joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kalevi malevkond

Kalevi malevkond on Kaitseliidu Tallinna maleva eksterritoriaalne malevkond.

Ajalugu 
Kaitseliidu Tallinna maleva Kalevi malevkonna eelkäijaks on spordiselts "Kalev" liikmete põhjal 16.12.1918 loodud Kalevlaste Malev, tehes Kalevi malevkonnast ühe vanima Kaitseliidu üksuse. 

01.01.1919 seisuga kuulus Kalevi malevkonna ridadesse 12 ohvitseri, 1 sõjaväeametnik ja 165 reakoosseisu võitlejat, kes suundusid Eesti Vabadussõja rindele ja tegutsesid sõjarindel Narva, Antsla ja Pihkva kandis . Eesti Vabadussõjas võitlesid Kalevlaste Maleva ridades Eesti aja- ja kultuuriloos tuntud isikud Otto Tief, Ernst Idla ja Anton Õunapuu,  Vabadussõja järgselt elati vaikselt ja pühenduti sportlikele eluviisidele ning ühtlasi kandsid kalevlased kuni 01.03.1929 Pihkva piiril piirivalveteenistuse ülesandeid. Hilisem Kalevi malevkonna alaline paiknemispunkt on Tallinnas.  Kalevi malevkond paistis silma ka seltskondlikus elus, mistõttu 10.03.1925 loodi  malevkonna juurde ka orkester.

Kalevi malevkond juhtisid kolm pealikut: 1924–1926 kapten Leopold Tõnson; 1926–1933 leitnant Valter Pajusson ja 1933–1940 kapten Bernhard Abrams (VR 1/3). 

31.05.1931 avati Tallinnas Rahumäe kalmistul Vabadussõjas langenud kalevlaste mälestusmärk, mis on valmistatud Peetri ausamba aluseks.

21. veebruaril 1994 taasasutati Kaitseliidu ülema käskkirjaga Tallinna maleva koosseisus Kalevi malevkond Vabadusvõitlejate Tallinna Ühenduse ja Soome Sõjaveteranide Eesti Ühenduse põhjal.

Taasasutatud Kalevi malevkond on paistnud silma aktiivse panusega spordis (sh militaarspordis) ning erinevatel õppustel. 

2020. aasta detsembris oli Kalevi malevkonnas umbes 500 liiget.

Naiskodukaitse Kalevi jaoskond 

13.05.1925. aastal loodi Kalevi malevkonna juurde Naiskodukaitse jaoskond, mille esimeseks esinaiseks oli Anna Tõrvand-Telman . Naiskodukaitse Kalevi jaoskond likvideeriti 27.juunil 1940 koos Kaitseliiduga. Naiskodukaitse Kalevi jaoskond taasasutati 30. juunil 2020 .

Sümboolika 

Kalevi malevkonna embleemi põhjaks on võetud Kalevi spordiklubi embleem, millele on sõjalise üksuse tähisena lisatud turvises käsi. Embleemile lisatud kolmekordne trikoloor ja 12 tähte sümboliseerimaks 11 Eesti maakonda ja väliseestlasi.  

Kalevi malevkonna teenetemärk (Kotkamärk) kinnitati 12. novembril 1934 ja seda anti 10-aastase kohusetruu teenistuse eest malevkonnas.

1919. aastal annetati Kalevi malevkonnale lipp.

Juhtimine 
Kalevi malevkonna pealikud pärast Eesti taasisiseseisvumist:

 1994-2001 leitnant Arne Kukk
 2001-2003 leitnant Robert Käsper
 2003-2005 lipnik Igor Mironov
 2005 Toomas Kuuse
 2005-2006 Aivar Puu-Klauren
 2006-2008 kapten Eduard Iganus
 2008-2018 lipnik Henry Reitelmann
 2018-2020 nooremleitnant Erki Vaikre
 2020- … nooremleitnant Heidi Tormet

Vaata ka 
Kaitseliit

Kaitseliidu Tallinna malev

Kalevlaste Malev (1918-1940)

Kalevi Spordiselts

Välislingid 
 Kaitseliidu koduleht
Kaitseliidu Tallinna maleva koduleht
Kaitseliidu Tallinna maleva Kalevi malevkonna koduleht

Kasutatud allikad 
Kaitseliit
Kaitseliidu malevkonnad
Kaitseliidu Tallinna malev
August Oswald Westrèn-Doll

August Oswald Westrèn-Doll (9. november 1882 Viljandi – 24. mai 1961 Göttingen, Saksamaa) oli Eesti ja saksa pastor ning pedagoog.

Ta õppis 1894–97 Viljandis Bormanni erakoolis ning 1897–1901 Pärnu Gümnaasiumis. Lõpetas 1906 Tartu Keiserliku Ülikooli kuldmedaliga (cand. theol.). 1907 sooritas Riias konsistooriumieksami. Ordineeriti 10. veebruaril 1908 õpetajaks.

1908–1909 töötas abiõpetajana ning 1909–1924 pastorina Palamuse Püha Bartholomeuse kogudusus, aastatel 1920–1924 oli veel Tartu praostkonna praost. Seejärel oli ta aastatel 1924–1939 Viljandi Jaani koguduse pastor ning töötas usuõpetajana Viljandi gümnaasiumides. 1922–1927 Õpetatud Eesti Seltsi esimees. 

1939 emigreerus Westrèn-Doll Saksamaale. Seal töötas kirikuõpetajana 1940–1946 Elbingis (praeguses Elbląg'is, Warmia-Masuuria vojevoodkonnas) ja 1946–1955 Mengershausenis (Göttingeni kreisis, Alam-Saksi liidumaal).

Aastast 1957 teoloogia doktor.

Isiklikku
Ta on pastor August Jakob Westrèn-Dolli poeg

Kirjandust
Ewangeliumi Lutheruse kiriku koguduste abi-kassa Weneriigis. 25. aastase asutamise, töö ja toe mälestuseks 1859-1884, Tallinn 1884
Ewangeliumi Lutheruse kiriku koguduste abi-kassa Weneriigis. Tõine leht, tema tööst Liiwimaal 1859-1885, Tartu, 1885
Ewangeliumi-Lutheruse kiriku koguduste abikassa Weneriigis. Kuues leht, Abikassa tarwidusest ja tööst laiali-pillatud usuwendade kasuks 1890, Tartu, 1890
Jõulu album, Viljandi : [s.n.], 1929 (üks autoritest)
Kevadepühade album : aprillikuul 1930 Tartu (üks autoritest)
Viljandi ajalugu, juht ja linnaplaan, Viljandi 1939

Viited 

Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse vaimulikud
Viljandi Jaani koguduse vaimulikud
Liivimaa vaimulikud
Tartu praostid
Õpetatud Eesti Seltsi esimehed
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Wingolfi liikmed
Sündinud 1882
Surnud 1961
SVG

SVG (inglise keeles Scalable Vector Graphics 'skaleeruv vektorgraafika') on XMLil põhinev keele spetsifikatsioonide hulk, mis kirjeldab nii staatilist kui dünaamilist (st interaktiivset ja animeeritud) kahemõõtmelist vektorgraafikat.

SVG spetsifikatsioon on avatud standard, mida World Wide Web Consortium (W3C) aastast 1999 arendab. SVG pildid ja nende käitumine defineeritakse XML-il põhinevas tekstifailis. See tähendab, et neis olevaid tekste saab otsida ja indekseerida. 

Pea kõik kaasaegsed brauserid toetavad SVG märgendkeelt väliste programmide abita, üksnes Microsofti Internet Exploreris on selle toetamine viibinud kuni aastani 2010, mil SVG toe sai seni veel arenduses olev brauser Internet Explorer 9.

Vaata ka 
Inkscape
PostScript

Viited

XML
Merit Hallap

Merit Hallap (sündinud 17. mail 1969 Narvas) on eesti eripedagoog ja logopeed.

Lõpetas 1987 Tallinna 7. Keskkooli, mille järel asus Tartu Ülikooli eripedagoogikat õppima. Lõpetas 1992 cum laude. 1992–2000 oli Tartu Laste Turvakodu kasvataja, aastast 2000  Vastse-Kuuste valla logopeed. 

