joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Invasioon (täpsustus)

Invasioon (ld invadere 'sisse tungima, ründama') on sissetung. Sõna on kasutusel ka terminina.

Invasioon on mingi riigi sõjaväe tungimise teise riigi territooriumile.
Invasioon on bioloogias paiksete loomade (eriti lindude ja putukate) mingi aja tagant korduv hulgaline rändamine alal, kus neid hrl pole või on vähe.
Bioinvasioon ehk invasiivsete (võõr)liikide levimine on nähtus, kus mingi võõrliik ulatuslikult levib ja naturaliseerub.
Invasioon ehk nuginakkus on meditsiinis ja veterinaarias organismi nakatumine loomparasiididiga. 
"Invasioon" ("The Invasion"), 2007. aasta ulmethriller, mille peaosades mängivad Nicole Kidman ja Daniel Craig

Viited

Kasutatud kirjandus
EE 3. köide, 1988
Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009.
Anatoli Nazarenko

Anatoli Nazarenko (vene keeles Анатолий Назаренко; sündinud 19. detsembril 1948) on endise Nõukogude Liidu (Kasahhi NSV) maadleja.

Ta oli Eesti maadlejate Avo Talpase ja Olev Kiirendi konkurent Nõukogude Liidu maadlusvõistlustel.

Nazarenko võitis 1972. aasta suveolümpiamängudel hõbemedali Kreeka-Rooma maadluses. Ta kaotas punktidega Ungari maadlejale Csaba Hegedűsle. Ta on kolmekordne maailmameister ja kahekordne Euroopa meister Kreeka-Rooma maadluses. Ta on võitnud Grand Prix of Germany kaks korda.

Nõukogude Liidu meistrivõistlused
1969. aasta – 1. koht

1970. aasta – 2. koht

1971. aasta – 1. koht (2. koht – Leonid Liberman)

1973. aasta – 1. koht (2. koht – Avo Talpas; 3. – koht Olev Kiirend) 

1974. aasta – 1. koht (2. koht – Vladimir Tšeboksarov)

1975. aasta – 1. koht (2. koht – Vladimir Tšeboksarov)

1976. aasta – 2. koht (võitja oli Vladimir Tšeboksarov)

Praegu elab ta Ameerika Ühendriikides ja töötab treenerina.

Välislingid
 

Nõukogude Liidu maadlejad
Kasahstani maadlejad
Sündinud 1948
Torgny Lindgren

Gustav Torgny Lindgren (16. juuni 1938 Raggsjö, Norsjö vald – 16. märts 2017 Stockholm) oli rootsi kirjanik.

Torgny Lindgren sündis Andreas Lindgreni ja Helga Björki pojana. Ta õppis Umeås õpetajaks ning töötas selles ametis kuni 1970. aastate keskpaigani. Ta tegutses aastaid kohaliku omavalitsuse poliitikuna, kuuludes Rootsi Sotsiaaldemokraatlikku Töölisparteisse. 1980. aastail pöördus ta katoliku usku.

Lindgren tuli kirjandusse 1965. aastal luuletajana, ent tema läbimurre sai teoks alles 1982. aastal romaaniga "Mao tee kalju peal" ("Ormens väg på hälleberget"). Lindgreni teoseid on tõlgitud rohkem kui 30 keelde ning ta on tänapäeva Rootsi rahvusvaheliselt edukamaid kirjanikke. 1991. aastal sai ta Rootsi Akadeemia liikmeks.

Tunnustus
2000 Selma Lagerlöfi auhind

Teoseid eesti keeles
 "Mao tee kalju peal" ("Ormens väg på hälleberget"), rootsi keelest tõlkinud Ülev Aaloe. Tallinn: Perioodika, 1987 (Loomingu Raamatukogu 39, 1987)
 "Valgus" ("Ljuset"), rootsi keelest tõlkinud Tõnis Arnover, Väino Klaus. Tallinn: Eesti Raamat, 1991 
 "Batseba" ("Bat Seba"), rootsi keelest tõlkinud Tõnis Arnover. Tallinn: Eesti Raamat, 1993
 "Kumalasemesi" ("Hummelhonung"), rootsi keelest tõlkinud Tõnis Arnover. Tallinn: Perioodika, 1996 (Loomingu Raamatukogu 22/23, 1996)
 "Pistodaga Madonna: pildiraamija Theodor Marklundi enda jutustus" ("Till sanningens lov"), rootsi keelest tõlkinud Vladimir Beekman. Tallinn: Eesti Raamat, 1998
 "Värvi-Piltide vees: kujusid" ("I Brokiga Blads vatten: figurer"), rootsi keelest tõlkinud Tõnis Arnover. Tallinn: Perioodika, 2002 (Loomingu Raamatukogu 36–38, 2002)
 "Isa arm", rootsi keelest tõlkinud Tõnis Arnover ja Anu Saluäär. Tallinn: Varrak, 2009 – sisaldab teoseid "Kumalasemesi" ("Hummelhonung"), "Mauk" ("Pölsan") ja "Doré Piibel" ("Dóres Bibel")
 "Mälestused" ("Minnen"), rootsi keelest tõlkinud Anu Saluäär. Tallinn: Kultuurileht, 2011 (Loomingu Raamatukogu 38/39, 2011)
 "Klingsor", rootsi keelest tõlkinud Tõnis Arnover. Tallinn: Eesti Raamat, 2016 (sarjas "Põhjamaade romaan")

Rootsi kirjanikud
Rootsi Akadeemia liikmed
Katoliiklased
Sündinud 1938
Surnud 2017
Uurali-Altai keeled

Uurali-Altai keeled on hüpoteetiline keelte hõimkond ehk keeleselts, mis hõlmab nii Uurali keelkonda kui ka Altai keelkonda. 

Uurali-altai keeli on nimetatud ka turaani keelteks.

Vaata ka
Turaani madalik

Keelkonnad
Oskari Jauhiainen

Heikki Oskari Jauhiainen (31. oktoober 1913 Kiiminki – 20. jaanuar 1990 Helsingi) oli soome skulptor.

Ta valmistas eelkõige monumentaalskulptuure, kuid kujundas ka muu hulgas medaleid ja vappe.

Oskari Jauhiainen oli pärit vaesest perest, kus käsitööoskused olid au sees. Lapsena karjas käies armastas ta voolida puukujukesi, mida õnnestus isegi müüa. Avalikult esil oli tema kätetöö esimest korda 1928. aastal Oulu põllumajandusnäitusel, kus tema valmistatud karukuju äratas laiemat tähelepanu.

Aastal 1936 valmistas Jauhiainen kivist Vesaise mälestusmärgi Ylikiiminkis ja 1937 monumendi "Liekki" Yppäris.

Aastatel 1938–1941 õppis ta kunstiakadeemia eelkäijaks olnud kunstnike ühenduse joonistuskoolis muu hulgas Felix Nylundi käe all.

Ta osales Talvesõjas ja Jätkusõjas. Aastast 1947 kuulus ta Soome ekspressionistide moodustatud Oktoobri rühma. Pärast sõda valmistas ta kümme sõjamälestusmärki.

Aastal 1952 valmis Jauhiaise esimene suurem töö, Mikael Agricola monument Turus. See tegi ta laiemalt tuntuks. Samal aastal püstitati ka langenute mälestusmärk Oulus. Aastatel 1956–1965 õpetas ta kunstiakadeemias skulptuuri.

Aastal 1954 võitis Jauhiainen koos Aimo Tukiaisega Mannerheimi ratsamonumendi võistluse, kuid koostöö katkes 1956. aastal, kui Jauhiainen erimeelsuste tõttu osalusest loobus.

Tal oli ateljee Helsingis Jollases, kuid suved veetis ta Kiiminkis. 

Aastal 1956 sai ta Pro Finlandia medali. President Urho Kekkonen andis Jauhiaisele 1968. aastal professori nimetuse. Aastal 1977 määrati talle kunstnikupension ning 1982 anti akadeemiku aunimetus.

