joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Salme Vallateater

Salme Vallateater on Saare maakonnas Salme alevikus Salme kultuurimajas tegutsev harrastusteater. 

Teatri ajalugu ulatub 1918. aastasse, mil moodustati haridusselts Salme, millel oli ka oma näitering. 1950. aastal kolis näitering vastvalminud Salme rahvamajja. 

Nüüdisajal on vallateatri hing Salme rahvamaja juhataja Maire Sillavee.

Salme Vallateatrist on välja kasvanud noorte Salme Sõnaring.

"Läänemere isandad"
Salme Vallateatri üks suurejoonelisemaid lavastusi on olnud 30. juulil 2010 esietendunud “Läänemere isandad”, mis põhines August Mälgu samanimelisel ajaloolisel seiklusromaanil ning mille tegevustik viis vaataja ajas ligikaudu 900 aastat tagasi – Saaremaale ja Rootsisse Sigtunasse (vt Sigtuna hävitamine). 

Lavastaja oli Salme valla elanik, teatriprofessionaal Väino Uibo, stsenarist Sulev Raudsepp, kunstnik Endla Tuutma, kostüümikunstnik Tiia Kobin (pälvis selle eest Saare maakonna meistri auhinna KadakMari 2010). Lavastusel oli isegi oma relvameister – Aadu Himmist. Näitlejaid tegi kaasa üle poolesaja. Algupärane mängukoht oli Saaremaal Salme rannapark – mererand kadakate, valgel hobusel ratsutaja ja päikeseloojanguga, rääkimata paatidest ja tõrvikutest merel. 

"Läänemere isandaid" mängiti neljal suvel, traditsiooniliselt lõpetati sellega siis ka iga suvel augustis peetud merenädal.

Uuemaid lavastusi 
 U. Lennuk – "Igavene kapten" (2018)
 A. Kivirähk – "Uljas neitsi" (2018)
 J. Tuulik – "Tüürimees Benjamin" (2018)
 K. B. Väljamäe – "Suur mees juba" (2018)
 A. Gelman – "Pink" (2019)
 E. Aule – "Astuge edasi" (2019)
 I. Abele – “Saar” (2019)
 H. Wuolijoki “Niskamäe naised … mehed ka” (2020)
 K. Kaur “Kaval-Ants ja Vanapagan” (2020)

Viited

Välislingid
 Teatri koduleht
 Teatri Facebooki leht

Eesti harrastusteatrid
Saaremaa
Arktika paalia

Arktika paalia (Salvelinus alpinus) ehk mägihõrnas on üks viiest paalia perekonna liigist

Kirjeldus ja iseloomulikud tunnused
Arktika paalia on suurt kasvu külmalembene kala. Tema keha värvus sõltub keskkonnast, aastaajast ja suguküpsuse astmest, kuid enamasti on ta selg tumeroheline või -pruun, keha külgedel esineb punakasroosasid täppe. Kõhupool on hele, kõhul ja uimedel võib esineda erkoranži tooni, kuid seda esineb peamiselt sigimise ajal ning enamasti täheldatakse seda isastel paaliatel. Iseloomulikud on valged ääred paaris- ja pärakuuimedel. Küljejoon keerdub enne pead veidi allapoole.

Levik ja elupaik
Arktika paalia elab järvedes, jõgedes ja anadroomse vormina ka rannikumeres. Arktika paalia on levinud lähispolaarses kliimavöötmes Alaskast Venemaa põhjaosani, kaasa arvatud Kanadas, Gröönimaal, Norras ja Islandil. Isoleeritud populatsioone leidub ka Suurbritannia põhjaosas, Skandinaavias ja Ameerika Ühendriikides.

Ökoloogia
Arktika paaliad paljunevad harilikult oktoobris-novembris, mil nad omandavad kõhtmisel poolel erkoranži pulmarüü, isastel moondub alalõug konksukujuliseks. Üksikutes populatsioonides säilib erkoranž värvus aastaringselt.

Kudemine toimub kruusase või kivise põhjaga järvedes ja jõgedes. Järvede puhul koetakse, pesa valmistamata, madalates (0,5–1,8 m) ja tuultele avatud paikades. Jõgedes toimub kudemine aeglasema vooluga piirkondades (0,2–0,8 m/s), kuhu emane sabaga pesa kaevab, pärast sigimist katab ta pesa kruusaga. Isased on territoriaalsed ning võivad paaruda mitme emasega. Pärast kudemist anadroomsed populatsioonid tavaliselt naasevad merre, kuid võivad jääda ka järve 1–3 aastaks. Isased saavutavad suguküpsuse varem, harilikult 2-aastaselt, emased 4-aastaselt. 

Magevees moodustavad paalia toidubaasi peamiselt plankton, aga ka bentilised organismid, muud selgrootud ning väiksemad kalad, noorkaladel harilikult vaid plankton. Meres moodustub põhiline toidubaas teistest kaladest.

Populatsioonide seisund ja ohutegurid
Arktika paalia on IUCNi punase nimistu järgi soodsas seisundis (Least Concern).

Globaalsest soojenemisest tingitud veetemperatuuri tõus võib ohtu seada arktika paalia populatsioonid. Samuti on ta tundlik veekogus esinevale reostusele, eutrofeerumisele ning veekogu hapestumisele. Paalia arvukust mõjutavad ka võõrliigid, kellega tuleb konkureerida toidu, elupaiga ja kudealade pärast.

Arktika paalia on hinnatud harrastuspüügi objekt ning toidukala, sellega seoses võib populatsioonides arvukus tulevikus väheneda ülepüügi tagajärjel.

Viited

Välislingid 
 

Lõhelised
Veronika Alu

Veronika Alu (sünninimi Veronika Leisalu; sündinud 5. juunil 1977) on eesti köite- ja nahakunstnik ning kunstipedagoog.

Hariduskäik
Ta lõpetas aastal 1995 hõbemedaliga Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastal 1999 lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia nahakunsti erialal bakalaureusena, aastal 2000 Eesti Kunstiakadeemia kunsti ja kunstiajaloo õpetajana.

Looming
2010 "Eesti Köide" Tallinn (Eesti)
2011 "Eesti Köide" jätkunäitus Tartu, Rakvere (Eesti); Turu, Malmitalo (Soome)
2011  Scripta Manent IV "Lauldud sõna", Tallinn; jätkunäitus Tartu (Eesti)
2012 Scripta Manent IV "Lauldud sõna" jätkunäitus Rakvere (Eesti); Sastamala, Tampere, Malmitalo (Soome)
2013 Scripta Manent IV "Lauldud sõna" jätkunäitus Budapest (Ungari)

Osalemine ühingutes ja organisatsioonides
1999– Eesti Köitekunstnike Ühendus

Viited

Eesti nahakunstnikud
Eesti köitekunstnikud
Eesti kunstipedagoogid
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1977
Scripta manent

Scripta manent on iga viie aasta tagant toimuv Põhja-Euroopa suurim köitekunstialane sündmus, mida korraldab Eesti Köitekunstnike Ühendus.

Scripta manent I
Toimus 1995. aastal Eesti Rahvusraamatukogus. Näitusel oli 76 osavõtjat 12 riigist, kaasnes konverents ja anti välja 60-leheküljeline kataloog.

Scripta manent II 
Toimus 2000. aastal Tallinna Kunstihoones. Näitusel oli 124 osavõtjat 18 riigist, kaasnes konverents ja anti välja 356-leheküljeline kataloog.

Scripta manent III
Toimus 2005. aastal Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis. Näitusel oli 130 osavõtjat 19 riigist, kaasnes konverents ja anti välja 152-leheküljeline kataloog.

