joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Grete Jürgenson

Grete Jürgenson (sündinud 24. oktoobril 1994 Tallinnas) on eesti näitleja.

Ta lõpetas Viimsi Keskkooli 2013. aastal  ja Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia etenduskunstide osakonna teatrikunsti erialal 2017. aastal. Alates 2017. aastast töötab ta näitlejana Rakvere Teatris. Õpib Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunsti magistriõppes.

Grete Jürgenson on mänginud teleseriaalides "Klass: elu pärast" 2010, "Siberi võmm" 2016,  "Vabad mehed" 2017 ja "Kättemaksukontor" 2018.

Teatrirolle

2014 Jules Verne  "Kapten Granti lapsed", lavastaja Vahur Keller, NUKU teatris
2014 Astrid Lindgren „Vaata, Madlike, lund sajab!“, lav. Taavi Tõnisson, NUKU teatris ,Liisbet 
2015 Arto Paasilinna "Maailma parim küla",  lavastaja Jaanus Rohumaa, külaelanik
2016 Charles de Coster/Grigori Gorin "Thijl Ulenspiegel", lavastaja Üllar Saaremäe,  Rakvere Teatris, Soetkin 
2017 Anthony Burgess "Kellavärgiga apelsin", lavastaja Ringo Ramul, mitu rolli
2017 Ken Kesey / Dale Wasserman  Lendas üle käopesa, lavastaja Eili Neuhaus, Candy Starr 
2018  Liisi Rohumäe  "La h us", lavastaja Üllar Saaremäe, neiu 
2019  Reeli Reinaus  "Verikambi",  lavastaja ja dramatiseerija Jaanika Juhanson  ,Julia ja Liisa    
2019  Mehis Pihla   "Kuldse liilia saladus", lavastaja Kersti Heinloo, mitu rolli

Viited

Välislingid
Grete Jürgenson Rakvere Teatri kodulehel

Rakvere Teatri näitlejad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1994
Aleksander Teppor

Aleksander Teppor (1888–1943) oli Eesti fotograaf ja filmitegelane.

Tallinnas aadressil Suur-Karja 9 asus Aleksander Teppori ateljee, kus 1931. aastal valmis Eesti esimene animafilm "Kutsu-Juku seiklusi".

Viited

Eesti fotograafid
Eesti filmitegijad
Sündinud 1888
Surnud 1943
Arnu Eeskivi

Arnu Eeskivi VR II/3 (kuni 1936 Arnol-Villibald Erstein; 25. jaanuar/6. veebruar 1898 Pärnu – 15. juuni 1946 Pärnu laht) oli Eesti sõjaväelane (seersant, 1940), kalur ja poliitik.

Ta osales Vene sõjaväes Esimeses maailmasõjas ja Pärnu kaitsepataljoni ja 9. jalaväepolgu koosseisus Vabadussõjas. Vabadusristi II liigi 3. järk 17. augustil 1920. 1920. aastal teenis Naissaare komandantuuris, septembris 1920 vabastati teenistusest. Kalur ja kalakaupmees Pärnus. Töörahva Ühise Väerinna kandidaadina II Riigikogu liige, 1923–1924 Pärnu linnavolikogu liige, oli eeluurimise all, 1926 mõisteti Sõjaringkonnakohtu poolt õigeks. Eestimaa Ehitustööliste Liidu, Pärnu Raeküla kalameeste seltsi Laine ja VRVÜ Pärnu osakonna liige. Uppus kalastades. Maetud Pärnu Alevi kalmistule. 

 II Riigikogu liikmed
9. Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Pärnu Alevi kalmistule maetud
Sündinud 1898
Surnud 1946
Paul Herem

Paul-Nikolai-Johann Herem VR II/3 (perekonnanimi kuni 1939 Hermann; 26. jaanuar/7. veebruar 1898 Kaarma mõis, Vao vald, Virumaa – 12. mai 1983 Tallinn) oli eesti insener.

Ta osales 1918. aastal Tallinnas Omakaitse ja Kaitseliidu tegevuses, Vabadussõjas soomusrongil Kapten Irv (kapral, 1919), sai põrutada. Vabadusristi II liigi 3. järk 18. veebruaril 1925. Sai Hõreda mõisast eraldatud Paemõisa talu Juuru vallas Harjumaal, müüs selle 1932 ära. Alates 1923. aastast oli SÜÕ konstruktor-joonestaja, ETK ekspediitor, tehnik-hindaja raudteevalitsuses, konstruktor ringhäälingus. 

Novembris 1933 mõisteti majanduskuritegude pärast kaheksaks kuuks vangi, vabanes veebruaris 1934, veebruaris 1940 sai Vabadusristi ja õigused tagasi. Kaitseliidu Tallinna maleva Kalevi malevkonna ja VRVÜ Tallinna osakonna liige. Nõukogude ajal töötas insenerina. Lipnik 1978?

Isiklikku 
Sõjaväelane Martin Herem on tema lapselaps.

Viited

 
Eesti soomusronglased
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Vabadussõja veteranid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1898
Surnud 1983
Rinald Bamberg

Rinald Bamberg (28. august 1932 Põltsamaa, Viljandimaa – 14. november 2011 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener ning laulja (tenor). 

Lõpetas 1949. aastal tislerina 12. tööstuskooli Tartus.

Poksija ja poksitegelasena
Ta hakkas poksimisega tegelema 1948. aastal Tööjõureservides Heino Villumi juhendamisel.

Ta oli 1951. aastal Eesti NSV noorte meister sulgkaalus (kuni 57 kg). 

Ta oli aastatel 1952–1956 sundajateenistuses NSV Liidu mereväes. Ta tuli aastatel 1952, 1954 ja 1955 Vaikse ookeani laevastiku meistriks, aastatel 1953 Vladivostoki ja 1955 Primorje krai meistriks ning 1956. aastal relvajõudude ametiühingute meistriks.

Pärast sõjaväeteenistuse lõppu hakkas ta poksima Tallinna Kalevis Raimond Turja juhendamisel. Ta sai 1956. aastal Eesti NSV meistrivõistlustel I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 3. koha. Ta tuli aastatel 1956–1958 Tallinna meistriks ja 1957. aastal Tööjõureservide üleliiduliseks meistriks. Ta osales 1958. aastal Eesti NSV ja Leedu NSV sõpruskohtumisel ning võitis oma kohtumise II kergekeskkaalus (kuni 67 kg).

Ta pidas kokku 163 kohtumist ja võitis neist 132. 

Ta tegutses aastatel 1966–1988 poksikohtunikuna ning aastatel 1993–2007 poksitreenerina spordiklubides Kuldkinnas ja Merepojad.

Lauljana
Ta oli muusikas iseõppija. Ta laulis aastatel 1965–1978 "Estonia" teatri ooperikooris ja mängis ka kõrvalosi. Ta esines lauljana ka mujal, sealhulgas solistina Tombi-nimelises kultuuripalees.

Osi
1976 kaputsiin (Eino Tambergi "Cyrano de Bergerac")
1972 Tinca (Puccini "Mantel")
1971 Teener/Sancho Panza (Mitch Leigh’ "Mees La Manchast")
1969 röövel (Ülo Vinteri ja Ülo Raudmäe "Pipi Pikksukk")
1966 sõdur (Hervé "Mam'zelle Nitouche")

Filmis
1972 sepasell ("Verekivi")

Tunnustused
1967 üleliidulise kunstilise isetegevuse festivali laureaat

Viited

Kirjandus
Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 365

Välislingid

Rinald Bamberg ja tema sporditulemused
"Üleliidulise kunstilise isetegevuse festivali laureaat J. Tombi nim. Kultuuripalee vokaalsolist Rinald Bamberg esinemas". Foto: Valdur-Peeter Vahi, 1967. Eesti Rahvusarhiivi Filmiarhiivi kogu
Mitch Leigh' muusikal "Mees La Manchast". Katrin Karisma (Aldonza), Rinald Bamberg (Teener/Sanco Panza). Foto, 13. veebruar 1971. Andmekogu AIRE
Haud Tallinna Liiva kalmistul

Eesti poksijad
Eesti poksitreenerid
Eesti poksikohtunikud
Eesti lauljad
Eesti ooperilauljad
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1932
Surnud 2011
Jaune Kimmel

Jaune Kimmel (sündinud 2. augustil 1994 Tallinnas) on eesti näitleja.

