ja suuruselt teine linn İstanbuli järel. Asub Anatoolia kiltmaal, keskmiselt 938 m kõrgusel.

Ankara varasem nimi oli Angora või Engürü. Kreeklased ja roomlased nimetasid linna Ancyra; see sõna tähendab kreeka keeles ankrut.

Ajalugu 

Ankara kuulus hetiitide moodustatud Hati riiki. Pärast selle hävitamist kuulus ta Früügiale, siis Lüüdiale ja Pärsiale. Linnas peatus mõnda aega Aleksander Suur. 278 eKr vallutasid piirkonna gallide hõimuliit galatid, kes tegid Ankara esimest korda pealinnaks. 189 eKr ühendati Galaatia Rooma riigiga, Ankara sai Galaatia provintsi pealinnaks ja omandas suure tähtsuse. Ankarast on leitud Augustuse testamendi kakskeelne tekst.

Ankara oli ka Bütsantsi riigi tähtis kaubanduskeskus, ehkki 6.–11. sajandini vallutasid araabia väeüksused linna korduvalt. Lõplikult kaotas Bütsants Ankara 1073.

Ankaras oli Kemal Atatürgi peakorter alates 1919. aastast. Kui loodi Türgi Vabariik, viidi pealinn 1923. aastal Istanbulist Ankarasse, et kaitsta seda välismaiste vallutajate eest.

Vaatamisväärsused

Atatürgi mausoleum Anitkabir
Anatoolia kunsti muuseum
Atakule vaatetorn

Vaata ka
Ankara Ülikool

Viited

Välislingid 

Ankara koduleht

 
Pealinnad
İzmir

İzmir on linn Türgi lääneosas ja suuruselt kolmas linn Türgis, ta on İzmiri provintsi pealinn. Asub Vahemere rannikul.

İzmiri varasem kreekakeelne nimi oli Smürna (uuskreeka Σμύρνη).

Ajalugu

Vaatamisväärsused

Sport
Linnas tegutseb spordiklubi Bucaspor.

Viited

Välislingid 
 İzmiri koduleht
 March 28, 2012 by Dr Akin Ersoy Filed Under: Issue 52, Features, Turkey, Smyrna

Izmir
 
Vana-Rooma linnad
Surju valla vapp

Surju valla vapp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Surju valla vapp.

Vapp kinnitati riigisekretäri poolt 7. veebruaril 1996.

Vapi autor on Priit Herodes

Vapi kirjeldus 
Surju valla vapi rohelisel kilbil on kuldne vai. Kilbi ülemisel poolel kõrvuti kolm vastandvärvides kuuske (kaks kuldset, üks roheline).

Põhjendus 
Kilbi roheline värvus ning jaotus viitavad metsadele, mis hõlmavad 2/3 valla territooriumist. Kuldne on Pärnumaa vapivärvus. Vai sümboliseerib Reiu jõge ning kuused märgivad seda, et Surju vald koosneb kolmest endiste valdade aladest.

Vapi kasutamise kord 
Valla vapi kujutist kasutatakse:
Valla vapi kujutist võivad oma pitsatitel kasutada ainult Surju Vallavalitsus ja Vallavolikogu.
Valla kirjaplangil.
Valla üldplangil.
Vallavalitsuse ja vallavolikogu poolt väljaantud trükistel, meenetel, reklaamidel ja embleemidel.
Valla piire tähistavatel märkidel.
Muudel juhtudel vallavalitsuse loal. 

Valla vapi kujutis peab mõõtmetest olenemata vastama etalonkujutisele.

Vaata ka 
Surju valla lipp

Viited

Välislingid 
Surju valla sümboolika valla kodulehel
Omavalitsuste sümbolid Riigikantselei lehel - Surju vald

Pärnu maakonna vapid
Surju vald
Eesti endiste valdade vapid
Margus Kiis

Margus Kiis (sündinud 11. mail 1975 Rakveres) on eesti kultuurikriitik, kolumnist ja ajaloolane.

Haridus
Ta lõpetas 1994. aastal Elva Keskkooli ja 1999. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna kunstiajaloo erialal. 2007. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritööd "Muutused ja arengud ENSV kunstielus- ja poliitikas 1964–1968" (juhendaja Jaak Kangilaski).

Looming

Ajaloolasena
Kultuuriajaloolasena on ta uurinud peamiselt kultuuriolustikku ja kunstipoliitikat Nõukogude okupatsiooni aegses Eestis. Alates 2009 pidas ajalooteemalisi loengusarju Tartu Ülikoolis ja Tartu Kõrgemas Kunstikoolis.

Ajakirjanikuna
Alates 1999. aastast on ta kirjutanud väljaannetes Postimees, Sirp, Muusika, Kunst.ee, Eesti Ekspress ja KesKus muusika-, kunsti- ja filmialaseid artikleid ja arvustusi ning artikleid sotsiaalsetel teemadel. 

Samuti teinud saateid Eesti Rahvusringhäälingus (kaasautor Vikerraadio saates "Kultuurikaja" ja Klassikaraadio sarjas "Ideaalmaailmad"). 2012 sügisel produtseeris ja juhtis Tallinna TV-s eetrisse läinud saatesarja "Kraamikaamera", alates 2013 on tootnud Eesti rokkmuusika ajaloo teemalisi telesaateid.

Kunstitegelasena
2004–2007 oli ta Y-galerii galerist ja kureeris kunstinäitusi. Alates 2007 kuni 2016 oli ta Tartu Lastekunstikooli õpetaja.   

Alates 2005 esinenud näitustel fotokunstnikuna nime all (the) 13er.

Viited

Välislingid
Margus Kiis. "Mis on jäänud meile olümpiaregatist Tallinn 80?" Delfi, 30. juuli 2012

Eesti kunstiajaloolased
Eesti kriitikud
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1975
1995. aasta Riigikogu valimised

1995. aasta Riigikogu valimised olid Riigikogu kaheksanda koosseisu valimised, mis toimusid 5. märtsil 1995.

Tulemused

Statistika
Valijaskond: 790 392
Osavõtnuid: 545 825
Osavõtu protsent: 69,06%
Kehtetuid sedeleid: 5 142
Kehtivaid sedeleid: 540 699

5% künnis: 27 034,95

Mandaatide saamine etappide kaupa

Isikumandaadiga pääses Riigikokku 15 saadikut: KMÜ-st 6, Reformierakonnast samuti 6, Keskerakonnast, Mõõdukatest ja Parempoolsetest igast 1.

Ringkonnamandaadid (34) jaotusid järgnevalt: KMÜ sai 21, Keskerakond 7, Reformierakond 4, I/ERSP ja MKOE kumbki 1 koha.

Kompensatsioonimandaate (52) sai KMÜ 14, Reformierakond 9, Keskerakond 8, I/ERSP 6, Mõõdukad 5, MKOE 5, Parempoolsed 4.

Vaata ka
Riigikogu

Välislingid
Vabariigi Valimiskomisjoni veebileht 1995. aasta Riigikogu valimiste kohta

Riigikogu valimised, 1995. aasta
Riigikogu valimised
VIII Riigikogu
Ouagadougou

Ouagadougou on Burkina Faso pealinn, mis asub enam-vähem riigi keskmes. Linna ala asub 300 meetri kõrgusel merepinnast.