Kiiminkis avati 1997. aastal Oskari Jauhiaise muuseum.

Oskari Jauhiaise tööde seas on muu hulgas "Nahkurit" (Hämeenlinna, 1958), "Kalasääski ja lohi" (Oulu, 1960), Werner Söderströmi monument (Porvoo, 1960), "Ruuhkanpurkajat" (Joensuu, 1962), "Ahtaajat" (Kotka, 1964), "Paperintekijät" (Tervakoski, 1966), Meremeeste mälestusmärk (Helsingi, 1968), Teuvo Pakkala monument (Oulu, 1973), "Niittäjät" (Liminka, 1977), "Vanhat vaeltajat" (Muhos, 1984) ja "Haravatyttö" (Kiiminki).

Viited

Välislingid
 Oskari Jauhiaise muuseum

Soome skulptorid
Talvesõja veteranid
Sündinud 1913
Surnud 1990
Pitser

Pitser on pitsati positiivne reljeefne jäljend plastilises aines või värvis.
	 
Pitsereid on läbi ajaloo kasutatud nii sulgemiseks kui tõendamiseks. Pitseriga sulgemine garanteerib sisu säilimise muutmata kujul, pitseriga annab sulgeda nii kirja kui merekonteinerit. Pitseriga tõendamine on ajaloo jooksul olnud kõige enam kasutatud dokumendi turvaelement, autentsuse tagaja.   
 
Kõige levinumad pitseerimismaterjalid on metall ja vaha, uusajal ka pitserilakk. Metallpitsereid, mida kasutati eriti palju Bütsantsis ja üldse Vahemere maades, nimetatakse bulladeks. Kuna Rooma paavst kasutas pitseerimiseks läbivalt tina, on bulla nimetus laienenud paavsti välja antava üriku üldnimetuseks.

Keskajal oli pitseerimiseks kasutusel vaha, millesse segati selle omaduste parandamiseks sisse teisi aineid, näiteks vaiku, õli, kipsi, kriiti või rasva. Eri kantseleides kujunes välja ka traditsioon, mis värvi vahaga pitseeriti. Teistest paremaks peeti punase vahaga pitseerimist. Kuna vahapitser on õrn hakati selle kaitseks 15. sajandil vahakujutist ümbritsema metallist (või ka puust) kapsliga. 16. sajandil tuleb kasutusele pitserilakk, mis on vahast vastupidavam. 
	 
Tahmapitserid kasutati 18.–20. sajandil. Metallist või kivist pitsat tahmatati leegi kohal ning suruti siis vastu dokumenti.

Kirjandus 
 Vocabulaire International de la Sigillographie, Rooma 1990
 Siegel und Münzen der weltlichen und geistlichen Gebietiger über Liv-, Est- und Curland bis zum Jahre 1561 nebst Siegeln einheimischer Geschlechter. Aus dem Nachlasse von Baron Robert v. Toll mit Hinzufügung eines Textes für die Siegel, hrsg. v. Johannes Sachssendahl, Reval 1887. (Est- und Livländische Brieflade, Bd. 4.)
 Pitsereid Tallinna Linnaarhiivist. Siegel aus dem Tallinner Stadtarchiv. Seals from Tallinn City Archives, Tallinn 2013

Ajalugu
Dokumendid
Post
Oskari Jauhiaise muuseum

Oskari Jauhiaise muuseum on soome skulptorile Oskari Jauhiaisele pühendatud muuseum Kiiminki vallas.

Muuseumi varad koosnevad peamiselt Jauhiaise perekonna annetatud teostest ja esemetest. Lisaks skulptori elu ja loomingut esitavale püsiekspositsioonile korraldatakse muuseumis ka vahetuvaid näitusi.

Muuseum avati 1997. aastal.

Välislingid
 Koduleht

Soome kunstimuuseumid
Georges Perec

Georges Perec [žorž per'ek] (7. märts 1936 Pariis – 3. märts 1982 Ivry-sur-Seine) oli prantsuse kirjanik. Ta oli ka tuntud ristsõnade koostaja.

1978. aastal pälvis ta oma teose "La Vie mode d'emploi" eest Prix Médicis.

Teoseid eesti keeles
 "Asjad: üks kuuekümnendate aastate lugu" ("Les choses: une histoire des années soixante"), tõlkinud Leili-Maria Kask. Tallinn: Perioodika, 1968 (Loomingu Raamatukogu 8, 1968)
 "Mõelda/liigitada ja teisi tekste", koostanud Marek Tamm, tõlkinud Anti Saar, Marek Tamm, Marike Tammet. Tallinn: Varrak, 2008
 "Ruumiliigid" ("Espèces d'espaces"), tõlkinud Anti Saar. Tallinn: Kultuurileht, 2011 (Loomingu Raamatukogu 11/12, 2011)
 "Ruumiliigid". (Katkend. Saar, Anti, tlk.) Schola Biotheoretica (Piiride teooria) 41: 157–158, 2015.
 "Elu, kasutusjuhend" ("La vie mode d’emploi"), tõlkinud Anti Saar. Tallinn: Varrak, 2012

Prantsuse kirjanikud
Sündinud 1936
Surnud 1982
Claude Duneton

Claude Duneton [klood dünet'o(n)] (21. aprill 1935 Lagleygeolle Corrèze'i departemangus – 21. märts 2012 Lille) oli prantsuse kirjanik ja publitsist, tõlkija ja näitleja.

Dunetoni kodukeel oli oksitaani keel, prantsuse keele õppis ta selgeks alles koolis. Ta tundis huvi rahvakeele ja rahvakultuuri vastu, koostades muu hulgas rahvalike keelendite antoloogia "Kirp kõrvas" ("La Puce à l'oreille", 1981), prantsuskeelsete kujundlike väljendite entsüklopeedia "Piltlike väljendite bukett" ("Le Bouquet des expressions imagées", 1990), prantsuse kõnekeele sõnastiku "Le Guide du français familier" (1998) ning kaheköitelise teose "Prantsuse laulu ajalugu" ("Histoire de la chanson française", 1998).

Duneton juhtis ka keeleküsimustele pühendatud raadiosaateid kanalis France Culture ning kirjutas iganädalast keelerubriiki ajalehes Le Figaro.

Teoseid eesti keeles
 "Punaste metsade taga" ("Loin des forêts rouges"), tõlkinud Indrek Koff. Tallinn: Kultuurileht, 2010 (Loomingu Raamatukogu 30, 2010)

Välislingid
Claude Dunetoni biograafia, bibliograafia ja katkend intervjuust

Prantsuse kirjanikud
Prantsusmaa tõlkijad
Prantsusmaa näitlejad
Sündinud 1935
Surnud 2012
Bajadeeri tänav

Bajadeeri tänav on kaarekujuline tänav Tartus Ihastes.

Tänav algab ja lõpeb Hando Mugasto tänaval ning on ca 210 meetri pikkune.

Tartu tänavad
Ihaste
Artur Soomre

Artur Soomre (kuni 26. oktoobrini 1936 Sommer; 21. mai (vkj)/ 2. juuni 1890 Jõgeveste vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 22. september 1944 Läänemeri) oli eesti vaimulik.

Ta õppis Helme vallakoolis ja aastatel 1901–1908 Tartu reaalkoolis. Pärast reaalkooli lõpetamist töötas ta Alūksnes koduõpetajana. Aastatel 1910–1912 õppis ta Tartu Ülikoolis füüsika-matemaatikateaduskonnas ja aastatel 1912–1916 usuteaduskonnas. Ta kuulus EÜS-i.

Prooviaastal oli ta Võru Katariina koguduses Jüri Martensoni juures. Ordineeriti 20. mail 1918 praost Johannes Oskar von Falcki poolt õpetajaks. Pärast ordineerimist määrati ta teenima Pihkva Jakobi kogudust, kuid selleks ei andnud Saksa okupatsioonivõimud luba (kuna tudengipõlves olid tsaari sandarmid kimbutanud teda kahtlustatuna üliõpilasrahutustele kaasaaitamises).