Ta õppis aastatel 2001–2010 Türi Majandusgümnaasiumis ja Türi Muusikakoolis.  2013. aastal lõpetas Tallinna 32. Keskkooli. Jaune Kimmel jätkas haridusteed aastatel 2013–2017 Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna etenduskunstide osakonnas teatrikunsti õppekava näitleja erialal. 

Alates 2017. aastast töötab ta näitlejana Rakvere Teatris. Pälvis 2018  aastal Rakvere Teatri kolleegipreemia kui parim naisnäitleja.

2022. Rakvere Teatri publikupreemia parim naisnäitleja.

Loominguline töö
Jaune Kimmel on mänginud lühifilmides "Ainult meie kolm" (2011), "Öö Teheranis (2013), "9mm" (2017) ja "Väljapääs" (2019),  teleseriaalis "Elu keset linna" (2012) ning mängufilmis "Võta või jäta" (2018).

Teatrirolle:
2014 Andrus Kivirähk  "Kunstnik Jaagup", lavastaja Helena Kesonen
2014 Jules Verne  "Kapten Granti lapsed", lavastaja Vahur Keller, NUKU teatris
2015 Oscar Wilde "Dorian Gray portree", lavastaja Vahur Keller, NUKU teatris  
2016 Charles de Coster/Grigori Gorin "Thijl Ulenspiegel", lavastaja Üllar Saaremäe,  Rakvere Teatris 
2017 Martin McDonagh "Viimane võllamees", lavastaja Üllar Saaremäe, Shirley Wade 
2018 Urmas Lennuk/Peeter Raudsepp "Puudutada kuud", tüdruk Nele
2019 Jean-Paul Sartre  "Kinnine kohus",  lavastaja Vallo Kirs, Estelle
2019 Anton Tšehhov "Onu Vanja", lavastaja Eili Neuhaus, Sofja Aleksandrovna

Viited

Välislingid
Koduleht: www.jaunekimmel.com
Jaune Kimmel Rakvere Teatri kodulehel
Näitlejanna Jaune Kimmel: olen pealehakkaja
Jaune Kimmel haarab akordioni

Rakvere Teatri näitlejad
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1994
Eesti näitlejad
Konstantin Rudakov

Konstantin Ivanovitš Rudakov (26. märts 1891 Peterburi – 1949 Leningrad) oli vene graafik, kunstnik, karikaturist ja disainer.

Ta sündis Maria teatri dekoraatorite peres Peterburis. Joonistamist ja maalimist hakkas ta õppima Tsarskoje Selo lütseumis Vassili Savinski erastuudios Pavel Tšistjakovi juhendamisel. 1910. aasta alguses külastas ta uut kunstistuudiot, mida juhtisid Boriss Kustodijev, Jevgeni Jevgenjevitš Lansere ja Mstislav Valerianovitš Dobužinski. Aastal 1913 astus ta IAH-i maalimise, skulptuuri ja arhitektuuri kõrgkunstikooli, kus algul õppis arhitektuuriosakonnas, kuid 1915. aastal läks üle maali erialale, mida juhendas Dmitri Kardovski. Ta lõpetas selle kursuse 1922. aastal. Aastatel 1918–1920 töötas ta kunstistuudio juhendajana ja samal ajal õpetas ka matemaatikat Läänemere laevastiku meremeestele.

1918. aastal hakkas ta osalema näitustel. Ta kuulus revolutsioonilise Venemaa kunstnike assotsiatsiooni ühendusse. 1920. aastatel joonistas ta karikatuure ajakirjadele Siskin, Hedkid, Behemoth, Laughers, Krokodil, Nepmen (1928–1932), Lääs (1932–1934), Alasti Kunstniku Mudel (1930).

Alates 1929. aastast õpetas ta Leningradis VHUTEIN-is (proletariaadi kunstiinstituut, Leningradi maali-, skulptuuri- ja arhitektuuriinstituut) Repini graafikaosakonnas.

Aastal 1930 töötas ta riigi kirjastuse lasteosakonnas, kus illustreeris raamatuid, näiteks Aleksander Puškini "Jevgeni Onegin" (1934), Emile Zola "Nana" (1935–1937), Guy de Maupassanti "Kallis sõber" (1935–1937), E. T. A. Hoffmanni "Pähklipureja" (1937), Lev Tolstoi "Anna Karenina" (1942–1945) ja "Sõda ja rahu" (1941–1948), Nikolai Gogoli "Audiitor" (1948), Antoine François Prévosti "Manon Lescaut" (1948) jm.

Aastatel 1938–1940 töötas ta eksperimentaalses litograafia töörühmas LOSSH. 1940. aastatel hakkas ta tegelema teatraalse-dekoratiivkunstiga. Leningradi Akadeemilises Suures Draamateatris tegi ta kostüümide eskiise (Aleksandr Gribojedovi "Häda mõistuse pärast", "Aleksander Puškin" (1940–1941), "Anton Tšehhovi pulmad" (1942)) ja Leningradi Music Halli teatrile (William Shakespeare'i "Palju kära ei millestki" (1943, mida ei esitatud)).

Ta on maetud Peterburi Literatorski surnuaeda.

Rudakovi teoseid leidub paljudes muuseumides ja erakogudes, sealhulgas Vene Muuseumis, Tretjakovi galeriis, Puškini muuseumis ja mujal.

Viited

Välislingid 
 Konstantin Ivanovitš Rudakovi tööd
 Konstantin Rudakovi elulugu

Venemaa maalikunstnikud
Karikaturistid
Sündinud 1891
Surnud 1949
Naised ettevõtluses

Naised ettevõtluses moodustavad kõigist maailma ettevõtjatest umbkaudu kolmandiku. Euroopa Liidus on üksikettevõtjate seas naisi 34,4% ja iduettevõtjate seas 30%..

Ettevõtlust peeti enne 20. sajandit meeste pärusmaaks, kuid soolise võrdõiguslikkuse ideede levides ning jõudes ühiskondlikku tegelikkusse on naiste osalus ettevõtluses tõusnud tänapäevaks võrreldavaks meeste osalusega. Seejuures iseloomustab naiste motivatsiooni ettevõtluses osaleda pigem põhinemine vajadusel, samas kui ettevõtlusega tegelemise põhjuseks meeste hulgas on pigem võimaluse kasutamine. Ettevõtlus naiste seas on kõrgem arengumaades ja madalam arenenud maades.

Eesti naised ettevõtluses 

Eestis on ettevõtlus naiste seas kasvavas trendis, nt aastatel 2014‒2016 kasvas see 11,7 protsendi võrra. Samas on jätkuvalt naisjuhtidega ettevõtete osakaal vaid 5 protsenti, kuigi Euroopa Liidu keskmine on tõusnud 10 protsendini ning Eesti on naisettevõtluse indeksi 2015. aasta uuringu järgi maailmas 22. kohal. 2017. aastal oli Eestis naiste osakaal kuni kolm ja pool aastat tegutsenud ettevõtjate seas ligi 12% (Lätis oli see 9,6%, Soomes 5,6% ja Saksamaal 3,1%). Populaarseimad valdkonnad, kus naised ettevõtlust alustavad on tervise- ja sotsiaalteenuste ning hariduse valdkond, samuti hulgi- ja jaekaubandus ning selliste professionaalsete teenuste pakkumine nagu näiteks finants, raamatupidamine ja administreerimine.

Naisettevõtjaid koondavad Eesti Ettevõtlike Naiste Assotsiatsioon ja Eesti Naisettevõtjate Liit, naiste osalust ettevõtluses on uurinud, seda edendavaid konverentse jmt üritusi korraldanud Eesti Naisuurimus- ja Teabekeskus. Naisuurimus- ja teabekeskus veab ka naisettevõtluse võrgustikku ning on koordineerinud poliitikasoovituste koostamist Eesti ettevõtluse kasvustrateegiasse 2014‒2020.

