joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Benedetto Croce

Benedetto Croce (; 25. veebruar 1866 Pescasseroli – 20. november 1952 Napoli) oli itaalia idealistlik filosoof, ajaloolane ja poliitik. Ta kirjutas peamiselt filosoofia, ajaloo, historiograafia ja esteetika teemadel. Poliitiliselt oli ta liberaal, kuigi oli vastu laissez-faire-vabakaubandusele. Crocel oli oluline mõju itaalia intellektuaalidele, teiste hulgas nii marksistist Antonio Gramscile kui fašistist Giovanni Gentilele.

Aastail 1949–1952 oli ta rahvusvahelise PEN-klubi president.

Eesti keeles on ilmunud tema teos "Esteetika kui väljendusteadus ja üldlingvistika: teooria ja ajalugu" (originaalis "Estetica come scienza dell'espressione e linguistica generale: teoria e storia", sari "Avatud Eesti Raamat", tõlkinud Janika Sild, Tartu: Ilmamaa, 1998).

Välislingid
Fondazione Biblioteca Benedetto Croce

Itaalia filosoofid
Itaalia poliitikud
Sündinud 1866
Surnud 1952
Balhae

Balhae oli mitmerahvuseline kuningriik, mis rajati Korea poolsaare ja Mandžuuria aladele pärast Goguryeo kokkukukkumist. Balhae eksisteeris koos Ühinenud Sillaga Põhja-Lõuna riikide ajajärgul.

Goguryeo pealinn ning lõunapoolsed alad langesid Ühinenud Silla kätte aastal 668. Pärast 698. aastal Tianmenlingi lahinguga Tangi dünastia kukutamist asutas Balhae Go Jini riigi, mis nimetati hiljem ümber Balhaeks. Jini riik oli Goguryeo järeltulija.

Balhae kontrolli all olid Mandžuuria lõunaosad, st tänapäeva Kirde-Hiina ja Venemaale kuuluv Primorje krai; Balhae alla jäi ka Korea poolsaare põhjaosa. Aastal 926 vallutasid Balhae khitanid; suurem osa põhjapoolsetest aladest liideti Liao dünastiaga, lõunaosad läksid Goryeo kontrolli alla.

Aasia ajaloolised riigid
Bosporose kuningriik

Bosporose kuningriik, tuntud ka kui Krimmi Bosporose kuningriik (kreeka: Βασίλειον του Κιμμερικού Βοσπόρου), oli vanaaja riik, mis asus Krimmi poolsaare idaosas ja Tamani poolsaarel Kertši väina rannikul (kuningriik ei saanud nime Musta mere teises otsas Istanbuli juures asetseva Bosporuse väina järgi).

Bosporose kuningriik oli pikima ajalooga Rooma satelliitriik. Bosporose riigi kuldaeg oli 2.-1. sajand eKr. Keiser Nero ajal, aastatel 63-68 pKr, oli Bosporos Rooma provints. Teise sajandi lõpus pKr andis kuningas Sauromates II sküütidele kriitilise hoobi ning liitis kõik Krimmi alad oma riigiga.

Bosporose riigi majandus tugines peamiselt vilja-, kala- ja orjaekspordile. Kaubavahetuse tulemusel tekkinud rikkused peegelduvad tänapäevalgi vastavastatud kurgaanides. Omal ajal edukad linnad on jätnud tulevastele põlvedele märkimisväärse kultuuri- ja arhitektuuripärandi, mida säilitatakse peamiselt Peterburi Ermitaažis.

Ajaloolised riigid
Vana-Rooma
Vana-Rooma provintsid
Krimmi ajalugu
Briti Betšuaanamaa

Briti Betšuaanamaa oli Suurbritannia kroonikoloonia, mis eksisteeris lühiajaliselt Lõuna-Aafrikas alates loomisest 1. septembril 1885 kuni liitmiseni Kapimaa kolooniaga 16. novembril 1895. Briti Betšuaanamaa pindala oli 133 190 km² ja rahvaarv 84 210. Tänapäeval on Briti Betšuaanamaa alad Lõuna-Aafrika Vabariigi koosseisus.

Ajalugu
Betšuaanamaa tähendas tsvaanade maad ning halduse lihtsustamiseks jaotati see kaheks osaks. Põhjaosa oli tuntud kui Betšuaanamaa protektoraat ja lõunaosa, st Molopo jõest lõunas asetsevad alad, kandsid Briti Betšuaanamaa kroonikoloonia nime. 1882. aastal lõi Betšuaanamaast lahku buuride Stellandi riik. Alates 1883. aastast nõudis ühiskondlik surve, et Briti valitsus võtaks midagi ette surumaks alla Betšuaanamaa piirkonna rahutusi.

29. oktoobril 1884 määras Briti valitsus Sir Charles Warreni Betšuaanamaa erikomisjonäri ametisse. 13. novembril hääletas Suurbritannia parlament programmi poolt, millega kulutati 675 000 naela (mis oleks tänapäeval umbes 32 miljonit naela) sõjalisteks operatsioonideks Betšuaanamaal. Warrenile anti luba värvata lisaks piirkonda saadetavatele Briti sõjaväelastele erikorras armeesse ka 1500 aafriklast. 4000-meheline sõjavägi, mida juhtis Sir Chareles Warren, saadeti Stellandi tagasi vallutama. 7. veebruaril 1885 jõudis salk Vryburgi, Stellandi pealinna. 8. aprillil 1885 saatis Warren Suurbritanniasse teate, et on Betšuaanamaa okupeerinud ning korra täielikult taastanud. Buuride vabariik varises ilma verevalamiseta.

30. septembril moodustati Stellandist ja teistest Molopost lõunas asetsevatest aladest Briti Betšuaanamaa. 1891 laienes piirkonda Lõuna-Aafrika tolliliit. 1895. aastal liideti need alad Kapimaa kolooniaga, mis kuulub tänapäeval Lõuna-Aafrika Vabariigi koosseisu, olles Mahikengi linna ümbritsevad alad.

Briti endised kolooniad
Dami Im

Dami Im (sündinud 17. oktoobril 1988 Seoulis) on Lõuna-Korea päritolu Austraalia laulja ja laulukirjutaja.

9-aastasena emigreerus ta perega Austraaliasse.

Ta võitis "X-Factori" Austraalia versiooni viienda hooaja ja sõlmis lepingu plaadifirmaga Sony Music Australia. 

Ta esindas Austraaliat 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Stockholmis lauluga "Sound of Silence", mis sai lauluvõistlusel 511 punktiga teise koha. Žürii punktidega läks ta juhtima, aga pärast telehääletuse tulemusi jäi ta Ukraina järel teiseks.

Diskograafia

Stuudioalbumid
 "Dream" (2010)
 "Dami Im" (2013)
 "Heart Beats" (2014)
 "Classic Carpenters" (2016)
 "I Hear a Song" (2018)

EP-d
 "Snow & Carol" (2011)
 "Intimacy" (2012)
 "Live Sessions EP" (2019)

Välislingid 
 Ametlik koduleht

Austraalia lauljad
Eurovisioonil osalejad
Sündinud 1988
Chu riik

Chu (hiina: 楚) oli hegemooniline Zhou-aegne riik. Alates 8. sajandi algusest eKr nimetasid Chu kuningad end Zhou dünastia valitsejatega samaväärseteks. Kevade ja Sügise perioodil sai Chust edukate vallutustega kiiresti kasvav riik, eemalduti nii kultuuri kui ka asukoha poolest Zhou keskosast. Sõdivate riikide ajastuks oli Chu saanud võimsaks riigiks, Chu kultuur mõjutas palju Hani dünastiat.

