joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Édouard Mendy

Édouard Osoque Mendy (sündinud 1. märtsil 1992 Montivilliers's) on Prantsusmaal sündinud Senegali jalgpallur, kes mängib väravavahina Inglismaa Premier League'i klubis Chelsea ja Senegali jalgpallikoondises.

2011. aastal debüteeris ta Prantsusmaa tugevuselt kolmandas liigas Cherbourgis. Hooajal 2015–16 mängis ta Prantsusmaa tugevuselt neljandas liigas Marseille Olympique'i reservmeeskonnas. 2016. aastal liitus ta Prantsusmaa esiliiga klubiga Stade de Reims. Hooajal 2017–18 sai ta Reimsi põhiväravavahiks. Samal hooajal kindlustati pääs Prantsusmaa kõrgliigasse.

2019. aastal liitus Medy Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Rennesi Stade. Hooajal 2019–20 saavutati Prantsusmaa kõrgliigas kolmas koht.

2020. aasta septembris siirdus ta umbes 22 miljoni naelsterlingi eest Chelseasse, kellega sõlmis viieaastase lepingu.

Senegali jalgpallikoondises tegi Mendy debüüdi 18. novembril 2018 mängus Ekvatoriaal-Guinea vastu. Ta kuulus Senegali koondisse 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. Ta kuulus Senegali koosseisu kahes esimeses alagrupimängus. Senegal jõudis turniiril finaali, kus kaotati Alžeeriale.

Saavutused 
Reims
Ligue 2: 2017–18

Viited 

Senegali jalgpallurid
Stade de Reimsi mängijad
Stade Rennais FC jalgpallurid
Chelsea FC mängijad
Ligue 1 mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1992
Struisbaai

Struisbaai on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Kaap Agulhase vallas. Struisbaai asub India ookeani rannikul.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Struisbaal elanikest värvilisi 50,27%, valgeid 35,49%, mustanahalisi aafriklasi 12,61%, India või Aasia päritolu inimesi 0,39% ja teisi 1,24%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 85,24% inimesi, inglise keelt 8,97%, koosa keelt 2,61% ja sotho keelt 0,65%.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Suiderstrand

Suiderstrand on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Kaap Agulhase vallas. Suiderstrand asub Atlandi ookeani rannikul.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Suiderstrandi elanikest valgeid 93,18% ja mustanahalisi aafriklasi 6,82%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 88,64% inimesi ja inglise keelt 11,36%.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Dennehof

Dennehof on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Theewaterskloofi vallas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dennehofi elanikest valgeid 64,75%, värvilisi 27,05%, mustanahalisi aafriklasi 4,92% ja India või Aasia päritolu inimesi 3,28%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 53,72% inimesi, inglise keelt 41,32% ja teisi keeli 4,96%.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Franskraalstrand

Franskraalstrand on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Overstrandi vallas. Franskraalstrand asub Atlandi ookeani rannikul.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Franskraalstrandi elanikest valgeid 94,85%, mustanahalisi aafriklasi 3,17%, värvilisi 1,72%, India või Aasia päritolu inimesi 0,09% ja teisi 0,17%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 88,22% inimesi, inglise keelt 10,23% ja koosa keelt 1,29%.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Albert Falls

Albert Falls on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis uMgungundlovu ringkonnas uMshwathi vallas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Albert Fallsi elanikest mustanahalisi aafriklasi 96,43%, valgeid 2,27%, India või Aasia päritolu inimesi 0,84%, värvilisi 0,20% ja teisi 0,26%. Suulu keelt pidas emakeeleks 92,51% inimesi, inglise keelt 3,86% ja sotho keelt 1,26%.

Viited

KwaZulu-Natali provintsi linnad
Hluvukani

Hluvukani on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Ehlanzeni ringkonnas Bushbuckridge vallas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hluvukani elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,53%, värvilisi 0,18%, India või Aasia päritolu inimesi 0,17%, valgeid 0,11% ja teisi 0,01%. Tsonga keelt pidas emakeeleks 94,89% inimesi, sotho keelt 3,33%, inglise keelt 0,58% ja pedi keelt 0,49%.

Viited

Mpumalanga provintsi linnad
Van Dyksbaai

Van Dyksbaai (inglise keeles Van Dyks Bay) on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Overstrandi vallas. Van Dyksbaai asub Atlandi ookeani rannikul.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Van Dyksbaai elanikest valgeid 91,60%, mustanahalisi aafriklasi 5,00% ja värvilisi 3,40%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 90,78% inimesi, inglise keelt 8.62%, sotho keelt 0,20%, tsvana keelt 0,20% ja venda keelt 0,20%.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Holly Country

Holly Country (kuni 1996. aastani inglise keeles Coalbrook Mining Village, afrikaani keeles Coalbrookmyndorp) on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Fezile Dabi ringkonnas Metsimaholo vallas.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Holly Country elanikest valgeid 75,77%, mustanahalisi aafriklasi 21,50%, India või Aasia päritolu inimesi 2,22% ja teisi 0,51%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 64,46% inimesi, inglise keelt 10,54%, sotho keelt 6,63%, pedi keelt 3,40%, suulu keelt 2,38%, svaasi keelt 2,04% ja koosa keelt 1,70%.

21. jaanuaril 1960 toimus Holly Countrys kivisöekavanduses suurõnnetus, mille tagajärjel 437 kaevurit jäi 180 meetri sügavuses varingu alla ja hukkus.

Viited

Lõuna-Aafrika Vabariigi asulad
Ott Maaten

Ott Maaten (sündinud 5. juulil 1967 Viljandis) on eesti muusik ja majandusjuht, Rahvusooper Estonia peadirektor.

Ta on lõpetanud 1989. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi klarneti erialal. Täiendanud end aastatel 1989–1990 Moskvas Gnessinite-nimelises Venemaa Muusikaakadeemias ning 1990–1992 Pariisi Konservatooriumis. Aastatel 1990–1993 elas ja töötas professionaalse muusikuna Prantsusmaal.

Aastatel 2003–2020 töötas Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia finants- ja haldusdirektorina. Ta on juhtinud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli renoveerimist, samuti Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia 2019. aastal valminud uue kontserdi- ja teatrimaja rajamist.

27. novembril 2020 valis Rahvusooper Estonia nõukogu Ott Maateni 18 kandidaadi hulgast Estonia teatri peadirektoriks. Tema ametiaeg algas 1. jaanuaril 2021.

Vabal ajal tegeleb Maaten lennuspordiga: ta on Eesti meister 2014 motovarjuspordis ja saavutas 2012. aasta MM-võistlustel samal alal 14. koha. Samuti on ta aktiivne harrastusornitoloog. Ott Maaten valdab vabalt prantsuse, vene, inglise, soome ja saksa keelt.

Viited 

Eesti muusikud
Rahvusooper Estonia
Sündinud 1967
Enrique Vila-Matas

Enrique Vila-Matas (sündinud 31. märtsil 1948 Barcelonas) on hispaania kirjanik.

Ta sündis aastal 1948 Barcelonas. Ta debüteeris 18-aastasena pressis. Aastast 1968 töötas ta toimetajana kinoajakirjas Fotogramas. Aastatel 1974–1978 elas ta Pariisis. Seejärel pöördus ta tagasi Barcelonasse.

Tema teostest on ilmunud eesti keeles 1) "Dublinesk". (originaalis aastal 2010 Dublinesca; eesti keeles ilmunud Toledo Kirjastuses ja tõlkinud Triin Lõbus, ilmunud aastal 2014). 2) "Pariisile ei tule iial lõppu". (originaalis aastal 2003 Paris no se acaba nunca; eesti keelde tõlkinud Kai Aareleid, ilmunud aastal 2014 Loomingu Raamatukogus). 3) "Bartleby & Co". (originaalis aastal 2000 Bartleby y compañía; eesti keelde tõlkinud Kai Aareleid, ilmunud aastal 2020 Loomingu Raamatukogus).

