joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hannes Toomsalu

Hannes Toomsalu (sündinud 1960) on Eesti sõjaväelane (kolonel).

Ta on olnud Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealik, Kuperjanovi pataljoni Pärnu õppekompaniii ülem ja Kalevi pataljoni ülem.

5. septembril 1991 andis peaminister vabariigi presidendi ülesandeis Heinrich Mark oma käskkirjaga Toomsalule ülemleitnandi sõjaväelise auastme.
Eesti Vabariigi sõjaväelised auastmed
1992 nooremleitnant,
1993 leitnant,
1995 kapten,
1998 major,
2007 kolonelleitnant,
2010 kolonel.

Tunnustus
Tänukirjad, kiitused, hinnalised kingitused,
Kaitseväe teenetemärk,
Kaitseväe teenetemärk (2011),
Mälestusmedal „10 aastat Eesti Kaitseväge“,
Kaitseministeeriumi kuldrinnamärk,
Mereväe teenetemärk „Usk ja austus“ III klass „Raudankur“
Kotkaristi V klassi teenetemärk,
Kaitseministeeriumi II klassi teeneterist,
Kaitseväe Eriteenete rist,
Kaitsejõudude Peastaabi teeneterist,
Kaitseliidu Pärnumaa maleva teenetemärk,
Valgeristi III klass, 

 2020 Pärnumaa vapimärk (erukolonel, Kaitseliidu Pärnumaa maleva taasloomise eestvedaja)

Viited

Välislingid
Hannes Toomsalu "Raukade armee ehk Eesti 15 aastat hiljem" Eesti Ekspress. 26. veebruar 2010
Kolonel-Hans trehvas kol-ltn Hannes Toomsalu ja pani tal sõrmed sahtli vahele
Aleksander Krjukov "Ajakirjanik: kõrge sõjaväelane ahistas mind internetis" delfi.ee 14. aprill 2010
Kuidas teha õigeid asju õigesti
Tapale ehitatakse hiigelsuur sõjaväelinnak
Kaitseväelased osalevad Euroopa suurimal rahuvalveõppusel
Sõjaväelisi objekte hakkavad valvama Kaitseliidu liikmed
Eripensionireeglite muutmine pälvis huvigruppide meelepaha
Kolonel-Hans
https://parnu.postimees.ee/396816/hannes-toomsalu-globaliseeruvas-maailmas-on-koik-omavahel
https://parnu.postimees.ee/6869889/selgusid-tanavused-parnumaa-vapimargi-saajad

Eesti sõjaväelased
Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealikud
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1960
Sünnipäev puudub
Eesti Heliloojate Liit

Eesti Heliloojate Liit (lühend EHL) on Eesti kutselisi heliloojaid ja muusikateadlasi ühendav loomeliit. Liidu tegevuse eesmärk on eesti heliloomingu ja muusikateaduse vaba arengu ja leviku soodustamine, loominguvabaduse kaitsmine ja oma liikmete loominguliste huvide esindamine. 

2010. aasta seisuga kuulub Eesti Heliloojate Liitu 106 liiget.

2014. aastast on liidu esimees Märt-Matis Lill.

Ajalugu
Eesti Heliloojate Liidu eelkäija, Eesti Akadeemiline Helikunstnike Selts asutati 19. novembril 1924. Pärast Eesti okupeerimist ja annekteerimist 1940. aastal nimetati see ümber Kutseliste Helikunstnike Ühinguks, mis 1940. aasta lõpus siiski likvideeriti. 1944. aastal asutati Moskvas Eesti NSV Heliloojate Liit, mis 1989. aastal nimetati ümber Eesti Heliloojate Liiduks. 1993. aastal võeti vastu EHL-i uus põhikiri.

Heliloojate Liidu esimehed
 1944–1966 Eugen Kapp 
 1966–1974 Boris Kõrver 
 1974–1993 Jaan Rääts
 1993–2000 Lepo Sumera
 2000–2001 Raimo Kangro
 2001–2014 Olav Ehala
 2014–... Märt-Matis Lill

Viited

Välislingid
 Eesti Heliloojate Liidu koduleht
 Toomas Velmet "Eesti Heliloojate Liit 80" Sirp, 17. detsember 2004 

Eesti muusika
Eesti mittetulundusühingud
Nikolai Kultas

Nikolai Kultas (16. detsember 1908 Rakvere – 16. jaanuar 1995 Tallinn) oli eesti ärimees ja kultuuritegelane.

Haridus
Kultas lõpetas 1929. aastal Tallinna Reaalkooli, õppis 1926–1928 paralleelselt ka Tallinna Konservatooriumi lauluklassis. Aastatel 1930–1932 õppis ta Brno Tehnikaülikoolis eklektrotehnikat ja 1932 Tartu Ülikoolis õigusteadust. 1934. aastast kuulus korporatsioon Sakala ridadesse.

Ajateenistuse ajal Eesti Kaitseväes 1929–1930 sõjaväeteenistuse juhatas ta Tallinna garnisoni džässorkestrit ja mängis puhkpilliorkestris.

Aastatel 1932–36 oli Kultas Tartus ärijuht ettevõtja Johannes Paabo juures, kes oli kohviku, kino ja mitme muu firma omanik. Kultase esimene oma äri oli Apollo kino ümberehitamine ja töölepanek.

2. veebruaril 1937 avati Tallinnas Vabaduse väljakul kaasaegne ja elegantne Kultase kohvik. 1937. aasta lõpul avas Kultas Tallinnas Niguliste tänavas kohviku, mis rahvasuus sai nimeks Väike-Kultas. Temale kuulus ka Narva-Jõesuu rannakohvik. 

Kõik Kultase ettevõtted natsionaliseeriti 1940. aastal. Ta oli lühikest aega veel Kultase kohviku tehniline direktor, seejärel aga Narvas segakaubastu sisseostuosakonna juhataja.

16. juunil 1941 Kultas arreteeriti ja küüditati Sverdlovski oblastisse, hiljem Vorkuta ja Uhta laagritesse. Ta naasis Siberist Eestisse 1961. aastal. 

1969–1989 töötas Kultas Tallinnas Kaarli puiesteel asunud fotolaboris, mis tegeles filmide ja diapositiivide ilmutamisega.

Isiklikku
Nikolai Kultas on maetud Tallinna Vana-Kaarli kalmistule.

Tema tütar on Kristi Kultas-Ilinsky.

Kirjandus
1988 Ta andis Lembit Laurile intervjuu, mis avaldati raadiosaates "Kirjutamata memuaare" ja eraldi raamatuna.
2010 "Kultaste saaga"

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti ettevõtjad
Eesti muusikud
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Korporatsioon Sakala liikmed
Eesti represseeritud isikud
Vana-Kaarli kalmistule maetud
Sündinud 1908
Surnud 1995
Telephone

"Telephone" on ameerika lauljatari Lady Gaga laul. See laul on salvestatud koostöös ameerika lauljatari Beyoncéga.
Laul "Telephone" valmis 2010. aastal. "Telephone" kuulub Lady Gaga teise albumisse "The Fame Monster".

Laul jõudis Ameerika edetabelis 30. kohale, Austraalia edetabelis 24. kohale, Kanadas 12. kohale, Saksamaal 3. kohale, Iirimaal 26. kohale, Rootsis 33. kohale ja Ühendkuningriigis 30. kohale.

Laulu "Telephone" video on järg Lady Gaga laulu "Paparazzi" videole, mille lõpus peategelane Lady Gaga tapab mürgitades oma poiss-sõbra ja läheb vanglasse. Laulu "Telephone" video kirjeldab Lady Gaga läbielamisi naistevanglas. Laulu video kestab 9 minutit ja 31 sekundit.

