joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Katherine Kelly Lang

Katherine Kelly Lang (sünninimi Katherine Kelly Wegeman; sündinud 25. juulil 1961 Hollywoodis, Californias) on USA näitleja.

Teda tuntakse eeskätt Brooke Loganina seebiooperis "Vaprad ja ilusad".

Isiklik elu
Lang õppis Beverly Hills High Schoolis. 

Ta on suusahüppaja Keith R. Wegemani ja näitleja Judith Langi tütar ning näitleja Charles Langi tütretütar.

Lang on olnud abielus kaks korda. Temal on kolm last: Jeremy Skott Snider (1990), Julian Slang Snider (1992) ja Zoe Katrina D'Andrea (1997).

Välislingid
Katherine Kelly Lang IMDb-s

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Ameerika Ühendriikide televisiooninäitlejad
Sündinud 1961
Nanny

"Nanny" (inglise keeles "The Nanny") on USA aastatel 1993–1999 vändatud komöödiasari lapsehoidja Fran Fine'ist.

Esimeses osas töötas juudi päritolu kosmeetik Francine Joy "Fran" Fine oma poiss-sõbra Danny Imperiali juures Queensi linnaosas. Kui Danny jättis ta maha ja vallandas ühekorraga, töötas ta algul kosmeetikatoodete proovireisijana. Kord sattus ta Broadway produtsendi Maxwell Sheffieldi ukse taha, kes pidas teda lapsehoidja kandidaadiks. Nii sai Fran Sheffieldide kolme lapse – Maggie, Brightoni ja Gracie – lapsehoidjaks. Ta võitis laste südamed, ehkki nood olid varem mitu lapsehoidjat suutnud eemale peletada. 

Ameerika Ühendriikide komöödiasarjad
CBS-i telesaated
Vangalased

Vangalased (Vangidae) on Madagaskaril ja Komooridel levinud värvuliste  sugukond.

Välimus 
Vangalased on väikesed ja keskmise suurusega värvulised, pikkusega 12–32 cm.
 
Nende keha on jässakas, sulestikus leidub valget, musta, pruuni ja halli. 

Vangalased erinevad üksteisest suuresti noka kuju ja suuruse poolest ning sellest tulenevalt ka erinevate toiduotsimise meetodite poolest – vangalased on näide adaptiivsest radiatsioonist. Paljudel liikidel on õgijate omaga sarnanev tugev konksja tipuga nokk. Eriti jäme nokk on suurnokk-vangal (Euryceros prevostii) (samas liigi Falculea palliata nokk on pikk ja kõver).

Eluviisid 
Vangalased asustavad erinevaid metsi ja võsastikke. Mitu liiki elavad Madagaskari lääneosa kuivades heitlehistes metsades.
Mõni liik asustab saare edelaosa astelvõsa. Kõik vangalased on paiksed.
Vangalased toituvad roomajatest, konnadest ja putukatest. Nad ehitavad kausja pesa puu otsa. Pesamaterjalina kasutatakse oksi, puukoort, juuri ja lehti.

Kaitse 
Mitmeid liike ohustab elupaikade kadu.

Süstemaatika 
Vangalaste sugulussidemed teiste värvuliste sugukondadega on ebaselged.
Neid on varem arvatud lähedasteks õgijalastele.

Viited 
BirdLife
 Loomade elu, 6. kd, lk 362

Värvulised
Madagaskar
Komoorid
Viiu Härm

Viiu Härm-Rummo (sündinud 3. juulil 1944 Tallinnas) on eesti näitleja ja luuletaja.

Härm on õppinud Tallinna 29. Mittetäielikus Keskkoolis 1951–1958, Tallinna 7. Keskkoolis 1958–1962 ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris 1962–1965. 

Ta on mänginud kokku kolmes filmis, sealhulgas "Õhtust hommikuni" (1962), "Ühe katuse all" (1963). Lilli Prometi novelli järgi vändatud filmis "Tütarlaps mustas" (1967) mängis teist naisosa Paulat.

Ta oli lavakunstikateedri II lennu lõpetajana 13. augustil 1965 moodustatud Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri asutajaliikmete hulgas ja töötas seal 1971. aastani.

