joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tulemuslause

Tulemuslause ehk resultatiivlause on üks eesti lause põhitüüp, mis väljendab seisundimuutust. Tulemuslause tegevussubjektiks on lause algul seestütlevas käändes olev määrus ja grammatiliseks subjektiks muutuse tulemus.

Eesti keele tulemuslause omadused 
Tulemuslause teema moodustab seestütlevas käändes määrus, mis tähistab tegevussubjekti, ning reema koosneb resultatiivsust väljendavast tegusõnast ja muutuse sihti tähistavast alusest. Resultatiivsust väljendavateks tegusõnadeks on eesti keeles näiteks saama, tulema, kasvama, arenema.

Tulemuslause võib olla ka küsi- või kõrvallause.

 Hommikust (tegevussubjekt, teema) sai õhtu (alus).

 Seemnest kasvab taim.

 Sellest tuleb suur jama.

 Mis sinust niimoodi saab?

Tulemuslause on ehituselt sarnane kogeja-omajalausega, milles langevad samuti tegevussubjekt ja teema kokku, alus aga mitte. Normaallauses langevad kokku nii alus, tegevussubjekt kui ka teema ning olemasolulauses alus ja tegevussubjekt, aga mitte teema.

Tulemuslauset võib moodustada täislause asemel ka osastavas käändes oleva osaalusega. Eitava lause puhul on osaaluse kasutamine kohustuslik.

 Annikast (tegevussubjekt, teema) ei saanudki kirjanikku (alus).

 Sellest tuleb midagi vägevat.

Tulemuslause teistes keeltes

Tulemuslause soome keeles 
Eesti keelega sarnaselt moodustatakse tulemuslauset soome keeles, kus saavutatav seisund võib nimisõna kõrval olla ka omadussõnaline:

Mei-stä             tulee                kuuluis-i-a ~ tanssijo-i-ta.

meie-ELA         tulema-3SG      kuulus-PL-PART ~ tantsija-PL-PART

Eesti keeles kasutataks omadussõnalise tulemuse puhul pigem normaallauset: „Me saame kuulsaks.“

Tulemuslause inglise keeles 
Inglise keeles tulemuslauset üldjuhul omaette lausetüübina ei käsitleta ning resultatiivsust seostatakse pigem perfektiivi, passiivi või kindlate sõna- või morfeemiklasside semantilise tähendusega. Küll aga on tähelepanu pälvinud resultatiivsed konstruktsioonid, millel on kindlaks määratud sõnajärg ja struktuur. Need koosnevad tüüpiliselt verbist, verbijärgsest nimisõnafraasist ja nn tulemusfraasist, milleks võib olla näiteks omadus- või määrsõnafraas.

John                wipe-d            the table          clean.

John                pühkima-PST   laud                 puhas

muutja             viis                  muutuja           tulemus.

Tulemuslause jaapani keeles 
Jaapani keeles võib resultatiivsust märkida ka tegusõnaga – sel juhul moodustatakse liitverb, mille põhiosa tähistab saavutatavat seisundit ja teine osa muutmise viisi.

John-ga           Mary-o          [uti-korosi]-ta.

John-NOM      Mary-ACC        tulistama-tapma-PST

muutja            muutuja          viis-tulemus

Viited
Ükssarvik (ettevõte)

Ükssarvik (inglise keeles Unicorn) on erakapitalil põhinev idufirma, mille väärtus on üle 1 miljardi dollari. Seda terminit kasutas esmakordselt 2013. aastal riskikapitalist Aileen Lee.

CB Insights'i andmetel on 2021. aasta augusti seisuga maailmas rohkem kui 803 ükssarvikut. Suurimate ükssarvikute hulka kuulusid ByteDance, SpaceX ja Stripe. Maailmas on praegu 30 ükssarvikut, mille väärtus on üle 10 miljardi dollari, sealhulgas SpaceX, Stripe ja Wise. Neile on antud nimi "dekacorn" ehk “dekasarvik”. Samuti leidub ka kaks ükssarvikut, mille väärtus on üle 100 miljardi dollari, nende nimetus on "hectocorn" ehk "hektosarvik".

Eesti ükssarvikud
Skype (2005)

Playtech (2007)

Wise (2015)

Bolt (2018)

Pipedrive (2020)

Zego (2021)

ID.me (2021)

Gelato (2021)

Veriff (2022)

Glia (2022)

Ettevõtlus
Innovatsioon
Ettevõtted
Joosep Martinson

Joosep Martinson (sündinud 2. veebruaril 1988 Tallinnas) on eesti fotograaf.

Aastal 2008 lõpetas ta Tallinna Ühisgümnaasiumi, seejärel õppis Tartu Kõrgemas Kunstikoolis fotograafiat. Töötas aastatel 2005–2007 pressi- ja spordifotograafina Eesti Päevalehes ja 2007–2011 Õhtulehes. Seejärel elas ja töötas mitu aastat Sydneys Austraalias. Alates 2012. aastast teeb ta vabakutselise fotograafina fotosid ühele maailma suurimale agentuurile Getty Images. Aastast 2016 on ta ka Rahvusvahelise uisuliidu ametlik fotograaf.

Spordialadest pildistab Martinson eeskätt jalgpalli, kiir- ja iluuisutamist ning golfi.

Välislingid 

 Joosep Martinson, artikkel Eesti spordi biograafiline leksikonis
 https://joosepmartinson.com/, koduleht ja ametlik portfoolio
 https://www.instagram.com/jmfotoz, Joosep Martinsoni Instagrami konto
 Joosep Martinsoni pildid Getty Images pildipangas
 Maailma parim fotograaf?, 13. juuni 2015, Kroonika intervjuu
 Eesti fotograaf pääseb ainsana vippidele ligi, 11. juuli 2018, Postimehe intervjuu jalgpalli 2018. aasta MM võistlustest Venemaal
 Kuidas sündis naiste MM-i parimaks fotoks tituleeritud tabamus?, 02. juuli 2019, soccernet.ee intervjuu naiste jalgpalli 2019. aasta MM võistlustest Prantsusmaal
 Eesti spordifotograafi tabamus valiti CNN-i aasta parimate fotode sekka, 03. detsember 2019, sport.err.ee

Eesti fotograafid
Sündinud 1988
Selim Amallah

Selim Amallah (araabia keeles سليم أملاح; sündinud 15. novembril 1996 Saint-Ghislainis) on Belgias sündinud Maroko jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Belgia kõrgliiga klubis Standard Liège.

Amallah on mänginud kogu klubikarjääri Belgias. Belgia kõrgliigas debüteeris ta 2015. aasta juulis Royal Excel Mouscroni meeskonnas.

Alates hooajast 2019–20 on ta mänginud 	Standard Lièges. 2020. aastal pälvis ta Belgia kõrgliigas mängivale parimale Araabia päritolu mängijale antava Belgia Lõvi auhinna.

Maroko jalgpallikoondises debüteeris Amallah 15. novembril 2019 Aafrika rahvuste karikavõistluste valikmängus Mauritaania vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 9. oktoobril 2020 sõprusmängus Senegali vastu. 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste teises alagrupimängus 14. jaanuaril lõi ta värava Komooride vastu.

Ta oli Itaalia ja Maroko päritolu.

Viited 

Maroko jalgpallurid
Sündinud 1996
Natalia Gavrilița

Natalia Gavrilița (neiupõlvenimi Natalia Catrinescu; sündinud 21. septembril 1977) on Moldova ökonomist ja poliitik (Tegevuse ja Solidaarsuse Partei).

Natalia Gavrilița sai 2000. aastal Moldova Riikliku Ülikooli õigusteaduskonnas bakalaureusekraadi rahvusvahelise õiguse erialal. Magistrikraadi avaliku poliitika erialal sai ta Harvardi Ülikooli Harvard Kennedy Schoolis 2005. aastal.