Seetõttu oli ta aastatel 1918–1919 Võru Katariina koguduse abiõpetaja. Aastatel 1919–1944 oli ta (õnnistati ametisse 31. augustil 1919 kindral-superintendent Wilhelm Kentmanni poolt) Tallinna Toompea Kaarli koguduse III pihtkonna õpetaja.

Kirjanduslik prototüüp
Oli Jaan Krossi romaani “Wikmani poisid” usuõpetaja Tooderi prototüüp.

Teda mängis aastatel 1994–1995 valminud ETV samanimelises seriaalis Rudolf Allabert.

Viited

Kirjandus 
Külli Saard. "Olen rõõmus, et ma jumalariigi teener olen". Sulane nr 3, juuni 2019

Tallinna Toompea Kaarli koguduse vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1890
Surnud 1944
Aldur Vunk

Aldur Vunk (sündinud 2. septembril 1959) on eesti ajaloolane ja arheoloog. Ta oli aastatel 1998–2015 Pärnu Muuseumi direktor ning  2015–2020 SA Pärnu Muuseum juhataja.

Elulugu
Vunk õppis 1966–1977 Pärnu 1. Keskkoolis, 1986–1991 Tartu Ülikoolis (mittestatsionaarselt) ajaloo erialal. Ta kaitses 2001. aastal eksternina magistrikraadi tööga "Eesti keskaegsed ahjupotid ja -kahlid: dateerimise, tehnoloogia ja tõlgendamise aspekte peamiselt Pärnu leidude põhjal" ning 2003. aastal doktorikraadi tööga "Ristisõjad ja palverännakud Eestis 12.–16. sajandil: uurimus nende iseloomust ja alatüüpidest".

. Aastail 1991–1998 oli ta Pärnu linnaarheoloog, alates aastast 1998–2015 oli ta Pärnu Muuseumi direktor. 

1988–1992 oli ta Sütevaka Seltsi esimees, 1999–2000 ja 2001–2002 Pärnu Linnavolikogu liige.

Vunk on Isamaa ja Res Publica Liidu liige.

Teoseid
"Ristisõjad ja palverännakud Eestis 12.–16. sajandil: uurimus nende iseloomust ja alatüüpidest". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2003, ISBN 9985567528
"Jeesus läks maal kõndimaie: ristisõjad ja palverännakud Eesti keskajal". Tallinn: Argo, 2005, ISBN 9949415284
"Rahvusriigi sünd Pärnumaal (1917–1919)". Koos Ago Pajuriga. Pärnu: Pärnu Muuseum, 2008. ISBN 9789949156580
""Kuningamäng" ärkamisaja koidikul". Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2012. ISBN 9789949199624
"Puust laevad ja rauast mehed : Pärnu ja Liivi ranna purjelaevad". Tallinn 2018. ISBN 9789949607570

Tunnustus
2009 – Pärnumaa vapimärk (Pärnu Muuseumi direktor)
2013 – Pärnu teenetemärk (Pärnu ajaloo uurimise, populariseerimise, Pärnu Muuseumile uue, kaasaegse sisu andmise eest)
2014 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
2014 – Pärnu vapimärk (pikaajalise Pärnu ajalooteemalise teadustöö ja muuseumikultuuri edendamise eest)

Viited

Välislingid

Eesti lugu. Palverändurid. Vikerraadio, 22. oktoober 2005
Aldur Vunk: Pärnu päev – mis ja milleks?. Pärnu Postimees, 19. märts 2011

Eesti ajaloolased
Eesti arheoloogid
Eesti ajalooõpetajad
Eesti muuseumitöötajad
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlasedÕpetatud Eesti Seltsi liikmed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1959
Suure Vankri auhind

Kultuuriauhind "Suur Vanker" oli esimene mitut kunstivaldkonda (teater, film, muusika) hõlmav eraalgatuslik kultuuriauhind Eestis, mille väljaandmist korraldas aastatel 1996–1999 OÜ Eesti Kultuuriauhind. Auhind asutati, et kaasata kultuuri toetamisse äriringkondi ja pakkuda sel moel parimatele teatri-, muusika- ja filmiloojatele nii moraalset kui ka majanduslikku tuge.

Et Suures Vankris on seitse taevatähte, nii koosnes ka iga valdkond seitsmest kategooriast ja kokku anti iga aasta välja 21 auhinda.

Laureaadid said 1996. ja 1997. aastal pisikese pronkskuju ja rahalise preemia (vastavalt 5000 ja 8000 eurot). Kolmandal korral lükkus auhinna üleandmine 1998. aasta lõpust 1999. aasta kevadesse ja rahalist preemiat enam ei olnud. Auhinnaskulptuuri autor oli skulptor Tauno Kangro. "Suure Vankri" skulptuur oli ajendatud Kreeka mütoloogiast ja kujutas jumalanna Kallisto taevasse minekut.

Laureaadid

1996

Filmi valdkond 

 Tõnis Kask (režissöör)
 Aleksander Eelmaa (meesosatäitja)
 Helgi Sallo (naisosatäitja)
 Jüri Suurevälja (operaator)
 Margus Vettik (montaaž)
 Priit Tender (kunstnik)
 Toomas Kall (stsenarist)

Muusika valdkond 

 Erkki-Sven Tüür (helilooja)
 Jassi Zahharov (meeslaulja)
 Pille Lill (naislaulja)
 Tõnu Kaljuste (dirigent)
 Raul Vaigla (instrumentalist)
 Indrek Patte (arranžeerija, helirežissöör)
 Tõnu Trubetsky (tekstiautor)

Teatri valdkond 

 Mikk Mikiver (lavastaja)
 Martin Veinmann (meesosatäitja)
 Kaie Kõrb (naisosatäitja)
 Lembit Eelmäe (kõrvalosatäitja)
 Peeter Konovalov (muusikaline kujundaja)
 Eldor Renter (kunstnik)
 Madis Kõiv (näitekirjanik)

1997

Filmi valdkond 

 Viktor Suhhorukov (meesosatäitja)
 Mari Lill (naisosatäitja)
 Olav Ehala (helilooja)
 Hardi Volmer (režissöör)
 Toomas Hõrak (kunstnik)
 Andres Sööt (operaator)
 Valentin Kuik (stsenarist)

Muusika valdkond 

 Villu Valdmaa (meeslaulja)
 Maarja-Liis Ilus (naislaulja)
 Raivo Tafenau (instrumentalist)
 Maido Maadik (arranžeerija-helirežissöör) 
 Erkki-Sven Tüür (helilooja)
 Olari Elts (dirigent)
 Jaan Tätte (tekstiautor)

Teatri valdkond 

 Madis Kõiv (näitekirjanik)
 Aime Unt (teatrikunstnik)
 Riina Roose (muusikaline kujundaja)
 Peeter Volkonski (kõrvalosatäitja)
 Katariina Lauk (naisosatäitja)
 Rein Oja (meesosatäitja) 
 Jaanus Rohumaa (lavastaja)

1999

Filmi valdkond 

 Tiina Tauraite (naisosatäitja)
 Arvo Kukumägi (meesosatäitja) 
 Sulev Keedus (režissöör)
 Rein Kotov (operaator)
 Mart Otsa (helirežissöör)
 Priit Pärn (stsenarist)
 Mati Kütt (kunstnik)

Muusika valdkond 

 Siiri Sisask (naislaulja)
 Tõnis Mägi (meeslaulja)
 Rein Rannap (instrumentalist)
 Lepo Sumera (helilooja)
 Tõnu Kaljuste (dirigent)
 Jüri Kruus (arranžeerija/helirežissöör)
 Toomas Siitan (muusikaprojekt)

Teatri valdkond 

 Marika Vaarik (naisosatäitja)
 Peeter Tammearu (meesosatäitja)
 Priit Pedajas (lavastaja)
 Jaan Tätte (näitekirjanik)
 Silver Vahtre/Airi Eras (kunstnik)
 Helend Peep (kõrvalosatäitja)
 Helmut Aniko (muusikaline kujundaja)

Viited

Välislingid 

 Kultuuriauhinna "Suur Vanker" auhinnagalad ERRi arhiivis

Eesti auhinnad
Hans-Ulrich Niemitz

Hans-Ulrich Niemitz (22. november 1946 Berliin – 2. november 2010) oli saksa professor ja vandenõuteoreetik, kes väitis et varajane keskaeg on välja mõeldud. 

