joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Surnud 23. oktoobril

Siin loetletakse 23. oktoobril surnud tuntud isikuid.

 1867 – Franz Bopp, saksa keeleteadlane
 1872 – Théophile Gautier, prantsuse luuletaja, proosakirjanik, ajakirjanik ning kunsti- ja kirjanduskriitik
 1933 – Märt Jänes, eesti suurkaupmees ja majandustegelane
 1943 – André Antoine, Prantsuse näitleja, näitejuht, režissöör, kirjanik ja kriitik
 1945 – Rudolf Hippius, baltisaksa psühholoog
 1946 – Ernest Thompson Seton, Kanada kirjanik
 1949 – Jakob Teder, eesti haridus- ja kultuuritegelane 
 1950 – Al Jolson, USA laulja ja näitleja
 1956 – August Kubizek, austria muusik ja ametnik, Adolf Hitleri noorpõlvesõber
 1957 – Christian Dior, prantsuse moekunstnik
 1959 – Gerda Lundequist, rootsi näitleja
 1964 – Frank Luther Mott, USA ajaloolane ja ajakirjanik
 1970 – Leo Edgar Oras, eesti arstiteadlane ja terapeut
 1976 – Alfrēds Vinters, Läti helilooja
 1983 – Jaan Pärnik, eesti arhitekt
 1984 – Oskar Werner, Saksa-Austria näitleja
 1986 – Edward Adelbert Doisy, USA biokeemik
 1987 – Helga Maranik, eesti moekunstnik
 1989 – Anatoli Lutikov, vene maletaja
 1994 – Robert Lansing, USA näitleja
 1997 – Bert Haanstra, hollandi filmirežissöör
 1998 – Johannes Uiga, Eesti maalikunstnik
 1999 – Maija Karma, soome graafik ja raamatuillustraator
 2001 – Laine Peep, eesti psühholoog ja bibliograaf
 2002 – Marianne Hoppe, saksa näitleja
 2003 – Ivan Dimitriev, vene näitleja
 2004 – Robert Merrill, USA laulja
 2005 – Stella Obasanjo, Nigeeria esimene leedi 1999. aastast kuni surmani
 2006 – Rein Strickwerda, rahvusvaheliselt tuntud hollandi ortopeed
 2006 – Bruno Lauzi, itaalia laulja ja helilooja 
 2007 – Ursula Vaughan Williams, Briti proosakirjanik ja luuletaja, Ralph Vaughan Williamsi abikaasa
 2007 – Lim Goh Tong, hiina päritolu Malaisia ettevõtja ja miljardär
 2007 – David Kendall, Briti matemaatik
 2008 – Ivo Pukanić, Horvaatia ajakirjanik ja poliitik
 2009 – Lou Jacobi, Kanada päritolu USA näitleja
 2009 – Trevor Denning, Briti kunstnik
 2009 – Ron Sobieszczyk, USA korvpallur 
 2010 – Juta Põldme, eesti keemik
 2011 – Herbert A. Hauptman, USA keemik
 2011 – Bronislovas Lubys, Leedu ettevõtja ja poliitik
 2011 – Marco Simoncelli, itaalia motoringrajasõitja
 2012 – Wilhelm Brasse, Poola fotograaf, viimane elus olnud Oświęcimi koonduslaagri vang
 2013 – Anthony Caro, Briti skulptor
 2014 – Ramiro Pinilla, hispaania kirjanik
 2014 – David Redfern, Briti fotograaf
 2014 – Alvin Stardust, Briti laulja
 2016 – Khalīfah ibn Ḩamad Āl Thānī, Katari emiir 
 2018 – Rein Põder, eesti kirjanik ja kirjastustöötaja
 2021 – Vjatšeslav Vedenin, Nõukogude Liidu suusataja
 2022 – Andres Veske, eesti geeniteadlane

Oktoober, 23.
Vialacičy

Vialacičy (valgevene-eesti transkriptsioonis Vjaljatsitšõ) on agrolinnake Valgevenes Minski oblastis Barysaŭ rajoonis, Vialacičy külanõukogu halduskeskus. Vialacičy asub merepinnast 157 meetri kõrgusel. 

Asulas on keskkool ja muusikakool, seal asuvad ka raamatukogu ja kultuurimaja. Vialacičy on linnukasvatusega tegeleva sovhoosi keskuseks; seal toodetakse linnuliha ja piima. Vialacičy praegune kirik on valminud XX sajandi üheksakümnendatel aastatel, vaatamisväärne on vana kabel (valmimisaeg teadmata).

Ajalugu
Vialacičy asulat on esimest korda mainitud aastal 1562. See paik on siiski ka varem asustatud olnud, sealt on leitud leide nii kiviajast kui ka pronksiajast. Aastal 1936 uuriti sealset muinaslinnust; selgus, et see oli kasutusel aastast 500 enne Kristuse sündi kuni aastani 500 pärast Kristuse sündi. Ka asuvad agrolinnakeses kääpad, mis olid kasutusel XI sajandini, neist kolm on tänapäevani puutumatult säilinud.

Asula omanike kohta on vähe teada. XVII sajandil kuulus sealne maa riigile, XIX sajandi alguses olid asula omanikeks Tyszkiewiczid, aga sajandi keskel oli sealne mõis taas riigimõis. Aastal 1869 läks mõis Zancewiczite valdusse, kuuludes neile kuni aastani 1917. Mõisakompleks oli tagasihoidlik, selle juurde kuulusid peale häärberi veel valitsejamaja, vesiveski ja park. Ainus, mis säilinud on, on mõisa juurde viinud allee. Enne aastat 1812 oli see uhkem, aga mõisakompleks sai sõjas kannatada.

Vialacičys on asunud kaks kirikut. Üks neist rajati vana kloostri koha peale. Kloostri enda asutamisaeg on teadmata, aga tegevuse lõpetas see aastal 1706, mil sealsed mungad siirdusid Kiievisse. Teise maailmasõja ajal kolis kogudus remontimata hoonest ümber tühjaks jäänud poodi Vialacičy keskel. Vana kloostri juurde jäi ka kolm kabelit, neist kaks surnuaial, kolmas aga tee ääres. Üks surnuaial asunud kabel (ainus kivihoone) on tänapäevani säilinud. Teine kirik asus küla keskel, see suleti pärast teist maailmasõda.

Viited

Välislingid 
Vialacičy
Agrolinnake Valgevene fotoentsüklopeedias

Valgevene asulad
Barysaŭ rajoon
Gruzke

Gruzke on mitme koha nimi:
Ukrainas
 Gruzke (Makarivi rajoon), küla Kiievi oblastis Makarivi rajoonis
 Gruzke (Gaissõni rajoon), küla Vinnõtsja oblastis Gaissõni rajoonis
John Cheever

John William Cheever (27. mai 1912 Quincy, Massachusetts – 18. juuni 1982 New Yorgi osariik) oli USA kirjanik.

Teosed eesti keeles 
 Skandaalne perekond: romaan. Inglise keelest tõlkinud Juhan Loik, värsid tõlkinud Hardi Tiidus. Tallinn: Eesti Raamat, 1968 (ilmunud sarjas "XX sajandi raamat"
 Oi mis paradiis see näib: jutustus. Inglise keelest tõlkinud (ja järelsõna kirjutanud) Enn Soosaar. Tallinn: Perioodika, 1985 (ilmunud sarjas "Loomingu_Raamatukogu")

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1912
Surnud 1982
Ándrose vald

Ándrose vald (kreeka keeles Δήμος Άνδρου (Dímos Ándrou), Άνδρος (Ándros)) on vald Kreekas Egeuse mere saarte geograafilises piirkonnas, Lõuna-Egeuse piirkonnas, Ándrose piirkonnaüksuse ainus vald. See hõlmab Ándrose saare koos ümberkaudsete saartega (Akamátis, Gáidaros, Megálo, Platý, Prásso ja Tourlítis).

Valla pindala on 379,21 km²) ja elanike arv 9221 (2011. aasta rahvaloendus).