Lady Gaga
2010. aasta laulud
Air France

Air France (varem Société Air France) on Prantsusmaa rahvuslik lennukompanii ja üks suurimaid lennufirmasid maailmas. See on Air France-KLM Grupi tütarfirma ja lennufirmade ühenduse SkyTeam asutajaliige. Air France teenindab 32 sihtkohta Prantsusmaal ja opereerib 178 ülemaailmset reisijate-ja kaubatranspordi sihtkohta 89 riigis. Air France'i kodulennujaam on Pariisi Charles de Gaulle'i lennujaam.

Töötajate arv Air France's on 2015. aasta 31. detsembri seisuga 62 885.

Air France on Aerofloti järel üks maailma ohvriterohkemaid lennufirmasid. Sellega on kokku hukkunud 1783 reisijat.

Air France ja KLM ühinemine
30. septembril 2003 kuulutasid Air France ja Hollandi lennufirma KLM Royal Dutch Airlines oma ühinemisest, uue firma nimeks sai Air France-KLM. Ühinemine sai teoks 5. mail 2004. Air France-KLM on maailma suurima sissetulekuga lennufirma ja kolmas (Euroopas suurim) reisijate läbitud vahemaa poolest. Hoolimata sellest, et mõlemad lennufirmad kuuluvad ühe ja sama firma alla, otsustasid nad siiski lennata oma brändi nimedega.

Lennukipark

Air France'ile kuuluvad järgmised reisilennukid (5. juuni 2010 seisuga):

Air France lennukite keskmine vanus on 9,1 aastat (13. aprilli 2010 seisuga).

Koodijagamine

Vaata ka
 Air France'i lend 447
 Air France'i lend 4590
 Air France'i lend 8969

Viited

Välislingid
AirFranceChannel YouTube'is

Prantsusmaa lennufirmad
SkyTeam
Tuvilased

Tuvilased  (Columbidae) on lindude sugukond tuviliste seltsist.

Kõik liigid peale turteltuvi elutsevad inimasulate läheduses. 

Tuvid pole küll rändlinnud (v.a turteltuvid), kuid nad on kodutee leidmises väga osavad (nt kodutuvi).

Tuvid toituvad enamjaolt teraviljast, kuid söövad ka lehti, marju ja mugulaid.

Tuvi hääl on nagu kumedalt kõlavad "kuu"-silbi variatsioonid, turteltuvi aga nurrub ja kaelus-turteltuvi hääl tundub veidi oigav.

Pesitsemine 

Tuvidel on elu jooksul vaid üks paariline. Nad pesitsevad paarikaupa ja kindlal maa-alal (territoriaalselt). 

Tuvide pesa meenutab okstest tehtud hõredat lasundit, milles on tavaliselt 2 muna. Üles kasvatatakse 2–3 pesakonda aastas, ent 4 või 5 pole ebatavalised ja ette võib tulla ka 6 pesakonda. Mõlemad vanemad hooldavad ja toidavad poegi, haududes vaheldumisi 16–18 päeva.

Perekonnad 
Kõik Eestis elavad tuvilased on perekondadest tuvi (Columba) ja turteltuvi (Streptopelia).

Tuvilased jaotatakse järgmiste perekondade vahel:

Viited

Välislingid
Karl Friedrich Särg

Karl Friedrich Särg (10. märts 1900 Uderna – 26. veebruar 1971 Göteborg) oli eesti vaimulik.

Karl Friedrich Särg osales vabatahtlikuna Vabadussõjas ja kuna ta isa suri varakult, pidi ta kandma koduseid kohustusi. Siiski lõpetas ta gümnaasiumi ja astus Tartu Ülikooli usuteaduskonda, mille lõpetas aastal 1937. Oli prooviaastal Puhja koguduses. Ordineeriti õpetajaks 26. detsembril 1938.

Oli 1939–1940 Puhja koguduse adjunkt, kuid aastatel 1940–1944 oli Puhja koguduse õpetaja.

Lahkus aastal 1944 Rootsi. Oli 1944–1957 Rootsi kiriku teenistuses. 1957–1971 oli ta Gävle, Halmstadi ja Göteborgi koguduse õpetaja. Aastatel 1959–1964 oli ta veel Rootsi praostkonna abipraost.

Viited

Kirjandus 
 Õp. K. Särg surnud. Eesti Päevaleht, 3. märts 1971, nr. 17, lk. 1.

Välislingid 
 Rita Puidet. "Ikka inimeste teenistuses – Karl Friedrich Särg" Eesti Kirik, 31. märts 2010

Puhja Püha Dionysiuse koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Ugala liikmed
Vabadussõja veteranid
Eestlased Rootsis
Sündinud 1900
Surnud 1971
USA Esimene praostkond

USA Esimene praostkond oli luteri kiriku praostkond USA-s.

Seisuga jaanuar 1991 olid EELK USA Esimeses praostkonnas järgmised kogudused:
Baltimore Markuse kogudus
Bergen County kogudus
Buffalo Pauluse kogudus
Chicago Pauluse kogudus
Cleveland-Ohio kogudus
Connecticuti kogudus
Indianapolise kogudus
Lakewoodi Püha Vaimu kogudus
Los Angelese kogudus
Lõuna-Florida Pauluse kogudus
New Yorgi Pauluse kogudus
Patersoni Pauluse kogudus
Philadelphia kogudus
Portlandi kogudus
Seattle kogudus

Hiljem oli see EELK Välis-Eesti piiskopkonna koosseisus. 2013. aastal praostkond kaotati ja moodustati USA praostkond. Bergen County, Lakewoodi Püha Vaimu, Los Angelese, New Yorgi Pauluse, Connecticuti ja Buffalo kogudus arvati EELK-st välja.

Praostkonnad
RC Cola

RC Cola (või Royal Crown Cola) on karboniseeritud koolajook. Eestis turustab RC Colat A. Le Coq.

RC Cola on maailma kolmas koolajoogibränd Coca-Cola ja Pepsi-Cola järel . Seda müüakse ja toodetakse 60 riigis ning 2010. aasta juunist on see saadaval Eestiski.

RC Cola leiutas farmatseut Claude Hatcher, kes hakkas 1904. aastal USA Georgia osariigis oma pere elumaja keldris karastusjooke valmistama. Esimene koola kandis nime Chero Cola. 1925. aastal hakkas ettevõte oma toodangule värvi- ja lõhnaaineid lisama ning võttis ettevõtte uueks nimeks Nehi Corporation. 1934 muudeti see Royal Crown Colaks ehk RC Colaks. 1964. aastal sai RC Colast esimene karastusjook, mida hakati müüma alumiiniumpurgis.

Joogid
Noynoy Aquino

Benigno Simeon Cojuangco Aquino III (8. veebruar 1960 Manila – 24. juuni 2021) oli Filipiinide poliitik. Ta oli alates 30. juunist 2010 kuni 30. juunini 2016 Filipiinide president.

Aquino on neljandat põlve poliitik. Tema vanavanaisa Servillano Aquino oli 1896–1898 toimunud Filipiinide revolutsiooni ajal Filipiinide kindral ja pärast Filipiinide esimese parlamendi liige. Tema vanaisa Beningno Aquino vanem oli palju kordi parlamendi liige ja 1943–1944 parlamendi spiiker. Isa Benigno Aquino noorem oli senaator ja presidendi Ferdinand Marcose vastase opositsiooni liider ning mõrvati 1983. Ema Corazon Aquino oli Filipiinide president 1986–1992.

Ta on õppinud majandusteadust. Ta lõpetas eraülikooli Manila Ateneo Ülikool 1981 ja läks seejärel USA-sse, kus tema perekond eksiilis oli. 1983 naasis isa kodumaale ja tapeti president Marcose käsilaste poolt. Sellegipoolest tuli temagi samal aastal kodumaale tagasi ja töötas erasektoris mitmes ametis.

Noynoy Aquino kuulus Liberaalsesse Parteisse. Samasse erakonda kuulus ka tema isa, kuid mitte ema ja vanaisa. Aastatel 1998–2007 oli ta parlamendi alamkoja liige ning seejärel, kui ta enam alamkotta kandideerida ei tohtinud (oli seal juba liiga kaua olnud), kandideeris ta ülemkotta ja sai senaatoriks.

