joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Maret Kernumees

Maret Kernumees (kuni 1936 Kirnmann; 20. juuli 1934 – 12. märts 1997) oli eesti kunstnik.

Elukäik 
Ta õppis aastatel 1942–1952 Kehra Keskkoolis ja lõpetas 1953. aastal Tallinna 7. Keskkooli.

Ta õppis alates 1953. aastast Moskva Raamatukogundusinstituudis ja alates 1954. aastast Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudis, lõpetas viimase 1960. aastal raamatugraafikuna. 

Töötas 1960–1967 ajalehe Säde tehnilise toimetajana ja illustraatorina. 

On loonud ka romantilisi akvarelltehnikas maastikke. Kuulus 1967. aastast Eesti Kunstnike Liitu.

Isiklikku
Tema isa oli maalikunstnik Raoul Kernumees.

Viited

Kirjandus 
Rein Loodus. "Kernumees, Maret, raamatugraafik". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 177

Välislingid
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti kunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1934
Surnud 1997
Oleg Efrim

Oleg Efrim (sündinud 7. novembril 1975 Corneștis, Ungheni rajoonis) on Moldova poliitik (Moldova liberaaldemokraatlik partei). Ta oli Moldova justiitsminister.

Ta lõpetas aastal 1997 Moldova Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.

Ta oli 6. maist 2011 kuni 10. detsembrini 2014 Moldova justiitsminister (Vlad Filati teises valitsuses ja Iurie Leancă valitsuses).

Moldova juristid
Moldova poliitikud
Justiitsministrid
Sündinud 1975
Shakespeare's Sister

Shakespeare's Sister (eesti keeles Shakespeare'i õde) võib olla:

Shakespears Sister, Siobhan Fahey poolt asutatud pop-rock ansambel
"Shakespeare's Sister", ansambli The Smiths laul
Osa Virginia Woolfi esseest "A Room of One's Own", mis räägib väljamõeldud tegelasest Judith Shakespeare'ist. Õige Judith Shakespeare oli hoopiski William Shakespeare'i ja Anne Hathaway tütar.
Joan Shakespeare, William Shakespeare'i õde
Üksnurme mõis

Üksnurme mõis (saksa keeles Uxnorm) oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Saku valdaÜksnurme küla lähedale.

Mõis asutati 1630. aastatel. Mõisal on olnud palju omanikke. Mõisa kahekorruselise peahoone ehitasid 1860 Pahlenid.

Viited

Välislingid

Üksnurme (Keila khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Pahlenite mõisad
Gernetite mõisad
Eestimaa rüütlimõisad
Harjumaa mõisad
Keila kihelkond
Saku vald
Paunküla mõis

Paunküla mõis (saksa keeles Paunküll) oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Kose valda.

Ajalugu
Mõisat mainiti esimest korda 1493. Mõisal oli palju omanikke, ajavahemikus 1750-1754 omasid mõisat Hagemeisterite suguvõsa. Hagemeisterite perekonnale jäi mõis 1919. aastani, kui rentnikuks sai Julius von Hagemeister.

19. sajandi alguses ehitati stiilne ühekorruseline klassitsistlik peahoone, mis 1905 põles maha. Põlenud peahoone asemele ehitati historitsistlik hoone.

Paunküla mõisa põletamine 1905. aastal
1905. aasta sündmuste keerises pandi mõis põlema ja see sai tugevasti kannatada. Kahju hinnati hiljem 33 000 rublale. Mihkel Aitsami kirjeldab mõisas toimunud rüüstamist järgnevalt:

Viited

Välislingid

Harjumaa mõisad
Kose kihelkond
Kose vald
Maydellide mõisad
Derfeldenite mõisad
Pikavere mõis

Pikavere mõis (saksa keeles Pickfer) oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Raasiku valda.

Mõisat on esimest korda mainitud aastal 1446.  

Mõisa piklik ühekorruseline klassitsistlik peahoone on ehitatud 19. sajandi alguses. 1939 ehitati see ümber koolihooneks.

Viited

Välislingid

Harjumaa mõisad
Kose kihelkond
Raasiku vald
Maydellide mõisad
Vana-Harmi mõis

Vana-Harmi mõis (saksa keeles Alt-Harm; ka Ojasoo mõis) oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. 

Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Kose valda Ojasoo küla lähedale.

Mõisat mainiti esimest korda 1417. Vanabalti tüüpi peahoone ehitati kas 18. sajandi I poolel või veel varem. 

Ojasoo mõisas oli piiritusetehas (toodang 1,2 miljonit pange, aastal 1893/94), meierei, vesi-jahuveski, auru-saeveski ja tellisetehas.

Vaata ka
Uue-Harmi mõis

Viited

Välislingid

Harjumaa mõisad
Kose kihelkond
Kose vald
Tollide mõisad
Eesti Rahvusraamatukogu galeriid

Eesti Rahvusraamatukogu galeriides tutvustatakse pikaajalise traditsioonina Eesti Rahvusraamatukogu kogusid, Eesti kultuuripärandit ja väliskultuuri. Galeriide tegevust koordineerib Eesti Rahvusraamatukogu näituste osakond, mis asutati 1. mail 1994.

Eesti Rahvusraamatukogu eri korrustel paiknevad kuus galeriid, mis loovad võimalused mitmesuguste näituste eksponeerimiseks. Galeriide arhitektuurse plaani on loonud Rahvusraamatukogu arhitekt Raine Karp ja saalide sisekujunduse autor on Sulev Vahtra.

Püsiekspositsioonidena on avatud kaks galeriid: Eduard Wiiralti galerii ja Eesti riiklike teenetemärkide galerii.

Galeriid 
Peanäitusesaal

Peanäitusesaal jääb Eesti Rahvusraamatukogu peasissepääsust paremale. Saal on ehitatud spetsiaalselt raamatukogu näitusesaaliks. Näitusesaali sissekäigus on kaks sepisväravat (Taivo Linna "Linnuparv", 1992–1993), saali seinad on dolomiidist ja seda toetab keskne neljatahuline piilar. Läbi selle on galerii seinapind jagatud kuueks petiknišiks, mis võimaldab ekspositsiooni liigendada. Galerii on valgustatud üld- ja punktvalgustusega.

Fuajeegalerii

Fuajeegalerii jääb Eesti Rahvusraamatukogu peasissepääsust samuti paremale. Tegemist on avatud kõrgete dolomiitseintega alaga, mis võimaldab eksponeerida suuremõõtmelisi töid. Lisaks kunstlikule üld- ja punktvalgustusele mõjutab galerii valgustust raamatukogu külgaken.

Väike fuajeegalerii

Väike fuajeegalerii jääb Eesti Rahvusraamatukogu peasissepääsust vasakule ning tipneb kahe konverentsisaali ja Eduard Wiiralti kohvikuga. Väike galerii annab võimaluse korraldada taustnäitusi konverentsidele ning väiksemamahulisi teemanäituseid.

Harulduste kogu näitusesaal

Harulduste kogu näitusesaal on kinnine elektroonilise valvega ruum, mis asub maja 3. korrusel samal tasapinnal Eduard Wiiralti galeriiga. Näitusesaal sobib rariteetsete raamatute ja haruldaste esemete eksponeerimiseks ning on varustatud spetsiaalset säilitust tagavate temperatuuri hoidvate vitriinidega. Saalis on seintel kuus püsivitriini ning keskel kuus klaasvitriini. Saal on valgustatud reguleeritava üld- ja punktvalgustusega.

