joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Asta Vender

Asta-Juliette Vender (kuni 1935. aastani Asta-Juliette Sahkenberg; 1935–1939 Asta-Juliette Salurand; 1. september 1916 Tallinn – 26. märts 2014) oli eesti raamatuillustraator. Tema elutöö oli peamiselt lastekirjanduse illustreerimine.

Hariduskäik
Asta Vender õppis Tallinna 18. algkoolis ja Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumis. 1944. aastal astus ta Kunstiinstituuti, mille lõpetas 1950. aastal graafika erialal.

Töökäik
Pärast Kunstiinstituudi lõpetamist suunati ta tööle lasteajakirja Pioneer kunstiliseks toimetajaks, samal ajal tegi ta ühtlasi kirjastuse pakutud illustreerimistöid. 

1952. aastal loobus täiskohaga ajakirjatööst ning jätkas Kunstnike Liidu liikme ja vabakutselise kunstnikuna raamatuid illustreerides. 

Aastatel 1965–1969 töötas kirjastuses Eesti Raamat kunstilise toimetuse juhatajana, jätkates õhtuti raamatute illustreerimist kuni tervise halvenemiseni. 

1969. aastast oli Asta Vender taas vabakutseline. Kunstniku piltidega on ilmunud tublisti üle 200 lasteraamatu, sealhulgas "Sõnni Siim", "Timbu-Limbu", "Himplike ja Pimplike".

Välislingid
Asta Vender esitles õuelugusid 
Asta Vender – tegelikult ei oleks temast pidanud kunstnikku saama 
Teeneka raamatuillustraatori Asta Venderi isikunäitus 
 Ilmar Palli. Asta Vender: Igav pole mu elu mitte kunagi olnud, Maaleht, 22. oktoober 2009

Eesti kunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1916
Surnud 2014
Tallinna Majanduskooli vilistlased
Eesti illustraatorid
Deivi Org

Deivi Org (kunstnikunimega Monica del Norte; sündinud 21. augustil 1970 Tartus) on eesti käsitöömeister ja maalikunstnik.

Haridus 
Ta õppis Tartu Kunstikoolis puidu ja tekstiili eriala. Elas talupidajana Valgamaal ja kudus autoriloominguna valminud kampsuneid, millega esines isikunäitustel.

Kunstnikunime Monica del Norte all alustas ta maalimist Hispaanias Costa del Solis ehk Päikeserannikul. Tema esimene maalinäitus toimus 1991. aastal Tallinnas. Tema teosed on laadilt enamasti abstraktsionistlikud ning ta eelistab akrüül- ja õlivärve.

Raamatud 
 2014 „Pärimusmood“
 2015 „Prii heegelduslugu“

Liikmesus 
 Sotsiaaldemokraatliku erakonna liige alates 1994. aastast.

Isiklikku 
Ta on lahutatud, tütre ja poja ema. Deivi Org on maalikunstnik Louis Paveli (1915–1977) tütretütar. Indrek Hirv on tema onu.

Viited

Välislingid 
 Kunstniku kodulehekülg ja teoste galerii
 Lähme külla: Deivi Org. - ERR arhiiv
 Kätlin Liimets. Piire ületav oikumeeniline tunnetus on oluline. - Eesti Kirik, 22.03.2019

Eesti maalikunstnikud
Sündinud 1970
Łódź

Łódź on maakonnaõigustega linn Poolas, Łódźi vojevoodkonna halduskeskus. Elanike arv on 2020. aasta seisuga 672 185. Łódź on rahvaarvult Varssavi järel Poola teine linn.

Łódźi on esmakordselt kirjalikult mainitud aastal 1332, linnaõigused sai 1423. aastal. 

Teises maailmasõjas Saksa okupatsiooni ajal aastatel 1940–1945 oli linna nimi Litzmannstadt. Sõja ajal sai surma umbes 420 000 linnaelanikku, neist umbes 300 000 olid juudid.

Łódź jaguneb viieks linnaosaks: Bałuty, Górna, Polesie, Śródmieście ja Widzew.

Linnas on üks Poola parimaid moodsa kunsti muuseume.

Linnas tegutseb 1945. aastal asutatud Łódźi Ülikool.

2007. aastast kannab Łódźi lennujaam Poola nobelisti Władysław Reymonti nime.

Łódźi tuntumad spordiklubid on ŁKS Łódź ja Łódźi Widzew.

Välislingid 

 Łódźi koduleht
 Lodz Online
 Lodz transport

Lodz
Loch Ness

Loch Ness (gaeli Loch Nis) on sügav järv Šotimaal Highlandis, Invernessist edelas ja Fort Augustusest kirdes.

Järv on tuntud seal väidetavalt elava legendaarse järvekoletise Nessie järgi.

Järv on 37 km pikk ja kuni 1,5 km lai. Selle pindala on 56,4 km² ja suurim sügavus 226 m. Järv asub 15,8 meetrit üle merepinna. Ta on pindalalt 71 km² suuruse Loch Lomondi järel ja sügavuselt 310 meetri sügavuse Loch Morari järel teine ning mahu poolest suurim järv nii Šotimaal kui kogu Suurbritannias. Temas on vett rohkem kui kõigis ülejäänud Inglismaa ja Walesi järvedes ühtekokku. Loch Ness on turbasisalduse tõttu harvaesinevalt sogase veega.

Loch Ness asub geoloogilises rikkes, mille nimi on Great Glen. Seda läbib algusest lõpuni Kaledoonia kanal, mis ulatub kirdest, Põhjamerest edelasse, Iiri merre. Sellest üks osa on Loch Ness.

Järve voolab sisse Oichi jõgi ja välja Nessi jõgi.

Järve ainus saar, Cherry saar asub järve edelaotsas. See on rauaajal rajatud kunstlik saar (crannog).

Igal aastal korraldatakse järve kaldail Loch Nessi maraton.

Vaata ka
Nessie

Šotimaa järved
Maidla valla vapp

Maidla valla vapp on Ida-Viru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Maidla valla vapp. 

Vapp oli kasutusel 11. veebruarist 1994 kuni 27. oktoobrini 2013, mil vald ühines Püssi linna ja Lüganuse vallaga ühtseks Lüganuse vallaks. Uue valla vapina võeti kasutusele Maidla valla vapp.

Vapi autor on Tiit Saare.

Vapi kirjeldus 
Kuldsel kilbil sinine ärastala kolme hõbedase kalaga.

Põhjendus
Vallale nime andnud Maidla küla nimi pärineb vanaeestikeelsest sõnast "maidel", millega tähistati Purtse jões elavat mageveekala rünti ehk hürilast. Esmakordselt Taani Hindamiseraamatus mainitud Maidla nimi oli 14. sajandil aluseks arvatavasti eesti päritoluga vasallisuguvõsa Maydelli suguvõsanimele. Maidla ja Maydelli nime seost kaladega väljendab selgesti Maydelli perekonnavapp, mis on ajaloos esimene "eesti keelt kõnelev vapp". Algsel, 14. sajandist pärineval vapil olid kujutatud ainult kalad (kolm), 16. sajandil lisati seitse kuldset sõõri, mis sümboliseerisid leibasid. Vappi seostati Evangeeliumi nende kohtadega, kus räägitakse Kristust kuulama tulnud rahva toitmisest kolme kala ja seitsme leivaga (igas evangeeliumis on erinevad arvud).

Valla vapi kinnitamisel võeti aluseks Maydelli suguvõsavapi algne kujundus, mis pärineb 1389. aasta pitsatilt ning väljendab kõige ehedamalt seost Maidla ja sellelt laenatud suguvõsanime vahel. Et pitsatil puudus vapivärvide tähistus, lähtuti värvide valikul järgmisest: 
 kuldne taust sümboliseerib küpse viljaga põlde, iidset põlluharimise traditsiooni ja maapõue rikkusi; 
 sinine ärastala on Purtse jõgi, mis valda poolitab; 
 kalad on vapil kõigepealt kõnelevad elemendid, ühtlasi sümboliseerivad nad puhta vee elustavat jõudu, viljakust ja küllust.