Linnas on rahvusvaheline lennujaam ja 1974. aastal asutatud ülikool.

Ouagadougous toimuvad üle aasta üleaafrikalised filmifestivalid FESPACO.

Sõpruslinnad
 Loudun, Prantsusmaa (1967)
 San Miniato, Itaalia (1997)
 Al-Kuwayt, Kuveit (1998)
 Leuze-en-Hainaut, Belgia (1968)

Vaata ka 
2017. aasta Ouagadougou rünnak

Välislingid 

Ouagadougou linnavalitsuse koduleht (prantsuse keeles)
Ouagadougou turismiportaal (prantsuse keeles)

Pealinnad
Burkina Faso linnad
Eesti Rojalistlik Partei

Eesti Rojalistlik Partei oli Eesti partei, mis tegutses aastatel 1989–1998. Selle juhid olid Kalle Kulbok ja Aadu Must.

Eesti Rojalistliku Partei ametlikuks eesmärgiks oli Eesti Skandinaavia maade eeskujul kuningriigiks muutmine.

Tegevus
1992. aasta Riigikogu valimistel sai partei koos Rojalistliku Ühenduse "Vaba Toomega" valimisliiduna Sõltumatud Kuningriiklased, parlamendis 8 kohta. Kuningriiklaste fraktsiooni kuulusid tuntud poliitkommentaator Vambola Põder (suri 1993, asendas IT-spetsialist Mihkel Kraav), jurist Tõnu Kõrda, ajaloolane Ralf R. Parve, ajakirjanik Rein Kikerpill, ajakirjanik ja humorist Kirill Teiter, satiirik ja luuletaja Priit Aimla, kunstnik Lembit Küüts, fraktsiooni juhtis Kalle Kulbok.

Riigikogus olles moodustasid kuningriiklased homogeense rühma, kelle vaated olid selgelt parempoolsed ning prioriteetideks olid teadus, haridus ja kultuur. Lisaks korrapärasele riigikogutööle tegelesid kuningriiklased tooreste ja läbimõtlemata seaduseelnõude ja nähtuste naeruvääristamisega. Tuntuim oli tõenäoliselt ettepanek asendada Riigikogu – toona kohustuslik – palvetund ugriliku loitsimisega (kuningriiklased korraldasidki paar säärast loitsimist, mille järel Riigikogu loobus kohustuslikest palvetundidest). Enne järgmisi Riigikogu valimisi hakkas Eestis jõudu koguv poliitika parteistumine ühendust lõhkuma ja osa inimesi liitus teiste erakondade valimisnimekirjadega.

1995. aasta Riigikogu valimised eeldasid parteidelt juba palju suuremaid eelarveid, kui esimesed. Kuningriiklased, kes olid kogu aeg põhimõtteliselt keeldunud firmade sponsorlusest, ei suutnud uutes tingimustes enam läbi lüüa. Valimisliit Neljas Jõud (moodustatud koos Eesti Rohelistega) jäi parlamendist välja ja mõne aja pärast Eesti Rojalistliku Partei partei tegevus soikus.

Fakte tegevusest
6. novembril 1990. aastal andis ERP käsu Tallinna komandandile Punalipulise Balti Laevastiku viitseadmiralile Juri Belovile korraldada 7. novembril Tartu Ülikooli asutaja Rootsi kuninga Gustav II Adolf auks, (kes hukkus 6. novembril 1632. aastal Lützeni lahingus) paraad. Pärast paraadi läbiviimist 7. novembril, mis "kattus" oktoobrirevolutsiooni tähtpäevaga avaldasid, rojalistid ajalehes Vetšerni Tallinn tänu "härra viitseadmiralile".

1992. aasta jaanuaris kuulutasid "rojalistid" kõik Eesti territooriumil asuvad Nõukogude Armee sõjaväelased sõjavangideks, sõjaväeosad aga sõjavangide koonduslaagriteks. Kuna aga Eestil ei ole piisavalt jõudu nende valveks, siis valvavad "sõjavange" nad ise.

1992. aastal enne 28. juunil toimunud Eesti põhiseaduse referendumit kuulutasid "rojalistid" välja oma hääletuse "Kas te soovite vaba, sõltumatut, demokraatlikku Eesti kuningriiki, mida valitseb kuningas (Carl Philip), kes on valitud rahva poolt?". Ettepanekuga nõustujad pidid 23. juunil kella 20–24 süütama lõkke. Hääletamise tulemus loeti positiivseks, kui lõkked süüdatakse enamikus asulates Eestis (23. juuni õhtul ja 24. juuni ööl peetakse Eestis jaanipäeva ja tehakse jaanituld).

Vaata ka
Torgu kuningas Kirill I

Rojalistlik Partei
James Monroe

James Monroe (28. aprill 1758 Virginia – 4. juuli 1831 New York) oli 5. Ameerika Ühendriikide president (1817–1825) ja riigisekretär. Ta esindas USA Demokraatlikku-Vabariiklikku Parteid.

1816. ja 1820. aasta USA presidendivalimised olid viimased, mis toimusid praktiliselt ilma konkurentsita. Esimesel neist oli eelmine president James Madison täitnud põhilised föderalistide valimislubadused (kaitsetollid ja riigipanga) ning nende kandidaadil Rufus Kingil polnud suurt midagi rahvale lubada. Monroe võitis 68,2% häältest ja 183 valijameest Kingi 34 vastu. Järgmisel korral sai Monroe' vastaskandidaat John Quincy Adams 1 valijamehe toetuse ja Monroe võitis 80,6%-ga häältest ülejäänud. USA Föderalistlik Partei ei saanud seekord ühtki valijameest ja lõpetas oma tegevuse.

Monroe ajal tõusis USA välispoliitiline tähtsus tunduvalt, mis võimaldas tal efektiivselt kehtestada Monroe doktriini, mis keelas võõrvõimude (eestkätt Euroopa koloniaalriikide) sekkumise Ameerika maailmajao asjadesse. Doktriini ennast hakati nii nimetama alles paarkümmend aastat pärast tema surma.

Monroe oli 1775. aastast vabamüürlane ja kuulus Williamsburgi looži.

Monroe on üks kolmest presidendist, kes on surnud USA iseseisvuspäeval. 5 aastat enne tema surma surid 4. juulil 1826 samal päeval John Adams ja Thomas Jefferson.

Viited

Ameerika Ühendriikide presidendid
Ameerika Ühendriikide riigisekretärid
Ameerika Ühendriikide senaatorid
Ameerika Ühendriikide suursaadikud Prantsusmaal
Ameerika Ühendriikide suursaadikud Ühendkuningriigis
Ameerika Ühendriikide poliitikud
Sündinud 1758
Surnud 1831
Andrew Jackson

Andrew Jackson (15. märts 1767 – 8. juuni 1845) oli seitsmes Ameerika Ühendriikide president aastail 1829–1837.

1824. aasta presidendivalimistel, kus ta oli vastamisi John Quincy Adamsi ja veel kahe Demokraatlik-Vabariikliku Partei kandidaadiga, saavutas Jackson nii rahvahääletusel 151 271 häälega kui ka valimiskogus 99 häälega enamuse. Kuna aga valimiste võitmiseks oli vaja vähemalt 131 häält valimiskogu 261 häälest ja keegi ei saavutanud enamust, läks valimine üle Esindajatekotta, kes valis presidendiks Adamsi 13 häälega Jacksoni 7 vastu. 