Halduskeskus on Ándros.

Vallavanem on Theodósis Sousoúdis.

Vallakood on 5901, sihtnumbrid 845xx, suunakood 22820.

Praegune Ándrose vald moodustati 2011. aastal Kallikratese programmi kohaselt varasemast Ándrose vallast, Kórthio vallast ja Ydroúsa vallast. Valla ala kuulus varem Küklaadide maakonda.

Valla osad 

2011. aasta vallareformi järel koosneb Ándrose vald 3 vallaüksusest, mis vastavad reformieelsetele valdadele. Vallaüksused ning neisse kuuluvad küla- ja linnakogukonnad ja asulad on järgmised:

Viited

Välislingid 

 Δήμος Άνδρου. Ándrose valla sait (kreeka keeles)
 Πρόγραμμα Καλλικράτης (pdf), ΦΕΚ Α87 της 07/06/2010.

Kreeka vallad
Lõuna-Egeuse piirkond
Surnud 27. oktoobril

Siin loetletakse 27. oktoobril surnud tuntud isikuid.

 1430 – Vytautas, Leedu suurvürst 1392–1430
 1439 – Albrecht II (Saksa kuningas), Saksa kuningas 1438–1439, Ungari ja Böömimaa kuningas 1437–1439 ning Albrecht V nime all Austria hertsog 1404. aastast
 1505 – Ivan III, Moskva suurvürst
 1918 – Jaan Olbrei, eesti klaverimeister
 1918 – Aleksandr Protopopov, Venemaa Keisririigi poliitik
 1927 – Ernst Kogger, Eesti sõjaväelane
 1927 – Friedrich Sauer, eesti haridustegelane
 1936 – August Ambrosius, eesti kõrtsmik
 1949 – Boriss Dobronravov, vene näitleja
 1954 – Franco Alfano, itaalia helilooja
 1964 – Willi Bredel, saksa kirjanik ja ühiskonnategelane
 1967 – Kurt Schneider, saksa psühhiaater
 1975 – Rex Stout, USA kirjanik
 1977 – James M. Cain, USA kirjanik
 1982 – Eduard Einmann, eesti graafik ja maalikunstnik
 1983 – Oskar Hendrikson, eesti advokaat
 1989 – Erni Hiir, eesti luuletaja
 1990 – Helmut Maandi, eesti õigusteadlane ja poliitik
 1990 – Ugo Tognazzi, itaalia näitleja, filmirežissöör ja stsenarist
 1990 – Jacques Demy, prantsuse filmirežissöör
 1991 – Evald Past, eesti kaugesõidukapten ja merendusajaloolane
 1992 – Õie Maasik, eesti näitleja
 2002 – Valve Pormeister, eesti arhitekt
 2004 – Martin Flörchinger, saksa näitleja
 2005 – Osvald Timmas, väliseesti kunstnik 
 2006 – Ghulam Ishaq Khan, Pakistani president 1988–1993
 2006 – József Gregor, ungari ooperilaulja
 2006 – Aleksander Tammert seenior, eesti kergejõustiklane ja kergejõustikutreener
 2006 – Reko Lundán, soome kirjanik ja teatrilavastaja
 2007 – Henk Vredeling, Hollandi poliitik, Euroopa Komisjoni volinik 1977–1981
 2007 – Satyen Kappu, India näitleja
 2007 – Sven Kuntu, eesti muusik ja näitleja
 2008 – Es'kia Mphahlele, Lõuna-Aafrika Vabariigi kirjanik
 2008 – Dean Barnett, USA ajakirjanik
 2009 – Roy DeCarava, USA fotograaf 
 2009 – Élli Pappá, kreeka ajakirjanik
 2009 – Leonard Drohan, USA kirjanik
 2009 – August Coppola, USA kirjanik
 2009 – Marat Romaškin, vene ärimees
 2009 – Alex Harris, Austraalia ujuja
 2009 – Frank Brady, iiri jalgpallur
 2010 – Şaqr ibn Muḩammad al-Qāsimī, Araabia Ühendemiraatide Ra's al-Khaymah' emiraadi valitseja
 2010 – Néstor Kirchner, Argentina poliitik
 2010 – Vilma Jürisalu, eesti kirjanik ja tõlkija
 2010 – Leida Ulp, eesti õpetaja
 2011 – Sergei Govoruhhin, vene filmirežissöör
 2012 – Hans Werner Henze, saksa helilooja
 2012 – Illar Hallaste, eesti vaimulik, poliitik, jurist ja ärimees
 2013 – Lou Reed, Ameerika rokkmuusik
 2014 – Daniel Boulanger, prantsuse näitleja ja stsenarist
 2014 – Ene Sarap, eesti õpetaja
 2016 – Valter Ojakäär, eesti helilooja ja publitsist
 2016 – Bobby Wellins, šoti džässmuusik
 2016 – Vladimir Zemljanikin, vene näitleja
 2018 – Heldur Tüüts, eesti kergejõustiklane, treener, sporditegelane ja jurist
 2019 – Vladimir Bukovski, vene kirjanik ja ühiskonnategelane, endine dissident
 2020 – Aino-Eliise Pajusalu, eesti sõudja ja spordipedagoog

Oktoober, 27.
Mundilfari (kuu)

Mundilfari ehk Saturn XXV (esialgne tähis S/2000 S 9) on üks Saturni kaugematest kaaslastest. Mundilfari läbimõõduks on umbes 7 km.

Selle kuu avastajateks olid 2000. aastal Brett J. Gladman et al.

2003. aasta augustis sai ta skandinaavia mütoloogiast võetud nime, kus Mundilfari on Päikesega seostuva jumalanna Sóli ja Kuuga seostuva jumaluse Máni isa.

Arvatakse et Mundilfari on millalgi päikesesüsteemi ajaloos toimunud kokkupõrkel väljalennanud tükk Saturni kuust Phoebest.

Saturni kuud
Eesti kirjanike leksikon

"Eesti kirjanike leksikon" on aastal 2000 ilmunud Eesti kirjanike biograafiaid koondav raamat (leksikon). Raamatus on kokku 1400 isikut. Raamatu koostasid Oskar Kruus ja Heino Puhvel. Raamatu kirjastas Eesti Raamat ja selles on 693 lehekülge.

Välislingid
Raamatu kaas apollo.ee lehel

Eesti kirjandus
Eesti teatmeteosed
Chrysopigí Devetzí

Chrysopigí Devetzí (sündinud 2. jaanuaril 1976 Alexandroúpolis) on Kreeka kergejõustiklane (kaugus- ja kolmikhüpe).

Devetzí võitis 2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas kolmikhüppes tulemusega 15.25 hõbemedali ja 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis tulemusega 15.23 pronksmedali.

2007. aasta maailmameistrivõistlustel Ōsakas võitis ta pronksi.

2009. aasta mais keeldus Devetzí dopinguproovi andmisest. Talle määrati kaheaastane võistluskeeld.

2016. aastal leiti Devetzí 2007. aasta augustis antud dopinguproovist stanozololi jälgi. Positiivse proovi andmisele järgenud nelja aasta jooksul registreeritud tulemused tühistati. Muuhulgas jäi ta ilma 2007. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2008. aasta suveolümpiamängudel võidetud pronksmedalitest.

Isiklikud rekordid

Välisrekordid

Siserekordid

Viited

Välislingid 
 

Kreeka kergejõustiklased
Kolmikhüppajad
Kreeka kaugushüppajad
Sündinud 1976
Bergelmir (kuu)

Bergelmir (Saturn XXXVIII, esmane tähis S/2004 S 15) on üks Saturni kuudest. Bergelmiri avastajateks on Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna ja Brian G. Marsden, kes teatasid selle Saturni kaaslase olemasolust 4. mail 2005. 

Bergelmiri diameeter on umbes 6 kilomeetrit ja ta tiirleb ümber Saturni selle pöörlemisele vastupidises suunas (retrograadsel orbiidil).