Vaata ka 
Maidla valla lipp
Lüganuse valla vapp
Püssi vapp
Ida-Viru maakond

Välislingid 
Maidla valla sümboolika valla kodulehel
Maidla valla sümboolika Riigikantselei kodulehel

Eesti valdade vapid
Ida-Viru maakonna vapid
Vapp
Õnneseen

"Õnneseen" on Venda Sõelsepa luuletus, millest tehtud lauluga sai tuntuks Maarja-Liis Ilus 4-aastasena. Maarja-Liis laulis seda koos Jaanus Nõgistoga.

Välislingid 
Luuletus "Õnneseen"

Eesti luuletused
Eesti laulud
Jakutsk

Jakutsk (vene keeles Якутск; jakuudi keeles Дьокуускай , varem ka Якутскай) on linn Venemaal, Sahha (Jakuutia) Vabariigi pealinn.

Asub Leena jõe vasakul kaldal ja on ehitatud igikeltsale. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on –40 °C.

Ajalugu 

Jakutsk on rajatud 1632. aastal. Linnaõigused sai 1643. aastal. Linn hakkas arenema 19. sajandi lõpus, kui läheduses leiti kulda. 1922. aastal sai Jakutsk Jakuudi ANSV pealinnaks.

Loodus

Geograafiline asend 
Linn asub Leena jõe vasakul kaldal Tuimaada orus. Linna pindala on 122 km². Jakutsk on suurim igikeltsale rajatud linn.

Kliima 
Jakutskis on järsult mandriline kliima pika külma talve ja lühida palava suvega. Kõige külmem kuu on jaanuar keskmise õhutemperatuuriga –38,6 °C, kõige soojem kuu on juuli keskmise õhutemperatuuriga 19,5 °C. Õhutemperatuuri absoluutne miinimum on –64,4 °C (veebruar 1891) ja maksimum 38,4 °C (juuli 2011). Sademeid on 237 mm aastas.

Rahvastik 
2010. aastal oli linna arvestuslik elanike arv 269 500. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel olid elanikest 42% jakuudid ja 46% venelased. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikest jakuute 47% ja venelasi 38%.

Rahvaarv rahvaloenduste andmetel (tuhat inimest):

Transport 

Jakutskis on jõesadam ja 2 tsiviillennujaama: Jakutsk ja Magan. Jõe vastaskaldal asuvasse Nižni Bestjahhi viib föderaalmaantee M56 Lena ja raudtee Berkakit–Tommot–Kördöm–Nižni Bestjahh. Linnas lõpeb umbes 3000 km pikkune föderaalmaantee Viljui, mis saab alguse Tulunist.

Haridus 

Linnas asub 1956. aastal asutatud Jakutski Riiklik Ülikool (nüüd Kirde föderaalülikool), Arktika Riiklik Kunstide ja Kultuuri Instituut, põllumajandusakadeemia ja mitu teadusinstituuti.

Kultuur

Teatrid 
Linnas tegutsevad jakuudikeelne Oiunski-nimeline Sahha akadeemiline teater ja Puškini-nimeline Riiklik Akadeemiline Vene Draamateater.

Muuseumid 
Linnas asub mammutimuuseum.

Sõpruslinnad 
  Changwon, Lõuna-Korea
  Fairbanks, Alaska, USA
  Murayama, Jaapan
  Harbin, Heilongjiang, Hiina
  Yellowknife, Loodealad, Kanada

Vaata ka 
 Sahha teaduste akadeemia
 Jakuudi teaduskeskus
 Sahhatsirk
 Jakutski rahvusvaheline filmifestival

Viited

Välislingid 

 http://www.ykt.ru/

Sahha linnad
Hari kurk

Hari kurk (Moonsund) on laiemas mõttes 11 km laiune väin, mis eraldab Hiiumaad ja Vormsit (veepeegli pindala 115 km²); kitsamas mõttes on Hari kurk Harilaiu ja Vormsi vaheline suhteliselt sügav (kuni 10 m) laevatatav veeala. Halduslikult jääb Hari kurk Hiiu maakonda Hiiumaa valda ja Lääne maakonda Vormsi valda. Väinas on mitmeid väikesaari: Eerikulaid, Harilaid, Hellamaa rahu, Höralaid, Kadakalaid, Pujurderahu, Uuemaarahu, Uuemererahu, Vohilaid, Rambirahu, Silmakrass.

Hari kurk on rahvusvahelise tähtsusega linnuala ning kevadsuvise karvavahetuse aegse koondumisalana hallhüljestele äärmiselt oluline piirkond. Hari kurk jääb Väinamere hoiualale.

Keskkonnaregistri järgi koosneb Hari kurk kolmest osast:
 Hari kurk idaosa  (keskpunkti geograafilised koordinaadid , veepeegli pindala 42,5 km², keskkonnaregistri kood VEE3311030).
 Hari kurk lääneosa  (keskpunkti geograafilised koordinaadid , veepeegli pindala 60,9 km², keskkonnaregistri kood VEE3311020).
 Hellamaa laht  (keskpunkti geograafilised koordinaadid , veepeegli pindala 11,6 km², keskkonnaregistri kood VEE3311010).

Viited

Välislingid
 Kaart (Mapquest)
 Kaart (Maa-ameti kaardiserver)

Eesti väinad
Hiiumaa vald
Vormsi vald
Haabersti mõis

Haabersti mõis  (saksa keeles Habers) oli praeguse Tallinna linna alal asunud linnamõis.

Haabersti mõis paiknes praeguse loomaaia peasissepääsu kohal kahel pool Paldiski maanteed (Paldiski mnt 96, 96A, 98a). Haabersti linnamõisa moodustamise ajaks peetakse 17. sajandit. 1561. aastast on seda piirkonda nimetatud "Habris". Seetõttu on arvatud, et Haabersti linnamõis eksisteeris juba 16. sajandi lõpul. 17. sajandist esinevad allikates juba sagedasti kohanimed "Habers" või "Habers Hof". Saksa keeles tähendab see "kaera mõisa".

Haabersti nime märgiti esimest korda 1557. aastal seoses Tonnies Haberes´iga, kes elas Lahepea külas. Lahepea küla asus Kopli lahe lõunakaldal Mustjõe ja praeguse Haabersti asumi kandis.

Haabersti linnamõisa kuulusid Fismeistri, Jõeküla, Järvaküla, Kadaka, Kakumäe, Õismäe, Mustjõe ja Pikaliiva küla. Kuni 1817. aastani kuulus Haabersti mõis administratiivselt linnapolitsei alluvusse. Talurahva vabastamisel 1817 kartis Tallinna raad, et Haabersti mõisa territooriumil elavad talupojad valguvad linna. Selle ärahoidmiseks pöördus linnavalitsus Eestimaa tsiviilkuberneri poole palvega arvata linnamõisa territooriumil elavad talupojad juriidiliselt Keila kihelkonna koosseisu, jättes Haabersti mõisa linna jurisdiktsiooni alla. Tsiviilkuberneri kirjaga Tallinna magistraadile 20. märtsist 1817 kinnitati linna ettepanek. Haabersti linnamõisal oli eristaatus. 1856. aasta Eestimaa talurahvaseaduse kehtestamisel loobus linn Haabersti talumaade puhul ka kohtuvõimust. 1860ndate keskpaigast 1879. aastani oli Haabersti mõisa valitsejaks Karl Gustav Dornbusch (sünd. 1826).