Ka nimede Jing ja Jingchu all tuntud riigi territooriumile jäid peamiselt tänapäeva Hubei ja Hunani provintsid, aga ka osaliselt Chongqing Shi, Guizhou, Henani, Anhui, Jiangxi, Jiangsu, Zhejiangi ja Shanghai provintsid. Üle 400 aasta oli Chu pealinn Danyang, mis asus Dani jõe ja Xi Jiangi jõe kohtumiskohal, tänapäeva Henani provintsis; hiljem koliti pealinn Yingi linna.

Sõdivate riikide ajastu lõpul olid 225. aastaks eKr alles jäänud vaid neli riiki – Chu, Qin, Yan ja Qi. Qini riigi väed purustasid Chu armee 224. aastal eKr ja vallutasid järgmise sõjaretke käigus 223 eKr Chu pealinna ja kõrvaldasid viimase Chu kuninga Fuchu.

Vana-Hiina
Turda

Turda (ungari Torda, saksa Thorenburg) on linn Rumeenias Cluji maakonnas. Ajalooliselt kuulub linn Transilvaaniasse.

Vanalinn asub Valea Racilori (ungari Rákospatak) jõe mõlemal kaldal. Valea Racilori suubumisel Arieși (ungari Aranyos) jõkke (Mureși jõe vasakpoolne lisajõgi) ja Arieși jõe mõlemal kaldal asub uuem linnakeskus.

Oli Ungari kuningriigis Torda-Aranyosi komitaadi keskus. Pärast Esimest maailmasõda läks koos ülejäänud Transilvaaniaga Rumeeniale.

Tänapäeval on algse linnaga (rumeenia Turda-Veche 'vana Turda') liidetud ka linna kõrvale 13. sajandil tekkinud Turda küla (rumeenia Turda-Nouă 'uus Turda').

Elanikest oli 2011. aastal 77% rumeenlased ja 8% ungarlased.

Viited

Välislingid 

Turda koduleht. Rumeenia ja inglise keeles
Leht turdaturism.ro. Rumeenia ja inglise keeles
 
Rumeenia linnad
Transilvaania
Danzigi vabalinn (1807–1813)

Danzigi vabalinn (prantsuse Ville Libre de Dantzig) oli pooleldi iseseisev linnriik, mille rajas Napoleon I Napoleoni sõdade ajal, ja mis kestis 9. septembrist 1807 kuni 22. jaanuarini 1813.

Ajalugu 
Preisimaa omandas Danzigi linna teise Poola jagamise käigus aastal 1793. Pärast Friedrich Wilhelm III lüüasaamist Jena ja Auerstedti lahingus (1806) sai Danzig Tilsiti rahu (1807) järgi vabaks linnaks, mille alad võeti Lääne-Preisimaa provintsilt. Danzigi linnriigi kontrolli alla jäi Danzigi linn (tänapäeva Poola linn Gdańsk) ja seda ümbritsevad alad.

Prantslased andsid linna üle 27. mail 1807, vabariik kuulutati välja 21. juulil. Preisimaa, Friedrich August I-se Saksimaa kuningriik ja Varssavi hertsogiriik pidid garanteerima riigi püsimajäämise. Napoleon määras linna juhtima komandör François Joseph Lefebvre, kes oli juhtinud linna vallutamist; tegelikult sai äsjaloodud riigi juhiks kindral Jean Rapp. Linnakodanikud pidid majutama Prantsuse sõjaväelasi ning maksma makse, kui Napoleon valmistus Venemaa vallutamiseks.

Kui prantslased Venemaalt taganema hakkasid, piiras Vene sõjavägi ka Danzigi linna; linna jäänud u 40 000 Prantsuse sõjaväelast olid sunnitud 2. jaanuaril 1814 lahkuma. Preisimaa võimud tegid Danzigist pärast Viini kongressi oma Lääne-Preisimaa provintsi pealinna, sellega oli vabalinna staatusel lõpp.

Vaata ka 
 Danzigi vabalinn

Napoleoni sõjad
Gdańsk
Dahomee vabariik

Dahomee vabariik (prantsuse: République du Dahomey) oli 11. detsembril 1958 asutatud Prantsusmaa autonoomne koloonia. Enne autonoomsuse saavutamist oli Dahomee vabariik olnud Prantsuse Dahomee. Dahomee sai iseseisvaks 1. augustil 1960.

Riik nimetati 1975. aastal Benini lahe järgi Beniniks (laht oli saanud nime tänapäeva Nigeeria aladel olnud Benini impeeriumi järgi). Nimi "Benin" oli neutraalne kõigi riigi rahvaste suhtes, "Dahomee" tuletas paljudele meelde kunagist fonide Dahomee kuningriiki.

Aafrika ajaloolised riigid
Benin
Elymais

Elymais, tuntud ka kui Elamais (Ἐλυμαΐς, tuntakse ka kreekapärast antiikaegset nime Elam) oli pooleldi iseseisev riik, mis eksisteeris alates teisest sajandist eKr kuni kolmanda sajandini pKr. Pärsia lahest põhjas, tänapäeva Iraani Khūzestāni provintsi aladel asunund riik oli suurema osa oma eksisteerimisajast Partia impeeriumi vasallriik. Pärimuse järgi olid Elymaisi inimesed head vibukütid, kes pärinesid Susa linnast, mis jääb Elymaisi aladest itta. Suurem osa Elymaisi elanikest olid tõenäoliselt Eelami inimeste järeltulijad. Elymaisil oli kolm provintsi: Massabatice, Corbiane ja Gabiane.

Elymaisi riigikeele kohta pole midagi teada. Sõna "elamiit" kasutati juba Ahhemeniidide riigi aegadel, 250 aastat enne Elymaisi teket. Elymaisi aladelt on leitud mitmeid arameakeelseid silte. Elymaisi riik lõppes, kui Sassaniidid territooriumi 3. sajandil pKr vallutasid.

Lähis-Ida ajaloolised riigid
Partia
Iraani ajalugu
Hõlm

Hõlm on mitmetähenduslik sõna:
Hõlm (riietus) on eest lahtikäivate riietusesemete üks pool
Hõlm (bioloogia) on väljalõigetega eraldatud osa taime lehest
Hõlm on adra osa (nt hõlmader)
Hõlm (inglise blade) on masina (nt buldooseri) eesosas olev tööorgan
Hõlm on vanas kõnepruugis embus, kaisutus

Vaata ka
Holm
Mart Raun

Mart Raun (sündinud 14. mail 1984) on eesti operaator ja pilditöötleja.

Ta lõpetas 2002. aastal Tallinna Kunstigümnaasiumi ja asus seejärel õppima Tallinna Ülikoolis kunstiõpetuse erialal. 2003. aastal vahetas eriala ning lõpetas 2007. aastal Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakooli bakalaureusekraadiga operaatori ja režissööri erialal.

Ta harrastab piltstsenaariumide joonistamist.

Filme
Ta on teinud operaatori- ja muud sellega seotud tööd eeskätt paljude dokumentaal- ja tudengifilmide juures, aga ka järgmistes mängufilmides:
 2009 – "Suits" (operaator)
 2009 – "Vasha" (fotograaf)
 2011 – "Kormoranid ehk nahkpükse ei pesta" (operaator)
 2016 – "Räägitakse, et tomatid armastavad rokkmuusikat" (operaator)
 2017 – "Keti lõpp" (fotograaf)
 2017 – "Heleni sünnipäev" (operaator, värvimääraja)
 2019 – "Uued algused" (operaator, värvimääraja)
 2021 – "Öölapsed" (kaasprodutsent, operaator, stsenaariumi toimetaja, värvimääraja, idee autor)

Välislingid
 Mart Rauna blogi

Sündinud 1984
Eesti filmioperaatorid
Eesti stsenaristid
1959. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses

1959. aasta Eesti-Soome maavõistlus maadluses toimus Tallinnas.