Scripta manent IV
Toimus 2010. aastal Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis. Näitusel oli 171 osavõtjat 22 riigist, kaasnes konverents ja anti välja 112-leheküljeline kataloog.

Scripta manent V
Toimus 2015. aastal Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis. Näitusel oli 115 osavõtjat 19 riigist, kaasnes konverents avamise päeval 12. veebruaril Rahvusraamatukogus ja anti välja 148-leheküljeline kataloog.

Viited

Välislingid
 Scripta manent (ametlik veebileht)

Eesti kunstinäitused
Eesti konverentsid
Broadway

Broadway (eesti keele otsetõlkes kui Lai tee) on tee Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis. Tee pikkus on 53 kilomeetrit.

Tänav saab alguse New Yorgis Bowling Greeni pargi juures Manhattani lõunatipu lähedal ajaloolise Uus-Amsterdami asula asupaigas, kunagise Fort Amsterdami lähistel. Tänav kulgeb paralleelselt Hudsoni jõega. Tänava tuntuim osa on 21-kilomeetri pikkune lõik, mis kulgeb täielikult läbi Manhattani linnaosa. Lisaks kulgeb maantee 3,2 kilomeetri ulatuses läbi Bronxi linnaosa ja 29 kilomeetri ulatuses läbi Westchesteri maakonna omavalitsuste Yonkersi, Hastings-On-Hudsoni, Dobbs Ferryi, Irvingtoni ja Tarrytowni. Tänav lõppeb Sleepy Hollow' küla juures Westchesteri maakonnas, kus see jätkub kiirteena U.S. Route 9.

Ajalugu

See on vanim põhja–lõunasuunaline tee New Yorgis. Juba enne eurooplaste saabumist asus sellel alal indiaanlaste tee. Esimest korda mainis teed 1642. aastal hollandi meresõitja ja kaupmees David Pieterszoon de Vries, kes pani sellele nimeks Heerestraat. Nimi Broadway on inglise keeles otse tõlgitud hollandi nimest Brede weg ('lai tee'). Praeguse nime sai tee alles 19. sajandi lõpus.

1989. aasta lõpus paigutati tee algusesse Bowling Green pargi ette pronksskulptuur Charging Bull.

Meelelahutuskeskus
Broadway on laialt tuntud Ameerika teatritööstuse südamena, sest seal paiknevad Broadway teatrid.

Vaata ka
Transportation Building
St. Paul Building
Trinity kirik
St. Pauli kabel
Columbus Circle
5 Columbus Circle

Välislingid

Ameerika Ühendriikide maanteed
Lower Manhattani tänavad
Midtown Manhattani tänavad
Day of Defeat: Source

"Day of Defeat: Source" on Teise maailmasõja läänerindel aset leidev meeskonnapõhine FPS-mäng. Mäng on uusversioon (remake) "Day of Defeatist" mis uuendati remake'is GoldSrci mängumootorilt uuemale Source'i mootorile. Mäng ilmus Microsoft Windowsile 2005. aasta 26. septembril Valve'i veebipoe Steami vahendusel. Füüsiliste koopiate levitamisega tegeles Electronic Arts.

Mäng kuulutati ametlikult välja 2005. aasta veebruaris. Areduse käigus otsustati loobuda algsest plaanist, mille järgi pidi Day of Defeat: Source olema lihtsalt uuemat tehnoloogiat kasutav port, ning tehti muudatusi ka mängu mängitavusele ning lisati uusi funktsioone. Mäng toimub 1944. aastal Teise maailmasõja läänerindel ning mängijad saavad valida kuue tegelasklassi ja  meeskondadena USA armee või Wehrmachti vahel, võideldes erinevates Teise maailmasõja lahingutest inspireeritud stsenaariumites.

Mäng sai kriitikutelt üldiselt positiivseid arvustusi, peamiselt oma atmosfääri, taktikalise mängitavuse, heli ja graafika eest. Mäng kogus ilmumisel siiski ka kriitikat, peamiselt kuna ilmumise ajal oli mängul vähe sisu. Valve on siiski hiljem uuendustega lisanud mängule uusi mänguviise ja kaarte.

Viited

Välislingid 
 Ametlik kodulehekülg

2005. aasta videomängud
Valve Corporationi videomängud
Windowsi mängud
Linuxi mängud
MacOS-i mängud
Teija Toivari

Teija Tuula Marjatta Toivari (sündinud 14. mail 1974 Valkealas) on Soome päritolu Eesti meditsiinitöötaja, hospiitsi arendaja.

Ta on õppinud Lahti rakenduskõrgkoolis diakonissiõeks.

2012. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis terviseteaduse magistri kraadi õendusteaduses magistritööga „Dementsusega inimeste omashooldajate kogemused hooldajaks olemisest ja professionaalse abi saamisest: parim praktika, probleemid ja ettepanekud tulevikuks“ (juhendajad Kai Saks ja Kristi Toode).,

1999. aastal asus ta tööle EELK Tallinna Diakooniahaigla õena, hiljem töötanud hospiitsi õendusjuhi, haigla  kvaliteedijuhi, hospiitsi juhi ja hospiitsosakonna vanemõena.

Ta on MTÜ Pallium ja Tallinna Soome-kooli juhatuse liige., Ta on ka Eesti Gerontoloogia ja Geriaatria Assotsiatsiooni liige.

Tunnustused
2017 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Huvitaja. Millist hoolt vajab inimene elu viimastel hetkedel? Vikerraadio, 27.09.2016
Anne Lill. Terve elu Eestit teeninud inimesed on väärt hoolivat eluõhtut. Linnaleht, 20. oktoober 2016
«Pealtnägija»: Eesti haiglad püüavad suremise muuta väärikaks sündmuseks. Postimees, 16. aprill 2015
Hetlin Villak. Eestis elav soomlane: sotsiaalne turvalisus jätab soovida. Eesti Päevaleht, 7. detsember 2009
Kristiina Vaarik. Eesti on ainuke EL-i riik, kus hospiitsteenus pole riiklikult rahastatud. 60+, 3. juuni 2016

Eesti tervishoiutöötajad
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Eesti soomlased
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1974
Ella Summatavet

Ella Summatavet (sündinud 18. veebruaril 1939) on eesti köite- ja nahakunstnik, emeriitprofessor.

Hariduskäik 
 1957 Tartu Kujutava Kunsti Kool
 1963 Eesti NSV Riiklik Kunstiinstituut, nahkehistöö eriala

Töökäik 
 1967– Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi nahakunsti eriala õppejõud
 1993–1998 nahakunsti osakonna professor, Eesti Kunstiakadeemia
 1981–1998 nahakunsti osakonna juhataja, Eesti Kunstiakadeemia
 1998– emeriitprofessor, Eesti Kunstiakadeemia

Looming 
 2014 Eesti nahakunstnike autoriköited Enn Jaanisoo erakogust Eesti Rahvusraamatukogu peanäitusesaalis, Tallinn
 2015 "100 aastat kunstiharidust Tallinnas" EKA emeriitprofessorite looming Adamson-Ericu Muuseumis, Tallinn

Isiklikku 
Tema abikaasa Mait Summatavet on sisearhitekt ja disainer. Tütar Kärt Summatavet on ehtekunstnik, teine tütar Triin Summatavet on graafik ja kunstiõpetaja.