Jackson oli kogenud sõjaväelane ja piirialade inimeste vaadete esindaja. Seetõttu nõudis ta Ameerika Ühendriikide kiiret laiendamist ning kohtles julmalt indiaanihõime, eriti Florida osariigis. Tema valitsemisstiil oli äärmiselt autoritaarne, kuid ometi tugevdasid tema muudatused lõppkokkuvõttes nii demokraatlikku riigikorda kui ka Ameerika Ühendriikide riiklust.

28. mail 1830 allkirjastas ta seaduse (Indian Removal Act), mille järgi tuli umbes 100 000 Ameerika Ühendriikide kagualade indiaanlast viia läänepoolsetele maadele, mis pidid saama indiaanlaste omaks. Ta eiras ülemkohtunik John Marshalli otsuseid, mille kohaselt föderaalvalitsus pidi indiaanlasi kaitsma. Selle tulemusena sundis osariigi valitsus tšerokiid Georgiast lahkuma ning Pisarate rajal hukkus tuhandeid inimesi.

1832. aasta presidendivalimiste ajaks olid Jacksoni suhted asepresidendi, Lõuna-Carolina senaator John C. Calhouniga halvenenud, peamiselt 1832. aasta Nullimiskriisi (Nullification Crisis) tõttu, kui Calhouni koduosariik, Lõuna-Carolina, keeldus osariigi piires jõustamast 1828. ja 1832. aasta protektsionistlike tariife, ning 1829.–1831. aasta Seelikuafääri (Petticoat affair) tõttu, kus mängis rolli ka Calhouni abikaasa Floride. Lõplikult rikkus Jacksoni suhted Calhouniga Martin Van Bureni USA saadikuks Suurbritannias nimetamine Jacksoni poolt, mis lõppes senatis viigiga. Kui senati hääletus lõpeb viigiga, siis teeb põhiseaduse kohaselt lõpliku otsuse asepresident. Calhoun aga hääletas Van Bureni saadikuks nimetamise vastu.

Teiseks ametiajaks valis Jackson enda asepresidendiks Van Bureni. 

30. jaanuaril 1835 sooritati talle atentaat, kuid töötu Richard Lawrence'i püstolitel tekkis tõrge ning Jackson pääses vigastusteta.

1805. aastast oli ta vabamüürlane.

Jacksoni portree on 20-dollarilisel paberrahal.

Ameerika Ühendriikide presidendid
Ameerika Ühendriikide sõjaväelased
Ameerika Ühendriikide senaatorid
Sündinud 1767
Surnud 1845
William Henry Harrison

William Henry Harrison (9. veebruar 1773 – 4. aprill 1841) oli Ameerika Ühendriikide üheksas president (1841).

1800. aastal sai temast Indiana territooriumi kuberner. Populaarsust tõi talle võit üles tõusnud indiaanlaste üle Tippecanoe lahingus 7. novembril 1811. Ta võitis ka britte 1812. aasta sõjas ja indiaanlasi Thamesi jõe lahingus 5. oktoobril 1813.

1829–1830 oli ta saadik Suur-Kolumbias, kus kohtus Simón Bolívariga.

1836. aastal kandideeris ta esmakordselt uue, viigide partei kandidaadina presidendikohale. Harrison vastandati lihtrahva kandidaadina elitaarsele presidendile Martin Van Burenile. Majanduskriisile ning van Bureni valitsemises ja kampaanias tehtud vigade tõttu õnnestuski tal 1840. aasta valimised võita.

1841. aasta märtsi alguses, ametisse õnnistamise tseremoonial, külmetus Harrison tõsiselt, kui pidas külma ilmaga ilma üleriieteta läbi aegade pikima USA presidendi ametisse õnnistamise tseremoonia kõne (8444 sõna, kestus üle 2 tunni). Ta haigestus kopsupõletikku ja suri kuu aega hiljem. Nii sai temast esimene USA president, kes oma ametipostil suri. Ta on tänini kõige lühemat aega ametis olnud Ameerika Ühendriikide president: 31 päeva. Ühtlasi on ta viimane USA president, kes oli sündinud enne USA iseseisvumist.

Temast alates on peaaegu kõik iga 20 aasta järel valitud USA presidendid surnud oma ametiajal (eranditeks Ronald Reagan ja George W. Bush) indiaanipealiku Tecumseh' väidetava needuse tagajärjel aastast 1811. Kuid sellest "needusest" teatas esimest korda alles Ripley oma raamatus "Usu või ära usu" aastal 1931, mis seab needuse olemasolu kahtluse alla.

Tema poeg John Scott Harrison oli USA Esindajatekoja saadik Ohiost 1853–1857, pojapoeg Benjamin Harrison oli USA president 1889–1893. See on läbi aegade ainus vanaisa ja pojapoja paar, kes on mõlemad olnud USA presidendid.

Harrison oli esimene USA president, keda fotografeeriti. Originaalfoto on kaotsi läinud, kuid sellest on alles koopia.

Ameerika Ühendriikide presidendid
Ameerika Ühendriikide saadikud
Sündinud 1773
Surnud 1841
Ameerika Ühendriikide senaatorid
Kongressi kuldmedali kavalerid
Ameerika Ühendriikide maaväe kindralid
Jacques Chirac

Jacques Chirac [žakk šir'akk] (29. november 1932 Pariis – 26. september 2019 Pariis) oli Prantsusmaa poliitik, Prantsusmaa president 1995–2007 ning Andorra kaasvürst 1997–2005. Aastatel 1977–1995 oli Chirac Pariisi linnapea.

Ta valiti gollistide partei UMP kandidaadina ametisse 1995. aastal napi eduga endise haridusministri sotsiaaldemokraat Lionel Jospini ees ja uuesti 2002. aastal, saavutades läbi aegade suurima valimisvõidu Prantsusmaa presidendi valimiste teises voorus Jean-Marie Le Peni üle. Viimane ametiaeg kestis 2007. aastani.

Ametisse astudes nimetas Chirac peaministriks endise eelarveministri Alain Juppé. 1997. aastal tegi ta halvasti läbimõeldud otsuse, saates Rahvuskogu (kus RPRil ja UDFil oli ligi 84% enamus) laiali ja korraldades uued valimised. Valimistel aga võidutsesid sotsiaaldemokraadid, moodustades teiste vasakpoolsete erakondadega koalitsiooni ja Chirac oli sunnitud peaministriks nimetama Jospini, pannes aluse kolmandale kohabitatsioonile, mis kestis kuni 2002. aastani. 2002. aasta presidendivalimistel jäi Jospin kolmandaks ja seega teisest voorust välja, kõik teised erakonnad toetasid Chiraci. Ka 2002. aasta parlamendivalimistel moodustasid Chiraci konservatiivsed toetajad uue erakonna UMP, mis saavutas 62% enamuse, peaministriks minetas ta endise kaubandus- ja tööstusministri Jean-Pierre Raffarini.

Ta oli Pierre Messmeri valitsuses Prantsusmaa põllumajandusminister 1972–1973 ja siseminister 1974. Ta oli gollistide partei RPR peasekretär 1974–1975 ja esimees alates 1976, peaminister 1974–1976 ja 1986–1988, Pariisi linnapea 1977–1995 (ajutiselt samal ajal ka peaminister) ja Euroopa Parlamendi liige 1979–1980.