Eesti A kaotas Soome A-le 3,5:4,5 ja Eesti B Soome B-le 3:5. Eesti A-s võitsid Johannes Kotkas ja Jaan Roots, viigistasid Rein Tomingas, Helmut Puur ja O. Palmet, kaotasid V. Laas, V. Kovaljov ja Paul Kuldkepp.

Maadlusvõistlused
1959. aasta spordis
Krimmi Vabariik

Krimmi Vabariik on Venemaa Föderatsiooni poolt annekteeritud Ukraina Krimmi Autonoomse Vabariigi alal 2014. aastal moodustatud 1. järgu haldusüksus (föderatsiooni subjekt).

Vabariigi riigipea ning peaminister on Sergei Aksjonov.

Vaata ka
2014. aasta Krimmi kriis
ÜRO Peaassamblee resolutsioon 68/262

Viited
Pervomaiske (Pervomaiske rajoon)

Pervomaiske (ukraina keeles Первомайське, krimmitatari keeles Curçı) on alev Krimmi vabariigis Pervomaiske rajoonis.

Pervomaiske küla on esimest korda mainitud 1798. aastal.

Pärast Krimmi sõda (1853–1856) jäi küla tühjaks. 1860. aastatel tuli tühja külla Järvamaalt 30 eestlaste taluperekonda. 1886. aasta andmete järgi elas küla 28 majapidamises 167 inimest. Tollal oli külas ka luteriusu kabel ja väike kauplus.

Veel enne Teist maailmasõda elas külas palju eestlasi.

1959. aastal sai küla alevi õigused.

Alevis elab 8470 inimest (2014).

Väliseesti külad
Ukraina alevid
Krimm
Uputatud laevade monument

Uputatud laevade monument (ukraina keeles Пам'ятник затопленим кораблям, vene keeles Памятник затопленным кораблям) on mälestusmärk Krimmis Sevastopolis. See rajati Krimmi sõjas Sevastopoli kaitseks laevasõiduteele uputatud purjelaevade mälestuseks 1905. aastal. Uputatud laevade monument on Sevastopoli tuntumaid mälestusmärke ja seda on kujutatud linna vapil ja lipul. Monumendi autorid on skulptor Amandus Adamson, arhitekt Valentin Feldmann ja sõjainsener Friedrich Enberg. Monumendi kõrgus on 16,7 m. 

2009. aastal kanti monument Ukraina kultuurimälestiste registrisse, 2015. aastal Venemaa kultuurimälestiste registrisse.

Viited

Välislingid
 Памятник затопленным кораблям Sevastopoli veebisaidil

Ukraina mälestusmärgid
Sevastopol
Kurt Wünsche

Kurt Wünsche (sündinud 14. detsembril 1929 Obernigkis Sileesias (tänapäeval Oborniki Śląskie, Poola)) on endine Saksa DV riigitegelane.

Kurt Wünsche on pärit keemiku perekonnast. Ta kasvas üles Dresdenis. 1946. aastal astus ta Saksamaa Liberaaldemokraatlikku Parteisse ja Saksa Vaba Noorsoo Liitu. Gümnaasiumi lõpetamise järel töötas ta Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei Dresdeni ja Saksimaa allorganisatsiooni juhatuses. 1951. aastast alates oli ta partei Keskjuhatuse osakonnajuhataja. 1953. aasta detsembris arreteeriti ta Stasi poolt, kuid vabastati vahi alt neli kuud hiljem. Pärast vabastamist maksti talle 2000 Saksa DV marka kompensatsiooni, mis oli tolle aja kohta haruldane juhus. 1954–1972 oli Kurt Wünsche Rahvakoja (parlamendi) liige. Kaugõppes omandas ta kõrghariduse õigusteaduse alal Saksa Riigi- ja Õigusteaduse Akadeemias Potsdamis.

14. juulist 1967 kuni 16. oktoobrini 1972 oli Kurt Wünsche Saksa DV justiitsminister. Lisaks oli ta aastatel 1965–1972 üks Saksa DV Ministrite Nõukogu asetäitjatest. Eraomandusse kuulunud ja poolriiklike ettevõtete natsionaliseerimise küsimuses tekkinud erimeelsuste tõttu astus Wünsche 1972. aastal ministriametist tagasi. Seejärel töötas ta õigusteaduste õppejõuna Berliini Ülikoolis.

Teist korda oli Kurt Wünsche Saksa DV justiitsminister 1990. aasta 11. jaanuarist kuni 15. augustini.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Justiitsministrid
Sündinud 1929
Gerald Götting

Gerald Götting (9. juuni 1923 Nietleben (tänapäeval Halle linnaosa) – 19. mai 2015 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Gerald Götting oli pärit äriteenija perekonnast. 1941. aastal lõpetas ta gümnaasiumi. 1942–1945 oli ta Riigi Tööteenistuses ja teenis Luftwaffes. 1945. aastal oli ta lühikest aega ameeriklaste käes sõjavangis. 1946. aastal astus ta Kristlik-Demokraatlikku Liitu ja Saksa Vaba Noorsoo Liitu. 1946–1947 töötas ta Halle Sõjakahjude Ametis. 1947–1949 õppis Götting Halle-Wittenbergi Martin Lutheri Ülikoolis filosoofiat, vanu keeli, germanistikat ja ajalugu.

1947. aasta märtsis valiti ta Kristlik-Demokraatliku Liidu Saksi-Anhaldi allorganisatsiooni juhtkonda. 1947. aasta septembris sai ta Kristlik-Demokraatliku Liidu Peavalitsuse liikmeks. 19. oktoobril 1949 sai Gerald Götting Kristlik-Demokraatliku Liidu peasekretäriks. Suure töökoormuse tõttu katkesid ta ülikooliõpingud. 3. mail 1966 sai Gerald Götting Kristlik-Demokraatliku Liidu esimeheks. 1949–1950 oli ta Ajutise Rahvakoja ja 1950–1990 Rahvakoja (parlamendi) liige.

1953. aasta juuni töölisülestõusu Ida-Berliinis iseloomustas Götting, kes kiitis heaks ka nõukogude tankide kasutamise ülestõusnute vastu, 1953. aasta juulis muu hulgas järgmiselt: "Rahvastiku rahulolematust Berliinis kasutasid ära kinnimakstud jõmmid Lääne-Berliinist, kes olid varustatud jalgrataste ja müürseparõivastega ning kasutasid neid demonstratsioone teretulnud ajendina, et röövida ja hävitada.

12. maist 1969 kuni 29. oktoobrini 1976 oli Gerald Götting Rahvakoja president (parlamendi juhataja). 1976–1989 oli ta Rahvakoja asepresident (parlamendi asejuhataja). 1960–1989 oli ta üks Saksa DV Riiginõukogu aseesimeestest. 2. novembril 1989 astus Gerald Götting Kristlik-Demokraatliku Liidu esimehe kohalt tagasi. 17. novembril 1989 astus ta tagasi Saksa DV Riiginõukogust. 1989. aasta detsembrist kuni 1990. aasta veebruarini oli ta eeluurimisvangistuses kahtlustatuna partei raha isiklikel eesmärkidel kuritarvitamises. 1991. aasta veebruaris arvati ta Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu koosseisust välja. 9. juulil 1991 karistas Berliini Maakohus teda partei raha kuritarvitamise eest 18-kuulise tingimisi vabaduskaotusega.

