joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Chrzanów

Chrzanów on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas, Chrzanówi maakonna halduskeskus.

Sõpruslinnad
  Harnes, Prantsusmaa
  Nyékládháza, Ungari
  Ivano-Frankivsk, Ukraina

Chrzanówiga seotud isikuid
 Józef Patelski (1805–1887)
 Jan Oczkowski (1829–1906)
 Marian Konarski (1909–1998)
 Michał Potaczało (1912–1975)
 Mieczysław Mazaraki (1913–2003)
 Helena Chłopek (1917–2007)
 Janina Woynarowska (1923–1979)
 Władysław Roman Wawrzonek (1927–2007)
 Lucyna Szubel (1932)
 Bronisław Malczyk (1938–2021)
 Ewa Krzyżewska (1939–2003)
 Bogusław Mąsior (1947)
 Mikołaj Grabowski (1946) 
 Ryszard Kosowski (1952)
 Jerzy Styczyński (1958)
 Leszek Nowak (1964)
 Zbigniew Wąsiel (1966)
 Mariusz Jakus (1967)
 Janusz Szrom (1968)
 Michał Gajownik (1981–2009)
 Daniel Buczak (1982)
 Maciej Mielus (1988)

Pilte

Vaata ka

Välislingid
Chrzanovia Patria Parva

Väike-Poola vojevoodkonna linnad
Carpathian Forest

Carpathian Forest on norra black metal'i ansambel, mille asutasid 1990. aastal Nattefrost ja Nordavind.

Koosseis

Praegused liikmed 
 "Hellcommander" Nattefrost (Roger Rasmussen) - laulja, kitarrist, basskitarrist (1990-)
 Vrangsinn - taustalaulja, basskitarrist, kitarrist, klahvpillimängija (1999-)
 Anders Kobro - trummar (1999-)
 Blood Perverter (Goran Boman) - kitarrist (2003-)

Endised liikmed
 Tchort (Terje Vik Schei) - kitarrist, basskitarrist (1999-2009)
 Johnny Nordavind - laulja, kitarrist, basskitarrist, klahvpillimängija (1990-2000)
 Lazare (Lars Are Nedland) - trummar (1997)
 Mothörsen (Arvid Thorsen) - saksofonist (2000-2004)
 Kulde (Eivind Kulde) - klahvpillimängija (2002)
 Nina Hex - taustalaulja (2000-2001)
 I.K. Hellslut - laulusõnad

Diskograafia

Stuudioalbumid
Through Chasm, Caves and Titan Woods (1995)
Black Shining Leather (1998)
Strange Old Brew (2000)
Morbid Fascination of Death (2001)
Defending the Throne of Evil (2003)
Fuck You All!!!! Caput tuum in ano est (2006)

Kogumikud
Bloodlust and Perversion (1997)
We're Going to Hell for This (2002)
We're Going to Hollywood for This - Live Perversions (2004)
Skjend Hans Lik (2004)

Demod
Bloodlust & Perversion (1992)
Journey through the Cold Moors of Svarttjern (1993)

Välislingid
 Ametlik myspace'i leht
 Ametlik kodulehekülg
 Carpathian Forest at Rockdetector

Norra ansamblid
Black metal'i ansamblid
Kautla lahing

Kautla lahing on Erna luuregrupi, eesti metsavendade ning NSV Liidu SARKi üksuste (sealhulgas hävituspataljonide) vahel Kautlas toimunud lahing 1941. aasta Suvesõjas.

Alates 10. juulist 1941 saadeti Soomest mitmes jaos Eestisse Erna luurediversiooniüksus (osa meredessandiga, osa heideti langevarjudega lennukitelt). Erna baaslaager rajati Kautlasse. Soomest saabunud Erna grupi liikmetega liitusid kohalikud metsavennad, kellest enamik oli metsa põgenenud pärast 14. juuni küüditamist ning kes otsisid pärast Nõukogude-Saksa sõja algust võimalusi võidelda. Kautla piirkonna metsades end varjanud meeste-naiste arvuks on nimetatud ligi 2000. Erna luuregrupi ülesandeks oli luure Punaarmee tagalas. Näiteks jälgiti väeosade liikumist ja üritati avastada staapide asukohti, millest teavitati raadiojaama teel Soomes asuvat keskust.

Punaarmee tagalajulgestuse eest vastutav NKVD oli Erna ja metsavendade tegevusest teadlik. Samaaegselt panid hävituspataljonid piirkonnas toime mitmeid sõjakuritegusid. Näiteks 24. juulil 1941 mõrvasid hävituspataljonlased A. H. Tammsaare romaanis «Tõde ja õigus» Hundipalu Tiidu kodukohana tuntud Simisalu talu peremehe Gustav Viljamaa ja perenaise Rosaline Viljamaa, talu ise süüdati. 

Pärast seda, kui hävituspataljonlased olid maha põletanud Simisalu ja Sae talu ning tapnud selle elanikud, ründasid metsavennad 26. juulil koos Erna luuregrupiga kättemaksuks hävituspataljonlaste baasiks olnud Albu vallamaja ning sealset õhuvaatlusposti. Rünnak ebaõnnestus puudulike luureandmete tõttu. NKVD alustas seejärel viie hävituspataljoni jõududega operatsiooni Erna luuregrupi ja metsavendade likvideerimiseks. 

Territoorium piirati sisse ning 31. juulil toimus suurem lahing. Kautla talu hävitati koos elanikega. Erna rühm aga suutis piiramisrõngast välja murda ja läks ülekaaluka vastasega lahinguid pidades 4. augustil lõunas üle rindejoone. Pärast seda põletasid hävituspataljonlased piirkonnas veel kümmekond talu.

Viited

Teise maailmasõja lahingud
Sõjategevus Eestis 1941. aastal‎
Suvesõda
Salgir

Salgir (ukraina keeles Салгір, krimmitatari keeles Salğır) on jõgi Krimmi poolsaarel, Krimmi kõige pikem jõgi. 

Jõe pikkus on 232 km, valgala pindala 3750 km². Keskmine äravool alamjooksul umbes 2 m³/s.

Salgir saab alguse i nõlvadel 390 meetrit kõrgusel üle merepinnast Kizilkobõnka ja Angara liitumisel ja suubub Sõvaši lahte. Simferopoli juures moodustab veehoidlat. Ristub Põhja-Krimmi kanaliga. Kuulub Salagiri niisutamissüsteemi koosseisu, mis varustab joogiveega Simferopoli ja rahuldab Simferopoli SEJ ning Simferopoli ja Krasnogvardeiski rajoonide nõudeid. Kasutatakse veevarustamiseks ja niisutamiseks.

Suvel kuivab ära ülemjooksul (Simferopoli üle) harva, alamjooksul igal aastal üle kolme kuu jooksul.

Suurimad lõsajõed on Bijuk-Karasuu, Tavel, Kurtsõ, Väike-Salgir, Beš-Terek, Zuja, Burultša, Kutšuk-Karasu.

Tavalised kalaliigid: turb, särg, ahven; ülemjooksul forell.

Välislingid
 Krimmi jõed

Ukraina jõed
Aasovi mere vesikond
Heinrich Müller

Heinrich Müller (28. aprill 1900 München – jäi teadmata kadunuks 1. mail 1945) oli Hitleri-aegse Saksa salapolitsei Gestaapo juht ja holokausti üks organisaatoritest, ta oli Riigi Julgeoleku Peaameti Amt IV, poliitilise politsei (Geheime Staatspolizei) juht, SS-Gruppenführer'i auastmes. Heinrich Müllerit nähti viimast korda 1. mail 1945 Berliinis Führerbunkeris, kuid puuduvad andmed tema vangilangemise või surma kohta.

Heinrich Müller sündis Alois Mülleri (1875–1962) ja tema abikaasa Anna Mülleri (1874–1947, sündinud Schreindl) pojana 12 kuud pärast vanemate abiellumist. Ta läks pärast 8-klassilise kooli lõpetamist Müncheni lennutöökodadesse mehaaniku õpilaseks, 1917. aastal Esimese maailmasõja ajal astus ta vabatahtlikult sõjaväkke ja õppis lenduriks. Sõjategevuse eest autasustati teda I ja II klassi Raudristiga, pärast sõja lõppu 1919. aastal lasti ta viitseveltveebli auastmes erru kui sõjainvaliid. 