Naised infotehnoloogia erialadel 

Olgugi et infotehnoloogia on valdkonnana Eestis eelisarendatud, siiski on SA Kutsekoja andmetel valdkonna sooline struktuur on tugevalt meestekeskne. Mehed moodustavad 71 protsenti põhikutsealade töötajatest, naised 29 protsenti, tarkvaraarendajate, elektroonikainseneride ja infotehnoloogiakompetentsiga juhtide hulgas küündib meeste osakaal 80 protsendini. Naisi on 55 protsenti tootmise operaatorite hulgas, tarkvaraanalüütiku ja -arhitekti põhikutsealal töötajatest on naised veidi alla poolte töötajatest.

Naiste osakaalu tõstmise ning infotehnoloogia kui eriala populaarsuse tõstmiseks on Eestis sellised algatused nagu Tech Sisters ja Superheroes. Teaduskeskus AHHAA osaleb tüdrukute seas STEM-erialade populariseerimise algatuses HYPATIA jpm.

Tuntud naisettevõtjaid Eestis  
Kristel Kruustük
Kaidi Ruusalepp
Eva-Maria Õunapuu
Katriin Jüriska
Kriss Soonik-Käärmann
Kristi Täht
Karoli Hindriks
Maire Forsel
Kristi Saare
Mari Tool
Tiina Mõis 
Karin Rask

Viited

Välislingid
Tech Sisters
Superheroes: The bravest leadership program for girls!
WEgate – uus värav Euroopa naisettevõtlusele Euroopa Komisjoni toetusel
Ettevõtlike naiste assotsiatsioon

Ettevõtlus
Naised
Taujėnai

Taujėnai on alev Leedus Ukmergė rajoonis, Taujėnai valla halduskeskus. Alev asub Mūšia jõe ääres. 

Taujėnais on keskkool, postkontor, seltsimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on Taujėnai mõisa hoonetekompleks ja  aastal 1858 ehitatud katoliku kirik.

Sealset mõisa on esmakordselt mainitud aastal 1595. Aastal 1858 ehitati selle juurde katoliku kirik. Tänapäevane asula kujunes suures osas välja nõukogude perioodil, mil Taujėnaist sai aiandusliku suunitlusega sovhoosi keskasula.

Aastal 1960 sündis seal Leedu poliitik Saulius Nefas, aastal 1976 aga teine poliitik Aivaras Tušas.

Viited

Välislingid 

Alev Poola geograafilises sõnastikus
Alev portaalis vietoves.Lt

Ukmergė rajoon
Leedu alevid
Gerhard Bonnier

Gerhard Bonnier (sündides Gutkind Hirschel; 1778–1862) oli juudi päritolu sakslane, kes asutas Taanis kirjastuse.

Kasvas üles Dresdenis traditsioonilises juudi peres, tema isa Löbel Salomon Hirschel (sündinud 1745) oli juveeli- ja mündikaupmees, ka pankur, ema Feile f. Strasser. Suguvõsa pärineb saksa-juudi riidekaupmehest Jacob Schyest, kes elas Sobortenis Böhmenis (sünd 1674). Tema poeg juveelikaupmees Löbel Schie (1718–1790) oli Löbel Salomon Hirscheli isa. Löbel Salomon Hirscheli ema oli mitte-juudi päritolu teenijatüdruk.

1801 sügisel kolis Gutkind Hirschel Dresdenist Kopenhaagenisse, kus ta sai laenuraamatukogu omanikuks, samal ajal teenis ta elatist ka prantsuse keele õpetajana. Tal oli väga suur huvi prantsuse keele ja kultuuri vastu. 1804 sai ta Kopenhaagenis elamisloa ja võimaluse avada raamatupood Købmagergadel, kus ta avaski oma äri. Mõni aasta hiljem vahetas ta nime Gerhard Bonnier'iks. Nimi Bonnier võib olla prantsuspärane vaste saksa eesnimele Gutkind, võetud mõrvatud prantsuse aadliku Antoine Bonnier d'Alco (1750–1799) järgi, kes oli Rastatti rahukonverentsi suursaadik.

Gerhard Bonnieril oli kolm poega: Adolf, Albert ja David Felix.

Sündinud 1778
Surnud 1882
Juhan Vildenau

Juhan Vildenau (7./19. august 1856 , Jõhvi kihelkond, Virumaa – 5. veebruar 1937 Jõhvi) oli Eesti seltsi (eelkõige tuletõrje-) ja omavalitsustegelane.

Varasem elukäik
Ta õppis Jõhvi kihelkonnakoolis. Pärast kooli läks ta Peterburi, kus elas kümmekond aastat ning töötas sadulsepana. Ta tuli 1880. aastate algupoole Eestisse tagasi ning jäi elama Jõhvi. Ta asutas seal sadulsepaettevõtte ning ehitas Jõhvi alevikku maja.

Seltsitegevus
Ta oli aktiivne seltsitegelane juba Peterburi Eesti Seltsis ning laulis sealse Eesti Heategeva Seltsi laulukooris, mida juhtis Johannes Kappel. Ta tegi ka kaastööd eesti ajalehtedele. 

Hiljem Jõhvis lõi ta kaasa Jõhvi tuletõrjeühingus ja põllumeesteseltsis ning oli ka tarvitajateühingu asutajaliige. 

Ta oli ka Jõhvi alevivolinik, kirikupäeva liige ning Kaitseliidu toetajaliige.

Tunnustus
Jõhvi tuletõrjeühingu auliige

Isiklikku
Tema isa oli Puru küla koolmeister Priidik Vildenau.

Tema poeg oli sõjaväelane, diplomaat, advokaat ja ajakirjanik Nikolai Viralu.

Kirjandus
"Jõhvi vanim tegelane suri". Virumaa Teataja nr 15, 8. veebruar 1937. Lk 6

Eesti ühiskonnategelased
Eesti tuletõrjujad
Jõhvi kalmistule maetud
Sündinud 1856
Surnud 1937
Valvur (ajakiri)

Valvur oli Tartus 1930. ja 1932. aastal ilmunud ajakiri.

Enda määratluse järgi oli Valvur "Eraomandust ja kodukoldeid kaitsev ajakiri", "Juutide marxismi ja fašismi vastane ajakiri", "Kodukoldeid ja rahvuslikku kultuuri kaitsev ajakiri" ning "Juutide, sotsialismi-kommunismi vastane ajakiri".

Ajakirja väljaandja ja toimetaja oli Peeter Rootslane. 

Toimetaja väitel oli ajakirja väljaandmise ajendiks kindral Johan Undi tapmine 1930. aastal. "Meie peame olema valvel, sest liikvel on pimeduse jõud! Need sõnad, mis ütles truu Eesti poeg, salavaenlase kuulist tabatuna, oma surma eel — olid nii mõjuvad, et sünnitasid ajakirja "Valvuri". Kõlagu need sõnad niikaua, kui Eesti rahva ja riigi viimne salavaenlane meie maalt on kadunud! Tõusku mälestusmärk kindralmajor Johan Unt'i hauale! Aga veel tähtsam mälestus olgu ajakirja "Valvuri" aastakäigud raamatukogudes. Veel kauges tulevikus hoovaku "Valvuri" seest noorte hingesse vaimustusetuld ja armastust oma isamaa ja sugurahva vastu! Kodukollete, oma vanemate varanduse, kodanliste vabaduste ja kultuuri kaitsemine olgu igale noorele ülimaks eesmärgiks ja pühaduseks!"

1930. aastal ilmus neli numbrit ja 1932. aastal üks number, kõik kokku 80 lehekülge. 1930. aasta viimases numbris ennustati juutide leiutatud epideemia puhkemist Euroopas 1931. aastal. 

Ajakirja väljaandmine lõppes majanduslikel põhjustel.

Välislink

Eesti endised ajakirjad
Albert Paap

Albert Paap (15. juuni 1903 Alatskivi vald – 12. detsember 1987) oli eesti karikaturist ja kunstnik.