Taasühinenud Saksamaal kirjutas ta alla mitmele SDV-d õigustavale avalikule pöördumisele.

Viited

Saksa DV Riiginõukogu liikmed
Saksa DV Rahvakoja liikmed
Saksa DV Kristlik-Demokraatliku Liidu poliitikud
Sündinud 1923
Surnud 2015
Kristian Põldma

Kristian Põldma (sündinud 19. septembril 1988 Tallinnas) on eesti näitleja.

2007. aastal lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 2007–2008 õppis ta Tartu Ülikoolis geograafiat ja lõpetas 2013. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia näitleja erialal. 

Alates 2013. aastast töötab ta Viljandi teatri Ugala näitlejana.

Viited

Välislingid
Kristian Põldma Ugala teatri kodulehel

Ugala näitlejad
Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia vilistlased
Sündinud 1988
Tõnu Sal-Saller

Tõnu Sal-Saller (sündinud 20. aprillil 1939) on eesti puhkpillimängija ja orkestrijuht.

Ta lõpetas 1965. aastal Tallinna Muusikakooli fagoti erialal.

1964. aastast mängis Eesti Raadio Sümfooniaorkestris. Lisaks mängis ansamblites Admiral ja Levimo saksofoni ja klarnetit.

1995. aastast orkestri Nissi Trollid juht.

Isiklikku
Tema poeg on Hendrik Sal-Saller. 5. mail 2019 toimus Nissi kultuurimajas Tõnu Sal-Salleri 80. sünnipäeva tähistav kontsert. Seal esinesid teiste hulgas Hendrik Sal-Saller, orkester Nissi Trollid ning kaheks looks tuli kokku ka ansambel Admiral (T. Sal-Saller, Tiit Varts, Ain Varts, Rein Roos, Tõnis Kõrvits jt).

Viited

Eesti puhkpillimängijad
Eesti orkestrijuhid
Sündinud 1939
Karl Steinhoff

Karl Steinhoff (sünninimi Carl Steinhoff; 24. november 1892 Herford – 19. juuli 1981 Wilhelmshorst) oli saksa jurist ja Saksa DV riigitegelane.

Karl Steinhoff oli pärit postiametniku perekonnast. Gümnaasiumi lõpetas ta 1910. aastal. Seejärel õppis ta esialgu ülikoolis kirjandust ja seejärel vahetas eriala ning asus õppima õigusteadust. Vahepeal võttis ta osa Esimesest maailmasõjast. Õigusteaduste doktoriks promoveeriti ta 1921. aastal. Seejärel töötas ta mitmetel administratiivsetel ametikohtadel. 1923. aastal astus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel oli ta 1933. aastal sunnitud administratiivtöölt lahkuma ja aastatel 1933–1945 töötas ta sündikuna ühes Berliini kartongivabrikus.

1945. aastal sai Karl Steinhoff Nõukogude okupatsioonitsoonis Brandenburgi peaministriks. 1949. aasta jaanuarist kuni 1950. aasta juulini oli Karl Steinhoff Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat. 1949–1954 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee ja Rahvakoja (parlamendi) liige.

12. oktoobrist 1949 kuni 9. maini 1952 oli Karl Steinhoff Saksa DV siseminister.

1949–1955 oli ta haldusõiguse professor Berliini Humboldti Ülikoolis.

Viited

Saksamaa juristid
Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Saksa DV siseministrid
Sündinud 1892
Surnud 1981
Kuldne tund

Kuldne tund on ajavahemik fotograafias, veidi pärast päikesetõusu ning enne päikeseloojangut. Kuldse tunni ajal on päevavalgus punakamat tooni, kui ajal mil Päike on kõrgemal taevas. Sõna "tund" on termini nimes kujundlik. Tegelikult ei ole kuldsel tunnil kindlalt määratavat kestust ning see oleneb vaatleja asukohast ning aastaajast.

Vaata ka
Hämarik, koit ja agu, eha ja videvik
Koidupuna ja ehapuna
Sinine tund
Polaarpäev

Atmosfäärioptika
Fotograafia
Hristo Stoichkov

Hristo Stoichkov (kuni 2012. aastani soovitatud transkriptsiooni järgi Stoičkov; bulgaaria keeles Христо Стоичков; sündinud 8. veebruaril 1966 Plovdivis) on Bulgaaria endine jalgpallur, ründaja.

1990. aastal võitis ta Euroopa kuldsaapa, misjärel liitus ta Hispaania kõrgliigasse kuuluva Barcelonaga, kus ta tuli viis korda Hispaania meistriks ja võitis ka 1991–92 hooajal Euroopa karika.

1994. aastal nimetati Stoichkov Euroopa parimaks jalgpalluriks.

Hispaanias kutsuti teda hüüdnimega El Pistolero.

Klubikarjäär

CSKA Sofia 
Stoichkov liitus Bulgaaria kõrgliiga klubiga CSKA Sofia 1984. aastal. Sofiaga tuli ta kolm korda Bulgaaria meistriks ja võitis neli korda karikat.

1989–90 hooajal lõi ta 30 liigamängus 38 väravat. Sellega oli ta Euroopa parim väravakütt ja võitis Euroopa kuldsaapa.

Sofia meeskonnas lõi Stoichkov kuue aasta jooksul 112 väravat 169 mängus.

Barcelona 
1990. aastal osteti Stoichkov Hispaania kõrgliiga klubisse Barcelona. Ta mängis toona Johan Cruijffi juhendamise all. 

Barcelonaga tuli ta viis korda Hispaania meistriks, neist neli korda järjestikustel aastatel, ja võitis ka 1992. aasta Euroopa karika. 1994. aastal valiti ta Euroopa parimaks jalgpalluriks. 

1996–97 hooajal tuli ta Barcelonaga Euroopa karikavõitjate karika võitjaks.

Hilisemad aastad 
Samuti on Stoichkov mänginud veel Itaalia klubis Parma. Pärast Barcelonat siirdus ta tagasi vanasse koduklubisse CSKA Sofia. Stoichkov esindas veel klubisid nii Saudi Araabias, Jaapanis kui ka Ameerika Ühendriikides.

Koondisekarjäär
Aastatel 1986–1999 mängis Stoichkov Bulgaaria jalgpallikoondises 83 mängu ja lõi 37 väravat.

Ta tegi oma debüüdi koondise rivistuses 23. septembril 1987 Belgia vastu. Oma esimese värava lõi ta sõpruskohtumises Katariga, kui Bulgaaria kaotas 3:2.

1994. aasta maailmameistrivõistlustel lõi Stoichkov kuus väravat, millega oli turniiri parim väravakütt. Ta aitas Bulgaarial jõuda poolfinaali ja valiti Romário ja Roberto Baggio järel MM-i kolmandaks parimaks mängijaks.

1996. aasta Euroopa meistrivõistlustel lõi ta kolmes mängus kolm väravat.

Stoichkov lõpetas koondisekarjääri 1997. aastal.