Ta väitis, et mingil hetkel 7. sajandi lõpus otsustas Otto III 300 aastat lisainfot. Samuti pole olnud frangi riigi kuningat Karl Suurt. Otto III lihtsalt olla tahtnud olla kuningas aastatuhandel. Kui tema väide on õige, siis elame me praegu mitte aastal 2012 vaid 1712.

Saksamaa inimesed
Sündinud 1946
Surnud 2010
Igor Volke

Igor Volke (sündinud 19. jaanuaril 1950 Jõgeval) on Eesti ufoloog. 

Ta on lõpetanud Tallinna 21. Keskkooli aastal 1968 ja Tallinna Polütehnilise Instituudi aastal 1972.
 
Ufoloogia vastu hakkas ta huvi tundma 1960. aastatel. 1980. aastate algusest on ta registreerinud ufonähtusi, keskkonnaanomaaliaid ja paranähtusi.

Ta on töötanud Tallinna Tuletõrje- ja Päästeametis  ning Eesti Rahvusraamatukogu töökeskkonna ja tuleohutuse spetsialistina.

Volke on 1993. aastast Eesti Iseseisvuspartei liige.

Viited 

Ufoloogid
Eesti Iseseisvuspartei poliitikud
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1950
Jaanikingu

Jaanikingu on peategelase Margareta Engströmi kodu Astrid Lindgreni raamatus "Madlike". Seal elab ta koos isa, ema, väikese õe Elisabeti, puudli Sasso ning kassi Miisuga. Teenijatetoas elab ka nende lapsehoidja-teenija Alva.

Jaanikingu on üks harilik punane maja linna serval. Majal on ka kelder, pööning, veranda ja suur hoov. Jaanikingul on suur puukiik, kus saab korraga neli inimest kiikuda. Maja ümber kasvab palju kaski, mille otsa saab ronida, ning lippaia ääres on kõrvalhoone, mille katusele ronides näeb otse Nilssonite kööki. Naabrite Nilssonite krundi nimi on Vaikuse. Kõrvalhoones on ühe katuse all puukuur, pesuköök, rullikuur ja värkstuba. Õue tänavapoolsel piiril on sirelihekk, nii et hoovi sisse ei näe, küll aga saab heki sees istudes luurata tänavat ja kuulda, mida möödakäijad räägivad. Maja tagant voolab läbi jõgi, mille ääres on pesupurre ja teisel pool jõge kasvavad puud. Jaanikingu pesupurde lähedal on suur pilliroopuhmas, mis varjab vaate Nilssonite pesupurdele. Viimase lähedal on jões ka Kolliaugu nimeline sügavik.

Mõned stseenid "Madlikese" filmist on salvestatud Järsta talus, mis kujutas Jaanikingu maja. See asus Brogårdi külas, umbes 20 km Uppsalast põhja pool.

Muuseum
Jaanikingu ehk Junibacken on ka laste muuseum, mis asub Djurgårdeni saarel Rootsi pealinnas Stockholmis. Muuseumi asutas Staffan Götestam ning selle pidulik avamine Rootsi kuningapere poolt toimus 8. juunil 1996. Junibacken on Stockholmi populaarsuselt viies turismimagnet. Muuseum on pühendatud Rootsi lastekirjandusele, rõhuasetusega Astrid Lindgrenile. Maja juures on ka Lindgreni pronkskuju. Kunstiline juht ja jooniste autor on Marit Törnqvist, kes on ka uuemate Lindgreni raamatute illustraator. Muuseumis on ka teater, restoran ja Rootsi suurim raamatupood.

Kasutatud kirjandus
 http://sv.wikipedia.org/wiki/Junibacken_%28fiktiv_plats%29
 http://en.wikipedia.org/wiki/Junibacken
Mutt (perekond)

Mutt (Talpa) on putuktoiduliste seltsi mutlaste sugukonda kuuluv perekond.

Perekonnas on üheksa liiki, kes elavad peamiselt Euroopas ja Lääne-Aasias. Mutid toituvad ussidest, putukatest ja teistest mullas leiduvatest selgrootutest. Muttide toiduobjektide seas on palju metsakahjureid, kuigi üks peamisi saakloomi, vihmauss, on väga kasulik ka aednikele.

Mutid ei ole elupaiga suhtes väga nõudlikud, kuid eelistavad metsa ja metsasteppi. Jõgede orgusid pidi levib mutt ka metsatundra aladele. Kõige paremini sobib neile niiske, kuid mitte soostunud sõmer pinnas, milles on kerge käike kaevata. Käikude tegemisel surub mutt ülejäänud pinnast kokku, kuid sügavamate käikude kaevamisel tekitab maapinnale ka iseloomulikke mutimullahunnikuid, mille olemasolu põhjal saab muttide elupaika kindlaks teha. Mõnikord saab maapinnal koguni muti käikude kulgemist vaadelda. Muttide tõrjumiseks haljasaladel paigaldatakse lõkse peamiselt tallatud teeradade aluseid läbivatesse käikudesse, mille sügavus võib ulatuda 60-90 cm-ni.

Muttide välimus on kogu sugukonna jaoks tüüpiline. Keha on keskmiselt 9–18 cm, saba 1,5–3,4 cm pikk. Neil on väga lühike kael ja pikk koon, mille otsas on londike. Viimast toetab eraldi luu os praenasale, mis lõpeb palja plaadikesega. Jäsemed on oluliselt lühenenud ja kohastunud kaevuvaks eluviisiks. Muttidel on labidakujuliselt laienenud ja küünistega esikäpad, tihedalt karvadega kaetud saba, tavaliselt nahaga kaetud silmad ja võimsad rangluud. Kõrvalestad puuduvad.

Karvastik on tihe ja sametjas, ühtlase pikkuse ja tihedusega. Karvastik on tavaliselt must, harvem tumehall. Veel harvem kohtab heledaid või täpilisi isendeid. Muttidel on hinnaline karusnahk, mille peamine puudus on see, et ta on väike. Nõukogude Liidu karusnahavarumises olid mutinahad umbes kuuendal kohal, aga Venemaa Euroopa-osa keskoblastites ja Uuralites järjekindlalt esikohal.

Emastel muttidel on rudimentaarseid meessoo tunnuseid, näiteks Cowperi näärmed ehk bulbouretraalnäärmed ja kahehõlmaline prostata. On väljendatud arvamust, et emased mutid on hermafrodiitsed, mis aga ei vasta nähtavasti tõele, sest pole täheldatud, et mutid oleksid isaste abita järglasi saanud.

Euroopas on mutt levinud peamiselt mandriosas, lisaks ka Inglismaal, kuid puudub Iirimaal. Eestis esineb mutt ainult mandril, saartel puudub.

Liigid
 mutt ehk euroopa mutt ehk harilik mutt (Talpa europaea)
 altai mutt (Talpa altaica)
 pimemutt (Talpa caeca)
 Talpa caucasica
 Talpa davidiana, kriitiliselt ohustatud liik
 Talpa levantis
 pürenee mutt (Talpa occidentalis)
 apenniini mutt (Talpa romana)
 balkani mutt (Talpa stankovici)

Viited 

Mutlased
Teodors Ķirsis

Teodors Ķirsis (25. november 1942 Jelgava – 10. detsember 2003 Uus-Meremaa) oli Läti ettevõtja, ühiskonnategelane ja alpinist. Ta on kahe alpinismialase raamatu autor.