Aastast 1993 töötas ta  Tartu Ülikooli eripedagoogika osakonnas õppejõuna. Turu Ülikooli doktorant aastast 2001.

Alates 2016. aastast on ta Tartu Ülikooli haridusteaduste instituudis logopeedia lektor.

Tunnustus 
2017 I preemia 2017.a. kasvatusteaduslike tööde riiklikul konkursil didaktilis-rakenduslike/õpikute kategoorias kõrgkooliõpiku "Kommunikatsioonipuuded lastel ja täiskasvanutel: märkamine, hindamine ja teraapia" eest. (Üks õpiku toimetajatest ja ühe peatüki autor)

2014 "5-6-aastaste laste kõnetest", parima töö preemia didaktilis-rakenduslike tööde valdkonnas riiklikul kasvatusteaduslike tööde konkursil (üks autoritest)

2004 kasvatusteaduslike tööde riikliku konkursi preemia magistritööde kategoorias

Kirjandust
Eesti keele käändevormide kasutamine vene-eesti kakskeelsetel koolieelikutel (magistritöö), Tartu Ülikool, 2003
Kaheksa küsimust eesti keele õppe kohta: lisamaterjal lasteaiaõpetajale ja abiõpetajale = Восемь вопросов относительно изучения эстонского языка : дополнительный материал для воспитателей и помощников воспитателей детских садов, Mitte-eestlaste Integratsiooni Sihtasutus, Tallinn 2006 (üks toimetajatest)
Õppematerjal koolieelsete lasteasutuste eesti keele kui teise keele õpetajate põhi- ja täienduskoolituseks, Tartu: Atlex, 2006 (toimetaja)
Õpetajaraamat laste töölehtede juurde, Tartu: Atlex 2006 (toimetaja)
Lapse kõne arendamine: praktilisi soovitusi kõnelise suhtlemise kujundamisel, Tartu Ülikooli Kirjastus 2008 (koos Marika Padrikuga)
Kommunikatsioonipuuded lastel ja täiskasvanutel: märkamine, hindamine ja teraapia, Tartu Ülikooli Kirjastus 2016 (koos Marika Padrikuga)

Viited 

Sündinud 1969
Eesti logopeedid
Boris Henrichson

Boris Henrichson (13. märts 1899 Alūksne, Läti – 12. detsember 1971 Viljandi) oli rootsi-saksa-poola päritoluga eesti koolipedagoog ja spordikohtunik. Põlvnes vene riiginõuniku perekonnast.

Aastal 1909 astus Pärnu Gümnaasiumi, Esimese maailmasõja ajal jätkas õpinguid Novgorodis, kuhu kool oli evakueeritud. 1916–18 õppis taas Pärnus. 1918 õppis Riia Linna Gümnaasiumis, mis asus evakueerimise tõttu Tartus. Kooli lõpetas Tartu Vene Õpetajate Ühingu Eragümnaasiumi juures.

Henrichson töötas 1919–1944 matemaatika eraõpetaja-tunniandjana Tartus. 1921–1922 oli Tartu-Valga Villa ja Lina Kokkuostupunkti arveametnik-kassapidaja.

Aastast 1944 asus elama Viljandisse, kus esialgu töötas Eesti Autopargi Viljandi osakonnas. Seejärel asus tööle Viljandi Rajooni Maanteede Valitsuse varustusosakonna juhatajana. 1945–1962 oli matemaatikaõpetaja Viljandi 2. Keskkoolis ning samal ajal ka Viljandi Õhtukooli õpetaja. 1948 Viljandi Vene Keskkooli matemaatika asendusõpetaja.

1955 lõpetas E. Vilde nimelises Tallinna Pedagoogilises Instituudis matemaatika-füüsika eriala. 1962–1970 oli C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli matemaatikaõpetaja.

4. novembril 1958 tunnustati Henrichsoni haridustöö eesrindlase aumärgiga ning 21. augustil 1965 Eesti NSV teenelise õpetaja aunimetusega.

Oli aastast 1966 Vabariikliku kohtunike kolleegiumi liige ning aastast 1968 Eesti NSV Spordiühingute ja -organisatsioonide Viljandi Nõukogu juures asuva Viljandi Spordiveteranide Koondise liige. Ta oli vabariikliku kategooria kohtunik.

Maetud Viljandi Metsakalmistule.

Tunnustus 
1965 Eesti NSV teeneline õpetaja

Kirjandust
Eksponentfunktsioon arvutusvahendina ja tehted juurtega, Eesti NSV Vabariiklik Õpetajate Täiendusinstituut, Tartu 1963
Matemaatika töölisnoorte koolidele : VIII klass, Tallinn Eesti Raamat, 1965 (koos Aksel Telgmaaga)
Matemaatika : õhtukoolide VIII klassile, Tallinn : Valgus, 1967 (koos Aksel Telgmaaga)
Komplekt matemaatika kontrolltöid IX klassile. I, Eesti NSV Haridusministeerium, Tallinn 1967 (koos Harry Keerutaja ja Elvi Meidlaga)
Matemaatika : õhtukoolide VIII klassile, Tallinn 1969 (koos Aksel Telgmaaga)

Allikaid
Eesti Kooli Biograafiline Leksikon, 1998, lk. 50
Nekroloog – Tee Kommunismile nr 149 18. detsember 1971
M. Sester, Viljandi koolimatemaatikuid ja nende õpikud, TÜ diplomitöö
Viljandi Maagümnaasium 1877-1997. ajalugu, lõpetajad, mälestused, 1998
Koolimatemaatika I, 1974
Koolimatemaatika VIII, 1981
Koolimatemaatika XXVIII, 2001, lk. 57
E. Luht, E.Meidla, O.Prinits, Eesti nimekatest koolimatemaatikutest ehk 4*70+1*60 (ajakirjas Matemaatika ja kaasaeg XVI, 1969)
Kõik on kokku koolilugu – Carl Robert Jakobsoni nimeline Gümnaasium 1908–2008, 2008, lk 162
Olaf Prinits, Kes minevikku ei mäleta ... (Haridus 1999/6)

Eesti matemaatikaõpetajad
Eesti NSV teenelised õpetajad
Eesti spordikohtunikud
Viljandi Metsakalmistule maetud
Sündinud 1899
Surnud 1971
Maido Remm

Maido Remm (sündinud 11. juulil 1965) on eesti bioinformaatik.

Ta on Tartu Ülikooli bioinformaatika professor aastast 2003.

Perekond
Tema isa oli Hans Remm ja ema on Eevi Remm. Tema vend on Kalle Remm.

Kirjutised
 "Bioinformaatika". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2015. ISBN 9789949329113

Välislingid 
 

Eesti bioloogid
Tartu Ülikooli professorid
Sündinud 1965
Peeter Normak

Peeter Normak (sündinud 15. oktoobril 1952) on eesti matemaatik.

Ta lõpetas aastal 1970 Tallinna 1. Keskkooli ja aastal 1975 kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna. Aastatel 1975–1978 oli ta aspirantuuris Moskva Riiklikus Ülikoolis. Kaitses aastal 1982 Moskva Riiklikus Ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja.

Tema põhiliseks uurimisobjektiks on olnud poolrühmade esitused hulkade teisenduste abil. 

Ta on alates aastast 1993 Tallinna Ülikooli (kuni aastani 2005 Tallinna Pedagoogikaülikool) informaatikaprofessor. Aastatel 1996–2006 täitis ta ühtlasi ülikooli teadus- ja arendusprorektori ülesandeid.

Tunnustus
2015 – Tallinna Ülikooli teenetemärk
2022 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku 
Tema emapoolne vanaisa oli eesti matemaatik, pedagoog ja koolijuht Villem Nano.

Viited

Välislingid

Eesti matemaatikud
Tallinna Ülikooli professorid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna vilistlased
Sündinud 1952
Arne Ansper

Arne Ansper (sündinud 3. veebruaril 1970) on Eesti informaatik ja programmeerija.