Hispaania kirjanikud
Ajakirjanikud
Sündinud 1948
Lembo Mägi

Lembo Mägi (aastani 1935 Ludvig Mägi, 25. mai 1913 Peterburi – 12. jaanuar 1992 Tallinn) oli Eesti näitleja. 

Eesti Teatriliidu liige aastast 1951.

Õppis Paul Sepa erateatristuudios, Tallinna Töölisteatri õpperühmas ja 1938–40 Eesti Haridusliidu näitlejate seminaris. Töötas 1938–44 Tallinna Töölisteatris, 1944–47 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris, 1948–58 Ugalas ja 1958–68 Nukuteatris.

Mänginud muu hulgas kõrvalosas telelavastuses "Kuulsuse narrid".

Isiklikku 
Lembo Mägi isa oli näitleja Aleksander Mägi.

Viited 

Eesti näitlejad
Sündinud 1913
Surnud 1992
Hubert Aumere

Hubert Aumere (sünninimi Hubert Anton; 4. märts 1913 Narva – 14. veebruar 1976 München) oli eesti viiuldaja. 

Lõpetas 1932. aastal Tallinna konservatooriumis Johannes Paulseni viiuliklassi. Täiendas end hiljem Carl Fleschi juures Londonis. Kuni 1943. aastani töötas kontsertmeistrina Riigi Ringhäälingu sümfooniaorkestris. 

1943. aastal emigreerus Saksamaale, kandideeris Baieri Riigiooperi kontsertmeistri kohale ja võitis konkursi. 1944. aastal sai pommirünnakus tabamuse Aumere Müncheni korter, kus hävines ka riigivanem Jaan Tõnissoni poolt 1926. aastal kingitud vana Itaalia meistri viiuli. Töö jätkamiseks andis Baieri Riigiooper Aumerele kasutada hinnalise Stradivari viiuli. 1948. aastal valis ta selle asemele Eesti viiulimeistri Meeme Mälgi valmistatud pilli.

1946. aastal asutas Aumere Saksamaal endanimelise keelpillikvarteti, mängides seal ise esimest viiulit. Teised kvarteti liikmed – Bernhard Walter (teine viiul), Heinz Jopen (vioola) ja Osvald Uhr (tšello) – olid samuti Baieri Riigiooperi orkestri kontsertmeistrid. Aumere kvartett oli tolle aja kõige hinnatum kvartett Saksamaal.

1948. aastal sai Aumerest Baieri raadio sümfooniaorkestri kontsertmeister. 

1950. aastal siirdus ta Bogotásse sealse sümfooniaorkestri kontsertmeistri kohale, kus töötas 1955. aastani. Aumere soovitusel kutsuti Bogotá sümfooniaorkestri peadirigendiks Olav Roots. Ka Colombias asutas Aumere keelpillikvarteti.

Oktoobris 1955 naasis Aumere Lääne-Saksamaale ja asus taas tööle Münchenisse Baieri raadio sümfooniaorkestrisse. Üks Colombiast lahkumise põhjus oli, et elu 2600 meetrit üle merepinna asuvas  Bogotás hakkas südamehaigele Aumerele tegema liiga.

1961. aastal siirdus ta taas Baieri Riigiooperi orkestrisse, kuhu jäi tööle kuni surmani.

Isiklikku
Tema isa oli viiulimeister Jakob Aumere, õde oli viiuldaja Zelia Aumere, vennad olid näitleja Edmund Aumere ning kergejõustiklane ja treener Harry Aumere.

Viited

Kirjandus 
"Hubert Aumere – 100". Kultuur ja Elu 3/ 2013. Lk 70
Alo Põldmäe. "Ühest Paulseni viiulikooli tippmuusikust. Hubert Aumere 100". Muusika 12/ 2013. Lk 20–21

Eesti muusikud
Eesti viiuldajad
Saksamaa muusikud
Colombia muusikud
Eestlased Saksamaal
Eestlased Colombias
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1913
Surnud 1976
Edmund Aumere

Edmund Aumere (sünninimi Edmund Anton; 19. märts 1912 Narva  –  21. juuli 1941 Tartu) oli Eesti näitleja. 

Aumere oli 1935. aastast Eesti Näitlejate Liidu liige.

Lõpetas 1933. aastal Draamastuudio teatrikooli. Mängis 1932–1935 Draamastuudio Teatris ja 1935–1941 Vanemuises. 

Hukati Omakaitse poolt 1941. aastal.

Isiklikku 
Edmund Aumere isa oli viiulimeister Jakob Aumere, tema vennad olid kergejõustiklane ja treener Harry Aumere, viiuldaja Hubert Aumere ning õde viiuldaja Zelia Aumere.

Viited 
Eesti näitlejad
Sündinud 1912
Surnud 1941
Harry Aumere

Harry Aumere (kuni 1937 Harry Anton; 13. veebruar 1917 Tallinn – 8. veebruar 1987 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane ja kergejõustikutreener. 

Oli 1940. aastal Eesti meister 100 m jooksus ja aastatel 1936–1940 viis korda teatejooksudes (Kalevi meeskonnas).

Tema isiklik rekord 100 m jooksus oli 11,0 (1940).

Mobiliseeriti 1941. aastal Punaarmeesse.

Oli 1945. aastast Kalevi kesknõukogu instruktor ja 1946–1947 Eesti NSV Spordikomitee kergejõustikutreener. 1945. aastast juhendas Tallinna Kalevi kergejõustiklaste treeninguid – algul põhitöö kõrvalt, aastatel 1954–1971 koosseisulise treenerina.

Oli aastatel 1947–1954 Tallinna 1. Keskkoolis kehalise kasvatuse õpetaja.

Tunnustus
1964 Kalevi auliige

Isiklikku 
Tema isa oli viiulimeister Jakob Aumere, tema vennad olid näitleja Edmund Aumere ja viiuldaja Hubert Aumere ning õde viiuldaja Zelia Aumere.

Viited

Välislingid
Eesti spordi biograafiline leksikon
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti kergejõustiklased
Eesti kergejõustikutreenerid
Eesti kehalise kasvatuse õpetajad
Gustav Adolfi Gümnaasiumi õpetajad
Kalevi auliikmed
Eestistatud nimega inimesed
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1917
Surnud 1987
Taie

Taie oli aastatel 1928–1929 Eesti Kultuurkapitali kujutava kunsti sihtkapitali toetusel ilmunud ajakiri. "Eesti kunsti ajakiri", ütles ajakirja päis täienduseks. Ilmusid numbrid 1, 2 ja 3 (1928) ja koondnumber 4–5 (1929), ent seejärel väljaandmine soikus.

Viited

Välislingid
Taie DIGAR

Eesti ajakirjad
Wout Weghorst

Wout Weghorst (sündinud 7. augustil 1992 Bornes) on Hollandi jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliiga klubis Beşiktaş ja Hollandi jalgpallikoondises.

Ta alustas klubikarjääri Hollandi klubis FC Emmen, mille koosseisus debüteeris ta Hollandi esiliigas hooajal 2012–13. Järgmisel hooajal lõi ta liigas 12 väravat.

2014. aastal liitus ta Hollandi kõrgliigaklubiga Almelo Heracles. Hooajal 2015–16 lõi ta Hollandi kõrgliigas 12 väravat. Seejärel siirdus ta AZ Alkmaari. Esimesel hooajal lõi ta uue klubi meeskonnas Hollandi kõrgliigas 13 väravat ja järgmisel, hooajal 2017–18 18 väravat.