2003. aastal sarjas ta endisi idabloki riike nende toetuse pärast USA sissetungile Iraaki.

11. märtsil 2007 teatas ta, et loobub presidendivalimistel osalemisest ja lõpetab oma 40 aastat kestnud karjääri Prantsuse tipp-poliitikas.

Tunnustus
2001 Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk

Isiklikku
1956 abiellus ta Bernadette Chodron de Courceliga. Neil on kaks tütart: Laurence (1958–2016) ja Claude (sündis 1962). Neil on ka Lõuna-Vietnamis sündinud kasutütar Anh Dao Traxel (sündis 1958). Claude on töötanud isa suhtekorraldusassistendi ja nõunikuna. Laurence, kes kannatas nooruses anoreksia all, ei ole poliitikas osalenud. Jacques Chiracil on neli lapselast: Claude'il on Moskva olümpiavõitjaga judos Thierry Reyga poeg ning Anh Daol on kolm poega.

Viited

Välislingid

 "Suri Prantsuse ekspresident Jacques Chirac" ERR, 26. september 2019

Prantsusmaa presidendid
Andorra vürstid
Prantsusmaa peaministrid
Auleegioni suurristi kavalerid
Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1932
Surnud 2019
Perekond

Perekonda on Euroopa kultuurides traditsiooniliselt mõistetud kui isikute kooslust, keda ühendab esmalt kas abielu või põlvnemine. Perekonna liikmed jagavad kodu, ühiseid väärtusi, eesmärke, ressursse ja vastutust üksteise suhtes. Viimaste aastakümnete jooksul on traditsiooniline arusaam perekonnast (eriti lääne kultuuriruumis) hägustunud ja mitmekesistunud erinevatel põhjustel nagu sooline ja ealine emantsipeerumine, väärtuste ja eesmärkide enneolematu paljusus, heaolu ja individualismi kasv, infoajastu võimalused jne. 

Perekond avaramas tähenduses võib tähendada ka 

a) suurperet, mille liikmeteks on loetud ka hõimlasi, sulaseid, orje, orbe ja teisi püsivalt koos elavaid inimesi, kes ei kuulu traditsioonilise pere tuumikusse; 

b) kärgperet, kuhu kuuluvad (vaba)abielus olevate partnerite eelnevatest kooseludest kaasa toodud pereliikmed; 

c) hooldusperet, kus perekonna tuumikkooslus on püsihooldusele võtnud väljastpoolt lastekodulapse, vanuri, nooruki või muu isiku, kes on oma perekonnast irdunud; 

d) samast soost vanematega peret; 

e) kommuuni, mis on moodustunud ühise religiooni, maailmavaate või elustiili põhjal.

Konservatiivse peremudeli järgi koosneb perekond kahest erisoolisest vanemast (isast ja emast) ning lastest, laiendatud perekond võib hõlmata ka vanavanemaid, tädisid-onusid ja teisi lähisugulasi. Selle osakaal on arenenud tööstusriikides viimase sajandi vältel pidevalt kahanenud. Seda mõjutavad abielulahutuste, vabaabielude ja üksikvanemate arvu kasv, LGBT inimeste võrdõiguslikkuse ja usuvabaduse levik, elatustaseme ja sotsiaaltoetuste tõus jpt tegurid. Väljaspool Euroopat leidub ulatuslikult levinud usundeid (eelkõige islam) ja kultuure (paljud põlisrahvaste kultuurid), kus traditsioonilised on teistsugused peremudelid, näiteks polügaamilised või suurpered.

Majanduslike üksuste liigituses on perekond üks leibkondade liike (leibkond võib olla ka üksikisik).

Sotsioloogilised perekonnakäsitused
Funktsionalistlik käsitlus võtab omaks perekonna definitsiooni, mis rõhutab perekonna tegevusi ja nende mõju ühiskonna struktuuri säilitamiseks, millest perekond on omakorda üks osa.

George Peter Murdocki kohaselt täidab perekond nelja funktsionaalset ühiskonna püsimiseks vajalikku tingimust: kontroll seksuaalsuhete üle, taastootmine, noorte sotsialiseerimine ja majanduslik ühistegevus. 

Ira L. Reiss on perekonda pidanud institutsiooniks, mis koosneb sotsiaalselt defineeritud normidest ja suhetest. Tema arvates on perekonna peamisteks funktsioonideks järeltulijate legaliseerimine ja sotsialiseerimine. Perekonnas väärtustatakse lisaks vastastikusele sõltuvusele ja vastutusele ka emotsionaalset seotust. Selle definitsiooni kohaselt võivad end perekonnana määratleda indiviidid, kes pole bioloogiliselt ega seadusliku lepinguga seotud, lastetud paarid, üksikvanemad ja kasulapse hooldajad, kui nad täidavad eelpool nimetatud tingimusi ja töötavad loodud suhte püsimise nimel.

Vaata ka 

abielu
peremärk

 Perekond
Perekonnaõigus
Glasnost

Glasnost (vene keeles гласность 'avalikkus', 'üldteatavus'; varem on eestikeelse vastena kasutatud sõna avalikustamine) oli Mihhail Gorbatšovi ellu kutsutud avalikustamispoliitika NSV Liidus.

Iseloomustus
Glasnost tähendas salastatuse vähendamist Nõukogude ühiskonnas ja ajakirjanduse üle seatud kommunistliku partei kontrolli mõningast kärpimist. Keelamis- ja kärpimispoliitika kõrval, mida rakendas tsensuur oma avalikkusele teadmatuks jäänud tegevuses, hakati rohkem kasutama parteilist järelevalvet, mis vahel avaldus ka avaliku parteilise kriitikana või diskussioonina. 

Hakati kajastama negatiivseid nähtusi, näiteks katastroofe ja sotsiaalseid konflikte, kuritegevuse tõelist ulatust. Avaldati näotuid tõsiasju NSV Liidu ajaloost, samuti näidati, kuidas inimesed välismaal tegelikult elavad. Massimeedia tähendus muutus: see polnud enam ainuüksi propaganda-, vaid ka teabevahend. 

Poliitilise surve mõningane lõdvenemine nähtus eeskätt üleliidulises trükiajakirjanduses ja televisioonis, ajakirjanduse liberaliseerumine provintsides toimus aeglasemalt.

Avalikustamisega kaasnes perestroikapoliitika, üha vähem kasutati ühiskonna juhtimiseks administratiivmeetodeid ja laienes demokraatia. Vähenes ühiskonna ja riigi suletus, laienesid kontaktid muu maailmaga, 1988. aastal lõppes välisringhäälingu jaamade segamine.

Alguses ei tähendanud glasnost veel täielikku sõnavabadust. Näiteks püüti maha vaikida Tšornobõli katastroofi ja sellest põhjustatud radioaktiivse reostuse ulatust. Ent järk-järgult avalikustamine süvenes, kuni 1990. aastal likvideeriti NSV Liidu tsensuuriorgan Glavlit. Suurima mõju saavutas glasnost vahetult enne Nõukogude Liidu lagunemist. Hiljem kaotas glasnost tähenduse ning selle asendas universaalsem ja kõigile mõistetav sõnavabadus, mis on tänapäeval enamikus riikides iseenesestmõistetav.

