Kristina Šmigun-Vähi

Kristina Šmigun-Vähi [krist'iina šmig'unn] (kuni 2007 Kristina Šmigun; sündinud 23. veebruaril 1977 Tartus) on Eesti poliitik ja endine suusataja, kes kuulus naiste murdmaasuusatamises maailma tippu. Ta on kahekordne juunioride ja ühekordne täiskasvanute maailmameister ning kahekordne olümpiavõitja. Tema esimene treener oli Herbert Abel ja järgmine Anatoli Šmigun. Ta on XIV Riigikogu liige.

Kristina Šmigun lõpetas 1996. aastal Tartu Kommertsgümnaasiumi.

Esimest korda osales ta olümpiamängudel 1994. aastal Lillehammeris, kus saavutas 10 km vabastiilisõidus 27. koha.

2002. aasta taliolümpial Salt Lake Citys jäi Šmiguni parimaks saavutuseks 30 km klassikastiilisõidu seitsmes koht. "Kõigil mu olümpiatel on midagi valesti olnud," rääkis ta Soldier Hollow' suusastaadionil. Lõputseremoonial kandis Šmigun Eesti lippu. Nädal pärast olümpiamänge võitis ta maailmakarikavõistluste Lahti etapi 10 km vabastiilis, alistades olümpiavõitja Stefania Belmondo 0,6 sekundiga.

2006. aasta taliolümpiamängudel Torinos võitis Kristina Šmigun kuldmedali nii 10 km klassikasõidus kui ka 15 km suusavahetusega sõidus. Samal aastal andis Rahvusvaheline Olümpiakomitee Šmigunile Sportstari aunimetuse. Autasu üleandmise gala toimus Rahvusvaheline Olümpiakomitee peakorteris Lausanne'is ning seda kandis üle telekanal Eurosport.

Pärast hooaja vahelejätmist tütre sünni tõttu teatas Kristina Šmigun-Vähi 21. septembril 2009, et kavatseb tippspordis jätkata. 2010. aasta taliolümpiamängudel võitis ta hõbemedali, kuid 2. juulil 2010 teatas, et loobub tippspordist.

Aastal 2010 valiti Šmigun-Vähi Eesti aasta naissportlaseks ja 2012. aastal Eesti Olümpiakomitee asepresidendiks.

Saavutused

Olümpiamängudel  

 1994  Lillehammeris
 27. koht 10 km vabastiilis
 28. koht 15 km vabastiilis
 30. koht 5 km klassikastiilis
 1998  Naganos
 46. koht 30 km vabastiilis
 2002  Salt Lake Citys
 7. koht 30 km klassikastiilis
 8. koht 15 km vabastiilis
 15. koht 5 + 5 km topeltjälitussõidus
 25. koht sprindis
 2006  Torinos
 olümpiavõitja 7,5 + 7,5 km suusavahetusega sõidus
  olümpiavõitja 10 km klassikasstiilis
 8. koht 30 km vabastiilis ühisstardiga sõidus
 2010  Vancouveris
  10 km vabastiilis

Maailmameistrivõistlustel 

 1993  Falunis
31. koht 10 km vabastiilis
35. koht 5 km klassikastiilis
 1995  Thunder Bays
 5. koht 5 km klassikastiilis
 20. koht 10 km vabastiilis
 1997  Trondheimis
 8. koht 15 km vabastiilis
 9. koht 10 km vabastiilis
 28. koht 5 km klassikastiilis
 1999  Ramsaus
 hõbemedal 15 km vabastiilis
  pronksmedal 30 km klassikastiilis
 6. koht 10 km vabastiilis
 9. koht 5 km klassikastiilis
 2001  Lahtis
 12. koht 10 km klassikastiilis
 19. koht sprindis
 41. koht 15 km klassikastiilis
 2003  Val di Fiemmes
 maailmameister topeltjälitussõidus (5 km klassikastiilis + 5 km vabastiilis)
  hõbemedal 10 km klassikastiilis
  hõbemedal 15 km klassikastiilis ühisstardiga sõidus
 pronksmedal 30 km vabastiilis
 2005  Oberstdorfis
 4. koht 10 km vabastiilis
 14. koht 30 km klassikastiilis
 2007  Sapporos
 6. koht 30 km klassikastiilis ühisstardiga sõidus
 9. koht 10 km vabastiilis
 10. koht 7,5 + 7,5 km suusavahetusega sõidus

Juunioride maailmameistrivõistlustel 
 1995  Gällivares
 hõbemedal 5 km klassikastiilis
 hõbemedal 15 km vabastiilis
 1996  Asiagos
 hõbemedal 5 km klassikastiilis
 hõbemedal 15 km vabastiilis
 1997  Canmore'is
 juunioride maailmameister 5 km klassikastiilis
 juunioride maailmameister 15 km vabastiilis

Maailmakarikavõistlustel

Maailma karikas 
Üldkarikas
2. koht: 2000, 2003
Tavakarikas
1. koht: 1999
3. koht: 2004, 2005
Sprindikarikas
3. koht: 1999, 2000
Lühikeste distantside karikas
1. koht: 2000
Pikkade distantside karikas
2. koht: 2000

Maailma karikasarja etappide võidud 
Kristina Šmigun-Vähi osales karjääri jooksul maailma karikasarja etappidel 164 korda. Poodiumile jõudis ta neist 50 korral, millest 16 korral kõige kõrgemale astmele.