2019. aasta 8. juunist kuni 14. novembrini oli ta Moldova rahandusminister.

6. augustist 2021 on Natalia Gavrilița Moldova peaminister.

Viited 

Moldova peaministrid
Rahandusministrid
Sündinud 1977
Abdulla Aripov

Abdulla Aripov (sündinud 24. mail 1961) on Usbekistani poliitik (Usbekistani Liberaaldemokraatlik Partei), alates 2016. aasta detsembrist peaminister. 

Abdulla Aripov lõpetas 1983. aastal Taškendi Elektrotehnilise Sideinstituudi (tänapäeval Taškendi Infotehnoloogiate Ülikool) elektriside insenerina. Aastatel 1983–1992 töötas ta Taškendi telefoni-telegraafi jaamas esimese kategooria insener-elektroonikuna. 1992–1993 oli ta Usbekistani sideministeeriumis peaspetsialist. Aastatel 1993–1995 oli ta väliskaubandusfirma "Oʻzimpeksaloqa" direktori asetäitja. 

Aastatel 1995–1996 oli Aripov ühisettevõtte "TashAfinalAL" peadirektor. Samaaegselt töötas ta Usbekistani sideministeeriumi erastamise ja konkurentsiarengu osakonna juhatajana. 1997. aastal töötas ta Usbekistani Posti- ja Telekommunikatsiooni Agentuuri turuümberkorralduse ja väärtpaberite osakonna juhatajana. Aastatel 1997–2000 oli ta Posti ja Telekommunikatsiooni Riikliku Toetuse Fondi direktor. 2000–2001 oli ta Usbekistani Posti- ja Telekommunikatsiooni Agentuuri peadirektori asetäitja ja 2001–2002 peadirektor. 

20. mail 2002 määrati Aripov Usbekistani peaministri asetäitjaks. 

Alates 14. detsembrist 2016 on Abdulla Aripov Usbekistani peaminister.

Viited 

Usbekistani poliitikud
Peaministrid
Sündinud 1961
Saare-roninastik

Saare-roninastik (ladina keeles Elaphe climacophora) on maoliik.

Kirjeldus
Saare-roninastik võib-kasvada kuni 1,3 meetri pikkuseks. Mao värvus muutub vanusega. Täiskasvanud isendid on sinakasrohelised või hallikas-oliivivärvi. Noored isendid on kollakaspruunid. Igas vanuses madude seljal on neli katkendlikku pikisuunalist vööti. Saare-roninastik elab mererannikul kivide vahel, bambustihnikutes, metsaalustes, luhtadel ja geotermiliste allikate läheduses. Saare-roninastik ujub hästi. Madu on aktiivne aprillist-maist kuni oktoobrini. Toitub väikestest imetajatest, lindudest ja vähemal määral konnadest.

Saare-roninastik on mürgitu.

Levila
Saare-roninastik elab Jaapani saartel ja Venemaale kuuluval Kunaširi saarel.

Viited 
 

Colubrinae
Eesti 2022. aasta taliolümpiamängudel

Eesti osales 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis 26 sportlasega, kes võistlesid 8 spordialal.

Avatseremoonial olid lipukandjateks Kelly Sildaru ja Martin Himma. Sildaru kandis lippu ka olümpia lõputseremoonial.

Kelly Sildaru võitis pronksmedali naiste pargisõidus. Lisaks sai ta 4. koha naiste rennisõidus. 7. koha sai Marten Liiv meeste 1000 m kiiruisutamises. Kahevõistleja Kristjan Ilves sai 9. koha suure mäe + 10 km võistlusel. Esmakordselt jõudsid Eesti sportlased taliolümpiamängudel esikümnesse kolmel erineval alal.

Sportlased 

 Iluuisutamine: Eva-Lotta Kiibus, Aleksandr Selevko
 Kahevõistlus: Kristjan Ilves
 Kiiruisutamine: Marten Liiv
 Murdmaasuusatamine: Aveli Uustalu, Kaidy Kaasiku, Keidy Kaasiku, Mariel Merlii Pulles, Tatjana Mannima, Alvar Johannes Alev, Henri Roos, Marko Kilp, Martin Himma.
 Mäesuusatamine: Kaitlyn Vesterstein, Tormis Laine
 Laskesuusatamine: Johanna Talihärm, Regina Oja, Susan Külm, Tuuli Tomingas, Kalev Ermits, Kristo Siimer, Raido Ränkel, Rene Zahkna
 Suusahüpped: Artti Aigro, Kevin Maltsev
 Vigursuusatamine: Kelly Sildaru

Viited

Välislingid 
https://www.eok.ee/team-estonia/olumpiamangud/peking

Rahvuskoondised 2022. aasta taliolümpiamängudel
Eesti taliolümpiamängudel
2022. aasta Eesti spordis
Kotkakodu

Kotkakodu oli noorteorganisatsiooni Noored Kotkad keskne laagritaristu Kubija järve ääres. See ei ole säilinud.

Ajalugu 
Kotkakodu tarbeks osteti Haridusministeeriumi ja Kaitseliidu rahastusel endine suurem suvila, mis asus otse Kubija järve ääres. Suvila kohandati 1938. aasta suve jooksul noortelaagri vajadusteks ja avati 1938. aasta augustis. Avamisel osalesid Haridusministeeriumi noortenõunik Juhan Maisma, Noorte Kotkaste peavanem kolonel Jaan Maide, Noorte Kotkaste peastaabi ülem Johann Tedersoo ja umbes sada noortejuhti malevatest.

Pärast Teist maailmasõda paigutati Kotkakodu ruumidesse Võru-Kubija sanatoorium-puhkekodu. 1952. aastal toimus sanatooriumis tulekahju, mille tagajärjel sai peahoone tugevalt kahjustada ja lammutati hiljem.

Kirjeldus 
Kolmekorruselises ja rõdudega majas oli 34 tuba, 2 saali ja köök. Korraga oli võimalik majutada 100–150 noorkotkast või kodutütart. Maja vastas järve kaldal oli kaks paadi- ja ujumissilda.

Viited

Välislingid 
Ajapaik: Võru-Kubija puhkekodu
Ajapaik: Võru-Kubija sanatooriumi hoone pärast tulehahju

Noored Kotkad
Võru maakonna ajalugu
Alexander Djiku

Alexander Kwabena Baidoo Djiku (sündinud 9. augustil 1994 Montpellier's) on Prantsusmaal sündinud Ghana jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Strasbourg ja Ghana jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri SC Bastias, debüteerides 2014. aasta detsembris Prantsusmaa kõrgliigas. Esimese värava Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta 21. detsembril 2016 mängus Marseille Olympique'i vastu

Aastatel 2017–2019 mängis ta kaks hooaega Prantsusmaa kõrgliiga klubis SM Caen. 2019. aasta suvel liitus ta Strasbourgiga.

Djiku on Ghana ja Prantsusmaa päritolu. Ghana jalgpallikoondises debüteeris ta 9. oktoobril 2020 sõprusmängus Mali vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste viimases alagrupimängus 18. jaanuaril Komooride vastu.

Viited 

Ghana jalgpallurid
SM Caeni jalgpallurid
RC Strasbourgi jalgpallurid
Ligue 1 mängijad
Sündinud 1994
Juri Olefirenko (dessantlaev)

Juri Olefirenko  (ukraina keeles Юрій Олефіренко) on Ukraina mereväe koosseisu kuuluv keskmise suurusega dessantlaev.

Ajalugu 
23. juunil 2022 tunnustas Ukraina president laeva tunnustusega Julguse ja Vapruse Eest.

Viited 

Ukraina sõjalaevad
Junior Firpo

Héctor Junior Firpo Adames (tuntud kui  Junior Firpo või Junior; sündinud 22. augustil 1996 Santo Domingos) on Dominikaani Vabariigis sündinud Hispaania jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Leeds United. Ta võib mängida ka paremkaitsja või keskkaitsja positsioonil.