Bergelmiri nimi tuleneb skandinaavia mütoloogiast ja on pandud Ymiri lapselapse, hiid Bergelmiri järgi.

Saturni kuud
Suttungr (kuu)

Suttungr või Saturn XXIII (esmane nimetus S/2000 S 12) on Saturni looduslik kaaslane ning ta on üks Saturni kaaslaste skandinaavia grupi kuudest. Selle kuu avastajaks 2000. aastal oli Brett J. Gladmani juhitud töörühm.   

Suttungri nimi tuleneb skandinaavia mütoloogiast ja on pandud hiiu Suttungri järgi, kes olevat omanud erilist tarkusemõdu. 

Alguses nimetati seda taevakeha "Suttung", kuid hiljem otsustati lõppu lisada ka -r (Suttungr).

Suttungri diameeter on umbes 7 km.

Saturni kuud
Jarnsaxa

Jarnsaxa (teise nimega Saturn L) on üks Saturni looduslikest kaaslastest. Selle kuu avastajateks on Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna ja Brian G. Marsden, kes teatasid ta olemasolust 26. juunil 2006 vaatlusandmete põhjal, mida koguti 2006. aasta jaanuarist aprillini. Esmaseks ajutiseks nimeks sai ta S/2006 S 6. 

Nimi "Jarnsaxa" tuleneb skandinaavia mütoloogias ja on pandud naishiiu ehk jöötuni Járnsaxa järgi.

Jarnsaxa on umbes 6 kilomeetrise läbimõõduga ning tiirleb ümber Saturni planeedi pöörlemisele vastupidises suunas, keskmisel kaugusel 18 556,9 Mm. Ühe tiiru tegemiseks ümber Saturni kulub tal 943,784 ööpäeva. Orbiidi kalle ekliptika tasandi suhtes on 162,9° (164,1° Saturni ekvaatori suhtes) ja ekstsentrilisus 0,1918. 

Saturni kuud
Kérkyra

Kérkyra on linn Kreekas Korfu saarel, Kérkyra piirkonnaüksuse keskus.

Kreeka linnad
Joonia saarte piirkond
Skýrose saar

Skýros (Vana-Kreeka kontekstis Skyros; kreeka keeles ja vanakreeka keeles Σκύρος) on Kreekale kuuluv saar Egeuse meres, Põhja-Sporaadide lõunapoolseim saar. Saar kuulub Euboia piirkonnaüksusesse.

Keskasula on Skýros. 

Skýrose saare strateegilise asukoha tõttu Egeuse mere keskosas on saarel Kreeka peamine õhujõudude baas.

Kreeka saared
Egeuse mere saared
Kesk-Kreeka piirkond
Skýros

Skýros (kreeka keeles Σκύρος) ehk Chóra (Χώρα)  on linn Kreekas Skýrose saare idarannikul, saare keskasula.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 1657 elanikku.

Linn asetseb amfiteatrikujuliselt mäe nõlvadel. Mäe otsas on Bütsantsi-aegne kindlus, mis on ehitatud antiikaegse akropoli kohale. Linn koosneb lähestikku ehitatud traditsioonilises Küklaadide stiilis majadest. 

Linnas on Skýrose Arheoloogiamuuseum ning Mános ja Anastasía Faltáitsi Rahvaluulemuuseum.  

Skýrost ühendab Linariága 11 km pikkune kõvakattega tee. 

Linnas on rahukohus, politseijaoskond, post ja telegraaf, gümnaasium, lütseum (põhikool) ja algkoolid.

Kreeka linnad
Kesk-Kreeka piirkond
Arvo Vabamäe

Arvo Vabamäe (kuni 1935 Arved Freiberg; 23. oktoober 1909 Tartu – 5. juuni 1989 Toronto) oli eesti lavastaja ja teatrinäitleja.

Ta lõpetas aastal 1928 Tartus gümnaasiumi, töötas seejärel postiametnikuna.

Teatritegevust alustas ta aastal 1941 Estonias. Aastatel 1942–1944 mängis ta Rakvere Teatris.

Eesti lavastajad
Rakvere Teatri näitlejad
Eestistatud nimega inimesed
Eestlased Kanadas
Sündinud 1909
Surnud 1989
Maanõunik

Maanõunik (saksa keeles Landrat) oli:
Põhja-Eestis XIII sajandist kuni XVII sajandini Maanõukogu liige
Balti kubermangudes rüütelkonna maanõunike kolleegiumi liige
 Eestimaa rüütelkonna maanõunik
 Liivimaa maanõunik
  Saaremaa maanõunik
Eesti Vabariigis aastatel 1938−1940 Maavalitsuse liige
Saksamaal kreisi kõrgeim ametiisik
Tallinna Merekool

Tallinna Merekool tegutses aastail 1919–1991 Tallinnas.

Ajalugu 
Kool loodi seltsi "Laevandus" eestvõttel, kooli esialgne asukoht oli Meremeeste Kodu hoones Uus-Sadama tänav 14.

Pärast Teist maailmasõda tegutses kool endise Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi hoones Estonia puiestee 10.  See oli poolsõjaväelise korraga NSV Liidu Merelaevanduse Ministeeriumi keskeriõppeasutus - Tallinna Merekool, kus koolitati välja kaubalaevastiku meremehi: laevajuhte, mehaanikuid ja radiste, hiljem ka laevaelektrikke. Merekooli esimene sõjajärgne õppelaev oli Vega.

1992. aastal koondati Tallinna Merekooli ümber teised Tallinna merekoolid ning moodustati neist praeguse Eesti Mereakadeemia eelkäija Eesti Merehariduskeskus. 1994. aastal kolis merehariduskeskus Estonia puiesteelt Lasnamäe tühermaale kooli jaoks ehitatud ühiselamuhoonesse.

Vaata ka
Eesti Merekool

Viited

Välislingid

Tallinna koolid
Eesti merendus
Eesti merekoolid
Kesklinna linnaosa
Eesti Komitee (Stockholm)

Eesti Komitee (nimetatud ka Eesti Komitee Stockholmis) oli 26. märtsil 1944 Stockholmis (Rootsi) 70 eestlase asutatud väliseestlaste pagulasorganisatsioon ja esimene Nõukogude okupatsioonist tingitud eestlaste välisorganisatsioon. Sellest kujunes ligi 200 liikmesorganisatsiooniga Eesti erialaorganisatsioonide liit. Tegutses Stockholmis Eesti Majas aadressil Wallingatan 34.

Seadis algselt eesmärgiks aidata Nõukogude okupatsiooni eest Eestist Rootsi põgenevaid kaasmaalasi. Hoidus tegelemast poliitikaga. Vahendas ka Soome põgenenud eestlaste siirdumist Rootsi. Alates 1945 hakkas korraldama Rootsi eestlaste kogukonna haridus- ja kultuurielu, lahendama sotsiaalküsimusi, tegelema noortetööga, vahendama riiklikke toetusi eesti koolidele, pidama kontakte Rootsi ametiasutustega, korraldama poliitilisi kõnekoosolekuid ja kongresse, hoidma Rootsi ühiskonda kursis Eestis toimuvaga, protestima Nõukogude Liidu okupatsioonipoliitika vastu, toetama Eestis tegutsenud teisitimõtlejaid jne.

Koosnes esialgu üksikliikmetest, keda algaastatel oli üle 25 000 (2006. aastal umbes 1200). Jooksva töö korraldamiseks valiti Asemike Kogu. Struktuuris oli naissektsioon, noorliikmed ja auliikmed. Tegutses Göteborgi osakond. Haridusküsimustega tegeles koolitoimkond. Aastatel 1975–1982 oli Eesti Komitee esimees ja seejärel auesimees Heinrich Mark.

Aastatel 1944–2002 ilmus Stockholmis Eesti Komitee häälekandjana ajaleht Teataja. Kujutas endast poliitika, kultuuri, ühiskonna- ja noorteprobleemide häälekandjat. Analüüsis ühiskondlik-poliitilist ja majanduslikku olukorda Eestis. Kritiseeris Nõukogude Liidu imperialistlikke pürgimusi. Suhtus kriitiliselt inimestesse, kes külastasid okupeeritud Eestit. Aastatel 1956–2000 toimetaja lehte oli Harri Kiisk.