Kui tema ema 1. augustil 2009 suri, hakkasid paljud soovima, et Aquino kandideeriks ka ise presidendiks. 9. septembril 2009 teataski ta ametlikult, et kandideerib Filipiinide 2010. aasta presidendivalimistel. 10. mail 2010 valiti ta 42,08 protsendiga häältest presidendiks. Tema peamine vastaskandidaat oli Joseph Estrada, asepresident 1992–1998 ja president 1998–2001, kes oli varem kohtu poolt korruptsioonis süüdi mõistetud. Estrada kogus 26,25% häältest. Kuid asepresidentide valimisel läks vastupidi ja asepresidendiks ei saanud Aquino soosik Mar Roxas, vaid Estrada kandidaat Jejomar Binay.

Filipiinide presidendid
Sündinud 1960
Surnud 2021
New Yorgi Eesti Maja

New Yorgi Eesti Maja (inglise keeles New York Estonian House) on New Yorgi peamises kesklinnas Midtown Manhattanil asuv Eesti Maja.

East Riveri läheduses asuva hoone aadressil 243 East 34th Street ostsid väliseestlased seltsi- ja kultuurielu alalhoidmiseks aastal 1946.

Organisatsioonid
New Yorgi Eesti Majas asub hulgaliselt eestlaste organisatsioone:
New Yorgi Eesti Kool,
New Yorgi Eesti Meeskoor ja New Yorgi Eesti Naiskoor ning rahvatantsurühm,
Ameerika Ühendriikide suurima eestikeelse ajalehe Vaba Eesti Sõna toimetus.

Hoone ajalugu

Arhitektuur
Uusbarokses prantsuse beaux-arts-stiilis maja projekteeris Brooklyni arhitekt Thomas Grey ja see ehitati aastatel 1898–1899.

Ajalugu
Maja valmis Kodanikuklubi (Civic Club) jaoks, mille oli asutanud kohalik sotsiaalelu reformija Frederick Norton Goddard (1861–1905), et vähendada ümbruskonnas vaesust ja võidelda mängurlusega. Pärast tema surma lakkas klubi olemast, aga maja jäi Goddardi perekonna kätte, kuni Nortoni lesk müüs selle 1946. aastal 25 000 USA dollari eest New Yorgi Eesti Haridusseltsile, kellele New Yorgi Eesti Maja tänapäevalgi kuulub.

Mälestisväärsus
1978. aastal võeti maja New Yorgi Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt kaitsealuse arhitektuurimälestisena (New York City Landmark) kaitse alla.

1982. aasta 16. septembril lisati maja Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikku Registrisse (National Register of Historic Places).

Restaureerimised
1992. aastal tehti hoones saja tuhande dollari väärtuses restaureerimistöid.

Varia
Hooneesine tänav on hea koht nn Manhattani pööripäeva vaatlemiseks.

Vaata ka
Baltimore'i Eesti Maja
Chicago Eesti Maja
Lakewoodi Eesti Maja
Los Angelese Eesti Maja

Välislingid 

 New Yorgi Eesti Maja koduleht
 New Yorgi Eesti Maja Facebookis
 New Yorgi Eesti Maja kanal YouTube'is

Eesti Majad
New York
National Register of Historic Places
Beaux-Arts
Geoloogide Klubi

Geoloogide Klubi oli aastail 1985–1989 Tartus tegutsenud geoloogiahuviliste ühendus, mis vormistati 31. mail 1989 Eesti Geoloogia Seltsiks.

Eesti klubid
Geoloogilised organisatsioonid
Tartu organisatsioonid
Johannes Reinhold Schultz

Johannes Reinhold Schultz (19. september 1905 Pärnu-Jaagupi – 1. aprill 1941 Tuszyn) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1915–1924 Tallinna Toomkoolis. Õppis 1924–1927 usuteadust Tartu Ülikoolis, täiendas end Tübingenis, sai aastal 1927 mag. theol. kraadi Tartu Ülikoolist. 1928–1931 oli ravil Šveitsis sanatooriumis. Ordineeriti Tallinnas 5. veebruaril 1933 õpetajaks.

Oli ametis 1933–1938 Tallinna Toompea saksa koguduses (käis koos Tallinna Niguliste kirikus). 1938–1939 oli dotsendi ametikohal Tartu Lutheri Erainstituudis, elas haigena Elvas.

Lahkus Saksamaale, Ostrowo'sse (praegu Ostrów Wielkopolski Suur-Poola vojevoodkonnas), suri aastal 1941 Tuschin'is (praegu Tuszyn Łódźi vojevoodkonnas).

Teoseid
Der Kirchenbegriff der orthodoxen Kirche (magistritöö, käsikiri, Tartu Ülikooli usuteaduskond, 1939)

Isiklikku
Tema isa Otto Woldemar Ludwig Schultz oli Pärnu-Jakobi koguduse õpetaja, vanaisa Ernst Wilhelm Woldemar Schultz oli Saarde- ja Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja ning Eestimaa kindralsuperintendent, teine vanaisa Ferdinand Justius Luther oli Emmaste Immanueli koguduse esimene õpetaja, Käina Martini koguduse õpetaja ja Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja, tema onu Ralf Johannes Ferdinand Luther oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse ja Tartu Ülikooli koguduse (saksa pihtkonna) õpetaja. Vend Kurt Rudolf Schultz oli Muhu-, Pöide ja Saaremaa Jaani koguduste õpetaja, hiljem oli pastoriks Tüüringi ja Saksi-Anhalti liidumaal ning oli Eichsfeld'i kirikuringkonna superintendendiks.

Viited

Välislingid
Johannes (Hans) Reinhold Schultz. Vaimulike elulood EELK kodulehel

Eesti teoloogid
Tallinna Toompea saksa koguduse vaimulikud
Tartu Usuteadus-Filosoofilise Lutheri Erainstituudi õppejõud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1905
Surnud 1941
Karulauk

Karulauk (Allium ursinum) on mitmeaastane sibultaim liilialiste sugukonnast laugu perekonnast.

Karulauk on maitse- ja ravimtaim.

Süstemaatika
Taime on kirjeldanud Plinius Vanem entsüklopeedilises Loodusloos ("Naturalis historia").

Carl von Linné (1707–1778) süstematiseeris karulaugu oma 1753. aastal avaldatud taimeliikide raamatus ("Species Plantarum").

Rahvapäraseid nimetusi 
Karulauku nimetatakse ka metsikuks küüslauguks.

Levik
Karulauk kasvab peaaegu terves Euroopas.

Eestis kuulub ta III kategooria looduskaitse all olevate liikide hulka. Ta kasvab kõige meelsamini niiskes lehtmetsas, eelistab varjulist kasvukohta.

Taim kasvab 20–50 cm kõrguseks. Lehed on õhukesed, kuni 20 cm pikkused, selgelt eristatava rootsuga. Taim õitseb mais-juunis. Õievarred on lehetud. Õisik on valgete tähekujuliste õitega sarikas.

Karulaugu saadused
Karulaugu kuivatatud lehti (folia Allii ursini) ja kogu ürti (herba Allii ursini) kasutatakse ka droogina.

Kasutamine kulinaarias
Karulauku kasutatakse maitsetaimena. Teda kasvatatakse ka aedades püsikuna. Taime osad sisaldavad erinevates kontsentratsioonides küüslaugulõhnalisi eeterlikke õlide komponente, nagu allitsiin, alliin jpt. Söödavad on nii lehed, varred, sibulad kui ka õied.

Ohud söömisel
Normaalse füsioloogiaga inimesel karulaugu tarvitamine söögiks mürgistusseisundeid esile ei kutsu, küll aga võib taimeosade söömine olla toksiline osadele loomadele.