1919. aastal asus ta politseiteenistusse, politseis töötamise ajal lõpetas ka keskkooli ning sai keskhariduse.

1920. aastail töötas Himmler Müncheni Politseipresiidiumi poliitilise politsei valitsuses, tegeledes nõukogude spionaaži ja kommunistliku tegevuse vastase tööga.

Müller abiellus 17. juunil 1924 trükikoja omaniku Otto Dischleri tütre Sofiaga (1900–1990). Neil sündis kaks last: poeg Reinhard (1927) ja tütar Elisabeth (1936).

Pärast maailmasõja lõppu sai Müller kogu NSV Liidus ja vähemal määral mujal Ida-Euroopas tuntuks Julian Semjonovi romaanide ja eriti Tatjana Lioznova teleseriaali "Seitseteist kevadist hetke" tegelasena. Müllerit mängis seal Leonid Bronevoi. Sarja populaarsus oli nii suur, et Müller sai koos Stirlitziga hulga anekdootide tegelaseks.

Kirjandus
Andreas Seeger. Gestapo-Müller: Die Karriere eines Schreibtischtäters. Berlin 1996, ISBN 3926893281.
Joachim Bornschein. Gestapochef Heinrich Müller: Technokrat des Terrors. Militzke, 2004, ISBN 3-86189-711-3.

Välislingid
Analysis of the Name File of Heinrich Mueller – The National Archives
 Bild: Gestapo-Müller maeti juutide surnuaeda Berliinis – Postimees

Baieri sõjaväelased Esimeses maailmasõjas
Sündinud 1900
Surnud 1945
Muhulane

Muhulane on kord kuus ilmuv ajaleht. Lehes kirjutatakse põhiliselt Muhu saarel toimuvast ja muhulastega seotust.

Muhulast toimetab Anu Pallas.

Välislingid 
Muhulane Muhu valla lehel

Saare maakonna ajalehed‎
Muhu vald
Tšongar

Tšongar (ukraina keeles Чонгар) on asula Ukrainas Hersoni oblasti Henitšeski rajooni idaosas Sõvaši lähedal. Geograafilised koordinaadid on .

Pindala on 62,292 km², elanike arv 1431.

Ajalugu 
Asutati 1922. aastal. 

2014. aasta Krimmi kriisi alguses võtsid küla juures asuva miilitsa kontrollpunkti enda valdusse Krimmi Berkut ning eraldusmärkideta sõjaväelased, kes mineerisid küla lähedal asuvad põllud.

Viited 

 
Hersoni oblasti külad
Nõmme Sotsiaalmaja

Nõmme Sotsiaalmaja on sotsiaalteenuseid osutav asutus Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku asumis aadressil Pihlaka tänav 12. 

Asutuse eesmärkideks on puuetega ja eakatele inimestele turvalise elukeskkonna pakkumine ja nende toimetuleku parandamine.

Nõmme Sotsiaalmaja direktor on Ülle Kasepalu. Struktuuriüksusteks on sotsiaalmaja ja pansionaat.

Hoolekandeasutus rajati endisesse Tallinna Männiku Põhikooli (varem Tallinna 39. Keskkool) hoonesse, kus õppetöö lõpetati õpilaste vähesuse tõttu 1998. aastal. 4-korruselise hoonesse on rajatud 34 ühe- ja kahetoalist korterit, kus saavad elavad abielupaarid või üksikvanurid. Lisaks projekteeriti 15-kohaline pansionaat pidevat hooldust vajavatele ning viis kohta puuetega inimestele. 

Sama hoone IV korrusel asub Männiku raamatukogu. Hoones on ka ümbruskonna elanikele avatud saun, spordisaal ja jõusaal.

Sotsiaalmaja kõrval (Pihlaka 10) on Tallinna Lasteaia Kraavikrõll Pihlaka tänava maja.

Nõmme Sotsiaalmaja läheduses Männiku teel asub bussipeatus "Pihlaka", kus peatuvad Tallinna bussiliinid 5 (Männiku - Metsakooli), 32 (Männiku - Kopli) ja 33 (Männiku - Kopli).

Viited

Välislingid 
 Pansionaaditeenus (Nõmme Sotsiaalmaja).
 Peeter Kits. Nõmme sotsiaalmaja aastane. / Videvik

Eesti hoolekandeasutused
Nõmme linnaosa ehitised
Tallinna asutused
Leonid Gaidai

Leonid Iovitš Gaidai (vene Леонид Иович Гайдай; 30. jaanuar 1923 Svobodnõi, Amuuri kubermang (tänapäeval Amuuri oblast) – 19. november 1993 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa filmirežissöör, stsenarist ja filminäitleja.

1955. aastal lõpetas ta Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi filmirežissöörina.

Tunnustus
1969 – Vene NFSV teeneline kunstitegelane

Filmid 
 1956 – Долгий путь
 1958 – Жених с того света
 1960 – Трижды воскресший
 1961 – "Koer Barboss ja ebatavaline kross" (Пёс Барбос и необычный кросс)
 1961 – "Puskariajajad" (Самогонщики)
 1963 – "Asised inimesed, ka "Bisnesmenid" (Деловые люди)
 1965 – "Operatsioon "Õ" ja teised Šuriku seiklused" (Операция "Ы" и другие приключения Шурика)
 1966 – "Kaukaasia vang ehk Šuriku uued seiklused" (Кавказская пленница, или Новые приключения Шурика)
 1968 – "Briljantkäsi" (Бриллиантовая рука)
 1971 – "12 tooli" (12 стульев)
 1973 – "Ivan Vassiljevitš vahetab elukutset" (Иван Васильевич меняет профессию)
 1975 – "Ei või olla!" (Не может быть!)
 1977 – Инкогнито из Петербурга
 1980 – "Tuletikke laenamas" (За спичками)
 1982 – "Spordiloto-82" (Спортлото-82)
 1985 – Опасно для жизни!
 1989 – Частный детектив, или Операция "Кооперация"
 1992 – На Дерибасовской хорошая погода, или На Брайтон-Бич опять идут дожди

Välislingid 
 Leonid Gaidai. Filmiveeb
 Leonid Gaidai. Vene filmi- ja lavatähed. Vikerraadio, ERR. 23. august 2007

Vene filminäitlejad
Venemaa filmilavastajad
Kuntsevo kalmistule maetud
Sündinud 1923
Surnud 1993
Kauba tänav

Kauba tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kitseküla asumis. 

Tänav kulgeb Juurdeveo tänavalt kõigepealt kirde poole, siis piki raudteed loodesse ja Pärnu maantee viadukti alt läbi.

Kauba tänav sai nime 1897. aastal. Tänava saksakeelne nimi oli Frachtstrasse ja venekeelne Товарная улица. Tänava nimi tulenes sellest, et Kauba tänav oli Tallinn-Väikese raudteejaama viiv kaubaveotee.

Viited

Välislingid 

Kesklinna linnaosa tänavad
Juurdeveo tänav

Juurdeveo tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Kitseküla asumis. 

Tänav kulgeb Pärnu maantee ja Tondi tänava haru juurest kagu poole Tallinn-Väikese raudteejaamani.

Juurdeveo tänav ristub Kauba tänavaga ja Keava tänavaga. Pärnu maantee ja Kauba tänava vahel on Juurdeveo tänav ühesuunaline.

Tänava pikkus on umbes 400 meetrit.

Tallinn-Väikese raudteejaama Tallinn-Väikese jaamahoone koos kõrvalhoonega aadressil Juurdeveo tänav 25 on muinsuskaitse all.

Ajalugu 
Juurdeveo tänav sai nime 1900. aastal. 1878. aastal rajati umbtänavana, mida kitsarööpmelise Tallinna–Viljandi raudtee ehitamisel pikendati Tallinn-Väikese jaamani ja nimetati Juurdeveo tänavaks. Tänava saksakeelne nimi oli Zufuhrstrasse ja venekeelne Подъездная улица.

