joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Taavi Tõnisson

Taavi Tõnisson (sündinud 6. mail 1979 Tartus) on eesti näitleja. Lõpetas Viljandi Kultuurikolledži (juhendaja Kalju Komissarov) 2003. aastal. Alates 2004. aastast on ta NUKU teatri näitleja.

Rolle Eesti Nuku- ja Noorsooteatris 

Eugene Florczyk : J. Jacobs – W. Casey "Grease" (lav. A. Dvinjaninov) 2004 
Kusti : O. Luts – A. Dvinjaninov "Nukitsamees" (lav. A. Dvinjaninov) 2004 
Kükloop : I. Põllu “Tulipunane lilleke” (lav. V. Keller, 2002) (rollis al. 2005) 
Muhv : E. Raud – R. Toots "Jälle need naksitrallid" (lav. R. Toots) 2005 
Peremees : S. Lagerlöf – G. Tunström "Troll-Poiss" (lav. F. Poulsen) 2005 
Papageno : W. A. Mozart – R. Laasi “Võluflööt” (lav. V. Keller) 2005 
Ben : W. Shakespeare – E. Liitmaa – J. Kreem – A. Dvinjaninov "Romeo ja Julia" (lav. A. Dvinjaninov) 2006 
Must Kuningas : M. Usk "Värvid" (lav M. Usk) 2006 
Valeri : K. Jalasto "Kui mind ei oleks, oleks maailm teine" (lav. A. Dvinjaninov) Põlev Pööning, 2007 
Kukk : M. Lado "Väga lihtne lugu" (lav. J. Ibragimov) 2007 
Vanamees : I. Šauoh "Vanamees ja emahunt" (lav. I. Šauoh) 2007
Olle : A. Lindgren – V. Keller "Bullerby jõulud" (lav. A. Dvinjaninov) 2007 
Konferansjee : "Nukumängu ABC" (lav. J. Ibragimov) 2008 
Utešitelnõi : N. Gogol "Mängurid" (lav. J. Ibragimov) 2008
"High School Musical" (lav. A. Dvinjaninov) 2010

Rolle mujal 

Aivar Voitka : mängufilm "W.O.I.T.K.A", 2003 
Kõrtsipidaja : Ch. Dickens / L. Bart muusikal "Oliver!" (Smithbridge Productions, 2003) 
Ernst Ludwig : J. Kander / F. Ebb muusikal "Cabaret" (Vanalinnastuudio, 2003) 
Lauri : telesari "Kodu keset linna" (TV3, 2004) 
Bubulja : A. Noormets "Mustlaslaager läheb taevasse" (Emajõe Suveteater, 2004)
Kristjan : telesari "Klass: elu pärast" (ETV, 2008)
Raimond : mängufilm "Räägitakse, et tomatid armastavad rokkmuusikat" (Alasti Kino, 2016)

Tunnustus 

2005 Kristallkingakese auhind
Ladvaõun ehk nukuteatri parim meesnäitleja hooajal 2004–2005 
Ladvaõun ehk nukuteatri parim meesnäitleja hooajal 2005–2006
Ladvaõun nukuteatri ehk parim meesnäitleja hooajal 2007–2008
2012 Ants Lauteri nimeline auhind
2015 Bruno O'Ya stipendium

Eesti näitlejad
Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1979
Gang Starr

Gang Starr on Ameerika Ühendriikide hiphopbänd, mille liikmed on Guru ja Dj Premier. See grupp on tuntud oma underground-hiphopiga. Mõlemad liikmed on New Yorgist.

Gang Starr loodi aastal 1987 Guru, DJ 1,2 B Downi ja Mike Dee poolt 1987. 1988. aastal lasid räpparid legendaarse Wild Pitchi plaadifirma kaudu välja kolm singlit.

1989. aastal läksid SJ 1,2 B Down ja Mike Dee bändist ära ja ainukeseks liikmeks jäi Guru, kes peagi leidis ühise keele DJ Premier'ga. Ta kutsus Premier' bändi ja koos anti välja singel "Words I Manifest". Kokku on nad koos välja andnud kaheksa albumit.

Bändi praeguse tegevuse kohta pole midagi teada.

Diskograafia

"No More Mr. Nice Guy". Välja antud: 1989Singlid: "Words I Manifest"/"DJ Premier In Deep Concentration"/"Here's The Proof", "Positivity"/"No More Mr. Nice Guy (Remix)"

"Step in the Arena". Välja antud: 15. jaanuaril 1991Singlid: "Just To Get A Rep"/"Who's Gonna Take The Weight?", "Love Sick"/"What You Want This Time?"/"Credit Is Due", "Step In The Arena"/"Check The Technique (Remix)"/"Credit Is Due"

"Daily Operation". Välja antud: 5. mail 1992Singlid: "2 Deep"/"Take It Personal"/"DWYCK", "Ex Girl to Next Girl"/"B.Y.S."/"Soliloquy of Chaos"

"Hard To Earn". Välja antud: 8. märtsil 1994Singlid: "Code of the Streets"/"Speak Ya Clout", "Dwyck", "Mass Appeal", "Suckas Need Bodyguards"/"The ? Remainz"/"Now You're Mine"

"Moment of Truth". Välja antud: 31. märtsil 1998Singlid: "Royalty", "You Know My Steez"/"So Wassup?", "The Militia"/"You Know My Steez (Three Men And A Lady Remix)"

"Full Clip: A Decade of Gang Starr". Välja antud: 13. juulil 1999Singlid: "1/2 & 1/2"/"Gangsta Bounce", "Full Clip"/"Dwyck", "All 4 Tha Ca$h"/"The ? Remainz", "Discipline"/"Just To Get A Rep"

"The Ownerz". Välja antud: 24. juunil 2003Singlid: "Skills"/"Natural", "Nice Girl, Wrong Place"/"Rite Where U Stand", "The Ownerz"/"Same Team, No Games"

"Mass Appeal: Best of Gang Starr". Välja antud: 26. detsembril 2006Singlid:

"One of the Best Yet" 2019

Välislingid
MySpace

Ameerika Ühendriikide ansamblid
Hiphopansamblid
Hans Hindpere

Hans Hindpere (kuni 1937 Hindbeer; 18. märts 1928 Jõhvi – 27. september 2012) oli eesti helilooja.

Ta omandas keskhariduse Jõhvi Eesti Keskkoolis. Pärast seda astus ta Tallinna Muusikakooli, mille lõpetas 1958. aastal muusikateooria alal. Tallinna Riikliku Konservatooriumi lõpetas ta 1963. aastal kompositsiooni erialal Anatoli Garšneki klassis. 

1944. aastal oli kuus kuud Saksa sõjaväes.

Aastatel 1948–1949 oli ta Rakvere teatri muusikaala juhataja, 1962–1965 Eesti Televisioonis muusikasaadete toimetaja ja pärast seda kahe aasta jooksul Jaan Kreuksi nimelise Noorsoo Kultuuripalee kunstiline juht. 1968–1998 oli ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis puhkpilli orkestreerimise, ansamblilaulu arranžeerimise jm õppejõud.

Hindpere tegutses kontsertmeistrina Eesti NSV Riiklikus Filharmoonias ja Estonia teatris, mängis ansamblites Elektron ja Varioola, Jossif Šagali kvintetis, Emil Laansoo ansamblis jm. Ta juhendas mitmeid vokaalansambleid (Meloodia, Karikakar, Vanad sõbrad) ja esines koos nendega Poolas, Saksamaal, Jugoslaavias ning mujal. Klaveril saatis Hindpere paljusid soliste: Artur Rinne, Endel Pärn, Vladimir Sapožnin, Kalmer Tennosaar, Uno Loop, Voldemar Kuslap, Väino Puura, Heli Lääts, Helgi Sallo, Heidy Tamme, Leida Sibul jt.

Elu lõpuaastail oli Hans Hindpere vabakutseline helilooja ja kirjutas peamiselt rahvalik-humoristlikke laule ja lastelaule.

