joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Noor pensionär

"Noor pensionär" on Eesti Telefilmi 1972. aastal tehtud ning Eestis populaarseks saanud komöödiafilm.

Sisu
Meesballetiartist Pukspuu jääb pensionile ning hakkab endale uut töökohta otsima. Pärast mitmete ametite proovimist satub ta "emalenduri" tütre viiuliõpetajaks. Kuid tüdruk on huvitatud kõigest muust kui kaunitest kunstidest ja viiulimängust.

Huvitavat

Kuulsas pulmasõidus, kus hobust juhib Ervin Abel, pidi esialgse plaani kohaselt kasutatama õppinud kutsarit. Paraku jõi too end purupurju. Et kallis võttepäev raisku ei läheks, haaras Ervin lõpuks ise ohjad ja Nõmmik vaatas sõitu lubivalge näoga pealt, sest keegi ei osanud ennustada, kuidas võiks hobune keset Endla tänava tihedat liiklust käituda.

Osatäitjad
Ervin Abel
Lia Laats
Leida Rammo
Helmut Vaag
Marika Samussenko
Lisl Lindau
Einari Koppel
Silvia Urb
Endel Pärn
Rein Kotkas
Harri Vasar
Katrin Karisma
Veera Luur
Asta Vihandi
Vambola Helm
Endel Simmermann
Gunnar Hololei
Hardi Tiidus

Muu personal
Muusika – Ülo Vinter
Režissöör-lavastaja – Sulev Nõmmik
Operaator-lavastaja – Harry Rehe
Kunstnik-lavastaja – Silvia Mere
Režissöör – Erich Rein
Helirežissöör – Vambola Vällik
Kunstnik-grimeerija – Ly Kärner
Montaaž – Salme Kõrvemann
Montaaž – Aino Lootus
Direktor – Anneliis Simm

Välislingid

"Noor pensionär" (võimalus vaadata)
"Igavesti noor pensionär" Postimees 17. juuli 2004

1972. aasta filmid
Eesti filmid
Eesti komöödiafilmid
Sirgala

Sirgala on küla Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli Sirgala asum Kohtla-Järve linnaosa Viivikonna haldusalas. Küla asub Järve linnaosast 40 km ida pool.

Sirgalast lõunas asub 14 km2 suurune Sirgala põlevkivikarjäär.

Ajalooliselt kuulus Sirgala küla Vaivara kihelkonda.   

Kuni 1962. aastani kuulusid Sirgala asula ja Sirgala karjääri territoorium Vaivara külanõukogu koosseisu.  

Aastal 1962 läks Sirgala asula ja karjäär  alluvusse.

1987. aastal elas Sirgalas 850 inimest, 2002. aastal oli jäänud vaid 323 inimest.

Vaata ka 
 Sirgala lahing
 Sirgala Põhikool
 Sirgala harjutusväli

Viited

Välislingid 
 Reporter.ee: Ida-Virumaal seisab asula inimtühjana // Postimees Online, 29. september 2008
 Акцент. Сиргала – поселок, которого как бы нет // Den za Dnjom, 22. november 2010 (vene keeles)
 FOTOD: Õitsvatest tööstuslinnakutest on saanud lagunevad kolkad // Delfi, 25. detsember 2011

Narva-Jõesuu linn
Ida-Viru maakonna külad
Sõnn (tähtkuju)

Sõnn (ladina Taurus) on ekliptikal asuv tähtkuju. See on üks 48-st Ptolemaiose kirjeldatud tähtkujust ja kuulub 88 tänapäeva tähtkuju hulka. Sõnn on pindalalt 17. tähtkuju, kattes 797 ruutkraadi. 

Tähtkuju heledaim täht on Aldebaran, heleduselt teine on Elnath. Sõnni tähtkujus asuvad supernoova plahvatuse jäänuk Krabi udukogu ja heledad lähedased hajusparved Plejaadid ning Hüaadid.

Sõnni tähtkuju suunas liigub kosmoseaparaat Pioneer 10.

Viited

 
Tähtkujud
Radom

Radom on maakonna õigustega linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas, Radomi maakonna halduskeskus (ei kuulu ise maakonna koosseisu). Asub Varssavist 100 km lõuna pool. 

Linn on asutatud 1340. aastal.

Enne Teist maailmasõda elas Radomis palju juute. 1931. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid juudid 32,3% Radomi elanikest.
 
Radomis on 13. sajandil ehitatud gooti stiilis katedraal.

Radomis toimub igal teisel aastal Poola suurim lennundusnäitus Radom Air Show.

Suurimad Radomi spordiklubid on jalgpalliklubi Radomi Radomiak, korvpalliklubi Rosa Radom ja võrkpalliklubi Czarni Radom.

Sõpruslinnad

Seoses 2022. aasta veebruaris alanud Venemaa sissetungiga Ukrainasse arvas Radom sõpruslinnade hulgast välja Venemaa linna Ozjorõ ja Valgevene linna Homieli.

Vaata ka
Radomi linnus

Viited

Välislingid

Radomi koduleht

Masoovia vojevoodkonna linnad
Antonov An-124

Antonov An-124 Ruslan on Nõukogude Liidus ja Venemaal ehitatud nelja turboventilaatormootoriga transpordilennuk, mis oli maailma suurim sarjana ehitatud lennuk enne Airbus A380-t. 

Lennuk on konstrueeritud Nõukogude Liidu kaitseministeeriumi tellimusel, eeskätt mandritevaheliste ballistiliste rakettide, teisaldatavate stardiseadiste, samuti suuremõõtmelise raskema sõjavarustuse ja isikkoosseisu transportimiseks.

Ülatiivalise An-124 tiivaulatus on 73,2 m, lastiruumi laius 6,4 m ja kõrgus 4,4 m. Lennuki ülestõstetavast ninaosast avaneb pääs lastiruumi esiossa. Lennuki laadimise lihtsustamiseks on lastiruumi eesmine ja tagumine ava varustatud laadimisrampidega.

Lennuki militaarvariandile võib laadida maksimaalselt 150 tonni, tsiviilvariandile 120 tonni.

Enamiku näitajate ja suuruse poolest ületab An-124 pisut 1960. aastate lõpul konstrueeritud, pikka aega maailma suurimat Ameerika Ühendriikide transpordilennukit Lockheed C-5 Galaxyt. Erinevalt viimasest, saab langevarjurite paigutamisel An-124 lastiruumi hoida selles mõõdukat ülerõhku. Lennuki ülemisel tekil, tiiva kesksektsiooni joonel, asub eraldi salong 88 reisijakohaga.

An-124 esmalend toimus 1982. aastal, viimane lennuk valmis 2004. aastal. Venemaa plaanib lähitulevikus hakata uuesti lennukeid An-124 ehitama, sest nõudlus nende järele on endiselt olemas. Kuni 2030. aastani kavatsetakse vastavalt vajadusele ehitada paar-kolm An-124 aastas.

Kokku on ehitatud 56 An-124. 2006. aastal oli käigus 26 lennukit: Venemaal (16), Ukrainas (8) ja Liibüas (2). 

2007. aastal oli kasutuses 24 lennukit: Venemaal (14), Ukrainas (7), Liibüas (2) ja Araabia Ühendemiraatides (1).

An-124 lennuparameetrid
 Reisikiirus: 800–850 km/h
 Lennulagi: 11 600 m
 Praktiline lennukaugus: 4800 km (max lastiga)
 Suurim lennukaal: 405,0 tonni
 Mootorid: 4 x 23430 kg/s (229,85 kN) D-18T

Vaata ka 
 Antonov
 Antonov An-225
 Lockhed C-5 Calaxy

Transpordilennukid
Militaartranspordilennukid
Nõukogude Liidu lennukid
Antonov
Venemaa lennukid
Marne

Marne on jõgi Euroopas Prantsusmaal. 

Marne'i jõgi algab Langresi platoolt ning kulgeb valdavalt loodesse ja läände. Suubub Pariisi lähistel paremalt Seine'i jõkke. 

Jõe pikkus on 525 km.

Marne'i jõe ääres asuvad Chaumont, Saint-Dizier, Châlons-en-Champagne, Épernay, Meaux, Neuilly-sur-Marne ja Créteil. 