Haridus 
Ta lõpetas aastal 1988 Nõo Keskkooli, seejärel õppis ta Tallinna Tehnikaülikoolis 1988–1993, magistriõppes 1995–1998. Tehnikateaduste magistri kraadi omandas ta 2001. aastal (tema magistritöö teemaks oli "e-Riigist andmeturbe seisukohalt").

Töökäik 
Ansper on töötanud OÜ-s Ektaco programmeerijana 1990–1994, Eesti Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis tarkvarainsenerina 1994–1997 ning alates 1997. aastast Cybernetica ASis arendusjuhi ja teadurina.

Tunnustus 
 1999 Aasta Insener, määratud Eesti Inseneride Liidu poolt
 2013 Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
 
 Arne Ansperi magistritöö: e-Riigist andmeturbe seisukohalt, Tallinn 2001

Eesti informaatikud
Eesti programmeerijad
Nõo Reaalgümnaasiumi vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1970
IEEE LAN/MAN Standardite Komitee

IEEE LAN/MAN Standardite komitee tegeleb kohtvõrkude ja linnavõrkude standardite pere IEEE 802 hooldamise ja arendamisega, olles IEEE Standardite Assotsiatsiooni allorganisatsioon.

Välislingid
802 komitee kodulehekülg

IEEE
Autokool

Autokool on õppeasutus, kus õpetajad õpetavad soovijaid erinevaid mootorsõidukeid juhtima. Õppetöö koosneb harilikult kahest osast: teooriaõppest ja õppesõidust. Kursuse edukalt läbinud saavad õiguse taotleda ARK-ist juhiluba.

Kõik Eestis tegutsevad autokoolid, koolituse hinnad ja eksamite statistika on koondatud portaali valiautokool.ee

Koolid
Aksel Heidemann

Aksel Heidemann (sündinud 22. oktoobril 1955) oli Kaitseliidu Lääne maleva pealiku kohusetäitja ja pealik aastail 1993–1999, seejärel Kaitseliidu Peastaabi personaliülem (G1). Endine Risti malevkonna vabatahtlik pealik.

Viited

Kaitseliidu Lääne maleva pealikud
Eesti sõjaväelased
Sündinud 1955
Heeliks

Heeliks on ruumiline vedrukujuline kõverjoon.

Vaata ka
Helikoid
Kaksikheeliks
Spiraal

Geomeetrilised kujundid
Valentin Haüy

Valentin Haüy (13. november 1745 Saint-Just-en-Chaussée – 19. märts 1822 Pariis) oli prantsuse filantroop ja pedagoog, tüflopedagoogika rajaja.

Tema venda René Just Haüyd peetakse kaasaegse mineraloogia rajajaks.

Nende isa oli kangur ja ühtlasi kohaliku kloostri kellamees. Kloostri mungad õpetasid Valentinile palju keeli ja ta õppis selgeks kümme keelt, nende seas heebrea ja vanakreeka keele. 1783 andis Louis XVI talle tiitli "kuningale tõlkija".

Ta töötas hiljem ministeeriumides ametnikuna. Ta rajas ühe pimeda naise abiga 1784 esimese pimedatele mõeldud kooli maailmas: Institution Royale des Jeunes Aveugles (Noorte Pimedate Kuninglik Instituut). 1791 omandas selle riik. Kool suurenes jõudsalt ja varsti õppis seal üle 100 õpilase. Kuid Prantsuse revolutsioon katkestas asutuse tegevuse. 1802 tänas Napoleon teda tehtud töö eest ja nimetas uue direktori. Haüy asutas sellejärel uue pimedate kooli Musée des aveugles. Kuid rahapuuduse tõttu see ettevõtmine edu ei saavutanud.

1806 tegi Venemaa keiser Aleksander I Haüyle ettepaneku tulla Peterburi ja asutada sealgi kool pimedatele. Ettepanek saigi 1808 teoks. Pimedad õppisid seal lugemist, kirjutamist, geograafiat, ajalugu, keeli, muusikat, laulmist ja käsitöid: korvipunumist ja toolide meisterdamist, võrgukudumist, tikkimist jne.

Haüy lahkus Peterburist aastal 1817. Töö eest Venemaal anti talle  Vladimiri ordeni 4. järk.

19. märtsil 1822 Valentine Haüy suri. Ta maeti Pariisi Père-Lachaise'i kalmistule.

Teosed
Essai sur l'éducation des aveugles, Pariis, 1786
Mémoire historique sur les Telegraph Pariis, 1810

Välislingid
CATHOLIC ENCYCLOPEDIA
L'Association Valentin Haüy
Valentin Haüy (prantsuse keeles) 

Prantsusmaa pedagoogid
Eripedagoogid
Sündinud 1745
Surnud 1822
Televisioon (ajaleht)

Televisioon on Eesti Televisiooni nädalaleht. 

Ajaleht asutati 1956 Tallinnas Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Raadio ja Televisiooni Komitee väljaandena Raadio ja Televisiooni Saatekava. Nime Televisioon hakkas ajaleht kandma 1962. aastast. Aastatel 1962–1969 sisaldas ajaleht nii eesti- kui ka venekeelset saatekava. Aastast 1969 ilmub eraldi venekeelne paralleelväljaanne Televidenije (Телевидение). 

Alates 1995. aastast sisaldab väljaanne ka Eesti Raadio saatekavu ning teavet muuseumide, näituste, kinode ja teatrite mängukava kohta. Alates 1996. aastast kannab väljaanne nime Nädal ja ilmub ajakirjana.

1960. aastate lõpul ajalehe Televisioon sisu mitmekesistus: seal hakkas ilmuma sõnavõtte, kommentaare, sõnalist huumorit ja karikatuure.

Toimetajad
Ajalehe Televisioon toimetuses on töötanud Kalle Kurg (kujundaja ja autor; kunstisaadete vanemtoimetaja), Bernhard Viiding (toimetaja), Ülo Ojatalu (toimetaja) jt.

Tiraaž
Trükiarv 1974. aastal: 160 000, 1995. aastal 60 000.

Viited

Välislingid
Hillar Peep. "Eesti Televisiooni ajalugu 1955–1991, Sempore 1966–1969.

Eesti ajalehed
Televisioon Eestis
Erika Nivanka

Erika Eugenie Nivanka (neiupõlves Viirsalu, enne eestistamist Weide(n)baum; 28. jaanuar 1909 Rakvere – 26. juuni 1988 Helsingi) oli hõimusuhete edendaja ja Riigi Ringhäälingu esimene naisdiktor.

Erika Nivanka õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ning kuulus korp! Indlasse, kus oli pikalt juhatuse liige. Ta kuulus Üliõpilaslehe toimetusse ning oli ka selle peatoimetaja.

Pärast ülikooli lõpetamist sai Erika Nivankast Riigi Ringhäälingu esimene naisdiktor ning hiljem Riikliku Propaganda Talituse kultuuriosakonna juhataja.

Tutvumine Eino Nivankaga, kellest hiljem sai Helsingi Ülikooli raamatukogu töötaja, viis abieluni 1938. aastal ja naine asus elama Soome. Aastatel 1951–1960 elas ta Pariisis.

Erika Nivanka suri 26. juuni 1988 Tapiolas ning on maetud Helsingi Kulosaari kalmistule.

Teoseid
"Soome lahe kahel kaldal". Tallinn, Faatum, 2002; Tallinn, Eesti Päevaleht, 2010

Isiklikku
Tema tütred on Eevi Anniki Nivanka ja Leena Päivikki Nivanka.