Haabersti mõisa maadel paiknes vähemalt kolm kõrtsi. Kõige lähemal Tallinnale oli Mustjõe kõrts. Teine tuntud kõrtsihoone asus Paldiski maantee ja Rannamõisa tee nurgal, omaaegsest Haabersti koolist ehk praegusest Tallinna loomaaia kontorihoonest teisel pool teed. Kolmas, Untaugu kõrts, paiknes hoopis kõrvalisemal Kadaka teel, teisel pool Iisaku ehk Joosti oja, piirkonnas, kus Kadaka tee hargnes praeguse Vana-Mustamäe asumi poole.

Mõisa peahoone oli poolkelpkatusega lihtsakujuline paekiviehitis. Nii peahoone kui ka töölistemaja varemed olid Paldiski maantee põhjaküljel alles kuni 2001. aasta sügiseni. Siis jäid need ette uusehitistele ja lammutati. Praegu on mõisasüdamest alles vaid mõned pargipuud.

Viited

Kirjandus
Särg, Alo. Harjumaa mõisad. Tallinn: Argo, 2006. Lk 17.
Kavatsus Habersti mõisa kohta., Tallinna Teataja (1910-1922), nr. 130, 11 juuni 1915, lk. 2

Välislingid

Tallinna linna maamõõtja Friedrich Eurichi Haabersti linnamõisa kaart 1873. aastast Tallinna Linnaarhiivi Kaardikogus
Robert Nerman Raekojast nelja versta kaugusel Paldiski maantee ääres asus Haabersti linnamõis Ärileht 2. mai 2003
1865 aasta Haabersti mõisa Personaalraamat: Saaga TLA.238.1.98:1 - Tallinna Pühavaimu kiriku kogudus 
Harjumaa adramaarevisjon - Haabersti mõis: Saaga EAA.1.2.940:1190 - 1688. aasta vakuraamatus 

Harjumaa mõisad
Tallinna linnamõisad
Keila kihelkond
Haabersti linnaosa
Josef Radetzky

Krahv Johann Josef Wenzel Radetzky von Radetz (tšehhi Jan Josef Václav hrabě Radecký z Radče; 2. november 1766 Třebenice (Trebnitz), Böömimaa – 5. jaanuar 1858 Milano) oli Austria sõjaväelane.

Radetzky sündis Böömimaa aadliku perekonnas ning astus Austria armeesse 1785. aastal. Ta võitles Türgi-Austria sõjas ja hiljem revolutsioonisõdades Prantsusmaa vägede vastu. Radetzky paistis silma isikliku vapruse ja osavusega ning sai 1799. aastal koloneli auastme. Samal aastal tabas teda viis kuuli, kui ta viis väejuhatusele Marengo lahinguplaani muudatusi. 1801 sai ta ka Maria Theresia ordu kavaleriks.

Hilisematel aastatel keskendus Radetzky rohkem sõjakunsti teoreetilistele külgedele ning oli aastatel 1809–1812 Austria sõjaväestaabi ülem. Ta osales ka Viini kongressil ning hiljem jätkas tegevteenistust. 1836 sai ta 70-aastaselt feldmarssaliks, ent ei läinud erru, vaid püüdis jätkata Austria armee moderniseerimist. Sirgjoonelise ja sõjaka iseloomu pärast oli tal aga mitmeid vastaseid, mistõttu sõjaväe uuendamine venis. 1848. aasta revolutsiooni ajal oli tal seetõttu suuri raskusi Itaalia riikide vägede tõrjumisega Austria aladelt, kuid tänu neljale kindluslinnale Milano ja Veneetsia vahel ning lisajõudude saabumisele õnnestus tal 1849 võita Novara lahing, tänu millele Austria kindlustas endale Itaalia provintsid veel kümneks aastaks. Radetzkyst sai aga Austria legendaarseim väejuht ning Johann Strauss vanem komponeeris tema auks kuulsa "Radetzky marsi".

Pärast revolutsiooni jäi Radetzky Lombardia-Veneetsia sõjaliseks ja tsiviilvalitsejaks ning ainuüksi tema reputatsioon hoidis Austria vaenlasi tagasi, nii et need ei üritanudki teha uut katset austerlaste väljatõrjumiseks Itaaliast. Kuid 1850. aastate lõpus muutus eakas feldmarssal juba seniilseks ning ta tervis halvenes kiiresti. Nii asendati ta 1857. aasta algul Lombardia-Veneetsia kuberneri kohal keiser Franz Joseph I venna Maximilianiga. Lõplikult Radetzky siiski erru ei läinud ning suri aasta hiljem Milanos.

Austria sõjaväelased
Püha Georgi I klassi ordeni kavalerid
Venemaa kindralfeldmarssalid
Radetzky, Josef
Radetzky, Josef
Radetzky, Josef
Mart Siimanni valitsus

Mart Siimanni valitsus oli Eesti Vabariigi 40. valitsus 17. märts 1997 kuni 25. märts 1999 aastal, kestusega kaks aastat ja üks nädal. Mart Siimanni juhitud vähemusvalitsus loodi Koonderakonna ja Maarahva ühenduse valimisliidu baasil pärast Tiit Vähi valitsuse lagunemist. Siimann sai Riigikogult valitsuse moodustamiseks 72 poolthäält, president Lennart Meri nimetas valitsuse ametisse.

Valitsuse koosseis

Ministrite vahetumise põhjused 
Enim kordi vahetus selles valitsuses siseminister. Peaminister Mart Siimanni ettepanekul vabastas president Lennart Meri 29. aprillil, ehk pisut rohkem kui kuu töötanud siseminister Riivo Sinijärve. Samal ajal oli arutelul ka siseministeeriumi kantsleri Jaan Tootsi juhtum, kus teda süüdistati, et ta kasutab erasõitudeks erinevaid politseiameti autosid, kusjuures palgatud autojuht sai kantsler Tootsi korraldusel keskmisest tunduvalt kõrgemat palka. Siseministeeriumi teenistusalane juurdlus ei tuvastanud Tootsi tegevuses ebaseaduslikkust, mille peale valitsus peaministri algatusel andis Tootsi juhtumi uurida kaitseminister Andrus Ööveli juhtimisel moodustatud valitsuskomisjonile. Saladuslikuks jäänud põhjustel siseministri ametist vabastatud Riivo Sinijärv lubas siirduda diplomaatilisele tööle. Tema asemele määrati uueks siseministriks Robert Lepikson. 1997 aasta oktoobris oli Lepiksonil probleem kaitsepolitsei luubi alla sattunud infobüroo Ius Dicere omaniku Koit Pikaroga, kes väidetavalt võttis aasta tagasi lahkudes keskkriminaalpolitsei abidirektori kabinetist kaasa politseilisi materjale. Lepiksoni sõnul võivad selle eest vastutada tollane politseidirektor Ain Seppik ja tema esimene asetäitja Priit Männik. Peaminister Mart Siimanni ettepanekul vabastati jaanuaris 1998 aastal ametist siseminister Robert Lepikson ning nimetati uueks siseministriks Hoiupanga endine juht, parteitu Olari Taal. Lepiksonile heideti paljugi ette ja leiti, et enam ta poliitikasse tagasi ei tule. Viimaseks piisaks valitsuse karikas sai Lepiksoni artikkel Päevalehes, kus ta sarjas oma valitsuse välisministrit Toomas Hendrik Ilvest. 

Ilves püsis välisministrina siiski kuni 1998. aasta oktoobrini, mil käis juba aktiivne uus valimiskampaania 1999. aasta Riigikogu valimisteks ja Ilves astus ise tagasi, et uue valimisliidu rajamisega tegeleda. Tema asemele tuli parteitu diplomaat Raul Mälk.