Tunnustus
2006 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Mälestuse jäädvustamine
Iisaku Muuseumis on väljapanek Hans Hindpere loomingule ja tegevusele pühendatud stendidest, helikassettidest ja nootidest.

Jõhvi kontserdimajas on Hans Hindpere saal.

Viited

Välislingid
Hans Hindpere saates "Kukul külas". 23. märts 2008
Jüri Paet. "Elu täis muusikat". Elukiri 10/2009
Vastab Hans Hindpere. Teater. Muusika. Kino
Haud Iisaku kalmistul

Eesti heliloojad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1928
Surnud 2012
Iisaku kalmistule maetud
Julian Huxley

Julian Sorell Huxley [haksli] (22. juuni 1887 London – 14. veebruar 1975) oli inglise teaduspoliitik ja ühiskonnategelane, UNESCO esimene peasekretär 1946–1948 ja Maailma Looduse Fondi üks asutajaliikmeid 1961.

Tema vend oli kirjanik Aldous Huxley, poolvend oli Nobeli meditsiiniauhinna laureaat Andrew Huxley, isa oli kirjanik ja toimetaja Leonard Huxley, isaisa oli evolutsiooniteoreetik Thomas Huxley.

Julian Huxley oli evolutsiooniteoreetik, humanist ja internatsionalist, loodusliku valiku tuline pooldaja ja sünteetilise evolutsiooniteooria (neodarvinismi) juhtkuju. 1935–1942 oli ta Londoni Zooloogiaühingu sekretär.

1953 pälvis ta UNESCO Kalinga auhinna teaduse populariseerimise eest. 1956 pälvis ta Londoni Kuninglikult Ühingult Darwini medali. 1958 pälvis ta Linn ühingult Darwin-Wallace'i medali, mis antakse välja iga 50 aasta tagant hulgale evolutsiooniteoreetikutele. Samal aastal, 100 aastat pärast evolutsiooniteooria avaldamist, tõsteti ta rüütliseisusse. 1959 pälvis ta Laskeri Fondi eriauhinna kategoorias "Plaanitud lapsevanemakssaamine – maailma rahvastik". 1959–1962 oli ta Briti Eugeenikaühingu president.

Huxley kirjutas umbes 50 populaarteaduslikku raamatut. Peamiselt käsitlesid need evolutsiooni ja sellest lähtuvat inimeseksolemist.

Oma essees "Crowded World" ("Ülerahvastatud maailm") ennustas Huxley maailma rahvaarvu suurenemist 6 miljardini aastaks 2000. ÜRO Rahvastikufond tähistas 12. oktoobril 1999 Kuue miljardi päeva.

Inglise teadlased
Suurbritannia bioloogid
Sündinud 1887
Surnud 1975
Kose raamatukogu

Kose raamatukogu on raamatukogu Kose alevikus Harju maakonnas. Raamatukogu tegutseb alates 1908. aastast.

Kose raamatukogu on Kose valla keskne raamatukogu, millel on haruraamatukogud Ardus, Habajas, Kose-Uuemõisas, Orus ja Ravilas (tegutses kuni 01.12.2016).

Raamatukogu on kandnud nimesid Kose rajooni raamatukogu (1950–1959) ja Harju rajooni II raamatukogu (1960–1966).

Ajalugu 

21. märtsil 1908 anti välja ametlik tegevusluba Kose raamatukogu asutamiseks. Raamatukogu juhatajaks kinnitati vallakirjutaja Tõnis Hommik ja avamine toimus sama aasta 6. juulil. Avamise ajaks oli raamatukogu jõudnud annatajate kaudu hankida 301 raamatut.
 
1941 hävis sõjas Kose Haridusseltsi maja koos selles alates 1922. aastast asunud raamatukoguga. Ravila Valla Täitevkomitee korraldusega taastati raamatukogu 1949. aastal. Uueks asukohaks sai Kose pastoraadi väike saal.

1959 kolis raamatukogu Jõe tänav 1 majja. 1979 valmis uus külanõukogu hoone (praegune vallamaja) ja Kose raamatukogu sai endised Kose külanõukogu ruumid. 1984. aasta novembris sai raamatukogu ruumid Vahtra 20-3 paiknevasse kolmetoalisse korterisse.

1993. aastal muutus Kose raamatukogu Kose valla eelarveliseks asutuseks. 1. juulil 1996 alustati tegevust ruumides, mis paiknevad aadressil Ravila maantee 12. 1998 registreeriti esmakordselt üle 1000 lugeja aastas.

2002. aastal alustati koostöös Kose Kunstikooliga (siis Kose Kunstikeskus) raamatukogu lugemistoas kunstinäituste pidamist. 2003 liituti raamatukoguprogrammi URRAM.

2013 koliti endise Kose Teeninduskooli ruumidesse aadressil Hariduse 2. Värskelt avatud Kose Kultuurikeskuse ruumides alustati tööd 10. septembril. Sama aasta 1. juulil muudeti raamatukogu Kose valla keskseks raamatukoguks ning Kose-Uuemõisa, Oru ja Ravila raamatukogudest said Kose raamatukogu haruraamatukogud.

1. märtsil 2014 liitusid Kose raamatukoguga Ardu ja Habaja raamatukogud.

Raamatukogu juhatajad 

Kose raamatukogu juhatajad läbi aegade on olnud:
1908–1916 Tõnis Hommik
1949–1950 Ellen Kukk 
1950–1954 Leida Võrro
1955–1960 Helmi Piilbaum
1960–1962 Vilma Pill
1962–1968 Aita Tammeleht
1969–1973 Helvi Klaan
1973–2013 Heljo Järvelaid
2013 Sirje Bärg (direktor)

Statistika

1916 

Kogus oli kokku 785 raamatut.

1959 

Raamatukogus oli 561 lugejat, kelle poolt kokku sooritati aasta jooksul 12 517 laenutust. Kogus oli 11 315 raamatut.

2004 

2004. aastal oli Kose raamatukogus 26 975 raamatut.

2005 

2005. aastal sooritati Kose raamatukogust 30 316 laenutust 15 885 külastuse jooksul. Seda 1199 lugeja poolt.

2007 

2007. aastal sooritati kokku 29 584 laenutust 13 936 raamatukogukülastuse jooksul. Lugejaid oli 1063.

Raamatukogus toimus 68 üritust, millest 38 olid mõeldud lastele.

2012 
2012. aastal tehti 40 024 laenutust ja 16 896 raamatukogukülastust. Lugejaid oli 1168.

Varia 

Kose raamatukogus on lugejatele tasuta kasutamiseks 4 arvutit.

Vaata ka 
Eesti raamatukogude loend
Kose

Välislingid 
Kose valla raamatukogude kodulehekülg
Heljo Järvelaid: "100 aastat Kose raamatukogu" Kose Teataja, aprill 2008, lk 7–8
Kose raamatukogu Facebookis
Kose raamatukogu Instagramis

Kose
Harju maakonna raamatukogud
Holm

Holm on linn Venemaal Novgorodi oblastis, Holmi rajooni keskus. Asub Lovati jõe ääres Novgorodist 200 km lõuna pool.

Lovati jõgi jagab linna kaheks, neid osasid ühendab 179 m pikkune raudbetoonsild.

Holmi on esmakordselt mainitud 1144. aastal. Linna arengut soodustas asend viikingite ida veetee ääres. 1777. aastal sai Holm linnaõigused ning muudeti Pihkva kubermangu maakonnalinnaks.

Teises maailmasõjas hävis suur osa linnast. 23. jaanuarist kuni 5. maini 1942 oli Holmis nõukogude piiramisrõngas 5500 Saksa sõdurit. Nõukogude väed vabastasid linna 21. veebruaril 1944.

Linnas on 2016. aasta seisuga 3500 elanikku. 1939. aastal oli linnas üle 6000 elaniku.

Holmis on metsatööstuse ettevõtted ja leivatehas.

Välislingid 

http://www.holmadmin.net/raion/holm.html
Linna plaan

Novgorodi oblasti linnad
Hajdúböszörmény

Hajdúböszörmény on linn Ungari idaosas Hajdú-Bihari komitaadis.