Kuueaastaselt kolis ta Hispaaniasse Benalmádenasse Andaluusias.

2014. aastal liitus ta Hispaania klubiga Real Betis. 2015. aasta veebruaris debüteeris ta klubi reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Hispaania kõrgliigas debüteeris Junior 12. veebruaril 2017 mängus Deportivo La Coruña vastu, saades esimeseks Dominikaani Vabariigi mängijaks, kes on Hispaania kõrgliigas mänginud. Sama aasta 17. märtsil lõi mängus RCD Espanyoli vastu oma esimese värava Hispaania kõrgliigas.

2019. aasta augustis sõlmis Junior viieaastase lepingu FC Barcelonaga.

2021. aasta juulis siirdus ta Leeds Unitedi, kellega sõlmis nelja-aastase lepingu.

9. oktoobril 2015 pidas Junior ühe kohtumise Dominikaani Vabariigi jalgpallikoondises, kui mitteametlikuks sõprusmängus kohtuti Brasiilia olümpiameeskonnaga. 2019. aastal tuli ta Hispaania kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks.

Viited 

Hispaania jalgpallurid
Real Betise jalgpallurid
FC Barcelona mängijad
Leeds United FC jalgpallurid
La Liga mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1996
Pelagoonia

Pelagoonia (makedoonia keeles Пелагонија, Pelagonija; kreeka keeles Πελαγονíα, Pelagonía) on piirkond Makedoonias. Selle nimi tuleneb seal asunud antiikaegse kuningriigi nimest. Vana-Pelagoonia asus tänapäeva Põhja-Makedoonia Prilepi, Mogila, Novaci, Kruševo ja Krivogaštani valdade ning Kreeka Florina, Amyntaio ja Prespese valdade aladel.

Ajalugu
Antiikajal piirnes Pelagoonia põhjas ja idas Paiooniaga, lõunas Lynkestise ja Almopiaga ning läänes Illüüriaga. Pelagoonias elas pelagoni rahvas, kes kuulus Ülem-Makedoonia Vana-Kreeka hõimude hulka. Nad paiknesid peamiselt Pelagoonia tasandikul ning olid osa molosside riigist. Neljandal sajandil eKr vallutas need alad Makedoonia Kuningriik ning Pelagooniast sai Makedoonia riigi provints. Keskajaks oli Pelagoonia nimi saanud laiema tähenduse. Seetõttu toimus 1259. aasta Pelagoonia lahing ka Orestises ja tänapäeva Kastoriá piirkonnaüksuses.

Strabon nimetas Pelagooniat Tripolitiseks ning mainis vaid ühte linna, Azorust, kuigi Pelagoonias oli ilmselt kolm suuremat asulat. Teada on kaks kuulsat pelagoonlast: Pelagon (kes kreeka mütoloogias oli jõejumal Axiuse (tänapäeva Aksios ehk Vardar) poeg ja Homerose eeposes "Ilias" Asteropaiose isa) ja Menelaus, kes oli Pelagoonia kuningas, kes läks pärast Philippos II vallutusi eksiili Ateenasse.

Tänapäeval on Pelagoonia tasandik Põhja-Makedoonias ja Kreeka Makedoonias. Seal asuvad Põhja-Makedoonia lõunapoolsed linnad Bitola ja Prilep ning Loode-Kreeka linn Florina. Pelagooniasse jääb ka Medžitlija-Níki piiriületuspunkt. Aladelt on leitud palju antiikaegseid esemeid.

Keskkond

Tähtsate linnualade projekt
137 000 hektari suurune ala Pelagooniast on BirdLife Internationali IBA-ala, kuna seal elavad muuhulgas valgesilm-vardid, valge-toonekured, jämejalad, kivikakud, siniraod, stepi-tuuletallajad ja mustlauk-õgijad.

Vaata ka
 Vana-Kreeka hõimude loend
 Pelagoonia statistiline piirkond

Viited

Välislingid
 Pelagonian margins in central Evia island (Greece)
The oldest rocks of Greece: first evidence for a Precambrian terrane within the Pelagonian Zone
The ancient city of Pelagonia in the historical and epigraphic monuments

Põhja-Makedoonia geograafia
Kreeka ajaloolised piirkonnad
Euroopa madalikud
Euroopa ajaloolised riigid
Hervé Le Tellier

Hervé Le Tellier (sündinud 21. aprillil 1957 Pariisis) on prantsuse lingvist,  kirjanik ja ajakirjanik.

Ta on lõpetanud Pariisi 1. Ülikooli juures oleva Pariisi ajakirjanike koolituskeskuse (Centre de formation des journalistes de Paris). Pariisis sündinuna alustas ta oma karjääri teadusajakirjanikuna ja liitus kirjandusliku rühmitusega Oulipo aastal 1992.

Eesti keelde on tema romaanidest tõlgitud aastal 2020 prantsuse keeles ilmunud L'anomalie, eesti keeles ilmus romaan aastal 2021 sarjas Punane raamat, tõlkija Sirje Keevallik.

Prantsuse kirjanikud
Prantsusmaa ajakirjanikud
Sündinud 1957
Trois-Rivières

Trois-Rivières on linn, mis asub Kanadas Quebéci provintsis Mauricie halduspiirkonnas. See paikneb Saint-Mauricie ja Saint Lawrence'i jõgede ühinemiskohas, Bécancouri linna vastas. See on osa tihedalt asustatud Québeci-Windsori koridorist, asudes umbes poolel teel Montréali ja Québeci linnade vahel. Trois-Rivières on Mauricie majandus- ja kultuurikeskus.

Ajalugu
Asula asutasid prantsuse kolonistid 4. juulil 1634 teise alalise asulana Uus-Prantsusmaal.

Viited

Välislingid

Québeci provintsi linnad
Pierre Sanfourche-Laporte

Pierre Sanfourche-Laporte 1774 Sarlat-la-Canéda – 1856 Paris, oli Belgia jurist.

Aastatel 1832–1852 töötas ta advokaadina Brüssel kassatsioonikohtus.

Viited

Belgia juristid
Valmiera piirkond

Valmiera piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Lätis.

Piirkond moodustati 2021. aastal, kui Valmiera linn ja endised Ruhja, Beverīna, Burtnieki, Kocēni, Naukšēni, Naukšēni, Strenči ja Mazsalaca piirkonnad uueks omavalitsusüksuseks ühendati.

Haldusjaotus

Välislingid 
Piirkonna koduleht

Läti piirkonnad
Möönev kõneviis



Möönev kõneviis 
Möönev kõneviis ehk jussiiv on maailma keeltes kasutusel erinevate tähendusvarjunditega imperatiivi väljendamiseks. Mõnes keeles väljendatakse jussiiviga näiteks soove ja tervitusi.

Eesti keel 
Eesti keeles on möönva kõneviisi tunnus gu-/ku-. Möönvat kõneviisi saab kasutada isikulises ja umbisikulises tegumoes ning oleviku, lihtmineviku ja täismineviku aegades.

Kasutus 
Möönvat kõneviisi kasutatakse eesti keeles kolmes tähenduses. 

 Optatiivne tähendus on lausungil, milles kõneleja väljendab soovi või tahtmist sündmuse toimumise kohta, mille üle tal puudub kontroll. Möönev kõneviis on lihtminevikus alati optatiivses tähenduses.
 Ärgu siis tulgu meie õue peale kaklema!
 Öelnud siis kohe!
 Möönev (ehk kontessiivne) tähendus on lausungitel, kus kõneleja väljendab endast sõltumatu olukorraga leppimist või sellega nõustumist. Möönvat tähendust saab väljendada olevikus ja täisminevikus.
 Sadagu või pussnuge. 
 Peale mind tulgu või veeuputus
 (Ta on teid juba pool tundi oodanud.) – Olgu ta pealegi pool tundi oodanud.
 Evidentsiaalses ehk evidentsiaal-imperatiivses tähenduses väljendatakse jussiiviga käske, mis ei ole kõneleja enda antud. Käsu allikas on väljendatud lause alguses tegevussubjektiga, kuid allikas võib jääda ka umbisikuliseks.Möönev kõneviis evidentsiaalses tähenduses saab olla ainult 2. ja 3. isiku oleviku ajas.
 Arst ütles, et Ott oodaku ukse taga, et me oodaku ukse taga.
 Sina oodaku ukse taga. (’Keegi käskis sul oodata ukse taga’).