Sündis Alatskivi vallas talupidaja perekonnas. Õppis Alatskivi külakoolis, seejärel läks õppima Treffneri gümnaasiumi. Selle lõpetamise järel õppis 1922–1926 kõrgemas kunstikoolis Pallas. Pärast üld- ja maaliklassi lõpetamist oli Konrad Mäe õpilane. Konrad Mäe surma järel jätkas Ado Vabbe õpilasena. Samaaegselt õppis Eduard Wiiralti ateljees graafikat kuni tema Pariisi siirdumiseni. Nikolai Triigi ja Ado Vabbe juhendamisel õppis kompositsiooni. Õppetöö kõrvalt joonistas ka karikatuure. Albert Paabu karikatuurid ilmusid mitmes tolleaegses ajalehes Jorsa pseudonüümi all.

1936. aastal oli ta Kaitseliidu Tartumaa Maleva Alatskivi malevkonna gaasikaitse pealik. Selle eest pidi ta kaheksa ja pool aastat viibima Komi ANSV Vorkuta vangilaagris, kus tegeles samuti kunstiga. Pärast vanglast vabanemist  1940-ndatel töötas ta õpetajana Elvas ja Otepääl, õpetades matemaatikat ja joonistamist. 1956. aastal tegeles kunstiga põhitöö kõrvalt, peamiselt viljeles akvarelli ja õlimaali. Esines näitustel. Vanemas eas töötas Kokora kolhoosis aednikuna. Tema isikunäitusi on olnud Tartus, Tallinnas, Jõgeval ja Alatskivil.

Isiklikku 
Albert Paabu tütar on nahakunstnik Ülle Paap.

Viited

Välislingid 
 Fotis - foto Albert Paapist

Eesti kunstnikud
Eesti karikaturistid
Kaitseliidu Tartumaa maleva liikmed
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Kõrgema Kunstikooli Pallas vilistlased (1919–1940)
Sündinud 1903
Surnud 1987
Koit Püss

Koit Püss (4. aprill 1929 Uniküla – 15. mai 2014 Tallinn) oli eesti maalikunstnik, kes tegutses valdavalt plakati- ja monumentaalkunsti valdkonnas.

Elulugu
Koit Püss sündis taluniku perekonnas Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. 1942. aastal lõpetas ta Kurtna algkooli, 1947. aastal Väike-Maarja Gümnaasiumi. 1948. aastal astus Tallinna Riiklikku Tarbekunsti Instituuti dekoratiiv-monumentaalkunsti osakonda. 1954. aastal omandas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis maalikunstniku diplomi. 

Alates 1967. aastast oli ta NSV Liidu Kunstnike Liidu liige. 

Koit Püss on töötanud muuhulgas Tallinna Draamateatris dekoratsioonide maalijana, vabakutselise kunstnikuna, plakatikunstnikuna. Aastatel 1965–1969 oli ta Eesti Raamatu plakati ja postkaardi osakonna kunstiline toimetaja, Kunstnike Liidu plakatisektsiooni esimees. Aastatel 1969–1988 töötas Moskvas kirjastuse Plakat kunstinõukogus ning tegi ka ise mitmeid plakateid, mille eest sai 1971. ja 1981. aastal NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituste hõbemedali. 

Koit Püss tegutses ka monumentaalkunstnikuna. Aastatel 1977–1985 kuulus ta Monumentaal-Dekoratiivkunsti Kombinaadi koosseisu. Tema esimene mahukam monumentaalkunsti töö oli Moskva Pioneeride Palee suur reljeef aktuste saalis. Sellele lisandus mitmeid reljeefe, mosaiike, pannoosid ja skulptuure Nõukogude Liidu erinevates haldusüksustes – näiteks Simferopolis, Orenburgis, Krasnodari krais jne.

Allikas 
 Koit Püssi isikuarhiiv Eesti Kunstimuuseumi arhiivis

Sündinud 1929
Surnud 2014
Eesti maalikunstnikud
Koonlased

Koonlased on koonuliste seltsi kuuluv putukate sugukond, mille leviala ulatub üle kogu Euraasia ja Põhja-Ameerikas kuni Mehhikoni. Sugukonda kuulub üle 360 liigi.

Välimus
Pea suiste osa on pikenenud koonuks, millest on sugukond saanud ka oma eestikeelse nime. Keha on tavaliselt kollakas-pruun. Neil on kaks paari, enamasti mustrilist tiiba, mis puhkeolekus pannakse seljale nii, et pealtvaates tekib v-kujuline profiil. Isaste tagakehal paiknevad genitaalid on otsast laienenud ja meenutavad skorpioni astelt. Selle järgi on sugukond saanud oma nime paljudes teistes keeltes, näiteks Skorpionsfliegen saksa keeles ja Common Scorpionflies inglise keeles. Emaste kitseneva tagakeha tipus on kaks urujätket (cercus). Vastsed meenutavad röövikut.

Fossiilsed leiud

Fossiilsed leiud selle sugukonna liikidest ulatuvad Kesk-Juura ajastikku. Vanimad leiud, mis kuuluvad perekonda Jurassipanorpa, on leitud Sise-Mongooliast.

Viited

Koonulised
Togbe Osei III

Togbe Osei III (sündinud 18. augustil 1966) on 25. Goden Togbe.

Elu
Togbe Osei III sündis 18. augustil 1966 Godenu Volta regioonis Ghana.
Ta osales ja lõpetas mõne Ghana juhtiva kooli enne riiklike teenistuste eksami sooritamist.

Togbe alustas oma karjääri Ghana haridusteenistusega, hariduse eest vastutava riigiasutusega ning jätkas oma erilist karjääri Ghana politseiteenistuse töölevõtmisel.
Pärast politseijõudude teenistust töötas Togbe mitmesuguste valitsusasutuste julgeolekukonsultandina.
29. juunil 2002 nimetati ta Godeni traditsioonilise valitsejaks või Togbeks.

Alates 2009. aastast on ta olnud Ghana kohtusüsteemi osakonnas Ghani justiitsministeeriumis.

Kaasamine 
Togbe Osei III on pühendunud Jumala rahva teenimisele. Mõned aastad ehitas ta oma regiooni koolid ja alustas mitmeid humanitaarprojekte koostöös erinevate valitsusväliste organisatsioonidega kogu maailmas.
Samuti tähistab kutsudes mõnikord kolleegid Togbe (s) koos töötada ja viia arengut piirkondades, kus valitsemisaeg  ja viidates selles osas GbiDukor, kelle eesmärgiks on kaitsta kultuuri need traditsioonilise valdkondades ning edendada ühist nende piirkondade arengule

Auhinnad 
Kõige tähtsamate tellimuste ja auhindade valik:
   Grandmaster, Royal teenetemärk Elephant kohta Godenu
   Grandmaster, Lion Royal järjekord Godenu
  Grand Cross, Royal Order ja Hashemite Pearl (Sulu, Filipiinid)
 Hellu medal, Monarhia autarktide ühendus (Portugal)

Viited

Välislingid 
 Casa Real de Godenu
Koonulised

Koonulised (Mecoptera) on putukate selts, mille teaduslik nimetus tuleb kreekakeelsetest sõnadest mecos (pikk) ja ptera (tiivad).

Maailmas on 470 liiki koonulisi, neist Eestis 5.

Taksonoomia
Koonuliste seltsi kuulub 9 sugukonda.
Apteropanorpidae
Sääskkoonlased Bittacidae
Talikoonlased Boreidae 
Choristidae
Eomeropidae
Meropeidae
Nannochoristidae
Koonlased Panorpidae
Panorpodidae

Välimus
Neil on hästi arenenud liitsilmad, niitjad tundlad ning suiseid kandev pea piirkond on pikenenud koonuks. Neil on kaks paari peaaegu ühesuurust tiiba, kuid esineb ka tiivutuid liike.

Viited

Välislingid
 ZBI
Carnifex

Carnifex on 2005. aastal loodud USA deathcore ansambel, mis tegutseb San Diego maakonnas Californias. Bänd on välja andnud kuus täispikka albumit ja ühe EP. Oma nime sai kollektiiv Warhammer 40K tegelaskuju Carnifex järgi.