2018. aasta juunis sõlmis Weghorst nelja-aastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga VfL Wolfsburg. Oma debüüthooajal lõi ta Saksamaa kõrgliigas 17 väravat. Hooajal 2019–20 lõi ta 16 väravat ja hooajal 2020–21 kokku 20 väravat.

2022. aasta jaanuaris siirdus ta umbes ta 12 miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliigaklubisse Burnley, kellega sõlmis kolme ja poole aasta pikkuse lepingu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 19. veebruaril 2022 mängus Brighton & Hove Albioni vastu. Teise värava lõi ta 17. aprillil West Ham Unitedi vastu. Hooaja lõpus langes Burnley Inglismaa kõrgliigast välja. 2022. aasta juulis läks ta laenule Beşiktaşi.

Hollandi jalgpallikoondises tegi Weghorst debüüdi 23. märtsil 2018 sõprusmängus Inglismaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 6. juunil 2021 sõprusmängus Gruusia vastu. 2021. aasta Euroopa meistrivõistluste esimeses alagrupimängus 13. juunil lõi ta värava Ukraina vastu.

Viited 

Hollandi jalgpallurid
AZ Alkmaari jalgpallurid
VfL Wolfsburgi mängijad
Burnley FC jalgpallurid
Beşiktaş JK jalgpallurid‏‎
Bundesliga mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1992
John Anthony Brooks

John Anthony Brooks, Jr. (sündinud 28. jaanuaril 1993 Berliinis) on Saksamaal sündinud USA jalgpallur, kes mängib kaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis VfL Wolfsburg ja USA jalgpallikoondises.

Ta on kogu oma klubikarjääri mänginud Saksamaal. Ta alustas klubikarjääris Hertha BSC-s, mille põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2012–13	Saksamaa esiliigas. Samal hooajal tuli ta klubiga esiliiga võitjaks ja mängis alates järgmisest hooajast Saksamaa kõrgliigas. Ta debüteeris Saksamaa kõrgliigas 10. augustil 2013 mängus Eintracht Frankfurti vastu ja lõi selles mängus ka värava.

2017. aasta mais siirdus ta Wolfsburgi. Üleminekusumma oli umbes 20 miljonit eurot, mis tegi temast kõige kallima USA jalgpalluri läbi aegade.

USA jalgpallikoondises debüteeris Brooks 2013. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta oma viiendas koondisemängus 16. juunil 2014. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus Ghana vastu. Ta sekkus mängu teise poolaja alguses ja lõi 86. minutil mängu otsusta värava, tuues USA-le 2:1 võidu. Ta on kuulunud USA koondisse veel ka 2015. aasta CONCACAF Gold Cupil ja 2016. aasta Copa América Centenariol.

Viited

Välislingid 

Ameerika Ühendriikide jalgpallurid
Hertha BSC jalgpallurid
VfL Wolfsburgi mängijad
Bundesliga mängijad
Sündinud 1993
Jonas Enlund

Jonas Enlund (sündinud 3. novembril 1987 Helsingis) on Soome jäähokimängija, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliigaklubis Wolfsburgi Grizzlys.

2006. aastal valis Atlanta Thrashers ta NHL-i draftis 165. valikuna, kuid Põhja-Ameerika liigades pole ta oma karjääri jooksul kunagi mänginud.

2006. aastal debüteeris ta Soome kõrgliigas Tappara meeskonnas. Hooajal 2009–10 oli ta Soome kõrgliigas Juhamatti Aaltoneni ja Jukka Hentuneni kõrval suurim väravakütt (28 väravat).

Aastatel 2010–2021 mängis Enlund KHL-is. Aastatel 2010–2015 mängis ta Novosibirski Sibiris, hooajal 2015–16 Jaroslavli Lokomotivis ja Peterburi SKA-s, hooajal 2016–17 Moskva CSKA-s ja Kunluni Red Staris, hooajal 2017–18 taas Novosibirski Sibiris ja hooajal 2018–19 Tšeljabinski Traktoris ning 2019–2021 Nižnekamski Neftehimikis. KHL-is on individuaalselt olnud tema edukaim hooaeg 2014–15 (17+28). Samal hooajal jõudis ta Sibiriga Idakonverentsi finaali, kus kaotati Kaasani Ak Barsile mängudega 1:4.

2021. aasta oktoobris liitus ta Wolfsburgi Grizzlysiga.

Soome jäähokikoondise koosseisus on Enlund osalenud 2018. aasta taliolümpiamängudel ja mitmel aastal Euro Hockey Touril.

Välislingid 

 Jonas Enlunud KHL.ru lehel
 Jonas Enlund hockeydb.com lehel

Soome jäähokimängijad
Jaroslavli Lokomotivi mängijad
Peterburi SKA mängijad
HK Moskva CSKA mängijad
Kunluni Red Stari mängijad
Tšeljabinski Traktori mängijad
HK Nižnekamski Neftehimiki mängijad
Sündinud 1987
Meediapädevus

Meediapädevus on inimese võimekus, teadmiste pagas ja arvamused, mis on vajalikud, et mõista eri kanalites esitatud informatsiooni ning seda arvustavalt lahata ja hinnata.

Meediapädevuse vajalikkus 
Üha sagedamaks on saanud väärinfo ja valeuudiste levik, mille tõttu on meediapädevus vajalik. Kriitiline mõtleja oskab skeptiliselt suhtuda informatsiooni tema ümber ja eristada tõde valest. Meediapädevus on vajalik demokraatia hoidmiseks, julgeoleku tagamiseks ja inimese võimeks kaitsta end psühholoogilise mõjutamise eest. 

Meediapädevus on elementaarne oskus, mis on oluline sõltumata ajastust või keskkonnast, kus elatakse. Eri teabevahendite tekkimine ja nende mõistmine on ühiskonnas olnud hädatarvilik. Trükikunsti, filmikunsti, raadio, televisiooni, interneti ja muude vahendite teke on põhjustanud uusi katsumusi rahvale. Uute teabevahenditega kohanetakse.

Meediaharidus 
Et rahvas oleks meediapädev, saadakse koolis meediaharidust. Meediahariduse eesmärk on toetada ja edendada inimese arenemist isiksuseks, kes tunnetab teda ümbritsevat infotihedat keskkonda, oskab selle eri vorme (kiri, pilt, audiovisuaalne sisu) hinnata ja analüüsida ning sotsiaalseid eeskirju järgides seda ka ise luua. 

Meediahariduse sisu erineb riigiti, kuna sõltub inimest ümbritsevast teabekeskkonnast. Areneda võiksid info ligipääsetavus, oskus lugeda ridade vahelt või infoturvalisus.

Meediapädevuse nädal 
18.–22. märtsil 2019 võttis Eesti esimest korda osa üleeuroopalisest meediapädevuse nädalast, mis keskendus kooliõpilastele ja õpetajatele. Nädala juhtmõte oli "Enne mõtlen, siis jagan" ning selle korraldas Haridus- ja Teadusministeerium koos partnerasutustega. Nädal oli osa Euroopa Komisjoni ja Euroopa välisteenistuse valeinfovastasest tegevuskavast. Üritusest võttis osa 140 kooli. Üritust korrati ka 2020. aastal. 

Nädala eesmärk oli teavitada lapsi, õpetajaid ja laiemat avalikkust inforuumi positiivsetest ja negatiivsetest külgedest ning juhtida tähelepanu kriitilise mõtlemise tähtsusele. Ürituse keskmes on Neeme Raua minivideoklippide sari, kus iga nädal ilmub üks hariv video. Videod keskenduvad meedia eri tüüpidele ja neile iseloomulikule, valeuudistele ja inimeste mõjutamisele visuaalse sisu kaudu. 