Linnal on Ungaris ainulaadne ringikujuline põhiplaan.

Aastal 2007 oli linnas 31 900 ja aastal 2009 31 800 elanikku.

Viited

Välislingid 
 Linna koduleht

Ungari linnad
Ruth Ling

Ruth Ling (sünninimi Ruth Heidemaa; sündinud 12. juulil 1926 Varnjal) on eesti ornitoloog.

Elulugu
Ta kasvas arsti perekonnas. Õppinud Leisi algkoolis 1933–1938, Saaremaa Ühisgümnaasiumis 1938–1941, Viljandi I Keskkoolis 1942–1945 ja Tartu Riiklikus Ülikoolis 1945–1950, mille lõpetas zooloog-bioloogiaõpetajana. Töötas õpetajana Pärnus ja Tartus 1950–1954. Oli 1954–1957 Teaduste Akadeemia Zooloogia ja botaanika instituudis aspirantuuris, bioloogiakandidaadi teaduskraadi sai 1959. Oli nimetatud instituudi nooremteadur 1957–1966. 1966–1968 töötas Zooloogia muuseumi vanemteadurina, 1968–1973 Tartu Ülikooli zooloogia kateedris vanemõpetajana, samas 1973–1993 dotsendina. Lugenud selgroogsete zooloogiat, etoloogiat, bioloogia õpetamise metoodikat, juhendanud üliõpilaste pedagoogilist praktikat ja zooloogia välipraktikaid. Siirdus 31. augustil 1993 pensionile, kuid pensionärina töötas 2001. ja 2002. aastal TÜ zooloogia ja hüdrobioloogia instituudis välipraktikate juhendajana lepingulisel alusel.

On Eesti Loodusuurijate Seltsi tegevliige alates 1947. aastast, Eesti Ornitoloogiaühingu liige, 1998. aastast auliige.

Teosed
Ligi 30 teadustrükist ornitoloogia alal. Tõlkinud saksa, inglise ja vene keelest õppe- ja aimekirjandust, sealhulgas Konrad Lorenzi "Inimene leiab sõbra" (1975), Niko Tinbergeni "Loomade käitumine" (1978), L. Jonssoni "Euroopa linnud" (2000), Karl. P. N. Shukeri "Loomade varjatud võimed" (2005) jt.

Tunnustus
Tartu Ülikooli väike medal ja tänukiri, juuli 2006  
Eesti Bioloogiaõpetajate Ühingu tänukiri ja auliige, jaanuar 2007

Isiklikku
Abikaasa Harry Ling oli bioloog-zooloog. 2 poega – füüsik ja bioloog, 8 lapselast.

Viited 

Eesti ornitoloogid
Sündinud 1926
Oberhof

Oberhof on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal Schmalkalden-Meiningeni kreisis.

Elanike oli linnas 2019. aasta lõpu seisuga 1650. Linna pindala on 23,47 km².

Oberhofis toimuvad igal aastal laskesuusatamise maailmakarikavõistluste etapid.

Oberhofis on peetud ka maailmameistrivõistlusi: laskesuusatamises (2004), bobisõidus (1931) ja kelgutamises (1973, 1985 ja 2008). 1979, 1998 ja 2004 peeti seal ka Euroopa meistrivõistlused kelgutamises.

Viited

Välislingid 

 Oberhofi koduleht

Tüüringi linnad
Tüüringi vallad
Nõo kirik

Nõo Püha Laurentsiuse kirik on kirik Tartu maakonnas Nõo vallas Nõos. Tegu on ühe vanima Eesti tellispiirkonna maakirikuga, mille algkuju on erandlikult hästi säilinud.

Kirik ehitati 13. sajandi lõpul kaitseehitusliku kolmelöövilise kodakirikuna. Esimesed teated hoone ehitamisest pärinevad 1250.–1260. aastatest. 

Nõo Laurentsiuse kirik on krohvitud kolme lööviga kolmetraveeline kirik, mille pikihoonele liitub silmatorkavalt avar ruutjas kooriruum. Kiriku kesklööv on peaaegu kaks korda laiem külglöövidest. Kesklööv on kaetud tugevate mõigasroietega 8-osaliste domikaalvõlvidega. Külglöövides on ristvõlvid, mille roideprofiil on lähedane kesklöövi omale. Eeskoda lääneportaali ees on lammutatud. Kiriku viilud on rikkalikult kujundatud. Käärkamber ja puidust torn on uuema aja lisandid.

Kirik on pühendatud esidiakon märter Laurentsiusele.

Nõo kiriku altarimaali "Kristus ristil" autor on Tõnis Grenzstein (arvatavasti koos Eduard Karl Franz von Gebhardtiga 1895).

Vaata ka
 Nõo Püha Laurentsiuse kogudus 
 Kuressaare Laurentiuse kirik
 Kuusalu Püha Laurentsiuse kirik
 Laatre Püha Laurentsiuse kirik
 Pühalepa Püha Laurentsiuse kirik

Fotosid

Viited

Kirjandus
Ajalooline kirik remonti Tartu Postimees, nr. 139, 24. mai 1936, lk. 3
 Karl E. Napiersky; Johann Jakob Bossart: "Livländische Kirchen- und Prediger-Matrikel", 1843, lk. 80

Välislingid
 

Nõo vald
Tartu maakonna kirikud
Nõo kihelkond
Tartu piiskopkonna kirikud
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Gooti kirikud Eestis
Ulysses

"Ulysses" on James Joyce'i romaan, mis ilmus esmalt järjejutuna USA ajakirjas The Little Review (märts 1918 kuni detsember 1920) ning tervikuna 1922 Sylvia Beachi väljaandel Pariisis. 

Romaani tegevus toimub Dublinis 16. juunil 1904, selle peategelane on Leopold Bloom. Teose ülesehituses on ohtralt paralleele "Odüsseiaga".

Teose peategelase perekonnanime järgi tähistatakse 16. juunit mitmel pool maailmas Bloomsday'na. Prantsuse ajaleht Le Monde valis selle 1999. aastal  sajandi 100 parima raamatu hulka.

Eesti keeles on ilmunud Märt Väljataga tõlkes peatükid 1–3 ajakirjas Vikerkaar (1991/2, 1992/9 ja 1993/5) ning Kullo Vende tõlkes peatükid 4–9 ajakirjas Akadeemia (2016/7, 2016/8, 2017/12, 2018/11, 2018/12, 2019/11, 2020/8, 2021/7).

Romaanid
1922
Iiri kirjandus
Dublin
James Joyce'i teosed
Azebiki

Azebiki (あぜ引き) on jaapani saag, ryōba alaliik, mille hambad paiknevad piki kumerjooni.

Välislingid

 Jaapani saed Takenaka tööriistamuuseumis

Jaapani saed
Tivat

Tivat on linn Montenegros Kotori lahe ääres, Tivati valla keskus.

Montenegro linnad
Mostar

Mostar on linn Bosnia ja Hertsegoviina lõunaosas Hertsegoviina-Neretva kantonis, Hertsegoviina ajalooline keskus. Mostar asub Neretva jõe ääres.

Linnas elavad bosnialased, horvaadid ja serblased.

Ajalugu 

Esimest korda on Mostarit mainitud 3. aprillil 1452, kui Dubrovniki elanikud mainisid oma erakirjas "kaht kindlust Neretva jõe silla juures". Silla ja selle kumaski otsas olevate kindluste juurde kerkis asula. 1468 sai see nimeks Köprühisar, mis türgi keeles tähendab silla juures asuvat kindlust. Kindluses oli sellal 15 maja. 16. sajandi lõpus oli Mostar Hertsegoviina peamine administratiivkeskus.

1878 hõivas Austria-Ungari Osmanite riigilt pärast viimase lüüasaamist Üheteistkümnendas Vene–Türgi sõjas kogu Bosnia ja sealhulgas Mostari. Alates 1881 asus Mostaris katoliku piiskop. Pärast Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriigi moodustamist 1919 läks ka Bosnia territoorium selle koosseisu. Teise maailmasõja ajal kuulus Bosnia iseseisva Horvaatia riigi koosseisu.