Viited
Mu kallid laibad

"Mu kallid laibad" on German Golubi bakalaureusetööna valminud film, mis pälvis 2020. aastal Ameerika Filmiakadeemia tudengifilmide Oscari parima rahvusvahelise mängufilmi kategoorias kuldmedali.

Süžee 
Film jutustab loo maalt pärit poisist, kes järsku koduta jääb. Rahateenimiseks asub ta tööle laibavedajana. (Kuigi filmi režissöör on ka ise laibavedaja tööd teinud, ei ole teos autobiograafiline.)

Ootamatult kodust ilma jäänud noormees Erki võtab enda kätte üksiku ema hoolitsemise. Ta on sunnitud leppima esimese tööga – laibavedaja. Veidramaks teeb olukorra aga pika kogemusega kolleeg, kelle jaoks on see vaid järjekordne päev tööpostil.

Tegijad 
 Režissöör – German Golub
 Stsenarist – German Golub
 Operaator – Juss Saska
 Kunstnik – Kätlin Loomets ja Hannabel Saareli
 Helirežissöör – Siim Skepast
 Monteerija – Kaupo Muuli
 Valgusmeister – Simmo Saska
 Produtsendid – Sander Lebreht ja Antero Noor

Näitlejad 
 Erki – Ruuben-Joosua Palu
 Ott – Erki Laur
 Sass – Kristjan Poom
 Asta – Vilma Luik
 Juss – Markus Luik
 Linda – Luule Komissarov
 Poliitik – Andres Tabun 
 Preester – Raivo Adlas
 Mõrsja – Marion Tammet
 Ametnik – Vallo Kirs 
 Politseiülem – Rain Tolk

Festivalid, auhinnad 

 Auhind, Oscar – Student Academy Award (Ameerika Ühendriigid), 2020, kuldmedal – parim tudengifilm rahvusvahelise mängufilmi kategoorias / Gold medalist in international Narrative category
 Auhind, Best of BFM – BOB (Tallinn, Eesti), 2021, parim režissöör – German Golub; parim kõrvalosatäitja – Erki Laur
 Auhind, Assurdo Film Festival (Milano, Itaalia), 2021, rahvusvahelise võistlusprogrammi parim film (mai 2021)
Roberta Metsola

Roberta Metsola Tedesco Triccas (sündinud 18. jaanuaril 1979) on Malta poliitik.

Elulugu 
Ta oli alates 11.–18. jaanuarini 2022 Euroopa Parlamendi (EP) presidendi kohusetäitja ning on olnud alates 18. jaanuarist 2022 EP president. 43-aastaselt sai Metsola Euroopa Parlamendi kõigi aegade noorimaks presidendiks ja pärast 2002. aastast esimeseks  naispresidendiks.

2003. aastal lõpetas ta õigusteaduse alal Malta Ülikooli ja 2004. aastal Euroopa uuringute alal Euroopa Kolledži. Ta töötas esmalt Malta diplomaatias ja seejärel Euroopa välisteenistuses.

Ta valiti esimest korda EP liikmeks 2013. aastal. Novembris 2020 valiti ta EP asepresidendiks. Kui senine EP president David Sassoli 11. jaanuaril 2022 suri, sai temast EP presidendi kohusetäitja.

Ta on abielus soomlase Ukko Metsolaga, neil on neli poega.

Autasud

Viited

Välislingid
 Kodulehekülg
 Profiil Euroopa Parlamendi kodulehel

Malta poliitikud
Euroopa Parlamendi presidendid
Maltalt valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Sündinud 1979
Hofpavillon

Hofpavillon (mõnikord nimetatakse seda ka Hofwartesaal'iks või Kaiserpavillon'iks) on Otto Wagneri projekteeritud uusbaroklike elementidega juugendstiilis kupliga paviljon Hietzingis Viinis. Linnaraudteed teenindanud ehitis asub kanaliseeritud Viini jõe paremkaldal Schönbrunni lossi lähedal.

1898. aasta aprillis valminud keiserlikule ja kuninglikule aururongide vastuvõtuhoonele anti esinduslik välisilme ja luksuslik interjöör. See oli kohandatud Austria-Ungari keisri Franz Joseph I ja tema saatjaskonna vajaduste järgi, kuigi teadaolevalt kasutas kõrgeauline paviljoni kahel korral.

See asub 160 meetri kaugusel Hietzingi raudteejaama kunagisest lammutatud regulaarsest vastuvõtuhoonest, mida nüüd teenindab Viini metroo liin U4. Tänavapoolsest küljest on see ühendatud Schönbrunner Schlossstraßega.

Kaasajal kasutab selle ruume Viini linnamuuseumi filiaal.

Vaata ka
Hietzingi metroojaam

Välislingid

Viini ehitised
Tõnu Martin Franzdorf

Tõnu Martin Franzdorf (> Tõnu Martin Aruküla; 28. august 1862, Venevere vald, Virumaa – 22. oktoober 1940, Luunja vald) oli eesti ajakirjanik ja trükikoja omanik.

Peale leeri elas Venemaal, aega teenis Poolas (1886–1888). Pärast Venevere vallakooli täiendas end veel iseõppijana. 1895 asus elama Narva. 1890 avas Uus-Petrovski avenüü 70, kus asus ka Franzdorfi raamatu ja kirjatarvete äri, 1905 enda trükikoja. Pärast mitmekordseid taotlusi sai ta loa asutada Narvas järgmised ajalehed Kaja 1906–1911 (toimetajaks), millel oli mitu lisalehte (Kaja lisaleht (1907–1909), Kaja kirjandusline lisa (1909–1911), Kaja nalja ja pilke-lisa Siil (1910), Ilmarine (1911) ja Uusleht (1912–1918). Avaldas nii algupäraseid kui tõlgitud jutte, romaane ja luuletusi. Lisaks eelnevatele tegi kaastööd ka väljaannetele Valgus, Linda, Eesti Postimees, Olevik, Sakala, Virmaline, Rahva Hääl, Narva Uudised, Virulane.

Viited 

Eesti ajakirjanikud
Trükkalid
Sündinud 1862
Surnud 1940
Florin Salam

Florin Stoian (sündinud 1. oktoober 1979), rohkem tuntud lavanime Florin Salam Rumeenlane manele laulja.

Biograafia 
Salam sündis mustlaste perekonda.    Noorukieas laulis ta koos isa ja onu ansamblitega.

Pärast seda, kui isa oli laulmiseks liiga vana, asus tema asemele Salam, lauldes koos onuga Florin Fermecătoru nime all. Nii sai temast žanri austajate poolt kõrgelt hinnatud laulja  Vahepeal sõbrunes Salam bändijuhi Dan Bursuciga. Ta aitas Salamil salvestada oma esimest singlit nimega "Ce a gagică șmecherită" ( inglise keel:  Selline valiv tibi ), aastal 2002. Ta mängis olulist rolli, kui hitt "Of" , my life "( Inglise:  Oh, my life ) ilmus 2000. aastal, laulsid Adrian Minune ja Costi Ioniță. 2002. aasta lõpus muutis Salam oma lavanime "Charming" (inglise keeles  hurmav ) nimeks  araabia "  Salam " ( Inglise keel:  rahu , vrd  heebrea  shalom ).

Tema vanemad kannavad nime Marin ja Joanna.