Meediapädevuse nädala partnerasutused olid Sihtasutus Innove, Hariduse Infotehnoloogia Sihtasutus, MTÜ Tagasi Kooli, Tartu Ülikool, Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituut, Kinobuss, Eesti Filmi Instituut, Kino Sõprus, Tartu Elektriteater, Eesti filmimuuseum, Kultuuriministeerium, Integratsiooni Sihtasutus ja Rahvusraamatukogu. 

Eesti Rahvusringhääling korraldab meediapädevuse projekti "Meediataip", mille eesmärk on arendada noorte meediakirjaoskust, kriitilise mõtlemise ja analüüsi võimet. Projektis kogutakse õppevideod, kirjatükid, tuntud eestlaste kogemused jm praktilised materjalid veebilehele Meediataip. www.err.ee/meediataip. Samuti käivad ajakirjanikud projekti raames koolides külas.

Viited 

Meedia
Sotsiaalteadused
Skrzypne

Skrzypne on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Targi maakonnas, Szaflary vallas. Skrzypne asub Nowy Targist umbes 10 km lõunaedelas.

Viited

Väike-Poola vojevoodkonna külad
Kościelisko

Kościelisko on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Tatra maakonnas, Kościelisko valla halduskeskus. Kościelisko asub Slovakkia piirist umbes 5 km kaugusel.

Viited

Väike-Poola vojevoodkonna külad
Martin Viirand

Martin-Nils Viirand (sündinud 11. septembril 1942) on eesti ajakirjanik.

Ta lõpetas Talinna Reaalkooli 1961. aastal ja Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina 1966. aastal. Ta on töötanud õpetajana. 1967. aastal asus tööle Eesti Raadio kultuurisaadete toimetajana ja töötas Eesti Raadios 41 aastat. Ta on olnud saatesarjade "Maailmapilt", "Kultuurikaja" ja "KÖP" toimetaja ja saatejuht. 2012. aastal ilmus valik tema raadiointervjuusid kogumikus "Olnust olevatele. Martin Viirandi heliarhiivist".

Tunnustus
 2018 – Eesti Ajakirjanike Liidu auliige

Viited

Välislingid
ERR arhiiv. Raadioajakirjanik Martin Viirand (1997)
Vikerraadio. Päevatee (10.12.2016). Martin Viirand

Eesti raadioajakirjanikud
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Sündinud 1942
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Kura sääre rahvuspark (Leedu)

Kura sääre rahvuspark (leedu keeles: Kuršių nerijos nacionalinis parkas) on Leedu rahvuspark.

See asub Kura säärel ning on üks viiest Leedu rahvuspargist. Rahvuspark loodi 1991. aastal, et kaitsta Kura sääre ja Kura lahe unikaalset ökosüsteemi ja kultuuripärandit.  

Kura säär on jagatud Leedu ja Venemaa vahel ning Venemaa poolel asub samuti rahvuspark.

Viited

Leedu looduskaitsealad
Jalgpall 1956. aasta suveolümpiamängudel

Jalgpall 1956. aasta suveolümpiamängudel toimus 24. novembrist 8. detsembrini Austraalias Melbourne'is. See oli üheteistkümnes kord, kui jalgpall oli olümpiamängude programmis. Mängud peeti Olympia Parki staadionil ja Melbourne'i kriketiväljakul, kus finaal peeti 102 000 pealtvaataja ees, mis oli seni olümpia jalgpalliturniiride rekord, ning alles 1968. aastal Mehhikos, kus Jaapani ja Mehhiko pronksimängus oli 105 000 pealtvaatajat, ületati see rekord. 

Melbourne'i olümpiaturniiril osales üksteist võistkonda. See oli väikseim osavõtjate arv pärast 1912. aasta olümpiamänge. Algselt pidi turniiril osalema 16 meeskonda, kuid viis olümpiale pääsenud riiki loobusid turniirist. Neist tähelepanuväärseim oli valitsev olümpiavõitja Ungari, kes loobus turniirist Ungari ülestõusu tõttu. 

Pärast Ungari turniirilt taandumist oli ülejäänud riikide suurim eelsoosik Nõukogude Liit. Nõukogude Liit võitis lõpuks olümpiakulla, võites finaalis Jugoslaavia 1:0. Jugoslaavia pääses kolmandat korda järjest finaali, millega ükski meeskond polnud varem hakkama saanud, ja võitis hõbemedali. Saksamaa amatööride rahvuskoondis kaotas kvalifikatsioonis olümpiavõitjast Nõukogude Liidule. India jõudis Aasia meeskonnana esmakordselt jalgpalli olümpiaturniiri poolfinaali. Turniiri mõjutasid loobumised, nii et kaheksandikfinaal toimus vaid kolme mänguga.

Võistluspaigad

Tulemused

Eelvoor

Viis võistkonda (Hiina (loobus Taiwani osalemise protestiks), Egiptus, Türgi, Ungari ja Vietnam) loobusid enne turniiri algust peamiselt poliitilistel ja majanduslikel põhjustel. Sel põhjusel toimus esimeses voorus vaid kolm mängu.

Väljalangemismängud

Veeranfinaalid

Poolfinaalid
Jugoslaavia alistas India 4–1. See oli nende kolmas olümpiafinaal järjest, pärast kaotust nii 1948. kui ka 1952. aastal.

Nõukogude Liit alistas lisaajal Bulgaaria 2–1. Esimesena lõi värava Bulgaaria ja lasi mängu viimase kuue minutiga lüüa kaks väravat.

3. koha mäng

Finaal

Medalivõitjad

Parimad väravalööjad

Medalitabel

Vaata ka
Jalgpall olümpiamängudel

1956. aasta suveolümpiamängud
Jalgpall olümpiamängudel
Pargi tänav (Pärnu)

Pargi tänav on tänav Pärnus.

Tänav algab Pikalt tänavalt ja kulgeb lõunasse kuni ristub Rüütli tänavaga. Seejärel tänav katkeb. Uuesti jätkub tänav hoone Jalaka 10 juurest ja lõpeb Suur-Sepa tänaval. Tänav külgneb ka Vabaduse pargiga ja Vanapargiga.

Kokku on tänav ligikaudu 200 m pikk.

Nimi 
Pargi tänava ajalooline saksakeelne nimi on Parkstraße.

Pikendus 
Pargi tänava pikendusele plaanitakse linna kolmandat silda üle Pärnu jõe. Seetõttu kavatseb linnavalitsus kunagi välja ehitada ka Pargi tänava lõigu Pikalt tänavalt Laiale tänavale läbi praeguse politseimaja ja päästeameti vahelise hoovi.

Hoonestus 
Pargi tänaval asub vaid kaks hoonet, millest ühes, aadressiga Pargi 1, on asunud mitmeid õppeasutusi.

Viited 

Pärnu tänavad
Okinawa lahing

Okinawa lahing oli 26. märtsist kuni 2. juulini 1945 toimunud II maailmasõja lahing, mille vältel ründasid Ameerika Ühendriikide relvajõud Jaapani vägede valduses olnud Okinawat ning hõivasid selle. Kolm kuud kestnud lahingus kaotasid mõlemad pooled kokku umbes 160 000 inimest ja see oli Teise maailmasõja Vaikse ookeani sõjategevuse ohvriterohkeim lahing.

Ameerika Ühendriigid said Okinawa vallutamisega enda kontrolli alla Kadena õhuväebaasi, mida plaaniti kasutada sissetungis Jaapani saarestikku.

Viited

Sõda Vaiksel ookeanil
Czerwienne

Czerwienne (kuni 1965. aastani Międzyczerwienne) on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Targi maakonnas Czarny Dunajeci vallas. Czerwienne asub Nowy Targist umbes 12 km edelas ja Krakówist ligikaudu 75 km lõunas.