1914. aastal asutasid mõisnikud Eestimaa kubermangus oma telefonivõrgu, mille abil loodi kaugeühendused Tallinn–Tapa–Aravete ja Tallinn–Rakvere–Jõhvi. Mõisnike telefoni võrgu keskjaam asus kitsarööpmelise raudtee Tallinna-Peajaama juures Juurdeveo tänaval. Juurdeveo tänaval asus 20. sajandi alguses telefoniside keskjaam, millega olid ühendatud Tallinna telefonikeskjaamad ning alates 1907. aastast ka kõik Eesti maakonnalinnades olnud keskjaamad. Ühtekokku oli Juurdeveo tänava keskjaamaga ühendatud 32 maakondades asunud keskjaama 393 abonendiga ja  see oli Tallinna telefonikaugejaam. Mõisnike telefonivõrk suleti Esimese maailmasõja ajal 1915. aastal, kuna sõjaolukorras ei peetud soovitavaks, et sakslased omavad iseseisva telefonivõrku.

Juurdeveo 5 asus võõrastemaja „Viljandi".

Viited

Välislingid 

Kesklinna linnaosa tänavad
Sonneberg

Sonneberg on linn Saksamaal Tüüringi liidumaa lõunapiiril.

Sonneberg moodustab koos Baierimaa poolse piiriala ja partnerlinna Neustadt bei Coburg'iga geograafiliselt ja majanduslikult kokkukuuluva linnalise ala. Sonnebergist põhjas algab Thüringeni põlevkivimäestik.

Kuni 19. sajandini oli linn tuntud mänguasjade tootmise poolest. Sonneberg on 1925. aastal avatud Saksa Mänguasjamuuseumi (Deutsches Spielzeugmuseum) asukoht.

Asend 

Sonnebergi linn asub orgudes, mis on Oberfrankeni poole suunduvate jõgede Röthen ja Steinach ümber, Tüüringi ürgmetsa lõunanõlvas ning laiub ees asuval Linderi tasandikule ja seega peaaegu Tüüringi-Baieri piirini.

Sonnebergi naabervallad on Steinach, Oberland am Rennsteig, Judenbach, Föritz (alle Landkreis Sonneberg), Mitwitz (Landkreis Kronach), Neustadt bei Coburg (Landkreis Coburg), Mengersgereuth-Hämmern (Landkreis Sonneberg).

Linnaosad 
 Bettelhecken
 Hönbach
 Hüttensteinach
 Köppelsdorf
 Malmerz
 Mürschnitz
 Neufang
 Oberlind
 Obere Stadt
 Steinbach
 Untere Stadt
 Unterlind
 Wehd
 Wolkenrasen

Linnavalitsus 
Linnavalitsuse aadress on Bahnhofsplatz 1, 96515 Sonneberg

Kohalike valimiste järgselt (7. juuni 2009) on Sonnebergi linnavalitsuses järgmised erakonnad:
 CDU 12 kohta (40,8%)
 Die Linke 8 kohta (27,5%)
 SPD 6 kohta (18,6%)
 FDP 4 kohta (13,1%)

Linnapea on Sibylle Abel (CDU).

Valimistel osales 42,2% elanikest.

Sümboolika 
Sonnebergi praegune vapp kinnitati 5. oktoobril 1934. Vapil on kujutatud kuldsel taustal musta lõvi, kellel on punased küüned. Veel on vapil kaks kaheksanurkset tähte. Must lõvi sümboliseerib Sonnebergi üleminekut Meißeni krahvkonda 1353. aastal. Tähed on vapil olnud kõrvalmärkidena 16. sajandist (19. sajandist kuni 1934. aastani puudusid).

Kultuur ja vaatamisväärsused 
Praegune kesklinn on ehitatud pärast seda, kui linn 1840. aastal maha põles. Seetõttu on Sonnebergil ka ainuke 19. sajandist pärinev linnaplaneering Tüüringis. Algne linn asus praegusest kesklinnast kõrgemal, kitsas Rötheni jõe orus. Uue plaani järgi pidi linna keskuseks saama Juttaplats (nimi Jutta von Hennebergi järgi, kes 1349. aastal Sonnebergile linnaõigused andis) linna kiriku lähedal, kuid 1920. aastatel lisandus veel märkimisväärsete ehitistega Bahnhofplats. Seetõttu kaunistab Sonnebergi kesklinna pigem arhitektuur aastatest 1840-1930, mis siiamaani kena suletud üksuse moodustab.

Saksa Mänguasjamuuseumis on umbes 100 000 eksponaati. Muuseumi uusbarokses stiilis hoone valmis 1901. aastal. Esmalt tegutses hoones kunstikool, kus sai õppida mänguasjade valmistamist ja portselanimaali. Alates 1938. aastast kasutatakse hoonet ainuüksi muuseumina.

Lisaks on Sonnebergis ka observatoorium, akvaarium ja koduloomaaed.

Regulaarsed üritused Sonnebergis 
 Rahvusvahelised Sonnebergi džässipäevad (november)
 Sonneberger Vogelschießen (karusselli tuur) (juuli algus)
 Sonnebergi kõrtsipidu (mitu korda aastas, esinevad kohalikud bändid)
 Sonneberger Musikmeile
 Nukuteatripäevad
 Rahvusvaheline nukufestival (koos Neustadt bei Coburgiga)
 Linna- ja muuseumipäevad (september)
 Ettekanded observatooriumis (iga kuu esimene esmaspäev)

Viited

Välislingid 
 Koduleht

Tüüringi linnad
Tüüringi vallad
Piimohakas

Piimohakas (Sonchus L.) on taimede perekond korvõieliste sugukonnast.

Enamik liike on üheaastased, mõned mitmeaastased ja mõned (Kanaari saartel kasvavad liigid, alamperekond Dendrosonchus) mitmeaastased puittaimed. 

Kõiki rohtseid liike iseloomustavad juurmisest lehekodarikust alguse saavad pehmed, varrele liibuvad lehed. Vars sisaldab piimmahla, millest ka taime nimetus. Liigiti küünib varre kõrgus 30 cm kuni kahe meetrini. Vars on roheline, vanemas eas punakas. Kiirjad õisikud on kollased. 

Kõige enam piimohaka liike kasvab Euraasias ja Aafrika troopilises osas, kuid neid leidub pea kõikjal maailma parasvöötmes.

Eesti liigid
Sonchus arvensis – põld-piimohakas (tavaline)
Sonchus asper – kare piimohakas (hajusalt)
Sonchus oleraceus – harilik piimohakas (tavaline)

Korvõielised
Männiku raamatukogu

Männiku raamatukogu on Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogu, mis tegutseb Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku asumis aadressil Pihlaka tänav 12.

Aastal 1969 avatud Männiku raamatukogu paikneb Nõmme Sotsiaalmaja hoones, kus kuni1998. aastani tegutses Tallinna Männiku Põhikool (Tallinna 39. Keskkool). Praegusesse asukohta koliti 1999. aastal aadressilt Männiku tee 89 (Hotell Dzingel).

Raamatukogu pindala on 228 m², säilikuid ligi 22 000 eksemplari. Raamatukogus on võimalik kasutada WiFi't.

Raamatukogu lähedal Männiku teel asub Pihlaka bussipeatus, kus peatuvad Tallinna bussiliinid 5 (Männiku–Metsakooli), 32 (Männiku–Kopli) ja 33 (Männiku–Kopli). 33. liini bussid peatuvad ka Valdeku tänava Kraavi bussipeatuses.

Tallinna Keskraamatukogu osakondades ja haruraamatukogudes kehtib ühtne lugejakaart.

Viited

Kirjandus 
 Maie Eisma. Kirjanduslikud sügismatkad Nõmmel. Raamatukogu, nr 5, 2007.

Välislingid 
 Männiku raamatukogu Tallinna Keskraamatukogu kodulehel

Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogud
Straupe

Straupe (saksa Roop, eesti Raupa, Roopa) on küla (lielciems) Straupe vallas Cēsise piirkonnas Lätis.

1374. aastal sai Straupe linnaõigused ja kuulus keskajal Hansa Liitu (aastail 1356-1630). Tänapäeval on see Uue Hansa liige. Külas on raamatukogu. Aastani 2021 kuulus küla Pārgauja piirkonda.