Välislingid 

Valitsuse tegevuse põhieesmärgid 1997. ja 1998. aastaks
R. Lepiksoni artikkel Päevalehes

Siimanni valitsus
Alfred Candidus Ferdinand zu Windisch-Graetz

Vürst Alfred Candidus Ferdinand zu Windisch-Graetz (ka Windisch-Grätz või Windischgrätz; 11. mai 1787 Brüssel – 21. mai 1862 Viin) oli Austria sõjaväelane, feldmarssal (1833) ja riigivürst.

Steiermargist pärinev Windischgrätz astus Austria armeesse 1804. aastal ning võitles kõigis Austria sõdades Napoleoni vastu. Ta teenis ära suure lugupidamise oma sõjaliste oskustega ning oli armees pidevalt kõrgetel positsioonidel. 1840 määrati ta Böömimaa vägede juhatajaks.

1848. aasta revolutsiooni ajal tegutses Windischgrätz Prahas otsustavalt ning surus seal mässukatsed maha. Ta kutsuti ka Viini korda looma, kuid sealsed poliitilised jõud, eriti liberaalsed ministrid, seisid sõjalise jõu kasutamisele vastu ja nõnda pidi marssal Böömimaale naasma. 1848. aasta oktoobris vallutas ta aga pärast lühikest piiramist pealinna revolutsionääridelt ning tast sai lühikeseks ajaks Austria mõjukaim mees. Tema ja ta soosiku Felix von Schwarzenbergi initsiatiivil viidi läbi ka keiser Ferdinandi asendamine tema 18-aastase vennapoja Franz Josephiga. 1849. aastal saavutas Windischgrätz esialgu suurt edu Ungaris, vallutades mässulistelt Buda, kuid et ta väed jäid pärast seda toppama ning ungarlaste juht Lajos Kossuth suutis oma vägede moraali taastada, järgnesid austerlastele rängad kaotused. Need viisid Windischgrätzi poliitikukarjääri kiiresti tupikusse. Ta läks erru ning suri 1862. aastal Viinis.

Vahva kindral Windischgrätz
Windischgrätzist kui vahvast kindralist jutustab ka laul, mille eestikeelne tõlge pärineb Jaroslav Hašeki Švejki raamatust. Laulu ajalooline sisu on kaheldav, kuna 1859 toimunud Solferino lahingu ajaks oli Windischgrätzist juba kümme aastat erus, samas emotsionaalne sisu:

Soolikaid seal songiti ja

verd seal voolas põlvini.

Soolikaid seal songiti ja

tõusid lihakuhilad. 

Vastab vägagi tõele. Lahingut pealt näinud Jean Henri Dunant lõi sealsete haavatute abistamiseks kohalikest naistest erapooletu abiüksuse. Selle kogemuse varal otsustati 1863 Genfis luua Rahvusvaheline Punane Rist

Välislingid 

 "Vahva kindral Windischgrätz" laul

Austria sõjaväelased
Väejuhid
Sündinud 1787
Surnud 1862
Ida-Euroopa aeg

Ida-Euroopa aeg (inglise keeles Eastern European Time, lühend EET) on üks vööndiaja UTC + 2 h nimetustest. Ida-Euroopa aeg on seega maailmaajast kaks tundi ees. Ida-Euroopa suveaeg on maailmaajast ees kolm tundi.  

Ida-Euroopa aega kasutavad paljud Euroopa riigid ning ka mitmed Põhja-Aafrika ja Lähis-Ida riigid:
Bulgaaria,
Eesti,
Egiptus,
Iisrael,
Jordaania,
Kreeka,
Küpros,
Leedu,
Liibanon,
Liibüa,
Läti,
Moldova,
Palestiina territooriumid,
Rumeenia,
Soome,
Süüria,
Ukraina,
Venemaa Kaliningradi oblast (suveajata).

Ajaloost
Enne vööndiajale üleminekut kasutati ühe riigi piires mingi linna (näiteks pealinna) kohalikku päikeseaega. Nii näiteks erines kellaaeg Lätis kellaajast Eestis mõne minuti võrra.

Eestis kehtib alates 1. maist 1921 (välja arvatud Nõukogude okupatsioon, kui kehtis dekreediajana Moskva aeg) Ida-Euroopa aeg, mille kehtestas Vabariigi Valitsus 1921. aasta 27. aprillil vastuvõetud määrusega:

Vaata ka 
 Ajavöönd
 Vööndiaeg
 Suveaeg
 Kellaaeg
Ajavööndid
Lääne-Euroopa aeg

Lääne-Euroopa aeg (inglise keeles West European Time, lühend WET) on üks vööndiaja UTC±0 nimetustest, mida kasutatakse peamiselt Euroopas. Lääne-Euroopa suveaeg on maailmaajast ees üks  tund.

Lääne-Euroopa aega kasutatakse järgmistes Euroopa paikkondades ja riikides:
Kanaari saared (ülejäänud Hispaania kasutab Kesk-Euroopa aega),
Fääri saared,
Gröönimaa, Danmarkshavn ja selle ümbrus,
Island (ei kasuta suveaega),
Portugal,
Iirimaa,
Suurbritannia (nimetuse West European Time asemel on kasutusel Greenwich Mean Time, GMT)

Vaata ka 
 Ajavöönd
 Vööndiaeg
 Suveaeg
 Kellaaeg

Ajavööndid
Moskva aeg

Moskva aeg (lühend vene keeles МСК, ladina kirjas MSK) on vööndiaja UTC + 3 h nimetus, mida kasutatakse Venemaal. Moskva aeg on seega maailmaajast kolm tundi ees. 

Üle kogu Venemaa kasutatakse Moskva aega transpordivahendite sõiduplaanide koostamisel ning see märgitakse telegrammidele.

2011. aastani oli Moskva aeg maailmaajast ees 3 tundi ja suveaeg 4 tundi. Alates 2011. aastast enam talveajale üle ei mindud ja Moskva aeg oli aasta ringi maailmaajast ees 4 tundi. Alates 2014. aastast on Moskva aeg maailmaajast aastaringselt ees 3 tundi.

Moskva aeg kehtis Nõukogude Liidus ka nendes läänepoolsetes piirkondades, kus praegu kehtib Ida-Euroopa aeg, sealhulgas ka Eestis aastatel 1940–1941 ja 1944–1989.

Eestis oli rahvasuus levinud ütlus (sõnastus võis erineda): "Meil kella pole vaja, Moskva annab aja."

Vaata ka 
 Ajavöönd
 Kellaaeg

Viited

Ajavööndid
Tiit Vähi teine valitsus

Tiit Vähi teine valitsus oli Eesti Vabariigi 38. valitsus 17. aprill 1995 kuni 6. november 1995. See oli Tiit Vähile teine kord Eesti peaminister olla, esimest korda oli ta peaminister 29. valitsuses 30. jaanuar 1992 kuni 21. oktoober 1992. aastal.

1995. aasta märtsis võitis valimised valimisliit Koonderakond ja Maarahva Ühendus (KMÜ). Valitsus astus 1995 lindiskandaali tõttu tagasi. 
Tiit Vähi teine valitsus püsis peaaegu seitse kuud.

Valitsuse koosseis

Välislingid 

Postimehe 1997 aasta artikkel Tiit Vähist
Tiit Vähi eitas isiklikku huvi Esoili vastu 13.12.1995
 A. Veidemann kirjutab Euroministri tööst 19.04.1997

Vähi valitsus
Peremärk

Peremärk on perekonna omandit tähistav märk.

Peremärke on kasutatud kalapüügiriistade, viljakottide, riideesemete, põllutööriistade jt esemete märkimiseks.

Peremärk oli päritav. Kui pere jagunes, pärandus põhitalu märk koos mõningate muudatustega tütartaludele.

Rahvapärased nimetused 

Õuemärgid, märgid, majamärgid, mergid, võrgumärgid, puumärgid, talumärgid, viljakotimärgid jne.