Viited

Väike-Poola vojevoodkonna külad
Czarny Dunajec

Czarny Dunajec on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Targi maakonnas, Czarny Dunajeci valla halduskeskus. Czarny Dunajec asub Slovakkia piirist 5,5 km kaugusel, Nowy Targist umbes 13 km lääneedelas ja Krakówist umbes 69 km lõunas.

Viited

Väike-Poola vojevoodkonna külad
Indrek Hiibus

Indrek Hiibus (sündinud 1960) on eesti trummar. Ta on olnud ansambli Apelsin liige.

Eesti trummarid
Sündinud 1960
Liisa Perandi

Liisa Perandi (neiupõlvenimega Reinvald; 26. märts (vkj)/ 7. aprill 1879 Tarvastu kihelkond, Viljandimaa – 30. aprill 1946 Roobe küla, Helme vald, Valgamaa) oli eesti ärkamisaegne kirjanik.

Ta sündis Illissa talus, mis oli tema isa talu ja Liisa lapsepõlvekodu. Tema vanemad olid Ann ja Ado Reinvald.

Elukäik 
Ta sai alghariduse isatalus, kus teda õpetas lell Jaak. Seejärel õppis ta Lilli Suburgi tütarlastekoolis Viljandis ja Karoliina Tamme käsitöökoolis Narvas.

Aastatel 1895–1890 töötas ta koos oma lellede Jaani ja Jüri Reinvaldiga Narvas Virmalise toimetuses. Toimetuses oli ta abitööline, kuid tegi selle kõrvalt kaastööd ajakirjandusele.

Ta oli aktiivne seltskonnategelane: esines kõnedega, laulis laulukoorides, mängis teatritükkides. Lisaks asutas ta 30. septembril 1934 Ropka-Soinaste Maanaiste Ühingu, kus oli ise esinaine kuni elukoha vahetuseni.

Ta suri 30. aprillil 1946 ja maeti 5. mail 1946 Helme kalmistule.

Looming 
Liisa Perandi on kirjutamisel kasutanud pseudonüüme: L.R.; Liisa; Liisa Reinvald. Luuletaja karjääri alustas ta üsna vara, sest tema esimesed luuletused ilmusid juba 1889. aastal, kui ta oli vaid 10-aastane. Kui ta oli 15 aastane, trükiti tema esimene luulekogu, mis kandis pealkirja “Koidu kannid”.

Lisaks on ta avaldanud ka novelle ja novellikogusid: “Kasuõed”, “Mere rannal”, “Nõmme sant”, “Vabanaine” (1925), “Sinimäe Eeva” (1926). Loomingust ei puudu ka näidendid, üks teadaolevatest kannab pealkirja “Miss Vibavere” (1932).

Oma 60. sünnipäeva juubelil ütles Perandi, et tahab hakata kirjutama memuaare, kuhu plaanis üles märkida ka oma isa Ado Reinvaldi elust seni ilmumata lugusid ja fakte. Raamatu käsikiri valmis 1940. aastal, kuid ei ilmunud Nõukogude okupatsiooni tõttu. Käsikirjas tõi välja mälestusi lapsepõlvest, rääkis põhjalikult oma isast ja suhetest teiste oma aja tuntud tegelastega (näiteks Lydia Koidula, C. R. Jakobson).

Teos avaldati lõpuks 1996. aastal Tallinnas. Teosele “Lauliku tütar. Rida mälestusi lapsepõlvest” on lisanud kommentaarid ja eessõna Endel Priidel.

Isiklikku 
Liisal oli üks vanem ja üks noorem õde, neist vanem õde suri noores keskeas ja noorem õde suri kolmandal elu-aastal.

Ta abiellus 1901. aastal näitekirjaniku ja õpetaja Adolf Perandiga. Neil oli kuus last: Karl Heinrich Perandi, Adolf August Perandi, Raoul Johannes Perandi, Alli Amalie Perandi, William Ludvig Perandi ja Ilmar-Raimond Perandi.

Viited

Välislingid
Eesti biograafiline andmebaas ISIK

Eesti kirjanikud
Helme kalmistule maetud
Sündinud 1879
Surnud 1946
Ekläär

Ekläär (ka ekleer, prantsuse keeles éclair) on väike täidise ja glasuuriga keedutaignaküpsetis.

Sagedamini on täidiseks kreem või vahukoor, glasuuriks šokolaad.

Välislingid

Küpsetised
Uvaravičy

Uvaravičy (transkribeerituna Uvaravitšõ, poola Uwarowicze) on alev Valgevenes Homieli oblastis Buda-Kašalova rajoonis, Uvaravičy külanõukogu halduskeskus. Alev asub Vuza jõe kaldal, oblasti keskusest Homielist 25 ja rajooni keskusest Buda-Kašalovast 21 kilomeetri kaugusel.

Alevis on lastekodu. Uvaravičy juures on savi leiukoht, seal valmistatakse ehitusmaterjale. Haridust annavad keskkool ja muusikakool, alevis on postkontor, kultuurimaja ja kaks raamatukogu.

Elanikkond

Ajalugu 

Piirkonna varasest asustatusest annavad märki alevi juures asuv linnamägi, 34 kurgaani ja I aastatuhande esimesest poolest Kiievi-Vene ajani kasutusel olnud asulakoht.

Uvaravičy kohta on kirjalikke teateid aastast 1483. Kuni XVI sajandi alguseni kuulus see Možaiskite valduses olnud Tšernigovi-Starodubi vürstiriiki.  Hiljem läksid Možaiskid Moskva poolele üle, mis tõi kaasa sõja ja vürstiriigi valduste jagunemise Rzeczpospolita ning Moskva vahel, mille käigus sõlmitud lepetes märgiti üles ka kõik vürstiriigi alal asunud asulad. Jätkuv vaenutegevus tõi aga kaasa sealsete alade asustuse järsu kahanemise.

Seoses territoriaal-administratiivse reformiga aastail 1565-1566 hakkas asula kuuluma Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda. XVI sajandi neljakümnendatel aastatel ehitati sinna ka õigeusu kirik. Küla oli Poola krooni valduses.

Seoses Poola jagamisega läks asula aastal 1772 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu Gomeli maakonda. Aastal 1852 sai sellest alev. Aastal 1825 hakkasid alevis tegutsema veski ja vanutuskoda, aastal 1859 lisandus veel üks veski. Aastal 1860 rajati sinna suhkruvabrik ja viinaköök. Aastal 1864 hakkas Uvaravičys tööle kool. Aastal 1876 valmis uus kivist kirikuhoone. Aastail 1878 ja 1880 rajati asulasse telliselöövid. Aastal 1884 oli alevis magasiait. Aastal 1897 oli alevis postkontor, kõrts, sepikoda, 5 tuulikut, 2 kooli (kihelkonnakool ja semstvokool), 2 juutide palvemaja ja 18 poodi. Alevis oli ka paberivabrik ja tikandeid valmistav ettevõte. Alevi juures asus samanimeline karjamõis, kus olid kruubiveski ja viinaköök. Strešynis peeti kaks korda aastas laata. Aastal 1909 oli alevis avatud hoiu-laenuühistu.

Aastal 1918 hakkas asula kuuluma Valgevene rahvavabariiki, aastal 1919 võttis Valgevene NSV juhtkond vastu otsuse, et alev kuulub Valgevene koosseisu. Reaalselt läks Uvaravičy Valgevene NSV koosseisu aastal 1926, kus sellest sai samanimelise rajooni halduskeskus. Samal aastal moodustati seal sovhoos.

Aastal 1934 asusid Uvaravičys masina-traktorijaam, viinavabrik, tellisevabrik, pagaritöökoda, õlitehas, trükikoda, tuulik ja veski. Aastal 1938 sai vahepeal alevi staatuse kaotanud asula taas aleviks.