Florin Stoyan abiellus 2007. aasta septembris oma naise Stefaniaga, kellega ta elas koos mitu aastat, kuna nende saatus oli mustlasseaduste kohaselt omavahel seotud.

Paari vaimsed vanemad olid Adrian Minune ja Something . Usuline pulmatseremoonia ja ka vastavad pidustused toimusid  kuurort Antalya, Türgi . Abielust oli Florin ja Stefania Stoyanil kaks last.

12. aprillil 2009 suri Stoyani naine 27-aastaselt  maksatsirroos .

Diskograafia 
 Orice om greșește
 Iarna manelelor alaturi de Florin Salam Adrian minune si jean de la craiova 
 Ești cea mai dulce comoară
 Ți-am dat iubire
 Tam-tam
 Amintirea ta
 Măicuța e bolnăvioară
 Trup și suflet
 Fac diferența
 Impactul vedetelor
 Florin, Adriana și Adi
 Iar am pus-o
 Doar cu tine, - Costi Ioniță 
 Florin Salam și invitații săi
 Florin Salam și invitații săi, vol. 2
 Șapte trandafiri
 Florin Salam & Prințesa De Aur
 Florin Salam și invitații săi vol 3
 Salam raggaeton
 Pune pune pune
 Două inimi
 Toamna manelelor alaturi de Florin Salam Nicolae Guta si Adrian Minune - Rumeenlane

Viited

Välislingid 

 Florin Salam auf Spotify
 Florin Salam auf Discogs

Rumeenia lauljad
Sündinud 1979
Siimon Kananaios

Siimon Kananaios (Mt 10:4, Mk 3:18), tuntud ka kui seloot Siimon, Siimon Selootes (Lk 6:15, Ap 1:13) või õigeusu kiriku püha Siimon Innukas, oli üks Jeesuse Kristuse kaheteistkümnest jüngrist. Siimon Kananaiost tuleb eristada Kristuse vennast Siimonist ja Siimon Peetrusest.

Siimonit on mainitud sünoptilistes evangeeliumites ja Apostlite tegude jüngrite loetelus. Nendes Uue Testamendi kirjalikes allikates ei ole välja toodud täpsustavaid detaile, mistõttu on ajaloolise tõenäosuse kontekstis Siimonist väga keeruline rääkida. Arvatakse, et ta oli pärit Kaanast või Galliast.

Siimoni lisanimi Selootes (Zelotes) tuleb mõningate tõlgenduste kohaselt sõnast zealot ja tähendab 'suurt innukust ja püüdlemist'. Teiste tõlgenduste kohaselt ei ole Kananaiose puhul tegemist perekonnanimega ega Selootese puhul tegemist lisanimega, vaid Kananaios tähendab heebrea keeles 'vabadusvõitlejat', 'selooti'. Seloodid olid võitlusliku kallakuga Rooma-vastane puristlik sekt, kes alustasid tegevust 4. sajandil eKr ja kes tegelesid aktiivselt uue messia saabumise ootamisega.

Siimon idakirikus 
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikus tuntakse Siimonit püha Siimon Innukana. Mõningates õigeusu või kopti koolkondades peetakse teda samaks isikuks Kaana Nathanaeliga, keda on mainitud Johannese evangeeliumi 1. ja 21. peatükis ja keda omakorda peetakse mõningates koolkondades üheks Bartolomeusega. Vahel peetakse õigeusklike või koptide hulgas Siimonit üheks ka Kaana pulma peigmehega. Viide nende isikute üks olemisest pühakirjas puudub.

Johannese evangeeliumi kohaselt olid Kaana pulma kutsutud teiste külaliste seas ka Jeesus, Jeesuse ema Maarja ja jüngrid. Kui veinist tuli puudus, tegi Jeesus oma esimese imeteo ja muutis ääreni täidetud anumates oleva vee veiniks (Jh 2:1-11). Idakiriku tõlgendustes võib sattuda loo jätku peale, mille kohaselt olevat Siimon imeteost ajendatuna pulmapeo ja kodu maha jätnud, et järgneda Jeesusele Kristusele kui tõelisele jumalale. Sellega seletatakse ka Siimoni nimesaamislugu, kus Siimon sai oma innukusest ajendatuna lisanime Selootes, mis mõningate tõlgenduste järgi võib tähendada 'innukas'.

Püha Siimoni tähtpäevad 
Rooma traditsiooni kohaselt meenutatakse Siimonit 28. oktoobril, mis on pühendatud Siimonile lisaks ka Juudas Tadeusele. See on Inglismaa Kiriku kalendris märgitud pidupäeva staatusega. Kopti kirikus tähistatakse Siimoni tähtpäeva 10. mail.

Simunapäev 
Eestis tähistatakse simunapäeva Rooma traditsiooni kohaselt 28. oktoobril, mis on rahvakalendris vähetuntud püha. Simunapäevaga on seotud vanasõna, mis tähendab ära maa ja vete külmumise: "Siim teeb sillad, Nigul lööb naeltega kinni." Vanemates trükistes on simunapäeva nimetatud hingedeaja lõpuks.

Simuna kihelkond ja kirik 
Simuna kihelkond ja kirik Eestis Lääne-Virumaal on pühendatud Siimonile ja Juudas Tadeusele. Simuna Siimona ja Juuda kirik ehk Püha Siimoni kirik asub Simuna alevikus.

Viited 

Apostlid
Uue testamendi inimesed
August Hermann Francke

August Hermann Francke (22. märts 1663 - 8. juuni 1717) oli saksa luterlik vaimulik, teoloog, filantroop ja piibliõpetlane. Ta pani aluse Halle pietismile, olles inspireeritud Philipp Jakob Speneri teoloogiast.
Philipp Jakob Spener

Philipp Jakob Spener (23. jaanuar 1635 - 5. veebruar 1705) oli luterlik teoloog Saksamaal, kes pani aluse pietismile. Seetõttu armastatakse teda kutsuda "pietismi isaks".

Pia Desideria 
Speneri olulisim teos on "Pia Desideria", mis ilmus esimest korda 1675. aastal. Raamat jaguneb kolmeks. Kõigepealt annab Spener kirikule diagnoosi, siis prognoosib selle tervenemise ja siis esitab konkreetse reformiprogrammi, mille läbi tervenemine teoks saab. Reformiprogramm nägi ette aktiivset ilmikute kaasamist kiriku mõtteellu, piiblilugemise soodustamist hariduskolleegiumites toimuva ettelugemise läbi, et sisu mõistaksid ka kirjaoskamatud. Jutlus pidi olema vaba inimliku tarkuse demonstreerimisest ja ilukõnest, ning orienteeritud lisaks usuküsimustele ka sisemisele vagadusele.
Urania (Viin)

Urania on avalik haridusinstituut ja observatoorium Austria pealinnas Viinis. Juugendstiilis hoone ehitati 1909. aastal arhitekti Maximilian Fabiani, kes oli Otto Wagneri õpilane, projekti järgi Viini jõe suudmesse. Kreeka mütoloogiast tuntud Urania järgi nimetatud ehitise avas 1910. aastal Austria-Ungari keiser Franz Joseph I.

Teise maailmasõja ajal sai see tõsiselt kannatada ja kuppel koos observatooriumiga hävis täielikult. Pärast rekonstrueerimist avati see uuesti 1957. aastal. Tähetorni ennast on aastate jooksul pidevalt tehniliselt täiustatud.

Kuigi Urania täidab nüüd erinevaid funktsioone, on see jätkuvalt linna vanim avalik vaatluskeskus. Praegu on seal ka seminariruumid, kus peetakse tunde ja loenguid kui ka kino, kus linastuvad iga-aastased filmifestivalid nagu Viennale ja Nordiale. Seal on ka näitleja Hans Krause loodud nukuteater.

