joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Juris Jurašs

Juris Jurašs (sündinud 6. augustil 1975) on Läti poliitik. Ta oli 2018–2022 Läti Saeima liige ja erakonna parlamendifraktsiooni esimees. Ta on Uue Konservatiivse Partei liige .

2016. aastani oli ta korruptsioonivastase võitluse ja selle ennetamise büroo (KNAB) operatiivtoimingute osakonna juhataja.

2017–2018 oli ta Riia linnavolikogu liige.

Märtsis 2022 lahkus Seimist ja läks vabatahtlikuna Ukrainasse, et aidata ukrainlasi võitluses Venemaa sissetungi vastu.

Viited

Välislingid 
Saeimas deputāts Juris Jurašs pievienojies Ukrainas spēkiem, lai cīnītos pret Krievijas okupantiem, 

Läti poliitikud
Sündinud 1975
Moštšun

Moštšun on küla Ukrainas Kiievi oblastis Butša rajoonis.

Ajalugu 
Küla on asutatud 1664. aastal.

2022. aasta sõjategevus 
21. märtsil 2022 õnnestus Ukraina vägedel asulast Vene väed välja tõrjuda.

Viited 

Kiievi oblasti külad
Mount Davidson

Mount Davidson on USA-s California osariigis asuva San Francisco kõrgeim looduslik punkt. Selle kõrgus merepinnast on 283 meetrit.

See asub San Francisco geograafilise keskpunkti lähedal Twin Peaksi küngastest lõunas. Selle geograafilised koordinaadid on 37°44′18″N 122°27′12″W. Selle ümbruses asub 15 hektari suurune Mount Davidsoni park.

Mount Davidson on saanud nime geodeedi ja geograafi George Davidsoni järgi.

Mount Davidsonil asub 31,4 meetri kõrgune betoonist rist, mis on valminud 1934. aastal. Rist on püstitatud California esimese asunike mälestuseks. Mount Davidsonil ja seal asuva risti juures on filmitud 1971. aasta märulifilmi "Räpane Harry" ("Dirty Harry") üks stseenidest.

San Francisco
Jaak Raie

Jaak Raie (sündinud 1. juunil 1976 Kiviõlis) on Eesti riigiametnik ja endine sporditegelane. 

Jaak Raie on lõpetanud 1994. aastal Kiviõli I Keskkooli ja Kiviõli lastemuusikakooli, 1998. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna liikumis- ja sporditeaduste bakalaureuseõppe ning 1999. aastal samas kehalise kasvatuse õpetaja kutseõppe. 

1996. aastal alustas ta Eesti Akadeemilises Spordiliidus spordiprojektide juhina, hiljem on olnud ka selle liidu peasekretär. Aastatel 1996–2001 tegutses ka korvpallitreenerina ja aastast 1994 on tegutsenud korvpallikohtunikuna. 

Aastal 2002 oli ta SELL-i Tartu üliõpilasmängude tegevdirektor. 

Aastatel 2009–2012 oli Eesti Korvpalliliidu juhatuse liige ja noortekomisjoni esimees.

Aastatel 2001–2002 oli Jaak Raie Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppejõud, 2002–2007 Tallinna Spordi- ja Noorsooameti juhataja ja 2007–2012 Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige. Aastatel 2013–2019 oli ta Tallinna Teaduspargi Tehnopol juhataja ja 2019–2021 Viljandi haridus- ja kultuuriameti juhataja. Alates novembrist 2021 oli Raie Põhja-Sakala vallavanem.

Alates 1. aprillist 2022 on Jaak Raie Haridus- ja Noorteameti peadirektor.

Viited 

Eesti riigiametnikud
Tartu Ülikooli õppejõud
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna vilistlased
Sündinud 1976
Toni Braxton

Toni Michele Braxton (sündinud 7. oktoobril 1967 Severnis, Marylandi osariigis) on USA laulja ja laulukirjutaja.

1980. aastate lõpus hakkas Braxton koos oma õdedega esinema ansamblis The Braxtons. Seal pälvis Braxton produtsentide L. A. Reidi ja Babyface'i tähelepanu. Ta sõlmis seejärel lepingu LaFace Recordsiga ja andis 1993. aastal välja omanimelise debüütalbumi. Album jõudis USA plaadimüügi edetabelis Billboard 200 esikohale ja seda müüdi maailmas üle 10 miljoni eksemplari. Albumilt ilmunud singlid "Another Sad Love Song" ja "Breathe Again" said hittideks üle maailma. Album tõi Braxtonile kolm Grammy auhinda, sealhulgas auhinna parima uue artisti kategoorias.

Braxtoni järgmised albumid olid samuti väga edukad. 1996. aastal ilmunud albumilt "Secrets" pärinesid kaks tema suurimat hittsinglit: "You're Makin' Me High" ja "Un-Break My Heart", mis mõlemad jõudsid USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikohale. 2000. aastal müügile tulnud Braxtoni kolmas stuudioalbum "The Heat" debüteeris edetabelis Billboard 200 teisel kohal. Albumi edukaim singel oli "He Wasn't Man Enough", mis jõudis USA edetabelis teisele kohale. 

Braxtoni järgmised stuudioalbumid "More Than a Woman" (2002), "Libra" (2005) ja "Pulse" (2010) anti välja ajal, mil tal lepingulised vaidlused plaadifirmadega, lisaks jõudsid avalikuse ette tema terviseprobleemid. 2014. aastal andis Braxton koos oma kauaaegse tööpartneri Babyface'iga välja duettide albumi "Love, Marriage & Divorce", mis pälvis aasta hiljem Grammy auhinna parima R&B-albumi kategoorias. Pärast seda on Braxton kahe plaadifirma kaudu andnud välja veel kaks stuudioalbumit: "Sex & Cigarettes" (2018) ja "Spell My Name" (2020).

Braxtoni plaate on maailmas müüdud üle 70 miljoni, mis teeb temast ühe ajaloo edukaima R&B-stiili naisartisti. Ta on võitnud seitse Grammyt, üheksa Billboardi muusikaauhinda ja seitse Ameerika muusikaauhinda.

Stuudioalbumid 
 "Toni Braxton" (1993)
 "Secrets" (1996)
 "The Heat" (2000)
 "Snowflakes" (2001)
 "More Than a Woman" (2002)
 "Libra" (2005)
 "Pulse" (2010)
 "Love, Marriage & Divorce" (koos Babyface'iga) (2014)
 "Sex & Cigarettes" (2018)
 "Spell My Name" (2020)

Välislingid 

 Koduleht

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1967
Ivankiv

Ivankiv (ukraina keeles Іванків) on alev Kiievi oblasti Võšhorodi rajoonis.

Ajalugu

Sõjategevus 2022. aastal 
1. aprillil 2022 taastasid Ukraina Relvajõud Ivankivi üle kontrolli.

Viited 

Kiievi oblast
Pihkva rahvusvaheline lennujaam

Pihkva rahvusvaheline lennujaam (vene Международный аэропорт Псков; IATA: PKV, ICAO: ULOO)  on Venemaa rahvusvaheline lennujaam. 

Lennujaam asub Pihkva oblastis,  6 km Pihkvast kagus.

Regulaarlennud

Viited

Välislingid 
 Pihkva lennujaama mitteametlik kodulehekülg

Pihkva oblast
Lennujaamad
Rakvere Riigigümnaasium

Rakvere Riigigümnaasium on Rakveres 1. septembrist 2022 tööd alustav riigigümnaasium. Rakvere Riigigümnaasiumi koolihoone kerkib Rakveres aadressile Lai 36.

Kooli direktor on Liisa Puusepp.

Ajalugu 
Läbirääkimised Rakverre riigigümnaasiumi rajamiseks algasid 2017. aastal.