17. oktoobrist 1941 kuni 27. novembrini 1943 oli alev Saksa okupatsioonivägede kontrolli all, kes hukkasid 247 sealset elanikku. Praegune puidust kirikuhoone valmis aastal 1945. Aastal 1962 liideti asula Buda-Kašalova rajooniga.

Tuntud elanikke 

Aaron Zeitlin – juudi kirjanik
Jaŭsiej Majsiejenka – Valgevene kunstnik
Volha Aŭramienka – Valgevene õpetaja

Viited

Välislingid 

Poola Kuningriigi geograafiline leksikon

Buda-Kašalova rajoon
Valgevene alevid
Johann Tedersoo

Johann Tedersoo (kuni 1933 Johannes Tedderson; 24. august 1904 Karula vald – 29. november 1946 Besançon, Prantsusmaa) oli Noorte Kotkaste peastaabi ülem 1930. aastatel.

Elukäik 
Ta sündis talupidaja pojana. 

1919. sügisel algatas Võru linnas esimese skautide üksuse.

1923 lõpetas ta Võrus poeglaste gümnaasiumi.

1924–1928 oli ta ajakirja Eesti Skaut peatoimetaja. 

1930–1940 oli Kaitseliidu noorteorganisatsiooni Noored Kotkad peastaabi ülem ehk praktiliselt tegevjuht. Korraldas organisatsiooni ülesehitamist toona üheks suurimaks riigi noorteorganisatsiooniks. Koostas organisatsiooni publikatsioone. 

1933 muutis nime Johann Tedersooks.

1934 abiellus Irene Tedersooga (neiupõlvenimega Tiganik).

1940. aastal lahkus ta Eestist.

Viited

Välislingid 
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Kaitseliidu fotokogus
Osta.ee: Johannes Tedersoo mootorrattal

Noored Kotkad
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Kotkaristi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Prantsusmaal
Sündinud 1904
Surnud 1946
Oscar Lindberg

Oscar Lindberg (sündinud 29. oktoobril 1991 Skellefteås) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib keskründajana KHL-i klubis Moskva Dinamo.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Skellefteå AIK, mille koosseisus debüteeris ta Rootsi kõrgliigas hooajal 2009–10. 2011. ja 2012. aastal võitis Lindberg Skellefteåga Rootsi meistrivõistlustel hõbemedali. 2013. aastal võitis ta Skellefteåga finaalseerias Luleå HF-i ja tuli klubiga Rootsi meistriks. Hooaja 2012–13 väljalangemismängudes oli Lindberg nelja teise mängija kõrval resultatiivseim mängija (4+8) ja ta valiti väljalangemismängude väärtuslikumaks mängijaks, pälvides Stefan Liv Memorial Trophy.

2010. aastal valiti ta NHL-i draftis Phoenix Coyotesi poolt 57. valikuna. 2011. aastal müüdi Lindbergi mängijaõigused Coyotesilt New York Rangersile. Põhja-Ameerikasse suundus ta mängima 2013. aastal. Kahel esimesel hooajal mängis Lindberg põhiliselt Rangersi noorteklubis Hartford Wolf Pack American Hockey League'is. Rangersi põhikoosseisus mängis ta hooaegadel 2015–16 ja 2016–17. 2017. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Vegas Golden Knightsiga. Hooaja 2018–19 teises pooles mängis ta Ottawa Senatorsis.

2019. aasta augustis sõlmis Lindberg lepingu Šveitsi kõrgliiga klubiga EV Zug. 2020. aasta mais siirdus ta Moskva Dinamosse, kellega sõlmis üheaastase lepingu.

Aastatel 2013 ja 2017 on Lindberg Rootsi jäähokikoondise koosseisus tulnud maailmameistriks.

Viited

Välislingid 
 Oscar Lindberg NHL.com lehel
 Oscar Lindberg hockeydb.com lehel

Rootsi jäähokimängijad
New York Rangersi mängijad
Vegas Golden Knightsi mängijad
Ottawa Senatorsi mängijad
HK Moskva Dinamo mängijad
Sündinud 1991
Christian Fuchs

Christian Fuchs (sündinud 7. aprillil 1986 Neunkirchenis) on Austria jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Leicester City.

Ta alustas klubikarjääri Wiener Neustadtis. 2003. aastal liitus ta Austria kõrgliiga klubiga SV Mattersburg.

Aastatel 2008–2015 mängis Fuchs Saksamaa kõrgliigas: aastatel 2008–2010 VfL Bochumis, 2010–2011 FSV Mainzis ja 2011–2015 Schalkes. 2011. aastal võitis ta Schalkega Saksamaa superkarika.

2015. aasta juunis sõlmis ta lepingu Leicester Cityga. Hooajal 2015–16 tuli ta Leicester Cityga Inglismaa meistriks. Fuchs sai sellega alates 1998. aastast pärast Alex Manningeri, kes tuli Inglismaa meistriks Arsenaliga, esimeseks Austria mängijaks, kes on Inglismaa meistriks tulnud. Fuchs on Leicester Cityga lepingut pikendanud veel 2016. ja ka 2019. aastal.

Austria jalgpallikoondises mängis Fuchs aastatel 2006–2016 kokku 78 korda. Koondisekarjääri ainsa värava lõi ta 17. novembril 2010 sõprusmängus Kreeka koondisega. Ta kuulus Austria koondvõistkonda.

Saavutused 
Schalke 04
DFL-Supercup: 2011
Leicester City
Premier League: 2015–16

Viited

Välislingid 

Austria jalgpallurid
VfL Bochumi jalgpallurid
1. FSV Mainz 05 mängijad
FC Schalke 04 mängijad
Leicester City FC mängijad
Bundesliga mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1986
James Maddison

James Daniel Maddison (sündinud 23. novembril 1996 Coventrys) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Leicester City.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Coventry City, mille koosseisus debüteeris ta Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis hooajal 2014–15.

2016. aasta veebruaris sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Norwich City, kuid ta jäi kogu ülejäänud hooajaks laenule Coventry Citysse. Hooaja 2016–17 esimeses pooles mängis ta laenul Šotimaa kõrgliiga klubis Aberdeen. 17. aprillil 2017 debüteeris Maddison Norwich City meeskonnas Inglismaa esiliigamängus Preston North Endi vastu ja lõi selles mängus ka värava. 2017. aasta juunis sõlmis ta Norwich Cityga uue nelja-aastase lepingu. Hooajal 2017–18 lõi Maddison Inglismaa esiliigas 14 väravat. Ta valiti sel hooajal liiga sümboolsesse koosseisu ja Norwich City hooaja parimaks mängijaks.

2018. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu Leicester Cityga. Sama aasta 18. augustil lõi ta mängus Wolverhampton Wanderersi vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliiga.

Maddison kuulus 2019. aastal Inglismaa kuni 21-aastaste koondisse omavanuste Euroopa meistrivõistlustel. Viimases alagrupimängus lõi ta värava Horvaatia vastu, kuid Inglismaa langes välja alagrupiturniiril. Inglismaa jalgpallikoondises debüteeris ta 14. novembril 2019 EM-i valikmängus Montenegro vastu.

Viited

Välislingid 

 Profiil Leicester City FC kodulehel

Inglismaa jalgpallurid
Coventry City FC jalgpallurid
Norwich City FC jalgpallurid
Leicester City FC mängijad
Premier League'i mängijad
The Championshipi mängijad
League One'i mängijad
Sündinud 1996
Andre Pere

Andre Pere (sündinud 25. mail 1972 Tallinnas) on eesti tšellist ja muusikapedagoog.

Alustas tšelloõpinguid kuueaastaselt Tallinna Muusikakeskkoolis Tiina Saarevälja ja Mart Laasi juhendamisel. Hiljem jätkas õpinguid Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Toomas Velmeti ja Peeter Paemurru käe all.