Diskograafia

Stuudioalbumid 
2007 Dead in My Arms
2008 The Diseased and the Poisoned
2010 Hell Chose Me
2011 Until I Feel Nothing
2014 Die Without Hope
2016 Slow Death
2019 World War X

EP'd 
2006 Carnifex 
2006 Hope Dies with a Decadent 
2006 Love Lies in Ashes
2018 Bury Me in Blasphemy

Videod 
2007 "Lie to My Face" 
2008 "Answers in Mourning"
2010 "Hell Chose Me", "Sorrowspell"
2011 "Until I Feel Nothing"
2014 "Die Without Hope", "Hatred and Slaughter"
2016 "Drown Me In Blood", "Slow Death"

Viited

Välislingid 
Koduleht
Facebook
Videod Youtube's

Ameerika Ühendriikide ansamblid
Metal-ansamblid
Erich Moisar

Erich Johannes Moisar (4. detsember 1915 Tallinn – 16. juuni 1977 Tallinn) oli eesti arst.

Ta lõpetas aastal 1937 Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, ta õppis aastatel 1937–1944 (lõpetas 1944 ja 1946) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, Korporatsioon Fraternitas Estica liige.

Alates 1961. aastast abielus lauljanna Sophie Sooäärega (1914–1996).

Maetud 21. juunil 1977 Metsakalmistule.

Välislingid 
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944

Eesti arstid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1915
Surnud 1977
Kinosaurus Film

OÜ Kinosaurus Film on Eesti filmitootja. Ettevõte asutati 2011.

Filme
2016 "Päevad, mis ajasid segadusse", mängufilm
2017 "Minu näoga onu", mängufilm, kaastootja
...

Viited

Välislingid

Eesti filmistuudiod
LONKS

LONKS (akronüüm sõnadest Loominguliste Noorte Kokkusaamine) on Haapsalus toimuv noorte tantsu- ja teatrifestival. Esimene festival toimus 2004.

Viited

Välislingid
Festivalist Eesti Teatri Agentuuri andmebaasis

Eesti teatrifestivalid
Eesti tantsufestivalid
Haapsalu
Günther von Pappritz

Günther Otto Friedrich Pappritz, aastast 1901 von Pappritz (29. veebruar 1856 Radach, Brandenburg − 30. mai 1936 Oranienburg) oli Preisimaa sõjaväelane (ratsaväekindral). 60. kindralkomando ülemana allus talle I maailmasõjas Lõuna-Eesti.

Elulugu

Päritolu
Pappritz põlvnes Saksimaa suguvõsast, mille kohta on teateid XVI sajandist. Tema isa oli rüütelkonnanõunik ja Radachi rüütlimõisa omanik Richard Pappritz (1822−1877) ja ema Pauline von Stülpnagel (1830−1911). Tema õde Anna Pappritz (1861−1939) oli tuntud naisõiguslane ja vend Kurt von Pappritz (1854−1932) poliitik.

Sõjaväeteenistus
Ta sai hariduse Roßlebeni kloostrikoolis. Seejärel astus Preisi sõjaväeteenistusse ja määrati teenima 1. kaardiväe välisuurtükiväerügementi Berliinis. 1885−1888 õppis Preisi sõjaväeakadeemias. 1889. aastal määrati kindralstaabi käsutusse. 1897. aastaks oli ta tõusnud majori auastmesse. 1900. aastal osales Ida-Aasia ekspeditsioonikorpuse koosseisus bokserite ülestõusu mahasurumises Hiinas. Keiser Wilhelm II tõstis ta 1901. aastal aadliseisusse. 1903. aastal sai temast Saarburgis dislotseeruva ulaanirügemendi komandör. Ooberstiks ülendatuna määrati ta 1906. aastal XV armeekorpuse staabiülemaks. 1909. aastast oli ta 5. ratsaväebrigaadi komandör ja ülendati 1910. aastal kindralmajoriks. Seejärel sai 1913. aastal ajutise kindralleitnandi aukraadi ja nimetati Königsbergi kindluse komandandiks, kellena teenis Esimese maailmasõja algusaastatel. 1916. aastal määrati 60. kindralkomando esimeseks juhatajaks. Selle väekoondise komandörina oli talle hiljem allutatud Lõuna-Eesti ja osa Pihkva maakonnast. 1918. aastal ülendati ratsaväekindraliks.

Sõjaväeline karjäär

Autasud
 Preisimaa Punase Kotka ordeni II klass tammelehtedega
 Preisimaa Krooni ordeni II klass tähe ja mõõkadega
 Badeni Zähringeri Lõvi ordeni II klass
 Baieri Sõjateeneteordeni ohvitseririst
 Saksimaa Albrechti ordeni komtuuri I klass
 Hertsogliku Saksimaa Ernestiinide Kojaordeni komtuuri II klass
 Waldecki Teeneteristi III klass
 Württembergi Friedrichi ordeni komtuuri II klass
 Jaapani Tõusva Päikese ordeni ohvitser
 Itaalia Pühakute Maurizio ja Lazzaro ordeni ohvitseririst

Viited

Välislingid 
Günther von Pappritzi eluloolised andmed

Preisi sõjaväelased
Saksamaa sõjaväelased Esimeses maailmasõjas
Sündinud 1856
Surnud 1936
Pärnu ehitusmaterjalide tehas

Pärnu Ehitusmaterjalide Tehas tegutses 1. jaanuarist 1965 - 30.septembrini 1991.a. Tema eelkäijaks oli Pärnu Keraamikatehas, mis tegutses 1. jaanuarist 1963 - 31. detsembrini 1964.a. Tehas moodustati AS Telliskivi Tehased koosseisus Pärnu Tellisetehase nime all. Asutamisleping sõlmiti 27. juunil 1936.a. Alates 1. oktoobrist 1991.a. oli tehase rentnikuks ning hilisemaks omanikuks AS Reiden.
Andres Põldroo

Andres Põldroo (sündinud 26. märtsil 1954) on eesti kitarrist. 

Ta lõpetas 1972. aastal Tallinna 20. Keskkooli (nüüd Tallinna Ühisgümnaasium). 

Mänginud mitmes ansamblis: Ruja, Ornament, Psycho, Radar ja Rock Hotel. Alates 1983. aastast elab Rootsis.

Eesti kitarristid
Ruja
Eestlased Rootsis
Sündinud 1954
Ukmergė rajoon

Ukmergė rajoon (leedu Ukmergės rajono savivaldybė) on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus  endise Vilniuse maakonna aladel.

Rajooni pindala on 1395 km². 2017. aasta seisuga elas seal 35 372 inimest.

Rajoon moodustati 1950. aastal, tänapäevastes piiridest on aastast 1985. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Deltuva, Lyduokiai, Pabaiskase, Pivonija, Siesikai, Šešuoliai, Želva, Žemaitkiemise, Taujėnai, Vepriai ja Vidiškiai vald. Eraldi haldusüksuse moodustab veel Ukmergė linn.

Halduskeskus on Ukmergė linn. Teised tähtsamad asulad on Deltuva, Lyduokiai, Pabaiskase, Siesikai, Šešuoliai, Želva, Žemaitkiemise, Taujėnai, Vepriai ja Vidiškiai alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 94,25% leedulased, 3,53% venelased, 0,69% poolakad, 0,32% ukrainlased, 0,3% valgevenelased, 0,11% mustlased ja 0,77% oli teistest rahvustest.

Rajooni suurimad jõed on Šventoji jõgi ja selle lisajõgi Siesartis. Rajooni idaosa jääb Aukštaičia kõrgustikule. Seal asub Karališkai küla lähistel ka rajooni kõrgeim punkt (223 m), madalaim koht asub Šventoji jõe orus (42 m).

Välislingid 

 Rajooni koduleht (leedu keeles)

Leedu omavalitsused
Taujėnai mõis

Taujėnai mõis (leedu Taujėnų dvaras) on endine mõis Leedus Ukmergė rajoonis Taujėnai vallas Taujėnais.