6. korruse galerii

6. korruse galerii asub lugejaalas ning külgneb samal korrusel asuva näitusesaaliga. Galeriist avaneb Rahvusraamatukogu esifassaad vitraažaknaga (Rait Prääts "Eestimaa maastikud", 1993). Tegemist on avatud näitusepinnaga, mis võimaldab laiendada ekspositsiooni nii 6. korruse näitusesaali või galeriisse lifide taga. Galerii on paekiviseintega ning on liigendatud kahe piilariga. Saal on valgustatud üld- ja punktvalgustusega ning sobib suuremahulisteks näitusteks.

6. korruse näitusesaal

6. korruse näitusesaal on lugejaalas asuv näituseruumiks kujundatud suletav ruum ning külgneb 6. korruse galeriiga. Saal on valgustatud üld- ja punktvalgustusega. Saalil on valged ja sinised seinapinnad.

Viited 

Tallinna galeriid
Eesti Rahvusraamatukogu
Pärnu Vanaaja Uurimise Selts

Pärnu Vanaaja Uurimise Selts (nimetatud ka Pärnu Vana-aja Uurimise Selts, Pärnu Muinasuurimise Selts) oli 1896. aastal Pärnus loodud selts. Seltsi juurde loodi ka oma kohamuuseum. Selts pani aluse hilisemale Pärnu muuseumile.

Vaata ka
Narva Vanaaja Uurimise Selts

Viited

Eesti seltsid
Pärnu ajalugu
Charlotte Rampling

Tessa Charlotte Rampling (sündinud 5. veebruaril 1946) on inglise näitleja.  

Charlotte Rampling on tuntud rollide poolest filmides "Georgy Girl", "The Damned", "The Night Porter", "Farewell My Lovely", "Stardust Memories" ja "The Verdict".

Isiklikku 

Tema endine abikaasa on prantsuse helilooja Jean Michel Jarre, nad tutvusid Saint-Tropez's 1976. aastal ja abiellusid 1978. aastal. 1995. aastal tuli avalikuks Jarre'i suhe 31-aastase sekretäriga ning Rampling ja Jarre lahutasid abielu 1996. aastal. 
Neil on poeg David Jarre (sündinud 1977).

Välislingid 

 

Suurbritannia filminäitlejad
Sündinud 1946
Playboy modellid
Tuudi mõis

Tuudi mõis (saksa keeles Tuttomäggi) oli rüütlimõis Karuse kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Lääneranna valda.

Mõis asutati 17. sajandil (esmakordselt mainiti aastal 1688 nimega Tuttameggi). 

Mõisa kahekorruselise barokne härrastemaja ehitati kas 18. sajandil või juba 17. sajandil. Nõukogude ajal oli hoones Tuudi kolhoosi kontor.

Viited

Välislingid

Läänemaa mõisad
Karuse kihelkond
Lääneranna vald
Rennenkampffide mõisad
Päri mõis (Kullamaa)

Päri mõis (saksa keeles Kattentack) oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.

Mõisat mainiti esimest korda 1450. aastatel. Mõisa kahekorruseline varaklassitsistlik peahoone ehitati 18. sajandi lõpul. Tänapäeval on peahoone varemetes.

Viited

Välislingid

Eestimaa fideikomissmõisad
Läänemaa mõisad
Kullamaa kihelkond
Lääne-Nigula vald
Maydellide mõisad
Zur Mühlenite mõisad
Teenuse mõis

Teenuse mõis (saksa keeles Stenhusen) oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Rapla maakonda Märjamaa valda.

Mõis rajati 16. sajandil vasallilinnusena. Praegu säilinud peahoone ehitati 18. sajandi lõpul. 1905 peahoone põles ja see taastati muudetud kujul.

Mõisa peahoone, ait-kuivati ja park on arvatud kultuurimälestisteks.

Mõisa peahoones tegutseb kaasajal Teenuse raamatukogu.

Viited

Välislingid

Teenuse  (Kullamaa khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Eestimaa fideikomissmõisad
Läänemaa mõisad
Kullamaa kihelkond
Märjamaa vald
Maydellide mõisad
Tallinna Laevaühisus

AS Tallinna Laevaühisus oli aastatel 1911–1950 tegutsenud laevandusettevõte.

Tallinna Laevaühisus alustas tegevust kahe laevaga. Enne esimest maailmasõda arendas Tallinna Laevaühisus reisilaevandust rannasõiduliinidel (näiteks Tallinn-Pirita; 1913. aastal teenindas laevaliini viis laeva). Aastatel 1919-1922 ehitati kolm terasest mootorpurjekat:  (Läänemaa, Harjumaa ja Virumaa, igaüks 567,2 brt).

Tallinna Laevaühisus juhtis lisaks oma laevadele korrespondentreederina osanike laevu, esindas välismaa laevaliine ja -agentuure, tal oli Joh. Pitka ja Pojad nime all ekspedeerimisfirma ning talle kuulusid oma laevaremonditöökoda (Suur-Patarei 18/20), laevatarvete kauplus ja söeladu. Tallinna Laevaühisus ühendas lisaks aurulaevaomanikele 400-430 meremeest ning 100 töölist ja teenistujat.

Tallinna Laevaühisuse direktorid olid: Heinrich Neuhaus ja Artur Hüüs. Ühisuse juhatusse kuulusid 1937. aastal: esimees N. Neuhaus, abiks O. Diedeman ja liikmeteks H. Soo, E. Bergmann, A. Viselhaak, A. Horst, E. Maasik, A. Laane, J. Rang, E. kristenbrunn, G. Sergo.

1940. aastal oli ettevõttel neli laeva (6207 brt), 15 laevas oldi osanikud (28 669,8 brt). 1940. aastal Tallinna Laevaühisus natsionaliseeriti, emigratsioonis püüti välismaale jäänud ühisuse laevadega tegevust pärast Nõukogude okupatsiooni  jätkata tegevust Rootsis, kuid 1959. aastal jäädi pankrotti.

Laevaühisuse laevu 
aurik "Läänemaa"
aurik "Harjumaa"
aurik "Virumaa"
aurik "Kodumaa"
aurik "Vapper"
"Mall", 
"Kajak", 
"Mai", 
"Kai", 
"Mari", 
"Olev", 
"Piret", 
"Maret", 
"Romeo", 
"Sulev", 
"Kalev", 
"Torni",  
"Vilk", 
"Pakri", 
"Apollo", 
"Venus".

Viited

Välislingid
Tallinna Laevaühisusega seotud digiteeritud dokumente Tallinna Linnaarhiivis

Eesti reederid
Tallinna endised ettevõtted
Eestimaa Merejahtklubi

Eestimaa Merejahtklubi oli 1888 asutatud Eesti klubi.

Klubi asutati 13. novembril 1888 (ukj) Eestimaa Jahtklubi nime all. 1890. aastate alguses sai nimeks Eestimaa Merejahtklubi. 1913 sai uueks nimeks Eestimaa Keiserlik Merejahtklubi. 1925 võeti klubi Eesti esindajaks Rahvusvahelisse Võistluspurjetamise Liitu (IYRU).

Vaata ka 
Kalevi Jahtklubi

Viited

Eesti klubid
Eesti purjetamine
Pirita linnaosa
Mehmet Müezzinoğlu

Mehmet Müezzinoğlu (sündinud 9. jaanuaril 1955 Komotinís Kreekas) on Türgi poliitik (Õigluse ja Arengu Partei). Ta oli 24. jaanuarist 2013 kuni 24. maini 2016 Türgi tervishoiuminister. 31. augustist 2016 kuni 19. juulini 2017 oli ta Türgi töö- ja sotsiaalkaitseminister.