Viited

Välislingid 
Rakvere Riigigümnaasiumi veebisait

Eesti riigigümnaasiumid
Toomas Sõmera

Toomas Sõmera (17. veebruar 1945 Tallinn – 6. jaanuar 2022 Tallinn) oli 1990–1991 aastatel Eesti sideminister.

Tema esimene kokkupuude IKT-sektoriga oli juba pärast keskkooli, kui ta 1963. aasta juunis asus tööle telefonikaugejaama montööriõpilasena. Pärast sõjaväeteenistust naasis ta telefonikaugejaama juba elektromehaanikuna.

Kui Toomas Sõmera 1975. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi raadiotehnika erialal, siis tehti talle ettepanek asuda sideministri asetäitja kohale. Aastatel 1990–1991 oli ta Eesti Vabariigi sideminister. Sideministeeriumis töötas ta kuni 1991. aastani, kui ministeerium likvideeriti. 

Aastatel 1991–2000 oli Sõmera Eesti Telekomi juhatuse esimees. 2002. aasta veebruaris asus ta juhtima Eesti Infotehnoloogia Sihtasutust (EITSA), kust ta sama aasta mais pensionile suundus. 

2013. aastal sai Sõmera Infotehnoloogia ja telekommunikatsiooni liidu (ITL) elutöö preemia.

Viited 

Eesti poliitikud
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1945
Surnud 2022
Priit Pallo

Priit Pallo (24. aprill 1954, Tallinn – 11. jaanuar 2022) oli kauaaegne autospordiedendaja.

1972. aastal peale Tallinna 1. Keskkooli lõpetamist valis ta oma kõrgkooli eriala innustatuna just autospordist, ning läks õppima Tallinna Polütehnilisse Instituuti teedeehitust, et oskaks projekteerida ringrada.

Juba kõrgkoolis õppides võistles Pallo rahvarallidel ja oli mitmetel võistlustel kohtunikuks. 

1977. aastal, kui lõpetas kõrgkooli, läks tööle Eesti Maanteeprojekti. Samal aja hakkas huvituma ringrajasportist ja hakkas korraldama rahvarallisid. Samal ajal oli ta ka Eesti NSV ringrajakoondise treeneri-esindaja. Lisaks sai temast peaaegu samal ajal ringrajakomitee aseesimees (1978–1986) ja hiljem selle esimees (1987–1994). 1981–1989 aastatel oli ta kardikomitee liige ja kuulus ka autospordiföderatsiooni presiidiumisse.

1991. aastal lõpetas Pallo töö Maanteeprojektis ning asus põhikohaga ametisse Eesti Autospordi Liitu peasekretäri asetäitjaks.

Pallo on projekteerinud mitmed Eesti kardi- ja rallikrossiradasid, kirjutanud autospordist artikleid paljudele väljaannetele ning kuulunud Tallinna ralli korraldusmeeskonda.

Tegi kaastööd Spordilehele, Kehakultuurile, ajakirjale AutoPluss, autospordi aastaraamatutele ja raadiole.

Raamatud 

 Autospordi reegliraamat 2001 
 Autospordi aastaraamat 2009 ISBN: 1736549X

Viited 

Autosportlased
Autosport
Sporditegelased
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1954
Surnud 2022
Viivi Viilmann

Viivi Viilmann (8. jaanuar 1932 Tallinn – 21. jaanuar 2022) oli Eesti kunstnike liidu liige ja kunstiteadlane.

Viivi Viilmann lõpetas Tallinna 17. Keskkooli 1951. aastal. 1960. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli, kus oli õppinud ajaloo-keeleteaduskonnas.

Aastatel 1951–1954 töötas ta Harju rajooni Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitees, seejärel 1954–1957 õpetajana ja 1957–1987 Ajaloo Instituudis. 

1993. aastal sai Viivi Viilmann Eesti Kunstnike Liidu liikmeks.

Viivi Viilmann on uurinud kubismi ja konstruktivismi ilminguid Eesti kunstiajaloos, rõhuga skulptuurile. Sel teemal ilmus temalt artikleid ajakirjas Kunst.

1978. aastal pälvis ta autorite kollektiivi liikmena Kristjan Raua nimelise kunstipreemia.

Viited 
Kunstiteadlased
Sündinud 1932
Surnud 2022
Jaan Kollist

Jaan Kollist (21. detsember 1945 – 31. jaanuar 2022) oli eesti Tallinna Tehnikakõrgkooli õppejõud ja ehitusinsener

Haridus 
Jaan Kollist sündis Mulgimaal Mõisaküla lähedal. 1949. aastal küüditati tema vanemad Siberisse. Kooliteed alustas küll Mõisakülas, kuid jätkas edasi Kadrinas. 1964. aastal lõpetas ta Rakvere keskkooli hõbemedaliga ja Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna 1969. aastal teedeinsenerina cum laude. Täiendavalt haris ta ennast Moskvas, lõpetades Moskva Patendiinstituudi 1974. aastal patentoloogina. Hiljem osales rahvusvahelistel täienduskoolitustel Tallinnas, Rovaniemis, Mikkelis jm.

Töö 
1971–1973 aastatel töötas ta Eesti Kolhoosiehituse (EKE) koondises vaneminsenerina, 1974–1985 aastatel trustides TREV-2 ja TRE juhtivatel kohtadel. 1978–1982 aastatel alustas ta oma akadeemilist karjääri, töötades osaajaga TPI ehitusteaduskonnas õppejõuna. 1985–1995 aastatel töötas ta koos Eesti ehitajatega Põhja-Siberis Tjumeni oblastis trust EstSurgutDorStroi peainseneri ja tootmisdirektorina ning ASi Unviko ehitusdirektorina. 

Aastatel 1994–2009 aastatel töötas ta õppejõuna Tallinna Tehnikakõrgkooli ehitusteaduskonnas rajatiste õppetooli juhatajana dotsendi ametikohal, esindades teaduskonda ka TTK nõukogus. 

Jaan Kollisti nimel on ajavahemikul 1988–1994 aastatel  kolmteist leiutist, üheksa patenti.

Tema algatusel lülitati teedeehituse õppekavasse ehituspaekivi süvendatud käsitlus, loodi paelabor, hangiti kivi töötlemistehnika ja sisustati ehituspaekivi arhiiv, mille alusel sai hiljem kujundada kooli ehituspaekivi püsinäituse. 

Akadeemilise töö kõrval osales ta lisaks Rahvusliku Geograafia Ühingus, Õigusjärgsete Omanike Liidus, Eesti Inseneride Kutseliidus, Eesti Geodeesia Koolitus- ja Arenduskeskuses ning Eesti Paeliidu ja Eesti Mulkide Seltsi tegevuses.

Tunnustamine 

 1990. aastal autasustatud Nõukogude Liidu Rahvasaadikute nõukogu hõbemedaliga
 2015 Tallinna Tehnikakõrgkool tunnustus

Viited 
Tallinna Tehnikakõrgkooli õppejõud
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Ehitusinsenerid
Surnud 2022
Sündinud 1945
Sideministeerium

Vastavalt NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu korraldusele nr 1613 – 5. september 1940 ja NSVL Side rahvakomissari käskkirjale nr 675 – 9. august 1940 asutati 11. septembri 1940. aastal NSVL Side Rahvakomissariaadi Eesti Sidevalitsus.