Karulaugu lehtede korjamisel ja söögiks ettevalmistamisel, tuleb neid hoolikalt puhastada ja pesta, et mitte nakatuda mitmete inimestele ohtlike haigusetekitajatega nagu Echinococcus multilocularis.

Sarnaste lehtedega taimed
Karulaugu lehed sarnanevad inimorganismile mürgise piibelehe ja hariliku sügislille lehtedega, mistõttu nõuab karulaugu korjamine head taimetundmist.

Viited

Kasutatud allikad
 Allium_ursinum (vaadatud 25.05.2013)
 Maiglöckchen, veebiversioon (vaadatud 07.08.2014) (saksa keeles)
Sissekanne veebiportaalis http://www.vetpharm.uzh.ch/ (vaadatud 25.05.2013)
 Renata Sõukand, Kalle Raivo. HERBA: Historistlik Eesti Rahvameditsiini Botaaniline Andmebaas.Võrguteavik. 2008. Tartu: EKM Teaduskirjastus.  Veebiversioon (vaadatud 25.05.2013) 
Alo Lõhmus, "Rebased levitavad surmatõbe nii maal kui ka linnas", Maaleht, 22. aprill 2010, veebiversioon (vaadatud 25.05.2013)
 Bärlauch (saksa keeles)
 Bärlauch - Allium ursinum

Lisalugemist
 Species Plantarum At: Biodiversity Heritage Library "Species Plantarum" raamatu veebiversioon (vaadatud 26.05.2013)

Välislingid
 

 Das Bärlauchkochbuch des Bärlauchportals.Karulaugu retseptiraamat veebiportaalis http://www.baerlauch.net/seite_2.html (vaadatud 25.05.2013)   
 Karulauk – tervistav kevadekuulutaja Aialeht
 Sissekanne veebiportaalis www.seemnemaailm.ee (vaadatud 25.05.2013)
Fotod: Bärlauch Google`i pildiotsing (vaadatud 25.05.2013)

Ravimtaimed
Liilialised
Eesti katteseemnetaimed
Arnold Trossin

Arnold Trossin (Arnold Johan Wilhelm Trossin, 29. mai 1875 Jäneda – 31. oktoober 1942 Würzburg) oli Eesti apteeker, Nõmme Vana Apteegi asutaja.

Trossin sündis pottsepa pojana Jänedal. Vanemate perekonnanimed (ema neiuna Burova) lubavad eeldada vene päritolu. Nähtavasti on tegemist luteri usku üle läinud sisserändajatega, kes peagi hakkasid saksastuma.

1879. aastal siirdusid Trossinid Tallinna ja panid end hingekirja Niguliste (saksa) kogudusse. Pärast kooliaastaid Nikolai gümnaasiumis asus Arnold Trossin apteekriõpilasena tööle Rakveres. Sooritanud Tartus 1895. aastal abiliseeksami, töötas ta vaheaegadega kuni 1900. aasta sügiseni Tallinna Väikeses apteegis, tegi järgmise aasta hakul Moskva ülikoolis proviisorieksami ning võttis vastu koha Raeapteegis. Töökas ja asjalik proviisor võitis peagi Carl Rudolf Lehberti usalduse ja tõusis tema alaliseks asendajaks.

5. jaanuaril 1910 saatis Trossin kubernerile palve seada sisse uus maa-apteek Nõmme suvituskohas Jälgimäe mõisa piirides Tallinna kreisis, linnast 7 versta kaugusel. Kuberneri resolutsioon 31. maist 1910 lubas alustada tööd aadressil Mai (endine Apteegi) tn 4. Maja, mille Trossin üüris, oli mõeldud suvilaks. Aastaid hiljem, juba omanikuna, lasi ta teha majale juurdeehitise. Nii töötas apteek 30 aastat, kandes Arnold Trossini nime. Oma algse omaniku valdusse jäi apteek 1940. aastani.

Viited

Välislingid
Kanne Trossini, tema naise ja poja kohta Oleviste koguduse personaalraamatus
"Nõmme apteek tähistab sajandat sünnipäeva" Nõmme Sõnumid, 2010

Eesti farmatseudid
Rohuteadlaste Koja liikmed
Sündinud 1875
Surnud 1943
Telia Eesti

Telia Eesti AS (varem AS Eesti Telekom) on ettevõttele Telia Company AB kuuluv telekommunikatsiooniettevõte, üks suuremaid selle valdkonna ettevõtteid Baltimaades. Asutatud 1997. aastal. 

Kuni septembrini 2014 oli Eesti Telekom valdusfirma, mille tütarettevõtted Elion Ettevõtted AS ja AS EMT pakkusid telekommunikatsiooni teenuseid. Telia Company kontserni restruktureerimise käigus ühendati 1. septembril 2014 Eesti Telekomi senised tütarettevõtted Elion ja EMT valdusfirmaga ning ühendettevõte jätkas tegutsemist AS Eesti Telekomi nime all. Brändid Elion ja EMT jäid sealjuures endiselt alles.

20. jaanuaril 2016 muutis Eesti Telekom oma ärinime Telia Eesti AS-iks ning asendas ka senised brändid Elion ja EMT Teliaga.

AS Telia Eesti aktsiakapital koosneb 137 954 528 nimiväärtuseta lihtaktsiast. Kõik aktsiad kuuluvad ettevõtte omanikfirmale Telia Company AB. 

2010. aasta alguseni olid Eesti Telekomi aktsiad noteeritud Tallinna börsil. Ettevõtte börsilt äraviimise algatas TeliaSonera pärast Eesti Telekomi vähemusosaluste omandamist Eesti riigilt ja väikeaktsionäridelt.

Ettevõte on Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liidu liige.

Viited

Välislingid 
Telia koduleht
 Mikk Salu: "Telia Eesti imeline internet: kuus korda aeglasem, aga see-eest poole kallim" Eesti Ekspress, 27. mai 2020
 Mikk Salu: "Telia nöörib ettevõtjaid eriti rängalt: sama kiire interneti eest makstakse kordades rohkem kui Leedus või Poolas" Eesti Ekspress, 3. juuni 2020

Eesti telekommunikatsiooniettevõtted
Ernst Lootsma

Ernst Lootsma (1. oktoober 1908 Narva-Jõesuu – 16. aprill 1991 London, Ontario provints) oli eesti vaimulik.

Lõpetas aastal 1928 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonna lõpetas ta aastal 1934. Oli prooviaastal Pilistvere Andrease koguduses praost Bernhard Steinbergi juures ja Tartu Ülikooli koguduses professor Johan Kõppu juures. Ordineeriti õpetajaametisse piiskop Hugo Bernhard Rahamägi poolt 14. aprillil 1935 Tallinna Toomkirikus.

Pärast ordineerimist teenis vikaarõpetajana Mõisaküla kogudust, kuni 15. detsembrini 1935, mil ta valiti Rõngu Mihkli koguduse õpetajaks. Rõngu kogudust teenis ta aastani 1944.

Siirdus aastal 1944 Saksamaale. Pärast sõda oli Lübecki Eesti koguduse õpetajaks, pidades jumalateenistusi alul Rootsi meremisjoni kirikus ja hiljem kaasmaalaste poolt sisustatud laagrikirikus, olles ühtlasi usuõpetajaks Lübecki Eesti Gümnaasiumis. Oli veel Lübecki NMKÜ esimees ja Eesti Punase Risti hoolekande õpetajaks. Siirdus aastal 1947 Rootsi, kus töötas AEG elektritarvete vabrikus, olles ühtlasi Stockholmi Jakobi koguduse noorsootöö ja Södertälje pihtkonna õpetajaks.

Märtsis 1950 emigreerus Kanadasse. 1950–1959 teenis Eesti pagulasi Londoni, St. Catharinesi ja Amherstburgi linnades Ontarios. 1959–1976 teenis (Missouri Sinodi koosseisus olevaid) Kanada kogudusi. Läks aastal 1976 emerituuri, kuid teenis surmani emeeritusena Londoni Pauluse kogudust.