Ta sündis aastal 1955 Komotinís (türgi keeles Gümülcines) Ida-Makedoonia ja Traakia piirkonnas Kirde-Kreekas türgi perekonnas. Keskkooli lõpetas ta Istanbulis (kus tema klassivennaks oli Recep Tayyip Erdoğan).  Aastal 1983 ületas ta Maritsa jõe ja ta immigreerus Kreekast Türki. Aastatel 1983–1986 elas ta Türgis kui kodakondsuseta isik. Ta on lõpetanud Istanbuli Ülikooli arstiteaduskonna.

Enne poliitikasse siirdumist tegutses ta sisehaiguste arstina İstanbuli provintsis. Poliitikasse astus ta aastal 1992. Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks valiti ta nii 2007, 2011 kui ka 2015. aasta Türgi parlamendivalimistel (Õigluse ja Arengu Partei nimekirjas). 24. jaanuarist 2013 kuni 24. maini 2016 oli ta Türgi tervishoiuminister. 31. augustist 2016 kuni 19. juulini 2017 oli ta Türgi töö- ja sotsiaalkaitseminister.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe lapse isa.

Türgi poliitikud
Sündinud 1955
Kuressaare merekool

Kuressaare merekool oli merekool Kuressaares, mis tegutses alates 1891. aastast vähemalt 1920. aastate keskpaigani.

1891. aastal asutatud Kuressaare merekool tegutses 1903. aastani Pidula kojas Pikk tänav 44, aastatel 1903-1915 Kohtu ja Komandandi tänava nurgahoones, 1919. aastast jätkas merekool endise Kuressaare linnakooli majas Suur-Põllu tänav 4.

Kuressaare merekoolis õppis aastatel 1890-1915, kolmeaastase õppeajaga teise astme koolis umbes 330 noort saarlast sh kirjanik Karl Kider, koolimees, noorsookirjanik ja tõlkija Madis Küla-Nurmik, näitekirjanik Heino Anto, filmioperaator Konstantin Märska jt. ja admiral Johan Pitka.

Kuressaare merekoolis õpetati lähi- ja kaugsõidutüürimehi ning seal sai teha ka kaugsõidukapteni eksamit. 1920. aastatel kestis õpe koolis neli aastat, olemas oli ka ettevalmistusklass. Lisaks tüürimeestele valmistati ette lähi- ja kaugsõidukapteneid. Õppetöö vaheldus iga klassi järel kindla pikkusega meresõidupraktikaga, mis koos sisseastumiseksamiga võimaldas järgmisse klassi astuda.

1923. aastal asus Kuressaare merekooli juhataja ametikohale Saaremaa suurimaid laevaomanikke kaugesõidukapten Julius Teär, kuid 1928. aastal sulges valitsus õpilaste vähesuse tõttu kooli. Riikliku merekooli asemel asutati J. Teäri Eramerekool, sama juhataja käe all kuni 1941. aasta kevadeni.

Vaata ka
Heinaste merekool
Käsmu merekool
Narva merekool
Paldiski merekool

Viited

Välislingid
Kuressaare merekoolist Saaremaa kodulehel

Eesti merekoolid
Kuressaare ajalugu
Meander (kunst)

Meander (kreeka keeles Μαίανδρος, Maíandros) on Väike-Aasia sopilisest Maiandrose jõest (tänapäeval Büyük Menderes Türgis) nime saanud antiikornament. 

Meandril on rohkelt variatsioone, põhimotiivideks on mitmeti täisnurkselt murtud joonelõik või laineliselt korduv spiraal (spiraalmeander). Meander esineb harilikult ornamendivööna, erandlikult sümmeetrilise labürindimustrina. 

Meander on olnud kasutusel alates paleoliitikumist. Ta omandas klassikalised vormid Vana-Kreeka kunstis (arvatavasti Mükeene eeskujudel), teda kasutati kuni 12. sajandini keskaegses seina- ja miniatuurmaalis. Meander taaselustus klassitsismis.

Meandri tüüpe

Viited

Välislingid 
 Calder Loth. The Complex Greek Meander
 Blogipostitus erinevat tüüpi meandritest Kreeka geomeetrilises kunstis
 Rooma mosaiikide mustreid tutvustav lehekülg The Ancient Home

Kunst
Ornamendid
Räägu mõis

Räägu mõis (ka Reko mõis; saksa keeles Hohenheim või Recko) oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.

Kuni 1816. aastani oli Räägu Kärbla mõisa karjamõis. 1816 eraldati Räägu Kärbla mõisast ja oli sellest ajast iseseisev mõis. Mõisa katusekorrusega puust peahoone ehitati 1835.

Ajalugu 
Kuni 1816. aastani kuulus Räägu mõis Kärbla mõisa alla, olles selle karjamõisaks. 1816 leppisid Kärbla mõisa toonased pärijad, 1809. aastal surnud Catharina Charlotte Natalie von Traubenbergi (sünd von Mohrenschildt) lapsed, Paul Friedrich von Traubenberg ja Marie Elisabeth von Vogdt (sündinud von Traubenberg), keda esindas kuraatorina abikaasa Paul Peter Johann von Vogdt, kokku mõisa omavahelises jagamises nii, et Paul Friedrich sai endale Kärbla mõisa ligi 9 adramaaga ja Marie Elisabeth Räägu karjamõisa 4,5 adramaaga. Kokkuleppe tulemusena tekkiski Räägu rüütlimõis saksakeelse nimega Hohenheim (endise karjamõisa saksakeelne nimi oli Recko).

1830 omandas avaliku müügi teel mõisale pandiõiguse assessor, staabiratsaväekapten Alexander von Barlöwen, kes loovutas selle juba järgmisel aastal kolleegiumisekretäri prouale Annette Marie Rinnele (sünd Zeller). 1842 läks mõis müügi teel haagikohtunik Alexander Berend Heinrich von Mohrenschildtile, kelle valduses oli ka Kärbla mõis. Sestpeale kuulusid mõlemad mõisad taas samale omanikule ja Räägust kujunes peamõis, jättes Kärbla kõrvalmõisa rolli. 1865 omandas mõlemad mõisad 50 000 hõberubla eest kaardiväe eruleitnant Ernst Berend Theodor von Ramm. 1879 müüs von Ramm mõlemad mõisad 55 000 rublaga edasi Nikolai von Baggehuffwudtile.

1895 omandas Kärbla ja Räägu mõisad 50 000 rubla eest meditsiinidoktor Hans Otto von Wilcken ja ühendas lõplikult Kärbla mõisa Räägu mõisa alla. 1902 päris Hans Otto valdused tema lesk Maria von Wilken (sündinud Franck), müües Räägu (koos endise Kärblaga) kohe edasi tsiviilinsener Richard Baderile. 1905. aastal läks sama valdus oksjoni teel tagasi Maria von Wilkeni kätte. 1909 omandas Räägu mõisa 60 000 rubla eest Benno von Wedel. 1914 omandas Räägu koos Auaste mõisaga Benno naise õde Hildegard Marie Elisabeth paruness Stackelberg. 1917 omandas mõisa kolleegiumi registraator Rudolf Krupp, kes oli mõisa viimaseks valdajaks enne selle riigistamist 1919. aastal.

Mõisa valdajad

Galerii

Viited

Välislingid

Läänemaa mõisad
Lääne-Nigula kihelkond
Lääne-Nigula vald
Kõima mõis

Kõima mõis (ka Tammaru mõis; saksa keeles Kaima) oli rüütlimõis Mihkli kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Lääneranna valda. 

Mõis rajati 18. sajandil. Mõisa ühekorruseline kivist peahoone ehitati umbes 1800. aastal. 20. sajandi algul ehitati peahoone külge uusklassitsistlik eeskoda.

Mõis on eraomandis alates 2015. aastast. Mõisas toimub kord aastas juuli algul muusikaüritus "Kuurebaste festival". Järgmine festival toimub laupäeval 8.juulil 2023.a.