Lisaks on seal mälestustuba Kindertranspordile, mida korraldas Hollandi vastupanuvõitleja ja humanitaarabistaja Gertruida Wijsmuller-Meijer, kellel õnnestus 1938. aasta detsembri alguses pärast Adolf Eichmanniga peetud läbirääkimisi päästa esimesed 600 juudi päritolu last. 

Samuti on seal restoran.

Välislingid

Viini ehitised
Mäesuusatamine 2022. aasta taliolümpiamängudel

Mäesuusatamine 2022. aasta taliolümpiamängudel toimus Hiinas Yanqingi linnarajoonis Xiaohaituo mäesuusakeskuses. Võistlused toimusid 6.–19. veebruarini.

Pekingi olümpiamängude programmis oli 11 võistlusala, nii meestel kui ka naistel kiirlaskumine, slaalom, suurslaalom, ülisuurslaalom ja alpi kahevõistlus ning võistkonnavõistlus. Programm pole võrreldes viimaste olümpiamängudega 2018. aastal Pyeongchangis muutunud.

Algne plaan oli mängude eel katsevõistlused tavapäraselt läbi viia, et korraldajad ja sportlased saaksid raja ja muude tingimustega kohaneda ning protsesse taliolümpiamängudeks optimeerida. Need langesid aga koroonapandeemia ohvriks, mis oleks lubanud Hiinasse siseneda ainult rangete karantiinireeglite järgi.

Eestlaste osalemine
Eestit esindas mäesuusatamises kaks sportlast: meestest Tormis Laine ja naistest Katlyn Vesterstein.

Võistluste ajakava
Kõik ajad on kohaliku aja järgi (UTC+8), vastavalt ametlikule ajakavale, mis kehtis 2021. aasta märtsi seisuga.

Tulemused

Mehed

Kiirlaskumine
Tugeva tuule tõttu toimus võistlus 6. veebruari asemel 7. veebruaril. Olümpiavõitjaks tuli 34-aastane šveitslane Beat Feuz, kellel on nüüd olümpialt täiskomplekt medaleid: neli aastat varem võitis ta ülisuurslaalomis hõbemedali ja kiirlaskumises pronksmedali. Pronksmedali võitis 41-aastane prantslane Johan Clarey, kellest sai vanim olümpiamedalist mäesuusatamises. Clarey parim koht olümpial enne seda oli 18., mille ta saavutas 2018. aastal kiirlaskumises. Pronksmedali võitis kaheksa aastat tagasi sellel alal olümpiavõitjaks tulnud austerlane Matthias Mayer.

7. veebruar
Osavõtjaid: 42
 Olümpiavõitja 2018: Aksel Lund Svindal, Norra

Ametlikud tulemused

Slaalom

16. veebruar 
Osavõtjaid: 88
 Olümpiavõitja 2018: André Myhrer, Rootsi

 Ametlikud tulemused

Suurslaalom

13. veebruar 
Osavõtjaid: 89
 Olümpiavõitja 2018: Marcel Hirscher, Austria

 Ametlikud tulemused

Ülisuurslaalom

8. veebruar 
Osavõtjaid: 47
 Olümpiavõitja 2018: Matthias Mayer, Austria

 Ametlikud tulemused

Alpi kahevõistlus

10. veebruar 
Osavõtjaid: 27
 Olümpiavõitja 2018: Marcel Hirscher, Austria

 Ametlikud tulemused

Naised

Kiirlaskumine

Slaalom

Suurslaalom
Olümpiavõitjaks tulnud rootslannale Sara Hectorile oli see esimene individuaalne tiitlivõistluste medal. Enne seda oli ta võitnud kolm medalit maailmameistrivõistlustelt, kuid kõik võistkonnavõistluses. Valitsev olümpiavõitja Mikaela Shiffrin eksis esimesel laskumisel ja oli sunnitud katkestama.

7. veebruar 
Osavõtjaid: 80
 Olümpiavõitja 2018: Mikaela Shiffrin, USA

 Ametlikud tulemused

Ülisuurslaalom

Alpi kahevõistlus

Võistkonnavõistlus

Viited

Välislingid 
 Mäesuusatamine 2022. aasta taliolümpiamängude kodulehel

2022. aasta taliolümpiamängud
Mäesuusatamine olümpiamängudel
Ostrogi klooster

Ostrogi klooster (serbia keeles Манастир Острог) on Serbia Õigeusu Kiriku klooster, mis asub peaaegu vertikaalses Ostroška Greda kaljus Montenegros. See on pühendatud pühale Ostrogi Vasilile, kes on ka sinna maetud. Kloostrist paistab Bjelopavlići tasandik. Klooster asub Danilovgradi vallas, umbes 50 km kaugusel pealinnast Podgoricast ja 15 km kaugusel Nikšićist. Ostrogi klooster on riigi enim külastatud palverännakukoht.

Välislingid

Montenegro ehitised
Kloostrid
Pesukarulased

Pesukarulased (Procyonidae) on kiskjaliste seltsi kuuluv imetajate sugukond.

Pesukarulaste sugukond kujunes arvatavasti välja 22,6 miljonit aastat tagasi.

Sellesse kuulub kuus perekonda 13 või 14 liiki, kes kõik elavad Ameerika parasvöötmes või troopikas. Pesukarulased elupaigaks on kõige tavalisemalt mets. Põhja-Ameerikas elav vöötsaba (Bassariscus astutus) on kohastunud elama muuhulgas ka mägistel aladel ja kõrbetes. Sugukonna kõige suurem ja levinum liik pesukaru (Procyon lotor) elab sageli linnalises keskkonnas. Võõrliinga on pesukaru introdutseeritud Euroopasse (samuti kohatud Eestis), Lääne-Aasiasse ja Jaapani.

Pesukarulaste tüvepikkus on 30–65 cm.

Perekonnad ja liigid
Bassaricyon – olingo
Bassaricyon alleni
Bassaricyon gabbii
Bassaricyon medius
Bassaricyon neblina
Bassariscus – vöötsaba
Bassariscus astutus – vöötsaba
Bassariscus sumichrasti
Nasua – ninakaru
Nasua narica – tavaninakaru
Nasua nasua – koaati ehk ninakaru
Nasuella – mägininakaru
Nasuella meridensis – ida-mägininakaru
Nasuella olivacea – lääne-mägininakaru
Potos
Potos flavus – kinkažu ehk haspelkaru
Procyon – pesukaru
Procyon cancrivorus – krabi-pesukaru
Procyon lotor – pesukaru
Procyon pygmaeus

Viited 

Kiskjalised
Bernhard I (Baden-Baden)

Bernhard I Badenist (1364 – 5. aprill 1431, Baden) oli Badeni markkrahv aastatel 1391–1431.

Elu 

Bernhard oli Rudolf VI ja Sponheimi Mechthildi vanem poeg. Bernhard ja tema vend Rudolf VII sõlmisid 1380. aastal pärimislepingu, mille kohaselt võis markkrahvkonda jagada kahe põlvkonna jooksul ainult meessoost järglaste vahel. Rudolf VII sai seejärel lõunapoolsed alad Ettlingenist Rastatti kaudu Baden-Badenini, Bernhard sai Durlachi ja Pforzheimi ümbruse alad.

Bernhardi perekond elas Hohenbadeni kindluses kõrgel Badeni linna tervisevete kohal. Oma valitsemisajal laiendas ta lossi selle aluseks olevast gooti ehitisest. 25. juulil 1415 ostis ta viimasele Baden-Hachbergi liini markkrahvile Otto II-le 80 000 reini kuldna eest Hachbergi, Höhingeni, Ober-Usenbergi ja Sulzburgi linna Ülem-Badenis. Sel ajal oli tal palju vaidlusi Strasbourgi, Speyeri linnadega ja kuningas Ruprecht I-ga. Tema järglane Jakob I laiendas lossi veelgi rohkem kindluseks.