Asula sai nime von der Roppi aadlisuguvõsa järgi. 

Hiljem kuulus Straupe, koos Lielstraupe lossi ja hilisema Lielstraupe mõisaga pikka aega Rosenitele, kes olid väikeste vaheaegadega seal peremehed alates 13. sajandi teisest poolest kuni 1939. aastani. 17. sajandil kaotas Staupe kindlustatud loss oma sõjalise tähtsuse ning ehitati ümber mõisahooneks, pärast 1905. aasta tulekahju taastati Lielstraupe loss võimalikult täpselt ajaloolist eeskuju järgides. 

XVII sajandil hakkas Straupet läbima Peterburi–Riia postimaantee, sealne hobupostijaam asus tänapäeva Strautiņi külas. Seal on Kraujase, Straupes skola ja Straupe bussipeatused. 

Küla jääb osaliselt Gauja rahvusparki. Looduskaitse all on Klētnieki lehisesalu ja hõberemmelgas ümbermõõduga 4.6 ning kõrgusega 23 meetrit. Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all  linnamägi nimega Patareimägi, Mazstraupe loss ja park, Mazstraupe vasallilinnus, Straupe kirik (sealhulgas kaks vitraaži, talade maalingud, kaks hauaplaati, kantsel ning selle maalingud, orel ja orelirõdu maalingud), Straupe vanalinn ja selle kindlustiste vöönd, Lielstraupe mõisa hoonetekompleks (sealhulgas kellatorn ning üks ahi), ja  Straupe kirikumõisa uksed. Kohaliku kaitse all on Lielstraupe kiriku keskaegne kalmistu koos sealsete ristikividega.

Aastal 2015 oli külas 484 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 475, aastal 2021 aga 444.

Viited

Vaata ka
Vana-Straupe mõis
Straupe kirik
Lielstraupe loss
Straupe kihelkond

Hansalinnad
Läti endised linnad
Vidzeme
Straupe kihelkond
Cēsise piirkonna külad
Pjotr Šuvalov

Krahv Pjotr Andrejevitš Šuvalov "noorem" (saksa Peter Schuwalow; vene Пётр Андреевич Шувалов; 15. juuni 1827 Leipzig – 10. märts 1889 Peterburi) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane ja riigitegelane. 

1864. aastal ülendati ta 36-aastasena kindralleitnandiks ning määrati Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberneriks ja ühtlasi Riia sõjaväeringkonna vägede komandöriks (25. veebruarini 1864 viimane Riia sõjakuberner). Seejärel oli ta Tema Keiserliku Majesteedi Isikliku Kantselei Kolmanda Osakonna juht (1866–1874), kindraladjutant (1871), ratsaväekindral (1872), Riiginõukogu liige (1874), saadik Londonis (1874–1879) ja Venemaa esindaja Berliini kongressil 1878.

Perekond
Krahv Pjotr Šuvalovi vanemad olid õuemarssal Andrei Šuvalov (1802–1873) ja Rundāle lossi pärijanna Thekla Walentinowicz (1801–1873). Tema ema oli 1822. aastal lesestunud abielust vürst Platon Zuboviga.  Tema vanaisa krahv Pjotr Šuvalov (1771–1808) oli ülemõuemarssal ja Peterburi kubermangu aadlimarssal, vanavanaisa Andrei Šuvalov (1743–1789) senaator ja Püha Andrease ordeni kavaler, ning vanavanavanaisa Pjotr Šuvalov (1711–1762) kindralfeldmarssal ja Sõjakolleegiumi president.

Tema õde Sofia (1829–1912) oli abielus ülemõuemeistri ja Riiginõukogu liikme Aleksandr Bobrinskiga (1821–1903), kes oli Vana-Põltsamaa mõisa omaniku krahv Aleksei Bobrinski pojapoeg, ning tema vend, krahv Pavel (Paul) Šuvalov (1830–1907) oli jalaväekindral, Venemaa saadik Berliinis ja kindralkuberner Varssavis.

Krahv Šuvalov oli abielus Püha Katariina ordudaam Jelena Ivanovna Tšertkovaga (1830–1891), kes oli keiserliku õukonna tallmeistri, Moskva lastehaigla juhi (1848–1856) Ivan Tšertkovi (1797–1865; vene Иван Дмитриевич Чертков) ja paruness Jelena Grigorjevna Stroganovaja (1800–1832) tütar, ning endine krahv Mihhail Vassiljevitš Orlov-Denissovi (1823–1863) abikaasa. Abielust sündis:
Krahv Andrei Šuvalov (1865 Rundāle loss – 1928 Nice), Keiserliku õukonna kindralmajor, abiellus Vera Gustavovna Lindquistiga (t.a. Legat)..

Vaata ka
Krahv Pavel (Paul) Šuvalov (1847–1902), kindralmajor, abiellus Eestimaa kindralkuberneri, Holstein-Becki hertsogi Peter August Friedrichi (1696–1775) järeltulija vürstinna Jelizaveta Barjatinskajaga (1855–1938), kes oli kindraladjutant ja ülemtallmeister Vladimir Barjatinski (1817–1875) tütar.

Viited

Liivimaa aadlikud
Venemaa keisririigi kindralid
Venemaa keisririigi poliitikud
Venemaa keisririigi Riiginõukogu liikmed
Venemaa keisririigi diplomaadid
Vene Eestimaa kindralkubernerid
Liivimaa kindralkubernerid
Kuramaa kindralkubernerid
Auleegioni suurohvitserid
Sündinud 1827
Surnud 1889
Dawn Fraser

Dawn Lorraine Fraser (sündinud 4. detsembril 1937 Sydneys) on Austraalia naisujuja, treener ja poliitik.

Dawn Fraser on neljakordne olümpiavõitja. Ta võitis 100 meetri vabaujumise järjest kolmedel olümpiamängudel.

Ta oli esimene naine, kes ujus 100 meetrit vabastiilis vähem kui ühe minutiga. 100 m vabaujumise maailmarekord oli Dawn Fraseri nimel 15 aastat (1956–1972). 

Dawn Fraser on tuntud ka oma isepäisuse ja omapärase käitumise poolest. Tōkyō olümpiamängudel pahandas ta kõigepealt koondise juhte ja sponsoreid sellega, et keeldus avatseremoonial kandmast uut trikood, pidades seda vanast ebamugavamaks. Seejärel vahistati ta keisripalee lipuvardast olümpialipu varastamise eest. Pärast seda, kui ta vabandust palus, kinkis keiser Hirohito lipu talle ning süüdistust ei esitatud. Spordiliit määras talle kümneaastase võistluskeelu, mis tühistati 1968. aastal vahetult enne México olümpiamänge.

Pärast tippspordist loobumist tegutses Dawn Fraser ujumistreenerina. Aastatel 1988–1991 oli ta Uus-Lõuna-Walesi parlamendi liige. Sydney olümpiamängudel oli ta üks neist, kes tõi olümpiatule staadionile.

Aastal 2005. osales ta Austraalia telesarjas "Dancing with the Stars" ("Tantsud tähtedega").

Saavutused

Olümpiamängudel 

 1956  Melbourne'is 
  olümpiavõitja 100 meetri vabaujumises 1.02,0 MR
  olümpiavõitja 4×100 meetri vabalt teateujumises 4.17,1 MR
  hõbemedal 400 meetri vabaujumises 5.02,5
 1960  Roomas
  olümpiavõitja 100 meetri vabaujumises 1.01,2
  hõbemedal 4×100 meetri vabalt teateujumises 4.11,3
  hõbemedal 4×100 meetri kompleksujumises 4.45,9
 1964  Tōkyōs
  olümpiavõitja 100 meetri vabaujumises 59,5
  hõbemedal 4×100 meetri vabalt teateujumises 4.06,9

Kirjandus
 Autobiograafia "Dawn. One Hell of a Life"

Välislingid
 Dawn Fraseri koduleht
 
  Ujumislegend Dawn Fraser astus paljakäsi kurjategija vastu Postimees, 31. august 2009

Austraalia ujujad
Sündinud 1937
Konnarohi (perekond)

Konnarohi (Alisma L.) on taimede perekond konnarohuliste sugukonnast.