Sideasjanduse ülevõtmiseks, mis kuulus endise Teedeministeeriumi Posti-Telegraafi-Telefonitalitusele ja Raadioringhäälingule ENSV territooriumil, moodustati komisjon Eesti Sidevalitsuse ülema juhtimisel koos esindajatega Riigikontrollist ja endisest Teedeministeeriumist. NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu otsusega 5. septembri 1940. aastal tehti Eesti Sidevalitsuse ülemale ülesandeks perioodiliste trükitoodete levitamise ja ekspedeerimise võrgu loomine ENSVs. Vastavalt Eesti Sidevalitsuse ülema käskkirjale nr 3 – 13. septembril 1940 arvati Raadioringhääling Side Rahvakomissariaadi süsteemi, alluvusega otseselt Eesti Sidevalitsusele ja nimetati ümber Sidevalitsuse Raadiokeskuseks.

Vastavalt NSV Liidu side rahvakomissari käskkirjale 2. veebruarist 1944 tegutses Eesti Sidevalitsus operatiivgrupina Leningradis. Eestis jätkati tegevust 6. septembril 1944 kuni 24. septembril 1944, algul Võrus, seejärel Tallinnas.

Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 15. jaanuarist 1955 moodustati Eesti NSV Sideministeerium.

Vastavalt ENSV ministeeriumi määrusele nr 504 24. september 1987 läksid 1. jaanuaril 1988 ENSV Sideministeeriumile alluvad sideettevõtted üle täielikule isemajandamisele. Eesti NSV Sideministeeriumi käskkirjaga nr 29 - 19. augustil 1988 alusel moodustati 1.oktoobril 1988 Ajakirjanduse Levitamise Valitsuse "Ajakirjanduslevi" vabariikliku agentuuri ja "Ajakirjanduslevi" Tallinna Linna Agentuuri baasil isemajandav tootmiskoondis "Eesti Ajakirjanduslevi" iseseisev ettevõte juriidilise isiku õigustes. Vastavalt Eesti Vabariigi seadusele 16. aprill 1991 Eesti Vabariigi Transpordiministeeriumi reorganiseerimise ja Eesti Vabariigi Sideministeeriumi likvideerimise ja tema funktsioonide, ülesannete ja õiguste ning vara üleandmise kohta, lõpetati Eesti Vabariigi Sideministeeriumi ja tema halduses olevate ettevõtete tegevus 31. mai 1991, ministeeriumi käskkirjaga nr 27.

Kronoloogia

 11. september 1940–1941 NSVL Side Rahvakomissariaadi Eesti Sidevalitsus
 1944–1946 ENSV Rahvakomissaride Nõukogu ja NSVL Side Rahvakomissariaadi Voliniku Valitsus 
 1946–1949 ENSV Ministrite Nõukogu ja NSVL Sideministeeriumi Volinik
 1949–1952 NSVL Sideministeeriumi Voliniku Valitsus ENSV Ministrite Nõukogu juures
 1952–1955 NSVL Sideministeeriumi Voliniku Valitsus Eestis
 15. jaanuar 1955 – 31. mai 1991 ENSV Sideministeerium

Ministrid 
Aastatel 1990–1991 oli Eesti sideminister Toomas Sõmera.

Viited 

Eesti ministeeriumid
Mariana Pineda Muñoz

Mariana Pineda Muñoz (Granada, 1. september 1804 - Granada, 26. mai 1831) oli üheksateistkümnenda sajandi Hispaania liberaal, kes hukati absolutismi ennistamise ajal Fernando VII valitsusajal.

Isiklikku 

Mariana oli Granada laevakapteni ja Calatrava ordu rüütli Mariano de Pineda y Ramírezi tütar. Mariano de Pineda y Ramírez ei saanud kunagi teadmata põhjustel abielluda María de los Dolores Muñoz y Buenoga. Paaril sündis Sevillas, kus nad ka mõnda aega elasid, esimene tütar, kuid laps suri varsti pärast sündi. Seejärel kolisid nad Granadasse, kus nad elasid eraldi majades ning seal sündis  nende teine ​​tütar Mariana. Ema ja tütar läksid pärast sünnitust elama isa Don Mariano majja, kes allkirjastas mõne kuu pärast kroonilise haiguse tõttu dokumendi, millega andis emale tütre üle kõik õigused. Kuid varsti pärast seda mõistis don Mariano oma tütre Mariana ema hukka selle eest, et naine omastas teatud varasid tütre nimele ja María Dolores põgenes tüdrukuga nende ühisest majast. 12. novembril 1805. aastal ta arreteeriti ja tüdruk anti tagasi isa hoolde. Pärast don Mariano surma läks Mariana oma isapoolse onu eestkoste alla, kes oli pime, vallaline ja nelikümmend seitse aastat vana. Pärast abiellumist endast palju noorema naisega andis ta oma eestkoste kohustused oma noortele ülalpeetavatele José de Mesale ja Úrsula de la Presale, kelle hoole alla jäi tüdruk kogu oma lapsepõlve lõpuni. 

Mariana abiellus Manuel de Peralta y Vallega, olles ise vaid viieteistkümneaastane. Manuel oli temast üksteist aastat vanem ning äsja sõjaväest naasnud – pole teada, millega ta hiljem elatist teenis. Pulmad peeti 1819. aasta oktoobris Mariana vallastütre seisundi tõttu "salaja". Järgmise aasta märtsis sünnitas ta poisi José María ja 1821. aasta mais tüdruku Úrsula María. Kaks aastat hiljem, augustis 1822. aastal, suri tema abikaasa, jättes oma kaheksateistkümneaastase lese kahe väikese lapsega. Mariana ühines liberaalse liikumisega ja pärast absolutismi uut taastamist Fernando VII poolt 1823. aastal võttis ta lesena oma koju tagakiusatud liberaalid. Sellest seltkonnast kohtas ta hiilgavate saavutustega sõjaväelast, Casimiro Brodett y Carbonet, kellega ta kavatses abielluda, kuid abielu nurjus, kuna Brodett ei saanud oma liberaalse kuuluvuse tõttu kohustuslikku kuninglikku “erandit”. Ta oli sunnitud lahkuma sõjaväest ning pages Kuubale. Mariana omalt poolt kadus Granadast järgmiseks kaheks aastaks ning pole teada, kus ta oli ja mida ta selle aja jooksul tegi.

Viited 
Mariana Pineda. Kasutatud 21. märts 2022. a., allikas Wikipedia: https://es.wikipedia.org/wiki/Mariana_Pineda
María Rosalía Rita de Castro

María Rosalía Rita de Castro (Santiago de Compostela, 23. veebruar 1837 - Padrón, 15. juuli 1885) oli Hispaania luuletaja ja romaanikirjanik, kes kirjutas nii galeegi kui ka hispaania keeles. 19. sajandi hispaania kirjanduse suurte poeetide hulka kuuludes,  esindab ta koos Eduardo Pondali ja Curros Enríqueziga ühte Galicia ärkamisaja (Rexurdimento gallego) olulistest isikutest, mitte ainult oma kirjandusliku panuse poolest üldiselt ja selle eest, et tema teost “Cantares gallegos” peetakse tänapäeva Galicia esimeseks suureks teoseks, vaid sakraliseerimisprotsessi tõttu, mis talle osaks sai ja mille tulemusel muudeti ta galeegi rahva sümboliks.

19. sajandil ehk ajal, mil Rosalía elas, ei olnud galeegi keeles kirjutamine paljudel põhjustel sugugi lihtne. Enamik neist oli seotud tolleaegse ühiskonna mõtlemise ja struktuuriga, kus galeegi keel oli väga diskrimineeritud ja alahinnatud, jäädes üha kaugemaks sellest ajast, mil see oli olnud keskaegne galeegi-portugali lüürika. Kogu kirjalik traditsioon oli kadunud, mistõttu tuli alustada nullist, murdes põlguse ja ükskõiksuse galeegi keele suhtes, kuid vähesed olid need, kes seda ülesannet kaalusid, sest see võis anda põhjust ühiskondlikuks diskrimineerimiseks. Keskkonnas, kus hispaania keel oli kultuurikeel, andis Rosalía de Castro Galiciale keele, valides selle oma teose “Cantares gallegos” keeleks ja tugevdades keele kultuurilist taassündi.