Tunnustused 
 1978 Eesti NSV Kultuuriministeeriumi preemia vabariiklikul köitenäitusel, Tallinn, Eesti NSV
 1987 preemia Balti vabariikide köitekunstinäitusel, Tallinn, Eesti NSV
 2000 ergutuspreemia Scripta manent II köitenäitusel, Tallinn, Eesti
 2007 erialaajakirja Art et Me’tiers du Livre auhind 9. Rahvusvahelisel köitebiennaalil, Saint-Rémy, Prantsusmaa

Valik varasemaid näitusi  
 1974 tarbekunstikvadriennaal, Erfurt, Saksamaa
 1978, 1983, 1987, 1990 – vabariiklikud köitekunstinäitused, Tallinn, Eesti
 1982 IBA rahvusvaheline raamatukunsti näitus, Leipzig, Saksamaa
 1990 rahvusvaheline näitus "Eepose köide" Tarbekunstimuuseum, Eesti
 1990 isikunäitus Tarbekunstimuuseumis (koos Mait Summatavetiga), Eesti
 1991 perekonna ühisnäitus (nahakunst, disain Mait Summatavet, graafika Triin Summatavet, Kärt Summatavet) galerii "Vognremissen", Oslo, Norra
 1995, 2000, 2005, 2010 rahvusvaheline köitekunstinäitus "Scripta manent", Eesti
 1998 rahvusvaheline köite- ja objektinäitus "Raamatumäng", Tallinn, Eesti
 2001–2005 H. Chr. Andersenile pühendatud köitekunstinäitus "Muinasjutuimed", Kopenhaagen, Odense – Taani; Riia – Läti; Vilnius – Leedu; Tallinn, Pärnu, Viljandi – Eesti

 2002 II rahvusvaheline köitekunstinäitus, Assisi, Macerata, Itaalia

 2007, 2009 IX ja X rahvusvaheline köitekunsti biennaal, St Remy-les-Chevreuse, Prantsusmaa
 2009 rahvusvaheline köitekunstinäitus "Bound for Success", Oxford, Suurbritannia
 2009 köitekunstinäitus "Eesti rahvakultuur", Eesti Rahvusraamatukogu, Tallinn, Eesti 
 2010 köitenäitus "Eesti köide", Tallinna Keskraamatukogu, Eesti

Osalemine ühingutes ja organisatsioonides 
 alates 1970 – Eesti Kunstnike Liidu liige 
 alates 1970 – Eesti Nahakunstnike Liidu liige
 alates 1996 – Eesti Köitekunstnike Ühendus, asutajaliige
 alates 2014 – Eesti Kunstnike Liidu auliige 
 alates 2014 – Eesti Nahakunstnike Liidu auliige

Viited

Välislingid 
 Tutvustus Eesti Nahakunstnike veebilehel
 Tutvustus Adamson-Ericu muuseumi veebilehel

Eesti nahakunstnikud
Eesti köitekunstnikud
Eesti tarbekunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia professorid
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Sündinud 1939
Rauno Alliksaar

Rauno Alliksaar (sündinud 10. juulil 1992 Tartus) on eesti kirikuloolane, tõlkija, kirjanduskriitik ja kirjanik. 

Rauno Alliksaar on lõpetanud Loksa Gümnaasiumi ning õppinud Tartu Ülikoolis usuteadust ning religiooniuuringuid. Ta on loomingulise rühmituse Svabariiklased asutajaliige ja muusikalise performance-äng-art kollektiivi Iso Pullo liige ning kuulub üliõpilasseltsi EYS Veljesto. Ta on vahendanud eesti keelde luulet inglise, hollandi, tšehhi, poola, serbia, horvaadi, bosnia, sloveeni ja portugali keelest ning lastekirjandust sloveeni keelest. Lisaks tõlgetele ja arvustustele on avaldanud ka originaalproosat ning luulet. 2015. aasta novembris oli Alliksaar Tartus aset leidnud Euroopa luuleprõmmu meistrivõistluste finaalžürii liige.

Koos Siim Lillega on Rauno Alliksaar 2016. ja 2017. aastal nomineeritud Tartu Kultuurikandja tiitlile.

2017. aastast on Rauno Alliksaar Tartu Ülikooli usuteaduskonna juures tegutseva Arthur Võõbuse Lähis-Ida uurimise keskuse stipendiaat. Tema uurimisvaldkond on keskaja kirikulugu.

Artikleid 
 "Oraspidine "Faust"" (arvustus: Johann Wolfgang von Goethe. "Faust" Ants Orase tõlkes). Sirp 08.07.2016.
 "Igapidi üks Jüri ja Kolk" (arvustus: Jüri Kolk. "Igapidi üks õnn ja rõõm"). Sirp 02.09.2016.
 "Kuidas kirjutada sellest, millele kirjutatakse?" (arvustus: Meelis Friedenthal. "Inglite keel"). Müürileht oktoober 2016.
 "Kontrast ja kontra-ast" (arvustus: Kaur Riismaa. "Soekülm" ja Karl Martin Sinijärv. "KMSX: Kuidas öelda?"). Sirp 18.11.2016.
 "Tõnis Tootseni imemaailmad" (arvustus: Tõnis Tootsen. "Esimene päev"). Värske Rõhk 50, suvi 2017.
 "Mis saab siis, kui halastus on lõppenud?" (arvustus: Sirpa Kähkönen. "Graniitmees" ja Antti Tuuri. "Igitee"). Sirp 01.12.2017.
 "Päevikromaani hiilgus ja viletsus" (arvustus: Pille Õnnepalu. "rääkimine vaikimine nutmine: vabaduse seletamatu ilu"). Müürileht mai 2018.

Tunnustus 

 2018 Hendrik Adamsoni murdeluulepreemia

Viited

Välislingid
 Rauno Alliksaare blogi

Eesti teoloogid
Eesti tõlkijad
Eesti kirjanduskriitikud
EYS Veljesto liikmed
Sündinud 1992
Orhan I

Orhan Gazi (osmanitürgi keeles:اورخان غازی، اورخان بن عثمان بن ارطغرل; türgi keeles: Orhan Gazi; 1281 – märts 1362) oli Osmanite riigi teine bei ja valitses aastatel 1326–1362.

Orhan oli Osman I ja Malhun Hatuni poeg. Ta oli oma isa esimene poeg. Tema lapsepõlve ja täiskasvanuea kohta pole midagi teada.

1329. aastal Nicaeat piiranud Orhan ja Bütsantsi keisri Andronikos III ning Katalaani palgasõdurite Pelekanoni lahingu ning sellele järgnenud Bütsantsi vägede taganemine oli esimene Osmanite ja Bütsantsi välilahing, mis lõppes Bütsantsi vägede taganemisega. 1332. aasta märtsis alistus ka Nicaea. 

Osmanid
Sündinud 1281
Surnud 1362
Katarina Seeherr

Katarina Ursula Seeherr (sündinud 8. oktoobril 1958) on Saksamaalt pärit Eesti muusikaterapeut ja sotsiaaltöötaja.

Ta õppis Pforzheimi Waldorfi koolis, seejärel ravipedagoogikat Šo­timaal, muusikat Hollandis ja muusikateraapiat Ber­liinis. Töötas 5 aastat ühes Camphilli koolis Hollandis. 

Ta elab Eestis 1992. aastast. Ta on Pahkla Camphilli Küla asutajaid ja juhataja asetäitja.

Ta on Eesti Muusikateraapia Ühingu juhatuse liige.

Tunnustused
2010 – Kohila valla teenetemärk
2017 – Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Hille Tänavsuu. Sakslanna otsib inimestes ainulaadset sädet. Postimees, 13. märts 2010
Eva Kumberg. Hea tahte saadik Katarina Seeherr. Eesti Elu, 25. jaanuar 2011

Eesti muusikapedagoogid
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1958
Brzeg

Brzeg ([bʐɛk], saksa Brieg) on 36,381 (2015) elanikuga linn Poola edelaosas Opole vojevoodkonnas, 40 km Wrocławist idas. Brzeg asutati 1234. aastal, linnaõigused sai 1248 aastal. Brzeg on Brzeg maakonna halduskeskus.