Põlvkondade vahetudes ja eriti pärast Eesti taasiseseisvumist kaotas oma tähtsust Rootsis elavate eestlaste informeerijana. Alates 1992 domineeris põhitegevuses eesti rahvusgrupi huvide ja õiguste kaitse Rootsi ühiskonnas. Eestluse säilitamise huvides Rootsis soodustas teiste Rootsis tegutsenud eestlaste organisatsioonide tegevust. Laulva revolutsiooni ajal ja vahetult pärast iseseisvuse taastamist vahendas humanitaarabi Eestisse. Aitas Eesti riiklikel ja erastruktuuridel luua kontakte Rootsi ametiasutustega. Andis välja kultuuriauhinda, tegi tõlketöid jne.

2006. aastal lõpetas ametlikult traditsioonilise tegevus. Eesti Komitee alles jäänud finantside haldamiseks asutati Eesti Komitee Fond, mille tegevust suunab juhatus.

Vaata ka
Eesti Komitee koosseis (1990)

Viited

Välislingid
Eesti Komitee ajalugu Eesti Komitee Fondi veebisaidil

Rootsi eestlaste organisatsioonid
Eesti-Rootsi suhted
Eesti Komitee Asemike Kogu

Eesti Komitee Asemike Kogu oli Rootsi väliseestlaste organisatsiooni Eesti Komitee organ.

Vaata ka
Eesti Komitee Asemike Kogu valimised 1966
Eesti Komitee Asemike Kogu valimised 1968
Eesti Komitee Asemike Kogu valimised 1970

Eesti-Rootsi suhted
Välis-Eesti
Kivikülv

Kivikülviks nimetatakse mandrijää sulamisest mahajäänud rohkete rändkividega kaetud maa-ala.

Eesti tähetepanuväärseimad kivikülvid asuvad rannikualadel.

Eesti kivikülve
Allikmaa kivikülv‎ 
Hindaste kivikülv
Käsmu kivikülv 
Kürema kivikülv
Lemmikneeme kivikülv 
Lobi neeme kivikülv ‎ 
Neosti kivikülv
Nõmmemaa kivikülv ‎
Udria kivikülv 
Vabaõhumuuseumi kivikülv
Võhma kivikülv 
Õvi kivikülv

Viited

Geograafia
Harrison Salisbury

Harrison Evans Salisbury (14. november 1908 Minneapolis – 5. juuli 1993 Providence) oli Ameerika Ühendriikide ajakirjanik ja ajaloolane.

Ta lõpetas aastal 1925 Minneapolises keskkooli ja aastal 1930 Minnesota Ülikooli.

Ta töötas Teise maailmasõja ajal Nõukogude Liidus. Pärast sõda  oli ta esimeseks alaliseks New York Timesi korrespondendiks Moskvas (aastatel 1949-1954). Hiljem on ta töötanud ajakirjanikuna Hiinas ja Vietnamis.

Ameerika Ühendriikide ajakirjanikud
Sündinud 1908
Surnud 1993
Antoniuse kalmistu (Tallinn)

Antoniuse kalmistu oli kalmistu Tõnismäel Tallinnas. 

Tõnismäel oli vähemalt osaliselt linna kasutuses surnuaed olemas juba enne 1348. aastat, seega enne linnasarase jagamist ja Toomsarase teket. Arvatavasti tekkis surnuaed Tõnismäe kõrgemas osas asunud pühaks peetud tammesalu juurde. Kalmistu ulatusest pole kindlaid teateid.

Kalmistul võis juba siis olla mingi kabel, kuid pole teada, kas see algselt oli pühendatud Antoniusele. Varasema kabeli kuju kohta pole mingeid teateid, seal võis kabelihoone asemel ka lihtsalt rist olla. Võimalik, et erinevates kohtades olid erinevad ehitised. 

Ebaselge on Antoniuse ja lähedalasunud Barbara kalmistu kasutamise erinevus. Arvatavasti oli esimene Toomalevi ja ümbruskonna külade kalmistu, teine aga linnaeestlaste ja Tallinnale kuuluvate külade matmispaik.

Tõenäoline on kalmistu kasutamine suurte nälja- ja katkuohvrite matmispaigana: 17. sajandi alguse katku, 1695–1697. aasta ikaldustele järgnenud nälja ning Vene vägede Tallinna vallutamise järel aastatel 1710–1712 taaspuhkenud katku ohvrite jaoks. 

Vene keisrinna Katariina II 1772. ja järgnevate aastate ukaasidega keelati asustuse lähedal olevatele kalmistutele matmine, millega arvatavasti lõppes ka matmine Antoniuse kalmistule. Praegu on kalmistu ala valdavalt hoonestatud.

Väljakaevamised
Antoniuse kalmistu alal (Tõnismäe tänava endise Haridusministeeriumi hoone lõunaküljel) viidi 2003. aastal läbi arheoloogilisi väljakaevamisi Kaarel Jaanitsa juhtimisel.

Vaata ka
Tõnismäe Antoniuse kabel

Kirjandus
Gottfried von Hansen. Die Kirchen und ehemaligen Klöster Revals. Reval 1885
Robert Treufeldt. Antoniuse kalmistu. - Entsüklopeedia Tallinn 1 (A-M). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 19-20

Välislingid
Maailm Roosikrantsi all

 

Tallinna kalmistud
Toompea
Esimene Kreeka Vabariik

Esimeseks Kreeka Vabariigiks nimetatakse ajutist Kreeka riiki Osmanite riigist eraldumiseks peetud Kreeka iseseisvussõja ajal. Selle nimetusega tõstetakse esile Kreeka kuningriigi rajamisele eelnenud revolutsioonilise režiimi põhiseaduslikku ja demokraatlikku loomust ning seostatakse seda perioodi hilisema Teise Kreeka Vabariigi ja Kolmanda Kreeka Vabariigiga.

Ajalugu
1821. aastal alanud Kreeka iseseisvussõja esimestel etappidel valisid mitmed piirkonnad enda piirkondlikud juhtivad nõukogud. 1822. aasta alguses asendas Piada linnas (praeguse nimega Nea Epidavros) kogunenud esimene riiklik assamblee need keskse administratsiooniga; sama organ võttis 1822. aastal vastu ka põhiseaduse, mis tähistab tänapäevase Kreeka riigi sündi. Piirkondlikud nõukogud jätkasid siiski oma tegevust ning tsentraliseeritud juhtimist ei õnnestunud kindlalt kehtestada enne 1824.–1825. aastat. Uut riiki, mida peale selle algset edu ähvardas lagunemine nii seestpoolt (aastatel 1824–1825 toimunud kodusõjad) kui väljastpoolt (Ibrahim Paša juhitud Türgi–Egiptuse armee), tollased suurvõimud ei tunnustanud.

Aastaks 1827 oli Kreeka revolutsioon küll riigi mandriosas peaaegu summutatud, kuid selleks ajaks olid suurriigid jõudnud kokkuleppele selles, et luuakse Otomani impeeriumi valitsemise all olev autonoomne Kreeka riik: nii, nagu oli ära määratud Londoni lepingus. Otomani impeerium aga keeldus seda vastu võtmast ning see viis omakorda Navarino lahinguni, mille tulemuseks oli Kreeka täieliku iseseisvuse kindlustamine.

Aastal 1827 pani Troizenis aset leidnud kolmas riiklik assamblee aluse Kreeka riigile (Ἑλληνικὴ Πολιτεία) ja valis krahv Ioannis Kapodistriase Kreeka kuberneriks. Seetõttu kutsutakse seda perioodi sageli ka kubermangu perioodiks (Κυβερνείο). Peale 1828. aasta jaanuaris Kreekasse saabumist püüdis Kapodistrias funktsioneerivat riiki luua ja lahendada sõjast laastatud riigi probleeme, kuid oli peagi mässitud konfliktidesse võimsate kohalike magnaatide ja pealikega.