Viited

Välislingid

Pärnumaa mõisad
Mihkli kihelkond
Lääneranna vald
Vana-Kasti mõis

Vana-Kasti mõis (saksa keeles Alt-Kasty) oli rüütlimõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Rapla maakonda Märjamaa valda.

Vana-Kasti mõisat mainiti esimest korda 1488. Keskajal oli mõisa kohal Üxküllide vasallilinnus (Kasti vasallilinnus). 18. sajandi lõpus ehitati kahekorruseline peahoone, mida 19. sajandi algul ehitati veidi ümber. Ehkki 1905 hävis peahoone tulekahjus, siis see taastati originaalitruult.

Vana-Kasti kõrvalmõis oli Uue-Kasti mõis (Neu-Kasty).

Viited

Välislingid

Eestimaa fideikomissmõisad
Läänemaa mõisad
Märjamaa kihelkond
Märjamaa vald
Marijampolė omavalitsus

Marijampolė omavalitsus (leedu keeles Marijampolės savivaldybė) on 1. järgu haldusüksus Leedus endise Marijampolė maakonna aladel. 

Omavalitsuses on üheksa haldusüksust, selle pindala on 755 km2 ja elanike arv oli 2014. aastal 58 714 inimest.

Omavalitsus moodustati 1999. aastal ja see koosneb järgmistest valdadest: Gudeliai, Igliauka, Liudvinavase, Marijampolė, Sasnava ja Šunskai vald. Omaette haldusüksused moodustavad veel kolm Marijampolė linna koosseisus olevat valda: Degučiai, Mokolai ja Nartase vald.

Suurim asula on halduskeskus Marijampolė (38 846 inimest). Teised tähtsamad asulad omavalitsuse territooriumil on veel Daukšiai, Gudeliai, Igliškėliai, Liudvinavase, Sasnava ja Šunskai alevid ning Igliauka küla. 2011. aasta seisuga olid elanikest 97,77% leedulased, 0,81% venelased, 0,22% poolakad, 0,14% ukrainlased, 0,14% mustlased, 0,12% valgevenelased ja 0,78% oli teistest rahvustest.

Omavalitsuse suurimaks jõeks on Šešupė; teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Šlavanta, Sasna ja Siesartis. Omavalitsus asub Šešupė madalikul, lõunaosa aga Sūduva kõrgustikul. Selle territoorium jääb osaliselt Žuvintase biosfäärikaitseala territooriumile.

Marijampolė omavalitsuse territooriumit läbib Via Baltica.

Välislingid

 Marijampolė omavalitsuse koduleht

Marijampolė maakonna omavalitsused
Lehvikvõlv

Lehvikvõlv on hilisgootikale iseloomulik keerukas võlvitüüp, mille puhul arvukad roided koonduvad lehvikutaoliselt toele (piilarile, sambale või konsoolile) ühtlaseks kimbuks. Kumera joonega piiratud "lehvikute" vahelisse laeossa kujundati sageli täht- või võrkvõlvlae taoline roidestik.

Lehvikvõlvi esines tihti inglise gootikas ja sellest mõjutatud Saksa ordu ehituskunstis.

Välislingid 
Tehnology of fan vault
Fan Vault lessons for contemporary structures

Gooti arhitektuur
Võlvitüübid
Kiideva mõis

Kiideva mõis (saksa keeles Kiwidepäh) oli rüütlimõis Ridala kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Haapsalu linna territooriumile..

Mõis asutati 17. sajandi algul. Mõisa kahekorruseline puust peahoone ehitati arvatavasti 19. sajandil. Peahoone on pikka aega seisnud tühjana.

Viited

Välislingid

Kiideva mõis (Ridala khk), Kinnistute register Eesti Rahvusarhiivis

Dellingshausenite mõisad
Läänemaa mõisad
Ridala kihelkond
Haapsalu linn
Essenite mõisad
Ungern-Sternbergide mõisad
Stackelbergide mõisad
Tollide mõisad
Letner

Letner (saksa keeles Lettner, ladina keeles lectorium ettelugemiskoht kirikus) on võidukaare alla või ette ehitatud massiivne inimkõrgune kuni peaaegu ruumi kõrgune vahesein, mis eraldab vaimulikele ja kõrgaadlile määratud kooriruumi rahvale kuuluvast pikihoonest. Letneri seinal on üks või mitu läbipääsu, seina ees paiknes tavaliselt rahvast teenindav Püha Risti altar ja ülal kattis kogu seinapealse puldiga rõdu, kust loeti ette evangeeliumi või epistlit ja esitati liturgialaul. Letnerid muutusid 13. sajandil tavaliseks eriti toomkirikutes ning kloostreile ja muudele eriorganisatsioonidele kuulunud kirikuis; likvideeriti üldiselt 16. sajandil. Paiguti esines letnereid ka Eestis (näiteks Keila, Valjala ja Koeru kirikus). Tänapäevani on letner alles Ridala kirikus.

Pildid

Vaata ka 
 Koorivõre
 Ikonostaas
 Templon

Viited 

Kirikuarhitektuur
Kiriku sisustus
Parter

Parter võib tähendada järgmist:
 Parter (aiakunst), regulaarselt kujundatud ilupeenardega pargiala
 Parter (teater), vaatesaali põrand
 Parter (maadlus), põlvili, kõhuli, külili või sillaasend maadluses
Erich Mückenberger

Erich Mückenberger (8. juuni 1910 Chemnitz – 10. veebruar 1998 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Erich Mückenberger oli pärit töölisperekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1924–1927 masinalukksepaks. Juba 1924. aastal astus ta sotsialistliku noorsoo-organisatsiooni Sozialistische Arbeiter-Jugend. 1927. aastal sai temast Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei liige.

1929–1930 õppis ta tekstiilitööstuse kõrgemas kutsekoolis ja töötas kuni 1930. aastani lukksepa ja kangruna. 1928–1932 oli ta sotsiaaldemokraatliku noorteorganisatsiooni "Reichsbanner" Chemnitzi piirkonnaorganisatsiooni juht. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel läks Erich Mückenberger 1933. aastal põranda alla ja tegi illegaalset parteitööd. 1934. aastal ta arreteeriti ja paigutati Sachsenhauseni koonduslaagrisse, kust ta vabanes 1936. aastal. 1938. aastal vahistati ta uuesti ja mõisteti 10 kuuks vangi. 1942–1945 teenist ta Wehrmachti trahvipataljonis. 1945. aasta jaanuaris sai ta haavata. 1945. aasta aprillist kuni augustini oli ta Inglise sõjavangis.

Sõjavangist vabanemise järel töötas Mückenberger lühikest aega 1945. aasta augustist kuni novembrini Hannoveris masinaehitustehases töölisena. Seejärel pöördus Mückenberger Chemnitzisse tagasi, kus ta töötas Antifašistliku Bloki sekretärina ja Töölisklassi Ühtsuse Loomise Büroo sekretärina. Pärast sotsiaaldemokraatide ja kommunistide sundliitmist sai temast 1946. aasta aprillis Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liige. 1946–1948 kuulus ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Chemnitzi ja Saksimaa piirkonnaorganisatsioonide juhtkonda. 1949–1953 oli Mückenberger Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Tüüringi ja Erfurdi piirkonnaorganisatsioonide esimene sekretär.

1950–1989 oli Erich Mückenberger Rahvakoja (parlamendi) liige, alates 1971. aastast oli ta Rahvakoja presiidiumi liige ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei fraktsiooni esimees.