Mõisa on esimest korda mainitud aastal 1595. Mõis on kuulunud Ploniauskitele, Nanhardidele ja Massalskitele. Seejärel oli omanikuks Bonifacy Teofil Pac, kellelt see läks Eperyeszade valdusse. Seejärel sai selle omanikuks Michał Kazimierz Radziwill Rybeńko tütrega abiellunud Benedykt Moriconi. Tema lasi rajada mõisa klassitsistliku peahoone ja selle juurde Inglise pargi, mis oli esimene sellelaadne park Leedus. Hiljem kuulus mõis Radziwillidele, selle viimaseks omanikuks oli Konstantinas Radvila.

Peahoone projekteeris Pietro de Rossi, hoone valmis aastal 1802. Aastal 1812 ööbis seal sõjaväeosi külastav Aleksander I. Nõukogude ajal asus häärberis kohaliku sovhoosi kontor. Tänapäeval on selle omanik UAB „Taujėnų dvaras“, seal asuvad hotell ja restoran.

Lisaks peahoonele on säilinud veel mitmed mõisa kõrvalhooned: kontorihoone, teenijate ja aedniku maja, laut-laohoone, laut, varjend-kelder, tunnelina kujundatud varjend-kelder, sepikoda ning kabeli ja ühe teenijate maja varemed. Lisaks on osaliselt säilinud ka mõisa park.

Viited

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; asendiplaan (leedu keeles)
Video mõisast

Ukmergė rajooni mõisad
Siesikai mõis

Siesikai mõis (leedu Siesikų dvaras) on endine mõis Leedus Ukmergė rajoonis Siesikai vallas Siesikais, kuigi peahoone jääb kõrvalasuvasse Daugailiai külla.

Mõisa vanem ajalugu on teadmata. Ühe teooria  kohaselt rajas selle XIII sajandil Utena vürsti maadele Daumantas, teise kohaselt kuulus see XVI sajandil Jaunutisele. Esimesed kindlad omanikud olid Daumantasest põlvnevad Daumantas Siesickised (kindlalt alates aastast 1441), kes lasid rajada ka mõisa renessanss-stiilis peahoone. 

Aastal 1736 pärisid mõisa Marcijan Siesickaitėlt Radziwillid. Juba aastal 1745 ostis neilt mõisa Konstantinas Daugėla. Daugėlade suguvõsa valdusesse jäi mõis kuni võõrandamiseni aastal 1940.

Peahoone lasi rajada Gabrielius Daumantas-Siesickis. Kahekorruseline kivihoone oli algselt varustatud kolme torniga, millest kaks olid ümarad, kolmas aga nelinurkne. Hoone asub Siesikai järve kaldal, kolmest küljest piirab seda vallikraav. Juba XVII sajandil asuti selle ümbrusesse rajama ka parki. Aastal 1704 rüüstasid rootsi sõdurid lossi ja süütasid selle põlema.

Hoone taastas Dominyk Daugėla. Ta lisas hoonele klassitsistlikke jooni ja jättis alles vaid kaks torni. Lisaks lasi ta rajada talli ning aida. Ta asus lossi koguma igasugust vanavara, münte, portselani, hõbeehteid, arheoloogilisi leide ja relvi. Aastaks 1914 oli mõisa raamatukogus üle 5000 raamatu. Kuni aastani 1939 seisid lossi ees ka üheksa Rootsis valmistatud kahurit.

Aastal 1904 valmis koolimaja. Pargi suuruseks oli toona 10 hektarit. Kuni Esimese maailmasõjani seisid peahoone ees Patrimpase, Pikulase ja Perkūnase kujud. Esimese maailmasõja ajal läksid kaduma ka mõisa arhiiv ja osa sealsest kollektsioonist, ülejäänud osa kollektsioonist viidi minema aastal 1940.

Pärast võõrandamist oli läks mõisakompleks kohaliku sovhoosi käsutusse. Peahoones asus aastani 1954 kool, hiljem sovhoosi kontor ja lõpuks  laohoone.

Peale peahoone on säilinud veel mitmed mõisa kõrvalhooned - lindla, ait, koolimaja, teenijate maja ja pruulikoda. Lisaks on osaliselt säilinud ka mõisa park (3 ha).

Aastal 1999 sai mõisakompleksi uueks omanikuks Audrys Matulaitis, kes lasi rekonstrueerida pruulikoja ja teha korda pargi järve ääres asuva osa. Ka alustas ta peahoone restaureerimist. Restaureerimisprojekti koostas arhitekt Gražina Kirdeikienė

Viited

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Sissekanne Leedu mõisate saidil; asendiplaan (leedu keeles)
Video mõisakompleksist
Infot mõisa kohta  (leedu keeles)

Ukmergė rajooni mõisad
Luxfilm

Luxfilm on sõltumatu Eesti filmistuudio, mis on asutatud 2005. aastal eesmärgiga luua ja eksperimenteerida vabana konservatiivse ning kommertsliku filmimaailma survest. 

Luxfilm toodab reklaame, dokumentaal- ja mängufilme, osutab postproduktsiooni teenuseid ja rendib võttetehnikat.

Filme
Mängufilmid

 2018 "Eia jõulud Tondikakul"

2017 "Keti lõpp"
2016 "Polaarpoiss"
2007 "Mis iganes, Aleksander!"

Dokumentaalfilmid

 2019 "Vetelkõndija" (tootmises)

 2015 "Impromptu"

2014 "Looduslaps"
2012 "Südamest skaut"
2011 "Keelatud vili"
2007 "Savikodu"
2006 "Lutsepa lugu"
2005 "Boreaalsolaarium"

Lühimängufilmid

2010 "Vahetus"
2008 "Must Peeter"
2007 "Indigo tuba"
2004 "Kodused asjad"

Postproduktsioon

 2007 "Kinnunen"

 2003 "Liivakellade parandaja"

Viited

Välislingid

Luxfilmi koduleht

Eesti filmistuudiod
Eesti filmikunst
Asutatud 2005. aastal
Berliini fenomen

Berliini fenomeniks nimetatakse stratosfääri äkilist soojenemist. Nimetus tuleneb koha järgi, kus nähtust 1950-ndatel esimest korda vaadeldi ja kirjeldati.

Protsessi kirjeldus 
Stratosfäär võib äkitselt soojeneda, kui polaarpööris jaguneb ehk kaksistub, mille tulemusel jugavool aeglustub – stratosfääri läänetuuled nõrgenevad, peatuvad või asenduvad idavooluga (tsonaalne tsirkulatsioon hakkab asenduma poolmeridionaalse tsirkulatsiooniga). Nõrga polaarpöörise korral arenevad välja suure amplituudiga Rossby lained, mis võivad põhjustada eelkõige Euroopas kui üleminekulise paraskliimaga piirkonnas suuri ilmaanomaaliaid, sest teistes põhja-parasvöötme piirkondades on ilm merelise või mandrilise paraskliima tõttu stabiilsem.

Polaarpöörise kaheks keeriseks jagunemist tuleb peamiselt ette põhjapoolkeral, sest lõunapoolkeral mandrid ja ookeanid ei vaheldu.

Näide 
 2018. aasta veebruaris oli Euroopas suur külmalaine, samas kui Euroopa põhjaservas Teravmägedel, Lapimaal ja Barentsi merel oli sula. Põhjuseks oli Atlandi ookeani 30-ndatelt laiustelt saabunud troopiline õhumass, mis lükkas arktilise õhumassi lõunasse.

Viited

Välislingid 

Atmosfäär
Õhu tsirkulatsioon

Tsirkulatsioon ehk õhuvoolude süsteem moodustub püsivatest õhurõhuerinevustest. Põhjapoolkeral sõltuvad need kahest püsivast õhurõhualast, Assoori maksimumi (kõrgrõhuala) ja Islandi miinimumi (madalrõhuala) vahekorrast ehk NAO-st (Põhja-Atlandi võnkumine). Rõhuerinevusest sõltub, kas stratosfääris valitseb läänevool (rõhuerinevused suured, positiivne NAO) või idavool (rõhuerinevused väikesed, negatiivne NAO). Nendest rõhuerinevustest sõltub ilmapilt Euroopas, mis jaguneb tüüpolukordadeks ehk tsirkulatsioonitüüpideks.