Pilte Brzegi

Viited

Opole vojevoodkonna linnad
Palais Garnier

Palais Garnier või Opéra Garnier ehk Pariisi Ooperimaja (Opéra de Paris) on 1979 istekohaga ooperiteater Prantsusmaa pealinnas.

Kirjeldus
Arhitekt Charles Garnier' projekteeritud erandlikult üleküllane ja uusbaroklik beaux-arts'i nüanssidega hoone rajati aastatel 1861–1875. Eklektilisusele rõhuvate (justkui garneeritud) fassaadiornamentidega teatrihoone on Pariisi üks tuntumaid sümboleid ja üks kuulsamaid ooperimaju maailmas. 

Sellel on seitse maa-alust ja kümme maapealset korrust kogukõrgusega 56 meetrit maapinnast. See on Prantsuse teise keisririigi aegsetest hoonetest üks pompoossemaid, kallimaid ja esinduslikemaid imperiaalarhitektuuri näiteid, kus asub tänapäeval ka ooperiteemaline muuseum-raamatukogu. Labürindisüsteemiga hoones töötab üle 1000 inimese ja seal tegutseb ka kaks balletikooli. Teatrisaal võtab enda alla vähem kui viiendiku hoone 1,2 hektari suurusest kogupindalast. Siiani on hoovi all tall ooperi hobuste tarvis. Säilinud on "Ooperifantoomist" tuntud La Carlottale püstitatud monument. 

Maja all paikneb veehoidla, mis on majja sisse planeeritud ja millel on oluline roll stabiliseeriva lisaraskuse tekitajana – veetaset tõstetakse ja langetatakse vastavalt seitse korrust kõrgemal asuva lava raskusele.

Vaata ka
Uusbarokk

Välislingid
 

Ooperiteatrid
Pariisi ehitised
Beaux-Arts
Prantsusmaa teatrid
Charles Garnier

Jean-Louis Charles Garnier (6. november 1825 Pariis – 3. august 1898 Pariis) oli prantsuse arhitekt, kes on tuntud eeskätt Palais Garnier' ja Opéra de Monte-Carlo ooperimaja projekteerijana.

Vaata ka
Uusbarokk

Prantsusmaa arhitektid
Sündinud 1825
Surnud 1898
Opéra de Monte-Carlo

Opéra de Monte-Carlo on ooperimaja Monacos, mis kuulub Casino de Monte-Carlo hasartmängude ja meelelahutuse kompleksi juurde. Uusbarokses stiilis ehitise projekteeris prantsuse arhitekt Charles Garnier.

Ooperiteatrid
Monaco
Kallavere kihistu

Kallavere kihistu (inglise Kallavere Formation) on Ordoviitsiumi ladestu kihistu. Kihistu on nimetatud Harju maakonna Kallavere asula järgi. Seda hakkasid esimesena määratlema Lilita Ilga Gailīte ja Rita Ulste aastal 1976. Ajaliselt kuulub see osalt Pakerordi lademesse, moodustades selle alumise osa, erandiks on vaid kihistu vanim, Maardu kihistik. Selle stratotüübiks on Ülgase paljand. Kihistule on nime andnud Kallavere küla. Kihistu paksus on suurim (18,1 m) Eiklas.

Uuema käsitluse kohaselt jääb Kambriumi ja Ordoviitsiumi piir Kallavere kihistusse, muutes seega Pakerordi lademe osaliselt Kambriumi lademeks ja Kallavere kihistu ka Kambriumi kihistuks. 

Kihistu kihistikud on järgmised:
Maardu kihistik
Katela kihistik
Orasoja kihistik
Rannu kihistik
Suurjõe kihistik.

Kihistu koosneb põhiliselt nõrgalt tsementeerunud liivakivist, Põhja-Eestis markeerib Pakerordi lademe alumist piiri oobolusliivakivi all lasuv oobolusi sisaldav konglomeraat, mille paksus on Maardu all meeter, Rakvere ümbruskonnas aga 4-6 meetrit. Pakerordi lademesse kuuluvatel liivakividel on ka õhukesi tumeda kilda vahekihte.

Viited

Välislingid
Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis

Eesti kihistud
Ordoviitsium
Kambrium
Türisalu kihistu

Türisalu kihistu (inglise Türisalu Formation) on Ordoviitsiumi ajastu kihistu. Kihistu on nimetatud Türisalu panga järgi, mis on ka kihistu stratotüübiks. Seda hakkas esimesena määratlema Karl Müürisepp aastal 1958. Ajaliselt kuulub see suuremalt jaolt Pakerordi lademesse, moodustades selle ülemise osa, ent Tabasalu kihistik kuulub Varangu lademesse. Kihistu on kõige paksem Loode-Eestis, kus Elbikul on selle paksuseks 6,1 meetrit, ent Põlvas on kihistu vaid 5 sentimeetrit paks.

Kihistul on kaks kihistikku: Tabasalu kihistik ja Toolse kihistik. Kihistu kivimid on üldiselt väga ühtsed, koosnedes kildast, ent Varangu lademe ja Pakerordi lademe piire märgib uue kivististetüübi ilmumine, samuti on Tabasalu kihistikus õhukesi kvartsliiva kihte ja see sisaldab alumiste kihtidega võrreldes rohkem püriiti. Tabasalu kihistik jääb Varangu lademesse, üleminekupiirkond asub valdavalt Toolse kihistikus. Kihistu kivimitest suurem osa kuulub Pakerordi lademesse, uuemad Varangu lademesse kuuluvad kivimid esinevad vaid Tallinna ja Rapla vahelisest joonest ida pool. Tapast ida pool jäävad kihistu kivimid juba kõik Varangu lademesse.

Viited

Välislingid
Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis

Eesti kihistud
Ordoviitsium
Kõrgekalda kihistu

Kõrgekalda kihistu (inglise Kõrgekalda Formation) on Ordoviitsiumi ladestu kihistu. Seda hakkas esimesena määratlema Algimantas Grigelis aastal 1978. Ajaliselt kuulub see Uhaku lademesse, moodustades selle ülemise osa. Selle stratotüübiks on Purtse jõe Kõrgekalda paljand, mille järgi kihistu on ka oma nime saanud. Kihistu paksus on suurim (18,1 m) Alatskivil.

Kihistul on kolm kihistikku: Erra kihistik, Koljala kihistik ja Pärtlioru kihistik. Kihistu koosneb põhiliselt rohekashallist lubjakivist, mis sisaldab ohtralt kivistisi ja nende jäänuseid. Lubjakivi vahel on õhukeste kiohtide ja läätsedena merglit. Kirde-Eestis sisaldab kihistu ka õhukesi (kuni 2 cm) kukersiidi kihte, mis on vanimad maailmas. Lademe alumisel piiril on palju götiidist ooide.

Viited

Välislingid
Kihistust Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis

Eesti kihistud
Ordoviitsium
Annika Laats

Annika Laats (sünninimi Annika Lõhmus; aastani 2004 Annika Sipos; sündinud 1. mail 1970 Tallinnas) on eesti vaimulik ja hingehoidja.

1988. aastal lõpetas ta Tallinna 2. Keskkooli hõbemedaliga. Aastatel 1988–1990 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas pediaatria erialal. Õpingute kõrval töötas ta aastatel 1986–1988 Tallinna I Sünnitusmajas, seejärel Tartu Lastehaiglas hooldusõe ja õena. Lõpetas kiitusega Tartu Meditsiinikooli. 