Ajalugu 
Peremärkide kasutamine võis alguse saada juba ajal, kui paljud inimesed hakkasid koos põldu harima, karja kasvatama või kala püüdma. Sellisel hetkel tekkis vajadus enda eraomandi märgistamise vastu ja selleks võeti kasutusele igale perele ainuomane märk ehk peremärk.

Peremärkide kasutamine Eestis hakkas vähenema seoses kirjaoskuse levikuga 19. sajandil. Tänapäeval võib leida kasutuses olevaid peremärke tavaliselt vaid rannaäärsetes külades, kus peremärke leidub veel kalavõrkude ujukitel.

Paljud peremärgid sarnanevad ruunidega.

Leviala 
Peremärke on kasutatud nii Euroopas, Aafrikas kui ka Põhja-Ameerikas.

Pilte

Vaata ka
 Ristipuu

Kirjandust 
Paul Ariste. Talupoegade peremärke XVII sajandi lõpult allkirjadena kaebusele Pühalepa pastori vastu. Eesti Rahva Muuseumi Aastaraamat XV, Tartu 1947, lk 162–165
Sirje Pallo. Eesti peremärgid, Tallinn 2006

Viited

Välislingid 

 Etnograafilised joonised, ERM
 Pekka Erelt: "Peremärgid – eestlaste vapid" Eesti Ekspress, 21. oktoober 2004
 Tatiana Efimova: Vadja pere ja muud omandimärgid

Sümbolid
Eesti keskaeg
Eesti rahvakultuur
Eesti varauusaeg
Jevdokija Lopuhhina

Jevdokija Fjodorovna (Евдокия Фёдоровна; sünninimi Avdotja Illarionovna Lopuhhina (Авдотья Илларионовна Лопухина); 9. august (vkj. 30. juuli) 1669 – 7. september (vkj. 27. august) 1731 oli Vene tsaarinna, Peeter I esimene abikaasa.

Jevdokija oli bojaar Illarion Abramovitš Lopuhhini (Larion Lopuhhini) ja Ustinja Bogdanovna Rtištševa tütar. Tütre pulmade puhul tsaariga muudeti isa eesnimi Fjodoriks.

Peeter ja Jevdokija abiellusid 6. veebruaril (vkj. 27. jaanuaril) 1689. Järgmisel aastal sünnitas ta poja Aleksei Petrovitši. Hiljem sündisid veel Aleksander (1692) ja Paul (1693) – need kaks poega surid lapsepõlves. Peeter I ei olnud rahul Jevdokija vanamoeliste vanematega ning hiljem hülgas oma abikaasa ja kiindus hollandi soost Anna Monsi, kes aga ei saanud ainsatki last.  

Pärast Peeter I surma 1725 sai Venemaa tsaarinnaks tema naine Katariina I, kes suri juba 1727 ja selleks ajaks olid kõik Katariina pojad järeltulijateta surnud. Uueks tsaariks sai Jevdokia poja Aleksei poeg Peeter II, kes suri 1730 15-aastaselt. Peeter I sugu suri sellega meesliinis välja ja Jevdokia oli elanud kõigist oma järeltulijatest kauem. Polnud selge, kes peaks Venemaa trooni pärima, ja seda pakuti ka Jevdokiale, kes aga loobus. Uueks valitsejaks sai Peeter I poolvenna Ivan V tütar Anna Ivanovna, kes Jevdokiat selle eest austas. Jevdokia suri juba järgmisel aastal ja Anna Ivanovna suri 1740 samuti lastetuna.

Venemaa inimesed
Lopuhhinid
Sündinud 1669
Surnud 1731
Svastika

Svastika ehk haakrist on väga vana kujund, mis on kasutusel õnnemärgina. See võib olla nii päripäeva (卐) kui vastupäeva (卍) pööratud harudega.

Sõna "svastika" tuleb sanskriti keelest (devanaagari स्वस्तिक). Sanskritikeelne nimetus koosneb sõnadest su – 'hea' ja asti – 'olema'.

Kristlikus sümboolikas nimetatakse haakristi Crux Gammata.

Ajalugu ja leviala 

Kõige vanem jälg haakristist on pärit neoliitikumist. Sumerist ja praeguse Pakistani aladelt on leitud svastika näiteid, mida peetakse 5000 aastat vanadeks. Üldlevinuks muutus see aga 1000 aastat eKr.

Svastikat on leitud Trooja varemetest. Indias ilmus see märk 4. sajandil eKr, Hiinas 5. sajandil pKr. Saja aasta pärast, 6. sajandil jõudis haakrist koos budismiga Jaapanisse, saades seal budismi üheks sümboliks.

Svastikat ei ole teadaolevalt kasutatud Egiptuse, Assüüria ega Babüloonia kultuurides. Samuti ei teata, kas Ameerikas seda tunti.

Nii Aasias kui ka Euroopas on haakrist alati olnud maagiline sümbol.

Eri kontekstis on haakristi harud erinevas suunas. Mnemotehnilise võttena võib meeles pidada, et Saksa rahvussotsialistide kasutatud haakristi harud on samas suunas, nagu vene täht Γ nimes Гитлер (teise versiooni järgi on haakristi harud algustähed nimedest Гитлер, Геринг, Геббельс ja Гиммлер).

Nõukogude Venemaal ilmus svastika bolševike poolt 1918. aastal kasutusele võetud 1000-, 5000- ja 10 000-rublastel kupüüridel. Varem oli svastikat kujutatud 1917. aastal välja antud 250-rublastel duumarahadel. Svastika koos tähtedega РСФСР selle sees kaunistas 1918. aastal punaarmeelaste vormikuue käiseid.

Eestis on haakristi kasutanud peamiselt setud eriti ornamendina vöökirjades. Samuti õmblesid haakristi vöökirjadele liivlased. Helme kihelkonnas nimetati haakristi juudiristiks ja Koeru kihelkonnas juudipaturistiks.

Tähendus 

Algselt võis svastika olla päikese sümbol.

Hiinas, Jaapanis ja Indias seostatakse svastikat budismiga, kus see on majandusliku heaolu ja taassünni sümbol.

Skandinaavias seostati svastikat äikesejumal Thoriga.

Ka mujal tähendas svastika põhiliselt jõudu, energiat, õnne ja head tervist.

Svastika muutus läänemaailmas negatiivseks sümboliks, kui Adolf Hitler selle natsismi sümbolina kasutusele võttis.

1908. aastal kirjeldas Guido List oma populaarsetes raamatutes muinasgermaani eeposest "Vanem Edda" svastikat kui vere puhtuse ja maagiliste teadmiste sümbolit.

Vaata ka 
 Fulfot
 Gammadion
 Merihobusüda
 Märk
 Sauvastika
 Tetraskelion

Viited 

Sümbolid
Religioon
Ristid
Budism
Fašism
Poliitiline kommunikatsioon
Eduard Odinets

Eduard Odinets (sündinud 27. mail 1976 Kohtla-Järvel) on Eesti poliitik ja ühiskonnategelane, XIV Riigikogu liige, korruptsioonivastase erikomisjoni esimees.

Eduard Odinets oli aastatel 2003–2007 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna kantselei juhataja. Aastatel 2003–2005 oli ta ühenduse Noored Sotsiaaldemokraadid peasekretär ja 1999–2002 minister Katrin Saksa nõunik. Aastatel 2002–2003 töötas teleproduktsioonifirmas Filmimees saatesarja Subboteja produtsendina. 2007. aasta aprillist oktoobrini oli ta rahvastikuministri Urve Palo nõunik ja büroo juhataja.

2009. aastal astus Eduard Odinets SDEst välja. 2007. oktoobrist kuni 2013. aasta oktoobrini töötas ta Integratsiooni ja Migratsiooni Sihtasutuse elukestva õppe üksuse juhina. Seejärel oli ta Kultuuriministeeriumi välisvahendite juht.