Vaata ka 
perestroika
avalikustamine
loomeliitude ühispleenum
loomeliitude kultuurinõukogu
Hirvepargi miiting
Balti kett

Kirjandus 
 Mati Graf. "Kalevipoja kojutulek. 1978. aasta poliitilisest pööripäevast 1988. aasta suveräänsusdeklaratsioonini." Tallinn, Argo 2008. ISBN 978-9949-438-53-2

Välislingid 
  Glasnost im sowjetischen Bibliothekswesen
 Vaapo Vaher. Legendid loomeliitude pleenumeist Luup nr 7 (64), 6. aprill 1998

Nõukogude Liidu poliitika
Kuldrenett

Kuldrenett (Goldreinette, Golden reinette, Reinette dorée, Złota reneta, Princesse Noble, English Pippin, Reinette jaune tardive jt paralleelnimed) rühm renettõunte sorte. 

Eestis on levinud ja hinnatud õunasort Liivi kuldrenett, mille algupära pole täpselt teada. On arvatud, et tegu on Liivimaa vana maasordiga (läti keeles Vidzemes zelta renete). Tõenäolisemalt on tegu vana saksa sordiga, mis 19. sajandi paiku Liivimaale toodud. 

Julius Aamissepa arvates on originaalsordiks Goldgelbe Sommer Renette. Teistel andmetel on tegu Liivimaal aretatud sordiga, mille eelkäijateks on preisi pomoloogi justiitsnõunik Burchardti aretatud Landsberger Renette (Landsberger) või Venemaa keiserliku aedniku von Hartwissi poolt oma sõbrale Burchardtile pühendatud sort Burchardt Renette (Burchardt's Goldreinette, Golden Noble).

Õunasordid
Dave Benton

Dave Benton (kodanikunimega Efrén Eugene Benita; sündinud 31. jaanuaril 1951 Arubal) on laulja, Eurovisiooni lauluvõistluse võitja (2001, koos Tanel Padariga).

1997. aastast elab ja tegutseb ta Eestis. Koos Tanel Padariga esitas 2001. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel laulu "Everybody", mis võitis võistluse. Ta on siiani ainus mustanahaline, kes on võitnud Eurovisiooni lauluvõistluse. Ühtlasi on ta ka vanim lauluvõistluse võitja.

Dave Bentoni emakeel on papiamento keel. Küsimusele, mis keeli ta oskab, vastas Benton aastal 2004 nii: "Papiamento, inglise, hispaania, hollandi. Prantsuse, itaalia ja saksa keelt poolenisti. Eesti keel on kõige raskem."

Benton laulab koos Rolf Roosalu, Lenna Kuurmaa, Chalice'i, Kaire Vilgatsi, Jüri Pootsmanni, Tanel Padari ja teiste eesti lauljatega laulu "Ei ole üksi ükski maa" telesaates "Tujurikkuja" kõlanud versiooni.

Elulooraamatud
 2010 „Teisiti ei ole võimalik“. Autor Dave Benton. Tõlkinud Erkki Sivonen, toimetanud Marge Kask. Tallinn. Ajakirjade Kirjastus. 
 2020 „Olen see, kes olen. Suur intervjuu“. Autor Dave Benton. Tõlkinud Tarmo Rajamets, toimetanud Laine Randjärv. Kirjastus Goodnews Communication OÜ.

Isiklikku 
Tema tütar Sissi Nylia Benita tegeleb samuti laulmisega ning saavutas võistlusliku telesaate "Eesti otsib superstaari" seitsmendal hooajal teise koha.

Viited

Välislingid
 Dave Benton kirjutas raamatu Neljas.ee, 27. aprill 2010
 YouTube: Tujurikkuja 2015 - "Ei ole üksi ükski maa"

Eesti lauljad
Poplauljad
Eesti esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Eurovisiooni võitjad
Sündinud 1951
Tsent

Tsent (ka sent, ladina centum 'sada', lühend c) on muusikalise intervalli ühik, mis väljendab suhet kahe sageduse vahel. Üks tsent tähendab suhet 21/1200

1200 c = oktaav. Võrdtempereeritud häälestuses 100 c = pooltoon, 200 c = tervetoon jne.

Viited

Muusikateooria
Helikõrgus
Nüüdismuusika
Mönchengladbach

Mönchengladbach on linn Saksamaa lääneosas, Nordrhein-Westfaleni liidumaal.

Mönchengladbachi ajalugu algab Gladbachi toomkiriku ehituse algusega 974. aastal. Mönchengladbach sai linnaõigused aastal 1364.

Viited

Välislingid 

Mönchengladbachi koduleht
Aarhus

Aarhus, ka Århus on linn Taanis Kesk-Jüütimaa piirkonnas Aarhusi lahe ääres, Aarhusi valla keskus. Varasema haldusjaotuse järgi Aarhusi maakonna keskus. 

Aastail 1948–2010 kandis linn nime Århus, alates 1. jaanuarist 2011 taas ametlikult Aarhus.

Aarhus on Kopenhaageni järel suuruselt teine linn Taanis.

Linnas asub Aarhusi Ülikool.

Aarhus on 2017. aastal Euroopa kultuuripealinn.

Linna nime õigekirjutus

Linna nimi enne 1948. aasta õigekirjareformi oli Aarhus. Reformiga asendati taani keele õigekirjas täheühend aa tähega å. Linnanimesid lubati selle reformiga kirjutada nii vanas kui ka uues kirjaviisis. 

Aastast 1956 hakati kõikides riigiasutustes kasutama linnanimedes å. Aastal 1984 anti hoolimata keelemeeste vastuseisust linnadele õigus valida, kuidas nad oma linna nime kirjutavad. Aarhusi linnanõukogu otsustas alates 1. jaanuarist 2011 kasutada nimekuju Aarhus. Taani keelekorraldajad peavad õigeks mõlemat nimekuju.

Århusi teater

Teatrimaja projekteeris arhitekt Hack Kampmann. Teater avati 1900. aastal. Aarhusi teatris on viis väiksemat lava, pealava, saalis umbes 700 kohta, suur rõdu, väike lava asub teatri kohvikus Cafe Hack.

Kohvik sai nime arhitekt Hack Kampmanni järgi. Cafe Hack on saanud rahvusvaheliselt tuntuks tänu samanimelisele raadiosaatele, mis on eetris pühapäeva hommikuti. Kohvikus pakutakse etendusteteemalist menüüd ning seintel on fotod vanadest etendustest ja näitlejatest. Kohvik on avatud ka linna külalistele.

Pilte

Vaata ka
Århusi konventsioon
Gellerup

Viited

Välislingid

 Århusi valla koduleht (taani keeles)
 Turismiinfo (taani, inglise ja saksa keeles)

 
Arhus
Taani kultuur
Ristija Johannes

Ristija Johannes (idakirikus ka Johannes Eelkäija, vanakreeka: Ἰωάννης ὁ βαπτίζων) oli Vana Testamendi  viimane ja Uue Testamendi esimene prohvet. Teda nimetatakse prohvetiks ka Koraanis.

Johannes sündis peaingel Gabrieli poolt kuulutatuna Hebroni linnas preester Sakariase ja tema naise Eliisabeti pojana, kuus kuud enne Kristuse sündi. Prohvet Malaki ettekuulutuse järgi oli Johannese missioon teenida prohvetina. Selle nimel elas ta kaamelivillast rüüd kandes pikki aastaid kõrbes. Ta ristis Jordani jões oma sugulase Jeesuse.