Jõgi on andnud nime neljale Prantsusmaa departemangule: Haute-Marne'i departemangule, Seine-et-Marne'i departemangule, Marne'i departemangule ja Val-de-Marne'i departemangule.

Välislingid 

Prantsusmaa jõed
Seine'i jõgikond
Järve mõis

Järve mõis (saksa keeles Türpsal) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb kunagise mõisa territoorium Toila valda Ida-Viru maakonnas.

Mõisa keskus asus Järve külas.

Juba 1241. aastal mainitakse Taani hindamisraamatus Tõrvasküla (Torvascula) ja Järve (Jeruius) küla. Mõis rajati hiljem Tõrvasküla küla asemele. Seda on allikais esmakordselt mainitud 1497. aastal, mil see kuulus Margarete Szoyele (sündinud Lode). Päriluse kaudu siirdus mõis Claus Wedwesile. Seejärel oli mõis viimase lese ja tema noorema poja Gerth Wedewesi valduses, kelle käest läks mõis 1508. aastal Hans Paykulli omandusse. Tõenäoliselt just tema lasi rajada ka Järve vasallilinnuse.

Paykullide kätte jäi Järve mõis XIX sajand alguseni. Järgemööda pärandati mõisa 300 aasta jooksul isalt pojale. Paykullide soost Järve mõisnikud olid: Johann Paykull (? – enne1572), Jürgen (Georg) Paykull (? – pärast 1596), Georg (Jürgen) Paykull (? – enne 1651), Johann Friedrich Paykull (? – pärast 1684), Friedrich Reinhold Paykull (1659–1730), Hans Heinrich von Paykull (1700–1781) ja Georg Friedrich von Paykull (1737–1815). Viimane sõlmis 1808. aastal oma lastega lepingu, mille järgi sai Järve omanikuks Johann Friedrich von Arnold (1765–1838), kes oli abielus Georg Friedrichi tütre Juliane Henriette von Paykulliga.

Pärast Johann Friedrich von Arnoldi surma läks mõis tema pärijate kätte, kes valdasid seda 1842. aastani üheskoos. Siis sai mõisnikuks Wittgenstein Reinhold Sergei Gregor von Arnold (1812–1880). 1882. aastani oli mõis viimase pärijate ühisomand. Seejärel sai omanikuks vajajagamislepingu järgi Johann Friedrich Reinhold von Arnold (1854–1902). 1891. aastal ostis mõisa tema käest Alfred Rurik Heinrich von Wetter-Rosenthal (1862–1928). 1911. aastal sai ostu läbi Järve mõisnikuks Georg Joachim Alexander von Dehn (1863–?), kellelt mõis 1919. aastal võõrandati.

Järve mõisas tegutses enne Teist maailmasõda Järve-Ontika piiritustehas.

Mõisakompleks

16. sajandi alguses rajati mõisa Järve vasallilinnus. Nelinurkse põhiplaaniga hoone oli tõenäoliselt kolmekorruseline: soklikorrust kasutati laona, teisel korrusel asusid eluruumid, ning kolmas korrus oli kaitsekorrus. Kaitsekorrus hävis tõenäoliselt Liivi sõjas või Põhjasõjas.

Tõenäoliselt 19. sajandil ehitati linnuse mõlemasse otsa tiibehitised.

Hoone põles teises maailmasõjas. 1960. aastatel puhastati keskaegse linnuse osa varemetest välja ning alustati hoone restaureerimist, mis jäi 1970. aastatel pooleli.

Nüüdisajal on härrastemaja hilisematest lisandustest alles vaid vähesed varemed. Säilinud on ka mõni ümberehitatud kõrvalhoone.

Vaated mõisakompleksile

Välislingid 
Järve mõisast Eesti mõisaportaalis
Järve mõisast portaalis virumaa.ee
 Pilte Järve mõisast

 Vanad fotod Järve mõisast Arnoldite suguvõsa kodulehel

Toila vald
Virumaa mõisad
Żywieci piirkond

Żywieci piirkond (poola keeles Żywiecczyzna, Ziemia Żywiecka) on ajalooline piirkond ja etnograafiline piirkond Poola lõunaosas Sileesia vojevoodkonna lõunaosas, Väike-Poola ajalooline osa.  

Ta hõlmab Żywieci nõo ja osa Beskiididest. Tema piirid kulgevad Przełęcz Wilkowickast üle Väike-Beskiidide Soła jõe mõlemal kaldal läbi Sucha Beskidzka ümbruse sinna, kus Väike-Beskiidid Peweli-Ślemieńi aheliku kaudu ühinevad Jałowieci mäe poolt Babia Góra massiivi juures Żywieci Beskiididega. Edasi kulgeb piir lõunas piki riigipiiri ja piki Żywieci Beskiidide mägesid kuni Przełęcz Koniakowskani. Lääne poolt kulgeb piir piki Sileesia Beskiide (Barania Góra, Magurka Wiślańska, Zielony Kopiec, Malinowska Skała, Przełęcz Salmopolska, Przełęcz Karkoszczonka) ning edasi Szczyrkist läbi Żywieci nõo lääneosa Brama Wilkowickani.

Kultuur 
Żywieci piirkonnas elavad Żywieci mägilased, kellel on oma murre. Iseloomulik puitarhitektuur on säilinud mõnes külas; tüüpiline väikelinnaarhitektuur hävis Teise maailmasõja ajal.   

Puitarhitektuuri mälestiste seas on kirikud Lachowices (Lachowice Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kirik), Gilowices, Cięcinas ja Łodygowice, külakellatornikesed Sólis, Rycerkas, Żabnicas, Siennas,  Leśnas, Zarzeczes, Międzybrodzie Żywieckies ja mujal, Stara Chałupa Milówkas,  kõrts Jeleśnias, samuti sellised reliktid nagu  karjaseonnid mägiaasadel ja väludel.

Żywieci piirkonna külad
Piirkonna ajalugu ulatub keskaega. Juba 15. sajandil olid olemas sellised külad nagu 
Milówka,  Radziechowy, Wieprz, Cięcina, Lipowa, Pietrzykowice,   Łękawica, linna vahetus läheduses asetsev Łodygowice ning Stary Żywiec, Zabłocie i Sporysz, mis on saanud Żywieci linna osadeks.

Vaata ka 
 Beskiidid
 Żywiec

Sileesia vojevoodkond
Żywieci maakond

Żywieci maakond (poola keeles powiat żywiecki) on maakond Poolas Sileesia vojevoodkonnas, vojevoodkonna kõige lõunapoolsem maakond. Praegune maakond loodi 1999. aasta Poola haldusreformi käigus.

Aastatel 1945–1975 eksisteeris Żywieci maakond Krakówi vojevoodkonna koosseisus.

Praeguse Żywieci maakonna halduskeskus on Żywieci linn. See on ka maakonna ainus linn.

Maakonna pindala on 1039,96 km².

Maavanem on Andrzej Zieliński.

Haldusjaotus 
Maakonna koosseisu kuuluvad:
 Żywieci linn ja vald
 Czernichówi vald
 Gilowice vald
 Jeleśnia vald
 Koszarawa vald
 Lipowa vald
 Łękawica vald
 Łodygowice vald
 Milówka vald
 Radziechowy-Wieprzi vald
 Rajcza vald
 Ślemieńi vald
 Świnna vald
 Ujsoły vald
 Węgierska Górka vald

Rahvastik 
Elanike arv ja rahvastiku jaotus olid 2005. aasta 30. juuni seisuga järgmised:

Elanike arv on muutunud järgmiselt:

 1999: 150 783
 2000: 151 279
 2001: 151 406
 2002: 148 932
 2003: 149 076
 2004: 149 418

Vaata ka 
 Żywieci piirkond

Välislingid 
 Maakonna koduleht

Poola maakonnad
Sileesia vojevoodkond
Viivikonna

Viivikonna on küla Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli Viivikonna Kohtla-Järve linnaosa, mille koosseisu kuulus ka Sirgala asum. Linnaosa pindala oli 2,45 km² ning see asus Kohtla-Järve keskusest linnulennul umbes 25 km kaugusel idas.