Looming 
hispaaniakeelsed:

"La hija del mar"

"Las literatas"

"Lieders"

galeegikeelsed:

"Cantares gallegos"

"Follas novas"

Viited 
Rosalía de Castro. (Kasutatud 21. märts 2022. a.) Allikas Wikipedia: https://es.wikipedia.org/wiki/Rosal%C3%ADa_de_Castro
Murukarikas

Murukarikas (Calvatia) murumunaliste sugukonda kuuluv seeneperekond.

Liike
hiidmuna (Calvatia gigantea, endise nimega Langermannia gigantea)
kott-murukarikas

Murumunalised
Eesti seened
Hanna-Maria Sell

Hanna-Maria Sell (4. august 1998 Haapsalu – 3. veebruar 2022 Tallinn) oli eesti modell.

Sell oli pärit Haapsalust ja õppis Läänemaa ühisgümnaasiumis. Juba väga noore modellina võitus ta modelliauhindu nii Eestis kui ka välismaal.

Tuule tiibadesse sai Hanna-Maria Sell ta 2014. aastal Kanal 2 saatest "Eesti tippmodell". Kuigi tema eetriaeg piirdus vaid ühe saatega, võtsid pärast väljalangemist temaga ühendust kaks modelliagentuuri. Kummagi modelliagentuuriga ta koostööd ei alustanud, kuna nende taust oli kahtlane.  

Parema pakkumuse sai noor modell 2015 oktoobris modelliagentuurilt Erbi Model Management pärast iludusvõistluse "Eesti Printsess 2015" võitmist. Juba kuu aega pärast agentuuriga liitumist sõitis tüdruk Bulgaariasse Sofiasse konkursile "Super Model Universe", kus ta sai lausa kolm auhinda. Peale selle valiti ta ka Bulgaaria moeajakirja Coiffure kaanetüdrukuks. 

Hanna-Maria elas Tallinna vanalinnas Väike-Karja tänava korteris kontrollivas suhtes Soomest pärit ärimehe Teemu Vasankariga, kes oli koos äripartneritega varem Soome ringkonnakohtus mõistetud süüdi raamatupidamisalastes rikkumistes ja kelmuses. Nii Hanna-Maria Sell kui ka Teemu Vasankari leiti 3. veebruaril mainitud korterist püstoliga tapetuna. Eeldatakse, et Hanna-Maria Sell soovis kontrolliva elukaaslasega suhte lõpetada, mille peale Teemu Vasankari tulistas naist ja võttis seejärel ka eneselt elu.

Viited 

Eesti modellid
Sündinud 1998
Surnud 2022
Vello Õunpuu

Vello Õunpuu (14. november 1949 – 12. veebruar 2022) oli Eesti rallisõitja.

Vello Õunpuu alustas ralli sõitmistega 1975. aastal Tehumardi rallil Saaremaal, võisteldes koos kaardilugeja Ivo Vaheriga oma tööauto GAZ-51 veoautol. Kaks aastat hiljem olid nad Tehumardi rallil ametis peakohtuniku asetäitjatena. 1977. aastal Tallinna Hipodroomil toimunud hipodroomisõidu Eesti meistrivõistlustel võitis ta pikap-Moskvitšiga esikoha.

Kolmel aastal, 1977, 1980 ja 1981 võitis Vello Õunpuu sõiduauto roolis Tehumardi ralli. 1978. aastal võitis ta autoralli Eesti meistrivõistlustel esimese medali, hõbeda, 

1978. aastal Põlvas toimunud NSVL meistrivõistlustel alustas esmakordselt ekipaaž Vello Õunpuu / Aarne Timusk, millest sai alguse edukas meeskond. 1979. aasta kevadel oli nende esimene välissõit Rumeeniasse. 1979. aastal võideti koos Automi Suurrralli. Aastatel 1979 ja 1982 kuulus Vello Õunpuu vabariigi meeskondlikel taliralli karikavõistlustel teise koha saavutanud Harju KEK-i võistkonda. 1981 saavutati NSVL meeskondlikul talirallil kolmas koht, kuid seekord Endel Kabrali asendajana Viljandi TSK ridades.

1982. aastal saavutas Õunpuu / Timuskil ekipaaž esikoha Moskva ümbruse teedel sõidetud rahvusvahelisel autorallil "Vene Talv", mis oli sotsialismimaade Sõpruse karikasarja avaetapp. Hooaja lõpul sai nende meeskond  esimese Eesti ja NSV Liidu rallipaarina sotsialismimaade Sõpruse karikavõitjateks, eelmisel aastal olid nad hooaja kokkuvõttes saanud teise koha.

Nõukogude Liidu meistrivõistlustel võitis Vello Õunpuu medaleid nii autorallis, rallikrossis kui meeskondlikus talirallis, vabariigi meistritiitli on ta saanud hipodroomi- ja jäärajasõidus. Maineka Vasalemma rallikrossivõistluse on Õunpuu võitnud kahel aastal.

Juba 1978. aastal täitis ta NSV Liidu meistersportlase normatiivi ja kaks aastat hiljem omistati Vello Õunpuule suurmeistri nimetus. 1982. aastal pälvis rallipaar Vello Õunpuu / Aarne Timusk nii Eesti kui ka tehnikaspordi aasta parima võistkonna tiitli. Kaheksakümnendatel sai ta koos Aarne Timuskiga Saksa FV-s EM-il oma klassis etapivõidu. Ajavahemikul 1980–1986 kuulus Vello Õunpuu NSV Liidu autoralli koondisesse.

Hiljem tegeles eraettevõtjana Rapla külje all Juuru Veski OÜ-s.

Viited 

Eesti autorallisõitjad
Autoralli
Sündinud 1949
Surnud 2022
Jüri Randla

Jüri Randla (7. november 1936 – 19. märts 2022) oli Eesti mootorrattasportlane, ringrajasõitja. 

Randla lõpetas 1954. aastal Tallinna 2. keskkooli ja 1959. aastal mehaanikainsenerina TPI. Sportima hakkas ta 1950. aastal keskkoolis õppides. Mootorispordiga alustas Tööjõureservide klubis Olev Kaseoru ja tädipoeg Jaan Miilbergi suunamisel, hiljem juhendasid teda Johannes Tomson ja Jevgeni Gringaut. 

1965. aastal sai Randla ringrajasõidu MM-i Soome etapil 7. koha (350 cm3). Nõukogude Liidu meistrivõistlustel võitis ta 1959–1970 ringraja- ja jäärajasõidus 11 medalit (kaks kulda, viis hõbedat ja neli pronksi), seitsmel korral tuli Tööjõureservide meistriks. 
Aastatel 1957–1970 tuli Randla ringrajasõidus ning tali- ja motokrossis 15 korda Eesti meistriks. Kuulus 1982–1990 NSV Liidu ja 1960–1990 Eesti mootorrattaspordi föderatsiooni, kus oli presiidiumi liige ja esimees. 

Hiljem oli Randla tootmiskoondise Vihur peakonstruktor, aastatel 1988–1991 Nõukogude Liidu ja Saksa DV ühisettevõtte ESTTEC tehnikadirektor ja programmijuht ning seejärel spordiklubi RaCo Racing direktor ja AS-i Termoran konstrueerimisinsener. 

2021. aastal valiti Jüri Randla Eesti mootorispordi kuulsuste halli.