Jugoslaaviasse kuulumise ajal oli linn tähtis tööstuskeskus. Linnas toodeti boksiiti, alumiiniumitooteid, lennukeid, tubakatooteid ja veini. Linna varustamiseks elektrienergiaga rajati Neretva jõele kolm hüdroelektrijaama: Grabovica, Salakovaci ja Mostari HEJ.

Jugoslaavia kodusõjas 1992–1995 sai linn tugevasti kannatada. Tähtsamatest hoonetest hävisid frantsiskaani klooster, katoliiklik katedraal, piiskopipalee, raamatukogu, 12 mošeed ja linna sümbol Stari most. Sild taastati 2003.

Mošeed 
Linnas asub 14 mošeed:
 Karađoz Bej mošee
 Koski Mehmed Paša mošee
 ...

Sillad 

Vanim kaarsild Mostaris on Kõver sild (Kriva Cuprija). Selle ehitas 1558 osmanite arhitekt Cejvan Kethoda. On öeldud, et see oli test enne Vana silla (Stari most) ehitamist. Kõversilla kaar on poolring läbimõõduga 8,56 ja kõrgusega 4,15 meetrit. Silla kummaski otsas viib üles sillale trepp. Trepp, nii nagu sild ja selle juurde viivad teed, on sillutatud munakividega.

Vana sild valmis 1566 ja seda on peetud üheks osmanite kultuuri tippsaavutuseks Balkanil. Kumbki sild koosneb ühest kaarest. Vana silla pikkus on 29 meetrit ja ta kõrgub 21 meetri kõrgusel jõetasemest. Silla kummaski otsas on torn. Keskajal olid kummaski tornis valvurid ja lõhkeaineladu. 1992.–1995. aasta sõja käigus Vana sild õhiti; taastati 2004. aastal. Vana sild on UNESCO maailmapärandi nimekirjas.

Sport 

Linnas on kaks jalgpalliklubi: FK Velež Mostar, mida toetavad horvaadid, ja HŠK Zrinjski Mostar, mida toetavad bosnialased. 2006. aasta seisuga mängivad mõlemad klubid Bosnia kõrgliigas.

Bosnia kõrgliigas mängivad ka korvpalliklubi HKK Zrinjski Mostar ja käsipalliklubi HŠK Zrinjski Mostar.

Välislingid 

Mostari linna koduleht
http://www.visitmostar.net/

Bosnia ja Hertsegoviina linnad
Karlsson katuselt

Karlsson katuselt (ka Karlsson, Katuse-Karlsson; rootsi keeles Karlsson på taket) on väljamõeldud tegelaskuju Astrid Lindgreni lasteraamatutes. 

Karlsson on väikese poisi kasvu töntsakas mehike; enda sõnul "ilus, ülitark ja parajalt paks mees oma parimates aastates". Ta elab Stockholmis Vaasalinnas (Vasastan) neljakorruselise maja katusel korstna taga tulemüüri lähedal peidus olevas majakeses. Selja peal oleva propelleri abil saab ta lennata, propeller käivitub kõhu peal paiknevale nupule vajutamisel. Karlsson ei täpsusta, kust selline seadeldis pärit on, kuid kinnitab, et niimoodi lennata pole raske, ehhki igale "põhukotile" ta seda ei soovitaks.

Karlssoni päritolu on teadmata, kuid oma sõnul on tal vanaema, kes on maailma suurim pragaja, aga kes teda sellele vaatamata pööraselt armastab. Karlsson lisab, et tema vanaema elab majas, mitte ei jookse ööd läbi lageda taeva all ringi. Hiljem selgub Karlssoni jutust, et tema ema on "memm" ning isa Unne-Matti, kes kutsub teda mürakaruks. Karlsson meenutab seejuures juhtumit oma lapsepõlvest, kui isa teda ümber Malari järve joostes taga ajas.

Karlsson on parasjagu suurustaja, märkides sageli, et ta on ühes või teises valdkonnas maailma parim. Näiteks on Karlsson oma sõnul maailma parim lapsehoidja, maailma parim kukemaalija, maailma parim kunstlendur ning maailma parim majahoidjataltsutaja. Karlsson liialdab alatihti, ta kinnitab Väikevennale, et tal on kodus tuhat aurumasinat ning hulk lennata armastavaid koeri, kelle kõigi nimi on Ahlberg. Ta korraldab hulga pahandusi: viskab potilille aknast välja, korraldab Väikevenna korteris uputuse, mängib toiduga ning lõikab kääridega auklikuks vooditeki, et sellest tondirüü valmistada. Karlsson on ka ahne ning sööb Väikevenna eest ära kommid ja koogid ning teeb ta rahast lagedaks.

Esialgu Svantessonide perekond ei usu Väikevenna Svante juttudesse Karlssoni olemasolust, kuid hiljem nad satuvad juhuslikult Karlssonit nägema ning perekond lepib kummalise mängukaaslasega, kelle pesamuna on endale leidnud. Karlsson tunneb ennast Svantessonide pere täieõigusliku liikmena, kes nõuab ühtaegu nii süüa kui ka eesukse kaudu väljaviskamist nagu tema sõnul kõiki korralikke inimesi välja visatakse. Kuigi Karlsson seda eriti sageli välja ei näita, peab ta Väikevennast ("Nii imelik kui see ka pole, sa siiski meeldid mulle!" jm) ja tema emast lugu ("Sul on üsna armas ema, kahju ainult, et nii kitsi."). Ta on Väikevennale toeks, kui ema haigestub ning koos "tirriteeritakse" käreda meelega koduabilist Majasokku ning hiljem külla sõitvat Svantessonide kauget sugulast, vanapoissi onu Juliust.

Teose lõpus saab Karlsson rikkaks. Kohalik ajaleht kirjutab, et Vasalinnas on tihti näha ringi lendamas tundmatut objekti, mille tabajale on auhinnaks 10 000 rootsi krooni. Karlsson läheb toimetusse ise kohale ning teatab, et kogu summa tuleb talle välja maksta. Ta nõuab kogu auhinnaraha ainult viieöörilistes, topib taskud münte täis ja lubab ülejäänule hiljem aiakäruga järele tulla.

Raamatud Karlssonist
"Väikevend ja Karlsson katuselt" (1955)
"Karlsson katuselt lendab jälle" (1962)
"Karlsson katuselt hiilib jälle" (1968)

Astrid Lindgreni teoste tegelased
Sookaitseala

Sookaitseala on looduskaitsealuse territooriumi tüüp, mis võeti Eestis kasutusele 1981. aastal, mil moodustati 30 sookaitseala. Üldisemalt on sookaitseala soode kaitseks moodustatud kaitseala, samuti kaitse alla võetud soo (märgala) või soostik.

Eesti sookaitsealad
Esimesi Eestis kaitse alla võetud soid on Ratva raba (Kirde-Eestis), mis võeti reservaadina (1109 ha) kaitse alla 1938. aastal.

1957. aastal moodustatud Nigula Riiklik Looduskaitseala ja Viidumäe Riiklik Looduskaitseala on ühtlasi soode kaitse alad.
1957. aastal moodustati botaanilis-zooloogiliste keelualadena ka Nehatu soo, Nätsi ja Muraka raba.

1981. aastal moodustati (Eesti NSV Ministrite Nõukogu 25. mai 1981. a määruse nr 340 alusel) järgmised 30 sookaitseala

1993. aastal moodustatud Soomaa rahvuspark haarab Kikepera, Kuresoo, Öördi ja Valgeraba.
Aastast 1999 on kaitse all osa Puhatu soostikust.
Aastal 2018 moodustatud Alutaguse rahvuspark haarab Agusalu, Muraka ja Puhatu soid ning Selisood.

Vaata ka
Eesti kaitsealade loend
Eesti sood
Eesti soode loend
inimtegevuse mõju Eesti soodele
Ramsari Rahvusvahelise tähtsusega märgalad
soodesõda

Kirjandus

Telmatoloogia
Kaitsealad
Mr. Bean

Mr. Bean on Rowan Atkinsoni kehastatud tegelaskuju, kes on Briti televisiooni komöödiasarja "Mr. Bean" peategelane. 