Kapodistrias mõrvati poliitiliste rivaalide poolt 1831. aastal ning see viis riigi uuesti elavnenud võitlusteni. Tema järglaseks sai ta vend Augustinos Kapodistrias, kes  aga sunniti kuus kuud hiljem tagasi astuma. Tollases pealinnas Nafplios toimunud viies riiklik assamblee visandas uue kuningliku põhiseaduse. Kolme "kaitsva jõu" (Suurbritannia, Prantsuse kuningriik ja Venemaa Keisririik) sekkumisel kuulutati Kreeka 1832. aasta Londoni konverentsil kuningriigiks ning riigi esimeseks kuningaks sai Baieri prints Otto I.

Riigipead
 Prints Alexandros Mavrocordatos (15. jaanuar 1822 – 29. märts 1823)
 Petros Mavromichalis (29. märts 1823 – 31. detsember 1823)
 Georgios Kountouriotis (31. detsember 1823 – 26. aprill 1826)
 Andreas Zaimis (26. aprill 1826 – 14. aprill 1827)
 Ioannis Kapodistrias (14. aprill 1827 – 9. oktoober 1831)
 Augustinos Kapodistrias (9. oktoober 1831 – 9. aprill 1832)
 Valitsuskomisjon (9. aprill 1832 – 2. veebruar 1833)

Vaata ka
 Kreeka ajalugu

Viited

19. sajand Kreekas
Tõnismäe Antoniuse kabel

Antoniuse kabel asus Tallinnas, arvatavasti nüüdse Hariduse tänava lääneküljel, Pärnu maantee ristmiku lähedal Antoniuse kalmistul. Kabel oli pühendatud Antoniusele.

Kalmistul võis mingisugune kabel olla juba enne 1348. aastat. Varasema pühakoja väliskuju kohta pole mingeid teateid, seal võis kabelihoone asemel ka lihtsalt rist olla. Pole teada, kas see oli algselt pühendatud Antoniusele.

Sealset ehitist on 1458. aastal nimetatud kirikuks. 1514. ja 1516. aasta Tallinna linna ja Liivi ordu Tõnismäe müüritüli aegu on taas nimetatud kabelit. Võimalik, et erinevates kohtades olid erinevad ehitised.

Kabeli hävinemise aeg pole teada, arvatavasti toimus see Liivi sõja ajal. Sõja algul võidi kabel lammutada kindlustuste ümberehitamiste käigus nagu teisedki eeslinnakirikud. Võimalik hävinemisaeg 1570., 1571. või 1577. aastal seostub aga otseselt linna piiranud Moskva vägede tegutsemisega. 

Võimalik, et Rootsi aja lõpu poole püstitatud Tõnismäe Kaarli puukirik ehitati just vana kabeli kohale. Praegu on endise kalmistu ja kabeli ala valdavalt hoonestatud.

Vaata ka
Antoniuse kalmistu
Antoniuse vennaskond
Antonius Suur

Kirjandus
Gottfried von Hansen. Die Kirchen und ehemaligen Klöster Revals. Reval 1885
Robert Treufeldt. Antoniuse kalmistu. - Entsüklopeedia Tallinn 1 (A-M). Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2004. Lk 19-20

Tallinna pühakojad
Eesti kabelid
Tallinna ajaloolised ehitised
Toompea
Doktoritöö

Doktoritöö ehk doktoriväitekiri ehk doktoridissertatsioon (inglise doctoral thesis või doctoral dissertation) on doktorikraadi taotlemiseks koostatav iseseisev uurimus või arenduslik töö, milles on esitatud konkreetse teadus- või eluvaldkonna olulise probleemi originaalne lahendus. Kunstierialadel võib doktoritööks olla rahvusvaheliselt tunnustatud loometöö koos teadusliku analüüsiga  .

Vaata ka

Magistritöö
Väitekiri
Doktoriõpe
Akadeemiline kraad
Teaduskraad

Viited

Haridus
Teadus
Ülikool
Internatuur

Internatuur (inglise keeles internship, vene keeles интернату́ра) on spetsiaalse programmi alusel toimuv arsti töötamine ja samaaegne õppimine raviasutuses. 

Internatuur kui õppevorm oli kasutusel endise NSV Liidu meditsiinihariduse süsteemis. Siiani on selline õppevorm kasutusel näiteks Vene Föderatsioonis ja Ukrainas. Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamise järel oli internatuur õppevormina kasutusel aastani 2001. 2001. aastal võeti kasutusele residentuur. 

Residentuur ja internatuur on alusideelt sarnased. Eesmärk on anda arstile süvendatud praktiline ja teoreetiline ettevalmistus ühes arstiteaduse valdkonnas. Tavaliselt astuti internatuuri arstikraadi omandamise (s.o arstiteaduskonna lõpetamise) järel, kuid see ei olnud kohustuslik. Sellist kohustust ei ole praegu ka riikides, kus internatuuri kasutatakse. Internatuuri läbimiseks kulub tavaliselt üks aasta.

Vaata ka
ekstern

Viited

Meditsiin
Haridus
Igor Plotnõtskõi

Igor Plotnõtskõi (sündinud 26. juunil 1964 Luhanskis või Kelmentsis) oli üks ühenduse Luhanski Rahvavabariik (LRV) liidreid. 

Teenis NSV Liidu sõjaväes aastatel 1982–1991. 1987 lõpetas Penzas kõrgema sõjakooli (Пензенское высшее артиллеристское инженерное училище им. Главного маршала артиллерии Н.Н. Воронова). Auastmelt major.

2016. aasta 6. augustil lendas Luhanskis õhku Plotnõtskõi auto ning LRV juht toimetati haigla reanimatsiooniosakonda.

Viited

Välislingid
 Главарь боевиков "ЛНР" угрожает созданием новых псевдореспублик  (vene keeles). Infovastupanu, 3. november 2014
 Пензенские протестанты встретились с главой ЛНР Игорем Плотницким Пензенская клуб "Афган" (ул. Калинина, д. 9).5. märts 2015

Sündinud 1964
Elmar Kumari

Elmar Friedrich Kumari (kuni 16. juulini 1936 Elmar Friedrich Nesselberg; 3. märts 1907 Tallinn – 24. september 1936 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).

Ta teenis Kalevi Üksikus Jalaväepataljonis, Haridus- ja sotsiaalministeeriumis riigikaitselise õpetuse instruktorina ja 1. Jalaväerügemendis. 24. septembril 1936 sooritas Elmar Kumari võlgade pärast Kadrioru pargis enesetapu. 

Teda jäid leinama abikaasa Asta ja tütar Maili-Reet (hiljem Maili-Reet Värnik, kellel tütar Riina Maajärv ja poeg Peeter Värnik).

Välislingid 
 Ohvitseride andmekogu
 Pagunikandjad siplesid võlgades

Kalevi Üksiku Jalaväepataljoni koosseis
1. Jalaväerügemendi koosseis
Eesti õpetajad
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1907
Surnud 1936
Postkontor

Postkontor (nõukogude ajal sidejaoskond) on põhiliselt posti- jm sideteenuseid pakkuv postiasutus.

Eesti postkontoreid
Aruküla postkontor
Kristiine postkontor
Tondi postkontor

~

Vaata ka

Post
Postiagentuur
Postijaam
Postipunkt
Peapostkontor

Post
 
Asutused
Postiasutus

Postiasutus ehk sideasutus on põhiliselt posti- ja muid sideteenuseid pakkuv asutus. 

Postiasutused on postkontorid, postijaamad, postitöötlemiskeskused, postipunktid, .

Post
Asutused
Post Eestis
Rhodos (linn)

Rhodos (kreeka keeles Ρόδος, Ródos) on linn Kreekas Rhodose saare kirdetipus. See on Rhodose valla, Rhodose vallaüksuse ja Rhodose kogukonna keskus.