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti saatejuhid
Eesti ajakirjanikud
Riikliku Propaganda Talituse koosseis

Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Korporatsioon Indla liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Soomes
Eestlased Prantsusmaal
Sündinud 1909
Surnud 1988
Otto von Uexküll

Otto von Uexkülli (ka Üxkülli) nimelisi isikuid oli mitu:
Otto von Uexküll (surnud 1419) oli Pühajärve (Wollust) mõisnik
Otto von Uexküll (surnud enne 1466) oli Antsla ja Mõniste mõisnik
Otto von Uexküll (surnud 1545) oli Vigala mõisnik ja osaline Saare-Lääne vaenuses
Otto von Uexküll (surnud 1601) või Otto Yxkull, Vigala mõisnik, Rootsi feldmarssal, Narva asehaldur 
Otto von Uexküll (surnud 1618) oli Oti mõisnik, Taani rittmeister ja Kuressaare linnuse valitseja
Otto von Uexküll (surnud 1650) oli Velise mõisnik, maanõunik
Otto von Uexküll (maetud 1653) oli Härgla mõisnik, sõjanõunik, Eesti- ja Ingerimaa kindralkomissar, 1648. aastast vabahärra Otto von Yxkull-Gyllenband
...
Kuldtiib-säälik

Kuldtiib-säälik (Vermivora chrysoptera) on sääliklaste sugukonda kuuluv lind.

Levik 
Kuldtiib-säälik on pesitsusajal levinud Ameerika Ühendriikides ja Kanadas Apalatšide ja Suure järvistu ümbruses. Levikuala on laienemas põhja poole.
Talvitub Mehhiko lõunaosast Colombia, Venezuela ja Ecuadorini. 
Väga harva eksib ka Euroopasse.

Välimus 
Pikkus ca 11 cm. Isaslinnul on must kurgualune ja valgega piiratud must laik kõrvaalal, kollane pealagi ja laik tiival. Emaslind on sarnane, aga tuhmim. Mõlemal sugupoolel on laialt valge saba alakülg, hallikasvalge keha alapool ning pikk ja sale nokk.

Hübriidid 
Kuldtiib-säälik ja temaga väga lähedane välusäälik annavad pesitsuslevila kattuvates osades sageli viljakaid hübriide.

Elupaik, pesitsemine ja toit 
Pesitsusaegne elupaik on võsastunud söödipõllud ja karjamaad. Asustab võrreldes välusäälikuga kuivemaid elupaiku.
Kuldtiib-säälik rajab tassikujulise pesa maapinnale või selle lähedale tihedasse taimistusse, kurnas on neli kuni viis muna. Toiduks on putukad ja ämblikud.

Viited

Välislingid
 Avibase
 Birds of North America Online

Sääliklased
Tartu Ülikooli Lõuna-Eesti keele- ja kultuuriuuringute keskus

Tartu Ülikooli Lõuna-Eesti keele- ja kultuuriuuringute keskus on interdistsiplinaalne üksus Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna koosseisus. Keskus koordineerib ja korraldab keele- ja kultuuriuuringuid ajaloolises lõunaeesti (võru, setu, mulgi ja tartu) piirkonnas. Keskus korraldab ülikoolis lõunaeesti keele ja kultuuri ainekursusi ja avaldab raamatuid (nt Tartu Ülikooli Lõuna-Eesti keele- ja kultuuriuuringute keskuse aastaraamat).

Välislingid
Keskuse kodulehekülg võru ja eesti keeles
Aivar Kull, "Kultuurikeskus annab endast ülevaate" (Lõuna-Eesti kultuurikeskuse I aastaraamatu tutvustus) – Tartu Postimees 8. aprill 2003, lk 3

Lõunaeesti keeled
Tartu Ülikooli struktuuriüksused
Üldpikkus (laevandus)

Üldpikkus ehk kogupikkus (inglise keeles length overall, lühend LOA) on vahekaugus meetrites laeva kõige ahtri- ja vööripoolsemate punktide vahel.

Vöör hõlmab seejuures kere veekindlaid konstruktsioone, pakki ja umbreelingut, kuid mitte pukspriiti ja kaitsereelingut, ning ahter hõlmab kere veekindlaid konstruktsioone, ahtripeeglit, puppi, traali rampi ja umbreelingut, kuid mitte kaitsereelingut, käiturit, roolilehte, tuukritreppi ja platvormi.

Viited

Välislingid
 Riigi Teataja: § 2. Mõisted, 24) kogupikkus ehk üldpikkus
 üldpikkus, Inglise-eesti meresõnaraamat, eki.ee

Laevamõõdud
Lugo provints

Lugo provints on provints Hispaanias Galicia autonoomses piirkonnas.

Lugo provints piirneb kirdes Astuuriaga, kagus Leóniga, lõunas Ourensega, edelas Pontevedraga ja läänes A Coruña provintsiga. Põhjast piirab teda Atlandi ookeani kuuluv Biskaia laht.

Provintsi idaosas on Macizo Galaico mäed. Sinna ulatuvad ka Kantaabria mäed. Kantaabria mägedes Lugo ja Leóni provintsi piiril on Lugo provintsi kõrgeim tipp, 1987 m kõrgune Cuina mägi.

Provintsi suurim jõgi on põhjast lõunasse voolav Miño, mis suubub Atlandi ookeani Hispaania ja Portugali piirijõena. Vastassuunas, lõunast põhja voolavate jõgede seas on suurimad Navia ja Eo, millest esimene suubub ookeani Astuurias ja teine Lugo provintsis.

Provintsi keskus on Lugo. Suuremad asulad on veel Monforte de Lemos, Viveiro, Ribadeo, Vilalba, Sarria, Burela ja Chantada. Kokku on provintsis 67 valda, millest 10 elanike arvult kõige suuremat on toodud juuresolevas tabelis.

Kliima 

Lugo provintsi aastane keskmine temperatuur on +11,2 °C, jaanuaris +7,9 °C, augustis +19,8 °C.

Aastas sajab keskmiselt 942 mm, sealhulgas jaanuaris 68 mm ja augustis 3 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 1895 tundi, sealhulgas jaanuaris 96 ja augustis 258 tundi.

Viited

Välislingid 

http://www.diputacionlugo.org/
Ourense provints

Ourense provints on provints Hispaanias Galicia autonoomses piirkonnas. Piirneb lõunas Portugaliga.

Provintsi keskus on Ourense. Provints jaguneb 92 vallaks.

Kliima 

Ourense provintsi aastane keskmine temperatuur on +14,9 °C, jaanuaris +8,3 °C, augustis +22,3 °C.

Aastas sajab keskmiselt 833 mm, sealhulgas jaanuaris 98 mm ja augustis 18 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 1983 tundi, sealhulgas jaanuaris 81 ja augustis 270 tundi.

Viited

Välislingid 

http://www.depourense.es/

Galicia
Hispaania provintsid
Tarragona provints

Tarragona provints on provints Hispaanias Kataloonias Vahemere ääres.

Tarragona provints on jagatud 10 maakonnaks ja 183 vallaks.

Provintsi suurimad linnad on Tarragona, Reus, Tortosa ja El Vendrell.

Kliima 

Tarragona provintsi aastane keskmine temperatuur on +15,7 °C, jaanuaris +8,9 °C, augustis +23,5 °C.

Aastas sajab keskmiselt 542 mm, sealhulgas jaanuaris 35 mm ja augustis 54 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2551 tundi, sealhulgas jaanuaris 166 ja augustis 263 tundi.

Viited

Välislingid 

 Tarragona provintsi sait

Hispaania provintsid
Beverly Aadland

Beverly Elaine Aadland (16. september 1943 – 5. jaanuar 2010) oli USA filminäitlejatar.

Välislingid
 Beverly Aadland andmebaasis IMDb

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Sündinud 1943
Surnud 2010
Sony

Sony Corporation ehk lihtsalt Sony; jaapani keeles ソニー株式会社 Sonī Kabushiki Kaisha) on rahvusvaheline Jaapani ettevõte, mille asutasid 1946 Akio Morita ja Masaru Ibuka. Sony on üks juhtivaid tootjaid elektroonikatoodete, sidevahendite, videomängupultide ja infotehnoloogiaseadmete valmistamisel.Ettevõtte peakontor on Jaapanis Minatos.
Sony toodab peamiselt elektroonikat, mänge ja meelelahutusaparatuuri (kino ja muusika) ning tegeleb finantsteenustega ja muu säärasega. Äriühingu praegune loosung on "Pane uskuma!" (make believe).