Ajalugu 
Viivikonna küla on mainitud Ludwig August Mellini Liivimaa atlases, mis ilmus 1798–1810. Aastatel 1935–1936 rajati külast edelasse põlevkivikaevandus. Aastal 1950 nimetati Viivikonna aleviks, mis aastatel 1950–1960 oli Narva linna halduses, 1960 liideti Kohtla-Järvega.

1987. aastal elas Viivikonnas 750 inimest ja linnaosas 1600. 2006. aastaks oli linnaosa elanike arv vähenenud 312-ni 2010. aasta alguse seisuga oli linnaosa elanike arv 208. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Viivikonnas 99 inimest. Eestlasi oli neist 24 (24,2%).

Viivikonna järgi on nime saanud Kukruse lademe Viivikonna kihistul.

Viited 

Narva-Jõesuu linn
Ida-Viru maakonna külad
Niidu maastikukaitseala

Niidu maastikukaitseala asub Pärnu linna territooriumil. Selle suurus on 85 hektarit. Maastikukaitseala kuulub Pärnumaa keskkonnateenistuse egiidi alla.

Niidu maastikukaitseala loodi 2007. aasta veebruaris. Varem oli seal 1958. aastast kaitstud üksikobjektina Niidu metsa (Niidu metsa kaitseala). 

Maastikukaitseala olulisimaks objektiks on vanametsade vääriselupaigad, mis hõlmavad maastikukaitsealalast üle 20 hektari. Vaatamata linnahaljasalale elutseb kaitsealal palju linnuliike, näiteks koldvint, õõnetuvi, jäälind, vaenukägu jt. Harrastusornitoloog Tenno Lauri andmeil on kaitsealal kokku loendatud 65 pesitsevat liiki.

Niidu metsa on varem kasutatud palju puhkepaigana, nüüdisajal vähem.

Maastikukaitseala probleemideks on linnaarendus ja jäätmemajandus.

Välislingid 
 Niidu maastikukaitseala kaitse-eeskiri @eRT

Eesti maastikukaitsealad
Pärnu
Aleksander Pulver

Aleksander Pulver (sündinud 5. jaanuaril 1956) on eesti psühholoog.

Ta lõpetas aastal 1980 Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia erialal.

Ta on Tallinna Ülikooli õppejõud, Loodus- ja terviseteaduste instituudis, psühholoogia ja käitumisteaduste suuna juht. Aastatel 2002–2007 oli ta Tallinna Ülikooli sotsiaalteaduskonna dekaan.

Tunnustus
2001 – Valgetähe medaliklassi teenetemärk

Publikatsioonid
"Kakskümmend aastat armastuse anatoomiat", Akadeemia, number 9, (1990) 
 Raamat "Toimetulek iseendaga" (1991)

Välislingid 

Eesti psühholoogid
Tallinna Ülikooli professorid
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Valgetähe medaliklassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1956
Maaleht

Maaleht on Eestis ilmuv eestikeelne nädalaleht, mille esimene number ilmus 1. oktoobril 1987. Ajaleht ilmub neljapäeviti.

Tegemist on Eesti suurima nädalalehega, mille digi- ja paberlehe püsitellijate arv oli 2015. aastal ligikaudu 38 000. Ajalehte annab välja AS Ekspress Meedia.

Alates 1. detsembrist 2020 on peatoimetaja Hindrek Riikoja.

Töötajad

Peatoimetajad 
Maalehe peatoimetajad on olnud:
 Ülo Russak (1987–1991)
 Olev Anton (1991–1992)
 Raul Kilgas (1992–1998)
 Sulev Valner (1998–2004)
 Peeter Ernits (2004–2007)
 Sulev Valner (2007–2009)
 Aivar Viidik (2009–2015)
 Andres Eilart (2015–2020)
 Hindrek Riikoja (2020–)

Ajakirjanikud 
Tuntud ajakirjanikest on Maalehe juures tegutsenud näiteks Jüri Aarma, Alo Lõhmus, Silja Lättemäe, Merike Pitk, Mati Soomre, Ivar Soopan, Argo Ideon, Margus Mikomägi, Sulev Oll, Bianca Mikovitš, Maire Aunaste ja Rein Sikk.

Kirjastajad

Alates 1. oktoobrist 2009 on ajalehe Maaleht väljaandja AS Eesti Ajalehed, varem andis lehte välja AS Maaleht, mis liideti Eesti Ekspressi Kirjastusega, moodustades AS-i Eesti Ajalehed.

Alates 2007. aastast on Maalehe suuromanik Ekspress Grupp. Seni kuulus suurim osalus Jüri Ehasalule, väikeaktsionärid olid Andres Anton ja Agu Veetamm, kes oli ühtlasi lehe vastutav väljaandja ja kirjastustegevuse juht. Ostutehingu järel sai juhatuse esimeheks Kadi Lambot.

Tiraaž 
2007. aasta suve seisuga oli Maaleht Eesti suuruselt teine nädalaleht tiraažiga ligi 50 000 eksemplari. 2008. aasta suve seisuga oli Maalehe tiraaž 42 800, mis tegi sellest suurima nädalalehe Eestis (Eesti Ekspressi tiraaž oli siis 40 200). Paiguti ületas Eesti Ekspressi trükiarv veel Maalehe oma , kuid erinevalt teistest väljaannetest suutis Maaleht järgnevate aastatel jooksul oma tellijaskonda kasvatada. Näiteks 2014. aasta lõpus oli Maalehe trükiarv 43 000, mis tegi sellest nädalalehtede seas kindla turuliidri (järgmisel kohal asuva Eesti Ekspressi tükiarv oli 29 800). 

Eriti edukad on mõned lehe erinumbrid. Näiteks 2015. aasta algul Igor Mangi horoskoopi sisaldanud ajalehenumbrit trükiti 94 000 eksemplari.

Väljaanded 
Maalehe lisad on Targu talita ja tele-raadioleht TeRa. 
Korra kuus ilmub vahelehena Metsaleht. 
Ilmuvad ajakirjad Maamajandus ja Maakodu. 
Väljaande juures tegutseb kirjastus Maalehe Raamat. 
Veebiväljaanded on Maaleht.ee ja Aialeht.ee

Tunnustus 
 2017 Rukkiräägu kultuuriauhind

Vaata ka
 Talu Maa
 Maalehe ajakirjanduspreemia

Viited

Välislingid
 Veebiväljaanne
 Maalehe uueks suuromanikuks sai Ekspress Grupp, EPL 11. juuni 2007
 "Sulev Valner naaseb Maalehe peatoimetaja kohale" Postimees, 13. september 2007
 "Maalehe peatoimetajaks soovib kümme inimest" Postimees 20. mai 2009 
 "Maalehe peatoimetajaks sai Aivar Viidik" ERR, 25. juuni 2009
 Silja Lättemäe, "Artur Upsi – mees, kes rääkis välja Maalehe" Maaleht, 4. oktoober 2012
 "Maalehe peatoimetajana asub ametisse Andres Eilart" ERR, 19. veebruar 2015

Eesti nädalalehed
Zwolle

Zwolle on linn ja vald Hollandis, Overijsseli provintsi keskus.

Ta asub Amsterdamist 85 km kirdes Overijsseli kanali ääres.

Zwolle pindala on 119,28 km², elanike arv 117 663 (31. detsember 2008) ja rahvastiku tihedus 1022 in/km².

Rooma riigi ajal elasid Zwolle kandis saali frangid.

Tänapäevase linna asutasid 800. aasta paiku friisi kaupmehed ja Karl Suure väed. Nimi Zwolle tuleb sõnast Suolle 'küngas'. See viitab kõrgemale kohale maastikus linna ümbritseva nelja jõe IJsseli, Vechti, Aa ja Zwarte Wateri vahel. See kõrgendik oli ainus ala nende jõgede vahel, mida sagedased üleujutused vee alla ei matnud.

31. augustil 1230 andis Utrechti piiskop Zwollele linna õigused. 1294 sai Zwolle Hansa Liidu liikmeks ja 1361 ühines Hansa Liidu sõjaga Taani kuninga Valdemar IV vastu. Selle sõja lõpetas 1370 Stralsundi rahu ja Zwolle sai endale kauplemisõigusi Sknes.