Kohtla-Järve Linnavolikogu liige aastast 1996, SDE fraktsiooni esimees.

11. jaanuaril 2021 sai ta XIV Riigikogu liikmeks Riigikogust lahkunud Katri Raiki asendusliikmena. 5. veebruarist 2022 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna peasekretär.

Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Tartu Ülikooli Narva Kolledži vilistlased
XIV Riigikogu liikmed
Sündinud 1976
Jaanus Torrim

Jaanus Torrim (sündinud 8. detsembril 1975 Saaremaal) on EELK vaimulik, eesti helilooja ja organist. 

Ta andis oma esimese soolokontserdi 16-aastasena Tallinna Kaarli kirikus.

1995. aastal lõpetas ta Georg Otsa nimelise Muusikakooli koorijuht-organist-muusikapedagoogi diplomiga. Teda on õpetanud Kadri Ploompuu, Piret Aidulo, Rolf Uusväli, Andres Uibo, Lembit Veevo, Ines Maidre ja Eino Tamberg.

1999. aasta novembrist on Torrim Pärnu Eliisabeti kiriku organist. Aastal 2000 kutsus ta ellu Pärnu Eliisabeti Kiriku Orelifondi selle kiriku oreli renoveerimiseks. Alates 2013. aasta 10. novembrist EELK Pärnu Eliisabeti koguduse diakon. 

1. augustist 2016 kuni 6. detsembrini 2021 oli ta Ruhnu Püha Magdaleena koguduse diakon. 

Tema loomingus on valdavad žanrid sümfooniline ja orelimuusika. Väljaspool Eestit on Torrim andnud kontserte Venemaal, Soomes, Rootsis ja Saksamaal.

Liikmesus
Isamaaliidu liige 1999–2006.
Eesti Orelisõprade Ühingu liige ja juhatuse esimees.

Tunnustus
2001 – Pärnu Linna Parima Teo konkursi III koht
2002 – Valgetähe teenetemärgi medal
2017 – Pärnu teenetemärk (pühendunud ja aktiivse tegevuse eest Eesti muusikakultuuri edendamisel loojana ja kontsertide ning festivalide korraldajana)

Välislingid 
Temast inglise, saksa ja prantsuse keeles

Eesti heliloojad
Eesti organistid
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1975
Nitra

Nitra on linn Slovakkias, mis asub samanimelise jõe kaldal Zobori mäe jalamil riigi lääneosas. Linn on Nitra piirkonna ja Nitra maakonna keskuseks.

Tegemist on Slovakkia suuruselt neljanda ja vanuselt teise linnaga.

Slovakkia linnad
Nitra maakond
Prussakas

Prussakas ehk harilik prussakas (ka Saksa prussakas, saksa prussakas, tõeline prussakas; ladinakeelne teaduslik nimi Blattella germanica) on tihti hoonetes elav prussakaliste liik.

Prussakad on varjulise eluviisiga putukad, päevavalguse kätte nad tavaliselt ei tule. Prussakate dieet on lai, nad võivad toituda nii loomsetest kui taimsetest produktidest, aga võivad kahjustada ka näiteks paberit ja nahkesemeid. Sõltuvalt temperatuurist võib emane prussakas elada kuni 10 kuud, isaste eluiga on tavaliselt lühem. Täiskasvanud prussakas on kuni 16 mm pikk ja kaalub kuni 0,1 grammi. Emased ja isased on väliselt üsna sarnased. Kõige lihtsam on emast isasest eristada siis, kui emane kannab tagakeha tipus munakapslit (vt. pilti). Seda piklikku, pakikese taolist moodustist, milles on tavaliselt 20–45 muna, kannab emane peaaegu kuni munade koorumiseni, jättes selle alles siis kuhugile varjatud paika. Oma elu jooksul võib emane prussakas produtseerida 4–5, harvemini kuni 8 munakapslit. Juba 1–2 päeva pärast kooruvad munadest noored isendid, kellest 6–7 kestumise järel saavad valmikud. Areng munast valmikuni kestab 22 kraadi juures umbes pool aastat, kõrgematel temperatuuridel toimub aga märksa kiiremini.

Vaata ka
Tarakan
Metsprussakas

Välislingid 
 

Prussakalised
Eesti putukad
Vastemõisa

Vastemõisa on küla Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas.

Vastemõisat on esimest korda mainitud 1559. aastal, kui Viljandi palgasõdurid tapsid Viljandi-Vastemõisa tee peal Riia bürgermeistri poja Wilm Butti. 1583. aastal oli Vastemõisa Poola võimu all haldusüksuse - folvarki - keskus, 1601 kirjas mõisana (Neuwe Hoff), mis jagunes kaheks vakuseks. 1624 Rootsi võimu all Viljandi linnuselääni ühe vakuse keskus. 1638 mainitakse Vastemõisat müüridega mõisana Viljandi linna halduses. 1688. aasta maarevisjonis on Vastemõisa juba kirjas eraldi mõisana, mille valdajaks on linnakodanik Dirich Wistinghausen. 1715 adramaarevisjonis on mõis kirjas riigimõisana. 

Vastemõisa vald loodi 1866. aastal. Vastemõisa külanõukogu loodi aastal 1945.

Vastemõisa oli uuesti aastatel 1990–2005 eksisteerinud Vastemõisa valla keskus. Sügisel 2005 liideti vald Suure-Jaani valla koosseisu ja selle valla koosseisu kuulus küla kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini 2017. aasta sügisel.

Külast saab alguse Vastemõisa oja, millele on paisutatud Vastemõisa järv.

Külas asub endise Vastemõisa mõisa keskus. 1624. aastal kinkis kuningas Gustav II Adolf Vastemõisa koos teiste aladega krahv Jakob De la Gardiele. Krahv Magnus Gabriel De la Gardie müüs selle 1658. aastal 15 000 taalri eest Ewert Kahlenile. Tema järglaste käest Vastemõisa 1682. aastal riigistati ning see kuulus riigile kuni 1919. aastani. Seal on tegutsenud Vastemõisa postijaam.

Vastemõisa külas tegutses 1880–1924 Järavere (Kasari) kool. Kuni 1974. aastani kasutati maakivist hoonet seltsi- ja rahvamajana.

Viited

Põhja-Sakala vald
Viljandi maakonna külad
Nurme

Nurme on mitme koha nimi Eestis:
Nurme, küla Harju maakonnas Saue vallas
Nurme, küla Järva maakonnas Paide linnas
Nurme, küla Lääneranna vallas Lääne maakonnas
Nurme, küla Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas
Nurme, küla Saare maakonnas Saaremaa vallas
Nurme, küla Saare maakonnas Muhu vallas
Nurme, küla Pärnu maakonnas Tori vallas
Nurme, küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas
...

Nurme on Sokolova küla variantnimi, Venemaal Petseri rajoonis

 Nurme oli Saaremaa vallas asuva Valjala-Nurme küla nimi enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi.

Nurme (perekonnanimi)
Minni Nurme oli Eesti kirjanik.

Vaata ka
Nurme tänav
Kungla

Kungla on küla Saaremaa vallas (Valjala vallas enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi).
 Kungla oli Saaremaa vallas asuva Kaarma-Kungla küla nimi enne 2017. aasta haldusreformi.
Kungla on õnnemaa eesti mütoloogias.
Kungla on eesti segakoor.
Kungla (kolhoos), Jõgeva rajoonis
Kungla (sovhoos), Harju rajoonis
Kungla, kino Tallinnas
Kungla tänav on tänav mitmes Eesti linnas.
Korporatsioon Kungla oli Tartu Ülikooli juures tegutsenud korporatsioon.
Mässa

Mässa on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.

Küla asub Saaremaal Sõrve poolsaarel, endises Jämaja kihelkonnas.