 2009 teenis Sony 7,730 triljonit Jaapani jeeni (umbes 511,3 miljonit eurot) kasumit. Seal töötab umbes 180 500 inimest.
 2000. aastal hinnati kompanii väärtuseks 200 miljardit dollarit
 2011. aasta märtsis oli Sony palgal 168 200 inimest
 2012. aastal hinnati kompanii väärtuseks 20 miljardit dollarit

Ettevõtted 
 Sony Computer Entertainment
 Sony Electronics
 Sony Financial
 Sony Music Entertainment
 Sony Pictures Entertainment

Välislingid 
 March 27, 2012, Sony Establishes New Management Structure, sony.net
 09. aprill 2012, Sony vallandab 10 000 töötajat, err.ee 
 Sony Corp, nasdaq.com
 Sony Corp (SNE) , reuters.com
 NYSE: Sony Corporation (SNE), finance.yahoo.com
 Google: NASDAQ Sony Corporation (ADR) (NYSE:SNE), google.ee

Jaapani ettevõtted
Elektroonikaettevõtted
New Yorgi börsil noteeritud ettevõtted
Christoph II (Baden-Rodemachern)

Christoph II (26. veebruar 1537 Baden – 2. august 1575 Rodemachern) oli Baden-Rodemacherni markkrahv 1556–1575.

Christoph sündis Baden-Badeni markkrahvi Bernhard III (1474–1536) ja Brienne'i, Ligny ja Roussy krahvitari Françoise de Luxembourg (surnud 1566) pojana.

Täisealiseks saanud Christoph loobus 1556. aastal õigustest Baden-Badenile oma vanema venna Philiberti kasuks. Vastutasuks sai ta 4000 kuldnat elatisraha aastas ja Baden-Rodemacherni markkrahvkonna.

1557. aastal läks ta Hollandisse ja võttis osa Hispaania armee sõjakäikudest. 1561. aastal siirdus ta Rootsi, kus ta 1564. aastal kuningas Erik XIV õe Ceciliaga abiellus. 

1564. aasta detsembris reisisid Christoph ja Cecilia Stockholmist Tallinns. Hilisõhtul reidile jõudnud, lasid nad end Kalamajas maale saata ning ööbisid ühe kaluri majapidamises. Järgmisel päeval võeti markkrahv koos abikaasaga Tallinnas pidulikult vastu. Terve talve viibisid nad Tallinnas ja Padisel, lahkudes enne vastlapäeva läbi Liivimaa Badenisse.

Naasnud Rodemachernisse rajas markkrahv lossi ja pidas üleval suurejoonelist õukonda.

1565. aastal reisis ta Londonisse, kus kuninganna Elizabeth I ta austusavaldustega vastu võttis. Londonis tekkisid markkrahvil suured võlad, mistõttu ei saanud ta enne maalt lahkuda, kui kuninganna talle garantii andis.

1566. aastal päris ta Useldingeni, Pittingeni ja Roussy valdused. Christoph ei piiranud oma kulutusi ning tema maadel leidsid aset usurahutused, vähendades nii markkahvi sissetulekuid, mistõttu tema võlad üha suurenesid. Christoph otsustas suunduda Rootsi valdustesse, kus ta võitles Taani vägede vastu. Mõne aasta pärast naasis markkrahv Saksamaale, kus ka 1575. aastal suri.

Perekond
Christoph abiellus 11. novembril 1564 Stockholmis Rootsi printsessi Ceciliaga, kes oli kuningas Gustav I (1496–1560) ja Margareta Eriksdotteri (1516–1551) tütar. Abielust sündisid:
Eduard Fortunat (1565–1600), Baden-Rodemacherni ja hiljem Baden-Badeni markkrahv
Christoph Gustav (1566–1609)
Philipp III (1567–1620), Baden-Rodemacherni markkrahv
Karl (1569–1590)
Bernhard (1570–1571)
Johann Karl (1572–1599), Malta rüütel

Sugupuu

Viited

Monarhid
Sündinud 1537
Surnud 1575
Švaabimaa ajalugu
Prokrustese säng

Prokrustese säng on väljend, millega tähistatakse nii või teisiti talumatut või sobimatut olukorda.

Vaata ka
Prokrustes

Viited 

Väljendid
Tiibvari

Tiibvari ehk laugurvari on õhukesest õhutihedast kangast (nailon) valmistatud õhusõiduk, mille tarindi moodustavad õmblustega eraldatud kahekihilisest riidest kõrvuti paiknevad poolavatud tunnelid, mis lauglemisel õhuga täitunult moodustavad aerodünaamilise profiiliga tõstejõudu tekitava pehme tiiva, lauglemissuhtega (L/D) 9 kuni 13.

Vaata ka
Eesti Tiibvarjuspordi Liit
motovari
deltaplaan

Lennundus
Noore arhitekti preemia

Noore arhitekti preemia on auhind, mis antakse kuni 40-aastasele Eestis tegutsevale innovaatilisele arhitektile, kelle looming on kaasa aidanud Eesti arhitektuuri tutvustamisele maailmas.

Preemiat annab alates 2008. aastast välja Eesti Arhitektide Liit koostöös Heldur Meeritsa ja reisibürooga Go Travel. Preemiaks on 4500 euro (varem 70 000 krooni) suurune reisitšekk ning võitja loomingut tutvustava kataloogi väljaandmine.

Preemia saajad

 2008 – Siiri Vallner
 2009 – Martin Aunin
 2010 – Hanno Grossschmidt
 2011 – Villem Tomiste
 2012 – Veronika Valk
 2015 – KOKO arhitektid
 2017 – Sille Pihlak ja Siim Tuksam
2019 – Laura Linsi ja Roland Reemaa

Välislingid
 Preemia koduleht

Arhitektuuriauhinnad
Germaania

Germaania on piirkond Reini ja Skandinaavia vahel, mis sai nime Rooma ajaloolase Tacituse kirjutatud kroonika järgi. Germaanlased olid põhjamaalastele omaselt pikad ja heledajuukselised. Mehed kandsid kitsaid, liibuvaid pükse, mida kattis reiteni ulatuv särgitaoline kittel.

Kronoloogia 
 3.-2. aastatuhat eKr esimene pool, Põhja-Saksamaal, Taanis ja Lõuna-Skandinaavias kujuneb välja germaanlaste hõim.
 2. sajandi lõpp eKr,  Germaanlased ründavad Roomat – roomlaste ja germaanlaste vaenutsemise algus.
 1. sajand eKr, Julius Caesari teoses “Märkmeid Gallia sõjast” mainitakse esmakordselt germaanlasi.
 98 aasta pKr, Rooma kirjanik Tacitus kirjeldab oma teoses "Germania" germaanlaste asukohta ja elu-olu 
 2. sajand, Ptolemaiose "Geograafia" annab põhjaliku ülevaate Germaania kohta.
 2-3. sajand, Germaanlased asuvad Ida- ja Kesk-Euroopas ümber – suurem oht Roomale, tekivad püsivamad hõimud: alemannid, frangid, burgundid, saksid, tüüringid, läänegoodid ja idagoodid, langobardid, vandaalid.

Vaata ka
Germaanlased

Euroopa ajaloolised piirkonnad
Euroopa esiaeg
Rahvusülesus

Rahvusülesus (ka rahvusteülesus, riikideülesus, supranatsionalism) on otsuste tegemise meetod rahvusvahelises organisatsioonis, kus riik on delegeerinud teatud osa oma pädevusest rahvusvahelisele organisatsioonile, mis teostab võimu delegeeritud valdkonnas kogu ühenduse huvides.

Euroopa Liidul on rahvusüleseid institutsioone nagu näiteks Euroopa Komisjon ja Euroopa Kohus.

Vaata ka
Valitsustevahelisus
Volleemia (perekond)

Volleemia (Wollemia) on igihaljaste okaspuude perekond araukaarialiste sugukonnast.

Perekonna ainuke liik on volleemia (Wollemia nobilis), mis avastati Austraalias Uus-Lõuna-Walesis 1994. aastal.

Volleemia on äärmiselt ohustatud liik; teada on alla saja looduslikult kasvava puu.

Välislingid

Okaspuulaadsed
Volleemia

Volleemia (Wollemia nobilis) on igihaljaste okaspuude hulka kuuluv liik araukaarialiste sugukonnast, volleemia perekonna ainuliik. 