1324. aasta juulis ja 1361. aasta oktoobris põletasid kohalikud aadlikud Zwolle maha.1324. aasta tulekahju järel oli linnas üksnes 9 tervet hoonet.

15. sajandil oli Zwolle kuldaeg. Ajavahemikul 1402–1450 linna kogutoodang kuuekordistus.

Zwolle lähedal elas kloostris ja suri 1471 Thomas a Kempis. Ühtlasi olid Zwolle ja Deventer 14. sajandil tekkinud askeetliku ühiseluvendade liikumise keskused. Ühiseluvennad elasid koos, aga nad ei olnud mungad, nad ei andnud vandeid, ei küsinud ega saanud almusi, elasid põllumajandusest ja pidasid väga tähtsaks haridust, asutades hulgaliselt koole ja raamatukogusid.

Dokumendid mainivad kiriku olemasolu asulas. See oli pühendatud pühale Miikaelile ja seda kutsuti Grote või Sint Michalskerk (suur või püha Miikaeli kirik). 15. sajandi alguses see renoveeriti ja ta eksisteerib tänapäevani. Kiriku kantsel pärineb umbes 1620. ja orel 1721. aastast.

Raudtee jõudis linna 6. juunil 1864. Tänapäeval on linnal raudteeühendus seitsmel suunal: kagusse Enschedesse, lõunasse Arnhemisse ja Nijmegenisse, edelasse Amersfoorti, läände Kampenisse, loodesse Leeuwardenisse, põhja Groningeni ja kirdesse Emmenisse.

1911. aasta seisuga olid linnas suur jõesadam, kalaturg, Hollandi suuruselt teine karjaturg pärast Rotterdami, puuvilla- ja rauatööstus, samuti paadiehitus-, värvimis-, pleegitus-, parkimis-, nööritegemis- ja soolatootmistöökojad.

Teise maailmasõja lõpus vabastas Kanada kapral Leo Major üksinda Zwolle linna sakslaste okupatsioonist.

Linnas toodetakse muu hulgas piimatooteid, metallitooteid, keemiatooteid ja rõivaid. Seal on suur trükikoda.

Zwolle elanikke nimetatakse kõnekeeles sininäppudeks (Blauwvingers). Legend räägib, et linnavalitsus oli ükskord nii suures rahahädas, et otsustas kirikukella maha müüa. Ostjaks oli naaberlinn Kampen. Zwolle küsis kellade eest kõrget hinda ja Kampen nõustus tingimusel, et nad saavad ise valida, millises rahas maksavad. Maksid 8-pennistes müntides. Zwolle neid eriti ei usaldanud ja linnavalitsus luges kontrolliks kogu raha uuesti üle, kuni nende sõrmed olid sinised.

Viited

Välislingid 
 Valla koduleht

Hollandi linnad
Hollandi vallad
Overijsseli provints
Zutphen

Zutphen on Hollandi linn, mis asub Gelderlandi provintsis IJsseli jõe paremal kaldal, Berkeli jõe suubumiskohal, umbes 30 km Arnhemist kirdes. 

Zutpheni vallaga liideti 1. jaanuarist 2005 Warnsveldi vald. Praeguse valla pindala on 42,84 km² ja elanike arv 46 709 (1. jaanuar 2007).

Linna on korduvalt piiratud, vallutatud ja rüüstatud. Aastal 1586 leidis aset Zutpheni lahing, milles langes Sir Philip Sidney. 

Linnast on pärit 15. sajandi maalikunstnik meister Francke.

Zutphen on Tartu sõpruslinn.

Välislingid 

Linna kodulehekülg

Hollandi linnad
Hansalinnad
Gelderlandi provints
Ilok

Ilok on linn Horvaatia idaosas, Vukovari-Srijemi maakonnas. Asub Doonau paremal kaldal künkal. See on Horvaatia idapoolseim linn.

Linnas on frantsiskaani klooster.

Välislingid

Horvaatia linnad
Vukovari-Srijemi maakond
Zuwārah

Zuwārah (eesti keeles on kasutatud nimekuju Zuara; berberi Tamurt n Wat Willul) on sadamalinn Liibüa loodeosas Tripolist 105 km lääne pool umbes 60 km kaugusel Tuneesia piirist, An-Nuqāt al-Khamsi omavalitsuse halduskeskus.

Rahvastik
Elanike arv oli 2006. aastal 184 200, 2007. aasta andmetel 180 300. 

Elanikud on peamiselt berberid, kes on usutunnistuselt ibadiidid ja kõnelevad ühte zenati keeltest.

Majandus
Linnal on kunstlik sadam, mis teenindab mootorkalalaevu. 

Linna ümbruses kasvatatakse teravilja, datleid ja halfa-stepirohtu. Viimasest saadakse halfakiudusid, millest tehakse nööri, jalanõusid ja paberit.

Ajalugu
Esmakordselt mainitakse linna ühes katalaani meresõiduõpikus 1375 Punta dar Zoyara nime all. Linna mainib ka Leo Africanus. 

Itaalia võimu ajal (1912–1943) oli linn Itaalia eelpost. Linna ühendas Tripoliga raudtee. 

Aastal 1973 kuulutas Mu‘ammar al-Qadhdhāfī seal välja Liibüa kultuurirevolutsiooni. 

Liibüa linnad
Sadamalinnad
Koigi mõis

Koigi mõis (saksa keeles Koik) oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval kuuluvad kunagise Koigi mõisa alad Järva valda Järva maakonnas.

Ajalugu
1758. aastal eraldas Adam Friedrich von Stackelberg oma väimehele Johann Adam von Grünewaldtile osa Mäo mõisale kuulunud maa-alasid, millest moodustus Koigi mõis. Johann Adam von Grünewaldt hakkas 18. sajandi lõpul mõisakompleksi rajama. 1771 valmis mõisa peahoone. Pärast tema surma 1792. aastal päris mõisa tema poeg Johann Georg von Grünewaldt, kelle valitsemise ajal toimus suur mõisahäärberi ümberehitus. 1817–1823 kuulus mõis Johann Georgi lesele Anna Christinele ning pärast seda nende pojale Otto Magnus von Grünewaldtile. 

1836–1846 tegutses Grünewaldtide mõisas kodukool, kus õppisid mitmed tolleaegsete nimekate isikute lapsed. 1890–1901 kuulus mõis Johann Georg Ernst von Grünewaldtile ning aastast 1902 kuni riigistamiseni aastal 1919 kuulus mõis Otto Johann Werner von Grünewaldtile.

Mõisakompleks
Varaklassitsistlikus stiilis ühekorruseline peahoone valmis 1771. aastal. Hoonet kaunistavad kaarjad külgrisaliitide frontoonid ja keskel asub sammastele toetuv portikus. Hoonel on säilinud ka klassitsistlikud välisuksed. 

Pärast võõrandamist asus mõisahoonesse kool, mis tegutseb seal praegugi. Kooli tarbeks oma mõisa peahoonele lisatud mahukas juurdeehitis.

Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid, millest paljud on küll ümber ehitatud või varemetes. Silmapaistvaim on neist uusgooti stiilis astmikviiluga meierei 19. sajandi lõpust.

Vaata ka
Koigi

Viited

Välislingid 
Koigi - mõis, kus valitsesid kindlakäelised peremehed, maakodu.delfi.ee, 3.03.2016

Järvamaa mõisad
Järva vald
Peetri kihelkond
Grünewaldtide mõisad
Zubova Poljana

Zubova Poljana on alev Venemaal Mordva Vabariigis, Zubova Poljana rajooni halduskeskus. 

Alev asub Partsa jõe ääres 201 km Saranskist läänes. 

Asulat on esmakordselt mainitud 1679. 

Sihtnumber on 431110, suunakood 83458.

Viited

Välislingid
Zubova Poljana rajooni koduleht 

Venemaa alevid
Mordva
Emajõe-Suursoo maastikukaitseala

Emajõe-Suursoo maastikukaitseala oli kaitseala Tartu maakonnas Luunja, Meeksi, Mäksa, Vara ja Võnnu valla aladel.

Emajõe-Suursoo on Eesti suurim deltasoostik ja selle pindala on umbes 1000 km². Soostiku kaitseks moodustati 1981. aastal kaitseala.