Perekond ja lapsed 

22. juunil 1368 toimus Bernhard I ning Hohenbergi krahvi Rudolf III ainsa tütre ja pärijanna Margarete kihlus. Ametlik abielu sõlmiti 16 aastat hiljem 1. septembril 1384. Nad ei saanud lapsi ja lahutasid lõpuks 1391. aastal.

15. septembril 1397 anti paavstlik dispensatsioon Bernhard I ja Oettingeni krahvi Ludwig XI tütre Anna tulevaseks abieluks, kuna nad olid suguluses keelatud 4. sugulusastmes. Abielu sõlmiti 27. märtsil 1398 ja dispensatsiooni pikendati mõni kuu hiljem, 27. augustil. Nad said kümme last:

 Anna (15. märts 1399 – pärast 6. detsembrit 1421)
 Beatrix (24. juuni 1400 – 1452)
 Matilde (11. detsember 1401 – 18. aprill 1402)
 Margarete (25. jaanuar 1404 – 7. november 1442)
 Jakob (15. märts 1407, Hachberg – 13. oktoober 1453, Mühlburg)
 Agnes (25. märts 1408 – jaanuar 1473, Ebersteinburg)
 Ursula (24. oktoober 1409 – 24. märts 1429)
 Bernhard (31. oktoober 1412 – 27. juuli 1424)
 Brigitte (1. jaanuar 1416 – pärast 24. juulit 1441)
 Rudolf (13. juuli 1417 – august 1424)

Bernhardil oli ka kaks vallaslast:

 Bernhard, Besigheimi preester (aastatel 1422–1439) ja Baseli toomkiriku kanoonik 1439. aastal
 Anna (suri enne 12. maid 1449)

Vaata ka 

 Badeni valitsejate loend

Švaabimaa ajalugu
Sündinud 1364
Surnud 1431
Bulgaaria (teema)

Teiste tähenduste kohta vaata artiklit Bulgaaria (täpsustus).

Bulgaaria teema oli Bütsantsi teema, mille rajas keiser Basileios II pärast Bulgaaria vallutamist aastal 1018. Bulgaaria teema pealinn oli Skopje ning kohalik valitseja oli strategos. Kohalikke slaavlastest elanikke nimetati Bütsantsi bulgaarlasteks. Bulgaaria omarahvuslus säilis ning jõudis haripunkti teise Bulgaaria tsaaririigi rajamisel 12. sajandil. Seda ajajärku tuntakse Aseni ja Peetri ülestõusuna.

Esimese Bulgaaria tsaaririigi vallutamine võttis Bütsantsil pool sajandit. Pärast Bulgaaria vallutamist ei tahtnud Basil II Bulgaarlastetapja piirkonna stabiilsust kaotada ning otsustas uue korra asemel uue status quo kasuks. Kaua vastu pidanud Bulgaaria maad liideti Bulgaaria teemaks. Basil II ei muutnud näiteks vallutatud Bulgaaria maksusüsteemi. Bulgaaria patriarhaadist tehti Ohridi peapiiskopkond. Ka Bulgaaria kõrgklass jäeti puutumata. Piirkonnas tegutsenud sõjaväkke värvati peamiselt bulgaarlasi. Samas slaavlaste keelt, kirja ja tavasid piirati ning osa bulgaarlaste aadelkonnast vahetati ajapikku välja. Ülikuid saadeti Balkani poolsaarelt välja keisririigi muudesse osadesse. See aitas kaasa bulgaarlaste rahvusliku vastupanu väljakujunemisele.

Bulgaaria riigi taaskehtestamiseks puhkesid mitmel pool ülestõusud. Esimene ülestõus toimus aastal 1040 Belgradis ning seda juhtis Peeter Deljan, tsaar Samuili poeg. Sellele järgnes veel arvukalt vastuhakke: Tessaalia ülestõus Nikoulitzas Delphinase juhtimiesl (1066), Georgi Voitehi ülestõus (1072), Paristrioni ülestõus ning mässud Mesembrias Dobromiris ja Sredetsis Lekas (tänapäeva Sofias; 1079). Ülestõusud lõppesid Komnenoste võimuletulekuga, kuna siis hakati bulgaarlastest ülikuid kaasama keisririigi juhtimisse. Sellele annab tunnistust ka Anna Komnene kirjutis "Alexiad" enda vanaemast Mariast.

Üheteistkümnenda sajandi lõpus puhkes Bütsantsi Balkanil taas sõjategevus. Normannid ründasid lõunast ning esimese ja teise ristisõja rüütlid läänest. Lisaks tuli tegeleda turki barbarite ohvriterohkete sissetungidega. Kaheteistkümnenda sajandi lõpuks oli Belkani poolsaar küll de jure Bütsantsi võimu all, kuid tegelikku kontrolli eriti ei olnud. Aastal 1185 maabusid normannid taas Dyrrachiumis, liikusid sealt itta ning rüüstasid Thessalonikit. Kaos keisririigis ajendas vendade Peetri ja Aseni ülestõusu ning bulgaarlased võitlesid taas enda ülemvõimu nimel Balkani poolsaarel. Bütsantsi mõjuvõimu sisuline lõpp saabus 1204. aastal, kui neljanda ristisõja käigus kaotati Konstantinoopol. Roomlased jätsid Bütsantsi maha ning rajasid Lõuna-Balkanile uued riigid.

Viited

Bütsantsi keisririigi teemad
Prilepi Kuningriik

Prilepi Kuningriik (makedoonia ja bulgaaria keeles Прилепско кралство) oli riik Balkani poolsaarel. See oli üks Serbia Tsaaririigi järglasriikidest ning asus tänapäeva Põhja-Makedoonia lääneosas. Selle põhiosa Pelagoonia ja Prilepi linn olid eelnevalt olnud Vukašin Mrnjavčevići kontrolli all. Vukašinist sai aastal 1365 Serbia kuningas ja Stefan Uroš V kaasvalitseja. Pärast kuningas Vukašini surma Maritsa lahingus aastal 1371 tuli võimule tema poeg ja troonipärija Marko Mrnjavčević, kes võttis endale samuti Serbia kuninga tiitli. Sellel ajal olid Serbia pealinnad Skopje ja Prizren, kuid Marko kaotas nende alade üle peagi kontrolli ning kolis pealinna Prilepisse. Ta oli seal võimul kuni surmani Rovine lahingus aastal 1395. Hiljem samal aastal vallutas Osmanite Riik tema kuningriigi.

Ajalugu
Prilep oli serblaste käes olnud juba aastast 1334. Marko ajal kahanes varem suur Serbia riik vaid Prilepi ümbrusesse. Marko võimu tunnustasid ka tema naaberriikides võimul olnud aadlikud. Nii Marko kui tema naabrid pidid maksma osmanitele tribuuti. Ohridi ja selle ümbrust valitses albaanlasest Andrea Gropa, kes oli olnud Vukašini liitlane, kuid de jure iseseisvus pärast viimase surma aastal 1371. Samal aastal kaotas kuningriik Andrea Gropale ja Andrea II Muzakale ka Kastoria ja Dibëri.

Kuna Marko oli Türgi sultani vasall, oli ta sunnitud osalema 1395. aasta Rovine lahingus, milles ta hukkus. Türklased kasutasid võimalust ning vallutasid kogu Prilepi piirkonna, mille nad liitsid Ohridi sandžakiga.

Kuna Marko nimetas end Serbia kuningaks, mitte Prilepi ega muu väiksema piirkonna valitsejaks, on ajaloolased tema riiki erinevate nimedega kutsunud. Serbia ajaloolased nimetavad seda Kuningas Marko piirkonnaks (serbia keeles Област краља Марка) või Kuningas Marko valduseks (Држава краља Марка).

Pildid

Allikad
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Euroopa ajaloolised riigid
Ruuben-Joosua Palu

Ruuben-Joosua Palu (sündinud 5. septembril 1997) on eesti näitleja.

Haridus 
Ruuben-Joosua Palu lõpetas 2021. aastal Viljandi Kultuuriakadeemia etenduskunstide näitleja erialal (13. lend).