Kreeka linnad
Lõuna-Egeuse piirkond
Rhodos
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Kreekas
Loomeuurimus

Loomeuurimus ehk loomepõhine uurimus (sh kunstiline uurimus, inglise keeles artistic research, saksa keeles Künstlerische Forschung; disainiuurimus, inglise keeles design research jt) on loometeose (nt kunstiteose) ja loomisprotsessi uurimise meetod, mille puhul uurijaks on teose autor. 

Loomeuurimust iseloomustavad tunnused:
 uurimuse lähtekohaks on uurija enda loometeos
 koos teose uurimisega uuritakse ka teose loomise protsessi
 loomeuurimus võib olla reflektiivne, enesekriitiline ja suunatud väljapoole 
 loomeuurimus paigutub alati konkreetsesse ajaloolisse ja valdkondlikku konteksti
 loomeuurimusele võib olla omane uurimise, esitlemise ja kommunikatsioonimeetodite paljus
 loomepõhist uurimistööd viiakse tihti läbi uurimisrühmas, millele on omane dünaamilisus, kiire kriitiline tagasiside, eksperimenteerimise soodustamine ning vahetu võimalus jagada mõtteid ja emotsioone
 uurimuse hermeneutiline ja interpreteeriv olemus

Loomeuurimuse eesmärgiks võib olla
 praktikat toetava info saamine näiteks ökoloogilisest, psühholoogilisest, sotsiaalsest, kultuurilisest, poliitilisest, tehnilisest või funktsionaalsest vaatekohast
 meetodite arendamine, mis on seotud näiteks teose loomise protsessi, määratlemise ja hindamise kriteeriumide, modelleerimise või kirjeldamisega
 lisada arusaamist loomevaldkonna ja selle sotsiaalse, kultuurilise või pedagoogilise konteksti seoste kohta ning aidata loovisikul asetuda laiemasse ajaloolisse ja poliitilisse konteksti
 tõlgendada loometeost kultuurilise, poliitilise ja pedagoogilise tootena
 toota infot teos(t)e ja loometegevuse sotsiaalse, sotsiaalpsühholoogilise, psühholoogilise, poliitilise ja pedagoogilise tähenduse kohta ning mõjust haridusele, elukeskkonnale ja elukvaliteedile
 kriitiliselt uurida loomevaldkondi ja nende suundumusi, mõista loomevaldkonna ja tehnoloogia ning loomevaldkonna ja majanduse seoseid
 ümber mõtestada ja problematiseerida loovisiku rolli ühiskonnas

Välislingid 
 Mika Hannula - Juha Suoranta - Tere Vaden. Artistic Research - Theories, Methods and Practices. Published by Academy of Fine Art, Helsinki, Finland and University of Gothenburg, Gothenburg, Sweden 2005. ISBN 951-53-2743-1
Ranulph Glanville "Teadmine, disain ja loomepõhine uurimistöö" Sirp, 12. detsember 2014
Epp Lankots "Loomeuurimus – kas kunst või teadus?" Sirp, 4. november 2016
Madli Pesti "Mis on loomeuurimus?" Tantsukuukiri, 2017
Elen Lotman "Loomeuurimus, loome uurimus või uuriv loome" Teater. Muusika. Kino, 4. aprill 2020

Kunstiteadus
Muusikateadus
Teatriteadus
Arhitektuuriteadus
Disainiteadus
Gennadi Moskal

Gennadi Moskal (sündinud 11. detsembril 1950 Zadubrivkas) on Ukraina poliitik ja jurist, alates 15. juulist 2015 Taga-Karpaadi oblasti kuberner. 18. september 2014 kuni 15. juuli 2015 oli ta Luhanski oblasti kuberner.

Gennadi Moskal alustas tööd siseasjade organites 1973. aastal. Tõusis ametiredelil miilitsainspektori ametikohalt alustades Ukraina siseministri asetäitjaks, miilitsa kindralleitnandiks.

Moskal on abielus, ta on tütre isa ja kahe tütretütre vanaisa.

Viited

Välislingid

 Ametlik koduleht (ukraina keeles) 
 Москаль жжот: увижу «балаклавоносца» - отправлю в АТО. VIDEO 00:45, Infovastupanu 18.07.2015 (ukraina ja vene keeles)

Ukraina poliitikud
Ukraina juristid
Sündinud 1950
Udo Ulfkotte

Udo Konstantin Ulfkotte (20. jaanuar 1960 – 13. jaanuar 2017) oli saksa ajakirjanik, Frankfurter Allgemeine Zeitungi poliitikatoimetaja aastatel 1986–2003.

Elukäik 
Udo Ulfkotte sündis kristlikus perekonnas, kuid 21-aastaselt sai temast ateist. Ta õppis Freiburgi ja Londoni ülikoolis õigusteadust ja poliitikat, töötas Helmut Kohli valitsuses nõunikuna. Aastatel 1986–1998 elas ta paljudes islamiriikides, 1999–2003 oli Konrad Adenaueri Fondi töötaja. Ulfkotte andis välja ajakirja Whistleblower, mis räägib Saksa meedias kajastamata teemadest. 2008. aastal kavatses Udo Ulfkotte osaleda Hamburgi kohalike omavalitsuste valimistel Saksamaa Keskerakonna nimekirjas, kuid loobus sellest hiljem. Ulfkotte oli seotud saksa parempoolsete organisatsiooniga Pax Europa. Pax Europa ja Ulfkotte olid liikumapanevaks jõuks Brüsselis 11. septembril 2007 toimunud protestimeeleavaldusel loosungiga "Peatage Euroopa islamiseerumine".

Raamat "Ostetud ajakirjanikud"  
2014. aasta oktoobris andis Udo Ulfkotte intervjuu telekanalile Russia Today, kus ta paljastas, et Luure Keskagentuur tegeleb ajakirjanike töölevõtmise ja neile altkäemaksu andmisega, et need omakorda tegeleksid Ameerika Ühendriikide ülistamisega massimeedias. Sellest kirjutab ta ka oma raamatus "Gekaufte Journalisten" ("Ostetud ajakirjanikud"), mis ilmus samal aastal (eestikeelne tõlge avaldati 2019. aastal).

Välislingid 
 Udo Ulfkotte veebileht 
 Saksa ajakirjanik räägib sellest, kuidas LKA kontrollib meediat
 Ajakirjanik tunnistas koostööd LKA-ga

Saksamaa ajakirjanikud
Sündinud 1960
Surnud 2017
Põletusmatus

Põletusmatus on matus, mille korral maetakse põletatult. Matust, mille korral surnu maetakse põletamata, nimetatakse laibamatuseks.

Maa-alune põletusmatus tähendab matmisviisi, mille puhul põletatud surnu säilmed asetati maasse kaevatud auku või lohku ning kaeti mulla või kividega.

Baltimaades on surnute põletatult matmine teada keskmisest pronksiajast, Eestis I aastatuhande pKr aegu. Eestis maeti mõnes kohas põletatult veel 16. sajandil. 

On arvatud, et surnute põletamine rajanes usule tule puhastavasse jõusse ning tule ja päikese ühisesse algesse. Põletamisega püüti surnu hinge kehast vabastada ja likvideerida surnule omistatud negatiivset jõudu.

Vaata ka
laibamatus
Kirimäe põletusmatus

Viited

Matmiskombed
Killustik

Killustiku toodetakse suuremate looduskivimite ja tehiskivimite purustamisel, mille tulemusel saadakse nurgelistest tükkidest ning krobelise pinnaga sõmer materjal. Lähtematerjalideks kasutatakse peamiselt pae- ,graniidi- , pimsi- ja telliskivi. Tükkide läbimõõduks on enamasti 0,5–10 cm. Mahumassi järgi eristatakse tavalist pae- ja graniidikivi ning kerget pimsi-, perliidi-, keramsiidikivi.