Küla territooriumil asus kunagi Koltse

Viited

Saaremaa valla külad
Ohessaare

Ohessaare on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.

Külas asub Ohessaare pank (57°59’58"N : 22°01’16"E). Küla on andnud nime Ohessaare lademele ja selle Ohesaare kihistule. Sealne puurauk on Sõrve kihistu ja Jamaja kihistu stratotüüp. Lisaks on see Lõo kihtide  neostratotüüp.

Vaata ka 
Ohessaare maastikukaitseala
Ohessaare rand

Viited

Saaremaa valla külad
Anna küla

Anna on küla Järva maakonnas Paide linnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Paide valda.

Asub Tallinna–Tartu maantee ääres.

Annas on tankla, 1780. aastal ehitatud Anna kirik ja kalmistu.

Külas on ka Anna Vaba Aja Maja, kus tegutseb muuhulgas Anna raamatukogu.

Pildid

Viited

Järva maakonna külad
Paide linn
Mustla

Mustla on alevik Viljandi maakonnas Viljandi vallas.

Aastatel 1938–1979 olid Mustlal linnaõigused. Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus Mustla alevikus Tarvastu valla halduskeskus. Mustlas on tehtud komöödiafilmi "Vanad ja kobedad saavad jalad alla" filmivõtted.

Ajalugu
Mustla tekkis 19. sajandi lõpul, kui Tarvastu mõis ja kirikumõis hakkasid Mustla kõrtsi juurde krunte müüma.

19. ja 20. sajandi vahetusel sai Mustlast Tarvastu kihelkonna keskus. 1899. aastal asutati Mustla Põllumeeste Selts, 1914. aastal valmis (1962. aastal tulekahjus hävinenud) seltsimaja. Mustlas tegutses Tarvastu kihelkonnakooli õpetaja ja köster Hans Wühner

Mustla alev 
Aleviõigused sai Mustla 18. juunil 1926, seoses asula eraldamisega Tarvastu vallast; kehtima hakkasid need 1. jaanuarist 1927.

Mustla linn 
Mustla sai kolmanda astme linna staatuse 1. mail 1938 jõustunud linnaseadusega, Mustla linnavanem oli Johan Rekand. 

Mustla kaotas linna staatuse 1979. aastal, kui Mustla liideti tollase Tarvastu külanõukoguga.

Kultuur 
Mustlas asub Tarvastu muuseum, Tarvastu kalmistu ja Viljandimaa päästeteenistuse Mustla komando muuseum.

Mustla aleviku Posti tänaval on miljööväärtuslik lõik Õnne tänavast Vabriku tänavani. Selle pikkus on umbes pool kilomeetrit ning see hõlmab ka aleviku südamikku koos Tünni kõrtsi, turuplatsi, postkontori, bussijaama ja pangakontoriga. 1930. aastatel töötasid neis majades kaks restorani, kingsepa- ja õmblustöökoda, lihakarn ning mitu poodi ja pangakontorit. Posti tänav 27 sihvakal nurgatorniga majas asus Eesti ajal  Ühispank ja juuksur, kuid maja omanik jäi pangale võlgu ja pidi maja võlgade katteks ära andma. Nõukogude ajal läks maja Viljandi Tarbijate Ühistule.

Rahvastik

Mustlas on sündinud 
graafik Lembit Lõhmus 
koomik ja näitleja Madis Milling 
nukufilmilavastaja Heino Pars
džäss-saksofonist Raivo Tafenau

Vaatamisväärsused

Tarvastu Vabadussõja mälestussammas

Galerii

Vaata ka
Tarvastu Gümnaasium Mustlas
Tarvastu Raamatukogu Mustlas
Mustla rahvamaja Mustlas

Viited

Välislingid
Mustla linna vapi ja lipu kavandid

 
Tarvastu kihelkond
Viljandi vald
Eesti endised linnad
Eesti alevikud
Mustla (täpsustus)

Mustla on mitme asula nimi Eestis: 
Mustla, alevik Viljandi maakonnas Viljandi vallas
Mustla, küla Saare maakonnas Saaremaa vallas
Mustla, küla Pärnu maakonnas Saarde vallas
Mustla, küla Järva maakonnas Paide linnas

 Mustla oli Saaremaa vallas asuva Saue-Mustla küla nimi enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi.
 1939. aastal tegutses Tallinnas Mustla restoran.
Välisviited
Silla (Saaremaa)

Silla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mustjala valda.

Küla lähistel asub Konati järv.

Viited

Saaremaa valla külad
Tagaranna

Tagaranna on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas Ninase poolsaarel.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mustjala valda.

Viited

Välislingid
Aili Kokk, "Tagaranna – miljonivaatega kaluriküla", Oma Saar, 31. august 2009

Saaremaa valla külad
Vanakubja

Vanakubja on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mustjala valda.

2000. aastal elas Vanakubjal 37 inimest.

Vanaküla asub Tõlli–Mustjala–Tagaranna teel Mustjalast vahetult põhja pool.

Vanakubja küla esmamainiti 1798. aastal kujul Wannakubja. Küla sai nime talupoja lisanime järgi. Vanakubja oli Mustjala tütarküla ja seetõttu hüüti teda ka Mustjala-Kirikukülaks.

Küla kuulus Mustjala kihelkonda Mustjala kirikumõisale. Aastatel 1977–1997 oli ta Mustjala külaga liidetud. Vanakubja eraldi osad on Kohula kirdes ja Taguküla läänes.

Külast voolab läbi Vanakubja oja, mis suubub Tagalahte. Küla alale jäävad Liisagu järv, Navajärv ja Linajärv.

Viited

Saaremaa valla külad
Anseküla

Anseküla on küla Saaremaa vallas Saare maakonnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Salme valda.

Anseküla kiriku endisesse asukohta on ehitatud Anseküla tuletorn.

Vaata ka 
Anseküla kihelkond
Anseküla mõis

Viited

Saaremaa valla külad
Kärneri

Kärneri on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pöide valda.

Külas asub Tornimäe vana kalmistu.

Kärneri küla territooriumile jääb ka muistne sadamakoht, mis on tuntud nimede all "Laevasild" ja "Sillamägi".

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Saaremaa valla külad
Neemi

Neemi on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas Unguma lahe ääres.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pöide valda.

Külas tegutseb Neemi Külaselts MTÜ.

Ajalugu 
Küla kuulus 19. sajandil Saare mõisa alla. 1512. aastast on selles kohas teada mõis Nemes, 1645. aastast küla nimega Nehmis, 1798. aastal küla Niemis. Neeme mõisa nimi tulenes arvatavasti sõnast "neem", kuid tänapäeval ei asu küla enam merekaldal, vaid Pöide kõrgendikul.

Õ või Ö? 
Theodor Kaljo oletatavalt 1929. aastal Tartu Ülikoolile esitatud laudaturitöö kohaselt kuulub Neemi küla õ-esindusalasse. 2019. aastal märgistatud ö ja ö piiri järgi asub Neemi küla selle üleminekualal.

Mihkel Ranna dendraarium 
Neemi külas asub Mihkel Ranna dendraarium. Dendraariumi rajas küla sepp, kes alustas ettevalmistamist 1925. aastal, raiudes paepinnasesse haruldaste puude-põõsaste jaoks augud ja vedades sinna pinnast. Taimeseemneid hankis ta Saarema parkidest ja aedades, samuti Tallinnast, Tartust ja Viljandist. Dendraariumis on palju võõrpuuliike, kokku on seal üle 100 puu- ja põõsaliigi. Dendraarium on looduskaitse all

Labürint 
Alates 2019. aastast valmistab Indrek Nõgu dendraariumi kõrvale labürindi, mille rada on viis kilomeetrit pikk, labürindi plaan on valminud ühe Prantsusmaa kloostri skeemi põhjal.