Elulugu 
Hariduse sai ta Jaunpilsi keskkoolis ja Riia Polütehnilises Instituudis. Pärast õpingute lõppu asus tööle Polütehnilises Instituudis masinaehituse kateedri laboratooriumis assistendina. Pärast seda töötas samas ka dotsendina, kateedri juhatajana ja tööstuslike ärisüsteemide instituudi direktorina. Seejärel töötas NCC Industry Latvija ehitusteeninduskeskuses, alguses direktorina, hiljem asepresidendina.

Ķirsis oli üks silmapaistvamaid Läti alpiniste. Ta oli vallutanud kõik NSV Liidu territooriumil asunud üle 7000-meetrised tipud (Kommunismi, Pobeda, Korženevskaja, Lenini, Han-Tengri tipp), mille eest ta sai aunimetuse Lumeleopard. Pärast Läti iseseisvuse taastamist asus ta vallutama Himaalaja mäetippe. 14. mail 1995 tõusis ta koos Imants Zaulsiga esimeste Läti alpinistidena maailma kõrgeima mäe Džomolungma (8848 m) tippu. Ta tõusis ka Dhaulagiri tippu (8167 m; 10. oktoobril 1993 koos Imants Zaulsi ja Ilgvars Paulsiga) ja mitmete teiste mägede tippu. Elu jooksul juhtis ta umbes 50 alpinismiekspeditsiooni.

2001. aasta jaanuariks oli ta tõusnud kõikide kontinentide kõrgematele mäetippudele. 

1996. aastal pälvis ta Kolme Tähe ordeni.

10. detsembril 2003 (koduse aja järgi 9. detsembril) hukkus ta koos oma tütre Evija Ķirse ja veel kahe läti alpinistiga (Ilmārs Bernāns ja Aivars Prošenkovs) Uus-Meremaal, olles tõusnud programmi "7 mäetippu Lätile" raames Aorakile (3754 m). Neist ka I. Bernāns oli pärjatud "Lumeleopardi" tiitliga.

Viited

Välislingid 

http://www.adventurerace.lv/?DocID=488 

Läti alpinistid
Sündinud 1942
Surnud 2003
Pas-de-Calais' departemang

Pas-de-Calais' departemang [padökal'ee] (pikardi Pas-Calés) on departemang Põhja-Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas, nimetatud külgneva Calais' väina järgi.

Pas-de-Calais on praeguses Hauts-de-France'i piirkonnas ning seda ümbritsevad Nordi ja Somme'i departemang, La Manche ja Põhjameri. Sellel on nominaalne piir Inglismaa Kenti krahvkonnaga Eurotunneli poolel teel.

Selle peamised linnad rannikul on Calais, Boulogne-sur-Mer ja Étaples ning Artois's Lens, Liévin, Arras ja Saint-Omer.

Kuigi departemang tervikuna on üks rahvarohkemaid Prantsusmaal, elab suurimas linnas vaid 80 000 inimest.

Peamised jõed on Authie, Canche, Ternoise, Liane, Sensée, Scarpe, Deûle, Lys ja Aa.

Haldusjaotus 
2016. aastani kuulus departemang Nord-Pas-de-Calais' piirkonda.

Departemang jaguneb halduslikult:

Majandus 

Departemangu majandus sõltus pikka aega kaevandamisest, peamiselt söekaevandustest Lensi linna lähedal, kus kivisüsi avastati 1849. aastal. Kuid Teisest maailmasõjast alates on majandus muutunud mitmekesisemaks.

Haridus 

Praegu on departemangus kaks avalik-õiguslikku ülikooli. Kuigi see on Prantsusmaa üks rahvarohkemaid departemange, ei olnud Pas-de-Calais's 1991. aastani ülikooli, kui Prantsusmaa valitsus asutas kaks ülikooli: Université du Littoral-Côte-d'Opale departemangu lääneosas ja Université d'Artois idaosas.

Ajalugu 

Juba eelajaloolistest aegadest asustatud Pas-de-Calais' piirkonda asustasid omakorda keldi belgid, roomlased, germaani frangid ja alemannid. 4. ja 5. sajandil lõi Rooma tava valida germaani hõimud sõjaväe- ja kaitseteenuste osutamiseks marsruudil Boulogne-sur-Merist Kölnini, luues piirkonnas germaani-romaani keelepiiri, mis kestis kuni 8. sajandini.

Saksi kolonisatsioon piirkonda 5.-8. sajandil laiendas keelepiiri tõenäoliselt mõnevõrra lõunasse ja läände, nii et 9. sajandiks kõneles eamik asukaid sellest Béthune'i ja Bercki vahelisest joonest põhja pool keskhollandi keele murret, samas lõunapoolsed asukad kõnelesid pikardi keelt, mitmesuguseid romaani murdeid.

See keelepiir ilmneb tänapäevalgi piirkonna kohanimedes ja patronüümides. Alates 9. sajandist hakkas keelepiir ühtlaselt põhja ja itta liikuma ning 15. sajandi lõpuks olid romaani murded hollandi murded täielikult välja tõrjunud.

Pas-de-Calais on üks Prantsuse revolutsiooni ajal 4. märtsil 1790 loodud algsest 83 departemangust. See loodi endiste provintside Calaisis (varem Inglismaa valdus), Boulonnais, Ponthieu ja Artois (varem Hispaania Madalmaade osa) osadest.

Selles piirkonnas peeti mõned Esimese maailmasõja kulukaimad lahingud. Canadian National Vimy Memorial, 8 km Arrasist, tähistab Vimy kõrgendiku lahingut Arrasi lahingu (1917) ajal ja on Kanada kõige olulisem mälestusmärk Euroopas selle langenud sõduritele.

Pas-de-Calais oli ka operatsiooni Fortitude sihtmärk Teise maailmasõja| ajal, mis oli liitlaste plaan petta sakslasi, et sissetung Euroopasse pidi toimuma siin, mitte Normandias.

Turism

Vaata ka 
 Vimy kõrgendiku lahing
 Pas de Calais' 7 orgu
 Pas-de-Calais' departemangu haldusüksuste loend

Viited 

Prantsusmaa departemangud
Köievedu

Köievedu on rahvalik jõu- ja osavusmäng, millest on välja kasvanud ka sportlik võistlus.

Kõige rohkem harrastasid köievedu meremehed, kellel igapäevases töös oli sageli vaja purjesid heisata ja langetada – mõlemat tehti köite sikutamise abil.

Köit veavad kaks meeskonda, kes kumbki hoiab kinni köie ühest otsast. Köie keskpaik ja sellest kummalgi pool 2 meetri kaugusel olevad kohad märgistatakse riideribaga, keskpaik peab jääma maha märgitud joone kohale. Veetakse kolm korda, pärast iga vedu pooled vahetuvad. Võidab see meeskond, kes tõmbab vastase 2 meetri märgi kaks korda üle keskjoone.

Köievedu oli 1900–1920 olümpiamängude kavas. Suurbritannia on ainsana saanud 2 kuldmedalit, ainsana 2 hõbemedalit ja kõige rohkem medaleid (5). 1904. aasta suveolümpiamängudel saavutasid USA meeskonnad kolmikvõidu ja 1908. aasta suveolümpiamängudel saavutas Suurbritannia kolmikvõidu.

Tänapäeval koordineerib köievedu kui spordiala Rahvusvaheline Köieveoföderatsioon, millel on 53 liikmesriiki, sealhulgas kõik Baltimaad, Venemaa ja Rootsi, kuid mitte Soome, Norra ja Taani.

Viited

Spordialad
Ķīšezers

Ķīšezers on järv Lätis, Riia linna kirdeosas. Järv on kuni 8,4 km pikk ja selle pindala on 17,3 km². Järve voolab Jugla jõgi. Ķīšezersis on 3 saart kogupindalaga 8 ha.

Järves elab 11 liiki kalu.

Kõrge veetaseme ja läänetuulega voolab mõnikord merevett Riia lahest Ķīšezersisse.