Alates 1950. aasta juulist oli Erich Mückenberger Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige ja Poliitbüroo liikmekandidaat, alates 1958. aasta juulist Poliitbüroo liige. 1971–1989 oli ta Partei Keskkontrollikomisjoni esimees. Lisaks oli ta 1978–1989 Saksa-Nõukogude Sõprusühingu esimees.

8. novembril 1989 astus Erich Mückenberger koos kogu Poliitbürooga ametist tagasi. 1990. aasta jaanuaris heideti ta Demokraatliku Sotsialismi Parteist välja. 1995. aasta novembris algatati tema suhtes kriminaalasi seoses Saksa DV piiriületajate tapmise ja piirirežiimi kehtestamisega. 1996. aastal lõpetati kriminaalasi tema suhtes seoses vastutusvõimetuks tunnistamisega.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Sündinud 1910
Surnud 1998
Haapsalu Metsakalmistu

Haapsalu Metsakalmistu on kalmistu Haapsalus aadressil Kalmistu 2.

Viited

Välislingid
Haapsalu Metsakalmistu HAUDIs

Lääne maakonna kalmistud
Haapsalu
Haapsalu vana kalmistu

Haapsalu vana kalmistu on kalmistu Haapsalus. Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Haapsalus asub ka teine kalmistu: Haapsalu Metsakalmistu.

Kalmistul asub Haapsalu Neeva vaga õigeusulise suurvürsti Aleksandri kirik. Samuti kabel. 

1773. aastal kinkis  Uuemõisa mõisaproua Barbara von Richter Haapsalu luterlikule kogudusele tüki maad kalmistu rajamiseks. Kingitud maatükk asus tolleaegsest Haapsalu linna hoonestusest eemal, Uuemõisale kuulunud põllul, Tallinna ja Pärnusse suunduvate postmaanteede lõikumiskohast lääne pool. Kalmistu pühitseti 6. augustil 1773.

1863. aastal võeti kalmistuna kasutusele vana surnuaia ja Posti tänava vaheline ala. 1897. a valmis kalmistu läänepoolses servas väike õigeusukirik. Surnuaia ja linna vahelised mõisa põllud jaotati kruntideks ja hoonestati 19. - 20. sajandi vahetusel. Linnast kalmistule viiv tee (tänane Kalevi tn)  kandis Jeruusalemma tänava nime.

Eraldi kultuurimälestisteks on arvatud ka kalmistul paiknevad Ernst Enno, Karl Abraham Hunniuse ja Cyrillus Kreegi hauad.

Kalmistule maetuid
 Karl Adamson (1935–2018), parteilane ja koolijuht
 Ernst Enno (1875–1934), luuletaja ja lastekirjanik
 Karl Abraham Hunnius (1797–1851), arst ja eesti kurortoloogia rajaja
 Tõnis Jürine (1873–1947), advokaat
 Cyrillus Kreek (1889–1962), helilooja, dirigent ja muusikapedagoog
 Aron Lande (1872–1935), vene jurist, poliitik ja publitsist

Viited

Välislingid

Urmas Lauri, Vandaalid rüüstasid Haapsalu vanal kalmistul kümneid haudu, Lääne Elu, 7. veebruar 2014

Lääne maakonna kalmistud
Haapsalu
Tarvastu kalmistu

Tarvastu kalmistu on kalmistu Viljandi maakonnas Viljandi vallas Tinnikuru külas, Mustla aleviku juures. Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.

Kalmistu kogupindala on 6,24 ha. Kalmistul on kivikabel.

Kalmistu rajati 18. sajandil ja seda kasutatakse ka tänapäeval.

Tarvastu kalmistule on maetud: Martin Klein, Andres Alver, Aleksander Külm, Eduard Pfaff jt.

Vaata ka
Tarvastu mõisa kalmistu

Viited

Välislingid

Tarvastu kihelkonna kalmistud
Viljandi vald
Viljandi maakonna kalmistud
Viljandi maakonna kultuurimälestised
Mustla
Herbert Warnke

Herbert Warnke (24. veebruar 1902 Hamburg – 26. märts 1975 Ida-Berliin) oli Saksa DV ametiühingu- ja riigitegelane.

Herbert Warnke oli pärit müürissepa perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1920–1924 neetijaks. 1923. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse ja 1927. aastal sai ta Wasserkante SKP piirkonnajuhatuse liikmeks. 1929–1930 oli ta laevatehase Blohm und Voß käitisenõukogu esimees. 1931–1933 oli ta Bremenis kommunistliku ametiühinguorganisatsiooni Revolutsiooniline Ametiühinguopositsioon (Revolutionäre Gewerkschaftsopposition) sekretär.

1932. aasta novembrist kuni 1933. aasta märtsini oli Herbert Warnke Riigipäeva liige. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel oli ta esialgu kuni 1993. aasta juunini põrandaalusel ametiühingutööl. Kuni 1935. aastani oli ta Punase Ametiühinguinternatsionaali (Rote Gewerkschafts-Internationale) sekretär Saarbrückenis ja Pariisis. 1936. aastal läks ta Taani ja sealt edasi 1938. aasta veebruaris Rootsi. 1939. aastal vahistati ta Rootsi ametivõimude poolt, vabastati 1943. aasta novembris. 1944. aastal tegutses ta Saksa Vabas Kultuuriliidus Rootsis.

1945. aasta detsembris pöördus Herbert Warnke Saksamaale tagasi. 1946. aasta veebruaris sai ta Saksa Vabade Ametiühingute Koondise Mecklenburgi piirkonna esimeseks esimeheks. Samuti oli ta alates 1946. aasta veebruarist Saksa Vabade Ametiühingute Liidu keskjuhatuse sekretariaadi liige. 25. oktoobril 1948 sai ta Saksa Vabade Ametiühingute Koondise juhatuse esimeheks ja jäi sellesse ametisse kuni oma surmani.

1949–1975 kuulus Herbert Warnke Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomiteesse, alates 1953. aastast oli ta Poliitbüroo liikmekandidaat ja 1958. aastast Poliitbüroo liige. 1949–1975 oli ta veel ka Rahvakoja (parlamendi) liige. Alates 1971. aastast oli ta Saksa DV Riiginõukogu liige.

1953–1969 oli Herbert Warnke veel ka kommunismimeelse Maailma Ametiühinguföderatsiooni aseesimees.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Ametiühingutegelased
Sündinud 1902
Surnud 1975
Judith Resnik

Judith Arlene Resnik (5. aprill 1949 – 28. jaanuar 1986) oli Ameerika Ühendriikide insener ja NASA astronaut. Resnik oli teine ameeriklanna kosmoses ja üks seitsmest astronaudist, kes hukkus Challengeri katastroofis.

Noorus

Resnik sündis 1949. aastal Ukrainast pärit juudi immigrantide peres. Ta lõpetas 1966. aastal keskkooli väga heade tulemustega. 1970. aastal sai ta Pittsburghi Carnegie Melloni ülikoolist bakalaureusekraadi elektrotehnika erialal. 1977. aastal sai ta samal erialal doktorikraadi.

Karjäär

Pärast Carnegie Melloni lõpetamist töötas Resnik RCA-s insenerina ning oli seotud ka mitme NASA projektiga. Doktorikraadi omandades töötas ta Xerox Corporationis süsteemiinsenerina. 

Judith Resnik liitus NASA astronautide koolitusprogrammiga 1978. aasta jaanuaris, kui näitlejanna Nichelle Nichols, kes töötas NASA värbajana Resniku värvas. Tema esimene missioon oli kosmosesüstik Discovery esmalend STS-41-D 1984. aasta septembris. Selle missiooniga sai ta teiseks juudiks kosmoses. NASA avaldatud piltidel tõmbas Resnik tähelepanu oma pikkade juustega, mis kaaluta olekus hõljusid ta pea ümber. Selline juuste hõljumine hämmastas inimesi, kes olid varem näinud ainult lühikeste juustega mehi.