Eesti mootorrattasportlased
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1936
Surnud 2022
Anne Parijõgi

Anne Parijõgi (neiupõlvenimega Anne Kadarpik; 1931 – 5. veebruar 2022) oli lastemuusika toimetaja Eesti Raadios.

Eesti Raadio arhiivis on tema poolt 1970–1980 aastatel toimetatud ligi 200 raadiosaadet, nende hulgas "Võlulaegas", "Pillihääled", "Muusika võlupeegel", "Rõõm muusikast".

Tema toimetatud saadetes rääkisid mitmed Eesti muusikaelu suurkujud. Hulk saateid olid pühendatud muinasjuttudele ning loodusest saadud inspiratsioonile heliloojate muusikas.

Raadioajakirjanikuna kandis ta edasi Riho Pätsi muusikakasvatuse ideaale.

Isiklikku 
Anne oli abielus Jüri Parijõe poja Endel Parijõega.

Viited 

Eesti raadioajakirjanikud
Sündinud 1931
Surnud 2022
IDA raadio

IDA on Tallinnas ja Helsingis asuv online-raadio, mis laseb peamiselt avangard, ambient, jazz, hip-hop, indie, boogie ja klubimuusikat. 

Raadio alustas tegevust alustas 1. mail 2018 aastal Telliskivi Loomelinnakus raadiostuudioks kohandatud merekonteineris.

IDA raadio algatajad ja eestvedajad on Natalie Mets, Ats Luik ja Robert Nikolajev.

Välislink 
Ida Raadio koduleht

Viited 
Eesti raadiojaamad
Miguel Hidalgo y Costilla

Miguel Hidalgo y Costilla, täieliku nimega Don Miguel Gregorio Antonio Ignacio Hidalgo y Costilla y Gallaga Mandarte Villaseñor, lühendatult ka lihtsalt Miguel Hidalgo, oli Mehhiko vabadussõja eestvedaja ning on tuntud ka kui "Mehhiko rahva isa". 

Hidalgo sündis 1753. aastal kreooli peres. Juba 15-aastaselt saadeti Hidalgo kolledžisse. Hiljem vahetas ta kooli, et õppida preestriks. Õpingud lõpetas ta Mehhiko Kuninglikus ja Paavstlikus Ülikoolis. 

1778. aastal astus Hidalgo preestriks ning alustas ka ülikoolis loengute andmist.

Hidalgo ei elanud 18. sajandi preestrile omast elu. Ta sai innustust 18. sajandi valgustusajastust ning selle tagajärjel hakkas seadma küsimärgi alla Hispaania kuninga autoriteeti ning ka Rooma paavsti võimu. Teda kutsuti liituma vandenõuga, mis oli Hispaania kuninga vastu. 

Kui Napoleon I väed ründasid Hispaaniat, mõjutas see ka Mehhikos toimuvat. Hidalgo näitas Mehhiko inimestele, kuidas hoida majandust ise üleval ja mitte olla nii sõltuv Hispaania majandusest. See muidugi Hispaania võimudele ei sobinud ning Hidalgo elas pidevalt arreteerimise hirmus. 1810. aastal korraldas ta mässu, millest võttis osa 300 inimest. Mässu põhimõte oli Hispaania kuningavõimule vastu astuda. Kuigi Hidalgol polnud sõjaväelist haridust, sai ta aina rohkem endale kaasvõitlejaid juurde. Lõpuks oli tal oma 800- meheline armee, kes liikusid Mehhiko territooriumil ning levitasid oma kampaaniat. 1810. aasta septembriks oli tema vägi muutunud juba 5000- liikmeliseks armeeks. Kuu aega hiljem jõuti Valladolidi (tänapäeva Morelia) lausa 15 000- liikmelisega väega. Seejärel lasi Hidalgo kohalikud Hispaania kubernerid vangistada ning pani linna juhtima enda kokku pandud valitsuse. Peagi lahkuti linnast ning mindi edasi teistesse linnadesse, kus sunniti kuningriigi väed taganema. Kuid juba 1811. aastal Hispaania- meelsed ta kinni ning ta tapeti.

Miguel Hidalgo auks on mitmes Mehhiko linnas püstitatud skulptuurid.

Kasutatud allikad: (Miguel Hidalgo, 2022)https://es.wikipedia.org/wiki/Miguel_Hidalgo_y_Costilla
Krista Grinbergs-Raigla

Krista Grinbergs-Raigla (1953 Ventspils, Läti – 21. veebruar 2022) oli eesti laulja.

Krista Grinbergs-Raigla sündis Lätis Ventspilsis Eesti-Läti perekonnas. 

Kuna sel ajal polnud Lätis võimalust laulmist õppida ning tal oli Tallinnas sugulasi, astus ta 1974. aastal Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadistuudiosse. 

Alates 1978. aastast laulis ta ansamblis Laine. Aastatel 1986–1991 oli ta ka ansambli Viru Trio liige.

Viited 
Eesti lauljad
Sündinud 1953
Surnud 2022
José Francisco de San Martin y Marras

José Francisco de San Martín y Matorras oli Argentinast pärit El Río de la Plata sõjaväelane ja poliitik ning üks Argentina, Tšiili ja Peruu vabastajatest. Ta on Simón Bolívari kõrval üks kahest Hispaania-Ameerika iseseisvussõja tähtsamast tegelasest.

Aprillis 1784, kuueaastaselt, saabus ta koos perega Hispaaniasse Cádizi linna. Seda pärast Buenos Aireses viibimist. Ta asus hiljem elama Málaga linna. 1786. aastal alustas ta õpinguid Real Seminario de Nobles Madriidis ja Escuela de Temporalidades Málagas. Hiljem astus ta Hispaania armeesse ja tegi sõjaväekarjääri Murcia rügemendis. Ta võitles Põhja-Aafrikas, seejärel Napoleon I  ülemvõimu vastu Hispaanias ning osales Bailéni ja La Albuera lahingutes.

Pärast kolonelleitnandi auastme saamist ja vahepeatust Londonis naasis ta 34-aastaselt 1812. aastal Buenos Airesesse, kus ta seadis end Río de la Plata Ühendatud Provintside iseseisvumise teenistusse. Talle usaldati ratsagrenaderide rügemendi loomine (mis kannab tänapäeval tema nime), mis sai oma tuleristsed San Lorenzo lahingus. Hiljem määrati ta kindral Manuel Belgrano asemel Põhjaarmee ülemaks. Seal mõtles ta välja oma kontinentaalse plaani, mõistes, et patriootide triumf Hispaania-Ameerika iseseisvussõjas saavutatakse ainult siis, kui kõrvaldatakse kõik rojalistlikud põhiolemused, mis olid koloniaalsüsteemi säilitamisele lojaalsed võimukeskused Ameerikas.

Kui ta nimetati Mendoza linnas asuva Cuyo kuberneriks, pani ta oma projekti käima: pärast Andide armee organiseerimist ületas ta samanimelise mäeaheliku ja juhtis Tšiili vabastamist Chacabuco ja Maipú lahingutes. Seejärel ründas ta Tšiili poolt organiseeritud ja rahastatud laevastikuga Lõuna- Ameerika Hispaania võimukeskust Lima linna. Selleks andis talle juhiseid Tšiili senat. Seejärel kuulutas ta 1821. aastal välja Peruu iseseisvuse. Ta lõpetas oma relvakarjääri pärast Guayaquili nõupidamist Simón Bolívariga 1822. aastal, kus ta andis talle üle oma armee ja eesmärgi viia lõpule Peruu vabastamine.

Kasutatud allikad: (José de San Martín, 2022) https://es.wikipedia.org/wiki/Jos%C3%A9_de_San_Mart%C3%ADn
Nikolai Kristoffel

Nikolai Kristoffel (5. märts 1932 – 12. märts 2022) oli Eesti füüsik, Tartu ülikooli emeriitprofessor.