Saavutused

Meeskondlikud 
 CSKA Sofia
 Bulgaaria liiga: 1987, 1989, 1990
 Bulgaaria karikas: 1985, 1987, 1988, 1989
 Bulgaaria superkarikas: 1989
 Barcelona
La Liga: 1990–91, 1991–92, 1992–93, 1993–94, 1997–98
 Hispaania superkarikas: 1992, 1994, 1996
 Euroopa karikas: 1991–92
 Euroopa superkarikas: 1992, 1997
 Copa del Rey: 1996–97
 UEFA karikavõitjate karikas: 1996–97
 Al-Nassr
 Aasia karikavõitjate karikas: 1998
 Chicago Fire
 US Open Cup: 2000
 Bulgaaria jalgpallikoondis
 4. koht
 Jalgpalli maailmameistrivõistlused: 1994

Individuaalsed
 Ballon d'Or: 1994
 Euroopa kuldsaabas: 1990
 FIFA 100

Viited

Välislingid

Profiil veebilehel "National Football Teams"
Profiil saidil "RSSSF"

Bulgaaria jalgpallurid
FC Barcelona mängijad
Parma Calcio 1913 mängijad
Sündinud 1966
Aukonsulid
Bulgaaria diplomaadid
Mõisa tänav (Narva)

Mõisa tänav on tänav Narvas Soldina linnaosas. 

See algab Võidu prospektilt, kulgeb lääne poole, ristub Partisani tänavaga ja lõpeb Tiimani tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 730 m.

Narva tänavad
Vahtra tänav (Narva)

Vahtra tänav on tänav Narvas Soldina linnaosas. See algab Partisani tänavalt, kulgeb lääne poole, ristub Tiimani tänavaga ja lõpeb Rahu tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 716 m.

Enne Teist maailmasõda oli selles piirkonnas Vahtra tänav, mis kulges V Kadastiku tänava ja Kadaka tänava vahel. Sõja ajal hävisid selles piirkonnas kõik tänavad.

Tänav rajati uuesti Narva linna RSN TK otsusega nr 121 26. novembrist 1948 Kirovi tänava nime all. See sai nime Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei tegelase Sergei Kirovi järgi. Narva Linnavolikogu määrusega nr 70/30 27. septembrist 1995 ennistati tänava nimi Vahtra tänav.

Viited

Narva tänavad
Ruuminurk

Ruuminurk on ruumi osa, mida piirab kooniline pind ja seda lõikav kate. Kooniline pind  koosneb koonuse moodustajatest – ruuminurga tippu mingi juhtjoone kõigi punktidega ühendavatest kiirtest. Juhtjoon võib olla mitmesuguse kujuga kinnine joon, ka nt ruut või ring. 

Ruuminurka kirjeldab valem
 
kus A on katte pindala ja r koonuse moodustaja pikkus. Niisiis on ruuminurk dimensioonita suurus.

Ruuminurga ühik on steradiaan, tähis sr (vastav tasanurga ühik on radiaan). Ruuminurk 1 sr piirab 1 m raadiusega keral pindala 1 m2. Kera pindala on teatavasti , seega kogu kera hõlmav ruuminurk 
.

Vaata ka
nurk
ruutkraad
steradiaan

Viited 

Optika 
 Nurgaühikud
Špalernaja vangla

Špalernaja vangla (vene keeles Дом предварительного заключения, lühend ДПЗ, ka Шпалерная тюрьма) on Venemaal Peterburis aadressil Špalernaja tänav 25 asuv vangla. Vangla avati 1. augustil 1875 ja see oli esimene  eeluurimisvanglaks ehitatud vangla Venemaal.

Tuntud vange
Vladimir Lenin (1895-1897)

Eestiga seotud vange
Marta Lepp
Reino Ylönen

Välislingid
Pilt vanglast soome vikipeedias

Venemaa vanglad
Peterburi ehitised
IM Arvutid

IM Arvutid AS on Apple'i toodete volitatud edasimüüja Eestis, Lätis ja Soomes, samuti Apple'i ametlik hoolduspartner.

Ettevõte tegutseb alates 1993. aastast, omades 11 Apple'i kauplust, nendest 3 Tallinnas, 1 Tartus, 2 Riias, 1 Vilniuses ja tütarettevõte 4 kauplusega Soomes. IM Arvutid 2015. aasta müügikäive oli 15 miljonit eurot.

IM Arvutid AS on Apple'i sertifitseeritud hooldusettevõte, kus tehakse hooldust ja remonti kõigile Apple'i seadmetele. Alates 1. septembrist 2010 on IM Arvutid ka volitatud iPhone'i hooldusettevõte.

10. oktoobril 2019 teatas Margus Linnamäele kuuluv valdusfirma UP Invest ettevõtte IM Arvutid ostmisest.

Ajalugu
 1992. aasta detsember – ettevõtte asutamine.
 1993. aasta jaanuar – alustati müügitegevust, keskendudes Apple'i toodete müümisele.
 2004. aasta oktoober – IM Arvutid avas esimese müügisalongi.
 2006. aasta detsember – esimene esindussalong Tallinna Kaubamaja 5. korrusel.
 2007. aasta juuli – Tartu esindussalong, Tartu Kaubamaja 2. korrusel.
 2008. aasta juuli – Apple Premium Reseller salongi avamine Narva mnt 7 iDeal Solutions.
 2008. aasta juuli – iDeal salong Riias, www.ideal.lv
 2008. aasta august – iDream salong Vilniuses, www.idream.lt
 2008. aasta august – Tartu salong kolis Küütri tänavale Rüütli Keskusse.
 2009. aasta oktoober – Kaubamaja salong kolis Solaris Keskusse.
 2011. aasta november – Solarise salongist sai esimene Apple 2.0 kontseptsiooniga pood Baltikumis.
 2011. aasta juuni – IM Arvutid ostis Kristiine keskuses iDreami salongi.
 2012. aasta märts – avati Narva mnt 7 iDeal refit 2.0 APR salong.
 2012. aasta oktoober – avati Kristiine 2.0 APR salong.
 2014. aasta aprill – suleti Narva mnt 7 iDeali salong.
 2015. aasta jaanuar – IM Arvutid avas Tartu Lõunakeskuses iDeal APR Tartu müügisalongi.

Viited
Kajakas (Tšehhov)

"Kajakas" on Anton Tšehhovi neljavaatuseline näidend. Tšehhov kirjutas selle 1895–1896 ja esimest korda avaldati see ajakirja Russkaja Mõsl (vene «Русская мысль») 1896. aasta 12. numbris. Näidend kanti esimest korda ette 17. oktoobril 1896 Peterburi Aleksandra Teatris.

Näidendit "Kajakas" hakkas Tšehhov kirjutama 1894. aastal Melihhovos, mõisa aias puude varjus asuvas väikeses majakeses, mille ta oli lasknud endale ehitada, et saada vähegi rahu lõputust külalistevoolust. "Kajaka" esialgne variant valmis novembris 1895, kuid see ei meeldinud Tšehhovile endalegi ning kirjutades Suvorinile ütles ta: "Olen pigem rahulolematu kui rahul, ja lugedes oma äsjasündinud näidendit, veendun veel kord, et ma pole mingi dramaturg." Aastal 1896 tegi Tšehhov siiski näidendi kallal veel tööd ja 20. augustil 1896 andis Peterburi tsensor loa näidendi lavaletoomiseks. See esietendus 17. oktoobril 1896 Peterburi Aleksandra teatris. "Kajaka" esietendust tabas fiasko ning ajalehekriitikud ja kirjanikud (sh Lev Tolstoi) hindasid näidendi väga halvaks. Vaatamata sellele tõi teine etendus, mis toimus 21. oktoobril, kaasa tõelise edu. Lavastuse peaosatäitja Vera Komissarževskaja kirjutas Tšehhovile: "Tulen teatrist. Meie võitsime. Edu on täielik, üksmeelne. Küll mulle meeldiks teid praegu siin näha, veel rohkem meeldiks, et te kuuleksite, kuidas publik karjub: "Autor! Autor!""