Aastatel 2003–2004 täiendas ta end Advanced Certificate programmis Toronto Ülikoolis S. Fryeri klassis, 2014–2015 Erasmuse programmi vahetusüliõpilasena N. Mainardi klassis Milano Konservatooriumis ja 2011–2012 A. Baillie klassis Bremeni kunstiülikoolis (HFK-s). Lisaks on osalenud H. Schiffi meistrikursustel Wiener Meisterkurse 2009, M. Kliegeli, A. Diazi, M. Yloneni, M. Rousi ja A. Norase meistrikursustel. Väga oluliseks peab koostööd professor David Geringasega, kelle meistrikursustel on osalenud mitu korda Berliinis Blackmore Music Academys.

Solisti ja kammermuusikuna on ta esinenud Great Mountains Music Festivalil Lõuna-Koreas, Orford Festivalil Kanadas, Savonlinna Kammermuusikafestivalil Soomes, Festival of the Gulf Itaalias, orkestrandina Venemaal, Saksamaal, Hispaanias, Belgias, Itaalias. Ta on teinud koostööd Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kammerorkestriga, Klaaspärlimäng Sinfonietta ja Pärnu Linnaorkestriga.

Aastatel 1990–1991 töötas ERSO-s.

Tema lavapartneriteks on olnud D. Geringas, D. Raiskin, A. Baillie, K. Ivanov, R. Taal, E. Müntel jpt

Osalenud konkurssidel Eestis ja välismaal, saanud preemiad ja auhindu. Koos pianist Ebe Münteliga osaleti 2002. aastal rahvusvahelisel kammermuusikakonkursil "Premio Vittorio Gui" Firenzes.

Andre Pere on Lääne - Harju Muusika ja Kunstikooli tšello õpetaja 

Ta on keelpillikvarteti Pink String Quartet asutaja.

Saavutused
1990 Üleriigiline noorte keelpillimängijate konkurss 1. preemia
2002 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Klassika konkurss 1. preemia (koos pianist Ebe Münteliga)

Viited 

Eesti tšellistid
Eesti muusikapedagoogid
Sündinud 1972
Pink String Quartet

Pink String Quartet on Saksamaa ettevõtte Mezzo-Forte valmistatud süsinikkiust keelpillidega mängiv keelpillikvartett.

Esimene kontsert toimus 2019. aasta mais Tallinnas Kadrioru lossis.

Kvarteti asutas tšellist Andre Pere.

14. veebruaril 2020 toimus kvarteti kontsert Berliinis Blackmore's Berlins Musikzimmeri saalis.

Viited
Wiiralt

Wiiralt on 2019. aasta sügisest Tallinnas tegutsev Eesti rokkansambel, kelle muusikas on selgelt äratuntav Nashville'i kõlapilt.

Seitsmeliikmeline ansambel on andnud välja kaks albumit – esimene, "Tulivesi", 2020. aasta alguses ning teine, vähktõve ja sellega ümbritsetud emotsioone lahkav "Lill on iga inime" sama aasta novembris. "Tulivesi" oli edetabelis 8 nädalat. Kõrgeim koht teine, edestades Tanel Padari "Tartust Pariis" ja Ott Leplandi "Kõik, mis hea".

Ansambel osaleb Eesti Laul 2021 konkursi poolfinaalis.

Looming

Stuudioalbumid 

 "Tulivesi" – 14. jaanuar 2020
 "Lill on iga inime" – 20. november 2020
"Live" – 30. juuli 2021

Singlid 

 "Tulivesi" – oktoober 2019; M. Saaremägi (YouTube)
 "Salaja" – detsember 2019; M. Saaremägi, H. Laks (YouTube)
 "Näita mulle teed" – jaanuar 2020; M. Saaremägi, S. Nõmmistu (YouTube)
 "Mööda maad" – oktoober 2020; V. Krautman, M. Saaremägi (YouTube)
 "Haara käest" – november 2020; V. Krautman, M. Saaremägi (YouTube)

Koosseis 
Ansamblisse kuuluvad:

 Marta Arula – laul
 Vahur Krautman – laul, klahvpillid
 Martin Saaremägi – kitarr, banjo
 Sander Nõmmistu – kitarr, dobro
 Mihkel Uba – bass, taustalaul
 Siim Türnpuu – suupill, taustalaul
 Hans K. Pikani – trummid, percussion

Välislingid 

 Wiiralt @ Instagram
 Wiiralt @ Facebook
 Wiiralt @ YouTube
 Wiiralti koduleht

 Meedias

 Terevisioon: Ansambel Wiiralt – ERR, november 2020
 Ansambel Wiiralt pühendas värske albumi vähiravifondi "Kingitud elu" toetuseks – Sky Media, oktoober 2020
Ansambel Wiiralt annetab kogu uue albumi tulu heategevuseks – Raadio Elmar, oktoober 2020
 Ansambel Wiiralt kingib uue albumi müügi- ja kontserditulud vähiravifondile – TV3, oktoober 2020
 Wiiralt avaldas oma versiooni Henry Laksi loost "Salaja" – ERR, detsember 2019
Ansambel Wiiralt tegi raadiole Elmar südamliku kingituse! – Raadio Elmar, detsember 2019

Eesti ansamblid
Mihkel Uba

Mihkel Uba (sündinud 7. mail 1983 Võrus) on eesti basskitarrist, fotograaf ja animaator.

Haridus
Ta on lõpetanud Tartu Tamme Gümnaasiumi 2001. aastal.

Muusikaline tegevus
Ta mängib basskitarri ansamblis Wiiralt. Ta oli nüüdseks tegevuse lõpetanud rokkbändide Revolver ja Helena Nova (lauljana) üks asutajaliikmeid. Ta on mänginud ka sellistes kollektiivides nagu Triin Niitoja & John4, Moonraker ja Spucatum Tauri.

Tegevus foto- ja videograafina 
Foto- ja videograafina on ta jäädvustanud selliseid Eesti avaliku elu tegelasi nagu Tõnis Niinemets, Tanel Padar, Ott Lepland, Jan Uuspõld, Peeter Oja, Kristjan Lüüs, Ott Sepp, Tõnis Mägi, Ivo Linna jpt.

Mihkel on aidanud kaasa mitme püstijalakomöödia lavale toomisele teatris Point (Karl Kermese eestvedamisel): seal on kasutatud Mihkel Uba foto- ja videotööd plakatite, reklaammaterjalide, lavakujunduselementide ja muude detailide näol (Tõnis Niinemetsa "The Kid", "Homme on täna!", "Ämbrisse astumise ajastu"; Kristjan Lüüsi "Olla või ohkida?"; Jan Uuspõllu "Vanaisa", Ott Sepa "Suur rõõm väikestest asjades" ja "Ott Sepp tõuseb üles!" jpt).

Tema kaameratööd on kasutatud mitme muusikaesitaja reklaamides ja/või plaadikujunduses, näiteks Ott Leplandi (seal hulgas kogu albumikujundus "Laulan ma sind", 2011), Tanel Padari & The Suni, Revalsi, Nevesise, Revolveri jpt omades.

Mihkel Uba on loonud muusikavideoid (või ainud kaasa nende tegemisel) nii mõnelegi kohaliku tähtsusega artistile: "Deliirium", "Ärge jookske" ja "Kõik mu sõbrad on surnud" ansamblile Revolver; "Mul on sõpru", "Kirjad ääremaalt", "Jumal elab pealinnas" ja "Jõuluks koju" ansamblile Revals, "Su ema günekoloog (feat. Genka)", "Viis / Ülemisele korrusele", "Topeltmorda (feat. Chalice)" ja "7707" artistile 5Loops, "Kalle Luunjast" ansamblile S.E.K.S. jne.