Peale algse seriaali on tegelaskuju kasutatud veel animasarjas ja kahes täispikas mängufilmis.

Telesarjade tegelased
Võisiku mõis

Võisiku mõis (saksa keeles Woiseck) oli rüütlimõis Kolga-Jaani kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põltsamaa valda Jõgeva maakonnas.

Ajalugu
Võisiku mõisa on esmakordselt mainitud 1558. aastal. 1561. aastal läänistati mõis endisele Vasknarva foogtile Dietrich von der Steinkuhlile.

18. sajandi esimesel poolel kuulus mõis Heinrich von Fickile, 1750. aastal, Heinrich von Fick surma järel maad jagati tema viie tütre vahel. Sophie Elisabeth sai Võisiku mõisa, Maria Friederike Eistvere, Beata Regina Adavere, Aurora Vana-Põltsamaa ning Christina Uue-Põltsamaa ning hiljem läks see perekonnasidemeid mööda Bockide aadlisuguvõsa kätte. 

19. sajandi alguses kuulus mõis Timotheus Eberhard von Bockile ning hiljem tema õele Elisabeth Helene Sophie von Bockile, kes oli abielus Peter Otto Zoege von Manteuffeliga. Pärast Manteuffeleid kuulus mõis veel Samson von Himmelstjernade ja zur Mühlenite aadlisuguvõsale.

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Leon von zur Mühlen.

Mõisakompleks
Mõisa ühekorruseline peahoone rajati Berend Johann von Bocki soovil 1750.–1760. aastatel. Kivist hoonet iseloomustavad eenduvad tiivad. Peaukse ees asuv veranda rajati ilmselt 19. sajandil. 

1920. aastal Võisiku mõisa hooned riigistati ja 1925. aastal avati Võisiku mõisahoones "Vanurite ja nõdrameelsete varjupaik" 25-le hoolealusele. Nüüdisajal paikneb peahoones Võisiku hooldekodu ning aastail 2000–2001 hoone restaureeriti. 

Mõisahoone lähedal paiknes ka hulk kõrvalhooneid ja  regulaarstiilis park. Ajaloolise pargi esiväljak oli avar, korrapärase teedevõrgu ja lillepeenardega, üksikute puudegruppidega. Mõisapargi tagaväljakul asunud barokkaed ei ole säilinud ja sinna on ehitatud uusi hooneid ning rajatud majandusõu. Pargi juures oli paisjärv-tiik.

Säilinud kõrvalhoonetest on tähelepanuväärsemad pesuköök ja 19. sajandi II poole kolmelt küljelt lahtise kaaristuga  maakivist Võisiku mõisa uus sepikoda, mida kaunistavad kolme kaaravaga kaaristud ning Võisiku mõisa vesiveski-viinavabrik. 19. sajandi Maakividest ja tellistest vesiveski-viinavabrikus on säilinud hoone põhimaht ja ruumijaotus, hooneosad ning nende arhitektuurne vormistus. Salinud on ka Võisiku mõisa viinakelder, ühekorruseline 18. sajandi teise poole krohvitud seintega ja murdkelpkatusega Võisiku mõisa ait, 1852. aastal ehitatud Võisiku mõisa vana sepikoda, 19. sajandi teise poole pae- ja maakivist Võisiku mõisa rehe masinaruum ja ait. Mõisale kuulus ka Külmoja veski Põltsamaa kihelkonnas.

Võisiku mõisa kalmistu 
Mõisakompleksist poolteist kilomeetrit eemal paikneb Bockide perekonnakalmistu.

Viited

Välislingid

 Võisiku mõis Eesti mõisaportaalis

Viljandimaa mõisad
Põltsamaa vald
Kolga-Jaani kihelkond
Zur Mühlenite mõisad
Montpellier

Montpellier on linn Prantsusmaal, Hérault' departemangu ja endise Languedoc-Roussilloni piirkonna keskus. Asub Lezi jõe ääres 10 km kaugusel Vahemere rannikust.

Ajalugu 

Montpellier on üks väheseid linnu Prantsusmaal, millel ei ole Rooma Impeeriumiga seotud tagapõhja. Varakeskajal oli ala peamine asula Maguelone piiskoplik linnake, kuid piraatide pidevad ründeretked sundisid elanikke liikuma rohkem sisemaale. Linna on esmakordselt mainitud 26. novembril 986. Sellest ajast on teada, et asula sai Toulouse'ist pärilt feodaalide omandiks. Esimese valitsejana on teada Guillem de Toulouse (Guillem Toulouse'ist), kes pani aluse kohalikule feodaaldünastiale. Linn kerkis esile 10. sajandil, kui seal hoogustus kaubandus Vahemere maailmaga. Tol ajal oli linn ka väga tolerantne erinevate usundite suhtes – judaismi, islamiusuliste ja protestantide suhtes. 1180. aastal rajas Guillem VII de Montpellier meditsiini teaduskonna ja sellele järgnes linna ülikooli rajamine 1220. aastal. Sellega muutus linn tolle aja üheks tähtsamaks meditsiinikeskuseks maailmas. See ajastu märkis linna ajaloos tema kõrgaega.

1213. aastal sai linn Aragóni kuningate valduseks. See juhtus Peter II Aragoni abiellumisega Marie de Montpellier'ga. Viimane andis linna oma abikaasale kaasavaraks. 

Montpellier oli hugenottide keskus 1622. aastani, mil Louis XIII väed linna vallutasid.

Linnaosad

Pärast aastat 2001 on linn ametlikult jagatud seitsmeks linnaosaks, need omakorda on jagatud alam-linnaosadeks. Igaüks neist omab linnaosavalitsust ja sellest valitsusest valitakse linnapea juurde esindaja, keda nimetatakse Montpellier' abilinnapeaks.

Linnaosad on järgmised: (sulgudes ligikaudne tõlge eesti keelde)
 Montpellier-Centre (Montpellier' kesklinn)
 Croix-d'Argent ('hõberisti')
 Les Cévennes 
 Mosson 
 Hôpitaux-Facultés (Haiglad-Teaduskonnad)
 Port Marianne (Marianne'i sadam)
 Prés d'Arènes (Areenide)

Sport
Linnas tegutseb jalgpalliklubi Montpellier HSC. Hooajal 2011–2012 tuli Montpellier Ligue 1 meistriks.

Haridus 
 École nationale de l'aviation civile
 EPITECH
 Montpellier Business School

Kunst
Montpellier's asub 1825. aastal asutatud kunstimuuseum Musée Fabre, mida aastatel 2003–2007 renoveeriti 61,2 miljoni euro eest ning mis on Montpellier's üks olulisi turismiobjekte.

Sõpruslinnad
 Louisville, Ameerika Ühendriigid (1955)
 Heidelberg, Saksamaa (1961)
 Kos, Kreeka (1962)
 Barcelona, Hispaania (1963)
 Chengdu, Hiina (1981)
 Tiberias, Iisrael (1983)
 Fès, Maroko (2003)
 Tlemcen, Alžeeria (2009)
 Rio de Janeiro, Brasiilia (2011)
 Palermo, Itaalia (2014)

Lisaks on 2006. aastast sõprus- ja koostööleping Kanada linna Sherbrooke'iga, see käsitleb koostööd meditsiini ja kõrghariduse vallas.

Vaata ka 
Montpelier

Viited

Välislingid 

Montpellier' koduleht 

Prantsusmaa linnad
Hérault' departemangu vallad
Laevakere

Laevakere on veesõiduki veekindel põhiosa, mis koosneb seintest ehk parrastest ja sõltuvalt materjalist tavaliselt ka seda toetavast karkassist ehk talastikust.

Kattematerjal 
Puulaeva kere kattematerjali nimetatakse plangutuseks, metallkerega laeval plaadistuseks. Puulaeva välisplangutus koosneb parda-, põhja- ja tekiplangutusest. Välisplaadistus koosneb parda-, põhja- ja tekiplaadistusest või pannulist, mida toetab karkass või talastik. Karkassi talastik on pannuliga kindlalt ühendatud ja need moodustavad ruum- ja tasandkonstrutsioonid, tagamaks vajaliku üld- ja kohaliku tugevuse.