1994. aastal lõpetas ta cum laude Ungari Reformeeritud Kiriku diakooniakooli diakonissi eriala. Aastatel 1995–2001 õppis ta EELK Usuteaduse Instituudis, 2000–2001 paralleelselt Tartu Ülikooli usuteaduskonna avatud ülikoolis. 2001. aastal lõpetas ta cum laude Tartu Ülikooli usuteaduskonna usuteaduse avatud ülikooli bakalaureuseõppe. 

Aastatel 2001–2004 oli ta EELK Tartu Pauluse koguduse abiõpetaja. Aastatel 2010–2018 oli Annika Laats EELK Lääne-Harju praostkonna abipraost. 

2005. aastast on ta EELK Risti koguduse õpetaja. Lisaks töötab ta Tallinna Lastehaigla hingehoidjana.

Ta on SA Tallinna Lastehaigla eetikakomitee liige ning MTÜ Pallium ja MTÜ Vaikuse lapsed liige.

Tunnustus
2010 EELK aukiri 
2015 EELK Teeneteristi III järk 
2016 Kodanikupäeva aumärk
2017 Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk
2017 Vabaühenduste Liidu EMSL aasta hääl
2018 Avatud Eesti Fondi Koosmeele auhind
2018 Seksuaaltervise liidu tunnustus: aasta seksuaaltervise edendaja
2018 Selge sõnumi auhind
2020 Vikerkaarekangelase aunimetus. Eesti LGBT Ühing tunnustab aunimetusega inimest, kes on sõnades ja tegudes LGBT+ kogukonna elu edendanud ja kogukonna eest seisnud.
2021 ajakirja Anne&Stiil Aasta Naine

Viited

Risti koguduse vaimulikud
Tartu Pauluse koguduse vaimulikud
Eesti tervishoiutöötajad
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1970
Susan Oyama

Susan Oyama on psühholoog ja teadusfilosoof, õppeasutuste John Jay College of Criminal Justice ja Graduate Center, CUNY emeriitprofessor. 

Ta problematiseerib vaidlusi loomuse ja kasvatuse üle. Tema arengusüsteemi mõiste võimaldab ümber hinnata arengu ja evolutsiooni, keha ja vaimu ning paigalseisu ja muutuse dihhotoomia. Arengusüsteemide teooria on mõjutanud tunnetusteadust, psühholoogiat ja bioloogiafilosoofiat.

Publikatsioone
The Ontogeny of Information: Developmental Systems and Evolution (1985, 2. trükk 2000)
Evolution's Eye: A Systems View of the Biology-Culture Divide (2000) 
Cycles of Contingency (2001)

Välislingid
Academia.edu
Publikatsioonide loetelu 2000. aastani
Ameerika Ühendriikide psühholoogid
Sünniaeg puudub
Ameerika Ühendriikide filosoofid
Pertti Ahonen

Pertti Ahonen (sündinud 23. detsembril 1952) on soome poliitikateadlane ja semiootik.

Teoseid
Ahonen, Pertti (ed.) 1993. Tracing the Semiotic Boundaries of Politics. (Approaches to Semiotics 111.) Berlin: Mouton de Gruyter.

Soome semiootikud
Sündinud 1952
Salm-Horstmar

Salm-Horstmar oli lühiealine Napoleoni-aegne krahvkond Saksamaal kaugel Nordrhein-Westfaleni põhjaosas. See asus Münsterist kirdes ümber Horstmari linna. See loodi aastal 1803 Salm-Grumbachi metsa- ja reinkrahvile Friedrich Karl Augustile pärast Grumbachi ja teiste Reinist läänes asuvate territooriumite kaotamist Prantsusmaale. See mediatiseeriti aastal 1813 Preisi kuningriigile ning metsa- ja reinkrahvile kingiti kolm aastat hiljem Preisimaal vürstitiitel.

Salm-Horstmari krahv (1803–1813) 

 Friedrich Karl August (1803–1813)

Saksamaa ajaloolised riigid
Litene

Litene on küla (lielciems) Lätis Gulbene piirkonnas 19 km kaugusel Gulbene linnast, Litene valla halduskeskus.

Külas asub Litene mõisa süda. Küla läbib Pedetsi jõgi, mille ääres asus paberitehas.

Mõisa lähedal pidas Eesti rahvavägi Vabadussõja ajal 7. juunil 1919 lahingu Landeswehri ratsasalgaga.

Mõis natsionaliseeriti 1921. aastal ja alates 1924. aastast tegutseb mõisa peahoones kool. Külas on ka raamatukogu.

Asula sai laiemalt tuntuks 1941. aasta suvel, kui Nõukogude okupatsiooni ajal koondati sinna suur hulk Läti sõdureid. Juuniküüditamise ajal 14. juunil koguti kokku ohvitserid ja viidi õppuste ettekäändel metsa, kus neilt võeti relvad ja nad arreteeriti. Vastuhakanud tapeti. Ülejäänud laaditi rongidele ja viidi Riiga, kust nad suunati edasi GULAGi vangilaagritesse. Selle tõttu on see paik tuntud kui Läti Katõn.

Nõukogude ajal oli küla kohaliku kolhoosi keskasula.

Pärast iseseisvuse taastamist on Läti arheoloogid leidnud sealt 11 Läti ohvitseri maiseid jäänuseid, kuid tapetute täpne hulk ei ole teada. Aastal 2001 avati külas hukkunute mälestuskompleks.

Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Läti sõjaväe Litene suvine välilaager, Litene mõisakompleks (sealhulgas tall) ja kommunistliku massimõrva ohvrite mälestusmärk koos matmispaigaga. Kohaliku kaitse all on Litene kalmistu kabel, Litene mõisa pesuköök, häärber, kaks teenijate maja, park, magasiait, ait, küün ja apteek. Looduskaitse all on pärn ümbermõõduga 4,08 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,06 meetrit, Ozolciemsi tammed, Litene paberivabriku tamm, Pedetsi jõe tammed, Litene vabaõhulava tamm, Litene mõisa jalakas ja Litene tamm.
 
Asula juurest läheb läbi Gulbene ja Balvi vaheline maantee (P35) ja sealt algab P43 maantee, mis suundub Alūksnesse. Asulas on Aprūpes centrsi ja Litenes centrsi bussipeatused.

Aastal 2012 oli külas 1140 elanikku, aastal 2017 aga 685 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 587.

Pildid

Viited

Gulbene piirkonna külad
Głubczyce

Głubczyce ([ɡwupˈt͡ʂɨt͡sɛ]), tšehhi Hlubčice või hõredalt Glubčice; saksa Leobschütz; sileesia saksa Lischwitz) on 12,759 (2015) elanikuga linn Poola edelasse, 62 km Opole lõuna. Głubczyce asutati kaheteistkümnendal sajandil, linnaõigused sai 1270 aastal. Głubczyce on Głubczyce maakonna halduskeskus.

Pilte Głubczyce

Viited

Opole vojevoodkonna linnad
November (film 2017)

"November" on Eesti 2017. aasta õudussugemetega fantaasiafilm, mis põhineb Andrus Kivirähki teosel "Rehepapp ehk November". Linateose režissöör on Rainer Sarnet.

Film esilinastus Eestis 27. jaanuaril 2017. Rahvusvaheline esilinastus toimus sama aasta 24. aprillil New Yorgis Tribeca filmifestivalil.

Mängufilm valmis Eesti, Hollandi ja Poola tootjate koostöös.