Töö ja looming 
2020. aastal kehastas ta peaosatäitjat lühifilmis "Mu kallid laibad", mis on võitnud tudengi-Oscari.

2022. aasta seisuga töötab Palu Pärnu Kunstide koolis näiteringi õpetajana.
Jakob I (Baden-Baden)

Jakob I (15. märts 1407, Hachberg – 13. oktoober 1453, Mühlburg) oli Baden-Badeni markkrahv aastatel 1431-1453.

Jakob oli markkrahv Bernhard I ja Anna von Oettingeni vanem poeg. Jakob I oli sügavate usuliste tõekspidamistega mees, kes oli tuntud kirikute rajajana. Ta asutas Fremersbergi kloostri ja oli Baden-Badeni kollegiaalkiriku suur heategija.

Isa ettekirjutuse järgi tuli markkrahvkonna pärijateks lugeda vaid kahte tema poega. Seetõttu said ilmaliku hariduse ainult Karl ja Bernhard; teistel lastel oli range usuline kasvatus. Pärast nooruses usukutse omandamist naasis Georg korraks maailma, kuid pöördus 1454. aastal tagasi pühasse ordusse ja sai hiljem Metzi piiskopiks.

Jakob I oli oma isa vastand; Enea Silvio Piccolomini (paavst Pius II) iseloomustas teda sakslaste seas kuulsana oma õigluse ja intelligentsuse poolest.

Algusaastatel oli ta Hohenbergi perekonnavalduste valitseja, kuid 24-aastaselt sai ta Badeni valitsejaks. Teda kirjeldati kui kirglikku rüütlit ja kokkuhoidvat riigiisa ning ta oli vürstide seas populaarne vahendajana. Nii keiser Sigismund kui ka keiser Friedrich III, keda ta teenis, hindasid teda kõrgelt.

Kui tema õde Agnes põgenes raseduse katkemise tõttu keset pärandivaidlust, kaotas markkrahv oma nõude Schleswigi hertsogkonnale. Ta oli nii vihane, et sulges Agnese elu lõpuni Ebersteini linnusesse Ebersteinburgis. (Juhtumist mäletatakse kui "Gottorfi topeltkatastroofi").

Kui 1427. aastal jõustus Sponheimi leping, omandas ta valdusi Moseli jõel. 1442. aastal ostis ta Walter von Geroldsecki järglastelt 30 000 kuldna eest poole Lahri ja Mahlbergi isandkonnast.

Abielu ja lapsed 

Jakob abiellus 25. juulil 1418 Charles II de Lorraine'i tütre Catherine'iga. Nad said järgmised lapsed:

 Karl I (1427 – 24. veebruar 1475, Pforzheim)
 Bernhard II (hiljem õndsaks kuulutatud) (1428 – 12. juuli 1458, Moncalieri)
 Johann (1430 – 9. veebruar 1503, Ehrenbreitsteini kindlus), Trieri peapiiskop
 Margarete (1431 – 24. oktoober 1457, Ansbach)
 Georg (1433 – 11. veebruar 1484, Moyen), Metzi piiskop
 Markus (1434 – 1. september 1478), Liége'i ja Strasbourgi kanoonik
 Mathilde (1435/39 – 18. aprill 1485), Trieri abtiss

Jakobil oli ka vallaspoeg Rudolf.

Vaata ka 

 Badeni valitsejate loend

Švaabimaa ajalugu
Sündinud 1407
Surnud 1453
Rasmus Tähepõld

Rasmus Tähepõld on Eestis üks nooremaid tuulikufänne, omades populaarset Instagrami kontot, kus tal on pildid sadadest Eesti tuulikutest, mida ta on isiklikult avastanud ja ka leidnud. Rasmus sündis 2007. aastal 24. juunil ning tuulikuarmastus algas juba noorest east.

Rasmus Tähepõld on mänginud 2015 aastal Eesti krimisarjas "Viimane võmm". 2021. aastal intervjueeriti Rasmus Tähepõldu Ringvaates tema Instagrami lehe tõttu "eesti_tuulikud", kuhu praeguseks on kogunenud juba üle 1000 jälgija.
Choguel Kokalla Maïga

Choguel Kokalla Maïga (sündinud 1958. aastal) on Mali poliitik.

Pärast Bamako tehnikagümnaasiumi lõpetamist 1977. aastal asus ta õppima Moskva Elektrotehnilisse Sideinstituuti, mille lõpetas 1983. aastal telekommunikatsiooniinsenerina. Riikliku doktorikraadi telekommunikatsiooni alal omandas ta 1988. aastal.

1997. aasta veebruaris asutas ta Patriootliku Uuendusliikumise (Mouvement patriotique pour le renouveau), mille esimees on siiani.

Alates 7. juulist 2021 kuni 21. augustini 2022 oli ta Mali peaminister.

Viited 

Mali peaministrid
Sündinud 1958
Martin Kupka

Martin Kupka (sündinud 28. oktoobril 1975 Jilemnices) on Tšehhi poliitik, ta on Kodanike Demokraatliku Partei liige. Ta on 17. detsembrist 2021 Tšehhi transpordiminister.

Ta lõpetas aastal 2001 Prahas Karli Ülikooli sotsiaalteaduskonna ajakirjanduse ja massikommunikatsiooni erialal.

Ta oli aastatel 2010–2021 Líbeznice (asub Kesk-Tšehhi maakonnas) linnapea.

17. detsembrist 2021 on ta Tšehhi transpordiminister.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe lapse isa.

Välislingid 
 Martin Kupka kodulehekülg

Tšehhi poliitikud
Transpordiministrid
Suhtekorraldajad
Sündinud 1985
Álex Moreno

Alexandre Moreno Lopera (sündinud 8. juunil 1993 Sant Sadurní d'Anoias) on Hispaania jalgpallur, kes mängib vasakkaitsja või vasaku äärepoolikuna Hispaania kõrgliiga klubis Real Betis.

Ta alustas klubikarjääri FC Vilafrancas. Aastatel 2011–2012 kuulus ta FC Barcelona noorteakadeemiasse.

Hooajal 2012–13 mängis ta Hispaania tugevuselt kolmanda liiga klubis UE Llagostera ja hooajal 2013–14 Hispaania esiliiga klubis RCD Mallorca. 2014. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Rayo Vallecano. Hooajal 2015–16 oli ta Rayo Vallecanost laenul Hispaania esiliiga klubis Elche. Rayo Vallecanos mängis ta kokku neli hooaega, neist kaks Hispaania kõrgliigas.

2019. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Real Betisega.

Hispaania jalgpallurid
RCD Mallorca jalgpallurid
Rayo Vallecano mängijad
Elche CF mängijad
Real Betise jalgpallurid
La Liga mängijad
Sündinud 1993
Petr Gazdík

Petr Gazdík (sündinud 26. juunil 1974 Uherské Hradištěs) on Tšehhi poliitik ja pedagoog, ta on erakonna Starostové a nezávislí liige. Ta on 17. detsembrist 2021 Tšehhi haridus-, noorsoo- ja spordiminister Petr Fiala valitsuses.

Ta sündis aastal 1974 Uherské Hradištěs (asub Zlíni maakonnas). Aastal 1992 lõpetas ta Uherský Brodis gümnaasiumi. Aastal 1996 lõpetas ta Brnos asuva Masaryki ülikooli pedagoogikateaduskonna matemaatika-geograafia õpetajana.

Aastatel 1996–2002 oli ta Bánovis põhikooli õpetaja.

17. detsembrist 2021 on ta Tšehhi haridus-, noorsoo- ja spordiminister Petr Fiala valitsuses.

Isiklikku 
Ta on abielus ja nelja lapse isa.

Välislingid 
Petr Gazdíki kodulehekülg

Tšehhi poliitikud
Haridusministrid
Pedagoogid
Sündinud 1974