1955. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli teoreetilise füüsika eriala cum laude'ga ja astus kohe aspirantuuri. 1959. aastal sai ta Tartu Riiklikus Ülikoolis füüsika-matemaatika kandidaadi kraadi. 1967. aastal kaitses Leningradis füüsikadoktori väitekirja. 

Aastatel 1976−1997 juhtis ta Tartu ülikoolis tahkiseteooria sektorit ja laborit. Ühtlasi oli ta seal eri aegadel õppejõud, algul assistendi ja hiljem professorina. 

Ta tegutses külalisprofessori ja uurijana ka Stuttgardi, Karlsruhe, Milano ja Kenti ülikoolides ning Max Plancki tahkiseuuringute instituudis Stuttgardis. 
Alates 1997. aastast oli ta Tartu Ülikooli emeriitprofessor. 

Nikolai Kristoffel on teinud uurimistöid eri valdkondadest, näiteks defektidega kristallid, struktuursed faasisiirded ja ferroelektrikud, kristallvõre lokaalne dünaamika, tahkiste spektroskoopia ja optilised efektid ning ülijuhtivus, mis on ta saanud silmapaistvalt olulisi tulemusi. 

Tartu Ülikooli füüsika instituudis töötas ta kuni 2018. aastani.

Tunnustus 

 2004 Eesti Vabariigi teaduspreemia
 2000 Eesti Füüsika Seltsi aastapreemia
 1997 Tartu Ülikooli Suur Medal
 1985 Eesti Vabariigi teaduspreemia
 1976 professori kutse teoreetilise füüsika alal
 1965 Eesti Vabariigi teaduspreemia
 1963 vanemteaduri kutse

Male 
Nikolai Kristoffel on silma paistnud ka maletajana. Ta on kuulunud kirimales Eesti koondisse ja aastal 2000 andis rahvusvaheline kirimaleföderatsioon talle rahvusvahelise seeniormeistri tiitli.

Viited 
Tartu Ülikooli vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Tartu ülikooli auliikmed
Eesti kirimaletajad
Sündinud 1932
Surnud 2022
Maris-Lembi Balbat

Maris-Lembi Balbat (20. juuni 1936, Tallinn – 25. veebruar 2022) oli eesti teatriloolane, teatri- ja filmikriitik.

1954. aastal lõpetas Tallinna 7. Keskkooli ja edasi läks õppima Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialalale, mille lõpetas 1959. aastal. 1967. aastal sai Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis teatriajaloo alal aspirantuuri (juhendaja Karin Kask). Aastatel 1968–1969 oli Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi teaduslik töötaja, 1969–1976 Tallinnfilmi stsenaariumide toimetuskolleegiumi liige ja mängufilmide toimetaja ning 1979–1997 Kultuurilehe teatri- ja filmiosakonna toimetaja, töötas 1997–1998 ajalehe Kultuurimaa toimetuses.

Alates 1962. aastast avaldanud mitmeid artikleid erinevates väljaannetes – ajalehtedes Sirp ja Maaleht ning ajakirjas Elukiri.

Koostanud brošüüri "Eesti NSV rahvakunstnik Velda Otsus" (1968) ja toimetanud kogumiku "Madis Kõivu mõttelistes maailmades" (2003, koos Piret Kruusperega).

Maris-Lembi Balbat oli Eesti Teatriuurijate ja -kriitikute Ühenduse ja Eesti Teatriliidu liige.

Viited 

Eesti teatrikriitikud
Eesti filmikriitikud
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Sündinud 1936
Surnud 2022
Energia salvestamine

Energia salvestamine on üks kiiremini arenev tehnoloogiavaldkond. Energiat kogutakse erinevatest allikatest: päike, tuul, lained. Üks peamine väljakutse taastuvate energiaallikate valdkonnas on taastuvenergiaallikate ebastabiilsus. Tuuleenergiat saab toota ainult tuulise ilmaga ja päikeseenergiat päikeselise ilmaga. Lahendus peitub energia salvestamises – osa toodetud energiast pannakse tuule-/päikesevaba perioodi jaoks hoiule. 

Energia salvestamine tõstab võrgu tõhusust, eelkõige elektritaristu toetamises tippkoormuste ajal.

Energia salvestamise viisid

Suruõhk - Elektrit kasutatakse õhu kokkusurumiseks ja selle säilitamiseks, sageli maa-alustes hoidlates. Kui elektrinõudlus on suur, vabaneb survestatud õhk paisuturbiini generaatori kaudu elektrienergia tootmiseks.

Hooratas - Elektrit kasutatakse hooratta (teatud tüüpi rootori) kiirendamiseks, mille kaudu energia säilib kineetilise pöörlemisenergiana. Kui energiat on vaja, kasutatakse generaatori pööramiseks hooratta pöörlemisjõudu. Mõned hoorattad kasutavad magnetlaagreid, töötavad hõõrde vähendamiseks vaakumis ja võivad saavutada pöörlemiskiiruse kuni 60 000 pööret minutis.

Aku - suuremad akud suudavad salvestada elektrit seni, kuni seda vaja läheb.

Soojusenergia - liigset elektrit saab kasutada soojusenergia tootmiseks, mida saab salvestada. Salvestamine toimub materjali või aine kuumutamisel.

Ajalugu
Energia salvestamine pole midagi uut. Patareisid on kasutatud alates 1800. aastast  ja hüdroenergia on USA-s töötanud alates 1920. aastatest. Kuid nõudlus dünaamilisema ja puhtama võrgu järele on toonud kaasa uute energiasalvestusprojektide ehitamise ning uute või paremate energiasalvestuslahenduste väljatöötamise märkimisväärse kasvu.

Energia liigid

Taastumatud energiaallikad

Taastumatu energia pärineb allikatest, mis saavad otsa või mida meie elu jooksul ei täiendata või isegi paljude elude jooksul.
 
Enamik taastumatuid energiaallikaid on fossiilkütused: kivisüsi, nafta ja maagaas. Süsinik on fossiilkütuste peamine element. Sel põhjusel nimetatakse ajaperioodi, mil fossiilkütused tekkisid (umbes 360-300 miljonit aastat tagasi), süsiniku perioodiks.

Taastuvenergiad
Taastuvenergia on energia, mis kogutakse taastuvatest ressurssidest, mida inimese aja jooksul looduslikult täiendatakse. See hõlmab selliseid allikaid nagu päikesevalgus, tuul, vihm, looded, lained ja geotermiline soojus. Kuigi enamik taastuvaid energiaallikaid on jätkusuutlikud siis mõned mitte. Näiteks peetakse mõnda biomassi allikat praeguse kasutusmäära juures jätkusuutmatuks.

Vaata ka
Tuuleenergia
Päikesepaneel

Viited
Eric Carmen

Eric Howard Carmen (sündinud 11. augustil 1949 Clevelandis, Ohio osariigis) on USA laulja, laulukirjutaja, kitarrist ja klahvpillimängija.

Ta saavutas tuntuse pop rocki ansambli Raspberriesi liikmena. Ta oli ansambli solist, basskitarrist ja laulukirjutaja. Ta kirjutas ansambli tuntuima laulu "Go All the Way", mida müüdi singlina üle miljoni koopia.

1970. aastate keskpaigas alustas Carmen soolokarjääri. Tema omanimeline debüütalbum ilmus 1975. aastal. Samal ilmunud Carmeni debüütsingel "All by Myself" on olnud tema edukaim ja tuntuim. Laulu meloodiaks sai ta inspiratsiooni Sergei Rahmaninovi teiselt klaverikontserdilt. Singel jõudis USA-s teisele ja Suurbritannias kaheteistkümnendale kohale. 1996. aastal sai "All by Myself" teist korda hitiks Celine Dioni esituses.