Varem peeti volleemia perekonda juba umbes kaks miljonit aastat tagasi välja surnuks, kuni 1994. aastal leiti elavad puud Austraalias Uus-Lõuna-Walesis. Seni ainuke teadaolev kasvukoht ongi Wollemi rahvuspark umbes 150 km Sydneyst loodes. Volleemia on äärmiselt ohustatud liik; teada on alla saja looduslikult kasvava puu.

Puu kasvab 25–40 meetri kõrguseks. Koor on tumepruun ja muhklik. Puu annab palju juurevõsusid ning seetõttu kasvavad tüved tihti kobaras koos. Oksad enamasti ei hargne, vaid tipnevad käbiga. Kui oks kasvamise lõpetab või käbi küpseks saab, oks sureb, ja tüve uinunud pungast hakkab kasvama uus oks. Mõnikord moodustub oksast uus püstine tüvi.

Lapikud okkad on 3–8 cm pikkused ja 2–5 mm laiused ning kinnituvad spiraalselt. Emaskäbid on rohelised, 6–12 cm pikkused ja 5–10 cm läbimõõduga. Käbid küpsevad 18–20 kuud ning seejärel lagunevad ja vabastavad seemned. Isaskäbid on salekoonilised, 5–11 cm pikkused ja 1–2 cm läbimõõduga.

Viited

Pilte

Välislingid

 

Okaspuulaadsed
Marje Ernits

Marje Ernits (sündinud 1948 Tartus) on eesti kirjanik ja kunstnik.

Ta kasvas üles metsamehe peres Kurista metsamajandis. Marje Ernits on õppinud Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonnas. 

Tartu Kunstikooli lõpetas ta 1972. aastal. Diplomitööks oli vasekohrutustehnikas seinapannoo, mida juhendas Aleksander Suuman.

Autori kunstiloomingust moodustab suurema osa maal (pastell, akvarell, õli), millega ta on esinenud näitustel nii Eestis kui ka väljaspool.

Luuletusi on ta avaldanud alates 1984. aastast. 

Teda on nimetatud eesti produktiivseimaks kirjanikuks ja nais-Kaugveriks.

Teoseid

Tunnustus
 2008 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse ja kirjastuse Tänapäev korraldatud algupärase noorteromaani võistluse äramärgitud töö ("Hei, Dima!")

Viited

Välislingid 
Koduleht
Intervjuu Marje Ernitsaga, veebiajakiri Reaktor

Eesti kirjanikud
Eesti kunstnikud
Sündinud 1948
Kapten Nemo

Kapten Nemo on tegelane Jules Verne'i romaanidest "20 000 ljööd vee all" ja "Saladuslik saar", endine prints, allveelaeva Nautilus ehitaja, omanik ja kapten.

Kirjandusteoste tegelased
Andrew Moravcsik

Andrew Moravcsik (sündinud 1958) on Ameerika Ühendriikide politoloog, Princetoni Ülikooli politoloogiaprofessor ja sama ülikooli Euroopa Liidu Programmi direktor. Ta on tuntud oma Euroopa integratsiooni, rahvusvaheliste organisatsioonide ja inimõiguste alaste uuringute poolest. Ta on liberaalse valitsustevahelise teooria looja.

Haridus ja töö
Moravcsik omandas bakalaureusekraadi ajaloos Stanfordi Ülikoolis, mille ta lõpetas 1980. aastal. Pärast tööperioodi Ameerika Ühendriikides ja Aasias asus ta vahetusüliõpilasena õppima Saksamaal: Bielefeldi Ülikooli Hamburgis ja Marburgi Ülikooli Lääne-Saksamaal. 1984. aastal sai ta magistrikraadi Johns Hopkinsi ülikoolist. 1992. aastal kaitses ta doktorikraadi Harvardi Ülikoolis politoloogia erialal ja asus tööle samas ülikoolis. Hiljem sai ta Harvardi professoriks politoloogias. 2004. aastal lahkus ta Harvardist ja asus tööle Princetoni ülikooli, kus ta hakkas Euroopa integratsiooni uurima ja asutas ka selle tarvis vastava programmi.

Ameerika Ühendriikide politoloogid
Pedagoogid
Sündinud 1958
Pepsi

Pepsi (varasema nimega Pepsi-Cola; algselt Brad's Drink) on karastusjook, mida toodab PepsiCo. Ajalooliselt Coca-Cola rivaal.

Pepsi-Cola Nõukogude Liidus

Pepsi-Colat hakati NSV Liidus tootma pingelõdvenduse ajal. Alguse sai see PepsiCo presidendi Donald Kendalli kohtumisest NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimehe Aleksei Kossõginiga 1971. aastal. Kohtumisel peeti läbirääkimisi võimaliku majanduskoostöö üle. Aastal 1972 jõuti NSV Liidu ja USA kahepoolse kaubandusleppe raames koostööleppeni. PepsiCo sai USA-s Stolitšnaja viina maaletoojaks ja NSV Liidus hakati müüma Pepsi-Colat (esimene partii tuli müügile aprillis 1973). Seejärel hakati NSV Liidus ehitama Pepsi-Cola tehaseid (esimest hakati ehitama 1974. aastal Novorossiiskis).

24.–25. augustil 1978 peatus PepsiCo president dr Hammer abikaasaga Aleksander III Sosnovka palees. Ta tuli avama Pepsi-Cola villimistsehhi Jevpatorijas.

Aastal 1979 hakati Moskvas pepsit massiliselt müüma firmakioskites. 0,33-liitrine pudel maksis 45 kopikat..

6. veebruaril 1981 hakati Pepsi-Colat tootma Novosibirskis.

Eesti NSV-s tootis jooki Tallinna Karastusjookide Katsetehas. Tootmist alustati ajal, mil valmistuti Moskva olümpiamängude purjeregatiks Tallinnas.

Viited

Välislingid 

 Pepsi koduleht

Joogid
Piret Reiljan

Piret Reiljan (sündinud 1983) on Eesti uuriv ajakirjanik.

Reiljan on lõpetanud Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe ajakirjanduse erialal (2005) ning Tallinna Tehnikaülikooli magistriõppe ärikorralduse erialal (2011).

Reiljan töötas alates 2006. aastast kuni 2020. aasta kevadeni Äripäevas. Praegu tegutseb vabakutselisena.

Tunnustus
 Noore ajakirjaniku preemia (2007)
 Bonnieri preemia (2009)
 Bonnieri preemia (2012)
Bonnieri preemia (2017)

Viited

Eesti ajakirjanikud
Sündinud 1983
Peter Benson

Peter Benson (3. aprill 1943 – 6. september 2018) oli briti näitleja.

Ta mängis nii teatris, filmides kui ka telesarjades.

Eelkõige on Peter Benson tuntud Bernie Scrippsina Suurbritannia telesarjast "Südameasi".

Viited

Välislingid
 Peter Benson andmebaasis IMDb

Suurbritannia näitlejad
Sündinud 1943
Surnud 2018
Aldo Kals

Aldo Kals (sündinud 20. novembril 1945 Halinga vallas Pärnumaal) on eesti ajaloolane. Uurinud põhjalikult Eesti pimedate ja tüflopedagoogika ajalugu.

Kals õppis Pärnu-Jaagupi Keskkoolis ja Tartu Pimedate Laste Internaatkoolis, Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo osakonnas 1967–1972. Ta kaitses 1984 ajalookandidaadi ("Eesti ajalooalase eluloolise teatmekirjanduse teke ja areng") ja 1999 filosoofiadoktori kraadi ("Hariduse osa Eesti nägemisvaegurite integratsiooni ajaloos").

Töötanud Tartu Ülikooli sotsioloogia laboratooriumi ja NSV Liidu ajaloo kateedri nooremteadurina, Eesti Looduskaitse Seltsis, TÜ nägemise tervishoiu laboratooriumi vanemteadurina, olnud alates aastast 1983 Eesti Pimedate Muuseumi juhataja, on aastast 1996 Tartu Nägemisvaegurite Arenduskeskuse juhataja. Tähistanud 1979–1995 koos kujur Ado Kochi ja Pärnu-Jaagupi Muinsuskaitse Seltsiga veerandsada haua- ja mälestuskivi.