Sisemus 
Laeva keres paiknevad tavaliselt lasti- või eluruumid ja jõuseade masinaruumiga. Seest on laevakere jaotatud ruumideks piki- ja põikvaheseintega, vahetekkidega ja platvormidega. Laevakerel võib olla topeltpõhi ja topeltparras. Tavaliselt on laevas või muus ujuvvahendis veekindlad ja tulekindlad põikvaheseinad.

Talastik 

Laevakere talastik jaotatakse paiknemise järgi põhja-, parda-, teki-,vaheseinte-, vööri- ja ahtritalastikuks. Põhjataladest tähtsaim on kiil,mida puulaeval nimetatakse ka emapuuks. Pardatalastikus on tähtsaim kaar. Talade suuna järgi nimetatakse neid põik-, püst-, piki- ja rõhttalastikuks.

Konstruktsiooniline iseärasus ja teatudsuunaliste talade ülekaal määrab talastiku kas põik-, piki- või segasüsteemseks. Vaheseintel ja tekkidel on peale laevakere ruumideks jaotamise ülesandeks ka vajaliku jäikuse ja tugevuse tagamine. Veetihedad vaheseinad ja tekid, teine põhi ja teine parras piiravad vee leviku avarii puhul ja tagavad laeva uppumatuse kas ühe või mitme ruumi täitumisel veega.

Laevakere kuju 
Laevakere kuju määratakse projekteerimisel vastavalt laeva otstarbele, sõidupiirkonnale, kiirusele ja rahvusvahelistele nõuetele, mis puudutavad laeva juhitavust, meretaluvust, jääläbivust. Nüüdisaegsed laevad ehitatakse põhiliselt laevaehitusterasest. Väiksemate laevakerede materjaliks võib olla puit, raudbetoon, alumiiniumsulamid, plastmass vm.

Kasutatud kirjandus
Mereleksikon, 1996. Eesti Entsüklopeediakirjastus.

Välislingid

Laevade ehitus
Õigus ja Õiglus

Õigus ja Õiglus (poola keeles Prawo i Sprawiedliwość, lühendatult PiS) on rahvuskonservatiivne Poola erakond, mis asutati 2001. aasta 13. juunil.

Erakonna esimees on Jarosław Kaczyński.

2005. aasta 31. oktoobrist 2007. aasta 16. novembrini olid Poolas võimul Õiguse ja Õigluse juhitud valitsused.

2015. aastal võitis partei valimised, omandades enamuse nii Seimis kui ka Senatis. Valimiste järel moodustas PiS Beata Szydło valitsuse, mis on astunud järjekindlalt samme, tugevdamaks partei mõju ka teistes võimuharudes ja valdkondades, sh ülemkohtus ja ajakirjanduses. Niisugune poliitika on pälvinud ohtralt rahvusvahelist kriitikat.

Poliitilised vaated

Õigus ja Õiglus pooldab riigi mõõdukat sekkumist majandusellu, riigipoolset tasuta arstiabi, tugevat sotsiaalsüsteemi ja riigikaitset. Moraaliküsimustes sarnanevad erakonna vaated katoliku kiriku omadega.

Välispoliitikas panustatakse kõige enam tihedatele ja headele suhetele Ameerika Ühendriikidega. Euroopa Liitu suhtub Õigus ja Õiglus kohati kriitiliselt, kuid ei ole eurointegratsiooni põhimõtteline vastane.

Osalemine valimistel

Poola parlamendivalimistel sai see erakond 2001. aastal 460-kohalises alamkojas 44 kohta, 2005. aastal alamkojas 155 kohta ja 100-kohalises ülemkojas 49 kohta, 2007. aastal alamkojas 166 kohta ja ülemkojas 39 kohta.

Poola presidendivalimistel osutus 2005. aastal võitjaks Õiguse ja Õigluse kandidaat Lech Kaczyński, kes sai valimiste teises voorus 54% häältest.

Euroopa Parlamendi valimistel sai erakond 2004. aastal 12,7% häältest, mis tagas Euroopa Parlamendis 7 saadikukohta.

Välislingid
Õigus ja Õiglus

Poola parteid
Konservatiivsed parteid
Konstantin Vassiljev

Konstantin Vassiljev (sündinud 16. augustil 1984 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja), kes mängib jalgpalli Tallinna FC Flora ridades.

Klubikarjäär
Ta alustas karjääri 2001. aastal Tallinna Jalgpalliklubis.

2002. aastal liitus ta FC Levadiaga. 2008. aastal siirdus ta Sloveenia klubi NK Nafta Lendava ridadesse.

Suvel 2009 tundis Vassiljevi palkamise vastu väidetavalt huvi Austria klubi SCR Altach, kuid Vassiljevi enda sõnul "vahepeal tekkinud varianti enam ei ole".

2011. aasta algul sõlmis ta 2,5-aastase lepingu Sloveenia kõrgliiga klubiga FC Koper. Enne seda oli ta väidetavalt lähedal siirdumisele Serie A klubisse Genoa CFC. Ametliku debüüdi tegi ta 26. veebruaril 2:1 võidumängus Domžale vastu.

2011. aasta suve lõpus sõlmis ta 3-aastase lepingu Venemaa kõrgliiga klubiga Permi Amkar.

2015. aasta suve lõpus sõlmis ta 2-aastase lepingu Poola kõrgliiga klubiga Jagiellonia Białystok.

Koondisekarjäär
2006. aastast alates on ta mänginud Eesti koondises 131 mängu ja löönud 25 väravat.

28. märtsil 2009 MM valikmängus Armeenia vastu lõi Vassiljev 1:1 viigivärava, mis oli temale esimeseks koondisesärgis. Mängu lõppseis jäi 2:2.

10. oktoobril 2009 mängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu oli ta esmakordselt koondise kapten, kuna kollaste kaartide tõttu pidi mängu vahele jätma Raio Piiroja. Mäng kaotati 0:2.

9. veebruaril 2011 lõi ta 2:2 viigimängus Bulgaariaga penaltitest mõlemad Eesti väravad, kuid hiljem mõisteti kohtunikud süüdi kihlveopettuses ning mängu ei kajastata ametlikus statistikas.

25. märtsil 2011 lõi ta 2:0 võidumängus Uruguay vastu 1:0 värava ning andis väravasöödu.

7. oktoobril 2011 Konstantin Vassiljev lõi EM-valikmängus Põhja-Iirimaale kaks väravat ning aitas Eesti koondisel 2:1 alistada Põhja-Iirimaa.

7. septembril 2013 lõi ta viigimängus Hollandiga 2 väravat. Mäng lõppes 2:2.

Koondiseväravad

Saavutused ja tunnustus

Individuaalsed
  Eesti jalgpallikoondis
 Hõbepalli võitja 2009, 2011, 2012, 2013 ja 2016
 Kuldpalli võitja 2014
  Meistriliiga
 Soccernet.ee lugejate poolt parimaks poolkaitsjaks hääletatud 2006
 Aasta parim jalgpallur 2010, 2011, 2013
 Aasta kodanik 2011
 Valgetähe IV klassi teenetemärk 2013

Isiklikku
Ta on 175 cm pikk ja kaalub 72 kilo.

Vaata ka 
 Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid 

 Konstantin Vassiljev (90minut.pl)
 Konstantin Vassiljev (national-football-teams.com)
 Goal.com World Player Of The Week: Konstantin Vassiljev – Estonia (inglise keeles)
Motivatsioonist pulbitsev Vassiljev sihib Permi Amkarist Venemaa tippklubisse Eesti Päevaleht, 15. september 2011
 
 

Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallurid välismaal
Eesti jalgpallikoondislased
Tallinna FCI Levadia jalgpallurid
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Meistriliiga mängijad
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Aasta kodanikud
Sündinud 1984
James Beckford

James Beckford (sündinud 9. jaanuaril 1975) on Jamaica kergejõustiklane (kaugushüppaja).