Viited 

Rõngu Mihkli koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Üliõpilasselts Concordia liikmed
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Saksamaal
Eestlased Kanadas
Sündinud 1906
Surnud 1991
Kirill Teiter

Kirill Teiter (25. august 1952 – 20. mai 2022) oli Eesti ajakirjanik, poliitik ja humorist.

Ta lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi majanduse erialal (1975) ja Tartu Riikliku Ülikooli žurnalistikaosakonna (1986).

Töötas inseneri, ökonomisti ja ajakirjanikuna ning oli liikluspolitsei ning Tuletõrje- ja Päästeameti pressiesindaja. Tallinna Liikluspolitseis (kuni 1991. aastani Riiklikus Autoinspektsioonis) oli ta Liikluslehe koostaja ja põhiautor.

Aastail 1992–2009 oli Kaitseliidu Tallinna maleva liige.

Poliitik

Aastatel 1989–1993 oli Teiter Eesti Rohelise Liikumise esindajana Tallinna Linnavolikogu liige. 1992. aastal kandideeris ta Sõltumatute Kuningriiklaste nimekirjas ning valiti isikumandaadiga (6314 häält) Riigikokku, kus töötas riigikaitsekomisjonis. Komisjoni liikmena läbis ta Soome kõrgemad riigikaitsekursused.

Torgu kuningas
Alates 28. novembrist 1992 kandis Teiter ka "Torgu kuninga" tiitlit, tema valitsejanimeks oli Kirill I. Eesti Kuningriigi Torgus kuulutas välja Sõrve Taastamise ja Arendamise Selts 1992. aasta septembris, see oli vajalik Torgu valla õiguste taastamiseks.

Alates märtsist 1995 sai Teiterist kuningas eksiilis. Alates 1993. aastast on käibel Teiteri profiili kandev Torgu kuningriigi müntide sari, mis on pälvinud rahvusvahelist tähelepanu.

Looming
Teiter on kirjutanud raamatuid ("Kirill!", "Kurjam ja Nurjam", "Kati ja Jeti", "Autoaeg", "Mina, miilits"). Ta on dokumentaalfilmi "AU-UDA" ning õppefilmide "Lugu professorist ja liikluskratist" ning "Jalgrattafilm" autor ja osatäitja.

Ta on ajalehes Edasi 1988. aastal ilmunud humoorika arvamusloo "Magedac!" autor, milles propageeris mitmenaisepidamist kui lahendust eestlaste demograafilisele kriisile; artikkel tekitas ühiskonnas skandaali.

Teiter oli huumoriajakirja Pikker ja Vikerraadio meelelahutussaadete toimetuse RAMETO kaastöölisi.

Tunnustus
 1993 Oskar Lutsu huumoripreemia

Isiklikku
Ta oli Gerald ja Hilje (sünd. Raasmann) Teiteri poeg. Perekonnanimi Teiter pärineb Tarvastu kihelkonna Mustla küla Teitre talu nimest. 

Oli abielus Imbi Teiteriga (sünd. Lõõbas). Neil sündisid kolm last ja seitse lapselast.

Viited

Välislingid
 Piret Reiljan. Kuningatiitliga Kirill Teiter end naljameheks ei pea, Postimees, 25. august 2005
 Ilmar Palli. Kirill Teiter näitab õnnesärgis sündinuid, Maaleht, 28. juuni 2007
 Torgu Kingdom – Chiefa Coins, 28. oktoober 2008 (ingliskeelne ülevaade Torgu kuningriigist ja selle müntidest)
 C. D. Shiboleth THE COINS OF THE KINGDOM OF TORGU taedivm.org, 2004 (Torgu kuningriigi müntide pildid ja andmed)
 Kirill Teiter Genis

Eesti ajakirjanikud
Eesti ametnikud
Eesti humoristid
Eesti politseinikud
VII Riigikogu liikmed
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vilistlased
Sündinud 1952
Surnud 2022
Voldemar Takkel

Voldemar Takkel (16. aprill 1914 Penza, Venemaa – 11. aprill 1998 Gävle, Rootsi) oli eesti vaimulik.

Voldemar Takkel sündis Venemaal Pensa linnas. Eestisse tulid ta vanemad pärast Esimest maailmasõda. Ta lõpetas aastal 1932 Tallinna Westholmi gümnaasiumi, käis ära sõjaväes, tehes läbi aastal 1933 reservohvitseride kursused. Tartu Ülikooli usuteaduskonna lõpetas ta aastal 1938. Oli prooviaastal Torma ja Tallinna Toompea Kaarli koguduses. Ordineeriti 10. detsembril 1939 õpetajaks.

Oli 1940–1944 Kunda koguduse õpetaja.

Lahkus aastal 1944 Rootsi. Oli alguses rändõpetaja põgenikelaagrites, organiseeris koos Rudolf Kiviranna ja teistega Eesti NMKÜ tegevust. Oli arhiivitööline Diakonistyrelsenis, Södertälje eesti koguduses ja ametnik Stockholmi Engelbrekti koguduses.

Aastal 1948 asus esimese eesti õpetajana rootsi kiriku teenistusse. Töötas 1948–1967 Luleå piiskopkonnas, kus ta täitis mitmesuguseid ülesandeid. Aastatel 1950–1953 oli ta Kirunas sõjaväevaimulik ja sõjapsühholoogia õpetaja ning samaaegselt usuõpetaja. 1955–1956 oli ta haiglavaimulik (ja samaaegselt usuõpetaja) Luleås. Veel teenis ta rootsi kogudust Älsbys.

On teeninud usuliselt mitte ainult rootslasi ja soomlasi, vaid ka eestlasi. Oli 1967–1998 E.E.L.K. Gävle koguduse õpetaja ja E.E.L.K. Uppsala koguduse õpetaja 1978–1998. Lisaks sellele oli ta 1983–1990 Rootsi praostkonna praost 1985–1987 ja E.E.L.K. Konsistooriumi assessor.

Viited 

Kunda koguduse vaimulikud
Eesti praostid
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1914
Surnud 1998
Theodor Woldemar Meyer

Theodor Woldemar Meyer (1. november 1886 Peterburi – 14. jaanuar 1947 Saksamaa vanglas) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas aastal 1906 Tartu Aleksandri gümnaasiumi, õppis aastatel 1906–1919 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (töötades 1913–1918 kooliõpetajana Kalugas). Oli prooviaastal Tartus. Ordineeriti aastal 1921 Tallinnas vaimulikuks.

Meyer oli aastal 1921 Viljandi Pauluse koguduse õpetaja adjunkt. Ta töötas aastatel 1922–1929 Hargla koguduse õpetajana.

Meyer lahkus aastal 1929 Saksamaale. Oli aastatel 1929–1934 pastor Groß Gievitzi koguduses (Müritzi maakonnas Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal), 1934–1937 pastor Bartenshagen-Parkentini koguduses (Bad Doberani maakonnas Rostocki lähedal Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal). Aastal 1945 oli ta tõlk Nõukogude armee teenistuses, kus langes vangi. Suri vangistuses.

Viited 

Hargla koguduse vaimulikud
Viljandi Pauluse koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1886
Surnud 1947
Janne Fridolin

Janne Fridolin (sündinud 23. juulil 1976 Jõgeval) on eesti koorijuht ja muusikaõpetaja.

Janne Fridolin lõpetas 1997. aastal Tallinna Pedagoogilise Seminari muusikaosakonna, 2003. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia koolimuusika instituudi (erialaõpetaja Ene Kangron) ning 2009. aastal koorijuhtimise osakonna cum laude (prof. Ants Üleoja). 2017. aastal lõpetas ta doktorantuuri Tõnu Kaljuste ja Anne Türnpu juhendamisel ning sai filosoofiadoktori kraadi.