Johannes suri märtrisurma. Salome, kuningas Herodese kasutütar, võlus ühel peol kuningat oma tantsuga ning nõudis vastutasuks Johannese pead liual. Herodes lasi pühaku pea maha raiuda. Johannese pea esitlemine Salomele liual on kunstis sageli kasutatud motiiv.

Matteuse evangeelium, 3:

 Neil päevil tuli Ristija Johannes ja kuulutas Juuda kõrbes:
 "Parandage meelt, sest taevariik on lähedal!"
 Tema ongi see, kellest on räägitud prohvet Jesaja kaudu: "Hüüdja hääl on kõrbes: Valmistage Issandale tee, tehke tasaseks tema teerajad!"
 Johannesel oli kaamelikarvadest kuub, ja ta niuete ümber oli nahkvöö, aga roaks olid talle rohutirtsud ja metsmesi.

Ristija Johannesele pühitsetud kirikud Eestis
Ristija Johannesele on pühitsetud:
Meeksi Ristija Johannese kirik Võrumaal Miikses, mida ehitati salaja öösiti Stalini ajal, kirikupüha on vanal jaanipäeval
Lüganuse Ristija Johannese kirik
Tallinna Nõmme Ristija Johannese kirik
Harju-Jaani Ristija Johannese kirik
Järva-Jaani Ristija Johannese kirik
Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kirik
Tartu Jaani kirik

Vaata ka 
ristimine

Viited

Uue testamendi inimesed
Pühakud
Koraan
Loosi

Loosi on küla Võru maakonnas Võru vallas.

Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.

Eesti 2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas külas 77 elanikku. 25.10.2022 seisuga elas külas 72 elanikku.

Külas on raamatukogu. Pood ja postipunkt on suletud. Läbi küla voolab Raagsilla oja.

Viited

Võru valla külad
Artur-Tõeleid Kliimann

Artur-Tõeleid Kliimann (15. jaanuar 1899 Meerapalu, Meeksi vald –14. või 15. juuli 1941 Tartu) oli eesti õigusteadlane.

Elulugu
Artur-Tõeleid Kliimann õppis Pedassaare vallakoolis, Räpina kihelkonnakoolis ja Räpina Kõrgemas Algkoolis. Ta lõpetas aastal 1919 eksternina Tartu Õpetajate Seminari. Võttis osa Vabadussõjast, lõpetas Eesti Sõjakooli. 1923. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 1927. aastast oli õigusteaduskonna õppejõud. 1932. aastal kaitses Tartu Ülikoolis õigusteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Administratiivakti teooria". Aastatel 1933–1941 oli ta haldusõiguse ja haldusprotsessi professor. 1940-1941 oli ta Tartu Ülikooli haldusprorektor ja haldusõiguskateedri juhataja.

Artur-Tõeleid Kliimann hukkumise asjaolud pole siiani selged. Nõukogude võimu ajal levis versioon, et ta hukkus Saksa okupatsiooni ajal Tartu koonduslaagris 1941. aastal. Tollased kolleegid ülikooli õigusteaduskonnast Paul Vihalem], Leo Leesment, Edgar Talvik ja Johannes Mäll (oli ise mõne aja Tartu koonduslaagris) arvasid, et Kliimann hukkus juba enne Saksa okupatsiooni algust, kui Nõukogude okupatsioon oli Tartus lõppenud ja Saksa okupatsioon polnud veel alanud, omakohtu tulemusena ja surma saabumise kohaks arvati olevat Tartu Ülikooli peahoone kelder.

Teosed
Administratiivakti teooria. Tartu: Akadeemiline Kooperatiiv 1932.
Haldusprotsess. Tartu: Akadeemiline Kooperatiiv 1937.
Õiguskord. Tartu: Akadeemiline Kooperatiiv 1939.

Viited

Kirjandus
Peeter Järvelaid. "Artur-Tõeleid Kliimann (1899–1941)." Akadeemia, 1999, nr 2, lk 256–275

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti õigusteadlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Vabadussõja veteranid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1899
Surnud 1941
Aulis Aarnio

Aulis Arvi Aarnio (sündinud 14. mail 1937) on soome õigusteadlane, Helsingi ülikooli emeriitprofessor. Ta on tuntud Multi Level Approach käsitluse arendajana.

Bibliograafia
"Õiguse tõlgendamise teooria" (Tallinn: Juura 1996) ISBN 9985-822-40-4

Välislingid
Biograafia

Soome õigusteadlased
Helsingi ülikooli professorid
Sündinud 1937
Mili Balakirev

Mili Balakirev (Милий Алексеевич Балакирев, 2. jaanuar 1837 Nižni Novgorod – 29. mai 1910 Peterburi) oli vene klaverimängija ja helilooja.

Mili Balakirevi peamised žanrid olid romantilised orkestri- ja klaveriteosed, kus on kasutatud vene rahvamuusikat.

Mihhail Glinka loominguga puutus ta kokku üsna noorelt. Üks tema varasemaid helitöid on klaverifantaasia Glinka ooperile "Elu tsaari eest".

1868. aastal sai ta Peterburi Tasuta Muusikakooli direktoriks. Balakirev kannatas haigus- ja masendushoogude all ega olnud viljakas helilooja.

Balakirev kirjutas kaks sümfooniat ja kaks klaverikontserti, lisaks neile ka sümfoonilise poeemi "Tamara" Mihhail Lermontovi luuletuse ainetel. Seda teost peetakse vene rahvusliku muusika üheks verstapostiks.

Klaverimuusikast kerkib esile idamaiselt värviküllane klaverifantaasia "Islamei" (1869–1902), mis on mängijale küllaltki keeruline. Just selle oopusega kindlustas Balakirev enesele rahvusvahelise kuulsuse. Ferenc Liszt oli teosest lummatud ja tutvustas seda oma õpilastele.

Venemaa heliloojad
Sündinud 1837
Surnud 1910
Mihhail Lotman

Mihhail Lotman (sündinud 2. septembril 1952 Leningradis) on Eesti kirjandusteadlane, semiootik ja poliitik, X ja XIV Riigikogu liige Isamaa fraktsioonis.

Mihhail Lotman on Tallinna Ülikooli professor ja Tartu Ülikooli vanemteadur. 2003. aastal astus ta Res Publica erakonda. 

2007. aasta Riigikogu valimistel sai ta 559 häält ja ei osutunud valituks. Ta kandideeris ka 2011. aasta Riigikogu valimistel Tartu linnas ning sai 760 häält, kuid valituks ei osutunud. 22. jaanuaril seoses Tõnis Lukase lahkumisega Riigikogust sai Lotman asendusliikme mandaadi, kuid loobus sellest.

30. juunil 2011 valis Tartu linnavolikogu Mihhail Lotmani volikogu esimeheks.

Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel.

Pärast Tõnis Lukase otsust mandaadist loobuda sai Lotmanist 4. märtsil 2019 XIV Riigikogu asendusliige.