USA-s on Carmenil olnud veel seitse esineljakümnehitti, millest tuntumad on "Never Gonna Fall in Love Again" (1976), "She Did It" (1977), "Hungry Eyes" (1987), mis sai tuntuks filmist "Räpane tants" ("Dirty Dancing"), ja "Make Me Lose Control" (1988).

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1949
Janet Sobel

Janet Sobel (varem Letšovskõi, 31. mai 1893 – 1968) oli Ukraina päritolu kunstnik, kes hakkas USA-s elades 1938. aastal abstraktse ekspressionismiga tegelema ning oli teadaolevalt esimene kunstnik, kes kasutas tilgutamistehnikat ja ülelõuendi maalimisstiili. Ta mõjutas otseselt Jackson Pollockit, kes on tilgutamistehnikat populariseerinud.

Elukäik 
Janet Letšovskõi sündis Ida-Ukrainas 1893. aastal. Ta põgenes riigist antisemiitliku pogrommi eest (mille käigus ta isa hukkus) 15-aastasena 1908. aastal koos ema ja kolme õvega. Ta abiellus aasta hiljem kullassepa ja graveerija Max Sobeliga ning sai temaga viis last. Maalimisega hakkas ta tegelema 45-aastase vanaemana, kui ta 19-aastane maalimisest tüdinud poeg oma maalitarbed talle andis. Kunstimaailmas hakkas tuntust koguma neljakümnendatel aastatel, kuid kadus sealt neljakümnendate teisel poolel, kui kolis Brooklynist Plainfieldi, kuna see asus mehe töökohale lähemal. Janet Sobelil puudus sõiduvõimalus ning tal polnud võimalik enam New Yorgi kunstiringkondades liikuda. Samuti kolis Euroopasse üks tema toetajaid, Peggy Guggenheim. Ühtlasi ilmnes, et Sobelil on allergia värvide ühe koostisosa suhtes ja ta pidi edaspidi piirduma kriitidega.

Stiil 
Janet Sobelil puudus kunstitaust ning ta eksperimenteeris erinevate tehnikate ja viisidega, alustades esmalt rahvusmotiividega, kuid arendades hiljem välja tilgutamis- või pritsimistehnika ning tegeles ülelõuendimaaliga, kus maal valmib terviklikult üle kogu lõuendi. Ta katsetas selleks näiteks silmatilkade pipetiga ning tolmuimejaga.

Näitused 
Kunstniku poeg märkas ema tööde tähelepanuväärsust ning otsis kontakti toonaste mõjuisikutega, muuhulgas näiteks Chagalliga, tuntud kunstikoguja Sidney Janisega, Max Ernsti, André Bretoni, John Deweyga.1944. aastal toimus Janet Sobeli esimene isikunäitus Puma galeriis. Sobelit tulevaseks oluliseks sürrealistiks hinnanud Sidney Janis lisas naise teosed oma tol aastal mööda riiki rännanud näitusele "Ameerika abstraktsed ja sürrealistlikud maalid".

Aasta hiljem lisati Sobeli teosed Guggenheimi muuseumi näitusele "Naised" sajandi kunsti galeriis. 1946. aastal toimus samas muuseumis Janet Sobeli isikunäitus, kus tema teoseid nägi ka Jackson Pollock.

Teoseid 
"Pro and Contra" – rahvuslikud motiivid
"Through the Glass" – lähenemine abstraktsionismile 
"Milky Way"  – abstraktsionism

Viited 

Ukraina kunstnikud
Maalikunstnikud
Sündinud 1893
Surnud 1968
Günokriitika

Günokriitika (pr la gynocritique, ingl gynocritics) on kirjanduskriitika haru, mis tegeleb ainult naisautorite loomingu analüüsimise ja tõlgendamisega, seejuures ei pea kriitik ja uuritav ise feministid olema. Naiskirjanike tekstide hindamise eesmärk ei ole otsida feminismiteooriale sobivaid ning feministlikule kirjanduskriitikale omaseid poliitilisi seisukohti, vaid koguda empiirilisi materjale naiste loodud kirjanduse ajaloo, žanrite, keelekasutuse, eri teemade ja struktuuride kohta. Selline käitumine võimaldab luua uusi kirjanduslikke mudeleid, mis ei ole surutud meesautorite loomingu vormi, traditsioonidesse ja teooriatesse.

Ajalugu 
Günokriitika idee üks eelkäija on filosoof John Stuart Mill, kes juba 1869. aastal tähendas vajadust uutele mudelitele, mis arvestaksid naiste kirjandusega. Günokriitika mõiste autor on Ameerika kirjanduskriitik Elaine Showalter, kes on tuntud oma feministlike käsitluste poolest, mis on olnud progressiivsed uurimused naiste õiguste tagamisel ning naisautorite loomingu analüüsimisel. Oma tuntuimas essees – „Feministliku poeetika poole” (1979) – esitleb ta günokraatia mõistet, mille järgi tuleb naisi näidata täieõiguslike loojatena, mitte üksnes passiivsete tarbijatena. 

Showalteri seisukoht iseloomustab laiemalt kogu kirjandusteadusliku feminismi teist lainet,  kui feminism asus varasemast põhjalikumalt tegelema naiste kultuurilise ja sotsiaalse identiteedi küsimusega.  Teise laine lõpuaastatel ilmus palju günokriitilisi tekste, näiteks Sandra Gilberti ja Susan Gubari „Hull naine pööningul“ (1979), mis kirjeldavad naiste ärevust autorsuse pärast, kuna see on ajalooliselt olnud rohkem meestele omistatud õigus ning tegevus. 

Günokriitika kui termin ei ole tänapäeval nii laialt levinud kui aastakümneid tagasi, mil Showalter selle idee sõnastas. Siiski on selle mõte ja tava endiselt oluline, sellest tulenevalt ka teosed, mis klassikalisteks günokriitika näideteks kujunesid (eespool mainitud „Hull naine pööningul“, „Feministliku poeetika poole”).

Viited
Kežmarok

Kežmarok (saksa keeles Kesmark või Käsmark) on linn Slovakkia idaosas Prešovi maakonnas. See asub Popradi jõe ääres.

Kežmaroki on esmakordselt mainitud 1251. aastal. Linnaõigused sai see 1269. aastal. Linn on saanud nime selle järgi, et seal asus juustuturg (saksa keeles Käsemarkt)

Kežmaroki üks suurimaid vaatamisväärsusi on 1717. aastal ehitatud puukirik.

Sõpruslinnad
  Bochnia, Poola
  Gliwice, Poola
  Hajdúszoboszló, Ungari
  Kupiškis, Leedu
  Lanškroun, Tšehhi
  Lesneven, Prantsusmaa
  Nowy Targ, Poola
  Příbram, Tšehhi
  Weilburg, Saksamaa
  Zgierz, Poola

Välislingid

Slovakkia linnad
Slovakkia vallad
Prešovi maakond
Orava linnus

Orava linnus (slovaki keeles Oravský hrad, saksa keeles Arwaburg, ungari keeles Árva vára) on Orava jõe kohal kõrgel kaljul asuv linnus Slovakkia külas Oravský Podzámokis. Seda peetakse üheks kauneimaks linnuseks terves riigis. Selle ehitamist alustati Ungari kuningriigi ajal 13. sajandil. Seal filmiti palju stseene 1922. aasta filmist "Nosferatu", linnus kujutas krahv Orloki Transilvaania lossi.