Koorijuhiteed alustas ta segakoori Noorus ja poistekoori Revalia abidirigendina. Janne Fridolin on Noorte Segakoor Vox Populi dirigent alates koori loomisest, samuti Tallinna Muusikakeskkooli kammerkoori ja poistekoori ning Tallinna Rahumäe Põhikooli lastekoori dirigent ning muusikaõpetaja. Ta on Tallinna Muusikakeskkooli koorijuhtimise osakonna dirigeerimise ja partituuri lugemise õppejõud.

Janne Fridolin on olnud kooriliigijuht mitmel laulupäeval ja laulupeol, sealhulgas noorte laulu- ja tantsupeol „Mina jään“ ja Eesti Meestelaulu Seltsi 30. laulupäeval „Laulis isa, laulis poega“. Ta on valitud Eesti Kooriühingu mentoriks.

Tunnustus 

 2002 Heino Kaljuste nimeline stipendium
 2011 Eesti Kooriühingu aasta noore dirigent
 2012 parim dirigent Freamunde rahvusvahelisel koorikonkursil Portugalis
 2013 Eesti Kooriühingu aasta dirigent-muusikaõpetaja
 2017 parima dirigendi eripreemia Rimini rahvusvahelise koorifestivali peaauhinnavoorus
 2019 Uno Järvela nimeline stipendium
 2020 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (säravale kooridirigendile, helidemaailma imelisele võlurile)

Isiklikku 
Tema tütar on laulja ja laulukirjutaja Inger Fridolin.

Viited

Välislingid
http://www.rahvakultuur.ee/?v=181&i=736

Eesti koorijuhid
Eesti õpetajad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1976
Aldo Vaharo

Aldo Vaharo (kuni 1936 Alfei Voldemar Freudenstein; 23. märts 1914 Tallinn – 16. september 1982 Paramus) oli eesti vaimulik.

Lõpetas aastal 1932 Tallinnas Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Olles ajateenistuses, lõpetas Kaitseväe Ühendatud Õppeasutiste Sõjakooli Tondil inseneriväe aspirantide klassis ülendamisega lipnikuks. Aastal 1933 siirdus Tartu Ülikooli usuteadust õppima. Kuna töötas vahepeal riigiteenistuses, siis jäi osa õpinguist puudu lõpetamiseks, kui usuteaduskond aastal 1940 suleti. Pärast seda töötas mitme koguduse juures. Sõjavankri lähemale veeredes kutsuti lipnik Aldo Vaharo tegevteenistusse, kus ta formeeris inseneriväe kompanii. Alguses oli tema kompanii Narva all Kuremäe kloostri joonel, hiljem saadeti ta Tartu alla. Rinde lagunemisega seoses põgenes ta Saksamaale. Rahu saabudes asus ta Taani piiri ääres. Seejärel siirdus ta inglise tsoonis asuvasse Göttingeni Ülikooli usuteaduskonda, et stuudium lõpule viia. Prooviaasta möödus Göttingenis ja pärast seda ordineeriti ta Oldenburgis 14. augustil 1949 õpetajaks.

Teenis eestlasi Eutinis, Hamburgis, Lübeckis ja mujal eestlaste keskustes. 13. jaanuaril 1951 jõudis ta USA-sse. Jätkas õpinguid Missouri Sinodile kuuluvas Concordia teoloogilises seminaris Saint Louises Missouri osariigis. Töötas aastaid New Yorgi piirkonnas koos Conrad Klemmeriga, teenides nii Bostoni, Patersoni kui ka teiste piirkondade eestlasi.

Viited 

Eesti luterlike koguduste vaimulikud
Korporatsioon Vironia liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Sündinud 1914
Surnud 1982
John Lindström

John Lindström (ka Johan Lindström; 11. juuli 1909 Vormsi – 10. august 1985 Stockholm) oli rannarootsi päritolu Eesti ja Rootsi vaimulik.

John Lindström sündis Vormsi saarel, kus ta esivanemad olid Kärdla rootslased. Ta lõpetas 1930. aastal Läänemaa Ühisgümnaasiumi. Pärast seda oli sõjaväeteenistuses Narvas, kus ta õiendas allohvitserieksamid ja paigutati siis noori kaitseväelasi õpetama. Tartu Ülikooli astus ta esmalt arstiteaduskonda, kuid läks varsti üle usuteaduskonda, mille lõpetas 5. veebruaril 1937. Mõni päev hiljem astus ta Uppsala Ülikooli, kus ta sooritas praktilise teoloogilise proovi, aine, mis on ettenähtud Rootsi kirikuõpetaja õiguse omandamiseks. Kevadel 1937 asus ta Konsistooriumi loaga ametisse õpetajana Noarootsi koguduses, kus ta pidas igal pühapäeval kaks peajumalateenistust, ühe eesti, teise rootsi keeles. Õpetajaametisse ordineeriti ta 19. detsembril 1937 Tallinna Toomkirikus.

Sügisel 1937 määrati John Lindsröm ta omal palvel Ruhnu koguduse õpetajaks. See sündis ka Rootsi kiriku meremeeste misjoni instituudi tolleaegse esimehe peapiiskop Erling Eidemi nõusolekul, kuna õpetaja palk maksti mainitud institutsiooni poolt. Ruhnu usuelu võis võrrelda Lääne-Rootsi, eriti Bohusläni kristliku vagadusega. Vabausukalduvusi, nagu Noarootsis, Ruhnus ei olnud. Lisaks määrati ta Ruhnu algkooli juhatajaks ja õpetajaks.

Eestist lahkus John Lindström aastal 1940 Rootsi. Juba 1941. aastal oli ta kiriku- ja kooliõpetaja Lääne-Rootsi saartel Göteborgi piiskopkonnas. Kevadel 1947 sooritas ta Rootsi algkooliõpetajaeksami Göteborgi seminaris. Ta oli umbes neli aastat kirikuõpetaja Norrtäljes, olles ühtlasi usuõpetajaks sealses gümnaasiumis. Ta töötas ka kui rügemendiõpetaja (olles leitnandi auastmes) Kungliska Stockholms Luftvärnsregemente, teenistuse lõppedes sai ta aumärgi hea teenistuse eest. Seejärel määras Uppsala Konsistoorium John Lindströmi vikaarõpetajaks Sigtuna piirkonda (kuhu kuulusid lisaks Sigtunale ka Vassunda ja Haga kogudused), hiljem Knivsta piirkonnas. Sigtuna linnas oli ta usuõpetajaks kohalikus gümnaasiumis ja oli vähe aega rootsi keele õpetaja. Märsta algkoolis oli ta usuõpetuse ja kehalise kasvatuse õpetaja. Aastal 1967 valis Enskede kogudus Stockholmis Lindströmi teiseks õpetajaks. Ka Stockholmis töötas ta kooliõpetajana, õpetades Enskelde gümnaasiumis tulevastele õpetajatele eetikat ja mentaalhügieeni. Kevadel 1972 sai ta Uppsala Ülikoolist teoloogialitsentsiaadi kraadi uurimuse "Naturrätten hos Samuel Pufendorf och hans uppgörelse med ortodoxin" eest. Aastal 1973 valiti Lindström Uppsala piiskopkonnas asuvas Tolfta koguduses koguduseõpetajaks (kyrkoherde). Tema introduktsiooni viis peapiiskopi nõusolekul ja Lindströmi soovil läbi emeriitpiiskop Sven Danell. Tolfta koguduseõpetaja amet kõrval oli ta ka Tierpi haigla õpetajaks. Emerituuri jäämisel sügisel 1975 sai ta Rootsi kuningalt LNO medali.

Viited 

Ruhnu Püha Magdaleena koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti õpetajad
Eesti kehalise kasvatuse õpetajad
Sündinud 1909
Surnud 1985
Vabadussõda (täpsustus)

Vabadussõda võib tähistada mitmeid sõdasid:
Eesti Vabadussõda aastatel 1918–1920
Läti Vabadussõda aastatel 1918–1920
Leedu Vabadussõda aastatel 1918–1920
Soome Vabadussõda aastatel 1918–1920
...