Viited

Näidendid
Anton Tšehhovi teosed
1896. aasta kirjandusteosed
Tõnu Mäsak

Tõnu Mäsak (21. september 1936 – 27. mai 2016) oli eesti maalikunstnik ja kauaaegne ERKI õppejõud.

Elulugu
Tõnu Mäsak alustas kunstiõpinguid Tartu kunstikoolis 1950. aastal ja lõpetas selle 1957. aastal joonistamise ja joonestamise õpetaja kutsega. Õpinguid jätkas ta Tallinnas Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas 1963. aastal maalikunstniku kvalifikatsiooniga. Tema juhendaja oli Valerian Loik.

Aasta pärast kunstiinstituudi lõpetamist töötas Mäsak Valga I Keskkoolis ja Valga II 8-klassilises Koolis joonistamise ja joonestamise õpetajana. 1965. aastast oli ta tagasi Tallinnas ning oli 1992. aastani seotud ERKI joonistuskateedriga.

Looming
Näitustel hakkas Tõnu Mäsak esinema 1959. aastast, algul noorte kunstnike näitustel, siis Tallinna kevadnäitustel ja vabariiklikel aastanäitustel. 1972. aastal oli tema esimene isikunäitus Tallinna Kunstihoone sektsioonide saalis ning selle põhjal võeti ta ka Kunstnike Liidu liikmeks. Teine isikunäitus oli ERKI-s ja kolmas Draakoni galeriis 1997. aastal, viimane aga 2001. aastal Pirita stuudiogaleriis.

Tõnu Mäsak oli peamiselt portretist. Portreeloomingus on ta kujutanud eelkõige oma kolleege, kunstnikke ja kunstiteadlasi (Jaan Vares, Evi Mardna, Leo Gens, Heinz Valk, Valdemar Väli), aga ka teadlasi (Ants Viires).

Eesti maalikunstnikud
Tartu Kunstikooli vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia õppejõud
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1936
Surnud 2016

Välislingid
Tõnu Mäsaku ametlik koduleht
Canon

Canon Inc. (jaapani キヤノン株式会社) on rahvusvaheline elektroonikaettevõte, mille peakorter asub Tōkyōs Jaapanis.

Ettevõte toodab muu seas fotoaparaate, videokaameraid, optikaseadmeid, televisioonitehnikat, IT-seadmeid (nt printereid).

Ettevõte asutati 10. augustil 1937. 2017. aasta seisuga oli ettevõttel üle maailma 383 tütarettevõtet ja nendes töötas kokku umbes 197 000 inimest.

Välislingid
 Ettevõtte koduleht

Elektroonikaettevõtted
Jaapani ettevõtted
 
New Yorgi börsil noteeritud ettevõtted
Belgia kuninglikud õukonnavarustajad
Sinine eukalüpt

Sinine eukalüpt (Eucalyptus globulus) on eukalüpti perekonda kuuluv igihaljas puu.

Botaanilised tunnused

Sinine eukalüpt võib kasvada 30–55 m kõrguseks, mõned eukalüptipuud on Californias kasvanud ka 80 m kõrguseks. Kasvab enamasti tiheda monokultuurina. 

Jäiklehised lehed kasvavad 10–30 cm pikkuseks. 

Õied asetsevad okstel kas ühekaupa või sarikas. Õisi tolmeldavad putukad ja koolibrid.

Vili on 6–25 mm diameetriga kupar, kupar avaneb küpsenult kiirelt ja rohked seemned kantakse tuulega uutesee kasvukohtadesse. Seemne kupar on peaaegu tulekindel.  

 
 
Seemnete idanemine on epigeiline. 

Sinine eukalüpt ei kasvata peajuurt, vaid juurestiku.

Eluvorm

Sinine eukalüpt on puu. Raunkiæri eluvormiliigituses on tema eluvormiks fanerofüüt.

Nomenklatuur ja süstemaatika

Sinisel eukalüptil liigitatakse neli alamliiki:
Eucalyptus globulus ssp. bicostata 
Eucalyptus globulus ssp. globulus
Eucalyptus globulus ssp. maidenii 
Eucalyptus globulus ssp. pseudoglobulus .

Levik

Nende puude kodumaa on Tasmaania ja Austraalia kaguosa. Californiasse ja Hawaiile isutati need puud vastavalt 1856. ja 1865. aastal.

Paljunemine

Lisaks sugulisele paljunemisele on sinine eukalüpt äärmiselt fertiilne ka peaaegu mistahes taimeosa sattumisel vähegi vastuvõtlikumasse pinnasesse või ka puu enese küljes – tüvel, moondunud juurekaelal jne.

Eukalüptiõli

Eukalüpti eeterlikku õli (Eucalypti aetheroleum) saadakse värskete või osaliselt kuivatatud lehtede ja noorte varte destilleerimisel veeauruga.

Eripärad

Suure õlisisalduse tõttu äärmiselt tuleohtlik ja elumajade lähedusse ei soovitata kasvama panna, kuid see ei tähenda et sinine eukalüpt tule tagajärjel tulesurma sureks, puu taastub ja sureb üksnes harva.

Viited

Välislingid
 

 Eucalyptus globulus (Tasmanian blue gum)
 Roger G. Skolmen and F. Thomas Ledig, Bluegum Eucalyptus
 Sissekanne COL-is
 Sissekanne GRIN-is
 Sissekanne ITIS-es

Eukalüptid
Dragan Stojković

Dragan Stojković (sündinud 3. märtsil 1965 Nišis) on Serbia jalgpallitreener ja endine jalgpallur, poolkaitsja.

Aastatel 2008–2013 juhendas ta Jaapani klubi Nagoya Grampus ja 2015–2020 Hiina klubi Guangzhou R&F. Alates 2021. aasta märtsist on Stojković Serbia jalgpallikoondis peatreener.

Aastatel 2016 ja 2021 on Stojković valitud Serbia aasta jalgpallitreeneriks.

Koondisekarjäär
Jugoslaavia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1983–2001 kokku 84 mängu ja lõi 15 väravat.

Välislingid
 

Serbia jalgpallurid
Serbia jalgpallitreenerid
Marseille Olympique'i jalgpallurid
Verona Hellase mängijad
Ligue 1 mängijad
Sündinud 1965
Albaania Demokraatlik Valitsus

Albaania Demokraatlik Valitsus (albaania: Qeveria Demokratike e Shqipërisë) loodi 20. oktoobril 1944 Rahvusliku Vabastusliikumise poolt, kui Albaania partisanide vastupanu aastatel 1940–1944 hakkas lõpule jõudma. Ajutine valitsus võttis võimu pärast maa vabastamist Saksa vägedest 28. novembril. Selle vahepeaminister oli Albaania Kommunistliku Partei peasekretär Enver Hoxha. Ajutine valitsus pidi tegutsema kuni demokraatlike valimiste korraldamiseni ja Põhiseadusliku Kogu kokkukutsumiseni. 

Valitsust juhtis Rahvuslik Vabastusliikumine, milles omakorda domineeris Kommunistlik Partei. Algusest peale oli Demokraatlik Valitsus tegelikult kommunistlik diktatuur. See tõrjus kõrvale rahvusliku Balli Kombëtari, ülesande tegi mõnevõrra kergemaks viimase koostöö natsidega. Kuningas Zog I tõugati troonilt ja LNC lõi kiiresti vennalikud suhted teiste sotsialistlike riikidega.

Valimised korraldati 2. detsembril 1945. Selleks ajaks oli LNC end ümber nimetanud Albaania Demokraatlikuks Rindeks, mis oli ainus valimistel võistlev organisatsioon. 10. jaanuaril 1946 kuulutati välja Albaania Rahvavabariik.