Tunnustus
2001 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk
2011 – Tallinna Ülikooli teenetemärk
2015 – Valgetähe II klassi teenetemärk
2018 – Postimehe aasta arvamusliider
2019 – Tallinna Ülikooli teenetemärk

Pere
Mihhail Lotman on Venemaalt pärit juudi haritlaste Juri Lotmani ja Zara Mintsi poeg ning Aleksei Lotmani ja Grigori Lotmani vend. Ta on abielus Piret Lotmaniga, neil on viis last, sealhulgas Rebekka Lotman ja Maria-Kristiina Lotman.

Teoseid
Лотман М. Ю., Шахвердов С. А. Некоторые аспекты теории стиха // Сборник статей по вторичным моделирующим системам. Тарту: ТГУ, 1973. С. 168-175.

Viited

Välislingid
 Mihhail Lotmani koduleht
 Mihhail Lotman Riigikogu lehel
 
 Mihhail Lotman saates "Kukul külas", 31. august 2008, 
  Mihhail Lotman: päästeametile tänu ja kurbusega, Postimees, 26. november 2008
 Mihhail Lotman: saatuslik Katõn, Postimees, 12. aprill 2010
 Mikk Salu. Mihhail Lotman: oleks minu teha, ütleksin – elage nii, nagu ise tahate, EPL, 15. mai 2010
 Mihhail Lotman: Kristlus ja tänapäev. Sirp, 17. detsember 2010
 Mihhail Lotman: anonüümseid netikommentaare ei tohi keelata, Postimees, 24. aprill 2013
 Ave Tampere, Mihhail Lotman: täisväärtuslikku elu elav inimene ei vaja meelemürke, Eesti Päevaleht, 2. august 2013
 12. veebruar 2015, Mihhail Lotman: Meie väike holokaustiskandaal, delfi.ee
 Mihhail Lotman: Pariisi sündmustes ei ole me kuidagi süüdi. Radikaalsed islamistid klaarivad alles ristisõdade arveid, 14. november 2015, Delfi
 Mihhail Lotman, Pikkade käte öö: Kölnis ja teistes Saksa linnades juhtunu on tohutult õpetlik, lotman.ee/blogi, 14. jaanuar 2016, Õhtuleht
 Teet Korsten, Mihhail Lotman: Maine seisukohalt on just parempoolse erakonnaga liitumine patt, Postimees, 8. august 2020

Eesti semiootikud
Eesti kultuuriteoreetikud
Eesti kirjandusteadlased
Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud
X Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti katoliiklased
Eesti juudid
Sündinud 1952
Lindau

Lindau on linn Saksamaal Baieri liidumaal.

Lindau vanalinn asub Bodeni järves oleval 68 hektari suurusel Lindau saarel. Järvest voolab läbi Reini jõgi. Järv asub 395 meetrit üle merepinna. Linna lähedal on 1064 meetri kõrgune Pfänderi mägi, millelt avaneb hea vaade linnale.

Lindau asub kohas, kus saavad kokku Saksamaa, Austria ja Šveitsi piirid. Kauni looduse ja hästi säilinud keskaegse linnasüdame tõttu on Lindau turismisihtpunkt. Igal aastal toimuvad Lindaus Nobeli auhinna laureaatide kokkusaamine ja psühhoterapeutide kongress.

Ajalugu 

Inimtegevuse jälgi on Lindaust leitud juba 1. sajandist. Lindau nime on maininud esmakordselt 882. aastal üks Sankt Galleni munk seoses sellega, et Reetia krahv Adalbert olevat saarele asutanud nunnakloostri. 1180 rajati saarele Püha Stephani kirik ja 1224 frantsiskaani klooster. Reformatsiooni ajal pöördus klooster 1528 luteri usku. Linn asus Nürnbergist Itaaliasse viival kaubateel ja oli kalapüügikeskus.

Kolmekümneaastase sõja (1618–1648) ajal rüüstasid Rootsi väed 1646 linna ja sõja mälestuseks korraldatakse Lindaus alates 1655 lastefestivali.

1220. (teistel andmetel 1274.) aastal sai vaba riigilinna staatuse, mis likvideeriti 1802. Vürst Karl August von Bretzenheim andis 1804 linna Austriale, kuid 1805 tagastati see Baierile. 1853. aastal ehitati saarele raudteetamm ja 1856 rajati uus sadam koos tuletorni ja lõviskulptuuriga. 19. sajandil sai Lindau tekstiili tootmise keskuseks. 1922 ühendati linnaga ümberkaudsed Aeschachi, Hoyreni ja Reutini alad.

30. aprillist 1945 kuni 1. septembrini 1955 kontrollisid linna Prantsuse väed, linn kuulus Württemberg-Hohenzollerni liidumaa alla, mis 1952. aastal sai Baden-Württembergi liidumaa osaks. 1955. aastal tagastati Lindau Baierile.

Viited

Välislingid 

Lindau koduleht

Baieri linnad
Baieri vallad
Saarbrücken

Saarbrücken on linn Saksamaal, Saarimaa pealinn. Asub Saari jõe ääres, Prantsusmaa piiri lähedal.

Ajalugu
Saarbrückenit mainitakse esmakordselt 999. aastal. Saarimaa krahvkond tekkis 1120. aastal.

1793. aastal okupeerisid linna Prantsuse väed ja 1801. aastal liideti Saarimaa Prantsusmaaga ja 1815. aastal Preisimaaga. 1909. aastal liideti Saarbrückeniga Sankt Johanni ja Malstatt-Burbachi linn.

Majandus
Saarbrücken on söebasseini keskel asuv tööstuslinn. Peamised tööstusharud on metallurgia ja masinatööstus.

Vaatamisväärsused

Ludwigi kirik (Ludwigskirche) (XVIII sajand)
Saarbrückeni loss

Vaata ka
Saarimaa Ülikool

Viited

Välislingid

Saarbrückeni koduleht
Saarimaa linnad
Haanja

Haanja ehk Haani on küla Võrumaal Rõuge vallas, kunagises Rõuge kihelkonnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Haanja valla halduskeskus.

Küla territooriumile jäävad Suur Munamägi ja Vällamägi.

Küla läbivad Rõuge–Rebäse–Haanja tee, Rõuge–Kurgjärve–Haanja tee, Kose–Käbli tee ja Haanja–Kündja tee.

Vaata ka
Haanja kõrgustik
Haanja looduspark

Viited

Rõuge valla külad
Łida

Lida on linn Lääne-Valgevenes Hrodna oblastis, Lida rajooni halduskeskus. Asub 170 kilomeetri kaugusel riigi pealinnast Minskist. Lida on elanike arvult 14. linn Valgevenes.

Esimesed teated Lidast pärinevad aastast 1323, mil Leedu suurvürst Gediminas rajas Lidasse lossi.

1433. aastal piirati seda lossi Leedu Suurvürstiriigis kodusõja ajal.

1569. aastal sai Lida Poola osaks. Poola kuningas Sigismund III Vasa (Zygmunt III Waza) andis Lidale linnaõigused 1590. aastal. Magdeburgi õiguste ametlik kinnitamine toimus 1640. aastal Poola kuninga Władysław IV Vasa poolt.

Kolmas Põhjasõjas (1700-1721) vallutasid linnas asuva lossi kaks korda rootslased, kuid poolakad vallutasid selle tagasi.

Pärast Poola kolmandat jagamist 1795. aastal läks Lida Vene impeeriumi osaks.