Tunnustus
2000 aasta õppija
2000 Pärnumaa vapimärk (muinsuskaitsetegelane, kodu-uurija)
2000 Halinga valla aukodanik
2001 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk
2003 Tartu Kultuurkapitali loominguline stipendium 
2013 aasta isa

Kirjandust
Tuntud korbelaste elulood 1 ja 2 osa, Tartu Riiklik Ülikool 1975
Eesti NSV Pimedate Ühing 35, Tallinn Valgus, 1987
Eesti NSV Pimedate Ühingu Tartu Õppe-Tootmiskombinaat, Tallinn : Valgus, 1987
Tallinna pimedate kool 1883–1914, Eesti NSV Pimedate Ühing Tallinn Valgus 1988
Eestikeelne elulooline teatmekirjandus, Tartu Ülikooli Raamatukogu 1990
Lehekülgi Eesti pimedate ajaloost 1: eluloolisi artikleid, Eesti Pimedate Ühing, Tartu Ülikooli Nägemise Tervishoiu Laboratoorium, Tallinn 1991
Tartu pimedate koolid, 1922–1945, Tartu 1995
Eesti Pimedate Muuseumi hoolekogu 1980–1995, Tartu 1996
Eesti pimedate õpetamise ajalugu, Tartu, Eesti Pimedate Muuseum 1999
Hariduse osa Eesti nägemisvaegurite integratsiooni ajaloos: kokkuvõtlik ülevaade, Tartu, 1999
Lehekülgi Eesti pimedate ajaloost. III: eluloolisi artikleid, Tartu, Eesti Pimedate Muuseum, 2001
15 aastat vabaharidustööd Eesti Pimedate Muuseumis 1987–2002, Tartu, Eesti Pimedate Muuseum 2002
Lehekülgi Eesti pimedate ajaloost. IV (Braille kirjas): elu- ja ajaloolisi artikleid , Eesti Pimedate Muuseum, Tartu Kultuurkapital, Tartu Nägemisvaegurite Arenduskeskus, Eesti Pimedate Raamatukogu 2006
Tartu pimedad solistid 1938–1972, Tartu Ülikooli Kirjastus 2008

Viited

Välislingid
Kui valikuid ei ole
Eesti Pimedate Raamatukogus 2003. aastal välja antud heli- ja punktkirjas raamatuid

Eesti ajaloolased
Eesti eripedagoogid
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1945
Teryl Rothery

Teryl Rothery (sündinud 9. novembril 1962 Vancouveris) on Kanada näitleja.

Teryl Rothery karjäär sai alguse 13-aastaselt muusikalis "Bye Bye Birdie". Televisioonis esines ta esmakordselt 18-aastasena. Hiljem kehastas ta Janet Fraiserit ulmeseriaalis "Tähevärav SG-1".

Kanada näitlejad
Sündinud 1962
Juhtkoer

Juhtkoer on eriettevalmistuse saanud sõbraliku loomuga tasakaalukas töökoer, kes oskab nägemispuudega inimest marsruutidel õieti ja ohutult juhtida. Koer peab täitma jalakäijate liikluseeskirju ja viima inimese, mööda kõikidest takistustest, turvaliselt sihtkohta. 

Eestis õpetab juhtkoeri välja sihtasutus Juht- ja Abikoerte Kool.

Vaata ka
Abikoer
Teraapiakoer
juhtkoera kasutaja
juhtkoera treener
kasvupere
Nägemispuue
Peesar
Pimesus
Juht- ja Abikoerte Kool
Eesti Abi- ja Teraapiakoerte Ühing
Rahvusvaheline juhtkoertepäev

Välislingid
Juht- ja Abikoerte Kool
SA JUHT- JA ABIKOERTE KOOL

Teenistuskoerad
Rehabilitatsioon
Eripedagoogika
Tüflopedagoogika
Juht- ja Abikoerte Kool

Juht- ja Abikoerte Kool on õppeasutus, kus õpetatakse välja pimedatele juhtkoeri. Kool tekkis 1992 aastal rajatud Pimedate Juhtkoerte Fondi reorganiseerimise tagajärjel. Selle fondi asutajateks olid Eesti Pimedate Ühingu Pärnu organisatsioon ja EPÜ ettevõte "EPITAR". 

Aastal 1999 lõpetas Pimedate Juhtkoerte Fond oma tegevuse ning selle asemele loodi SA Juht- ja Abikoerte Kool. Selle nime all tegutseb kool tänaseni. 

Juhtkoerte Kool on mittetulunduslik ühing, mida juhib 5-liikmeline juhatus ja 5-liikmeline nõukogu. Kool on kennelliidu liikmesorganisatsioon.

Tegevusvaldkonnad
Koerte aretamine ja kasvatamine
koerte treenimine
treenerite välja õpetamine
peesarite koolitamine

Kontakt
Taara puiestee 12-1, 51005, Tartu

E-post: info@juhtkoer.ee

Vaata ka
 Eesti Abi- ja Teraapiakoerte Ühing

Välislingid
Kümme aastat juhtkoerte õpetamist Eestis 
Kooli koduleht

Koerandusorganisatsioonid
Eesti organisatsioonid
Rehabilitatsioon
Eesti koolid
Eripedagoogika
Tüflopedagoogika
Alternatiivkommunikatsioon

Alternatiivkommunikatsioon on kommunikatsiooni valdkond, mis uurib suhtlusmeetodeid ja -vahendeid, mis toetavad või/ja asendavad tavapärast verbaalset suhtlemist. Hõlmab ka mitteverbaalse kommunikatsiooni. Rahvusvaheliselt kasutatakse lühendit AAC (augmentative and alternative communication). Leiab rakendust eripedagoogikas ja logopeedias ning omab suurt tähtsust inimestele, kellega tavapärane suhtlemine on raske või võimatu.

Alternatiivkommunikatsiooni puhul on korrektsiooniline suund kasutamaks ära võimalikult palju säilinud võimalusi eneseväljendamiseks ning otsida võimalusi eneseväljendamiseks läbi erinevate/ teiste meelte. Alternatiivkommunikatsiooni vahendid võivad olla graafilised (piktogrammid jne), žestikulaarsed (viipekeel, üksik viiped) või olla suunatud meelte kasutamisele, mida verbaalsel kõnelemisel ei rakendata (daktülograafia, Braille kiri).

Alternatiivkommunikatsiooni rakendatakse järgmistel juhtudel:
kui inimesel pole kaasasündinud või omandatud puude tõttu kõne välja arenenud;
kui inimesel on mõni meelepuue või tähelepanu- ja tajumisraskused (vaegnägijad, vaegkuuljad jne);
kui inimene küll mõistab kõnet, kuid ei suuda end arusaadavalt väljendada (afaasia, alaalia jne);
kui inimene vajab enda kõnelisel väljendamisel kommunikatiivset tuge;
kui verbaalsed keelelis-kõnelised vahendid on inimese jaoks kasutamiseks liiga rasked ja mõistmatud.

Võimalik sihtrühm
Inimesed, kellel on kaasasündinud raske puue või ajukahjustus (vaimne alaareng, ajuhalvatus jne);
progresseeruvate närvisüsteemihaigustega inimesed (lihasdüstroofia, sclerosis multiplex, lateraalskleroos, degeneratiivsed haigused jne);
raske trauma või insuldi läbi elanud inimesed;
ajutiste raskustega (näopiirkonna vigastused, teatud operatsioonide järgne periood jne) inimesed.