Surm

Resnik hukkus 28. jaanuaril 1986 Cape Canaveralil, kui kosmosesüstik Challengeri väliskütusepaak plahvatas 73 sekundit pärast starti. 

Pärast meeskonnaruumi sama aasta märtsis leidmist tõid tuukrid esimesena ära Resniku surnukeha ja seejärel Christa McAuliffe'i. Kõigile Challengeri pardal hukkunud astronautidele sooritasid lahkamised mereväe kohtuarstid, aga ühegi meeskonnaliikme täpset surmapõhjust välja selgitada ei õnnestunud.

Challengeri katastroofi uurimise ajal avastasid meeskonnaruumi uurinud spetsialistid, et mitmed piloodi juures olnud lülitid polnud tavapärases stardiasendis ja kolm neljast avariihapnikupakist olid manuaalselt aktiveeritud. Põhjalikumal uurimisel selgus, et üks aktiveeritud pakk kuulus piloot Michael J. Smithile. Kuna Smithi hapnikupaki lüliti oli piloodi istme seljatoe taga, tähendab see, et Resnik või Onizuka võisid selle Smithi jaoks aktiveerida. See on ainus tõend, et Resnik ja/või Onizuka elasid plahvatuse üle. Aktiveerimata hapnikupakk kuulus komandör Dick Scobeele ning ülejäänud kahe aktiveeritud paki omanikke tuvastada ei õnnestunud.

Pärand

Resnik on postuumselt saanud mitmeid teenetemärke ja tema auks on nimetatud mitu hoonet ja paika. Samuti annab Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituut alates 1986. aastast välja Judith A. Resniku auhinda.

Viited

Ameerika Ühendriikide astronaudid
Sündinud 1949
Surnud 1986
Space Shuttle'i missioonide loend

Space Shuttle'i programmi raames toimus aastatel 1981–2011 135 missiooni. 

Kosmosesüstikud viibisid kosmoses kokku 1322 päeva, 19 tundi, 21 minutit ja 23 sekundit. Pikim missioon oli STS-80, mis kestis 17 päeva ja 15 tundi, ning lühim oli STS-51-L, mis kestis 73 sekundit ja lõppes Challengeri katastroofiga. Suurim kaugus maast oli 563 km, kui toimus Hubble'i kosmoseteleskoobi teenindusmissioon.

Süstikud külastasid Miri 9 korda ja ISSi 37 korda. Kosmosesüstikutega lendas 135 missiooni jooksul 355 inimest 16 riigist. Kõik missioonid startisid Kennedy kosmosekeskusest. 78 missiooni maandusid Kennedy kosmosekeskuses, 54 Edwardsi õhujõudude baasis ja üks White Sandsis. 

Space Shuttle'i missioonid lõppesid 2011. aasta juunis peale missiooni STS-135 lõppu.

Missioonide tähistused

Space Shuttle'i programmi nimetati ametlikult Space Transportation Systemiks ja seetõttu algas iga missiooni nimi STS-iga. STS-ile järgnenud number tähistas stardi järjekorda (nt. STS-1). Seda süsteemi kasutati 25 toimunud ja 8 tühistatud missiooni puhul.

Tulenevalt Apollo 13 intsidentist ja NASA peadirektori James M. Beggsi ebausust keeldus Beggs üht missiooni STS-13-ks nimetamast. Alates 1984. aastast muudeti missioonide tähistussüsteemi. Iga missioon sai koodi (nt STS-41-B): koodi esimene number näitas rahandusaastat (tähendab 4 oli planeeritud 1984. aastaks), koodi teine number näitas stardipaika (nt 1 oli Kennedy kosmosekeskus) ja täht näitas, mitmes start see sel aastal oli. Koodid anti missioonidele, kui need stardikalendrisse lisati, ning neid ei muudetud, kui start hilines või ümber tõsteti. Vana süsteemi juurde naasti pärast Challengeri katastroofi, aga ka siis ei muudetud missiooni numbrit, kui start hilines või ümber tõsteti.

Missioonid
Rando Truve

Rando Truve (sündinud 20. novembril 1936 Tallinnas) on eesti arst (kirurg) ja arstiteadlane.

Ta lõpetas 1954. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
 
1969. aastal kaitses Tartu Riiklikus Ülikoolis meditsiinikandidaadi kaardi väitekirjaga "Resetseeritava maoosa ulatuse ja korpuse-antrumi piiri määramine operatsiooni ajal" (juhendajad Artur Linkberg ja Uno Sibul). 1980. aastal kaitses meditsiinidoktori kraadi väitekirjaga "Сравнительная оценка резекции желудка, селективной и проксимальной селективной ваготомии в лечении гастродуоденальных язв".

Töökäik
1961–1964 Kuressaare Keskhaigla kirurg
1964–1967 Tallinna Tõnismäe Haigla kirurg
1967–1971 kirurgiaosakonna juhatajana
1971–2001 Tallinna Pelgulinna Haigla kirurgia osakonna juhataja
1981 kõrgema kategooria kirurg
2002–2005 Lääne-Tallinna Keskhaigla kirurg-konsultant
2005–2008 kirurgiakliiniku kvaliteedijuht

Ühiskondlik tegevus
1972–1999 Tallinna Kirurgide Seltsi juhatuse liige
1982–1990 seltsi esimees
1982–1999 kirurgide riikliku atestatsioonikomisjoni liige 
1981–1991 Tartu Ülikooli väitekirjade kaitsmise nõukogu liige 
1990–1991 Eesti Arstide Liidu president 
1990–1995 Sotsiaalministeeriumi Teadusliku Meditsiininõukogu liige
1995–1997 Eesti Kirurgide Assotsiatsiooni asepresident
1991–2001 ajakiri Eesti Arsti toimetuskolleegiumi liige 
1997–2008 Rahvuskultuuri Fondi professor Sibula allfondi nõukogu liige

Tunnustus
1984 Eesti NSV teeneline arst
1998 Tallinna Kirurgide Seltsi auliige
2000 Eesti Punase Risti III klassi teenetemärk 
2006 Eesti Arstide Liidu aumärk 
2007 Tallinna teenetemärk

Isiklikku
Tema poeg oli bioloog ja geneetik Erkki Truve.

Viited

Eesti arstid
Eesti arstiteadlased
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Eesti Punase Risti III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1936
Eesti NSV teenelised arstid
Tallinna Inseneridistants

Tallinna Inseneridistants (saksa keeles Revalsche Ingeniör-Distanz, vene keeles Ревельская инженерная дистанция) oli Venemaa keisririigi ajal Tallinna sõjaväeobjektide ehitamise ja korrashoiuga tegelev asutus. 

Asutus moodustati umbes 1721 (täpne asutusaeg pole teada) nime all Tallinna Insenerikomando. Asutus allus alguses Liivimaa, ent hiljem Peterburi Inseneriringkonna Valitsusele. 1868 nimetati asutus ümber Tallinna Inseneridistantsiks. Asutus lõpetas tegevus 1912

Vaata ka
Paldiski Insenerikomando
Tallinna ehituskomitee

Viited

Välislingid

18. sajand Tallinnas
Eesti sõjanduse ajalugu
Shah Rukh Khan

Shah Rukh Khan (sündinud 2. novembril 1965) on India filminäitleja, produtsent ja telesaatejuht. Teda on sageli nimetatud "Bollywoodi kuningaks".