Teoseid
"Pealkirjata", Eesti Raamat 1973 (luulekogu)
"Luuletusi, lugusid ja midagi ka Margareetast", Eesti Raamat 1978 (luulekogu)
"Sina, jõgi", Eesti Raamat 1984 
"Duubel kaks", kirjastus Varrak 2000, ISBN 9985303156 (romaan)
"Keegi teeline", kirjastus Varrak 2004, ISBN 9985308670 (luulekogu)
"Õhuaken", Varrak 2004, ISBN 9985308697 (romaan; Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind 2005)
"Oh sind tüdrukut", TEA Kirjastus 2009, ISBN 9789985718919

Tunnustus 

 2005 Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind ("Õhuaken")
2005 Salme Ekbaumi ja Minni Nurme koduluulepreemia (luuletus ¨Üks pilt on jäänud" (ilmunud Loomingus juulis 2005))

Isiklikku
Tema vend Tiit Härm on balletitantsija.

Viiu Härm on abielus Paul-Eerik Rummoga, neil on tütred Lilit, Tiiu-Liisa ja Viiu-Marie.

Viited

Välislingid

 

Eesti näitlejad
Eesti luuletajad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1944
Olev Oja

Olev Oja (sündinud 16. detsembril 1935 Viljandis) on eesti koori- ja orkestrijuht ning muusikapedagoog.

Ta õppis aastatel 1954–1958 Tallinna Muusikakoolis Laine Karindi klassis koorijuhtimist ja muusikateooriat ning 1958–1963 Tallinna Riikliku Konservatooriumi Gustav Ernesaksa klassis koorijuhtimist ja 1966–1970 Roman Matsovi klassis orkestridirigeerimise eriala. Olnud RAM-i peadirigent, juhatanud laulupidudel koore aastast 1975. 

Oja töötas aastatel 1974–2005 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias koorijuhtimise ja kooripartituuri lugemise õppejõuna. Tema õpilaste hulgas olid näiteks Aavo Ots, Vello Pähn, Arvo Volmer, Aivo Välja ja Tarmo Vaask.

Tunnustus
 1974 Eesti NSV rahvakunstnik 
 1998 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (Vabariikliku Koorijuhtide Segakoori ja Gustav Ernesaksa tähtpäevaürituste korraldamine)
 2000 Gustav Ernesaksa koorimuusika preemia
 2003 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2005 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri aastapreemia (silmapaistvad saavutused Eesti koorijuhtide kasvatamisel ja aktiivne ühiskondlik tegevus eesti koorimuusika arendamisel)
 2017 Eesti Rahvuskultuuri Fondi eristipendium
 2018 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali elutööpreemia (tänuks kasvatamast põlvkondi dirigente, muusikaõpetajaid, koorilauljaid)

Viited

Eesti koorijuhid
Eesti Rahvusmeeskoori dirigendid
Eesti muusikapedagoogid
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professorid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1935
Etruski kaheteistkümne linna liit

Etruski kaheteistkümne linna liit oli etruskide 12 linna, millest 11 on Caere (Cerveteri), Capua, Clusium, Felsina, Perusia (Perugia), Populoonia, Spina, Tarquinii (Tarquinia), Veiji, Volaterrae (Volterra), Volsinii liit, mida sidus peamiselt usuline ühtekuuluvus.

Itaalia esiaeg
Lombardia ajalugu
Kesk-Itaalia ajalugu
Lydia Rahula

Lydia Rahula (sündinud 9. jaanuaril 1948 Paides) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.

Rahula on Tallinna 21. Kooli muusikaõpetaja. Ta asutas 1988. aasta septembris Tallinna Poistekoori ning sestpeale on ta koori kunstiline juht ja peadirigent. 2003. aastal asutas ta Eesti Lastekoori.