Saavutused

Olümpiamängudel 

1996 Atlanta
 hõbemedal 8,29

Maailmameistrivõistlustel 

 1995 Göteborg
 hõbemedal 8,30
 2003 Saint-Denis
 hõbemedal 8,28

Sisemaailmameistrivõistlustel 

 2004 Budapest
 hõbemedal 8,31

Isiklikku 

James Beckford on 183 cm pikk ja kaalub 73 kg.

Välislingid 

James Beckford IAAF-i koduleheküljel
Atlanta olümpiahõbe hullutab täna eestlasi

Jamaica kergejõustiklased
Sündinud 1975
Kaugushüppajad
Elukultuuri Instituut

Elukultuuri Instituut (EKI) on sotsiaalset konservatismi esindav Eesti mõttekoda ja kirjastus. Instituut on asutatud 2007. aastal.

Instituudi enese sõnul on selle missioonis eriline tähtsus austuse süvendamisel inimelu vastu ning abielu ja perekonna kui inimese loomuliku füüsilise ja vaimse kasvamise keskkonna olulisuse rõhutamisel.

EKI on osa kristlikust kodanikuühendusest Miikaeli Ühendus.

7. aprillil 2008 avas Elukultuuri Instituut aborditeemalise infoportaali ABORT.EE

Nad on kirjastanud rea kristliku sisuga tõlkeraamatuid.

Viited

Välislingid
Elukultuuri Instituudi häälekandja
ABORT.EE

Konservatism
Perekond
Eesti kirjastused
Det som engang var

"Det som engang var" (See, mis ükskord oli) on Burzumi teine täispikk album. Kõik lood on lindistatud 1992. aasta aprillis Varg Vikernes'i oma plaadifirmas Cymophane, kuid album ei ilmunud enne 1993. aasta augustit. Algseid, Cymophane plaadifirma all välja lastud plaate valmistati 950 eksemplari. Hiljem ilmus sama album Misanthropy Records'i all.

Albumi kaanepilt on inspireeritud Advanced Dungeons & Dragons'''i moodulist "The Temple of Elemental Evil''".

Lood albumil 
"Den onde kysten" (The Evil Shores) – 2:20 
"Key to the Gate" – 5:14 
"En Ring til å herske" (One Ring to Rule) – 7:10 
"Lost Wisdom" – 4:38 
"Han som reiste" (He Who Journeyed) – 4:51 
"Når himmelen klarner" (When the Sky Clears) – 3:50 
"Snu mikrokosmos tegn" (Turn the Sign of the Microcosmos) – 9:36 
"Svarte troner" (Black Thrones) – 2:16 

Burzumi albumid
1993. aasta albumid
Matthias Thumser

Matthias Thumser (sündinud 24. septembril 1953 Hofis) on saksa ajaloolane, Balti Ajaloo Komisjoni esimees alates 2007. aastast.

Thumser õppis ajalugu, germanistikat ja geograafiat Würzburgis, 1986. aastal sai ta doktorikraadi Otto Meyeri juhendamisel. 1992. aastal habiliteerus ta Marburgi ülikoolis.

Alates aastast 1997 kuni emeriteerumiseni 2018. aastal oli Thumser Berliini Vaba Ülikooli Friedrich Meinecke instituudi kõrg- ja hiliskeskaja ajaloo professor.

Thumseri uurimisaladeks on paavstlus, Rooma ja Kesk-Itaalia keskajal; kirjakultuur hiliskeskajal; Liivimaa keskajal ning Lõuna-Saksa varahumanism. Ta oli ka "Liv-, est- und kurländisches Urkundenbuchi" I osa puuduolevate köidete (13.–14. köide, mis katavad ajavahemiku 1472–1494; köited ilmusid vastavalt 2018. ja 2019. aastal) koostamisega tegelenud uurimisprojekti juht.

Välislingid 
Elulugu (saksa keeles)

Saksamaa ajaloolased
Sündinud 1953
Aleksander Loit

Aleksander Loit (5. augustini 1936 Aleksander Sitan; 11. juuni 1925 Pärnu – 16. jaanuar 2021 Uppsala) oli eesti päritolu Rootsi ajaloolane.

Loit sündis sõjaväeametnik Heinrich Siitani (alates 1936. aastast Hendrik Loit) peres. 1944. aasta märtsis lõpetas ta Tallinna 2. Gümnaasiumi.

Aastatel 1943–1944 kuulus ta Saksa lennuväe õhuvaatlejate üksusse. Aastal 1944 põgenes ta paadiga Rootsi, randudes 25. septembril Ojamaal.

1945. aastal asus ta õppima Uppsala Ülikoolis, mille ta lõpetas 1950. aastal ajaloolasena. 1955. aastal sai ta litsentsiaadikraadi ning asus seejärel tööle ülikooli õppejõuna, tema õpilaste hulka kuulus ka tulevane kuningas Carl XVI Gustaf. 1975. aastal kaitses Loit doktorikraadi, tema väitekirja teemaks oli "Võitlus feodaalrendi ümber. Reduktsioon ja domeenipoliitika Eestimaal 1655–1710". Tööd hinnati Uppsala Ülikooli auhinnaga Gejierska priset ning ta sai dotsendiks, 1981. aastal professoriks.

Samal aastal sai temast ka Balti uurimiskeskuse juhataja, kellena ta asus toimetama teadusväljaannete sarja "Studia Baltica Stockholmiensia" (selle 26 köidet ilmusid 1985–2006, Loit toimetas neist pooled). Loit edendas juba varasemast ajast, Balti Instituudi juhatuse liikmena (1970–1996) sidemeid Eesti, Läti ja Leedu ajaloolastega. 1980. aastatest kuni pensionile siirdumiseni 1993. aastal korraldas Loit mitmeid teaduskonverentse, kuhu kutsuti esinema ka Baltikumi teadlasi.  

Loit tegeles peamiselt 17. sajandi Eesti ja Rootsi ajaloo uurimisega. Samas uuris ta ka 20. sajandi alguse Eesti ja Rootsi vahelisi suhteid, aga ka Baltisaksa rüütelkondade tegevust Eesti Vabariigi iseseisvuse väljakuulutamisel.

Loit oli tegev nii väliseesti kui ka Eesti ajaloo- ja teadusorganisatsioonides.

Teoseid
Baltisaksa rüütelkondade seisukohad ja tegevus Eesti iseseisvumisel 1918–1920. Tuna 4/ 2006

Tunnustus
1989 – Suur Ignatsi Jaagu medal
1989 – Tartu Ülikooli audoktor
1993 – Turu Ülikooli audoktor
1994 – Hertsog Karli auhind (alates 2014 Stora historiepriset)
1995 – Mare Balticum-Medaille
2001 – Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited

Kirjandus 
Enn Tarvel. Aleksander Loit 80. Tuna 3/ 2005
Sõnal on jõud (intervjuu). Horisont 3/ 2009 
Raimo Raag. Aleksander Loidi mälestuseks (toim. Tiina Pintsaar). Eesti Päevaleht, 18. jaanuar 2021

Välislingid
TLÜAR väliseesti isikud

Eesti ajaloolased
Rootsi ajaloolased
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Õpetatud Eesti Seltsi auliikmed
Tartu ülikooli audoktorid
Uppsala Ülikooli professorid
Uppsala Ülikooli vilistlased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Rootsis
Sündinud 1925
Surnud 2021
Jekaterina Jurjeva

Jekaterina Valerjevna Jurjeva (vene keeles Екатерина Валерьевна Юрьева; sündinud 11. juunil 1983 Tšaikovskis Permi oblastis) on endine Venemaa laskesuusataja, Venemaa teeneline meistersportlane.