India näitlejad
Sündinud 1965
Myškavičy

Myškavičy (transkribeerituna Mõškavitšõ) on agrolinnake Valgevenes Mahiloŭ oblastis Kiraŭski rajoonis Myškavičy külanõukogus. Myškavičy asub Kiraŭskist 6, Mahiloŭ linnast aga 93 kilomeetri kaugusel 160–170 meetri kõrgusel merepinnast.

Agrolinnake on kolhoosi «Рассвет» keskuseks. Asulas on raamatukogu. Haridust annavad keskkool ja muusikakool.

Ajalugu 

Myškavičyt on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1506. Asula kuulus toona Babrujski staarostkonda. 

Aastal 1793 läks küla Poola teisel jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Mõškavičy hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1872 elas seal 90 inimest. Aastal 1863 avati külas kool. Aastal 1897 elas seal 499 inimest. Aastal 1907 elas Myškavičys 674 inimest.

Aastal 1919 läks alev Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1921 rajati külla vesiveski. Aastal 1931 asutati seal kolhoos. Teises maailmasõjas hukkus 132 küla elanikku, küla juures peetud lahingutes langes aga 26 nõukogude sõdurit.

Aastal 1967 sai kolhoos Lenini ordeni. Aastal 1970 koostati külale uus generaalplaan. Uude asulakeskusse ehitati kuuekorruseline hotell, kultuurimaja, administratiivhoone. Myškavičy keskusse rajati ka uus lasteaed, mis sai aastal 1987 NSV Liidu parima ehitise preemia. Hoone projekteeris arhitekt Toomas Rein, kunstnik oli Leonhard Lapin.

Tuntud elanikke 
Kiryła Arłoŭski – Valgevene poliitik ja kolhoosnik
Vasil Staravojtaŭ – Valgevene poliitik
Alaksandr Rabcevič – Valgevene partisan
Vladimir Beljavski – Nõukogude sõjaväelane

Viited

Välislingid 

Vaade asula keskusele droonilt

Valgevene asulad
Kiraŭski rajoon
Enn Ernits

Enn Ernits (sündinud 5. mail 1945 Vara vallas) on eesti loomaarstiteadlane, keeleteadlane ja esperantist, veterinaariadoktor (1996).

Ta lõpetas aastal 1963 Alatskivi Keskkooli ja aastal 1968 Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaariateaduskonna veterinaaria osakonna veterinaararsti kvalifikatsiooniga. Aastal 1972 lõpetas ta Moskva Veterinaaria Akadeemia pedagoogikateaduskonna veterinaariaõpetaja kvalifikatsiooniga.

Publikatsioonid (osaline)
 Ääremärkusi Jaan Kaplinski mitmusekäsitelule, Keel ja Kirjandus, 2015
 "Mihkel Veske panusest vene keelde laenatud soome-ugri sõnade uurimisse.", Emakeele Seltsi aastaraamat 2013, 59, lk 9–27, 2014
 Kas emakas või söögitoru?: Keelekommentaar. Eesti Loomaarstlik Ringvaade, 3/4, lk 31–32, 2014
 "Vadja keele sõnaraamat", Linguistica Uralica, 3, 227–233, 2014
 Nahkur, Esta; Jalakas, Mihkel; Andrianov, Vladimir; Järv, Eha, Lehma ja põdralehma vaagen võrdlevanatoomiliselt, Terve loom ja tervislik toit, Tartu, 21.-22. märts 2013, Tartu: Eesti Maaülikool, 2013
 Ülenurme valla asulatest ja nende nimedest, 4. juuli 2012 
 Nahkur, E.; Jalakas, M.; Järv, E. Morphological Characteristics of Pelves of Estonian Holstein and Estonian Native Breed Cows from the Perspective of Calving. Anatomia, Histologia, Embryologia : Journal of Veterinary Medicine Series C, 40(5), 379–388, 2011
 Kuradite vägitegudest Äänisjärve idarannikul. Mäetagused. Elektrooniline ajakiri, 37, 45–56, 2007

Raamatud
"Lingua Latina in anatomia: Ladinakeelsed anatoomiaterminid: Hääldus, struktuur ja sõnavara.", Tartu: Eesti Maaülikool, 2015
 Nahkur, "Koduloomade anatoomia X Linnu kehaehitus.", Tartu: Eesti Maaülikool, 2013 
 Ernits, E.; Nahkur, E., "Koduloomade anatoomia. Kõrgkooliõpik",  Tartu: Halo Kirjastus, 2013, ISBN 9789949426287
 (kaasautor) "Eesti kohanimeraamat", Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016

Tunnustus 
 1999 – Valgetähe V klassi teenetemärk
2013 – aasta loomaarst 2013 (Eesti Loomaarstide Ühing) 
2015 – Emakeele Seltsi auliige

Viited

Välislingid 
 
 Uma Leht, Aasta eläjätohtri om kimmäs oppaja, Joulukuu 31. päiv 2013

Eesti loomaarstiteadlased
Eesti keeleteadlased
Eesti Maaülikooli õppejõud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1945
Eesti esperantistid
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Rogaini maailmameistrivõistlused

Rogaini maailmameistrivõistlused on Rahvusvahelise Rogainiföderatsiooni (IRF) tiitlivõistlused rogaini maailmameistrite selgitamiseks. 

Võistluse kontrollaeg on 24 tundi. Võistlus on võistkondlik, võistkonnas võib olla 2 või 3 liiget. Eesmärk on koguda kontrollaja jooksul võimalikult palju punkte maastikule paigutatud kontrollpunktide läbimisest. Kontrollpunkte võib läbida vabalt valitud järjestuses. 

Tulemusi arvestatakse ja maailmameistri tiitel selgitatakse välja kolmes põhiklassis mees-, nais- ja segavõistkondadele. Lisaks kolmele põhiklassile on eraldi võistlusklassid juunioridele (kuni 23-aastased), veteranidele (40-aastased ja vanemad), superveteranidele (55-aastased ja vanemad) ja ultraveteranidele (65-aastased ja vanemad). Vaatamata eraldi võistlusklassidele võistlevad kõik võistkonnad samal rajal.

Rogaini MMi korraldamise õigused annab IRFi nõukogu oma otsusega IRFi liikmesriigi korraldusrühmale. Aastatel 1996–2010 toimus rogaini MM üle aasta, aastatel 2012–2017 igal aastal. Aastal 2019 otsustas IRF nõukogu, et rogaini MM-id toimuvad edaspidi taas üle aasta. Aastaks 2020 kavandatud rogaini MM USA-s lükati koroonapandeemia tõttu esialgu aasta võrra edasi, ent 2021. aastal otsustati see lükata edasi veel kahe aasta võrra.

Rogaini maailmameistrivõistlused

Viited

Välislingid
 1996. aasta rogaini MM, Mt. Singleton, Austraalia
 2006. aasta rogaini MM, Warrambungles, Austraalia
 2008. aasta rogaini MM, Karula rahvuspark, Eesti
 2010. aasta rogaini MM, Cheviot, Uus-Meremaa
 2012. aasta rogaini MM, Přebuz, Tšehhi 
 2013. aasta rogaini MM, Alol, Venemaa
 2014. aasta rogaini MM, Black Hills, Lõuna Dakota, USA
 2015. aasta rogaini MM, Kiilopää, Soome
 2016. aasta rogaini MM, Alice Springs, Austraalia
 2017. aasta rogaini MM, Rāzna rahvuspark, Läti
 2019. aasta rogaini MM, La Molina, Kataloonia
 2020. aasta rogaini MM, Sierra Nevada, USA

Rogain
Maailmameistrivõistlused
Dobasna

Dobasna (poola keeles Dobośnia või Dubośna) on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Mahiloŭ oblastis Kiraŭski rajoonis, Dobasna külanõukogu halduskeskus. Dobasna asub Dobasna jõe kaldal.