Maastikukaitseala keskus — ühtlasi Emajõe-Suursoo looduskeskus — asus Tartust umbes 25 km kaugusel Emajõe vasakul kaldal (geograafilised koordinaadid 58°22'55 N, 27°6'20 E) Kavastu külas. 

2006. aasta 1. jaanuarist oli Emajõe-Suursoo maastikukaitseala Riikliku Looduskaitsekeskuse Jõgeva-Tartu regiooni koosseisus.

Endise kaitseala piiridesse jääb 3 suurt ja 5 väiksemat järve:  Leegu järv, Kalli järv, Soitsejärv, Võngjärv ning Lääniste Ahijärv. 

Sügisel 2010 peeti Emajõe-Suursoos maailma esimesed jõhvikakorjamise maailmameistrivõistlused.

10. jaanuarist 2014 Emajõe-Suursoo maastikukaitseala likvideeriti, sellest ning ümbritsevatest kaitsealadest moodustati Peipsiveere looduskaitseala.

Välislingid 
Kaitseala ametlik lehekülg
 Anneli Aasmäe. Esimene jõhvika-MM tuleb Eestis Maaleht, 6. mai 2010 

Eesti maastikukaitsealad
Tartu maakond
Emajõe-Suursoo

Emajõe-Suursoo (ka: Emajõe soostik) on soostik Tartu maakonnas. Soo pindala on 13 000 ha. Soostiku kaitseks on moodustatud Emajõe-Suursoo maastikukaitseala.      

Soostikust 85% on madalsoo, kus turbakihi paksus on kuni 5,8 m.

Emajõe-Suursoo on tekkinud Emajõe delta ümbrusesse, mis on Eesti suurim delta. Seal leidub puutumatut loodust ja palju metsloomi.

Emajõe-Suursoo on Eesti suurim soostik.

Viited 

Tartu maakonna sood
Everton FC

Everton Football Club on Liverpoolis 1878. aastal asutatud inglise jalgpalliklubi, mis mängib Premier League'is. See on üks Inglismaa edukamaid meeskondi, üheksakordne Inglismaa meister. Everton on mänginud pidevalt riigi kõrgemas jalgpalliliigas, välja arvatud neli hooaega.

Everton oli 1888. aastal Football League'i üks asutajaliikmeid. Klubi kodustaadion on alates 1892. aastast olnud Goodison Park.

Praegune meeskond
Seisuga 21. veebruar 2022

Saavutused

Inglismaa meister (1992. aastani Football League First Division) (9): 1891, 1915, 1928, 1932, 1939, 1963, 1970, 1985, 1987
UEFA karikavõitjate karikas: 1985
FA Charity Shield:
Võidud (9): 1928, 1932, 1963, 1970, 1984, 1985, 1986 (jagati), 1987, 1995
Inglismaa karikavõite 5: 1906, 1933, 1966, 1984, 1995

Viited

Välislingid 

Klubi koduleht

 
Inglismaa jalgpalliklubid
Liverpool
Premier League'i klubid
Kuznetsk

Kuznetsk (vene Кузнецк) on linn Venemaal Penza oblastis. Asub Trujovi jõe ääres, 120 km Penzast ida pool. 

Linn on elektrotehnika- ja kergetööstuse keskus.

2007. aastal elas linnas 88 900 inimest ja 2009. aastal 87 700 inimest.

Välislingid 
Linna ametlik koduleht
http://gorodkuzneck.ru

Venemaa linnad
Penza oblast
Saab 340

Saab 340 on kahe turbopropellermootoriga lähiliini reisilennuk. Lennuki projekteerisid ühiselt Rootsi firma Saab ja USA firma Fairchild. Saab töötas välja lennuki kere ning Fairchild tiiva ja stabilisaatori. Esmalend toimus 25. jaanuaril 1983. Viimane seda tüüpi lennuk valmis Saabi Linköpingi tehases aastal 1999.

Lennuk 

Lennuki loojate eesmärgiks oli tuua turule oma aja kohta konkurentsivõimeline regionaalliinilennuk. Pärast Fairchildi tagasitõmbumist ühistööst jätkas Saab üksi tellitud lennukite arendamist ja valmistamist. Lennuki salong mahutab 35 reisijat, lennusaatja ja kaks pilooti.

Konstruktsioon 

Saab 340 on tervenisti metallkonstruktsiooniga, plaanilt sirge vabaltkandva alltiivaga lennuk, mille mittekandvates osades on palju kasutatud komposiitmaterjale.
Saab 340 kaldtüürid ehk eleronid, pöörde- ja kõrgustüür ning propelleri võlliotste voolundajad on valmistatud täielikult komposiidist, kus kiudtäitena on kasutatud peamiselt kevlari. Kõigi tüürpindade kumerjate esiservade komposiidi täiteaineks on klaaskiudtekstiil. 

Lennuki mootorid General Electric CT7 on sama tüüpi, mis 1970. aastate militaarhelikopteritel Sikorsky UH-60, Bell 214ST, võimsusega 1250kW. Ka mootorite õhukogumisavade voolundajad on komposiitmaterjalist.
Saab-340 turbomootorid ajavad ringi 3,2 m läbimõõduga neljalabalisi komposiitpropellereid Dowty Rotol-R320. Klaaskiu baasil komposiidist propellerilabad annavad metall-labadega võrreldes 54 kg kaalusäästu.

Modifikatsioonid 

 Saab Fairchild SF-340
 Saab 340A
 Saab 340B
 Saab 340B Plus
 Saab 340B plus SAR-200
 Saab 340QC
 Tp 100
 Saab 340AEW Erieye (militaarvariant)
 S100E Argus

Kasutajad 

Oktoobriks 2005 oli tellimusi esitatud kokku 459 lennukile, neist 430 oli üle antud 56 operaatorile 25 riigis. 

Kevadel 2007 liisis lennukompaniilt Golden Air kaks pruugitud Saab SF-340A tüüpi lennukit Estonian Air. Neist esimene jõudis Tallinna 30. augustil 2007. Lennukid läksid tütarfirma Estonian Air Regional kasutusse. 

2014. aasta septembris sõlmis Airest lepingu viienda SAAB 340 ostuks. Lennuk registrinumbriga ES-LSE, hüüdnimega "Echo", asus lendama Ungari ja Rumeenia vahel.

Kasutajaid:
 Airest (8 kasutuses/1 varus)
 American Eagle Airlines (26 kasutuses/39 varus)
 Mesaba Airlines (49)
 Colgan Air (42)
 Regional Express (32)
 Air Nelson (17)
 Loganair (13)
 Japan Air Commuter (11)
 Shuttle America (11)
 Golden Air (10 - 7 340A ja 3 340B)
 Penair (8)
 Aerolitoral (AeroMexico) (6)
 Calm Air (6)
 Pacific Coastal Airlines (6)
 Estonian Air (tegevuse lõpetanud).

Tehnilised andmed 

 Meeskond: 1-2, + 1 lennusaatja 
 istekohti reisijatele: 30, 33 või 36
 Tiivaulatus: 21,44 m 
 Tiivaprofiil: NASA MS(1)-0316 / -0312 
 Pikkus 19,73 m
 Kõrgus: 6,97 m
 Tiivapindala: 41,8 m²
 Tühimass: 8140 kg
 Täismass: 13 155 kg
 Suurim lennukaal: 13 290 kg

 Mootor: 2 x General Electric CT7-5A2 või CT7-9B, turbopropeller, võimsus 2 x 1730 hp (1295 kW) 
 Kütuse kogus: 2580 kg
 Maksimumkiirus: 523 km/h
 Reisikiirus: 467 km/h
 Lennukaugus: 1730 km
 Lennulagi: 7600 m / 9400 m

Reisilennukid
Rootsi lennukid
David Furnish

David James Furnish (sündinud 25. oktoobril 1962) on Kanada filmimees, kes on tsiviilpartnersuhtes Elton Johniga.

Kanada inimesed
Sündinud 1962
Tsüklon

Tsüklon ehk madalrõhuala ehk madalrõhkkond (kreeka κύκλος 'pöörlema') on maakera atmosfääri alumises kihis troposfääris, õhurõhu ebaühtlasest jaotusest tekkinud võimas õhumassi pööris, mille keskmes on õhurõhk kõige madalam.