Orava linnus ehitati vana puidust kindlustuse kohale, mis rajati pärast 1241. aasta mongolite sissetungi Ungarisse. Algset linnust ilmestati romaani- ja gootipäraselt, hiljem rekonstrueeriti see renessanss- ja uusgooti stiilis ehitiseks, mis järgib kalju kuju, millel paikneb.

16. sajandi keskel linnust juhtima asunud kaevandussuurnike Thurzó suguvõsa vastutas suure hulga ümberehitustööde eest, kuigi praegune kuju saavutati lõplikult alles 1611. aastal. Linnus põles 1800. aastal, pärast mida seda enam ei kasutatud elukohana. II maailmasõjani kestnud lagunemisperioodi järel sai sellest riiklik monument.

Välislingid
 
 https://www.oravskemuzeum.sk/

Slovakkia linnused
Igor Domnikov

Igor Aleksandrovitš Domnikov (Игорь Александрович Домников; 29. mai 1959 Tomsk – 16. juuli 2000 Moskva) oli Venemaa ajakirjanik, ajalehe Novaja Gazeta toimetaja. Talle tehti 12. mail 2000 tehti Moskvas atentaat, mille tagajärjel ta suri.

Elulugu 
Aastatel 1976–1979 õppis ta Tomski Riiklikus Ülikoolis ajakirjandust. 1981 asus elama Norilskisse, kus töötas suure tiraažiga ajalehe Norilski Stroitel korrespondendina. 1991–1995 linnalehe Zapoljarnaja Pravda korrespondent. Jaanuaris 1995 asutas ühiskondlik-poliitilise ajalehe 69 gradusov ("69 градусов"), mille peatoimetajaks jäi aprillini 1998. Olles linnapea Vassili Tkatšovi pideva poliitilise surve all, tuli tal kolida 1998 Moskvasse, kus asus ta tööle ajalehe Novaja Gazeta eriprojektide osakonna juhatajana.

Atentaat ja kohus 
12. mail 2000 kella 23 paiku lõid kurjategijad Moskvas Pererva tänaval Domnikovile haamriga pähe. Ta viidi traumaatilise ajukahjustuse diagnoosiga haiglasse, kus suri 16. juulil teadvusele tulemata Burdenko-nimelises Neurokirurgia Uurimisinstituudis.

Pika menetlusega tuvastas kohus ärimees Pavel Sopoti süü, kes mõisteti 2013. aastal kuriteo organiseerimise eest 7 aastaks range režiimiga kolooniasse. Kohtuotsuse kohaselt meelitas Sopot käsutäitjateks oma sõbra, Tagirjanovskie jõugu juhi Eduard Tagirjanovi ja veel kolm jõugu liiget. Kõik nad mõisteti eluks ajaks vangi (kumulatiivselt mitme eriti raske kuriteo eest). Edasisel uurimisel selgus, et ärimees oli vaid vahendaja ning Domnikovi tapmise tellija oli Lipetski oblasti endine asekuberner Sergei Dorovski. Venemaa Föderatsiooni juurdluskomitee hinnangul oli tapmine kättemaks ajalehes Novaja Gazeta avaldatud artiklite eest, milles kritiseeriti Dorovski tööd Lipetski oblasti valitsuses. Dorovski kohtuasja arutati Moskva Lublini kohtus. 61-aastane kohtualune ei ilmunud süstemaatiliselt kohtuistungile, motiveerides oma eemalolekut halva enesetundega. Selle tulemusena õnnestus Dorovskil protsessi venitada kuni eriti raskete kuritegude 15-aastase aegumiseni ning 12. mail 2015 lõpetati Dorovski suhtes kriminaalasi.

Viited 

Venemaa ajakirjanikud
Sündinud 1959
Surnud 2000
Joey Alders

Joey Alders (sündinud 6. augustil 1999 Den Helderis) on Hollandi võidusõitja. Ta on valitsev Aasia Vormel Renault Sarja ja Aasia Vormel 3 meister, ta võitis mõlemad üheistmeliste autode meistritiitlid oma debüütaastal ja võistleb praegu 2021. aasta Euroopa Le Mansi Sarjas Eurointernational LMP3 sarjas.

Karjäär

Kardisõit 
Alders alustas kardispordiga 2009. aastal Hollandis, kui ta oli 10-aastane, kus ta osales paljudel edukatel kampaaniatel, mille hulka kuulub ka Hollandi meistrivõistluste akadeemia võitmine 2012. aastal.

ADAC Vormel 4 Meistrivõistlustel 
2018. aastal tegi Alders koos Frederik Vesti, Charles Weertsi, Lucas Alecco Roy ja Liam Lawsoniga oma üheistmelise debüüdi ADAC Vormel 4 Meistrivõistlustel koos Van Amersfoort Racinguga. Aldersi kõrgeim koht oli teisel võistlusel Hockenheimringil, kus ta saavutas 5. koha, hooaja lõpuks saavutas ta 44 punktiga 11. koha.

Aasia Vormel Renault Sari 
Alders testis ja siirdus 2019. aasta Aasia Vormel Renault Sarja BlackArts Racingule ja siirdus koos Stephen Hongi ja Sandro Tavartkiladzega sinna. Lepad lõpetasid poodiumil kümme korda, millest kaheksa olid jooksuvõidud. Alders võitis meistritiitli 314 punktiga, edestades teise koha Bruno Carneirot 49 punktiga.

Vormel 3 Aasia Meistrivõistlustel 
Pärast esinemist Aasia Vormel Renault sarjas hoidis BlackArts Racing Aldersi koos Thomas Lüdi ja Yu Kanamaruga FIA Aasia Vormel 3 Meistrivõistlustel. 13. detsembril 2019 algas hooaeg Sepangi rahvusvahelisel ringrajal, kus Alders võitis kolmest voorust kaks. Alders võidab veel kolm jooksu ja saab kokku 11 poodiumit. Viimases voorus suutsid tiitli ikkagi võita kolm sõitjat Jack Doohan, Nikita Mazepin ja Alders. Tais toimunud viimase vooru esimeses sõidus juhtis Doohan võistlust Aldersi ees, kuni hiline torke põhjustas Doohani lõpuni lonkamise ja saavutas 8. koha, kus Alders pärandas võidu. Alders võitis meistritiitli 266 punktiga.

Vormel Renault 
Alders testis MP Motorspordiga Monzas hooajaeelsel testil. Seoses COVID-19 pandeemiast tingitud häiretega eelnes hooajaeelne test vahetult meistrivõistluste esimesele ringile. Hiljem kinnitati, et Alders võistleb hooajal koos Franco Colapinto ja Hadrien Davidiga koos MP Motorspordiga.

Välised lingid 

 Ametlik veebilehekülg (inglise keeles)
 Joey Alders karjääri kokkuvõte saidil DriverDB.com (inglise keeles)

Hollandi sportlased
Sündinud 1999
Balıkesir

Balıkesir on linn Türgis, Balıkesiri provintsi pealinn.

Sõpruslinnad
  Šõmkent, Kasahstan (1995)
 Kaasan, Venemaa (1996)
 Roxas, Filipiinid (1997)
 Prizren, Kosovo (1997)
 Štip, Põhja-Makedoonia (1999)
 Lefkada, Kreeka (2000)
 Schwäbisch Hall, Saksamaa (2006)
 Siirt, Türgi (2007)

Türgi linnad
Serhi Sobko

Serhi Sobko (ukraina keeles Сергій Станіславович Собко; sündinud 11. juulil 1984 Litõnis Vinnõtsja oblastis) on Ukraina sõjaväelane, brigaadikindral.

Elulugu 
Ta oli 2022. aasta veebruari lõpust alates Kiievi komandant.

Viited 

Ukraina sõjaväelased
Sündinud 1984