Vaata ka 

 Albaania ajalugu

Albaania ajalugu
Albaania Teises maailmasõjas
Troitski

Troitski (vene keeles Троицкий) on:
Troitski on küla Tšuvaši Vabariigis Alatõri rajoonis
Troitski on küla Tšuvaši Vabariigis Poretskoje rajoonis
...

Vaata ka
Novotroitski
Troitsk
Troitsk (Moskva)
Troitski rajoon
Troitskije
Patrick M'Boma

Patrick M'Boma (sündinud 15. novembril 1970) on Kameruni endine jalgpallur, ründaja.

Koondisekarjäär
Kameruni jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1995–2004 57 mängu ja lõi 33 väravat.

Välislingid
 

Kameruni jalgpallurid
Paris Saint-Germaini jalgpallurid
FC Metzi mängijad
Cagliari Calcio mängijad
Parma Calcio 1913 mängijad
Sunderland AFC mängijad
Sündinud 1970
Uwe Rahn

Uwe Rahn (sündinud 12. mail 1962) on Saksamaa endine jalgpallur, ründaja.

Koondisekarjäär
Saksamaa jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1984–1987 14 mängu ja lõi 5 väravat.

Välislingid
 

Saksamaa jalgpallurid
Mönchengladbachi Borussia mängijad
1. FC Kölni jalgpallurid
Hertha BSC jalgpallurid
Frankfurdi Eintrachti jalgpallurid
Sündinud 1962
Albert Hansen

Albert Hansen (7. september 1902 Tallinn – 23. detsember 1983 Tallinn) oli eesti puidu- ja metallikunstnik ning kunstipedagoog.

Elulugu 
Albert Hansen sündis 1902.aastal Tallinnas, erialast haridust asus omandama Riigi Kunsttööstuskooli 1918.aastal, mille lõpetas puutöö alal 1924, omandades ühtlasi õiguse õpetada joonistust, joonestamist ja käsitööd. Pärast koolilõpetamist töötas Hansen Narva Ühis- ja Kommertsgümnaasiumites joonistamise ja poeglaste käsitöö õpetajana ühe aasta, siis teenis kaitseväes aega aastatel 1925 - 1926. Pärast kaitseväeteenistust kutsuti Hansen Riigi Kunsttööstuskooli tööle, juhtima ja arendama puutöö osakonda. Osakonda juhatas ta aastail 1926 kuni 1937, tema 16 õpilase hulgast on tuntumad Otto Tammeraid, Harry Tertsius, Arseni Mölder ja Osvald Pallase. Noil aastail oli puutöökunsti järele üsnagi suur nõudlus. Hanseni ja ta õpilaste oskusi vajati nii ühiskondlikes hoonetes (Oru loss) kui ka arvukates kodudes (laevalgustid, toolide seljatoed, mööblireljeefid, küünlajalad, raamatutoed, kirjutuslaua garnituurid, dekoratiivne plastika).

Õppetöö vaheaegadel käis Hansen 1927 ja 1928 Saksamaal, Bad Warmbrunni puutöökoolis end täiendamas.

Kuulus rakenduskunstnike ühendusse Dekoor.

Isiklikku 
Alberti onu oli kirjanik Anton Hansen Tammsaare. Tema abikaasa oli tekstiilikunstnik Ellen Hansen. Arhitekt Tiit Hansen on nende poeg. Tekstiilikunstnik Aet Ollisaar on tema tütretütar.

Viited 

Eesti tarbekunstnikud
Eesti represseeritud isikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1902
Surnud 1983
Lens

Lens (prantsuse hääldus [lɑ̃s]) on linn Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Linn on samanimelise kantoni keskus.

Linnas tegutseb jalgpalliklubi RC Lens ning nende kodustaadion Stade Bollaert-Delelis on olnud jalgpalli maailma- ja Euroopa meistrivõistluste ning ragbi maailmakarikavõistluste võistluspaik.

Viited 

Prantsusmaa linnad
Pas-de-Calais' departemangu vallad
36 (Tallinna bussiliin)

36 on bussiliin Tallinnas. See sõidab Väike-Õismäelt Viru väljakule. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ja liin on käigus iga päev

Liini marsruut: Õismäe tee, Paldiski maantee, Järveotsa tee, Akadeemia tee, E. Vilde tee, Ehitajate tee, Turu plats, Pärnu maantee.

Peatused alates Väike-Õismäest: Väike-Õismäe parkla, Väike-Õismäe , Järveotsa tee, Järveotsa kool, Pöörise, Kadaka, Akadeemia tee, Kaja, E. Vilde tee, Männi, Tehnikaülikool, Nõmme, Roheline, Rahumäe, Kirde, Kurni, Risti, Järve, Hallivanamehe, Kalev, Tallinn-Väike, Vineeri, Kosmos, Vabaduse väljak, Viru.

Peatused alates Virust: Viru, Vabaduse väljak, Kosmos, Vineeri, Tallinn-Väike, Kalev, Hallivanamehe, Järve, Virve, Risti, Kirde, Rahumäe, Roheline, Nõmme, Tehnikaülikool, Männi, Kaja, Akadeemia tee, Kadaka, Pöörise, Järveotsa kool, Järveotsa tee, Väike-Õismäe, Väike-Õismäe parkla.

Tallinna bussiliinid
Christophe Jallet

Christophe Jallet (sündinud 31. oktoobril 1983 Cognacis) on Prantsusmaa jalgpallur, paremkaitsja. Ta mängib Ligue 1 klubis Amiens.

Prantsusmaa koondisse kuulus Jallet aastatel 2012–2017. Debüüdi Prantsusmaa rahvuskoondises tegi ta 9. augustil 2012 sõprusmängus Uruguayga. Oma teises mängus, mis toimus 11. septembril 2012, lõi ta koondise koosseisus Valgevene vastu esimese värava.

Saavutused

Paris Saint-Germain 
 Prantsusmaa meister: 2012/13, 2013/14
 Coupe de France: 2009/10
 Coupe de la Ligue: 2013/14
 Trophée des champions: 2013

Prantsusmaa jalgpallurid
FC Lorienti jalgpallurid
Paris Saint-Germaini jalgpallurid
Lyoni Olympique'i mängijad
OGC Nice'i jalgpallurid
Amiens SC mängijad
Ligue 1 mängijad
Sündinud 1983
Ida Anton-Agu

Ida Rosalie Anton-Agu (14. november 1904 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 6. märts 1993) oli eesti maalikunstnik ja pedagoog.

Elulugu
Alghariduse sai Leebiku algkoolis ja Helme Kõrgemas Algkoolis. 1921. aastal astus Valga Tütarlaste Gümnaasiumi, mille reaalharu lõpetas 1926. aastal. 1926. aasta sügisel asus õppima Pallase kunstikooli, õppides lühemate vaheaegadega Kujutava Kunsti Sihtkapitali ning Tartu linna stipendiaadina. Lõpetas kooli maali erialal 1935. aastal  Ado Vabbe õpilasena. Oli aastatel 1939–1940 Eesti Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapitali kodumaine stipendiaat. 

Töötas aastatel 1947–1951 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis assistendina ja 1952–1960 Tartu kuulmishäiretega laste internaatkoolis õpetajana. Aastast 1936 Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu ning aastast 1944 Eesti Nõukogude Kunstnike Liidu liige (1956–1958 nimekirjast kustutatud).

Looming
Ida Anton-Agu on kujutanud valdavalt realistlikel, sumeda koloriidiga maalidel vanu talumaju, elus osatuks jäänud inimesi ja lihtsat kodumaastikku ning interjööre. Loonud ka lillemaale. Esmaesinemine näitustel 1935. aastal Tartus, 1937. aastal eesti kunsti näitusel Riias ja Kaunases.