Tsüklonis puhuvad tuuled põhjapoolkeral spiraalselt (keerisena) vastupäeva ja lõunapoolkeral päripäeva. Tuule spiraalne puhumine tuleneb Coriolisi efektist, mis Maa põhjapoolkeral paneb otseliikuvat objekti (tuult) inertsi tõttu säilitama oma algset liikumissuunda ruumis, kuid maakera pöörlemise tõttu jääb liikumise suund geograafilisest sihist paremale. Kuna tsükloni keskmes on õhurõhk kõige madalam, siis on tuule gradientjõud suunaga just madalrõhkkonna keskmesse, kuid tegelikes tingimustes kaldub tuule teekond Coriolisi jõu ja maapinna hõõrdejõu koosmõjul Maa põhjapoolkera parasvöötmes umbes 30° paremale. Tuule suuna järgi on võimalik otsustada kuspool meist asub madalrõhuala. Kui seista seljaga vastu tuult, siis meie 30 kraadi vasakule ette suunatud käe poole jääb madalrõhuala.

Tsükloni teke 
Tsüklonid võivad tekkida erinevates olukordades ja viisil, nende kujunemine ei ole siiski veel täielikult selge.

Kahte erinevate omadustega õhumassi voolamise sirgel eraldusjoonel frondil, tekib mingil põhjusel häiritus. Frondil kujuneb laine, mis soodsas olukorras suureneb. Suurenenud keeriselises laines eristuvad õhumasside sooja sektori soefront ja külma sektori külmfront, mis arenedes järgneval liikumisel liituvad ehk okludeeruvad. Seejärel tekib suletud ringi isobaaride väli, madala õhurõhuga vastupäeva pöörlev ala, mille keskmesse spiraalselt voolanud õhu trajekroorid konvergeeruvad (liituvad). Kokkuvoolav õhk on sunnitud üles kerkima, tekib tõusev õhu liikumine, mille käigus hakkab niiskus adiabaatilise jahenemise tõttu kondenseeruma. Seepärast on tsükloni keskmes iseloomulikult pilvised ja sajused ilmad.

Tsükloni liikumine 
Tsüklonid ei seisa paigal, vaid liiguvad erinevaid teid pidi. Meile tuleb suurem osa tsükloneist Atlandilt. Sageli liiguvad tsüklonid mitte üksikult, üksteisest pika ajavahemikuga eraldatuina, vaid sarjana, n-ö tsükloniperekonnana. Nende perekondade iga on võrdlemisi lühike, keskmiselt kuni kuus ööpäeva, nii et perekonna esimene tsüklon jõuab juba täituda kui viimane on alles tekkestaadiumis.

Tsükloni aasta keskmine liikumiskiirus on Lääne-Euroopas ligikaudu 30 km/h. Tsükloni liikumiskiirus on muutlik, mõnikord tsüklon peatub ja püsib mitu päeva ühel ning samal kohal. Samuti võivad muutuda tsükloni liikumissuund, kuju ja suurus. Tsükloni liikumine meie aladele toob eelnevaga võrreldes pilvisemat ilma ja sademeid. Soojal poolaastal kaasneb sellega ilma jahenemine, talvisel poolaastal aga soojenemine ja lumesadu.

Vaata ka 
Antitsüklon
Õhumass

Viited

Välislingid 

 Tsüklon ja antitsüklon EMHI

Meteoroloogia
Sofia Rotaru

Sofia Rotaru (ukraina Софiя Михайлiвна Євдокименко-Ротару; sündinud 7. augustil 1947) on rumeenia päritolu Ukraina estraadilaulja ja näitleja.

Rotaru repertuaaris on üle 400 laulu vene, ukraina, rumeenia, moldaavia, bulgaaria, serbia, poola, saksa, itaalia, hispaania ja inglise keeles.

Rotaru on osalenud mitmes muusikafilmis. 

Teda on hüütud Bukoviina ööbikuks. Ajalehe Postimees vene väljaanne on teda nimetanud popikuningannaks. Ta on kõige kõrgemalt makstud esineja Ukrainas.

2000. aastal valis Ukraina Kõrgeim Akadeemiline Nõukogu Rotaru 20. sajandi parimaks Ukraina estraadilauljatariks.
Ta on valitud Tšernovtsõ linna aukodanikuks. Rotaru elab Jaltas ja Kiievis. 

Tema vanemad rändasid Ukrainasse Moldovast.

Tunnustus 
Ukraina NSV teeneline kunstnik (1973)
Ukraina NSV rahvakunstnik (1976)
Moldaavia NSV rahvakunstnik (1983) 
Rahvaste Sõpruse orden (NSV Liit, 1985)
NSV Liidu rahvakunstnik (1988)
Ukraina kangelane (2002)
orden "Teenete eest Isamaa ees" (Venemaa, 2002)
Kišinjovi aukodanik (2013)
"Ukraina rahvuslik legend" (2021, Відзнака Президента України «Національна легенда України»)

Välislingid 
Koduleht

Ukraina lauljad
Nõukogude Liidu lauljad
Moldova lauljad
Ukraina näitlejad
Nõukogude Liidu näitlejad
Moldova näitlejad
Ukraina kangelased
Sündinud 1947
Haso riik

Haso riik oli riik Aafrikas 17. sajandist kuni 19. sajandini. Riigi territoorium asetses piki Senegali jõge praeguse Senegali ja Mali Kayesi piirkonna aladel. Pealinn oli Senegali territooriumil asuv Médine.

Rahvastik koosnes peamiselt fulbedest, malinkedest ja soninkedest. Riigi esimene valitseja Fankamala (kuningas) oli Séga Doua (1681–1725). Peale tema surma algas ta poegade Dibba Samballa ja Demba Maddy vahel kodusõda ning Haso jagunes viieks väiksemaks riigiks, millest võimsaim oli Dembaya, mida valitses Hawa Demba Diallo (1810–1833).

Nagu idas asuv Bambara riik sõltus ka Haso riik suuresti orjakaubandusest. Seda nii riigi siseselt, kuid orjasid müüdi ka eurooplastele. Perekonna staatus ühiskonnas oli seda kõrgem, mida rohkem orje see omas. Orjakaubandus tekitas tihedaid läbikäimisi eurooplastega, peamiselt prantslastega.

1857. aastal ründas Toucouleuri riigi valitseja El Hadj Umar Tall Haso riiki, kuid prantsuse sõjajõudude abiga õnnestus rünnak tagasi lüüa. Riik säilitas küll vormiliselt iseseisvuse, kuid sattus tugevasse sõltuvusse Prantsusmaast. 1880. aastal muudeti vormiliselt iseseisev Haso riik Prantsuse Sudaani osaks.

Aafrika ajaloolised riigid
Senegal
Mali
Radovan Karadžić

Radovan Karadžić (sündinud 19. juunil 1945 Petnjicas) on Bosnia serblasest endine poliitik, luuletaja ja psühhiaater, Serblaste Vabariigi president 7. aprillist 1992 19. juulini 1996. Ta oli 1996. aastast alates rahvusvaheliselt tagaotsitav süüdistatuna sõjakuritegudes ja genotsiidis Bosnia sõja ajal. Tema juhtimisel viidi läbi etnilist puhastust Bosnias. Ta tabati juulis 2008.

Bosnia sõda

Tagaotsitavana 
Endine bosnia-serblaste liider Radovan Karadžić elas pärast Daytoni rahuleppe sõlmimist USA kaitse all kuni rikkus “salajast lepet“, mis sõlmiti Karadžići ja Bosnia rahuläbirääkimisi juhtinud Richard Holbrooke vahel ööl vastu 19. juulit 1996. aastal, millega Karadžić oli lubanud jääda eemale poliitikast. Ta oli CIA kaitse all kuni saatuslikuks saanud telefonikõneni, milles üritas korraldada kohtumist oma vanade parteikaaslastega.