Sõdadevahelisel perioodil (1919-1939) läks linn pärast jagamist Poolale tagasi ning Lida taaskuulumist Poola riigi koosseisu kinnitas Riia rahu 1921. aastal. 

1931. aastal elas linnas 63% poolakaid, 32% juute, 2% valgevenelasi ja muid vähemusi.

Pärast rünnakut Poolale 1939. aasta septembris annekteeriti Lida NSV Liiduga ja langes Nõukogude okupatsiooni alla. Aastatel 1941–1944 oli linn Saksa okupatsiooni all ja juudi osa linnast hävis. Pärast NSV Liidu ja Poola vahelise piiride muutmise lepingu sõlmimist 1945. aastal läks linn NSV Liidu koosseisu.

Pärast NSV Liidu lagunemist 1991. aastal läks linn Valgevene osaks. 

Tänapäeval elab Lidas umbes 50% poolakaid, 40% valgevenelasi ja 10% muid vähemusi, peamiselt venelasi.

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht (vene keeles)
 Łida
 Linn Valgevene fotoentsüklopeedias

Valgevene linnad
Lida rajoon
Vaira Vīķe-Freiberga

Vaira Vīķe-Freiberga [v'aira v'iitje-fr'eiberga] (sündinud 1. detsembril 1937 Riias) on Läti poliitik ja psühholoog, ta oli Läti president aastatel 1999–2007. Ta oli Läti esimene naispresident.

Elukäik 

Vaira Vīķe-Freiberga vanemad olid teise maailmasõja pagulased. Nad lahkusid Lätist 1945. aastal ja elasid mitmes riigis: Marokos, Saksamaal, Kanadas. 

Vaira õppis Toronto Ülikoolis ja McGilli Ülikoolis, kus omandas ka doktorikraadi psühholoogias. Aastatel 1965–1998 oli Vaira Montréali Ülikooli psühholoogiaprofessor. Töö kõrvalt osales ta Kanada Läti kogukonna tegevuses, pühendudes peamiselt läti folkloorile.

1998. aastal naasis Vaira Lätisse ja asus juhtima Läti Instituuti, mille ülesanne on tutvustada Lätit välismaal. 1999. aasta juunis valiti ta riigi presidendiks. Vīķe-Freiberga ei kuulunud algul küll presidendikandidaatide hulka, kuid kui seim ei suutnud esimeses voorus presidenti valida, seati kompromisskandidaadina üles Freiberga.

Kahe ametiaja jooksul saavutas Vaira Vīķe-Freiberga lätlaste hulgas suure poolehoiu. Ta ei teinud otsest koostööd ühegi parlamendierakonnaga.

Freiberga välispoliitiline aktiivsus aitas kaasa sellele, et 2004. aastal võeti Läti NATO ja Euroopa Liidu liikmeks. Freiberga toetas USA-d tuliselt Iraagi-küsimustes. Venemaad kutsus ta korduvalt üles Balti riikide okupatsiooni tunnistama. 

Venemaal on Freibergat kujutatud natside toetaja ja venelaste ahistajana. Sellest hoolimata osales ta 2005. aasta mais Balti riikide presidentidest ainsana Moskvas teise maailmasõja lõpu 60. aastapäeva pidustustel, kuid kuulutas seal avalikult Balti riikide mittenõusolekut Venemaa ajalookäsitlusega.

15. septembril 2006 esitasid Eesti, Läti ja Leedu Vaira Vīķe-Freiberga ÜRO peasekretäri kandidaadiks.

Tunnustus
2000 – Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk
2001 – aasta eurooplane Lätis
2005 – Valgetähe ketiklassi teenetemärk
2006 – Vürst Jaroslav Targa I järgu orden

Isiklikku 
Vaira on abielus Imants Freibergsiga, neil on poeg Kārlis ja tütar Indra.

Välislingid

 Rein Sikk. Vaira Vıke-Freiberga: täna pole juuste katkumise aeg Eesti Päevaleht, 7. veebruar 2009

Läti presidendid
Valgetähe ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1937
Überlingen

Überlingen on linn Saksamaal  Baden-Württembergi liidumaal Bodensee kreisis. Asub Bodeni järve Überlingeni lahe kaldal.

Ajalugu 

Überlingenit on mainitud esmakordselt 770. aastal. Linnaõigused sai 1211. aastal.

Vaata ka 
 Überlingeni lennuõnnetus

Viited

Välislingid 

 Überlingeni koduleht

Baden-Württembergi linnad
Baden-Württembergi vallad
Leverkusen

Leverkusen on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal. Asub Reini kaldal.

Linn on nime saanud ravimitöösturi Carl Leverkusi järgi, kui 1930. aastal liideti Wiesdorfi linnaga kolm ümberkaudset asulat.

Leverkusen on tuntud kui keemiakontserni Bayer ja spordiühingu Bayer Leverkusen kodulinn.

Viited

Välislingid 

Leverkuseni koduleht
Leverkuseni koduleht
Elobey, Annobón ja Corisco

Elobey, Annobón ja Corisco oli Hispaania koloniaalvaldus, kuhu kuulusid Guinea lahe saared Elobey, Annobón ja Corisco. 

Halduskeskus oli Santa Isabel (praegune Malabo Bioko saarel). 

Aastal 1910 hinnati elanike arvuks 2950. 

Praegu kuuluvad need alad Ekvatoriaal-Guineale.

Postmargid 
Postmarke anti välja aastatel 1903–1910. 

Aastal 1903 anti välja noore kuninga Alfonso XIII näopildiga seeria 18 väärtuses 1/4 sentimost kuni 10 peseetani. Aastal 1905 anti väärused 1 sentimost 10 peseetani uuesti välja pealdisega "1905".

Aastal 1906 tehti 1-, 2-, 3- ja 4-sentimostele markidele ületrükk boksiga, milles oli uus väärtus (vastavalt 10, 15, 25 ja 50 sentimot) ning aastaarv 1906).   

Aastal 1907 anti välja 16 väärtusega seeria, millel on kujutatud uuem kuningas Alfonso näopilt. Mitmele margile tehti 1908–1910 ületrükk. 

Yverti kataloogis on 72 margitrükki.

Ekvatoriaal-Guinea
Hispaania endised kolooniad‎
Torma vald

Torma vald oli vald Jõgeva maakonna põhjaosas Peipsi järve kaldal.

2017. aastal liideti vald Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus Jõgeva vallaga, välja arvatud Võtikvere küla, mis liideti Mustvee vallaga.

Valla lõunaosa jäi Vooremaale. Läbi valla voolasid Mustvee ja Kullavere jõgi.

Torma vallavanem oli Triin Pärsim.

Asustus 
Vallas oli 2 alevikku ja 23 küla.

Alevikud 
Torma, Sadala.

Külad 
Iravere, Kantküla, Kodismaa, Koimula, Kõnnu, Leedi, Liikatku, Lilastvere, Näduvere, Ookatku, Oti, Rassiku, Reastvere, Rääbise, Sätsuvere, Tealama, Tuimõisa, Tõikvere, Tähkvere, Vaiatu, Vanamõisa, Võidivere, Võtikvere.

Endised külad
Jaskametsa, Lullikatku, Saaremetsa.

Ajalugu 
Torma valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.

Vaata ka
Torma prügila

Viited

Välislingid 

Eesti endised vallad