Tsirkulatsioonitüübid 
Tsirkulatsioonitüüpide klassifikatsioone on erinevaid, sõltudes piirkonnast, mis kirjelduse keskmeks võetakse. Eesti jaoks on osutunud praktiliseks Wangenheim-Girsi klassifikatsioon, mida järgnevalt kirjeldatakse.

Tsonaalne tsirkulatsioon (W- ehk läänetüüp) 
Tekib positiivse NAO korral. Valdavad on läänetuuled, Põhja-Atlandilt jõudvad tsüklonid ja nendega saabuvad niisked õhumassid toovad kaasa niisked suved (kusjuures õhk võib olla soe) ja soojad talved.

Poolmeridionaalne tsirkulatsioon (E- ehk idatüüp) 
Tekib negatiivse NAO korral. Nimetatakse vahel ka lihtsalt meridionaalseks tüübiks ning tähistab olukorda, kus õhuvool tuleb idast, lõunast või kagust. Sõltuvalt aastaajast ja tuule suunast mõjutab see ilma erinevalt.
 Idatuul toob tavaliselt kaasa Venemaa kõrgrõhkkondade kuiva õhu, suvel sooja või palavuse, talvel külma või pakase.
 Lõunatuul talvel olulisi muutusi ei too, sest õhutemperatuuri samajooned asuvad jaanuaris põhja-lõunasuunaliselt (põhiline mõjutaja on ida-läänesuunaline rõhkkondade vastasseis)
 Kagutuul mõjub üldjuhul nagu idatuul, kuid vahel harva võib tuua kohale kaugelt lõunast sooja õhumassi

Meridionaalne tsirkulatsioon (C-tüüp) 
Tähistab õhuvoolu põhjast. Talvel mõju ilmale väike, sest temperatuuri samajooned on põhja-lõunasuunalised, kuid kevadel võib kaasa tuua külma ilma, sest põhja pool ei ole veel soojaks läinud.

Viited
Gyömrő

Gyömrő on linn Ungaris Pesti komitaadis Monori kreisis. Gyömrő asub Budapesti kesklinnast 30 km kagu pool, 7 km kaugusel pealinna piirist.

Asulat on kirjalikult mainitud 1274. aastal ja 2001. aastal sai asula linnaõigused.

1732. aastal omandasid Gyömrős mõisa Teleki aadlisuguvõsa. Linnas asub suguvõsale kuulunud Teleki loss.

1882. aastal sai raudteeühenduse Budapestiga. Linna läbib Budapesti–Újszászi–Szolnoki raudtee.

Linnas on roomakatoliku, luteriusu ja kalvinistlik kirik.

Viited

Välislingid 

http://www.gyomro.hu/

Ungari linnad
Pesti komitaat
Pärimuspreemia

Pärimuspreemia ehk Theodor Saare pärimuspreemia on auhind, mille eesmärk on mälestada Kihnu kultuuri suurkuju Theodor Saart ning innustada tema töö jätkajaid. Auhind antakse noorele, kes on silma paistnud Kihnu pärimuskultuuri jätkaja või uurijana.

Statuut 
Auhinna saaja otsustab SA Kihnu Kultuuriruum nõukogu lihthäälteenamusega. Nõukogul on õigus sobiva kandidaadi puudumisel jätta auhind mõnel aastal välja andmata.
Kirjalikke ettepanekuid autasustamiseks võib esitada igaüks igal aastal kuni 1. veebruarini. Auhinna kandidaadiks ei saa seada SA Kihnu Kultuuriruum nõukogu ja juhatuse liikmeid.

Auhind 
Auhind koosneb Kihnu tuntuima kunstniku Jaan Oadi maali reproduktsioonist ja rahalisest preemiast
Laureaat kuulutatakse välja Theodor Saare sünniaastapäeval 20. märtsil. Theodor Saar (1906–1984) oli Kihnu õpetaja, koduloolane, Kihnu muuseumi asutaja ja muusik. Saar uuris põhjalikult nii Kihnu kui ka teiste Lääne-Eesti väikesaarte, aga ka Pärnu- ja Läänemaa folkloori.

Laureaadid 
 2006  Raino Laine ehk Kaerametsa Raino, Kihnu meremehelaulude taaselustamise eest.
 2007  Anneli Martson ehk Lohu Anneli, käsitööpoe avamise eest.
 2009  Marju Vesik ehk Mere Marju, kihnukeelsete uudiste tegemise eest.
 2011  Reene Leas ehk Liänemetsä Reene, kihnukeelsete uudiste ja E-sõnastiku loomise eest.
 2012  Kolde Külli, Kihnu keele edendamise eest, kihnukeelse õppematerjali loomise eest.
 2013  Maria Michelson ehk Kuraga Mari, viiuliõppe ja etnusiastliku Kihnu kultuuri arendamise eest.
 2014  Elme Männi, kihnukeelset luuletuste tegemise eest.
 2015  Orisselja Reet, lastele pillimängu õpetamise eest ja aktiivse tegutsemise eest merepärandit koguvas Kihnu Mere Seltsis.

Viited

Välislingid 
 SA Kihnu Kultuuriruumi kodulehekülg;
 SA Kihnu Kultuuriruum Facebookis.

Meedias ilmunud 
 Kuula kihnukeelseid uudiseid Vikerraadio veebleht;
 Lasteaedniku looming ärgitab hoidma kihnu keelt Katseta kas mõistad kihnu keelt – Pärnu Postimees, 10. veebruar 2018;
 Lohu Anneli vuristas riigile juubeliks 100 vardakotti – Pärnu Postimees, 8. veebruar 2018;
 Kuraga Mari pälvis Pärimuspreemia – Pärnu Postimees 26. märts 2013;
 Reene Lease vahendusel kõlab raadios kihnu keel ja meel – Pärnu Postimees, 2. juuli 2011;
 Kihnu kivilaeva ehitajad joonistavad üles vanu aluseid – Pärnu Postimees, 20. oktoober 2010.

Kihnu
Eesti kultuur
Eesti auhinnad
Kajsa Ollongren

Karin Hildur "Kajsa" Ollongren (sündinud 28. mail 1967 Leidenis) on rootsi-hollandi päritolu Hollandi poliitik, ta kuulub erakonda Demokraadid 66. Ta oli 26. oktoobrist 2017 kuni 1. novembrini 2019 Hollandi siseminister.

Ta sündis aastal 1967 Leidenis. Ta kasvas üles Oegstgeestis Lõuna-Hollandi provintsis, kus ta lõpetas aastal 1985 lütseumi. Seejärel asus ta Amsterdami Ülikoolis õppima majandust, kuid aastal 1986 asus õppima samas ajalugu, mille lõpetas aastal 1991 M.A. kraadiga. Ta on täiendanud ennast avaliku halduse alal École nationale d'administration 'is Pariisis ja välissuhete alal Instituut Clingendael 'is.

18. septembrist 2017 kuni 26. oktoobrist 2017 oli ta Amsterdami linnapea.

26. oktoobrist 2017 kuni 1. novembrini 2019 oli ta Hollandi siseminister.

Isiklikku 
Kajsa Ollongren on lesbi, tema elukaaslane on Irene van den Brekel; nad kasvatavad kaht last. Tema isa Alexander Ollongren on Leideni Ülikooli emeriitprofessor inormaatika ja astronoomia alal, ema Gunvor Ulla Marie Lundgren on rahvuselt rootslane.

Hollandi ministrid
Sündinud 1967
Flaurling

Flaurling on vald (Gemeinde) Innsbrucki ringkonnas Austria Tirooli liidumaal. Vald asub Inntalis Innsbrucki ja Telfsi vahel Innist lõunas ning paikneb 675 m kõrgusel merepinnast.

Valla pindala on 19,64 km².

1. jaanuaril 2016 elas seal 1289 inimest.