Sõjad
Janka Bryl

Janka Bryl (valgevene-eesti transkriptsioonis Janka Brõl; valgevene kirillitsas Янка Брыль; kodanikunimi Ivan Bryl, valgevene Іван Антонавіч Брыль; 4. august (vkj 22. juuli) 1917 Odessa – 25. juuli 2006 Minsk) oli Valgevene proosakirjanik.

1952 pälvis ta Stalini preemia jutustuse "Zabalottses koidab" eest. 1981. aastal anti talle ta Valgevene NSV rahvakirjaniku aunimetus.

Valgevene kirjanikud
Sündinud 1917
Surnud 2006
Elizabeth Eastlake

Elizabeth Eastlake (sünninimi Elizabeth Rigby; 17. november 1809 Norwich – 2. oktoober 1893 London) oli inglise kirjanik, kunstikriitik ja -ajaloolane.

Ta leidis tunnustust kirjanikuna, kuid mängis olulist rolli ka Londoni kunstiringkondades. Tema abikaasa Sir Charles Eastlake oli Rahvusgalerii direktor.

Viibis aastatel 1838–1841, 1844 ja 1878 Eestis. Avaldas anonüümselt raamatu "Asupaik Läänemere kaldal" (1841, järgmistes trükkides "Kirjad Läänemere kaldalt", saksa k. 1846). Raamatus on 20 tema joonistuste järgi tehtud vasegravüüri. Novellikogus "Liivimaa jutud" (1846, eesti k. 1930) on asjatundlikult kirjeldatud Eesti olusid ja eestlaste kombeid.

Viited
Eesti Entsüklopeedia. Kd.14 : Eesti elulood. Lk 48

Välislingid 
 

Inglise kirjanikud
Sündinud 1809
Surnud 1893
Enno Karrisoo

Enno Karrisoo (7. oktoober 1935 Tallinn – 4. juuni 2010) oli eesti käsipallitreener.

Tema isa oli laulja Eedo Karrisoo.

Tunnustus
1989 – Eesti NSV teeneline treener

Viited

Välislingid
Kristi Vahemaa. Sajandi treener Enno Karrisoo elas terve elu käsipalli heaks, epl.ee, 14. juuni 2010
Biograafia ESBL-is

Eesti käsipallitreenerid
Eesti NSV teenelised treenerid
Eestistatud nimega inimesed
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1935
Surnud 2010
Johannes Taul

Johannes Taul (24. juuli 1922 Valgamaa, Riidaja – 26. veebruar 2010) oli Eesti pärimusmuusika traditsioonide edendaja ja torupillimuusika taaselustaja, helilooja, pillimeister ja -õpetaja. 

Asutas 1972. aastal rahvamuusikaansambli Torupill ning on olnud veel mitme rahvapilliansambli looja ja juht. Ansambel Torupill on paljukordne vabariiklike ja üleliiduliste taidlusfestivalide laureaat ning esindanud eesti rahvamuusikat paljudes välisriikides . Johannes Tauli loodud ansambel Torupill oli üldse esimene torupilliansambel Eestis. Torupillide koosmängu võimaldas nende ehitamine ühes helistikus, mida varasemas torupillimängu traditsioonis Eestis ei kasutatud.

Johannes Taul on rahvamuusikat ise kogunud ja kogutut oma ansamblitega esitanud. Ka on ta oma ansamblite jaoks ise muusikat loonud, korraldanud rahvusvahelisi torupillipidusid ja esitanud torupillimuusikat välismaal. Johannes Taul on viisistanud laule nii enda kui teiste autorite sõnadele.

Haridustee 
 1935–1941 – Tõrva Progümnaasium
 1939 – Tartu Kõrgem Muusikakool, Evald Turgani viiuliklass
 1946–1948 Tartu Riikliku Kunstiinstituut, maalifakulteet, juhendaja Alfred Kongo
 1967 – Tartu Riiklik Ülikool, romaani-germaani keeled ja kirjandus (lõpetatud)

Ametikohad 
 1944–1977 Riidaja 8-klassilise kooli saksa keele ja laulmise õpetaja
 1950–1971 Riidaja rahvapilliorkestri kunstiline juht
 1972–1994 Rahvamuusikaansambli Torupill kunstiline juht
 Alates asutamisest Ühiskondliku Pedagoogilise Uurimise Instituudi liige, uurides eesti rahvakooli ajalugu ja keeleõpetamise probleeme

Tunnustus
1996 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri aastapreemia (koos Ants Tauliga, Eesti torupillitraditsiooni taastamine ja edendamine, Ants Tauli pereansambli edukas esinemine ülemaailmsel folkloriaadil Hollandis)
1998 Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku 
 Johannes Tauli isa Eduard Taul (09.12.1888–05.02.1957) oli Riidajas aktiivne ühiskonnaelu tegelane ja muusikaseltsi Wambola juht, juhatas laulukoori ja organiseeris näitetrupi tegevust. Eduard Taul oli valla volikogu ja kooli hoolekogu liige, tegutsedes ka Helme koguduse juhatuses, ristides lapsi ja saates viimsele teekonnale lahkunuid.
 Johannes Taulil ja maalikunstnik Lehte Taulil on kaks tütart ja poeg. Poeg Ants Taul on Eesti rahvamuusik ja torupillimeister.

Teoseid 
 “Riidaja rahvapilliorkestri arengust ja töökorraldusest” (Tallinn, 1955) 
 “Zu der Geschichte und dem Bau des estnischen Dudelsacks” (Anuario da Gaita nr 13, 1998)
 “Metsa veerel väike maja” (Tartu, 2002; laule J. Tauli viisidega)
 “Viiuli valmistamisest ja ajaloost” (Tartu, 2003)
 “Seal, kus lõhnab ristik”(Tartu, 2007; laule J. Tauli viisidega)
 Tõlkinud Eva Gerlachi raamatu “Araabia templid liivas“ (Tallinn, 1971)

Viited

Välislingid 

Eesti õpetajad
Eesti rahvamuusikud
Eesti pillimeistrid
Eesti muusikapedagoogid
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1922
Surnud 2010
Helme kalmistule maetud
Berthe Canutte Aarflot

Berthe Canutte Aarflot (3. jaanuar 1795 Ørsta vald – 29. oktoober 1859) oli norra vaimulik kirjanik. 

Ta oli Sivert Aarfloti tütar, Rasmus Aarfloti vend ja Andreas Aarfloti vanavanavanaema.

12-aastaselt hakkas ta kirjutama vaimulikke hümne. Tema isa soovitas need avaldada ning Berthe vanema venna Rasmuse abiga teostus see 1820. aastal. 

1816. aastal Berthe abiellus ja sai seitse last.

Norra kirjanikud
Sündinud 1795
Surnud 1859
Mari Kiviniemi

Mari Johanna Kiviniemi (sündinud 27. septembril 1968 Seinäjoel) on Soome poliitik. Ta oli 22. juunist 2010 kuni 22. juunini 2011 Soome peaminister.

Ta on Eduskunna liige alates 1995. aastast.

Aastatel 2005–2006 oli Mari Kiviniemi Matti Vanhase esimese valitsuse väliskaubandus- ja arenguminister. Alates 2007. aastast oli ta Matti Vanhase teise valitsuse regionaalminister.  

12. juunil 2010 valiti ta Soome Keskerakonna esimeheks. Selles ametis oli ta kuni juunini 2012. 

Peaministriks sai ta pärast Matti Vanhase tagasiastumist 2010. aastal.

2014. aastast on ta OECD asepeasekretär.

Isiklikku
Tema abikaasa on aastast 1996 Juha Louhivuori; neil on tütar ja poeg.