Jurjeva debüteeris maailmakarikavõistlustel 2004–2005 hooajal. Siis tuli Jurjeval oodata ligi paar aastat, enne kui sai uuesti rahvusvahelisel areenil võistelda, kuna Venemaa naislaskesuusatajatele vähendati dopingu kasutamise pärast osalevate sportlaste arvu rahvusvahelistel võistlustel. Uuesti osales ta MK-võistlustel 2006–2007 hooajal. Esimese poodiumikoha sai ta MK-etapil 2007. aasta 2. märtsil Lahtis, kui sai 10 km sprindis kolmanda koha. Esimene võit tuli sama aasta 13. detsembril Poljukas, kui ta tõusis poodiumi kõrgemale astmele 15 km eraldistardiga sõidus.

2008. aasta maailmameistrivõistlustel Östersundis tõusis Jurjeva 7,5 km sprindi tulemuste põhjal 10 km jälitussõiduks saadud üheksandast stardikohast puhta laskmise tulemusel finišis teiseks, kaotades maailmameistriks tulnud Andrea Henkelile 20,5 sekundit. 15 km eraldistardiga sõidus lasi ta ka puhtalt ja tuli maailmameistriks rohkem kui minutilise eduga Martina Glagowi ees. Kolmas medal nendel võistlustel tuli 12,5 km ühisstardiga sõidus, kus ta tegi kaks möödalasku ning sai pronksmedali Magdalena Neuneri ja Tora Bergeri järel.

Jekaterina Jurjeva on sportlaskarjääri jooksul kaks korda (2009 ja 2013) jäänud vahele dopingu kasutamisega.

Saavutused

Maailmameistrivõistlustel 

 2008  Östersundis
  maailmameister 15 km eraldistardiga sõidus
  hõbemedal 10 km jälitussõidus
  pronksmedal 12,5 km ühisstardiga sõidus

Juunioride maailmameistrivõistlustel 

 2004  Haute-Mariennes
  hõbemedal 3×6 km teatesõidus

Maailmakarikavõistlustel

Maailmakarikavõistluste etapivõidud

Dopinguskandaalid ja karjääri lõpetamine 
Jekaterina Jurjeva hoidis naiste maailmakarika üldarvestuses esikohta, kui 2008. aasta detsembris Östersundi MK-etapi järel temalt võetud dopinguproov osutus positiivseks. 13. veebruaril 2009 kinnitas Rahvusvaheline Laskesuusatamise Liit (IBU) kolme Vene laskesuusataja Jekaterina Jurjeva, Dmitri Jarošenko ja Albina Ahhatova vahelejäämist dopinguga. Karistuseks määrati kaheaastane võistluskeeld. Pärast keeluperioodi lõppu 2010. aasta detsembris naasis Jurjeva võistlusradadele. 2013. aasta detsembris antud võistlusväline dopinguproov osutus positiivseks, mistõttu teatas Jurjeva karjääri lõpetamisest veebruaris 2014. Korduva dopingukasutuse tõttu määrati 2014. aastal Jurjevale 8-aastane võistluskeeld.

Tunnustus
2008 – Venemaa teeneline meistersportlane

Viited

Välislingid 
Jekaterina Jurjeva koduleht
Jekaterina Jurjeva Biathlonworldi kodulehel
Jegaterina Jurjeva blogi Sports.ru kodulehel

Venemaa laskesuusatajad
Sündinud 1983
Mitrovicë

Kosovska Mitrovica on linn Serbias. Kosovska Mitrovica on Serbia Kosovska Mitrovica ringkonna keskus.

Linna albaaniakeelne nimi on Mitrovicë.

Linna lõunaosas on enamuses albaanlased, põhjaosas serblased. Kogukondi eraldab Ibari jõgi. Linn on Põhja-Kosovo serblaste enklaavi keskus.

Välislingid
 

Kosovo linnad
Sardonic Wrath

"Sardonic Wrath" on Norra black metal bändi Darkthrone kümnes täispikk album.

Lood albumil 
"Order of the Ominous" – 2:32 
"Information Wants to Be Syndicated" – 3:44 
"Sjakk matt Jesu Krist" (Checkmate Jesus Christ) – 4:04 
"Straightening Sharks in Heaven" – 3:27 
"Alle gegen Alle" – 3:21 
"Man tenker sitt" – 3:05 
"Sacrificing to the God of Doubt" – 4:34 
"Hate Is the Law" – 3:22 
"Rawness Obsolete" – 6:14

Varia 
See album lasti välja ka vinüülplaadina. Limiteeritud kogusena tehti neid vaid 2000tk.
2004. aasta aprillis riputati terve album üles interneti kõikidele vabalt alla laadimiseks. 6. sept. poelettidele jõudnud album erineb interneti omast siiski päris palju.
Spekuleeritakse, et plaat sai oma nime Garm'i neile varem kirjutatud sõnadest Total Death albumil ("Hark! as lands tremble, and empires fall/Ye may hear us laugh with sardonic wrath").
Loos Hate Is the Law laulavad Nocturno Culto asemel hoopis Fenriz ja Apollyon.

Koosseis 
Fenriz – trummid 
Nocturno Culto – kitarr, basskitarr, vokaal

2004. aasta albumid
Darkthrone'i albumid
Transilvanian Hunger

"Transilvanian Hunger" on Norra black metal bändi Darkthrone neljas täispikk album. See on esimene album ilma kitarrist Zephyrouseta. Tema töö võttis üle Nocturno Culto. Fännide seas on albumi kohta kahte sorti arvamusi. Ühed arvavad, et see on nii vilets, et ei kannata mitte mingisugust kriitikat. Teised, aga arvavad, et hoolimata sellest, et album lindistati ja lasti välja liigselt kiirustades, on tulemus selle kohta super.

Lood albumil 
"Transilvanian Hunger" – 6:10 
"Over Fjell Og Gjennom Torner" – 2:29 
"Skald Av Satans Sol" – 4:29 
"Slottet I Det Fjerne" – 4:45 
"Graven Tåkeheimens Saler" – 4:59 
"I En Hall Med Flesk Og Mjød" – 5:13 
"As Flittermice As Satans Spys" – 5:56 
"En Ås I Dype Skogen" – 5:03 
5., 6., 7. ja 8. loo sõnad on kirjutanud Varg Vikernes.

Varia 
Ekslikult arvatakse, et albumi pealkiri on kuidagi seotud vampiiridega. Tegelikult on albumi pealkiri austusavaldus Mayhemi ensetapu sooritanud lauljale Deadile, kes kandis surres seljas T-särki kirjaga "I ♥ Transylvania" (Ma ♥ Transilvaaniat).
Esimeste plaatide CD raamatutele oli trükitud lause "Norsk Arisk Black Metal" (Norra aarjalaste Black Metal), mida hiljem üldsuse tugeval survel enam CD raamatutele ei trükitud.
Albumi kaanel poseerib Fenriz.

Koosseis 
Fenriz – trummid
Nocturno Culto – vokaal, kitarr, basskitarr

1994. aasta albumid
Darkthrone'i albumid
Prizren

Prizren on elanike arvult teine linn Kosovos. Linn on Prizreni ringkonna halduskeskus, mida ajalooliselt teatakse kui albaania rahvusluse hälli.

Ajalugu

Ptolemaios mainis enda kaardikogumikus "Geographia" rooma leegionäride rajatud asundust Therandat juba 2. sajandil.

Etümoloogia
5. sajandil mainib Prokopios sama kohta kui Petrizênit. Võimalik on tuletis vanaserbiakeelsest sõnast Призрѣти, mis tähendab kaugelt märgatavat kindlust.

Keskaeg
Konstantin Jireček järeldas Dimítrios Komatinosele (13. sajandi Ohridi peapiiskop) toetudes, et linn oli kirdepoolseim albaanlaste asundus enne lõunaslaavlaste ekspansiooni.

Sõpruslinnad

Vaata ka
Prizreni liiga

Viited

Kosovo linnad
Vana-Rooma asulad
Usma järv

Usma järv (läti keeles Usmas ezers) asub Lätis Kuramaal Ventspilsi piirkonnas Usma vallas.

Järve pindala on 34,692 km2, pikkus 13,5 m, keskmine sügavus 5,4 m, suurim 27 m.

Vaata ka
Moricsala looduskaitseala

Välislingid 

Läti järved