Valda kuuluvad järgmised alad: Flaurlingi küla, Flaurlingi jaam koos äripiirkonnaga ja Flaurlingberg madala mäestikuterrassi läänejalamil.

Seda on esmakordselt dokumentides mainitud 763. aastal kui "Flurininga".

Viited

Välislingid 

 www.flaurling.tirol.gv.at
 Linnakese ajalugu

Tirooli liidumaa vallad
Innsbrucki ringkond
August Kingo

August Juhan Kingo VR I/3 (ka August Johan(n) Kingu; 28. märts 1894 Audru vald, Pärnumaa – 21. september 1965 Tallinn) oli ettevõtja.

Ta lõpetas 1912. aastal Pärnu Aleksandri Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1912–1913 Tartu Ülikoolis arstiteaduskonnas ning aastatel 1935–1936 õigusteaduskonnas majandust.

Ta võttis vabatahtlikuna osa Esimesest maailmasõjast ja vabadussõjast. Ta teenis alates 1918. aasta lõpust suurtükiväelasena Eesti rahvaväes, olles 1919. aastal 1. suurtükiväepolgui 2. patarei ülem.

Koos Richard Eldringiga (1871-1925) asutas 1925. aastal kudumistööstuse, mis peale äripartneri ootamatut surma registreeriti ümber August Kingo Mehaanilise Kudumise Tööstuseks, mis algselt tegutses Paldiskis (kuni oktoober 1927), siis Tallinnas Koplis (kuni 18.11.1929, mil läks pankrotti).

Kingo võttis aktiivselt osa vapside liikumisest, oli "Võitluse" ärijuhiks, mille eest ka 1934 ja 1935 aastal vanglas istus.

Kingo vahistati 30. märtsil 1948 ja mõisteti 10. juulil 1948 VNFSV KrK §58-1a järgi süüdi.

Tunnustus
1925, 18. veebruar – Vabadusristi I liigi 3. järk

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
August Johann Kingu andmekogus Eesti ohvitserid 1918-1940
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti suurtükiväelased
Venemaa keisririigi sõjaväelased
Esimese maailmasõja veteranid Eestis
Vabadussõja veteranid
Vabadusristi I liigi 3. järgu kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1894
Surnud 1965
Eha Ruven

Eha Ruven	(4. mai 1910 Tartu – 21. detsember 2002) oli eesti õpetaja.

1929. aastal lõpetas ta Tartu Linna Tütarlaste Gümnaasiumi. 1937. aastal lõpetas Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna cum laude. Ta oli korporatsioon Amicitia liige.

Aastatel 1955–1959 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu IV koosseisu saadik.

Töötas Pärnu 2. Keskkooli keemia ja loodusteaduse õpetajana.

Ta on maetud Uulu kalmistule.

Tunnustused
1964 Eesti NSV teeneline õpetaja

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Eha Ruven
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Ruven, Eha (1955)

Eesti õpetajad
Eesti NSV IV Ülemnõukogu liikmed
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Amicitia liikmed
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Eesti NSV teenelised õpetajad
Uulu kalmistule maetud
Sündinud 1910
Surnud 2002
Improteater Impeerium

Improteater IMPEERIUM on improteater Eestis. Teater on välja kasvanud 2013. aastal välja Eesti esimesest improteatrist – Eesti Improteatrist.

Improteatri IMPEERIUM näitlejad on improvisatsioonilise teatriga tegelenud juba 2009. aastast. 2020. aastal tähistati 10. tegevusaastat.

IMPEERIUM annab regulaarselt etendusi Tallinnas ja Tartus, vahel ka mujal (nt festivalil "FunniEST" 2020, RIIF 2019.) 

Lisaks pakub teater ka tellimisvõimalusi (töötoad/koolitused, etendused, õhtu/päevajuhid) asutuste üritustele. 

2020. aastal pälvis Improteater IMPEERIUM Eesti Artistide Agentuuri tunnustuse "Parim teenus 2020".

Tunnustus 
 2020 – parim teenus 2020

Trupi liikmed

Etenduste formaadid
"Võtab sõnatuks ehk komöödia väljamõeldud keeles"
"Shakespeare ehk improviseeritud värsskomöödia"
"Romantiline komöödia"
"Rõud trip"
"Kujutluse võim ehk koomiliste sketšide õhtu"
"Laval koos külalisega"
"Kirjaniku eksklusiivsetel tekstidel"
"Mina olen...!"

Viited

Välislingid
Teatri koduleht
Teatrist Eesti Teatri Agentuuri andmebaasis
https://www.facebook.com/improimpeerium
https://www.instagram.com/improteater_impeerium/
https://improv.ee/organizations/xBftRP3CxPraQtMK
https://cdn.website-editor.net/1566e5b4f3cd4035aacdf6e5cbfbad2d/files/uploaded/ER_mai_2014.pdf
https://menu.err.ee/293949/improteater-impeerium-astub-tana-lavale-chicago-eesti-majas

Eesti teatrid
Mare Mätas

Mare Mätas (Kihnus tuntud kui Uiõ-Matu Mare; sündinud 4. juunil 1975) on Kihnu pärimuskultuuri edendaja. Aastail 2004-2019 juhtis ta SA Kihnu Kultuuriruumi.

Haridus
Mätas lõpetas 2003. aastal Eesti Põllumajandusülikooli kodumajanduse eriala. Ta on õppinud ka õigusteadust ning olnud Tartu ülikooli etnoloogiamagistrant.

Töö
Mätas on 7. taseme pärimuskultuuri spetsialist ning Kihnu giid, kelle töökeeled on kihnu, eesti ja inglise keel.

Ta on töötanud ka Kihnu kooli ajaloo- ja ühiskonnaõpetajana.

2004 – 2019 juhatas SA Kihnu Kultuuriruumi tegevust.

Tunnustus
Eesti Tuletorni Seltsi auliige
1998 – Kodanikupäeva aumärk kodanikukasvatuse eest
2005 – Tartu Ülikooli tänukiri regionaalse koostöö edendamise eest
2006, 2007, 2009 – Kihnu vallavalitsuse tänukirjad pärimuskultuuri edendamise eest (kodulooringi juhendamine, pärimuskultuuri edendamine ja Metsamaa talu soetamine)
2009 – Pärimuskultuuri auhind tulemusliku tegevuse eest Kihnu kultuuripärimuse hoidmisel ja arendamisel
2010 – aasta kihnlane (Kihnu Mere Peo traditsiooni algatamise ja eduka elluviimise eest)
2011 – Kihnu vallavalitsuse tänukiri SA Kihnu Kultuuriruumile Viiulifestivali korraldamise eest
2011 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (pärimusmuusika õppe algatamise ja vedamise eest Kihnu saarel)
2012 – C. R. Jakobsoni preemia laureaat, Pärnumaa populaarseim haridus- ja kultuuritegelane
2012 – Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia pärimusmuusika õppe algatamise ja levitamise eest (mh Kihnu kolmas merepidu ja teine Kihnu viiulifestival)
2013 – Aasta tegu (Kihnu tuletorni külastajatele avamine SA Kihnu Kultuuriruumi poolt)
2015 – Seto kuningriigi aukonsul
2019 Valgetähe V klassi teenetemärk

Isiklikku
Ta on Uiõ-Matu talu perenaine ja nelja lapse ema.

Viited

Välislingid
Metsamaa talust kujuneb pärimuskultuuri keskus Pärnu Postimees
"Vaatamiselamus: kilud toovad õnne" – Maaleht, 28. juuli 2016;
"Uiõ-Matu Mare edendab Kihnu elu" – Madis Jürgen, Eesti Ekspress, 6. november 2012;
"Mare Mätas väärtustab pärimusmuusikat" – Pärnu Postimees, 31. jaanuar 2012;
"Esmakordselt Eestis: Kihnu naised kannavad mootorrattaga sõites kiivreid" – Maaleht, 14. juuli 2014
Kihnu reisijuht 
SA Kihnu Kultuuriruum

Eesti kultuurikorraldajad
Eesti õpetajad
Kihnlased
Eesti Maaülikooli agronoomiateaduskonna vilistlased‎
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1975