Vaata ka
 Mari Kiviniemi valitsus

Välislingid
 Liisi Poll. Mari astub Matti asemele, Postimees, 19. juuni 2010
 Priit Simson. Soome peaminister Mari Kiviniemi: keskendun alati faktidele, EPL, 3. juuli 2010

Soome peaministrid
Sündinud 1968
Haakon Shetelig

Haakon Shetelig (25. juuni 1877 – 22. juuli 1955) oli norra arheoloog, kes koos oma rootsi kolleegi Gabriel Gustafsoniga kaevas välja ja konserveeris aastatel 1904–1905 Osebergi laevmatuse.

Aastast 1901 töötas Shetelig Bergeni muuseumi konservaatorina ja oli aastatel 1915–1942 arheoloogiaprofessor.

Tunnustused
 1952 - Oscar Monteliuse medal

Välislingid
Sheteligi teosed Eesti raamatukogudes (ESTER)

Norra teadlased
Arheoloogid
Norra professorid
Sündinud 1877
Surnud 1955
Veetorn

Veetorn on ehitis, milles on kõrgel asuv veemahuti ning mille ülesanne on veesurve ja veehulga tagamine veevõrgus.

Tornid
Andrei Voznessenski

Andrei Andrejevitš Voznessenski (vene Андрей Андреевич Вознесенский; 12. mai 1933 Moskva – 1. juuni 2010 Moskva) oli vene luuletaja ja proosakirjanik.

Olles 14-aastane, saatis oma luuletused Boriss Pasternakile, millest sai alguse nende sõprus, mis suuresti määras tema tuleviku.

Aastal 1957 lõpetas Moskva Arhitektuuriinstituudi. Esmakordselt avaldas luuletused 1958. aastal.

1998. aastal ilmus Voznessenski mälestusteraamat "Virtuaalses tuules" ("На виртуальном ветру", Moskva, kirjastus Vagrius).

Andrei Voznessenski maeti 4. juunil 2010 Moskva Novodevitšje kalmistule vanemate kõrvale. 

Voznessenski oli 46 aastat abielus kirjaniku ja teatrikriitiku Zoja Boguslavskajaga.

Eesti keeles ilmunud teoseid
 "Integraal sirelist", tõlkinud Arvi Siig, kaasautor Raoul Koik, Eesti Raamat, 1974

Tunnustus 
1978 NSV Liidu riiklik preemia
Orden "Teenete eest Isamaa ees" 3. järk 2004, 2. järk 2008

Viited 

Vene kirjanikud
Vene luuletajad
Novodevitšje kalmistule maetud
Sündinud 1933
Surnud 2010
Olle Kärner

Olle Kärner (sündinud 24. novembril 1977 Tartus) on eesti orienteeruja.

Haridus
1996. aastal lõpetas Nõo Reaalgümnaasiumi. 2001. aastal lõpetas Tartu Ülikooli avaliku halduse eriala bakalaureuseõppe.

Sporditulemused
Aastatel 2001–2014 on võitnud orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel 18 kulda, 6 hõbedat ja 4 pronksi.

Osalenud orienteerumisjooksu maailmameistrivõistlustel aastatel 1999, 2001 ja 2003–2013.

2003. aasta orienteerumisjooksu MMil Šveitsis sai lühirajal 10. koha.

2006. aasta orienteerumisjooksu Euroopa meistrivõistlustel Otepääl võitis ta tavarajal pronksi.
2006. aasta orienteerumisjooksu MMil Taanis Aarhusis sai ta tavarajal 5. koha.

2007. aasta orienteerumisjooksu MMil Kiievis sai ta lühirajal 10. koha.

2008. aastal tuli Soome klubi Delta võistkonnas esimese eestlasena Jukola teatejooksu võitjaks.

2008. aasta orienteerumisjooksu MMil Tšehhis Olomoucis sai ta lühirajal 14. koha ja tavarajal 8. koha.

2013. aasta orienteerumisjooksu MMil Soomes Vuokattis sai teatejooksus Eesti meeskonnas koos Timo Silla ja Lauri Sillaga 7. koha.

Tunnustus
2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011 – Eesti parim mees orienteerumisjooksus

Isiklikku
Tema isa oli Olavi Kärner (1942–2016).

Viited

Välislingid
World of O Runners. Athlete profile: Olle Kärner
 
Olle Kärner tegi Soomes Eesti orienteerumisajalugu, Postimees.ee, 15. juuni 2008
Olle Kärner sai orienteerumise MMil 16. koha, Postimees.ee, 17. juuli 2008
Olle Kärner kerkis orienteerumise MM-il esikümnesse, SLÕL Online, 20. juuli 2008
Olle Kärner tuli longates orienteerumise tavaraja Eesti meistriks, ERR, 30. august 2009
Olle Kärneri kodulehekülg

Eesti orienteerujad
Nõo Reaalgümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Sündinud 1977
Timo Sild

Timo Sild (sündinud 26. veebruaril 1988) on eesti orienteeruja.

Aastatel 2007–2017 on ta Eesti meistrivõistlustel orienteerumises võitnud 17 kulda, 8 hõbedat ja 2 pronksi.

2006. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel orienteerumisjooksus Leedus Druskininkais võitis ta Eesti meeskonnas koos Mihkel Järveoja ja Markus Puuseppaga teatevõistlusel kulla.

Juulis 2007 võitis ta meesjuunioride eliitklassis Rootsis Mjölbys viiepäevajooksu O-Ringen.

Juulis 2008 võitis ta juunioride MMil tavarajal hõbemedali.

Aprillis 2014 võitis ta Hispaanias MK-etapi lühirajal kolmanda koha ja Euroopa meistrivõistlustel lühirajal 7. koha.

2016. ja 2018. aastal võitis ta Soome klubi Koovee meeskonnas Jukola teatejooksu.

2015. aasta orienteerumise MMil Šotimaal sai ta teatejooksus Eesti meeskonnas koos Sander Vaheri ja Lauri Sillaga 6. koha.

2017. aasta orienteerumise MMil Eestis sai ta tavarajal 10. koha ja teatejooksus koos Kenny Kivika ja Lauri Sillaga 4. koha.

2018. aasta orienteerumise MMil Lätis sai ta lühirajal 8. koha.

Tunnustus
 2012, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 Eesti parim mees orienteerumisjooksus
 Rahvusarhiivi tudengipreemia laureaat 2014. aastal

Isiklikku 
Timo on Sixten ja Sarmite Silla vanem poeg. Tema noorem vend on Lauri Sild.

Viited

Eesti orienteerujad
Sündinud 1988
Augu suurkivi

Augu suurkivi on rabakivist rändrahn Harjumaal Jõelähtme vallas Haapse küla lähistel. 

Kivi geograafilised koordinaadid on .

Kivi kõrgus on 7 ja ümbermõõt 27 meetrit. Kivi maapealse osa maht on 290 m³ ja maa-aluse osa maht on 40 m³.

Kivist umbes 100 m kaugusel asub teine hiidrahn – Kandukivi.

Viited

Välislingid 
 

Kaitstavad looduse üksikobjektid
Jõelähtme vald
Eesti rändrahnud
Hans Joachim Eichhorn

Hans Joachim Eichhorn (25. veebruar 1909 Tallinn – 28. veebruar 1987 Saksamaa) oli Eesti vaimulik.

Lõpetas Tallinna Toomkooli. Õppis aastatel 1929–1934 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Pöide ja Tallinna Toompea Kaarli koguduses. Ordineeriti õpetajaks 10. veebruaril 1935.

Oli aastatel 1935–1937 Saaremaa praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1937–1939 oli ta Karja Katariina koguduse õpetaja.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Oli aastal 1940 Justhöfeni koguduse (toona Brombergi, praegu Bydgoski maakonnas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas) õpetaja. Aastatel 1947–1977 oli ta pastor Vilsenis (asub Hannoveri ja Bremeni vahel Alam-Saksi liidumaal). Aastal 1977 läks ta emerituuri.

Viited

Karja Katariina koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Estonia liikmed
Sündinud 1909
Surnud 1987