Film esitatakse parima võõrkeelse filmi Oscari kandidaadiks.

Osatäitjad
Rea Lest – Liina
Jörgen Liik – Hans
Arvo Kukumägi – Rein
Heino Kalm – Sander
Meelis Rämmeld – Jaan
Katariina Unt – Luise
Taavi Eelmaa – Ints
Dieter Laser – parun
Jette Loona Hermanis – paruness
Jaan Tooming – kurat
Klara Eihgorn – nõid
Ene Pappel – Imbi
Enn Lillemets – Ärni
Sepa Tom (Taimo Kõrvemaa) – Endel
Tiina Keeman – Rosalie
Heino Paljak – kirikuõpetaja
Ilmar Meos – esiisade vaim
Aare Lutsar – esiisade vaim
Mari Abel – Liina ema vaim
Aire Koop – Hansu ema vaim
Jonathan Peterson – noormees gondlis
Linda Kolde – neiu gondlis
Maria Aua – katkutüdruk
Mart Laoväli – Timofei
Jaak Juhkam – kaubasetu
Aksella Liimets – mõisaproua
Ado Tikerpäe – gondoljeer

Tunnustus
 2017 – parima kaameratöö auhind, Tribeca filmifestival
 2018 – Ameerika Filmioperaatorite Ühingu (American Society of Cinematographers, ASC) Spotlight – auhind parima operaatoritöö eest (Mart Taniel)
2018 – filmiauhinna East–West. Golden Arch parima kunstnikutöö auhind

Viited

Välislingid 
 "Tähelepanek: "Rehepapi" filmi esilinastus lükkub järgmisse aastasse" epl.delfi.ee, 7. oktoober 2016
 Kais Allkivi ""Novembri" treiler: Kes on see metsikult maas püherdav näitsik ja kuidas kratile elu sisse sai?" Õhtuleht, 7. jaanuar 2017
 Rasmus Rammo, "Arvustus: Eesti filmikunsti meistriteos "November" toob Kivirähki romaani stiilipuhtalt kinolinale" kinoveeb.delfi.ee, 1. veebruar 2017
 Aarne Seppel ""November": vänge, naturalistlik, pöörane, eesti*" kultuur.postimees.ee, 2. veebruar 2017
 Greta Varts "Peamine võit on visuaalne poeesia" kultuur.postimees.ee, 2. veebruar 2017
 ""November" läheb täissaalidele" Õhtuleht, 6. veebruar 2017
 Raido Kahm "November" on heas mõttes eesti film Saarte Hääl, 8. veebruar 2017
 Lauri Jürisoo "Arvustus: "November" - igav ei hakanud ja visuaalselt on kõik väga mõjuv, aga..." kinoveeb.delfi.ee, 9. veebruar 2017
 Mihhail Trunin "November" või "Rehepapp"? Kas irooniline grotesk või armastusdraama? Sirp nr 7/8 (3627/3628), 17. veebruar 2017
 Ringo Ringvee ""November" – Sarneti kauamängiv" kultuur.postimees.ee, 18. veebruar 2017

2017. aasta filmid
Eesti filmid
Krapkowice

Krapkowice ([krapkɔˈvʲit͡sɛ], saksa Krappitz; tšehhi Krapkovice, Chrapkovice) on 16,721 (2015) elanikuga linn Poola edelaosas, 22 km Opole edelasse. Krapkowice asutati kolmeteistkümnendal sajandil, linnaõigused sai 1275 aastal. Krapkowice on Krapkowice maakonna ja Krapkowice valla halduskeskus.

Pilte Krapkowicest

Viited

Opole vojevoodkonna linnad
Sakalamaa langenud sõjameeste mälestussammas

Sakalamaa langenud sõjameeste mälestussammas (ka Viljandi Vabadussõja mälestussammas) oli Vabadussõjas langenud sõduritele pühendatud mälestusmärk Viljandis, praeguse Vabaduse platsi servas.

Mälestussammas avati 19. septembril 1926 ja selle autor oli Amandus Adamson. Sammas purustati Nõukogude okupatsiooni ajal 19. juunil 1941. 

Sammast kavatseti pikka aega taastada, töid takistas aga samba kohal asunud endine parteimaja. Parteimaja lammutamistööd algasid juunis 2020, augustis otsustas linnavolikogu mälestussamba Vabaduse platsil taastada.
Plaan on avada endise välimusega, taastatud monument juunis 2023.

Viited 

Viljandi skulptuurid
Eesti Vabadussõja mälestusmärgid
Kędzierzyn-Koźle maakond

Kędzierzyn-Koźle maakond (poola powiat kędzierzyńsko-kozielski) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Opole vojevoodkonnas.

Linnad ja külad

Viited 

Opole vojevoodkonna maakonnad
Kluczborki maakond

Kluczborki maakond (poola powiat kluczborski) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Opole vojevoodkonnas.

Linnad ja külad

Viited 

Opole vojevoodkonna maakonnad
Keila Jõepargi Orjakivi

Keila Jõepargi Orjakivi on rändrahn ja kultusekivi Harju maakonnas Keila Jõepargis. Kivi on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Viited

Välislingid

Keila
Eesti rändrahnud
Harju maakonna kultuurimälestised
Namysłówi maakond

Namysłowi maakond (poola powiat namysłowski) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Poolas Opole vojevoodkonnas.

Linnad ja külad

Viited 

Opole vojevoodkonna maakonnad
Salm-Kyrburg

Salm-Kyrburg oli Saksa-Rooma riigi osariik, mis paiknes tänapäeva Rheinland-Pfalzis Saksamaal, olles üks Salmi arvukatest jaotustest. See loodi kahel korral: esimesel korral metsa- ja reinkrahvkonnana (eraldatud Ülem-Salmist) ning teisel korral vürstkonnana (tekkis varasemast Salm-Leuze vürstkonnast). Esimesest Salm-Kyrburgi riigist eraldusid 1607. aastal Salm-Mörchingen ja Salm-Tronecken ning selle päris 1681. aastal Salm-Neuweiler, kui liin hääbus.

1742. aastal ülendati Salm-Kyrburg vürstkonnaks; see jagas oma häält Riigipäeval Salm-Salmiga. Salm-Kyrburgi annekteeris 1798. aastal Prantsusmaa; Saksa-Rooma riik tunnistas seda Lunéville'i rahuga 1801. aastal. Kompensatsiooniks anti vürstile 1802. aastal uus territoorium, mis varem kuulus Münsteri piiskopile; sellest moodustus uus Salmi vürstkond.

Salm-Kyrburgi vürstid

Metsa- ja reinkrahvid (1499–1681) 

 Johann VII (1499–1531)
 Johann VIII (1531–1548)
 Otto I (1548–1607)
 Johann Kasimir (1607–1651)
 Georg Friedrich (1651–1681)

Suveräänsed vürstid (1743–1813) 

 Philipp Joseph (Salm-Leuze metsa- ja reinkrahv) (1743–1779)
 Friedrich III (1779–1794)
 Friedrich IV (1794–1813)

Saksamaa ajaloolised piirkonnad
Salm-Reifferscheid-Krautheim

Salm-Reifferscheid-Krautheim oli Saksa riigike, mis loodi aastal 1803 Salm-Reifferscheid-Bedburgi järglasena. See ülendati aastal 1804 vürstkonnaks ning mediatiseeriti aastal 1806 Austria keisririigile ja Badeni suurhertsogiriigile.