Järve läänekaldal asub Riia Loomaaed.

Riia geograafia
Läti järved
Swindon

Swindon on linn Inglismaal Wiltshire'i krahvkonnas, Swindoni tervikomavalitsuse keskus.

Swindonist 64 km kaugusel läänes asub Bristol ja 64 km kaugusel idas Reading. London asub 130 km kaugusel idas.

2001. aastal elas Swindoni linnas 155 432 inimest.

Swindonis on Oxfordi Ülikooli raamatukogu (Bodleian Library) raamatuhoidla, milles on 246 km raamaturiiuleid.

Swindonis asub kuulus ringristmik Magic Roundabout.

Galerii

Välislingid

Visit Swindon Ametlik turismiveebileht

Suurbritannia linnad
Vana-Rooma asulad
Wiltshire
Valeri Vassiljev

Valeri Vassiljev (vene Валерий Иванович Васильев; 3. august 1949 Gorki – 19. aprill 2012) oli vene jäähokimängija; olümpiavõitja ja maailmameister.

Ta kuulus aastatel 1970–1982 Nõukogude Liidu jäähokikoondisse. Koondise koosseisus tuli ta Sapporos 1972 ja Innsbruckis 1976 olümpiavõitjaks ning sai Lake Placidis 1980 hõbemedali.

Aastatel 1970, 1971, 1973, 1974, 1975, 1978, 1979, 1981 ja 1982 tuli ta maailmameistriks. Aastatel 1973, 1977 ja 1979 valiti ta turniiri parimaks kaitsemängijaks ning 1974, 1975, 1977, 1979 ja 1981 MM-i tähtede meeskonda.

Ta oli ka kaheksakordne Euroopa meister.

Aastatel 1967–1984 mängis ta Moskva Dinamos.

Välislingid
 Career Highlights with Team CCCP
 Career stats

Nõukogude Liidu jäähokimängijad
HK Moskva Dinamo mängijad
Sündinud 1949
Surnud 2012
Tallinna rae piltvaibad

Tallinna rae piltvaibad on Tallinna raekojale aastal 1547 kootud seina- ja pingivaibad. Vaibad on kootud looduslike tekstiilivärvidega värvitud villasest lõngast. Need valmistati Madalmaades Enghieni linnas. Piltvaipadel on kujutatud piiblist tuntud kuningas Saalomoni loo motiivid. Kõigile vaipadele on tellija tunnusena sisse kootud kolm Tallinna vappi, vappide kohal on kudumise aasta 1547. Alates 1937. aastast kuuluvad vaibad Tallinna Linnamuuseumi varade hulka.

Tallinna piltvaipade 9-meetrist originaali säilitatakse Tallinna Linnamuuseumi tekstiilihoidlas. Viie ja poole sajandi vanused vaibad on nii hinnalised, et neid ei lubata paljaste kätega puudutada. Raekoja kodanikesaalis on aga eksponeeritud keskaegse vaiba koopia, mis valmistati 2004. aastal Tallinna raekoja 600 aasta juubeliks Inglismaal Oxfordi ettevõttes Hines of Oxford. Vaipade tegemisel juhinduti linnamuuseumis hoitavate piltvaipade tagaküljelt võetud pleekimata lõnganäidistest ja fotodest.

20. sajandil oli kaks juhust, kui Tallinn oleks võinud oma hinnalistest piltvaipadest ka ilma jääda. 1909. aastal, kui linnavalitsuses oli tolle aja kohta, kus Eesti kuulus Vene tsaaririiki, väga palju eestlasi, arvati, et vaibad võiks maha müüa, kuna eelarveaugud vajasid täitmist. Mõeldi, et saadud raha eest saaks ehitada linna haigla või kooli vms. Siiski astus üldsus vahele. Ilmus väga palju artikleid, isegi Riia ja Peterburi lehtedes. Niisiis jäid vaibad müümata. I maailmasõja ajal viidi kuulus vaip Moskvasse lahingute eest varjule. See oleks võinud nagu näiteks Tartu Ülikooli varad, sinna jäädagi. Jaan Poska oskas aga Tartu rahulepinguga vaibad koos muu hinnalisega Venemaalt tagasi nõuda.

Vaipade mõõtmed
1,4 × 8,6 m
1,4 × 8,3 m
1,1 × 7,7 m
1,1 × 7,4 m
1,1 × 6,2 m
1,1 × 5,6 m
1,1 × 4,1 m

Viited

Kirjandus
 Urve Mankin, tõlkinud Kristi Tarand. (2004). "Tallinna rae piltvaibad. Tallinn Town Council's tapestries" Tallinna Linnamuuseum 2004 
 Raisma Mariann (2004). "Tallinna raekoda. Tallinn Town Hall." Tallinn: Kunst ISBN 9949-407-25-7.

Tekstiilikunst
Tallinna raekoda
Kansase Ülikool

Kansase Ülikool on ülikool Ameerika Ühendriikides, Kansase osariigi suurim ülikool.

Ülikooli linnakud paiknevad Lawrence'is, Wichitas, Overland Parkis, Salinas ja Kansas Citys. Ülikool avati 1866. aastal ning 2010/2011 õppeaastal õppis seal ligi 30 000 tudengit.

Ameerika Ühendriikide ülikoolid
Kansas
Lawrence

Lawrence on linn USA-s Kansase osariigis, Douglase maakonna keskus. See on suuruselt osariigi kuues linn. 2010. aastal elas linnas 87 643 inimest.

Lawrence'is asub Kansase ülikooli peamine linnak.

Rahvastik 
2000. aasta rahvaloenduse järgi elas linnas 80 098 inimest. Linnas oli 31 388 majapidamist ja 15 725 perekonda. Asustustihedus oli 1100 in/km². 91% elanikest rääkis esimese keelena inglise keelt, 3% hispaania keelt ja 1% hiina keelt. 18,6% elanikest olid alla 18 aasta vanad, 30,7% vanuses 18-24, 28,5% vanuses 25-44, 15,1% vanuses 45-64 ja 7,2% vanemad kui 65 aastat.

Kansase linnad
Philip Noel-Baker

Philip John Noel-Baker (1. november 1889 – 8. oktoober 1982) oli Suurbritannia poliitik, diplomaat, teadlane ja kergejõustiklane. 

Ta oli aktiivne desarmeerimise eestkõneleja. Selle eest tunnustati teda 1959. aastal Nobeli rahuauhinnaga.

Antwerpeni olümpiamängudel 1920. aastal võitis ta 1500 meetri jooksus hõbemedali. Ta on ainuke inimene, kes on saanud nii olümpiamedali kui ka Nobeli auhinna.

Viited

Nobeli rahuauhinna laureaadid
Suurbritannia poliitikud
Suurbritannia jooksjad
Sündinud 1889
Surnud 1982
George Ellery Hale

George Ellery Hale (29. juuni 1868 Chicago – 21. veebruar 1938) oli Ameerika Ühendriikide astronoom. Ta tegeles eelkõige Päikese uurimisega.

Ta õppis MIT-s, Harvardi kolledži observatooriumis ja Berliini Humboldti Ülikoolis. Üliõpilasena leiutas ta 1890. aastal spektroheliograafi. Samal aastal nimetati ta Kenwoodi astrofüüsilise observatooriumi direktoriks, seejärel sai ta professoriks Beloiti kolledžis ja Chicago ülikoolis.

Ta asutas Yerkesi, Mount Wilsoni ja Palomari observatooriumi. Pärast pensionile jäämist rajas ta Pasadenas Hale'i päikeselaboratooriumi.

George Ellery Hale tõestas oma vaatluste põhjal, et päikeseplekke põhjustab Päikese magnetväli.

Tunnustus
1902 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks
1904 – Henry Draperi medal
1909 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks
1916 – Bruce'i medal
1932 – Copley medal

Mälestuse jäädvustamine 
George Ellery Hale'i järgi sai nime muu hulgas Hale'i teleskoop Palomari observatooriumis.