Eestis on levinud kaks liiki:
Alisma plantago-aquatica – harilik konnarohi (sage)
Alisma gramineum – väike konnarohi (harva)

Liigid
 Alisma canaliculatum 
 Alisma gramineum – väike konnarohi 
 Alisma lanceolatum – süstlehine konnarohi 
 Alisma nanum 
 Alisma plantago-aquatica – harilik konnarohi 
 Alisma subcordatum 
 Alisma triviale 
 Alisma wahlenbergii

Konnarohulised
Paul Kuldkepp

Paul Kuldkepp (10. august 1934 Kabala vald – 3. veebruar 2020) oli Eesti põllumajandusteadlane, majandijuht ja maadleja. 

Ta õppis põllumajandust Olustvere Põllumajandustehnikumis. Seejärel lõpetas ta aastal 1959 cum laude Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomia erialal. 

Põllumajandusteaduste kandidaat (1969). 

Sportima hakkas ta 1948 Kabala 7-klassilises koolis, maadlustreeninguid alustas Olustvere tehnikumis. Tuli Kreeka-Rooma maadluses 1957 NSVL-i üliõpilasmeistriks ning 1959, 1960 ja 1967 Eesti NSV meistriks. Kuulus 1955–71 Eesti koondisse. 

Võitis 1958–60 esikoha Georg Lurichi mälestusvõistlusel. 

Meistersportlane Kreeka-Rooma (1957) ja vabamaadluses (1966), aumsp Kreeka-Rooma maadluses (1967). Pidas 1952–82 1012 maadlusmatši. Tegeles ka VTK mitmevõistluse (1979–87, tuli 1984 talvistel VTK meistrivõistlustel Eesti meistriks) ja motokrossiga (1963–69). 

Töötas 1959–61 Sootaga sovhoosis osakonnajuhatajana ja 1961–65 Nõgiaru sovhoosi direktorina. Oli 1966–2008 Eesti Maaülikoolis assistent, vanemõpetaja, dotsent (1973), korraline professor (1995) ja emeriitprofessor (aastast 1999). 

1960–80 maadluskohtunik (1977 vab kat), 1960–70 Tartu rajooni võistkonna maadlustreener, 1960–64 Nõgiaru sovhoosi maadlus- ja tõstetreener, 1970–89 EPA agronoomiateaduskonna (1972–81 dekaanina) sporditöö eest vastutav õppejõud, Jõu Tartu AMK asutajaliige ja 1964–69 juhatuse liige. 

Kuulus 1995–2012 Maadlusveteranide Ühenduse juhatusse ja 2001–12 Eesti Spordiajaloo Seltsi juhatusse (aseesimees).

Publikatsioonid
 "Väetamise alused", 1988
 "Väetised ja nende kasutamine", 1992

Välislingid 
"Minu ja minu pere elulugu ENSV-s ja Eesti Vabariigis", Paul Kuldkepp, 2001
Helgi Kaldma, "Emeriitprofessor Paul Kuldkepp ehitab vabal ajal Võrtsjärve ääres Vaiblas oma maakodu", Sakala, 9. veebruar 2008
"Emeriitprofessor ilmutas raamatu", Sakala, 29. august 2009
 Peeter Olesk, "Tõtt ja kogemusi" (raamatu "Tööle ja spordile pühendatud elu" arvustus), Tartu Postimees 1. september 2009, lk 5
 

Eesti põllumajandusteadlased
Eesti Maaülikooli professorid
Eesti Maaülikooli agronoomiateaduskonna vilistlased
Eesti maadlejad
Eesti Spordiajaloo Seltsi auliikmed
Suure-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1934
Surnud 2020
Sadala vald

Sadala vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1949 ja Jõgeva maakonnas aastail 1949–1950. Vallamaja asus Tähkvere külas.

Vald moodustati senise Laius-Tähkvere valla maa-alast, välja arvatud Lissi nr. 103 talu ja heinamaatükkide nr. 99 ja 134 maa-alad; senise Salla valla Salla ja Käru mõisa järgi senise Laius-Tähkvere valla piires asuvate heinamaatükkide maa-aladest.

Vald kuulus Riigivolikogu 47. valimisringkonda, kust valiti Karl Roomet.

Viited

Eesti vallad 1939
Tartu maakonna endised vallad
Jõgeva maakonna endised vallad
Soontaga vald

Soontaga vald oli vald Pärnu maakonnas aastail 1939–1950.

Vald moodustati senise Koonga valla maa-alast, välja arvatud Kodasma küla ning Ellamaa ja Rintali asunduste maa-alad; senise Vee valla Parasma asunduse maa-alast; senise Veltsa valla maa-alast, välja arvatud Tõitse, Oidremaa ja Nõmme külade, Oidremaa, Karinõmme ja Väänja asunduste, Oidremaa sooasunduse, Vigala metskonna Keblaste metsandiku osa, Mõtsu metskonna Mõtsu ja Tuudi metsandikkude osade ning nende piirkonnas asuvate heinamaatükkide maa-alad; senise Jõõpre valla lahusosa maa-alast seniste Audru ja Koonga valdade piiride vahel.

Vald kuulus Riigivolikogu 34. valimisringkonda, kust valiti Ants Oidermaa.

Vald kuulus Audru põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.

Soontaga vallavanem oli Mihkel Soodla.

1945 augustis moodustati Soontaga vallas Lõpe külanõukogu keskusega Lõpe külas, Koonga külanõukogu keskusega Koonga külas ja Mihkli külanõukogu keskusega Keblaste külas. 1950. aastal Soontaga vald likvideeriti ja selle alad arvati Lihula rajooni koosseisu.

Viited

Eesti vallad 1939
Pärnu maakonna endised vallad
Lodenrode ja Koila

Lodenrode ja Koila (Lodenrodhe et Cogkele) olid kaks Helmold de Lode linna Eestimaal, mis on mainitud tema kirjas Lübecki raele 25. maist 1296. 

Helmoldus de Lodhe vabastas Lübecki elanikud oma sadamates, vetes, randades ja mõisates tollist, tarbimismaksust ja rannaõigusest, kuni nad tema linnade (opidorum et civitatum nostrum, scilicet Lodenrodhe et Cogkele) elanikele samad vabastused annavad (Livl. U.B. III, DLXIII, b, regest 643, b).

Lodenrodhet samastatakse üldiselt hilisema Harju-Madise kirikumõisaga (Harju-Madise kihelkonda on esmakordselt mainitud parochia Lodenrode nime all 12. septembril 1343) ja Cogkelet Koila külaga. Kuna selliste linnade olemasolust puuduvad muud andmed, oli tegu tõenäoliselt mitte enama kui linnade asutamise kavatsusega.

Viited

Eesti endised asulad
Abel Kirui

Abel Kirui (sündinud 4. juunil 1982) on Keenia kergejõustiklane, pikamaajooksja. 

Ta tuli Berliinis toimunud 2009. aasta maailmameistrivõistlustel maratonis maailmameistriks.

2008. aastal Kirui vőitis Viini maratoni uue rajarekordiga 2:07.38. Isikliku rekordi 2:05.04 jooksis ta 2009. aasta kevadel Rotterdami maratonil.

Saavutused

Maailmameistrivõistlustel 

2009  Berliinis 
  maailmameister maratonis 2:06.54

Välislingid 
 

Keenia jooksjad
Sündinud 1982
Usāmah ibn Lādin

Usāmah ibn Lādin (أسامة بن محمد بن عوض بن لادن Usāmah ibn Muḩammad ibn ‘Awaḑ ibn Lādin; 10. märts 1957 Ar-Riyāḑ, Saudi Araabia – 2. mai 2011 Abbottabad, Pakistan), üldtuntud kui Osama bin Laden, oli Saudi Araabia mõjuvõimsa ibn Lādini perekonna liige ja terroriorganisatsiooni Al-Qā‘idah' asutaja. 