Eesti maalikunstnikud
Eesti pedagoogid
Sündinud 1904
Surnud 1993
N'Golo Kanté

N'Golo Kanté (sündinud 29. märtsil 1991 Pariisis) on Prantsusmaa jalgpallur. 

Ta mängib inglise klubis Chelsea ja Prantsusmaa koondises keskpoolkaitsja kohal. Hooajal 2015–2016 mängis ta Leicester Citys ja tuli klubi koosseisus Inglismaa meistriks.

Debüüdi rahvuskoondises tegi N'Golo Kanté 25. märtsil 2016 Hollandi vastu. Esimese värava lõi ta juba järgmises mängus, oma 25. sünnipäeval, 4:2 võidumängus Venemaa vastu.

2017. aastal valiti ta Prantsusmaa aasta jalgpalluriks.

Klubikarjäär

Leicester City 
Debüüdi Premier League'is tegi ta hooaja 2015–2016 esimeses mängus Sunderlandi vastu, sekkudes mängu teise poolaja lõpus. Hooaja ainsa värava lõi ta Premier League'is 7. novembril 2015 kodumängus Watfordi vastu.

Chelsea 
2016. aasta juulis suundus Kanté 32 miljoni naelsterlingi eest Chelseasse. Ta sõlmis klubiga lepingu viieks aastaks.

Premier League'i hooaja 2016–2017 debüüdi tegi ta hooaja esimeses mängus 15. augustil West Ham Unitedi vastu, kus teenis kollase kaardi juba mängu kolmandal minutil. Esimese värava lõi ta Premier League'is Chelsea meeskonnas sama aasta 23. oktoobril mängus Manchester Unitedi vastu.

Ta valiti Premier League'i hooaja 2016–2017 parimaks mängijaks. Teist hooaega järjest valiti ta Premier League'i sümboolsesse koosseisu.

2018. aastal valiti ta Chelsea aasta jalgpalluriks.

Saavutused
Leicester City
Inglismaa meister: 2015–16

Chelsea
 Inglismaa meister: 2016–17
 FA Cup: 2017–18
UEFA Euroopa Liiga: 2018–19

Viited

Välislingid 

Prantsusmaa jalgpallurid
SM Caeni jalgpallurid
Leicester City FC mängijad
Chelsea FC mängijad
Ligue 1 mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1991
Antoine Griezmann

Antoine Griezmann (; sündinud 21. märtsil 1991 Mâconis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Atlético ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.

2016. aastal on ta valitud Prantsusmaa aasta jalgpalluriks.

Klubikarjäär 
Griezmann alustas oma klubikarjääri 2009. aastal Hispaania klubis Real Sociedad, kus ta mängis 2014. aastani.

28. juulil 2014 liitus Griezmann teise Hispaania kõrgliiga klubiga Madridi Atlético. 

Ta tegi oma debüüdi Atlético rivistuses 2014. aasta Hispaania superkarikas Madridi Reali vastu, tulles 57. minutil vahetusest. Esimese värava lõi Griezmann 17. septembril 2014 Meistrite Liiga grupifaasi kohtumises Olympiakósiga.

Hooajal 2014–2015 vali ta La Liga hooaja sümboolsesse koosseisu ja 2016. aastal La Liga aasta jalgpalluriks.

2019. aasta juulis siirdus ta FC Barcelonasse. 2021. aasta augustis naasis ta laenule Atléticosse.

Koondisekarjäär 
2010. aastal tuli ta Prantsusmaa alla 19-aastaste koondisega Euroopa meistriks.

Griezmann debüteeris Prantsusmaa jalgpallikoondises 2014. aastal sõprusmängus Hollandi vastu ja lõi esimese värava koondises samal aastal sõprusmängus Paraguayga. 

2018. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta neli väravat: esimeses alagrupimängus Austraaliaga, teise kaheksandikfinaalis Argentina vastu, mõlemad neist olid penaltid, kolmanda värava veerandfinaalis Uruguay vastu tänu väravavahi eksimusele, ning neljanda taas penaltist finaalis Horvaatia vastu. Horvaatia alistati finaalis 4:2 ja tuldi maailmameistriks. Griezmann võitis turniiril pronkspalli auhinna.

Ta on koondises Prantsusmaad esindanud ka 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kus kaotati finaalis Portugalile. Prantsusmaal peetud EM-il tõusis ta enim väravaid löönud mängijaks; samuti valiti ta turniiri parimaks jalgpalluriks.

Saavutused 
Real Sociedad
Segunda División: 2009–10
Madridi Atlético
Supercopa de España: 2014
UEFA Euroopa Liiga: 2017–18
UEFA Superkarikas: 2018
Barcelona
Copa del Rey: 2020–21

Viited

Välislingid 

 Profiil Madridi Atlético kodulehel

Prantsusmaa jalgpallurid
Real Sociedadi mängijad
Madridi Atlético mängijad
FC Barcelona mängijad
La Liga mängijad
Sündinud 1991
Careca

Antônio de Oliveira Filho (tuntud nime Careca all; sündinud 5. oktoobril 1960 Araraquaras) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.

Klubikarjääri alustas ta Guaranis. 1982. aastal valiti ta Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.

1983. aastal liitus ta São Pauloga. 1986. aastal tuli ta klubiga Brasiilia meistris. Samal hooajal oli ta 25 väravaga Brasiilia kõrgliiga suurim väravakütt ning ta valiti hooaja parimaks mängijaks. Aastatel 1985 ja 1987 võitis ta klubiga São Paulo osariigi meistrivõistlused Campeonato Paulista.

Ta kuulus Brasiilia koondisse 1986. ja 1990. aasta maailmameistrivõistlustel ning 1983. ja 1987. aasta Copa Américal. 1986. aasta maailmameistrivõistlustel Mehhikos lõi ta viis väravat.

Aastatel 1987–1993 mängis ta Itaalia kõrgliiga klubis Napoli. 1989. aastal võitis ta klubiga UEFA karika. 1990. aastal tuldi Itaalia meistriks ja superkarikavõitjaks.

Koondisekarjäär
Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1982–1993 60 mängu ja lõi 29 väravat.

Välislingid
 

Brasiilia jalgpallurid
São Paulo FC mängijad
SSC Napoli mängijad
Santos FC mängijad
Serie A mängijad
Sündinud 1960
Edílson

Edílson da Silva Ferreira (sündinud 17. septembril 1970 Salvadoris) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.

Ta kuulus Brasiilia koondisse 2002. aasta maailmameistrivõistlustel, mil tuldi viiendat korda maailmameistriks. Edílson käis väljakul neljas kohtumises. Ta kuulus Brasiilia koondisse ka 1995. aastal Umbro Cupil, mil tuldi samuti esimeseks, ning 1993. aasta Copa Américal.

1998. aastal pälvis ta Corinthianses mängides Brasiilia kõrgliiga hooaja parimale mängijale antava Bola de Ouro.

Koondisekarjäär
Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1993–2002 21 mängu ja lõi 6 väravat.

Välislingid
 

Brasiilia jalgpallurid
Sociedade Esportiva Palmeirase mängijad
Lissaboni Benfica jalgpallurid
Sport Club Corinthians Paulista mängijad
Clube de Regatas do Flamengo mängijad
Cruzeiro Esporte Clube mängijad
Esporte Clube Vitória mängijad
Club de Regatas Vasco da Gama mängijad
Esporte Clube Bahia mängijad
Sündinud 1970