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Saaremaa valla külad
Viivis

Viivis on rahasumma, mille tasumist võlausaldaja saab võlgniku käest nõuda, juhul kui viimane viivitab rahalise kohustuse täitmisega. Viivis on üks õiguskaitsevahenditest. 

Viivist ei ole lubatud arvestada intressivõlalt (VÕS § 116- lg 6). Eesti kohtupraktika on seda piirangud toetanud, kuigi ratsionaalne alus selliseks piiranguks puudub. Samuti rikub selline piirang Põhiseaduse §-i 32 põhimõtet, et "Igaühe omand on [...] võrdselt kaitstud." St omandi kaitse ei peaks sõltuma sellest, kas võlausaldajale kuulub viivituses olev põhinõue (viivis lubatud), leppetrahvinõue (viivis lubatud), kahjunõue (viivis lubatud) või intressinõue (viivis pole lubatud).

Viivist aetakse sagedasti segamini intressiga, kuid need on erinevad mõisted. Maksukorralduse seadus kasutab mõistet intress, kuigi see kuulub arvestamisele kohustuse rikkumise korral. St maksõiguse intress on tegelikult viivis.

Eesti
Võlaõigusseaduse § 113 lõike 1 kohaselt on viivise määr poolaasta kaupa Euroopa Keskpanga põhirefinantseerimisoperatsioonidele kohaldatav viimane intressimäär enne iga aasta 1. jaanuari ja 1. juulit, millele liidetakse 8 %. Seadusest tulenevast viivisemäärast võib lepinguga kõrvale kalduda.

Võlaõigus
Oti (Saaremaa)

Oti on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pöide valda.

Külas asus Oti mõis, mille esmamainimine jäi juba 1309. aastasse.

Oti mõisa lähistel langes Esimeses maailmasõjas 1917. aastal saksa proosakirjanik ja luuletaja Walter Flex (sündinud 1887).

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Saaremaa valla külad
Tornimäe (Saaremaa)

Tornimäe on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Tornimäel asus enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal Pöide valla halduskeskus.

Külas tegutseb Tornimäe Põhikool, Tornimäe lasteaed ja Tornimäe raamatukogu.

Kohalik ettevõte ehitab Tornimäel alumiiniumist väikelaevasid.

Külas asub Tornimäe Neitsi Maria Kaitsmise õigeusu kirik.

Külas on leitud 7.-8. sajandist pärit Tornimäe kindlustatud asula koht.

Tornimäelt pärit mehe järgi on nime saanud Tallinna Kesklinna Tornimäe piirkond.

Viited

Kirjandus
Friedrich Kruse: Necrolivonica., Dorpat 1842, (Tab. 62., Bauerberge (Ma-lin) auf den Inseln Mohne und Ösel - Torni Mäggi, Pilt)

Välislingid
 Aare Laine, "Pöide valla taidlustegevus saab haridusseltsi juubeliks kaante vahele", Oma Saar 2. märts 2009

Saaremaa valla külad
Tornimäe

Tornimäe on mitme koha nimi Eestis: 

Tornimäe, Tallinna kesklinna osa
Tornimäe, küla Saaremaa vallas
Tornimäe, endine küla Põlva maakonnas Kanepi vallas
Tornimäe, paik Võru maakonnas Võru vallas

Vaata ka
Tornimäe juga Laulasmaal
Tornimäe kalmistu
Tornimäe tänav Tallinnas
Leisi

Leisi on alevik Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi oli alevik Leisi valla halduskeskus.

Seal asub Leisi Kool, Leisi Püha Olga kirik ja Võlupe rändrahn. Külas tegutseb Leisi raamatukogu.

1977. aastal liideti Leisi alevikuga Olgaküla.

Rahvastik

Aadressikohad
Leisis asuvad Aia tänav, Jõe tänav, Kaare tänav, Kalda tänav, Kalmu tänav, Karja tänav, Kase tänav, Kooli tänav, Kuressaare maantee, Mere tänav, Metsa tänav, Oja tänav, Orissaare maantee, Pikamäe tee, Põllu tänav, Pärna tänav, Rahu tänav ja Veske tänav.

Vaata ka
Leisi jõgi
Eesti alevike loend

Viited

Eesti alevikud
Saaremaa vald
Angla

Angla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Leisi valda.

Seal asuvad Angla tuulikud.

Püsielanikkond: 1979. aastal 40 inimest, 2000. aastal 27 inimest.

Angla külas ja selle lähimas ümbruses oli asustus väidetavalt juba muinasaja lõpus. 16. sajandi algul mainiti Anglat esmakordselt vakuraamatus. 1925. aastal tegutses külas 13 talu ja 9 tuulikut.

Ajalooliselt kuulus küla Karja kihelkonda.

Vaata ka
Eesti külade loend
Angla tuulikud

Viited

Saaremaa valla külad
Luulupe

Luulupe on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Leisi valda.

1964. aastal elas Luulupes umbes 90–100 inimest. Siis olid Luulupes suured talud ja ka kolhoos. Inimesed töötasid kolhoosis ja elatasid end talust tulnud toiduga – nii liha, piima kui ka aiasaadustega. Poodi pole Luulupes kunagi olnud, küll aga käib siiani igal neljapäeval kauplusauto.

2017. aastal elas Luulupe külas umbes 27 inimest, aga suviti see arv kasvab, sest nii mõnelgi elanikul on Luulupes suvekodu.

2015. aastal sai võistluse "Kena kodu" pereelamu auhinna Luulupe külas asuv Mardi talu, mille peremees on Ivar Eensoo. Samas Mardi talus kasvatakse ka maalambaid ja maakanu.

Luulupe taludes kasvatatakse nii hobuseid, lihaveiseid kui ka piimakarja. Näiteks Luulupe tallis peetakse üle 200 hobuse, kellest ainult mõned on tori tõugu ja ülejäänud puhtatõulised eesti hobused.

Külas asub Luulupe Hiieallikas.

Vaata ka
Eesti külade loend
Luulupe mõis

Viited

Saaremaa valla külad
Mujaste

Mujaste ehk Muiaste on Saaremaal Saaremaa vallas olev küla.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Leisi valda.

Küla nimi tuleb sõnast "muda", "mudane". Nimes on toimunud murdepärane asendus d -> j, kusjuures sõna võib tähendada ka adrust.

Küla nime esmamainiti 1453, kui nimetati isikut Marten Muddenkull is tho Pya. 1798 oli küla nimi Mudast.

Mujaste nimi võib olla mõjutanud Hiiumaal olevate Mudaste ja Muda küla nime.

Viited

Saaremaa valla külad
Pammana

Pammana on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas Pammana poolsaarel (Pammerort).

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Leisi valda.

Seal on ka Pammana nina.

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Saaremaa valla külad
Soela

Soela on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas Soela väina ääres.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Leisi valda.

Seal asub Soela sadam.

19. sajandi ajaloolase, etnograafi ja folkloristi Carl Friedrich Wilhelm Russwurmi järgi tuleneb küla nimi eestirootsi keele sõnast söäl', millega rannarootslased tähistasid hüljest.

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Saaremaa valla külad
Tareste

Tareste ehk Taresti on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Leisi valda.

Vaata ka
Eesti külade loend

Viited

Saaremaa valla külad
Triigi (Saaremaa)

Triigi on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas Triigi lahe ääres.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Leisi valda.

Seal on Triigi nina ja Triigi sadam. Oitme oja nimetatakse tihtipeale Triigi ojaks. Seal elas Aleksander Heintalu ehk Vigala Sass kuni oma elupäevade lõpuni.

Küla kuulus Karja kihelkonda ja külas oli mõis ja kalmistu.

Vaata ka
 Triigi 360° aeropanoraam / aerofoto. 8 mai 2012
Triigi Filharmoonia
Eesti külade loend

Viited

Saaremaa valla külad