Ta sai tuntuks seoses väidetava osalemisega 11. septembri terrorirünnakus Maailma Kaubanduskeskuse kaksiktornidele New Yorgis, milles hukkus 2996 inimest. Alguses Usāmah eitas seotust terroriaktiga, kuid hiljem võttis süü enda peale. Usāmah ibn Lādin oli kantud Föderaalse Juurdlusbüroo kümne kõige tagaotsitavama põgeniku nimekirja kui üks maailma ohtlikumaid kurjategijaid. Tema tabamisele viiva informatsiooni eest oli välja pandud 50 miljoni dollari suurune pearaha.

Usāmah oli 1980. aastatel Nõukogude-Afganistani sõjas NSV Liidu vastaste võitlejate juht. Isegi kui ta tegi tollal koostööd CIA-ga, siis alates 1994. aastast oli ta rahvusvaheliselt tagaotsitav terrorist.

Surm

2. mail 2011 korraldasid USA eriväed Pakistani pealinna Islamabadi lähedal Abbottabadi linnas operatsiooni, mille käigus toimunud tulistamises Usāmah ibn Lādin tapeti. Usāmah polnud sel ajal relvastatud. Tema majast konfiskeeritud arvutitest ilmnes, et Al-Qā‘idah'l oli plaanis 11. septembril 2011 saboteerida USA-s ronge. Pole veel teada, kas tegemist võis olla n-ö sihilikult ette söödetud eksitava informatsiooniga. Usāmah ibn Lādin maeti Araabia merre, kuna USA-l oleks raske olnud leida riiki, kes oleks nõustunud teda matma oma territooriumile. Mõned islamiõpetlased teatasid seepeale, et muslimi merre matmine on islamiseadustega vastuolus. Ameerika Ühendriikide valitsusametnike kinnitusel viidi Usāmah ibn Lādini matusetalitus läbi islami tavade kohaselt, mis näevad ette surnukeha rituaalset pesemist, surilinasse mähkimist ja matmist 24 tunni jooksul pärast surma.

Usāmah ibn Lādini tabamine läks kokku maksma 2 triljonit USA dollarit.

Pärast Usāmah ibn Lādini surma sai Al-Qā‘idah' ajutiseks juhiks endine Egiptuse eriväelane Saif al-Adeli, keda teatakse ka Muhamad Ibrahim Makkawi nime all, kuid eeldatavasti saab Al-Qā‘idah' järgmiseks alaliseks juhiks ibn Lādini kauaaegne asemik, samuti egiptlane Ayman al-Zawahiri.

Viited

Välislingid
 Kaarel Kaas. Noor lõvi ja papist tiiger Diplomaatia, mai 2011
 Statement From the Family of Osama bin Laden The New York Times, 10. mai 2011
 Osama bin Ladeni pojad: miks meie relvitu isa ilma kohtuta hukati? Delfi, 11. mai 2011

Terroristid
Saudi Araabia inimesed
Sündinud 1957
Surnud 2011
Choiseul (perekond)

Choiseul on prantsuse aadlipere. 

Selle liikmete hulgas oli Etienne-Francois, kes oli sõjaväelane ja riigitegelane, sai Choiseuli hertsogi tiitli ja kelle järgi on nimetatud Choiseuli saar.

Caesar, duc de Choiseul (1602–1675), Prantsuse marssal ja diplomaat
César Gabriel de Choiseul (1712–1785), Prantsuse ohvitser, diplomaat ja riigitegelane
Étienne François, duc de Choiseul (1719–1785), Prantsuse ohvitser, diplomaat ja riigitegelane
Claude Antoine Gabriel, duc de Choiseul-Stainville (1760–1838)

Aadlisuguvõsad
Kabala vald (1939)

Kabala vald oli vald Viljandimaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Arkma külas.

Vald moodustati senise Kabala valla maa-alast, välja arvatud Pahajänese ja Leiso talude ning Kabala valla talude lahus-heinamaatükkide piirkond seniste Olustvere ja Kõo valdade piiride vahel.

Esimene vallavanem oli Aleksander Lepik.

1939. aastal oli vallas 2566 elanikku.

Vald kuulus Riigivolikogu 61. valimisringkonda, kust oli valitud Jaan Põdra.

13. septembril 1945 asutati valla koosseisus Ollepa külanõukogu, Mäo külanõukogu ja Villevere külanõukogu.

Viited

Eesti vallad 1939
Saaremaa asehaldurite loend

Selles loendis on loetletud Saaremaa asehaldurid alates Taani võimuperioodist XVI sajandil kuni XX sajandi alguseni.

Taani aeg

Pärast Saare-Lääne piiskopkonna ostmist loovutas Taani kuningas Frederik II selle oma vennale Magnusele. Haldusvõimu teostamiseks seati ametisse asehaldur. 1572. aastal allutati Saaremaa otseselt kuningavõimule. Selline korraldus kehtis kuni 1645. aastani, mil Saarema liidendati Brömsebro rahu alusel Rootsiga.

Saaremaa asehaldurid 1560−1645

Rootsi aeg

Pärast Saaremaa Rootsiga liidendamist (1645) allutati see esialgu Riia kubernerile, kuid juba samal aastal nimetati ametisse kuberner. XVII sajandi lõpul asendati kuberneri ametikoht maapealiku institutsiooniga, mis jäi kehtima kuni 1710. aastani.

Saaremaa kubernerid 1645−1690

Saaremaa maapealikud 1689−1710

Saaremaa viitsemaapealikud 1689−1710

Vene aeg

Venemaa võimu kehtestamise järgselt allutati Saaremaa Riia kindralkubernerile. 1731. aastal taastati aga Rootsi-aegne korraldus: Saaremaale anti ainsa kreisina iseseisva provintsi staatus ja nimetati ametisse maavalitsus, mille eesotsas oli maapealik. See korraldus kaotati 1765. aastal ja kogu haldusvõim anti esialgu kolmeliikmelise revisjonikomisjoni kätte. 1768. aastal seati sisse asehalduri ametikoht, kes allutati Riia kindralkubernerile.    1783. aastal liidendati Saaremaa üheksanda maakonnana Riia kubermangu koosseisu.

Saaremaa maapealikud 1731−1765

Saaremaa revisjonikomisjon 1765−1768

Saaremaa asehaldurid 1768−1783Buxhövden, F. von. Zweite Fortsetzung von des Herrn Hofraths von Hagemeister Materialen zur Gütergeschichte Livlands, enthaltend Beiträge zu einer älteren Geschichte d. Oeselschen Landgüter und ihrer Besitzer. Riga: Nicolai Kymmel´s Buchhandlung, 1851, lk 14, 15.

Saksa okupatsioon 1917−1918

Pärast Lääne-Eesti saarte okupeerimist 1917. aastal seadsid Saksamaa okupatsioonivõimud sisse tsiviilvalitsuse, mille eesotsas oli kuberner. Viimasele allutati ka Muhu ja Hiiumaa.

Saaremaa kubernerid 1917−1918

Vaata ka
Liivimaa kubermang
Saaremaa ajalugu
Saaremaa asehaldur
Saaremaa kuberner
Saaremaa maapealik

Viited

Kirjandus
Arbusow, Leonid. Grundriss der Geschichte Liv, Est- und Kurlands. Riga: Verlag von Jonck und Poliewsky, 1918. Lk 331 .
Buxhövden, F. von. Zweite Fortsetzung von des Herrn Hofraths von Hagemeister Materialen zur Gütergeschichte Livlands, enthaltend Beiträge zu einer älteren Geschichte d. Oeselschen Landgüter und ihrer Besitzer. Riga: Nicolai Kymmel´s Buchhandlung, 1851. Lk 6-7, 14, 15.
Buxhöwden, Baron Peter Wilhelm von. Beiträge zur Geschichte der Provinz Oesell. Riga - Leipzig: Verlag von Edmund Götschel, 1838.
Laur, Mati. Eesti ala valitsemine 18. sajandil (1710−1783). Tartu: Kirjastus Eesti Ajalooarhiiv, 2000.

Välislingid
Saaremaa asehaldurite loend saidil worldstatesmen.org

Eesti ajaloo loendid
Eesti inimeste loendid
Saaremaa ajalugu
Saaremaa asehaldurid
Saaremaa kubernerid
Rohujuuretasand

Rohujuuretasand, ka rohujuure tasand (inglise keeles grassroots), on ühiskonnas mõiste, millega tähistatakse n-ö lihtsa inimese tasandit. 