Välislingid 
 Kodustatud roninastik peremeest ei pelga - Loodusesõber, 01.2012
 Mihkel Uba @ Linked In
 Mihkel Uba @ Instagram
 Mihkel Uba @ Facebook
 Mihkel Uba ametlik koduleht
Viimsi tänavate loend

''Siin on loetletud tähestikulises järjekorras Viimsi tänavaid ja muid aadressikohti, samuti muid väikekohanimesid.

A
Aiandi
Astri

H
Heldri

K
Kaluri
Käärti

L
Liblika

M
Metsakasti
Mõisa
Männi

N
Nelgi
Nurme
Nurme põik

P
Pääsusilma

R
Randvere
Rohuneeme

S
Sõstra

T
Tammepõllu

V
Vahtra
Varju
Väike-Sepa

Õ
Õisiku

Välislingid 
Aadressiandmete infosüsteemi avalik teenus

 Viimsi tänavate loend
Eesti tänavate loendid
Preisimaa provints

Preisimaa provints (saksa: Provinz Preußen; poola: Prowincja Prusy; kašuubi: Prowincjô Prësë) oli Preisimaa provints aastatel 1829-1878. Preisimaa loodi Preisi kuningriigi provintsina 1829. aastal Ida-Preisimaa ja Lääne-Preisimaa provintsidest ning kaotati 1878. aastal, kui ühendamine tühistati.

Königsberg (nüüd Kaliningrad Venemaal) oli provintsi pealinn.

Ajalugu 

Preisimaa provints loodi 13. aprillil 1824 Preisi kuningriigi idapoolseima provintsina. Provints moodustati varemeksisteerinud Ida-Preisimaa ja Lääne-Preisimaa provintside liitmisel personaalunioonis ja 3. detsembrist 1829 reaalunioonis.

Preisimaa territoorium vastas laias laastus ajaloolisele Preisimaa piirkonnale, millest provints ja kuningriik oma nimed said ning mille Poola kuningriik alates 1466. aasta Thorni teise rahuga jaganud oli. Piirkond jagunes Hertsoglikuks Preisimaaks, mis oli Poola lään, ja Kuninglikuks Preisimaaks, mis oli Poola lahutamatu osa otsevalitsemise all. Hertsoglik Preisimaa sai 1618. aastal Brandenburg-Preisimaa osaks ja sai 1701. aastal pärast Friedrich I kuningaks kroonimist Preisi kuningriigiks. Pärast kroonimist kasutati mõistet "Preisimaa provints" Ida-Preisimaa tähistamiseks, et eristada endise hertsogkonna territooriumit suuremast kuningriigist. Kuninglik Preisimaa annekteeriti Rzeczpospolitast Preisi kuningriiki 1772. aastal Esimese Poola jagamisega, pannes kogu Preisimaa piirkonna Preisi võimu alla. Järgmisel aastal muutis Preisimaa endised Kuningliku Preisimaa ja Hertsogliku Preisimaa (sealhulgas Ermlandi) väikeste piirimuudatustega vastavalt Lääne-Preisimaa ja Ida-Preisimaa provintsideks.

1. aprillil 1878 jaotati Preisimaa provints tagasi Lääne-Preisimaa ja Ida-Preisimaa provintsideks.
FC Midtjylland

FC Midtjylland on Taani jalgpalliklubi, mis tegutseb Herningis ja Ikastis. See mängib riigi kõrgliigas Superligaen.

Klubi loodi 1999. aastal Ikast FS-i ja Herning Fremadi ühinemisel.

Midtjylland on tulnud hooaegadel 2014–15, 2017–18 ja 2019–20 Taani meistriks. 2019. aastal võideti Taani karikas. Hooajal 2015–16 osaleti esimest korda UEFA Euroopa Liiga alagrupiturniiril. Oma alagrupis saadi teine koht. Kolmekümnekahendikfinaalis kohtuti Manchester Unitediga, kellele kaotati kahe mängu kokkuvõttes tulemusega 3:6 (kodumäng võideti 2:1). Hooajal 2020–21 pääseti esmakordselt UEFA Meistrite Liiga alagrupiturniirile.

Praegune koosseis 
Seisuga 20. juuli 2021

Saavutused 
Superligaen
Võidud (3): 2014–15, 2017–18, 2019–20
Teised kohad (4): 2006–07, 2007–08, 2018–19, 2020–21
Taani esiliiga
Võidud (1): 1999–2000
Taani karikas
Võidud (1): 2018–19
Teised kohad (4): 2002–03, 2004–05, 2009–10, 2010–11

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Taani jalgpalliklubid
João Cancelo

João Pedro Cavaco Cancelo (sündinud 27. mail 1994 Barreiros) on Portugali jalgpallur, kes mängib Inglismaa Premier League'i klubis Manchester City ja Portugali jalgpallikoondises. Ta mängib põhiliselt paremkaitsjana, kuid võib mängida ka parema äärepoolkaitsja või vasakkaitsja positsioonil.

Ta alustas klubikarjääri Lissaboni Benficas, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2007. aastal. Hooajal 2012–13 debüteeris ta Benfica reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Benfica põhimeeskonnas debüteeris ta 2014. aastal.

2014. aasta augustis läks ta laenule Hispaania kõrgliiga klubisse Valencia. 2015. aasta mais sõlmis ta klubiga püsiva lepingu. Hooajal 2017–2018 mängis ta laenul Itaalia kõrgliiga klubis Milano Internazionale.

2018. aasta juunis siirdus ta 40,4 miljoni euro eest Juventusesse, kellega ta sõlmis viieaastase lepingu. Hooajal 2018–19 tuli ta Juventusega Itaalia meistriks.

2019. aasta augustis siirdus ta Manchester Citysse, kellega ta sõlmis kuueaastase lepingu. Samal ajal siirdus tema asemele Manchester Cityst Juventusesse Danilo. 

2015. aastal võitis Cancelo Portugali kuni 21-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistrivõistlustel hõbemedali. Portugali jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 26. augustil 2016 sõprusmängus Gibraltari vastu ja lõi selles mängus ka oma koondisekarjääri esimese värava.

Saavutused 
Juventus
Serie A: 2018–19
Supercoppa Italiana: 2018
Manchester City
EFL Cup: 2019–20

Viited

Välislingid 

Portugali jalgpallurid
Lissaboni Benfica jalgpallurid
Valencia CF mängijad
Milano Internazionale mängijad
Torino Juventuse mängijad
Manchester City mängijad
Primeira Liga mängijad
La Liga mängijad
Serie A mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1994
Levila.ee

Levila (levila.ee) on 2019. aasta lõpus asutatud meediakanal eesmärgiga avaldada põhjalikke lugusid Eesti elust inimestele nii pealinnas kui väljaspool seda. 

Levila juht on Daniel Vaarik, Levila käivitamisse on investeerinud Taavet Hinrikus, Ahti Heinla ning Sten Tamkivi.

Tunnustus 
2022 – Selge sõnumi edendaja. Eesti Keele Instituudilt: "2022. aasta selge sõnumi edendaja on meedialabor Levila, mis on kvaliteetne, selge ja juurdepääsetav aeglane ajakirjandus. Levila räägib lugusid Eestist ja Eesti inimestele: loodusest, julgeolekust, vaimsest tervisest, hakkamasaamisest, õppimisest jm. Hea Levila lugu on jutustatud lihtsalt ja haaravalt. Et seda saaks lugeda, vaadata või kuulata võimalikult paljud inimesed, alates keskkooliõpilastest ja lõpetades vanaemadega."

Välislingid 

 Levila avaleht
 Levila Facebookis
 Levila Instagramis

Viited 
Eesti meediaettevõtted