Süüdistused sõja- ja inimsusvastastes kuritegudes  
Karadžićit süüdistatakse 1995. aasta Srebrenica veresauna organiseerimises (milles tapeti umbes 8000 Bosnia moslemit), genotsiidis, sõjakuritegudes, inimsusvastastes ja muudes kuritegudes, mille hulgas on 43 kuud kestnud Sarajevo piiramises ja pommitamises, mille käigus suri üle 11 000 inimese, kohalike bosnialastest ja horvaatidest poliitikute ja intellektuaalide tapmiskäsu andmine, tsiviilisikute küüditamine ning kodude, ärihoonete ja pühapaikade purustamine

Viited

Välislingid 
Dragan Dabići ehk Radovan Karadžići koduleht
Tagaotsimiskuulutus Interpoli lehel
Sõjakuritegudes süüdistatav Karadžić tabati Serbias, Eesti Päevaleht, 22. juuli 2008
Karadžić varjas end Serbias ja töötas alternatiivravikliinikus, Eesti Päevaleht, 22. juuli 2008
Eesti tunnustab Serbiat Radovan Karadžići vahistamisel
Karadzic 'worked in Serb clinic', BBC News, 22. juuli 2008 
Kaivo Kopli: Sõjakuritegudes süüdistatav Radovan Karadžic vahistati, Eesti Päevaleht, 23. juuli 2008
Sõjakuritegudes süüdistatav Karadžic pidas valenime all seksuoloogi ametit, Eesti Päevaleht, 23. juuli 2008 
Kaivo Kopli: Karadžicit ootab Miloševicist kiirem kohtuprotsess Haagis, Eesti Päevaleht, 23. juuli 2008
Tuhanded serblased avaldasid Karadžićile toetust, , Eesti Päevaleht, 27. juuli 2008

Karadžić
Karadžić
Bullerby lapsed

"Bullerby lapsed" (rootsi keeles Barnen i Bullerbyn) on Astrid Lindgreni lasteraamat, mille peamine tegevus on kolmes naabertalus, Bullerby külas Rootsis.

Bullerby sarja lood on koos välja antud rootsikeelses kogumikus "Bullerbyboken" ("Käraküla raamat").

Sisu
Raamat räägib Bullerby laste elust ja seiklustest väikeses Bullerby külas Rootsis. Bullerby lapsed elavad kolmes kõrvuti olevas talus: Põhjatalus Brita ja Anna, Vahetalus jutuvestja Liisa oma vendade Lasse ja Bossega ning Lõunatalus Olle oma väikese õe Kerstiniga (kes lisandub teosesse hiljem).

Astrid Lindgren kirjeldab kaasahaaravalt maalaste mänge ja kohustusi: naerite harvendamist, heinategu, vähipüüki, igapäevast teekonda kaugelasuvasse kooli, kelgutamist, uisutamist, matkamist, öiseid retki metsa, jõule jne.  Teosest puudub igasugune vägivald ning jutte läbib kodusoojus ning omavaheline lugupidamine kõigi raamatus ettetulevate tegelaskujude vahel.

Teoses esinevad täiskasvanud jäävad episoodilisemaks, kuid samavõrd helgetes toonides on kujutatud Bullerby lapsevanemaid ning humoorikalt avaneb Vahetalu teenijanna Agda ja sulase Oskari omavaheline romaanike. Erand on kingsepp Lahke, kelle puhul mainitakse viinaviga ning laiskust ja õelust. 

I maailmasõja-aegse Rootsi maarahva sotsiaalne hierarhia avaldub selgelt üksikute vihjete läbi: põhjustel peatumata kannab Bullerby rahvas hoolt vaese vanainimese Lövnäsi Kristini eest ning ümberkaudsed talupered on aastavahetuse paiku kutsutud Suurkülla, vihjete järgi oletades rikka daami tädi Jenny juurde. Mainitakse ka külaskäike kohaliku kirikuõpetaja juurde ning Põhjatalu vanaisa uhket minevikku eesrindliku taluperemehena.

Eestikeelsed väljaanded
 "Bullerby lapsed". Bullerbyboken. Eesti Raamat, 1970.
 "Jutte". Bullerbyboken. Eesti Raamat, 1989. ISBN 5450008287
 "Bullerby lapsed". Bullerbyboken. Tiritamm, 1995. ISBN 9985550161
 "Meie, Bullerby lapsed". Alla vi barn i Bullerbyn. Sinisukk, 2000. ISBN 9985731247
 "Bullerby lapsed". Bullerbyboken. Sinisukk, 2006. ISBN 9949141796
 "Bullerby lapsed". Barnens dag i Bullerbyn.	Vår i Bullerbyn. Jul i Bullerbyn. Sinisukk, 2008. ISBN 9789949144556

Astrid Lindgreni teosed
1961. aasta kirjandusteosed
Vennaskond

Vennaskond on ühing või selts, mis koosneb tavaliselt meestest, kuid on ka erandeid. Vennaskonna liikmeid nimetatakse vendadeks, juhul kui nad on meessoost.

Vaata ka 

 Vennaskond (ansambel)
 Mustpeade vennaskond
 Sõrmuse Vennaskond
 Üliõpilaskorporatsioon
 Moslemi Vennaskond

"Vennaskond", Valter Külvetist rääkiv 1985. aasta film

Organisatsioonid
Romeo & Julia

"Romeo & Julia" on Eesti muusikal, mis esietendus 25. augustil 2006. Lavastus põhineb William Shakespeare'i teosel "Romeo ja Julia", kuid sündmustik on toodud tänapäeva.

Muusikali lavastaja on Andres Dvinjaninov, muusika autoriteks ansambli Terminaator liikmed Elmar Liitmaa ja Jaagup Kreem. Lavastus toodi välja Eesti Nuku- ja Noorsooteatri Siseõue saalis.

Osatäitjad
Kristjan Kasearu (Romeo)
Hele Kõre või Liisi Koikson (Julia)
 Jaagup Kreem (Merc)
 Taavi Tõnisson (Ben)
 Tarmo Männard (Tüüp)
 Anti Kobin
 Kaire Vilgats (Amps)
 Tõnu Kilgas (Paris)

Viited

Eesti muusikalid
IAAF-i Grand Prix' finaalvõistlused

IAAF-i Grand Prix' finaalvõistlused olid Rahvusvahelise Kergejõustikuliidu IAAF korraldatud iga-aastased võistlused, mis toimusid kergejõustikuhooaja lõpus parimate sportlaste osavõtul. 

Võistlused toimusid aastatel 1985–2002. 

Alates 2003. aastast kandis võistlus IAAF-i kergejõustiku finaalvõistluste nime.

Kergejõustikuvõistlused
Tor Åge Bringsværd

Tor Åge Bringsværd (sündinud 16. novembril 1939 Skienis) on norra näite- ja proosakirjanik ning tõlkija. Koos oma kaasautori Jon Bingiga oli ta üks esimesi norra ulmekirjanikke. Ta nimetab ennast anarhistiks.

Teosed

Romaanid 
 "Bazar", 1970 
 "Den som har begge beina på jorda står stille", 1974 
 "Syvsoverskens dystre frokost", 1976
 "Pinocchio-papirene" 1978
 "Minotauros" 1980
 "Ker Shus" 1983
 "Gobi. Barndommens måne" 1985
 "Gobi. Djengis Khan" 1987 
 "Gobi. Djevelens skinn og ben" 1989
 "Gobi. Min prins" 1994
 "Den enøyde" 1996
 "Gobi. Baghdad" 1997
 "Pudder? Pudder! eller: Sleeping Beauty in the Valley of the Wild, Wild Pigs" 2001

Novellikogud
 "Rundt solen i ring" 1967
 "Probok" 1968

Pildiraamatud
 "Ruffen, sjøormen som ikke kunne svømme" 1973
 "Ruffen på nye eventyr" 1975
 "Ruffen og den flyvende hollender" 1982

Välislingid 
Tor Åge Bringsværdi koduleht

Norra kirjanikud
Sündinud 1939
Hipiliikumine

Hipiliikumine oli noorsoo stiihiline protestiliikumine, mis sai alguse 1960. aastate Ameerika Ühendriikides.