Salm-Reifferscheid-Krautheimi valitseja (1803-1806) 

 Franz Wilhelm II, Salm-Reifferscheid-Bedburgi krahv 1798-1803, Salm-Reifferscheid-Krautheimi krahv 1803–1804, vürst 1804-1831 (1772-1831), mediatiseeriti 1806

Saksamaa ajaloolised riigid
Kolga-Jaani Vabadussõja mälestussammas

Kolga-Jaani Vabadussõja mälestussammas on Vabadussõja mälestusmärk Kolga-Jaani kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Viljandi maakonnas Viljandi vallas Kolga-Jaani alevikus.

Ajalugu
Mälestussammas Kolga-Jaani kiriku juures avati pidulikult 19. septembril 1925. See oli pühendatud Kolga-Jaani luteri kihelkonna langenud liikmetele (17 inimest), kuna Lalsis olev mälestusmärk oli pühendatud õigeusu kihelkonna langenud liikmetele.

Nõukogude esimese okupatsiooni ajal lõhuti mälestusmärk 19. juunil 1941. Selle asukohas avati 29. mail 1988 Villem Reimani pronksbüst. Vabadussõjas langenute mälestussammas taastati ning täpselt aasta pärast 28. mail 1989 taasavati kirikuaia lõunaosas. Sammas on algse mälestusmärgi koopia, kuid on pisut väiksem. Aluskivi esiküljele on lisatud graniittahvel selgitava tekstiga: "Püstitatud 16. VIII 1925/ Purustatud 19. VI 1941/ Taastatud 28. V 1989". Uue samba jalamile sobitati ka vana samba tükid.

Kolga-Jaani Vabadussõja mälestussammas tunnistati 2003. aastal kultuurimälestiseks.

Viited

Kirjandus
Ain Krillo, Jaak Pihlak, Mati Strauss, René Viljat. "Vabadussõja mälestusmärgid". 1. kd. Keila 2002

Välislingid
 

Kolga-Jaani kihelkond
Eesti Vabadussõja mälestusmärgid
Viljandi maakonna kultuurimälestised
Viljandi vald
Nikolai Lobatševski

Nikolai Lobatševski (vene keeles Никола́й Ива́нович Лобаче́вский Nikolai Ivanovitš Lobatševski; 1. detsember (vkj 20. november) 1792 Nižni Novgorod – 24. veebruar (vkj 12. veebruar) 1856 Kaasan) oli vene matemaatik, mitteeukleidilise geomeetria rajajaid. 

Ta oli Kaasani ülikooli professor (1816. aastast erakorraline ja 1822. aastast korraline professor) ja rektor (1827–1945). Ta on Lobatševski geomeetria looja. Inglise matemaatik William Kingdon Clifford nimetas Lobatševskit "geomeetria Kopernikuks" (inglise keeles Copernicus of Geometry), kuna tema geomeetria-alased tööd olid teedrajavad.

Ta oli ka haridus- ja rahvavalgustustegelane.

Tunnustus
1842 – valiti Göttingeni Teaduste Akadeemia välisliikmeks

Mälestuse jäädvustamine
Tema auks asutati 1895. aastal Lobatševski auhind ja 1991. aastal Lobatševski medal.

Välislingid

Nikolai Ivanovich Lobachevsky. history.mcs.st-andrews.ac.uk

Venemaa matemaatikud
Sündinud 1792
Surnud 1856
Salm-Reifferscheid-Raitz

Salm-Reifferscheid-Raitz oli Saksa päritolu aadliperekond Kesk-Määrimaal (nüüd Tšehhi osa). See tekkis pärast Salm-Reifferscheid-Bedburgi liini jagunemist aastal 1734 ja ülendati vürstiseisusesse aastal 1790.

Salm-Reifferscheid-Raitzi krahvid (1734–1790) 

 Anton Joseph Franz, krahv 1734–1769 (1720-1769)
 Karl Joseph, krahv 1769–1790 (1750-1838), ülendati aastal 1790 riigivürstiks

Salm-Reifferscheid-Raitzi vürst (1790–1811) 

 Karl Joseph, varem krahv, vürst 1790-1838 (1750-1838), mediatiseeriti aastal 1811

Vaata ka 

Salm (aadlisuguvõsa)

Aadlisuguvõsad
Räpina lipp

Räpina lipp on Põlva maakonnas asuva Räpina linna lipp.

Vaata ka 
Räpina vapp

Eesti lipud
Põlva maakonna lipud
Räpina
BBC's 100 Greatest Films of the 21st Century

"BBC 100 parimat 21. sajandi filmi" on BBC 2016. aasta augustis koostatud loend 2000. aasta jaanuarist kuni 2016. aasta augustini valminud 100 parimast kinofilmist.

Loendi koostamiseks saadeti maailma filmikriitikutele kiri palvega koostada loend nende arvates parimatest eelnimetatud ajavahemiku jooksul kinolinale jõudnud filmidest. Kriitikute loendis esikohale seatud film sai kümme punkti, kümnendale kohale paigutatud linateos ühe punkti. Kuna nimekirja viimane, 100. koht, läks jagamisele kolme filmi vahel – "Carlos", "Reekviem unistusele" ja "Toni Erdmann" –, siis on loendis kokku 102 filmi.

Nimekirja koostas 177 filmikriitikut 36 riigist, sealhulgas 122 mees- ja 55 naiskriitikut.

Loend

Viited

Filmikunst
Filmikunsti loendid
Šom

Šom (ukraina keeles Шом, ungari keeles Beregsom) on küla Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis Beregove rajoonis. Elanike arv on 1091. Pindala on 1,1 km².

Taga-Karpaadi oblasti külad
Kuressaare merepäevad

Kuressaare merepäevad on aastast 1996 Kuressaares igal aastal toimuvad merekultuurile pühendatud sündmused.

Merepäevade raames toimub muu hulgas käsitöölaat, avatud on messiala, Arensburgi veinitelk, töötoad, tutvustatakse rahvakultuuri.

Merepäevi korraldab Kuressaare Kultuurivara.

Merepäevad kestavad mitu päeva, näitteks 2017. aasta Kuressaare merepäevad toimusid 10.–12. augustil.

Viited

Välislingid
Kuressaare merepäevade koduleht

Kuressaare
Merekultuur
Eesti üritused
Katherina Reiche

Katherina Birgitt Reiche (sündinud 16. juulil 1973 Luckenwaldes Brandenburgis) on endine Saksa poliitik (Saksamaa Kristlik-Demokraatlik Liit) ja Munitsipaalettevõtete Ühingu (Verband kommunaler Unternehmen) tegevjuht. 2019. aasta septembris teatas energiaettevõte E.ON, et Katherina Reiche saab innogy tütarettevõtte innogy Westenergie GmbH juhatuse esimeheks. Ametlikult on ta seda ametit pidanud alates 1. jaanuarist 2020.

Haridus
Pärast gümnaasiumi lõpetamist 1992. aastal õppis ta keemiat Potsdami Ülikoolis, Clarksoni ülikoolis New Yorgis ja Turu Ülikoolis Soomes. 1997. aastal sai ta diplomi.

Poliitiline karjäär
1992. aastal astus ta CDU noorteorganisatsiooni ja Kristlik-Demokraatliku Üliõpilaste Ühingusse (RDCS), 1996. aastast CDU liige. Aastal 2000 sai temast CDU eestseisuse liige.

Aastatel 1998–2015 oli Katherina Reiche Saksa Liidupäeva liige. 2005.–2009. aastal oli Reiche CDU/CSU parlamendifraktsiooni aseesimees, esimees oli siis Volker Kauder. Selles ametis vastutas ta haridus- ja teaduse poliitikavaldkondade eest, samuti ka keskkonna-, looduskaitse- ja tuumaohutuse valdkondade eest.