Ameerika Ühendriikide astronoomid
Sündinud 1868
Surnud 1938
Andre Sepp

Andre Sepp (sündinud 25. oktoobril 1971) on Eesti poliitik, XII ja XIII Riigikogu liige. 1998. aastast kuulub Eesti Reformierakonda.

Andre Sepp lõpetas Tallinna 13. Keskkooli ja Eesti Riigikaitse Akadeemia. Töötas Harju Politseiprefektuuris 1992–1997. Ta oli 1999–2011 Raasiku vallavanem ja 2002–2007 Harjumaa Omavalitsuste Liidu esimees.

Ta oli 6. aprillist 2011 kuni 26. märtsini 2014 XII Riigikogu liige. 18. juunist 2014 oli ta taas Riigikogu liige XII koosseisu volituste lõppemiseni. 31. oktoobrist 2017 on ta taas Raasiku vallavanem.

2018. aastal valiti Andre Sepp aktsiooni "Sajandi 100 arukülalast" raames toimunud rahvaküsitluse tulemusel saja meeldejäävama arukülalase hulka.

Välislingid

Andres Sepp Reformierakonna kodulehel (arhiveeritud leht)

Eesti Reformierakonna poliitikud
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
Sündinud 1971
Sajandi 100 arukülalast
Margareta Engström

Margareta Engström ehk Madlike on tegelane Astrid Lindgreni raamatutes "Madlike" ning "Madlike ja Jaanikingu põnn".

Karakter
Margareta Engström'' on ligi 7-aastane tüduk. Ta hakkas ennast väiksena ise Madlikeseks hüüdma ja sestsaadik jäi see nimi talle külge. Margareetaks hüütakse teda ainult siis, kui ta on mingi pahandusega hakkama saanud – tõsi küll, seda juhtub üpris tihti. Madlike tahaks väga olla hea ja kuulekas, seepärast on lihtsalt kahju, et see ei kipu alati õnnestuma. 

Liinuse Ida tavatseb ölda, et „sellele plikale kargavad plaanid pähe niisama kähku, kui põrsas silmi pilgutada jõuab. Õhtuti jutustab Madlike Liisbetile lugusid, sealhulgas ka Liinuse Idalt kuuldud piiblilugusid. Vanemad muretsevad, et Madlike on tuisupea ning ka koolipreili sõnul on tal kooliga kohanemisega raskusi. Õnnetused lihtsalt juhtuvad alalõpmata. Õnnetuste varjamiseks mõtleb ta välja klassivenna Rihardi, kelle kaela kõik ajab. Üldse on ta elava fantaasiaga laps, kes mõtleb välja igasuguseid mänge ning ka nutikaid lahendusi probleemidele. Lugemine tuleb Madlikesel soravalt välja, kirjutamisega on lood veidi halvemad, aga kõige halvemad on lood arvutamisega. 

Madlike saab kergesti vihaseks ning oskab hästi kakelda. Kui Madlikesele tuleb peale selline raev ja meeleide, nagu see ainult temaga võimalik on, nimetab isa seda Suureks Maavärinaks. Tegelikult on ta hooliv tüdruk, kes tahab, et kõik alati õnnelikud oleksid, nii palub ta ema, et see jõululaupäeval väsinud ei oleks, ning kingib Abbele suupilli, et ta liiga väheste jõulukinkidega ei jääks. Madlikesele meeldib ka laule välja mõtelda, nii mõtleb ta isa lohutamiseks välja Mökulaulu ja oma surma ootavatele täidele ühe lahkumislaulu. 

Välimuselt on Madlike päevitunud, paksude pruunide juuste, pikkade tumedate ripsmete ning siniste silmadega. Ta on peenike ja sihvakas, tugev ning väle nagu kass. Liinuse Ida ütleb ikka, et Madlike poleks mitte midanud plikaks sündima, tema oleks pidanud olema poiss. Madlikesel hakkab kergesti nina verd jooksma, enamasti ei tähenda see midagi hullu, tõsi, vahel kaasneb see kaklemisega. Madlike ise on oma välimusega täiesti rahul, ta leiab, et on isa moodi ning see tähendab, et ta saab kindlasti mehele. 

Seosed
Madlikese karakter on paljuski võetud Astrid Lindgreni parima lapsepõlvesõbra Anne-Marie pealt. Ta oli härra Ingeströmi tütar ja nad elasid suures valges majas, olles autori lähimad naabrid. Mardie - Rootsi versioon Madlikesest - oli Anna-Marie hüüdnimi. Paljud raamatus kirjeldatavad mängud on pärit nende lapsepõlvemängudest. Mardie oli julge ja tugev, ta õpetas Astridit kaklema ning koos ronisid nad puude otsa ja katustele. Liisbet, Madlikese väike õde, on paljuski sarnane Anna-Marie õe Stinaga. 

Mõlemas filmis ("Du är inte klok, Madicken" aastal 1979 ning "Madicken på Junibacken" 1980) ning TV-piraterna sarjas aastast 1983 mängis Madlikest Rootsi lapsnäitleja Jonna Lisa Liljendahl'''. Ta on sündinud 6. novembril 1970 Stockholmis.

Kasutatud allikad
http://astridlindgren.se/en/characters/mardie
http://sv.wikipedia.org/wiki/Jonna_Liljendahl

Astrid Lindgreni teoste tegelased
Owe Petersell

Owe Petersell (sündinud 11. aprillil 1972 Pärnus) on eesti ajakirjanik.

Hariduskäik
Ta lõpetas 1990. aastal hõbemedaliga Pärnu 4. Keskkooli, 1995. aastal cum laude Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna eripedagoogika erialal ning sai sotsiaalteaduskonnast 1997. aastal magistrikraadi eripedagoogika erialal.

Töökäik
Ta töötas 20 aastat, jaama esimesest päevast alates, raadiojaamas Elmar, olles aastail 2004–2017  Raadio Elmar peatoimetaja. 2017. aastal asus tööle Tallinna Botaanikaaeda. 2018. aastast on ta Vikerraadio ja ETV "Terevisiooni" saatejuht.

Lisaks raadiotööle on Petersell juhtinud telesaateid (uudistesaadet "A4" TV3-s, hommikusaadet "Värskelt õhus" Eesti Televisioonis, heategevussaadet "Jõulusoojus" Kanal 2-s jm), teinud modellitööd ja väikseid näitlejarolle ("Taarka", "Kelgukoerad"). Ta on osalenud "Eesti otsib lemmiklaulu" akadeemias ja korduvalt "Eurolaulu" žüriis.

Looming
Owe Petersell on kirjutanud laulusõnu (Anne Veskile "Ingleid ei...", "Ma saadan ta", "Ma tänan sind", "Ma ju tean", "Oled mulle vaid tuul" ja "Peatu hetkeks", Marju Länikule "On üks meil hing" ja "Süda silmades", Kaire Vilgatsile "Maailm hea", Vaike Hannustile "Veel hoolin", Brigita Murutarile "Hõbenuga" jpt). 

Laulusõnu on ta kirjutanud ka Mark Fallbergi varjunime all ("Põgenen" ja “Sinuga end elusana tunda võin”, muusika Mikk Targo, "Lõpp sellel lool", viis Grete Paia, "Sina loed, ei muu", muusika Rolf Roosalu).

Tunnustus
2017 Kuldmikrofon

Viited

Välislingid
Ajastu lõpp | Owe Petersell lahkub Raadio Elmari eetrist. Mis saab edasi?
Owe Petersell avaldab, miks ta raadio Elmarist lahkus 
Kuldmikrofon 2017 võitja on Owe Petersell

Eesti raadioajakirjanikud
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased‎
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased‎
Sündinud 1972
Osmino

Osmino (vene keeles Осьмино) on alevik Venemaal Leningradi oblastis Luga rajoonis, Osmino külaasunduse halduskeskus. Alevit läbib Saba jõgi. Esmakordselt on asulat mainitud kirjalikes allikates 1498. aastal.  1961. aastani oli Osmino rajoonikeskuseks. Alevikus asub haigla, kultuurimaja ja keskkool. Suurimaks kohapealseks ettevõtteks on aktsiaselts Partisan (ОАО "Партизан"). 2006. aastal elas alevikus 1644 elanikku.