Ajalugu 
Dobasnat on esimest korda kirjalikult mainitud XV sajandil, mil Vytautas andis selle Drucki vürstide valdusse. Hiljem läks asula tagasi Leedu suurvürstide valdusse.

XVI sajandil läks Dobasna Chodkiewiczite valdusse. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas asula kuuluma Minski vojevoodkonda ja Rečyca maakonda. Dobasnast saj alev aastal 1587.

Alev vahetas korduvalt omanikku, kuni aastal 1716 hakkas see kuuluma Sapiehadele. Sapiehade valdusse jäi asula kuni XIX sajandini. Aastal 1793 läks küla teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu.

XIX sajandi alguses said asula omanikuks Bułhakid, kelle valdusse jäi mõis kuni oktoobrirevolutsioonini. Nemad ehitasid lähedal asuvasse Žyličy külla uue mõisasüdame. Aastail 1839–1862 töötas vanas mõisasüdames suhkruvabrik, mille toodangut turustati Moskvas, Hersonis ja Krementšukis. Vabrikus oli kasutusel aurumasin, seal töötasid ka hüdraulilised pressid.

Aastal 1919 läks Dobasna Valgevene NSV koosseisu. Sama aasta 19. jaanuaril hakkas see kuuluma Vene NFSV koosseisu, Valgevene NSV-le tagastati see aastal 1924.

Legende

Kohalik legend väidab, et varem asus asula teises kohas. Kui asulasse saabusid rüüsteretkele mongolid, nägid sealsed elanikud, et seda vastast pole võimalik jõuga võita. Nii võtsid nad rüüstajad lahkelt vastu, söötsid-jootsid neid, andsid parimad asemed ja soovisid neile head ööd. Öösel aga põletasid nad küla koos rüüstajatega maha, seejärel ehitasid uue küla selle praegusse asukohta. Sellest võõrustamisest olevat saanud asula nime Dobasna (Добрага сна – 'head ööd').

Tuntud elanikke 
Jadvigin Š. – Valgevene kirjanik ja luuletaja

Viited

Välislingid 

Valgevene asulad
Kiraŭski rajoon
Aleksandrija vald

Aleksandrija vald (Leedu keeles Aleksandrijos seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Skuodase rajoonis. Vald asub rajooni põhjaosas Läti piiri ääres.

Valla pindala on 99 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1559 inimest. Valla keskuseks on Aleksandrija küla. Vallavanem on Edmundas Bertulis.

Valla asulad:

Viited 

Skuodase rajoon
Barstyčiai vald

Barstyčiai vald (leedu keeles Barstyčių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Skuodase rajoonis.

Valla pindala on 75 km². 2011. aasta seisuga elas seal 969 inimest. Valla keskuseks on Barstyčiai alev (2010 aastal 528 elanikku).  Vallavanem on Gintautas Čičirka.

Valla külad on:

Viited 

Skuodase rajoon
Lenkimai vald

Lenkimai vald (leedu keeles Lenkimų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Skuodase rajoonis. Vald asub Läti piiri ääres.

Valla pindala on 74 km². 2011. aasta seisuga elas seal 979 inimest. Valla keskuseks on Lenkimai alev (2010 aastal 647 elanikku). Vallavanem on Rimantas Mikšta.

Valla külad on:

Viited 

Skuodase rajoon
Mosėdise vald

Mosėdise vald (leedu keeles Mosėdžio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Skuodase rajoonis.

Valla pindala on 97 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2376 inimest. Valla keskuseks on Mosėdise alev (2010 aastal 1141 elanikku). Vallavanem on Augenijus Zabitis.

Valla külad on:

Viited 

Skuodase rajoon
Iru Kuuskivi

Iru kuuskivi on rändrahn Tallinnas Lasnamäe linnaosas Priisle asumis. 
Kivi paikneb Priisle tee ja Hooldekodu tee ristmiku lähedal. Rahnu mõõtmed on 6,3 x 1,9 x 17,8 m ja kivi on alates 1992. aastast looduskaitse all.

Oma olemuselt on tegemist rabakiviga, mis on lõhutud kuueks tükiks, millest vähemalt kaks ära veetud.

Viited 

Eesti rändrahnud
Lasnamäe linnaosa
Tallinna geograafia
Neeruti Ukukivi

Neeruti Ukukivi ehk Kalevipoja kivi ehk Kreutzwaldi kivi on hallist graniidist rändrahn Neeruti lähedal, kuivanud Lammasjôe oru lôunaveerul, maanteest 80 m läänes. 

Kivi on väga suurte mõõtmetega ja suhteliselt lapik. Kivi pealispind on tihti porine, kuna kariloomad käivad seal peal.

Viited

Eesti rändrahnud
Kadrina vald
Sargakivi

Sargakivi on rändrahn Harju maakonnas Saue vallas Kiia külas. Sargakivi asub Vääna-Postilt 1 km loode pool, Vääna-Posti - Vääna teest vasakul põllu ääres. Rahnu mõõtmed on 4,2 x 3,0 x 2,0 m. Kivi juures on tahvel kirjaga: "Arheoloogiamälestis. Kultusekivi I aastatuhat e.m.a. On riikliku kaitse all". Sargakivi on alates 1999. aastast arheoloogiamälestisena kaitse all.

Viited

Välislingid
 

Eesti rändrahnud
Saue vald
Vähikivi

Vähikivi on rändrahn Harju maakonnas Kose vallas Tammiku külas.

Asukohakirjeldus
Vähikivi asub Tuhala-Kohila-Kolu teekolmnurgas, Nõmme teeristist 400 m Tuhala poole, maanteest 100 m lõunas, riigimetsa ääres, Sepa talu aiast 50 m kagus.

Kaitse
Vähikivi ei kuulu kaitsealuste objektide hulka. Soovitav säilitada ilmeka maastikuelemendina Tuhala karstipiirkonnas.

Iseloomustus
Pealtvaates tilgakujulise põhiplaaniga rahn, mille pikitelg kulgeb kirdest edelasse (65o). Küljed püstised, kirdekülg pisut eenduv. Rahnu pealispind on konarlik, kaetud sambla ja samblikega, lagi muhklik ja konarlik, edela poole madalduv. Lae kõrgemas kohas suuri kvartsipesi.

Vähikivi ümbrus on 20 m ulatuses lage rohumaa, nähtavasti endine põllumaa. Kaugemal laiub kuusik. Kivi kõrval kasvab metssõunapuu, jalamile on kuhjatud väiksemaid kive.

Rabakivi: tüüpilise ovoidstruktuuriga (viiburgiit)

Ü.Heinsalu mõõdud pikkus 5,9m	laius 4,4m	kõrgus 2,2m	ümbermõõt 14,3m. 	

E.Pirruse mõõdud pikkus 5,6m	laius 3,1m	kõrgus 2,3m	ümbermõõt 14,5m

Välislingid

Eesti rändrahnud
Kose vald
Rebase kivi

Rebase kivi on rändrahn Rapla maakonnas Rapla vallas Kuusiku-Nõmme külas. Rebase kivi on kaitstav loodusmälestis.
Kivi ümbermõõt on 17,5 m, kõrgus 3,0 m.

Eesti rändrahnud
Rapla vald
Liivassaare kivi

Liivassaare kivi ka Liivassaare rändrahn on suur rändrahn, mis asub Viljandi maakonnas Viljandi vallas Taganurga küla põllul. Rahnu pikkus on 5,8 m, laius 4,5 m, kõrgus 3,0 m ja ümbermõõt 17,5 m. On looduskaitse all alates 1938. aastast.

Viited

Välislingid

Eesti rändrahnud
Viljandi vald