Rohujuuretasandi mõiste pärineb angloameerika kultuuriruumist. Oxford English Dictionary viitab väljaandele "McClure’s Magazine" aastast 1912, kus kasutati esimest korda rohujuuretasandi mõistet kampaania või organisatsiooni tähenduses. Paljud allikad tunnistavad, et rohujuuretasandi mõistet kasutas oma presidendivalimiste kampaanias Theodore Roosevelt.

Saksa keeleruumis on mõiste kasutamise täpne algusaeg teadmata. Anarhismiuurija Günter Bartsch viitab seostele ameerika kirjaniku Walt Whitmaniga, keda inspireeris "rohujuuretasandi liikumise" mõiste. Whitmani ainsa teose, luulekogu nimi ongi "Rohulehed". Rohujuuretasandist on kirjutanud ka rahuuurija Theodor Ebert. 

1970-ndatel seostati rohujuuretasandi liikumisi uusvasakpoolsusega. Sealt võeti idee üle anarhistlike patsifistide (Anarchopazifismus) poolt. 1994. aastal kasutas rohujuuretasandi mõistet Howard Rheingold oma raamatus "Virtuelle Gemeinschaft", et iseloomustada virtuaalsete kogukondade teket Internetis.

Tänapäeval on rohujuuretasandi mõiste tihedalt seotud kodanikuühiskonna ja kodanikualgatuse mõistetega ja seda kasutatakse igasuguste poliitiliste ja ühiskondlike altpoolt-üles liikumiste puhul.  

Poliitilisele ja ühiskondlikule tegevusele rohujuuretasandil on iseloomulik orienteeritus konsensusele. Tavaliselt välditakse erakondlikke lobby- või parteipoliitilist tüüpi arvamuste kujundamise protsesse ja püütakse viia lihtsate inimeste hääl otse riigi või kohaliku omavalitsuse otsustajateni. 

Rohujuuretasandil tegutsetakse tihti ka abiorganisatsioonide ja tarkvaraarenduse valdkonnas. Tüüpiliseks rohujuuretasandi projekti näiteks on vaba veebientsüklopeedia Vikipeedia.

Vaata ka 
Altpoolt tulev algatus
Kodanikualgatus
Kodanikuühiskond
Täielik läbipaistvus

Ühiskond

ko:풀뿌리 민주주의
Taevere vald

Taevere vald oli vald Viljandimaal aastail 1939–1950.

Vald moodustati senise Taevere valla maa-alast, välja arvatud Lituvere ja Juurika küla piirkond; senise Vastemõisa valla Epra, Kabila, Kaunissaare, Kibaru ja Ojaküla küla piirkondadest ning osa Kuresoo raba maa-alast; senise Sürgavere valla Käliste, Tõllevere, Rulli, Kerita ja Kerema küla, Sürgavere ja Lõhavere asunduse ning Sürgavere raudteejaama ümbruse piirkondadest.

1939. aastal oli vallas 4215 elanikku.

Esimene vallavanem oli Hans Vaga.

Viited

Eesti vallad 1939
Viljandi vald (1939)

Viljandi vald oli vald Viljandimaal aastail 1939–1950.

Vald moodustati senise Viljandi valla maa-alast, välja arvatud Metsa, Surva ja Mustapali külade, osa Tusti asunduse, Pärna nr. 115, Rulli nr. 116 ja 117 talude piirkonnad; senise Vana-Võidu valla Mäeltosa maa-alast; senise Uusna valla maa-alast, välja arvatud valla idapoolse osa maa-ala seniste Tarvastu ja Vana-Tänasilma valdade vahel kuni Naela taludeni, viimased kaasa arvatud; senise Vana-Tänasilma valla Raudsepa (Vindla) talude piirkonnast; senise Pärsti valla maa-alast; senise Uue-Võidu valla maa-alast, välja arvatud Parika küla ja Kalle asunduse piirkond; senise Sürgavere valla Võistre, Pilustvere, Jaanuse ja Koogla külade piirkonnast; senise Päri valla Juga nr. 2, Tõrva nr. 1 ja Risti nr. 8 talude piirkonnast.

1939. aastal oli vallas 5049 elanikku, see oli Viljandimaa suurima elanike arvuga vald.

Esimene vallavanem oli Juhan Sumeri. 7. detsembril 1939 valiti uueks vallavanemaks endine Sürgavere vallavanem Johan Johandi (kinnitatud Siseministri poolt 19. jaanuaril 1940).

Viited

Eesti vallad 1939
Viljandi maakonna endised vallad
Undla vald

Undla vald oli vald Viru maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Kadrinas.

1939. aasta vallareform 
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga  senise Undla valla maa-alast, välja arvatud osa Kõrgemäe ja osa Saukse külade maa-aladest, Tõrma küla ja Imastu asunduse, Männiku nr. 26, Kassisaba-Ann nr. 29 ja Saare nr. 91 talude, Ojaveski ja Karjametsa külade talude senise Undla valla sisse ulatuvate osade ning Tapa metskonna Tapa metsandiku kvartaalide nr. 4–8, 12 ja 13 maa-alad; senise Saksi valla Aruküla, Kiku, Pariisi, Nõmme ja Metsapere külade ning Saksi asunduse Kuriste nr. a-8 talu maa-aladest. Senise Undla valla Tõrma küla ja Imastu asunduse ning Tapa metskonna Tapa metsandiku kvartaalide nr. 4–8, 12 ja 13 maa-alad liideti Lehtse vallaga.

Undla valda kuulusid: Kadrina alevik, Raudtee majad, Jõetaguse asundus, Kruusimäe-Kadapiku ja Lante-Sirgu külad, Undla-Vinnimäe ja Undla-Tuulemäe asundused, Saari, Sootaguse, Teliskopli, Nagala-Leikude, Mäoküla ja Väljataguse külad, Polli asundus ja Päri asundus, Võduvere-Tagaküla, Võduvere küla, Hulja, Hulja-Uusküla, Hulja-Väljataguse, Tirpiku, Härjadi, Orutaguse ja Saukse külad ning Raudtee majad, Vandu-Tagaküla, Vandu-Eesküla, Kriska küla, Neeruti asundus, Neeruti-Lustimäe asundus, Uduküla, Jõepere asundus, Jõepere-Ristmetsa asundus, Valgma küla, Valgma-Mägede, Pariisi, Aruküla, Kiku, Salla, Kõrbse-Orapere, Nõmme ja Metspere külad, Vanamõisa, Koplimetsa, Põima, Kääbaste, Pakitu-Sorgi, Tokolopi, Udriku-Pankase, Imastu-Pankase ja Männiku külad, Udriku asundus, Vabaduse Risti Kavaleride Kodu.

Vald kuulus Riigivolikogu 67. valimisringkonda, kust valiti Rudolf Penno, ja Kadrina põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.

Esimene Undla vallavanem oli August Saaga. 18. detsembril 1939 valiti vallavanemaks Heinrich Kübarsepp, kes samal päeval sai 30-aastaseks.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine 
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kruusimäe-Kadapiku külanõukogu, Neeruti külanõukogu, Pakito-Sorgi külanõukogu ja Udriku-Tuha külanõukogu. 25. veebruaril 1949 arvati valla koosseisu Tapa külanõukogu, mis oli seni kuulunud Lehtse valda Järvamaal. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Tapa rajooni koosseisu.

1950. aasta oktoobris, päev enne vallamaja (kahekordne kortermaja Kadrinas, Viru tn 7) põlengut, nimetati Undla vald ümber Kadrina külanõukoguks.

Vaata ka 
 Undla mõis

Viited

Eesti vallad 1939
Viru maakonna vallad
Narva vald

Narva vald oli vald Viru maakonnas Narva jõe idakaldal 18. jaanuarini 1945. Narva vald koos Raja valla ja Piiri vallaga moodustasid Narva-taguse. Vallamaja asus Väikülas.

Vald kuulus Riigivolikogu 73. valimisringkonda, kust valiti Elmar-Aleksander Lehtmets. 