Maailma karikasarjas saadud punktid ja kohad

Terviseprobleemid
1997. aasta lõpus, enne Nagano olümpiamänge, sai Šmigun Lõuna-Eestis mootorsaaniga sõites rangluumurru. Tartu Ülikooli Kliinikumis tehtud operatsiooni järel paranes ta kodus, kuni oli valmis Vuokattis suusasammu proovima. Esialgu sai Šmigun liigutada vaid vasakut kätt, paremat takistas tugiplaat.

2. veebruaril eemaldas spordiarst Toomas Tein Tartus osa fiksaatorist. Olenemata sellest, et olümpiale sõidu mõttekuses leidus kahtlejaid, asus Kristina koos isaga 5. veebruaril teele.

Üle kuu aja intervjuude andmisest hoidunud Šmigun tunnistas Tallinna lennujaamas: "Piiriks on valu. Võistlen vaid juhul, kui ihuliikmed vastu ei karju." Ta osales ainult 30 km vabastiilisõidus ja sai 63 osavõtja seas 46. koha.

2001. aasta Lahti maailmameistrivõistlused olid Kristinale suur pettumus. Haigestumine jaanuaris viis parima vormi ega võimaldanud MM-iks soovitud moel valmistuda. Lahtis jäi ta parimaks 9. koht 10 km klassikastiilis. Enda arvates tegi Šmigun vea, kui tahtis täielikult tervenemata kiiresti vormi jõuda: "Uskusin tõesti, et suudan pärast haigust võistelda samamoodi kui enne, kuid eksisin," kinnitas Šmigun.

Dopinguskandaalid

2002
23. jaanuaril 2002 saabus Eesti Suusaliitu Rahvusvaheliselt Suusaliidult järgmine sõnum: Kristina Šmiguni dopinguproov on osutunud positiivseks. Tema 12. detsembril 2001 maailmakarikavõistluste etapil Brussonis antud proovist oli leitud keelatud ainete nimekirjas olevat anaboolse toimega hormooni 19-norandrosterooni.

"Ma pole kasutanud seda ainet, mis seisab kirjas Rahvusvahelisest Suusaliidust tulnud faksil," kinnitas Šmigun, "seepärast soovin kiiresti B-proovi uurimist. Võitlen oma puhtuse ja õigluse eest. Ma ei karda midagi. Võin, käsi piiblil, vanduda, et minu südametunnistus on puhas."

Rahvusvahelise Olümpiakomitee meditsiinikomisjoni otsusel tohib naissportlase uriiniproovis 19-norandrosterooni kontsentratsioon olla 4 ng/ml (nanogrammi milliliitri kohta), meessportlasel 2 ng/ml. Šmiguni A-proov näitas 6,4 ng/ml.

Eesti Antidopingu Keskuse juhataja Mihkel Mardna ütles Postimehele, et Šmiguni proov ületab lubatud füsioloogilise piiri väikese koguse võrra. Ta oli kahtlev, kas tegu on üldse dopingujuhtumiga. Kahtlusi dopinguproovi ehtsuse kohta süvendas ka FIS-ist saabunud teade, mille järgi osutus Šmiguni 15. detsembril 2001. aastal Davosis antud proov negatiivseks. Ka Eesti Suusaliidu president Toomas Savi lootis, et tegu on arusaamatusega. Tema eestvõttel alustasid Šmiguni kaitseks tööd Eesti parimad erialaasjatundjad. Viimaste käsitlust suusataja organismi eripära kohta polnud aga vaja käiku anda, sest enne tuli uus sõnum.

30. jaanuaril 2002 saabusid Tartu Ülikooli spordibioloogiainstituudi vanemteadur Mehis Viru ja Šmigunide tiimi mänedžer Kristjan-Thor Vähi Saksamaalt Kreischa laborist hea sõnumiga: testimisel võetud B-proovi 21-kordne analüüsimine andis tulemuse 4,2 ng/ml, mis on negatiivne. Esmane dopinguteade lükati ümber ja Šmigun võis sõita olümpiale.