Kantsler Angela Merkeli valitsuses oli Reiche esialgu parlamendi riigisekretär Saksa keskkonna-, looduskaitse- ja tuumaohutuse ministeeriumis. Pärast 2013. aasta valimisi sai ta parlamendi riigisekretäriks Saksa transpordi ja digitaalse infrastruktuuri ministeeriumis.

Muud töökohad
2015. aastal astus ta tagasi oma ametikohalt Saksamaa valitsuses ja loobus ka oma Liidupäeva mandaadist ning hakkas Munitsipaalettevõtete Ühingu tegevjuhiks. Selles ametis valiti ta 2016. aasta juunis ühehäälselt Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Üldise Majandushuvi Ettevõtete ühingu (CEEP) presidendiks.

Muu tegevus
 Saksa säästva arengu nõukogu (RNE) liige
 Deutsche Flugsicherung (DFS) nõuandekogu liige
 Juhatuse liige Trustees Deutsches Museumis

Välislingid
  Katherina Reiche, abgeordnetenwatch.de
 Deutscher Bundestag
 German Council for Sustainable Development
 CDU/CSU-Fraktion

Saksamaa poliitikud
Sündinud 1973
Erik Mandre

Erik Mandre (sündinud 13. märtsil 1976) on eesti loodusfotograaf.

Eesti suurima loodusfotokonkursi "Looduse aasta foto" žürii eesotsas Rein Maraniga määras 2016. aastal talle peaauhinna – Suure Hundi auhinna – foto "Punkar öötunnil" eest. Ööhämaruses paistvast metsseast tehtud foto sai esikoha ka kategoorias "Loomaportreed". 

Mandre foto "Karupoja puhkehetk" avaldati National Geographic Eesti 2013. aasta augustinumbris ja ajakirja National Geographic ingliskeelse väljaande sama aasta oktoobrinumbris.

Ta on mittetulundusühingu Eesti Autoriõiguste Kaitse Organisatsioon tegevdirektor.

Tunnustus
2010 – fotokonkursil "Eesti Looduse fotovõistlus 2010" loomafotode 1. auhind
2011 – fotokonkursil "Looduse aasta foto 2011" II koht sarjas "Loomad tegutsemas". Eesti Ornitoloogiaühingu eriauhind. 
2016 – fotokonkursil "Looduse aasta foto 2016" I koht kategoorias "Loomaportreed" (foto "Punkar öötunnil")
2016 – fotokonkursil "Looduse aasta foto 2016" äramärgitud töö kategoorias "Loomad tegutsemas"  (foto "Sõbralik näks")
2016 – fotokonkursil "Looduse aasta foto 2016" peaauhind koos Suure Hundi tiitliga
2017 – fotokonkursil "Looduse aasta foto 2017" žürii tunnustus sarjas "Loomaportreed" (foto "Kähriku portree")
2019 – fotokonkursil "Looduse aasta foto 2019" žürii tunnustus sarjas "Loomad tegutsemas" (foto "Tormijooks rannaliival")
2020 – fotokonkursil "Looduse aasta foto 2020" äramärgitud töö kategoorias "Loomaportreed" (foto "Metsapõssa õhtuvalguses")
2021 – fotokonkursil "Vuoden Luontokuva 2021" III koht kategoorias "Vaba ja loominguline" (foto: "Karu piirjooned")

Raamatud
Erik Mandre. "Silmside loodusega. Loodusalbum". Tallinn: Tammerraamat, 2014. ISBN 9789949526642

Loomingu näiteid

Viited

Välislingid 
Koduleht. erikmandre.planet.ee
Erik Mandre. intsagram.com
Erik Mandre. 500px.com
Erik Mandre's portfolio. shutterstock.com
Erik Mandre. yourshot.nationalgeographic.com
Looduse Aasta Foto 2016 võitis Erik Mandre fotoga "Punkar öötunnil". 1.05.2016. ohtuleht.ee

Eesti loodusfotograafid
Sündinud 1976
Jaak Parmas

Jaak Parmas, (aastani 1954 Murd; sündinud 10. juulil 1938 Tartumaal Peipsiääre vallas) on Eesti tennisist ja treener.

Lõpetas 1956 Tallinna 21. keskkooli ja 1962 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna.

Ta on võitnud Nõukogude Liidu noortemeistrivõistlustel paarismängus hõbeda, Nõukogude Liidu meistrivõistlustel üksikmängus pronksi ning paarismängus hõbeda ja kolm pronksi.

Ta on olnud seitsmel korral Nõukogude Liidu võistkonna meistrivõistluste võitjaid (kolm korda Eesti koondises). 1957–1965 tuli ta kaks korda üksikmängus ja kaheksa korda paarismängudes Eesti meistriks; lisaks on ta meistrivõistlustel võitnud 11 hõbe- ja 3 pronksmedalit. 

Ta on Tenniseliidu auliige (1996).

Ta on teinud kaastööd ajakirjale Sporditäht.

Õpilasi
Tiiu Parmas, Ain Suurthal, Rene Busch, Piret Ilves.

Isiklikku 
Ta on Tiiu Parmase abikaasa.

Tunnustus
1965 – meistersportlane tennises

Viited

Välislingid 

Biograafia Eesti Entsüklopeedias

Eesti tennisistid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1938
Hans Rosling

Hans Rosling (27. juuli 1948 – 7. veebruar 2017) oli Rootsi akadeemik, statistikateadlane, meditsiiniteadlane ja teaduse populariseerija.

Hans Rosling oli Karolinska Instituudi rahvusvahelise meditsiini professor ja Gapminder Foundation asutaja.

Hans Rosling ja Gapminder tegid suure töö eelarvamuste ja teadmatuse vastu võitlemisel. Hans Rosling selgitas levinud valearvamuste paikapidamatust, statistikat ja arve huvitavalt ja humoorikalt. Gapminder küsib: Why is there so much ignorance? (Miks on maailmas nii palju teadmatust?)  

Hans Roslingi TED esinemine "The best stats you've ever seen"  tõestab statistiliste näitajate abil, millised levinud uskumused ei ole enam õiged. Hans Roslingi stiil on veenev ja ettekanne on väga populaarne. Seda on ka põhjalikumalt analüüsitud. 

Hans Rosling propageeris andmete vaba kasutamist – temale omase humoristliku stiili ja sõnakasutusega:

Viited

Rootsi arstiteadlased
Sündinud 1948
Surnud 2017
Munnimägi

Munnimägi on suurküngas Otepää kõrgustikul Otepää vallas Vana-Otepää külas. Mäe kõrgus on 170 meetrit.

Viited 

Otepää vald
Eesti künkad
Mark Dindal

Mark L. Dindal (sündinud 1960 Columbuses Ohios) on Ameerika Ühendriikide eriefektide animaator, filmilavastaja ja stsenarist.

Tuntumad filmid, mille tegemises on ta kaasa löönud, on "Cats Don't Dance" (1997), "Kreisi keiser" (2000) ja "Väike tibu" (2005).

Sündinud 1960
Ameerika Ühendriikide filmitegijad
Laura Prits

Laura Prits (sündinud 4. veebruaril 1993) on eesti rokklaulja.

Ta on ansambli Ziggy Wild solist. Ta osales 11. veebruaril 2017 toimunud lauluvõistluse Eesti Laul 2017 esimeses poolfinaalis võistluslooga "Hey Kiddo".

Ta oli aastatel 2018–2019 ansambli Must Hunt solist.

Viited

Välislingid
"Ziggy Wild – põrandaalune peavoolurokk". Müürileht, 20. detsember 2013

Eesti lauljad
Sündinud 1993