Vald kuulus Narva põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.

Ajalugu 
21. jaanuar 1927 täpsustas Viru maavalitsus, et Naroova-Jõesuu alevi, Naroova valla ja Naroova jõe nimedes Akadeemilise Emakeele Seltsi kaalutlemisel ja maavalitsuse vastava otsuse põhjal 20. nov. 1926 a. prot. nr. 71 §§ll ja 14 tuleb "Naroova“ asemel tarvitada ja kirjutada "Narva“.

1939. aastal toimunud haldusreformiga ühendati paljud väikesed vallad elujõulisemateks, Narva valla piire ei muudetud, maa-ala jäi senise Narva valla piires. 

Detsembris 1939 valis Narva vallavolikogu vallavanemaks tagasi Nikolai Raja, abivallavanemaks Narva põllumeeste konvendi esimehe Aleksander Laasi.

1941. aastal asutati vallas kolhoosid Krasnaja Niva ja Krasnaja Korovka.

Rahvastik 
1922. aastal oli Narva vallas 350 eestlast (12,5%), 1765 venelast (63,0%) ja muid rahvusi 684 (24,5%) – kokku 2799 elanikku.

1934. aastal oli Narva vallas 600 eestlast (20,8%), 1449 venelast (50,0%) ja muid rahvusi 845 (29,2%) – kokku elas vallas 2894 inimest.

Asustus 
Narva valda kuulusid külad: Keldrimäe, Lilienbachi, Uusküla, Natalino, Dolgaja-Niiva, Zahonje (Sahonje), Popovka, Alaküla (Олешнице (Алайыэ)), Odrasaare, Komarovka, Risu, Lömmi, Karuküla, Zaretšje, Karlova, Väiküla (Venkul), Saarküla (Sarkul), Karstela (Karostel), Gorka, Tõrvala (Smolka), Kallivere küla, Kallivere kruntnikud, Kallivere ülejõe, Rägala, Vanaküla, Feodormaa, Raja, Kullaküla, Hannike ja Ropsa. Nizino, Fedorovka, Orlõ, Keikino, Mannovka, Izvoz

Viited

Kirjandus 
Piiriäärsetele küladele uued nimed. Rahvaleht, 12. jaanuar 1939, nr 10, lk. 1

Eesti vallad 1939
Piiri vald

Piiri vald oli vald Viru maakonnas, Vaivara kihelkonnas Narva jõe idakaldal aastail 1939–1945. Vald moodustati senise Kose valla piires. Piiri vald koos Raja valla ja Narva vallaga moodustasid Narva-taguse. Vallamaja asus Krivasoo külas.

Kose vald (vene keeles Козельскaя) eksisteeris alates 1920. aastast kuni 1939. aastani Narva jõest ida pool asunud maa-alal, mis pärast Eesti Vabadussõja edukat lõppu oli liidetud Tartu rahulepingu alusel Viru maakonnaga.

Vald kuulus Riigivolikogu 66. valimisringkonda, kust valiti Aleksander Ossipov, ja Vasknarva põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.

Piiri valla riigimõisad: Dundukovi mõis, Gromovo mõis, Marinskaja mõis, Urakonda mõis, Uue-Rantovka mõis, Vana-Rantovka mõis.

Ajalugu 
1939. aastal toimunud haldusreformiga ühendati paljud väikesed vallad elujõulisemateks, Kose vallast moodustati selle endistes piirides Piiri vald.

Rahvastik 
1922. aastal oli Kose vallas 113 eestlast (8,7%), 1194 venelast (91,1%) ja muid rahvusi 3 (0,2%) – kokku 1310 elanikku.

1934. aastal oli Kose vallas 145 eestlast (11,3%), 1135 venelast (88,2%) ja muid rahvusi 7 (0,5%) – kokku 1287 elanikku.

1. aprillil 1939 oli vallas 1202 elanikku.

Asustus 
Piiri valda kuulusid külad: Kossari (vene k. Косари),  Pustoi Konets, Skorjatina Gora, Ust-Žerdjanka, Suur-Žerdjanka, Romanovštšino, Nižõi, Krjuša Lukina-Gora, Krjuša, Kivikonda, Kljušna puustus, Vlasovo puustus, Dolgaja-Niva, Kasekonda, Uusna.

Viited

Kirjandus
"Kogu vald võitleb karskuse eest, kuid viina juuakse ikkagi". Lääne Elu nr 119, 16. oktoober 1939. Lk 2

 
Eesti endised vallad
Eesti vallad 1939
Slantsõ rajoon
Raja vald

Raja vald (kuni 1939. aastani Skarjatina vald, eestipäraselt ka Karjati vald) oli vald Narva jõe ülemjooksu idakaldal aastatel 1920–1945. Vallamaja asus Skarjatina Gora külas.

Valda kuulusid külad: Konduši I küla, Konduši II küla, , Kuritšeki küla, Mokredi küla, Omuti I küla, Omuti II küla, Radoveli küla, Skamja küla, Skarjatina Gora küla, Stepanovštšina küla, Suur Perevoloki küla, Suure Zagrivje küla, Väike Zagrivje küla, Zaborovje (Заборовье) küla, Vtroja küla, Uue Gorodenka asundus.

Valla riigimõisad: Annenskoje mõis (Annemõis), Korsakovi mõis, Remenniku mõis, Zaglištše mõis, Zagrivski Obrezi mõis, Väike-Tetšino mõis.

Ajalugu 
Enne 1920. aastat oli hilisema Karjati valla territoorium põhiosas Peterburi kubermangu Oudova maakonna Karjati vald, väike lõunaosa kuulus sama maakonna Vjažitsõ valda.

Alates 1920. aastast kuulus Karjati vald Vaivara kihelkonda Virumaal. Karjati vald (Narva jõe ülemjooksul) koos Kose valla (Narva jõe keskjooksul) ja Narva vallaga (Narva jõe alamjooksul) moodustasid Narva-taguse.

1928. aastal Riigikogus vastu võetud seaduse järgi oli välismaalastel keelatud omandada, vallata või kasutada kinnisvara Karjati vallas (samuti teistes piiriäärsetes valdades).

Raja vald moodustati 1939. aastal toimunud haldusreformiga senise Karjati valla piires ehk siis Karjati vald nimetati ümber Raja vallaks.

Pärast 1939. aasta valdade reformi pakuti välja ka Narva-taguste alade venepäraste asulanimete eestistamist: Skarjatina Gora – Karjati, Stepanovštšina – Kalda, Djuk – Kalaküla, Perevolok – Perve, Skamja – Kambi, Kuritšek – Kurundi, Vtroja – Raja, Radoveli – Raadvere, Zaborovje – Tagametsa, Kukin Bereg ja Malentsovo – Aru.

1944. aasta novembris arvas Vene NFSV Raja valla territooriumi Leningradi oblasti Slantsõ rajooni koosseisu.

Rahvastik 
1922. aastal oli Karjati vallas 118 eestlast (3,4%), 3374 venelast (96,4%) ja muid rahvusi 7 (0,2%) – kokku 3499 elanikku.

1934. aastal oli Skarjatina vallas 158 eestlast (4,6%), 3290 venelast (95,0%) ja muid rahvusi 16 (0,4 %) – kokku 3464 elanikku.

1929. aastal oli Karjati vallas 619 talundit. Valla elanikest umbes 95% olid venelased.

Asustus 
Valda kuulusid külad: Skarjatina, Stepanovtštšina, Mokredi, Zaborovje, Djuk-Perevoloka, Radoveli, Zagrivje, Konduši ja Omuti, Vtroja, Skamja, Kuritšek, Perevolok, Kukin Bereg, Malintsevo ja Remenniku (Ременник) talu (Vtroja jõel).

Valla alal asusid ka kadunud külad: Kakolok (Каколки, Коколок), Kuritšek (Куричек, Курица, Выдрино), Malentsevo (Маленцово, Малинцово, Самохон).

Viited

 
Oudova maakond
Vaivara kihelkond
Virumaa ajalugu
Eesti endised vallad
Eesti vallad 1939
Slantsõ rajoon
Viru maakonna vallad