Hipid ehk lillelapsed olid kodanliku tarbimisühiskonna ideaalides pettunud, peamiselt kodanlikest või väikekodanlikest perekondadest pärit noored. Hipide eelkäija oli Beat Generation. Sellele iseloomulik mässulisus ja aktiivne protest asendus hipidel konfliktituse, vägivallatuse ja armastuse kultusega (loosung "Make Love, Not War"). Eeskujusid otsiti idamaisest (zen-budism, hinduism) ja varakristlikust müstikast, sukelduti oma sisemaailma, narkootikumide abil püüti saavutada erilist õndsusseisundit.

Ühiskonnast lahku löönud hipid moodustasid kolooniaid (hipikommuunid), mille liikmed hülgasid üldtunnustatud eluviisi, käitumisnormid ja rõivastuse. Nad propageerisid lihtsust, siirust ja loomulikkust ning täielikku seksuaalset vabadust. Katsetati ka niinimetatud psühhedeelse (narkootikumide põhjustatud elamustest ja visioonidest inspireeritud) muusika, kunsti ja luulega. 

Igapäevasesse moestiili tõid hipid pikad juuksed ja kirkad värvid, pärlitest käenöörikesed ja kaelakeed, liibuvad trikoosärgid, alt laienevate püksisäärtega nn trompetpüksid, heegeldatud murumütsid, vestid, maksiseelikud ja platvormkingad, helesinised kulunud teksad ja teksajakid, ruudulised särgid, teksariidest või värvimata linasest riidest õmmeldud pika sanga ja narmastega kotid.

Hipiliikumine Eestis
Hipiliikumine sai Eestis alguse 1960. aastate keskel ja jätkus läbi 1970. aastate. Kümnendi lõpuaastatel polnud Nõukogude Liidu hipid enam pelgalt Lääne hipiliikumise jäljendajad vaid omaette võrgustikuline subkultuur, mida ilmestasid släng, kindlad kogunemiskohad, stiilielemendid ja praktikad. Nõukogude hipisid on antropoloog Terje Toomistu kirjeldanud kujuteldava mujaloleku mõiste kaudu, mida tekitasid rokkmuusika mõju, side Lääne noorte- ja popkultuuriga, rändamine mööda Nõukogude Liidu avarusi, aga ka vaimsed praktikad ja psühhoaktiivsed ained.

Vaata ka
Christiania
Flower power
Psühhedeelia
Woodstocki festival

Viited

Välislingid
 Hannes Varblane, Hipid & hipitsemine, sirp.ee, 10.05.2013
 Jaanus Kulli, Nõukogude hipi võluvaibal Kesk-Aasias, sirp.ee, 03.04.2014 (Nõukogude hipi võluvaibal Kesk-Aasias, dea.digar.ee, Sirp, nr 13, 4. aprill 2014) 
Terje Toomistu, Piiritud lennud paigalseisus, Vikerkaar, Veebruar 2021 

Subkultuurid
New Age
Ott Köstner

Ott Köstner (sündinud 9. novembril 1963) on eesti majandustegelane ja poliitik.

Ta lõpetas 1981. aastal Tallinna Reaalkooli. Alates 1991. aastast on Köstner üks arvutifirma Tigma asutajaid ja omanikke, praegu nõukogu liige.

Köstner oli Eesti Kongressi liige. 1992. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisliidu Eesti Kodanik nimekirjas ja sai 335 häält, kuid ei osutunud valituks.. Ta on reservohvitser ja kaitseliitlane ning sai 1998. aastal leitnandi auastme.

Ott Köstner on kuulunud Erakonna Eestimaa Rohelised juhatusse. Äriregistri andmeil astus ta erakonda 7. mail 2005, lahkus erakonnast aga viis korda: 18. mail 2010, 24. mail 2010, 28. mail 2010 (kaks korda) ning 21. jaanuaril 2011.

Viited

Eesti ettevõtjad
Erakonna Eestimaa Rohelised poliitikud
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Korporatsioon Sakala liikmed
Sündinud 1963
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Keskkõrv

Keskkõrv (ladina keeles auris media) on paljudel selgroogsetel peas paiknev kõrva osa. Keskkõrv on täidetud õhuga.

Keskkõrva areng, anatoomia, morfoloogia, funktsioonid ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Roomajatel

Madudel
Madudel on keskkõrv jalusena olemas, see lõpeb ovaalaknaga. Kuid kuna maod õhu kaudu levivaid võnkeid peaaegu ei kuule, siis on vähe tõenäoline, et keskkõrv neil kuulmisel osaleb.

Imetajatel

Inimestel

Keskkõrv koosneb trummiõõnest, kolmest kuulmeluukesest ja kuulmetõrvest. 
Keskkõrv piirneb ühelt poolt trummikilega ja teiselt poolt esiku- ehk ovaalaknaga. Keskkõrv on kõrge ja kitsas ning täidetud õhuga, mis pääseb sinna ninaneelust algava kitsa toru kaudu. Seda toru nimetatakse Eustachi tõriks ehk kuulmetõriks ning see avaneb neelamise ja haigutamise ajal. Kuulmetõri tagab, et oleks ühesuguse õhurõhk mõlemal pool trummikilet. Keskkõrvas muundatakse helirõhu võnkumine mehaaniliseks võnkumiseks trummikile abil. Trummikile edastab võnked trummiõõnde kolmele kuulmeluukesele – vasarale, alasile ja jalusele. Vasar on kinnitatud trummikile külge. Alasi kaudu antakse vasara võnkumine edasi jalusele, mis on kinnitatud ovaalakna väikese membraani külge. Kui luukesed hakkavad võnkuma, siis tõukab ja tõmbab jalus membraani, mis katab ovaalset aknakest. Ovaalakna kaudu avaneb sissepääs teosse.

Trummikile võngete ülekandmisel ovaalaknale käituvad luukesed kangide reana, mille toimel ülekantav jõud võib vaiksete helide puhul suureneda kolm korda. Ülekanne on korraldatud nii, et väike rõhk suurele pinnale teisendatakse suuremaks rõhuks väiksemale pinnale, sest trummikile pindala on 15–30 korda suurem kui ovaalakna pindala.

Kuulmekile poolt edastatavad võnked kantakse kuulmeluukeste abil sisekõrva.

Keskkõrva võivad ohustada liigkiired õhurõhumuutused, aga ka mitmesugused keskkõrvapõletikud (äge, bakteriaalne, liiteline, sekretoorne, seroosne ja krooniline keskkõrvapõletik).

Viited

Välislingid 
Sissekanne Terminologia Anatomicas A15.3.02.001: Auris media. Keskkõrv

Kõrv

nl:Oor#Middenoor
Mait Künnap

Mait Künnap (sündinud 23. septembril 1982) on Eesti tennisist ja tennisetreener.

Tema senise karjääri parim koht on olnud 705. (4. august 2008). 

Paarismängus on kõrgeimaks ATP edetabelikohaks 377. (4. juuli 2005).

Saavutused 
Mait Künnap on mitmekordne Eesti Meister nii noorte- ja täiskasvanute seas, nii üksik- kui paarismängus. Kuuel korral on ta kuulunud Eesti Davise karikavõistluste meeskonda.

Välislingid 
 Mait Künnapi andmed ATP ametlikul kodulehel
 
 "Kaia Kanepit saadab ookeani taga Mait Künnap", Õhtuleht, 2. august 2009
 Mait Künnap jagab kodulinna lastele tennisemängu tarkusi Pärnu Postimees 9. märts 2012

Eesti tennisistid
Sündinud 1982
NarTest Technologies

NarTest Technologies on Ameerika Ühendriikides tegutsev ettevõte, mille esimene toode oli kaasaskantav minilabor NarTest NTX2000.

Seadme tööpõhimõtteks on fluorestsentsi mõõtmine. Valgusallikaks on ksenoonlamp, mille valgus suunatakse läbi difraktsioonvõre mõõteküvetile, sealt omakorda üle teise difraktsioonvõre fotokordistile. Saadud andmete põhjal genereeritakse "3D" pilt.

Endel Siff on väitnud et tuleval aastal valmistatakse ÜLE 9000 sellise toote.

Välislingid 
Toivo Tänavsuu:  Siff ja Neivelt aitavad Ameerikat sõjas uimastite vastu, ekspress.ee, 04. oktoober 2007
 NarTest Technologies-i veeb

Ameerika Ühendriikide ettevõtted