Purustatud killustik sõelutakse ja vajadusel pestakse tolmust puhtaks. Killustik lastakse läbi erinevate sõelade, et neid eraldada kuju ja suuruse järgi. Selle tulemusel saadakse killustik, mis on läbimõõdult konkreetsetes terasuurustes, mida nimetatakse fraktsioonideks. Näiteks killustik fraktsiooniga 32-64 on väikseimad kivid alates 32 mm ja suuremad kuni 64 mm. Sõelumisprotsess algab suuremate kivide eemaldamisega. Sõelutakse kuni kivitolmuni. Sõela avade läbimõõdud on: 70 - 40 - 20 - 10 - 5 mm või 64 - 32 -16 - 8 - 4 mm. Killustiku teralist koostist kontrollitakse samuti sõelumisega.

Killustiku sorteerimisel eraldatakse suuremad kivid väikestest. Eri suurusega kivide kasutamine oleneb vajadusest. Killustik, mis koosneb suurematest kividest ehk jämekillustik on sobilik kohtades, kus võib ette tulla vajumist ja peab olema tagatud suurem kandevõime. Peenkillustik sobib näiteks betoonsegude valmistamiseks või platside kattematerjaliks, kus tugevusnäitajad ei ole olulised. Seetõttu on optimaalselt sorteeritud killustik suurema stabiilsusega ning neile on ehituses suur nõudlus.

Kasutamine
Jämetäitematerjal:
 asfaltbetoon, betoonisegu valmistamine.
Kattematerjal:
 platsid, jalgteed ja sillutise aluspind.

Paekivikillustik 
Kivimitüüp, mida kasutatakse kõige sagedamini killustiku valmistamiseks. Eelkõige on see laialdaselt kättesaadav ning kasutusvõimalusi on palju.

Betoonkillustik 
Betoonkillustik on taaskasutatav materjal, mis saadakse betoonist lammutusjääkide purustamisel. Pärast purustamist betoon sõelutakse ning tulemuseks on erineva fraktsiooniga betoonkillustik.

Graniitkillustik 

Graniitkillustik on väga tugev ja vastupidav killustik, mis ei tekita tolmu ning on ühtlasi ilusa väljanägemisega. Seetõttu sobib see väga hästi haljastuses dekoratiivsetel eesmärkidel kasutamiseks. Graniitkillustik on lubjakivist parem happelises vees või pinnases. Kasutatakse ka betooni täitematerjalina kui on vaja vastupidavat täitematerjali.

Transport
Killustik on hulgikaup, mille tootmine ja transportimine on kulukas. Transport töökohale võib maksumust oluliselt tõsta.

Vaata ka
rähk

Viited

Ehitusmaterjalid
Kivimid
Kalev Kaljuste

Kalev Kaljuste (sündinud 26. veebruaril 1978 Paikuse vallas Pärnu maakonnas) on Eesti poliitik. 

Ta oli Tootsi vallavanem aastatel 2009 kuni 2015 ja Tootsi vallavolikogu esimees aastatel  2006 kuni 2009. 2. veebruarist 2015 kuni 31. detsembrini 2017 oli ta viimane Pärnu maavanem. Alates 01.01.2018 töötab Rahandusministeeriumis piirkonnajuhina. Ta on olnud Pärnu Linnavolikogu liige ajavahemikul 2017-2021.   

Ta on lõpetanud Tallinna Kõrgema Tehnikakooli rakendusgeodeesia erialal (2009), Kehtna Kõrgema Põllumajanduskooli 1998 aastal  maamõõdu erialal ja Sindi Keskkooli 1996 aastal. 01.09.2018 alustas õppimist TÜ Pärnu Kolledžis teenuste juhtimine ja disain magistriõppes. 

Ta oli 1998–2005 Libertas Eesti Erakonna liige ning 2005–2010 Rahvaliidu liige. Ajavahemikul 2011-2022  kuulus ta Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. 

Ta oli Elroni nõukogu liige 2014–2015. Ta on MTÜ Roheline Jõemaa juhatuse liige alates 2013. aastast ja 2016. aastast SA Jõulumäe Tervisespordikeskus nõukogu liige. MTÜ Eesti Turbamuuseum asutajaliige

Ta on abielus ja nelja lapse isa (Victoria, Gloria,  Martin, Gregor). Ta elab Pärnu linnas ja maakodu on tal ka Tootsis.   

Hobidena talle meeldib purjetada, matkata, lugeda reisi- ja seikluskirjandust.  

Eesti poliitikud
Sündinud 1978
Admiraliteedi bassein

Admiraliteedi bassein on Tallinna lahe kagusopis Tallinna reidi ranniku ääres asuv veekogu. Veekogu on nime saanud sellest, et aastal 1714 asutati seal Venemaa keisri Peeter I korraldusel Venemaa laevastiku admiraliteedi töökojad.

1860. aastal nimetati senised Tallinna sõjasadama Tallinna Admiraliteedi töökojad ümber Tallinna Sadamatehasteks. Tallinna Admiraliteedi töökojad oli rajatud Tallinnas baseeruva purjelaevade eskaadri remondiks ja koos purjelaevade osa vähenemisega 19. sajandi keskel Admiraliteedi töökodade tähtsus kahanes. Aastatel 1899–1901 ehitati senine kitsas merre suunduv kanal ümber Admiraliteedi basseiniks.

Veekogu ääres tegutsesid 19. sajandil Tallinna Sadamatehased ja Eesti NSV ajal, Ahtri, Merepuiestee ja Sadama tänava vahelisel alal, Tallinna Laevamehaanika Tehase Laevamehhanismide remondi tsehh ja Tallinna Laevaremonditehas. Seetõttu on kirjanduses veekogu nimetatud ka Laevaremonditehase basseiniks. 

Tänapäeval asub veekogu ääres AS Tallinna Sadama Vanasadama Jahisadam.

Admiraliteedi basseini kanalile rajati 2021. aastal Vanasadama A- ja D-terminaliga külgnevaid alasid ühendav pöördavatav sild — Admiralisild.

Vaata ka 
Tallinna Sadamatehased
Tallinna sõjasadam

Viited 

Sadama
Kesklinna linnaosa
Kesklinna linnaosa ehitised
Peeter Suure sadam
Tallinna veekogud
Ida-Eesti vesikond

Ida-Eesti vesikond on üks kolmest veeseadusega määratud Eesti vesikonnast (teised kaks on Lääne-Eesti vesikond ja Koiva vesikond). 

Ida-Eesti vesikond on jagatud neljaks alamvesikonnaks:
Viru alamvesikond
Peipsi alamvesikond
Võrtsjärve alamvesikond
Pandivere põhjavee alamvesikond (osaliselt ka Lääne-Eesti vesikonnas)

Kasutatud allikad
Vesikondade ja alamvesikondade nimetamine (kehtetu määrus)

Välislingid 
 Pildid ja kaardid : Ida-Eesti vesikond Keskkonnaagentuur
Arnold Põllumaa

Arnold Põllumaa (enne eestistamist Arnold Põllumann; 17. oktoober 1907 Tallinn – 6. veebruar 1981 Viljandi) oli eesti naistearst ja meditsiinipedagoog.

Ta lõpetas aastal 1927 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1927–1935 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille ta lõpetas arsti astme väärilisena cum laude. Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilaste Seltsi Raimla.

Tema tööelu algas märgatavalt varem enne hariduse omandamist. Aastatel 1922–1928 teenis ta endale elatist juhutöödega. Aastal 1928 oli ta Tallinna Ühise Haigekassa apteegi õpilane. Aastatel 1928–1929 teenis ta aega Eesti sõjaväes. Aastatel 1935–1939 töötas ta Tallinna Keskhaigla sünnitus- ja günekoloogia osakonnas arstina. Aastatel 1939–1941 töötas ta Tallinna Ühise Haigekassa Haiglas akušöör-günekoloogina; aastal 1940 tunnistas Arstide Koja Eriarstide Toimkond ta eriarstiks günekoloogia ja sünnitusabi alal. 