2014
2014. aasta veebruaris teatas Vene spordiportaal "Весь Спорт", et Torino olümpiamängude ajal ühelt Eesti sportlaselt võetud A-proov osutus positiivseks. Kuna ROK oli juba detsembris teavitanud tulemustest EOK-d ja see omakorda Šmiguni, otsustas Šmigun uudist isiklikult kinnitada. Ta valis teadlikult teistsuguse lähenemise meediale kui seda tehti Andrus Veerpalu juhtumi korral. Šmiguni teatel on ta andnud vabatahtlikult valedetektori all tunnistuse, et pole elus kordagi teadlikult dopingut tarvitanud. Valedetektori test pole küll juriidiliselt otsustav, kuid oluline on vabatahtlik tunnistus. Veebruari keskpaigaks ei olnud B-proovi avalikustamise aeg veel teada.

13. detsembril 2017 teatas ROK, et kõik Torino olümpiamängude järelproovid on puhtad.

Tegevus poliitikuna 

Šmigun-Vähi kuulub Reformierakonda.

2019. aasta Riigikogu valimistel sai ta 2002 häält ning osutus ringkonnamandaadiga valituks Riigikogu XIV koosseisu liikmeks.

Tunnustus
 2004 – Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk
 2004 – Eesti Vabariigi spordipreemia (maailmameistritiitli ning kahe hõbe- ja ühe pronksmedali võitmise eest 2003. aasta suusatamise maailmameistrivõistlustel)
 2006 – Valgetähe I klassi teenetemärk
 2006 – Eesti Olümpiakomitee teenetemärk
 2007 – Eesti Vabariigi spordipreemia (kahe kuldmedali võitmise eest murdmaasuusatamises Torino taliolümpiamängudel 2006. aastal)
 2010 – aasta naine
 1997, 1999, 2000, 2002, 2003, 2004, 2006, 2010 – aasta naissportlane 
 2022 – Eesti spordi kuulsuste halli autahvel.

Isiklikku 

Kristina Šmigun-Vähi on 168 cm pikk ja kaalub 59 kilogrammi.

1993. aastal tutvus ta Kristjan-Thor Vähiga, kes töötas seejärel aastaid Kristina Šmiguni tiimi mänedžerina. 7. juulil 2007 laulatas nad Tartu Pauluse koguduse kirikuõpetaja Joel Luhamets. Kristjani vanaema ootamatu haigestumise tõttu jäeti pulmapidu ära. Abieluettepaneku tegi Kristjan Kristinale 2 aastat enne pulmi Egiptuses Punase mere ääres. Pärast abiellumist hakkas Kristina kandma liitperekonnanime.

Juba enne pulmi teatas Kristina, et jätab järgmise hooaja vahele. 17. juunil 2008 sündis tütar Victoria Kris ja 3. märtsil 2011 poeg Kristhor Tomi.

Kristina ema on endine suusataja Rutt Rehemaa-Šmigun ning isa suusatreener ja endine suustaja Anatoli Šmigun. Ka õde Katrin Šmigun on endine tippsuusataja. Samuti on suusatajad onupoeg Aivar Rehemaa ja onutütar Jana Rehemaa-Weinberger.

Mälestuse jäädvustamine 
12. septembril 2006 avati Tartu kommertsgümnaasiumi hoone seinal bareljeef kooli vilistlasele Kristina Šmigunile (skulptor Endel Taniloo).

Viited

Kirjandus
 Jaan Martinson, Kristina Šmigun-Vähi. "Kristina". Menu Kirjastus, Tallinn 2010, 288 lk; ISBN 9789949470327
 Kirsti Vainküla "63 päeva hoitud saladus" Eesti Ekspress, 13. veebruar 2014, lk 6–9.
 Raul Ranne "Šmiguni juhtum tekitab paranoilisi küsimusi" Eesti Ekspress, 13. veebruar 2014, lk 9.

Välislingid 

Kristina Šmigun-Vähi andmed FIS-i kodulehel
 
Intervjuu detsembris 2003
Intervjuu märts 2004
Kullatüdruk Kristina Šmigun: «Mul on uus unistus – kuld Vancouverist.». Õhtuleht, 27. veebruar 2006.
Emaroll kaalus Šmigunil tippspordi üles. Postimees, 18. november 2008.
 Kristina Šmigun-Vähi: tahaks hirmsasti jälle tugevasti treenida. EPL.ee, 31. märts 2009.
 Gunnar Leheste. Suusakuninganna valis perekonna. EPL.ee, 3. juuli 2010.

Eesti murdmaasuusatajad
Eesti olümpiavõitjad
Tartust pärit sportlased
Eesti Reformierakonna poliitikud
XIV Riigikogu liikmed
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Valgetähe I klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1977