Etümoloogia
Osmino nime päritolu kohta on erinevaid tõlgendusi. Kord murdunud siin Peeter I tõlla telg ('telg' on vene keeles ось). Telg vahetati välja ja Vene tsaar andis kohale nime "telje" venekeelse vaste järgi. Teise tõlgenduse kohaselt on Osmino nimi seotud mõistega восьмино, mis on vana vene pindalaühik (u 1/4 aakrit). Ent Osmino nimi võis pärineda ka sõnast осма, mis tähendab vene keeles elamut.

Ajalugu
XVIII sajandi alguses oli Saba jõe kallastel paiknev Osmino üheks strateegilise tähtsusega punktiks Venemaa ja Rootsi piiril. 1700. aastal, mil Peeter I ründas esimest korda Narvat, läbis Osminot "Šeremetjevi tee" – tee, mida mööda liikusid feldmarssal B. P. Šeremetjevi väed, teiste hulgas ka tsaar ise.

1941. aasta juulist 1944. aasta veebruarini oli Osmino okupeeritud Saksa vägede poolt.

Samaaegselt Leningradi oblastiga moodustati 1. augustil 1927 Osmino rajoon. Rajoon likvideeriti 1961. aasta augustis ja selle territoorium jagati Luga ja Volossovo rajooni vahel.

Hariduselu
1861. aastast tegutseb külas kool. Täna kannab see nime Osmino Üldhariduslik Keskkool. Koolis õpib 180 õpilast ja töötab 21 õpetajat.

Vaatamisväärsused
 1709. aastal Peeter I korraldusel rajatud puidust Püha Jüri kirik (Церковь Георгия Победоносца)
 1996. aastal avatud Osmino keskkooli muuseum 
 Suure isamaasõja (1941–1945) monument kultuurimaja juures

Galerii

Viited

Välislingid
 Leningradi oblastist leiti tegutsev invaliidide koonduslaager. Õhtuleht, 31. juuli 2007
 Гдовский уезд. Церкви второго благочиннического округа. Погост Осьминский
 Осьмино. Обновление Царяграда.
 Администрация Осьминского сельского поселения

Venemaa alevikud
Andres Mustonen

Andres Mustonen (sündinud 1. septembril 1953 Tallinnas) on eesti viiuldaja, ansamblijuht ja dirigent.

Mustonen käis põhikoolis Tallinna 22. Keskkoolis. Ta lõpetas 1972. aastal Tallinna Muusikakeskkooli ja 1977. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi viiuli erialal (Endel Lippuse klass). Ta on end vanamuusika alal täiendanud Austrias ja Hollandis.

1972. aastal asutas ta varajase muusika ansambli Hortus Musicus ning on olnud algusest peale selle kunstiline juht ja dirigent. Seejuures oli ta Nõukogude Liidus varajase muusika pioneere, olles eeskujuks paljude vanamuusikaansamblite loomisel.

Ta on esmaesitanud Eestis paljude tuntud heliloojate teoseid, talle on helitöid pühendanud Arvo Pärt ("Arbos", "An den Wassern zu Babel").

Aastal 1989 algatasid Andres Mustonen ja Hortus Musicus barokkmuusikafestivali MustonenFest.

Tunnustus
 1986 – Eesti NSV teeneline kunstnik
 1988 – Eesti NSV muusika-aastapreemia
 1995 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti aastapreemia (mitmekülgne tegevus eesti muusikaelus)
 1996 – Eesti Raadio aasta muusik
 1998 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2000 – Tallinna teenetemärk
 2003 – Eesti Muusikanõukogu aastapreemia (koos ansambliga Hortus Musicus, pikaajalise sihipärase ja tulemusliku loomingulise tegevuse eest)

Isiklikku
Sopran Helle Mustonen oli tema abikaasa.
Tema praegune abikaasa on tõlkija ja diplomaat Malle Talvet-Mustonen.

Viited

Välislingid

Andres Mustoneni biograafia Eesti Muusika Infokeskuse kodulehel
"Eesti Kontsert: püsiva töölepingu kaotus pole Mustonenile leebe karistus" ERR, 4. november 2018

Eesti viiuldajad
Eesti dirigendid
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia laureaadid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Eesti katoliiklased
Sündinud 1953
Edvard Tamm

Edvard Tamm (8. juuni 1905 Narva – 30. juuli 1978) oli eesti vaimulik.

Ta lõpetas 1926 Narva Ühiskommertsgümnaasiumi. Aastal 1936 immatrikuleerus ta Tartu Ülikooli loodusteaduskonda (ei lõpetanud). Hiljem õppis ta EELK Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 28. oktoobril 1954 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1954–1957 Mustvee ja Torma Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1957–1978 oli ta Keila Miikaeli koguduse õpetaja; lisaks oli ta aastatel 1973–1978 Lääne-Harju praostkonna praost.

Viited 

Keila Miikaeli koguduse vaimulikud
Mustvee koguduse vaimulikud
Eesti praostid
Sündinud 1905
Surnud 1978
Georgia osariigi ülikool

Georgia osariigi ülikool (inglise keeles Georgia State University) on ülikool Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis Atlantas.

Ülikool asutati 1913. aastal ja seal õpib umbes 32 000 tudengit.

Välislingid

 Koduleht

Ameerika Ühendriikide ülikoolid
Georgia
Gustav Piir

Gustav Peeter Piir (sündinud 20. märtsil 1961 Cokatos Ameerika Ühendriikides) on eesti vaimulik.

Gustav Piir on Ameerika Ühendriikides sündinud ja Kanadas üles kasvanud.
Tal on bakalaureusekraad usuteaduses ja muusikaajaloos/kompositsioonis ning usuteaduse magistrikraad praktilises teoloogias.
Prooviaastal oli ta Kesk-Saksamaal Bielefeldi koguduses (onu Toomas Põllu juhendamisel). Ta ordineeriti kirikuõpetajaks 17. aprillil 1988. Ta oli Toronto Peetri koguduse õpetaja. 1992. aastal tuli ta Eestisse ja oli Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja. Ta on praegu Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja. 

Ta on olnud Usuteaduse Instituudi rektori kohusetäitja ja 1995–2007 Tallinna praost.

Tema isa oli Helmut Piir ja emapoolne vanaisa Peeter Põld. Onu Agu Põld oli Vigala- ja Saarde koguduse õpetaja, onu Toomas Põld (1920–2014) oli Bielefeldi koguduse õpetaja ja Saksamaa praostkonna praost, vanaonu Harald Põld oli Kose koguduse õpetaja.

Gustav Piir on Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane ja kuulub Rotary klubisse.

Viited

Välislingid 
Gustav Peeter Piir – elu isade maal koguduse keskel, Eesti Kirik, 16. märts 2011
Gustav Piir ei kahetse Eestisse elama asumist
Fotod

Tallinna Toompea Kaarli koguduse vaimulikud
Tallinna praostid
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Eestlased Kanadas
Sündinud 1961
Jõudlus

Jõudlus on millegi tootmisvõime või tootlus, tootlikkus; töövõime, suutlikkus.

Sõna on kasutusele ka terminina.

Jõudlus ehk tootlus on tehnikas ja majanduses masina toodangu hulk ajaühikus.
Jõudlus on loomakasvatuses on põllumajandusloomade ja -lindude võime anda kindlas ajavahemikus mingi kogus loomakasvatussaadusi, tööjõudu ja järglasi.
Jõudlus on mõiste informaatikas.
Jõudlustest
...

Kasutatud kirjandus
Eesti kirjakeele seletussõnaraamat, 2009.  
EE 4. köide, 1989.