Aastal 1941 hindas Saksa okupatsioonivõim Tallinna Ühise Haigekassa Haigla kollektiivi kommunismivaadete suhtes kahtlaseks, ja saatis pärast haigla peaarsti Artur Meeritsa mahalaskmist kõik selle haigla arstid Tallinnast välja; dr. Põllumaa asus ümber Viljandisse.

Arnold Põllumaa suri 6. veebruaril 1981 Viljandis ja ta maeti 12. veebruaril 1981 Tallinna Metsakalmistule.

Viited

Arstide Koja liikmed
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Üliõpilaste Selts Raimla liikmed
Eesti NSV teenelised arstid
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1907
Surnud 1981
Bath

Bath on linn Inglismaal. Bath asub Somerseti krahvkonnas Inglismaa edalaosas, 156 km kaugusel Londonist. Alates 1987. aastast kuulub Bath UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Sõpruslinnad
 Aix-en-Provence, Prantsusmaa
 Alkmaar, Holland
 Braunschweig, Saksamaa
 Kaposvár, Ungari
 Beppu, Jaapan

Vaata ka
Bathi Ülikool

Viited

Suurbritannia linnad
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Suurbritannias
Surnud 31. oktoobril

Siin loetletakse 31. oktoobril surnud tuntud isikuid.

 1744 – Leonardo Leo, itaalia helilooja
 1768 – Francesco Maria Veracini, itaalia helilooja ja viiuldaja
 1806 – Sophie Mereau, saksa kirjanik
 1870 – Mihály Mosonyi, ungari helilooja
 1879 – Jacob Abbott, USA noorsookirjanik
 1918 – Egon Schiele, austria kunstnik
 1925 – Mihhail Frunze, Nõukogude sõjaväelane ja riigitegelane
 1925 – Max Linder, prantsuse filminäitleja ja koomik
 1926 – Harry Houdini, mustkunstnik
 1939 – Otto Rank, Austria psühhoanalüütik
 1949 – Paul Olak, eesti ajakirjanik
 1968 – Arnold Mikiver, eesti õpetaja
 1969 – Jüri Piik, eesti lastekirjanik ja tõlkija
 1972 – Eero Rannak, eesti keemik
 1973 – Ašaltši Oki, esimene udmurdi naisluuletaja
 1973 – Otto Brusiin, soome õigusfilosoof
 1981 – Alfred Kukk, eesti viiekordne maailmameister laskmises ja sõjaväelane
 1983 – Šarof Rašidov, NSV Liidu ja Usbeki NSV partei- ja riigitegelane
 1984 – Indira Gandhi, India peaminister 1966–1977 ja 1980–1984
 1986 – Ants Rulli, eesti kirurg 
 1988 – George Uhlenbeck, USA füüsik
 1988 – Heinrich Riikoja, eesti zooloog
 1990 – August Härm, eesti orkestrijuht, dirigent ja tšellist
 1991 – Alexander Frick, Liechtensteini poliitik
 1993 – Federico Fellini, Itaalia filmirežissöör
 1993 – Valdur Lulla, eesti haridustegelane 
 1993 – River Phoenix, USA näitleja
 1994 – Verner Gerretz, eesti laulja (bass)
 1995 – Rosalind Cash, USA laulja ja näitleja
 1996 – Marcel Carné, prantsuse filmirežissöör
 1997 – Valentin Matin, Eesti majandusteadlane
 1997 – Johannes Niks, eesti jalgpallur
 1999 – Martin Hellberg, saksa lavastaja ja näitleja
 2000 – Ferdinand Eisen, eesti haridustegelane ja pedagoogikateadlane
 2001 – Leo Gens, Eesti arhitektuuriajaloolane ja pedagoog
 2001 – Régine Cavagnoud, Prantsuse mäesuusataja
 2001 – Lev Gens, Eesti kunstiteadlane
 2004 – Valentin Nikolajev, NSV Liidu maadleja
 2006 – Pieter Willem Botha, Lõuna-Aafrika Vabariigi peaminister 1978–1984 ja president 1984–1989
 2006 – Aud Schønemann, norra näitlejanna
 2006 – William Franklyn, briti näitleja
 2006 – Peter Fryer, briti marksistlik ajakirjanik
 2007 – Erdal İnönü, Türgi füüsik ja poliitik, välisminister 1995. aastal
 2008 – Studs Terkel, USA kirjanik
 2008 – John Daly, Briti filmiprodutsent
 2009 – Qian Xuesen, hiina tehnikateadlane
 2009 – Muşţafá Maḩmūd, Egiptuse teadlane ja publitsist
 2009 – Tom Wheatcroft, Briti ärimees
 2009 – Lee Hu-rak, Lõuna-Korea luurejuht
 2009 – Jan Wejchert, poola ettevõtja 
 2009 – Chen Lin, hiina laulja
 2011 – Rein Kilkson, eestlasest USA biofüüsik, bioloogiateoreetik ja viroloog
 2011 – Alfred Hilbe, Liechtensteini poliitik
 2011 – Flórián Albert, Ungari jalgpallur
 2011 – Ali Saibou, Nigeri poliitik
 2012 – Viktor Salmre, eesti fotograaf
 2012 – Konstantin Võrupajev, NSV Liidu maadleja
 2012 – Aleksandr Kibrik, vene keeleteadlane
 2013 – Eduard Rajari, eesti ajaloolane
 2013 – Anne Reintamm-Laantee, eesti geoloog
 2014 – Hubert Poola, eesti arstiteadlane ja kirurg
 2015 – Ants Antson, eesti kiiruisutaja
 2016 – Vladimir Zeldin, vene näitleja
 2020 – Sean Connery, šoti filminäitleja ja -lavastaja
 2021 – Francisco Ou, Hiina Vabariigi diplomaat

Oktoober, 31.
Hinniala linnamägi

Hinniala linnamägi ehk Päevapööramise mägi ehk Hobuseseljamägi on neemiklinnuse tüüpi linnamägi. Linnamägi asub Võru maakonnas Võru vallas Hinniala külas Piusa jõe ürgoru maastikukaitsealal.

Linnamäe kirjeldus
Pikk neemik on kolmest küljest piiratud jõega. Linnus paikneb selle otsal. Linnust kaitseb maapoolsel küljel kaelakoht, mille pikkus on 25 m ja laius 1,5 m. Selle taga on 8 meetri laiune ja 2,5 m sügavune vallikraav. Vallikraavist lääne pool paikneb 90 m pikkune eeslinnuse ala. Linnamäel paiknevad vallid platoo idakülje otsavall (1,3 m) ja kagukülje madal (0,40–0,48 cm).

Arheoloogilised uuringud
1995. aasta inspekteerimise käigus leiti mitu esemelist leidu. 2006. aastal tehtud arheoloogiliste  kaevamiste käigus leiti, et peavall oli kuhjatud kahes järgus, mille vahel on 5.–7. sajandi põlengukiht. Selle siseküljelt leiti teise vallijärgu aegne suurtest kividest laotud kiviring, mis viitas 7.–10. sajandile. Kagupoolse ala arheoloogiliste kaevamiste ajal ilmnes, et sealgi on liivast vall algselt olnud 1,8 m kõrge ning samast ajast pärinevad mitmed postiaugud ja söestunud kaitsetara jäänused.

Mälestise ajalugu
Linnamägi oli kindlustatud juba pronksi aja lõpus/rauaaja alguses, hiilgeaeg rahvasterännu perioodil. Enamik leidudest, mis on kaevamiste käigus päevavalgele ilmunud, pärineb keskmisest rauaajast, 5.–7 sajandist.

Rahvapärinus
Linnamäge on pärimuses peetud ohvripaigaks, kus pööripäevade ajal toimusid päiksekultusega seotud riitused.

Viited

Kirjandus
 Valk, H. 2007. Excavations in the Ruins of Vastseliina Castle and on the Hillforts of Urvaste and Hinniala. – Arheoloogilised välitööd Eestis 2006.

Välislingid

Võru maakonna kultuurimälestised
Võru vald