Alternatiivkommunikatsiooni vahendid
Blisskiri
daktülograafia
daktüloloogia
kõnekommunikaator
lihtsustatud viiped
LÖB süsteem
morse
NIL pildid
PCS sümbolsüsteem
piktogramm
viipekeel

Välislingid
Unterstützte Kommunikatsioon! Was ist das?
Gesellschaft für Unterstützte Kommunikation e.V.
Unterstützte Kommunikation (Sonderschule)

Eripedagoogika
Kommunikatsioon
Winny Puhh

Winny Puhh on eesti metal-punkansambel. Tegevust alustati 1993. aastal Põlva ühisgümnaasiumis; asutajaliikmed on Ove Musting, Indrek Nõmm ja Olavi Sander. Bänd peab oma sünnikuupäevaks 28. septembrit 1994, mil valiti ansamblile nimi.

2009. aastal liitus bändiga teine trummar Kristjan Oden.

Kontsertidel kasutavad Winny Puhhi liikmed kostüüme ja näomaalinguid, sarnanedes rokkbändiga Kiss.

Muusikaline karjäär 

Suurem tuntus saabus 2006. aastal, kui laul "Nuudlid ja hapupiim" võitis Raadio 2 Aastahiti üritusel aasta demo auhinna. 

Winny Puhhi laulu "Vanamutt" video oli 2008. aastal nomineeritud Eesti muusikaauhinnale (kuid ei võitnud seda).

Raadio 2 Aastahitt 2009 Top 40 edetabelis saavutas laul "Peegelpõrand", milles tegi kaasa ka räppar Genka, 456 häälega kuuenda koha.

Ansambel osales konkursil "Eesti Laul 2013" lauluga "Meiecundimees üks Korsakov läks eile Lätti". Winny Puhh saatis "Terevisiooni" enda eest intervjuud andma oma pressiatašee Olavi Ruitlase ja härra Korsakovi. Finaalis sai laul Birgit Õigemeele ja Grete Paia esitatud laulu järel kolmanda koha. Winny Puhhi etteastet Eesti Laulul on nimetatud üheks veidramaks eurolauluks läbi aegade. 

2013. aastal tehti ka dokumentaalfilm "Winny Puhh: maailma veidraim bänd".

Liikmed 
 Indrek Vaheoja (Korraldajaonu) – laul
 Silver Lepaste (Kartauto) – kitarr
 Ove Musting (Jürnas Farmer) – kitarr
 Indrek Nõmm (Koeraonu) – basskitarr
 Kristjan Oden (Väikepax) – trummid
 Olavi Sander (Olevik) – trummid

Albumid
 "Täämba õdagu praadimi kunna" (Legendaarne Rokenroll Records, 2006)
 "Brääznik" (Legendaarne Rokenroll Records, 2010)
 "Pole see jõumehe elu üldse kerge" (Clockwork, 2013)
 "Kes küsib?" (Clockwork, 2014)

Viited

Välislingid
 Winny Puhhi koduleht.
 Winny Puhh. foorum Rada 7.
 Vidrik Võsoberg. Winny Puhh ajab udu ja teeb uut plaati. LõunaLeht. 07.07.2009.
 Mari Leosk. Setod: Winny Puhh pole mingid setod. LõunaLeht. 28.01.2010.

Eesti ansamblid
Plastiline modelleerimine

Plastiliinianimatioon on stoppkaadertehnika, mille puhul kasutame nukkude alusena savi, plastiliinivõi muud vormitavat materjali, et me saaksime selle kuju muuta ühest kaadrist teise.
Allar Sooneste

Allar Sooneste (sündinud 11. juunil 1955 Meremäel) on eesti tõlkija.

Allar Sooneste juured pärinevad Võrumaalt. Õppis Ruusmäe koolis, seejärel Nõo Reaalgümnaasiumi füüsika süvaõppega klassis. 1978. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi raadioinsenerina. 2004. aastast töötab kutselise tõlkijana.

Allar Sooneste tõlgib rootsi, soome ja vene keelest. Tema tõlkes on ilmunud kümneid käsiraamatuid ja hulgaliselt ilukirjandust – raamatuid peamiselt lastele ja noortele. Nende hulgas on ka mitu Astrid Lindgreni teost.

Tunnustus

 2005 – Paabeli Torni auhind (Moni Nilsson-Brännström, "Tsatsiki ja armastus", tõlge eesti keelde)
 2007 – Eesti Rahvuskultuuri Fondi tõlkestipendium
 2014 – kantud Rahvusvahelise Noorsookirjanduse Nõukogu aunimekirja ja autasustatud Rahvusvahelise Noorsookirjanduse Nõukogu audiplomiga

Tõlkeid

Rootsi keelest

 Astrid Lindgren, "Samuel August Sevedstorpist ja Hulti Hanna" ("Samuel August från Sevedstorp och Hanna i Hult"), Sinisukk, Tallinn 2002
 Jan Pedersen, Lars Svensson, "Linnulaul. Meie 150 linnuliiki ja nende häälitsused" ("Fågelsång"), Tänapäev, Tallinn 2012
 Jujja ja Thomas Wieslander, Sven Nordqvist, "Mamma Muu ja Vares" ("Mamma Mu och Kråkan"), Karrup, Tallinn 2012
 Stefan Torssell, "Parvlaev Estonia. Rootsi riigi hukk" ("M/S Estonia. Svenska statens haveri"), Tänapäev, Tallinn 2018

Norra keelest

 Anne-Catherine Vestley, "Väikevend ja Pulkson" ("Lillebror og Knerten"), Karrup, Tallinn 2014

Vene keelest

 Dmitri Verištšagin, "Mõjutamine. DEIR – järjepidev energeetilis-informatiivne areng" ("Влияние: система навыков дальнейшего энергоинформационного развития"), OpiusTao, Tallinn 2016
Arkadi Petrov, triloogia "Maailma loomine" ("Сотворение мира"), PortaNova, Tallinn 2021

Eesti tõlkijad
Sündinud 1955
Joonisanimatsioon

Joonisanimatsioon ehk joonisfilm koosneb paberile kantud piltide reast, mis kirjeldab teatavat liikumist selle järgnevate faaside kaupa. Siis salvestatakse need vertikaalkaamera või skanneri abil.

Ajalugu 
Joonisanimatsiooni esimesed versioonid ilmusid 19. sajandi lõpul, mil klaasplaatidele joonistati pilte. 19. sajandil olid teostel valdavalt üksikud autorid, kuid 20. sajandi algul kujunes see mitme autoriga tegevuseks, samal ajal lisandus animatsioonile heli ning liidriks tõusis Walt Disney stuudio. 1923. aastal koostas sakslannast nukunäitleja Lotte Reiniger koos oma animatsioonirühmaga ühe esimestest mitmeplaadilistest animatsiooniseadmetest ehk trikilaua (sks k Tricktisch), mida kasutati tema ühe tuntuma teose "Prints Ahmedi seikluste" filmimiseks. Mitmeplaadiline tehnika aitas lahendada animatsiooni probleeme liikumise ning stseeni sügavusega. 1930. aastatel tulid esimesed värvilised animatsioonid, 1934. aastal valmis esimene täispikk, värviline ja helindatud animatsioon "Lumivalgeke ja seitse pöialpoissi".

2000. aastateks on maailma juhtivaks joonisanimatsiooni tootjariigiks kujunenud Jaapan.

Joonisfilm Eestis 

Eesti esimene joonisfilm oli 1931. aastal valminud "Kutsu Juku seiklusi".

Eesti joonisfilmitootmise rajajaks loetakse Rein Raamatut, kes asutas 1971. aastal "Tallinfilmi" stuudios joonisfilmiosakonna, kus algul oli 14 inimest, kaheksakümnendatel aga 60 töötajat. Stiiliajalooliselt valmisid seitsmekümnendatel paljuski angloameerikalikust popkunstist mõjutatud teosed, mis teisalt erinesid läänes mõjusa Disney stuudio suunast selle poolest, et sihtgrupina ei keskendutud lastele.

Vaata ka 

 animatsioon
 animafilm

Viited 
Animatsioon
Huntsville

Huntsville on linn Ameerika Ühendriikides Alabama osariigis, Madisoni maakonna halduskeskus. 

Huntsville on osariigi suuruselt neljas linn.

Huntsville'is asub Marshalli kosmosekeskus. Linnas on palju sõjatööstus- ja infotehnoloogiaettevõtteid.

Välislingid
 Linna koduleht

Alabama linnad