Tunnustus
 1997 Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia (silmapaistvad tulemused eesti meestelaulu järelkasvu koolitamisel)
 1998 Valgetähe V klassi teenetemärk
 2002 Riho Pätsi Koolimuusika Fondi stipendium
 2018 Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendium
 2019 Eesti laulu- ja tantsupidude korraldaja
 ?? Tallinna teenetemärk
 ?? aasta õpetaja
 ?? ÜRO Lastefondi UNICEF Eesti Rahvuskomitee Sinilinnu aastapreemia

Isiklikku
Lydia Rahula abikaasa on Tõnis Rahula (sündinud 1947). Tütar Teve Rahula (sündinud 1972) töötab lennunduses, tal on kaks tütart Terke (sündinud 2001) ja Rhe (sündinud 2003). Poeg Tomi Rahula (sündinud 1976) on muusik, kellel on tütred Agathe Vega (sündinud 2002) ja Rubi (sündinud 2017).

Viited

Välislingid
Urmas Vahe. Lydia Rahula: oleksin võinud saada kontrabassimängijaks. Õhtuleht, 5. jaanuar 2008
Jaanus Kulli. Kolme põlve koolilugu: vanaema Lydia Rahula, isa Tomi Rahula ja pesamuna Agathe Vega Rahula. Õhtuleht, 9. august 2009

Eesti koorijuhid
Eesti muusikapedagoogid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1948
Ees-Aasia muuseum

Ees-Aasia muuseum (saksa keeles Vorderasiatisches Museum Berlin) on maailma tuntumaid arheoloogiamuuseume. Muuseum asub Berliini keskel Spree jõel asuval Muuseumisaarel Pergamoni muuseumi lõunatiiva esimesel korrusel.

Kollektsioon

Ees-Aasia muuseumi kollektsioonist suuremat huvi pakuvad Babüloni Ištari värav ja sellega külgnenud protsessioonitee säilinud elemendid, Etemenanki tsikuraadi jäänused, Uruki Eanna ja Anu templite fragmendid, Nebukadnetsar II troonisaali fragmendid. Peale selle on muuseumis hoiul suur hulk erinevaid pitsateid ja kiilkirjatahvleid.

Ajalugu
Muuseumis on 14 väljapanekusaali kogupinnaga üle 2000 ruutmeetri, kus eksponeeritakse Saksa ekspeditsioonide käigus Ees-Aasiast saadud arheoloogilisi leide. Eksponaatide vanus ulatub 8000 aastani ja leiud pärinevad territooriumilt, mis vastab tänapäeva Iraagi, Süüria ja Türgi territooriumile.

Muuseumis on esindatud Sumeri, Babüloonia, Assüüria ja Ida-Anatoolia kultuuride näidised. Kollektsiooni aluseks on leiud, mis on saadud Urukist, Šuruppakist, Assurist, Hattusast, Amarnast, Halaffist, Samalist, Rusahinilist ja Babülonist. Samuti on muuseumi kogudes hilisemate väljakaevamiste leide Nimrodist, Niinivest, Susast ja Persepolisest, mis esindavad sumerlaste, akadlaste, babüloonlaste, assüürlaste, hetiitide ja aremealaste kultuuri.

Saksa ekspeditsioone rahastas ja pani kokku Saksa Orientaalselts (Deutsche Orient-Gesellschaft). Leiud toodi Saksamaale. 

Saksamaa muuseumid
Berliin
Märt Agu

Märt Agu (sündinud 19. aprillil 1980) on eesti koreograaf.

Haridus
Märt Agu on õppinud Tallinna 21. Keskkoolis ja Tallinna Ühisgümnaasiumis ning lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli koreograafia erialal.

Karjäär
Ta on Tallinna Tantsuakadeemia looja ja kunstiline juht ning Märt Agu Tantsukooli kunstiline juht ja õpetaja, Tallinna Tantsuakadeemia rahvatantsurühma Uppsar kunstiline juht ja rahvatantsurühma Kuljus 7 kunstiline juht.

Looming

2002
Muusikali "West Side Story" lavastaja ja koreograaf
Muusikali "Miss Saigon" tantsija

2003
Muusikali "Miss Saigon" Saksamaa ja Luxembourgi tantsija ja näitleja

2004
Eesti Üldtantsupeo A-rühmade liigijuhi assistent
Muusikali "Grease" tantsija-näitleja, koreograafi assistent

2005
Muusikali "Tuhkatriinu" tantsija-näitleja
Muusikali "Georg" tantsija-näitleja

2006
Muusikali "Pipi" koreograaf, tantsija-näitleja
I Meeste Tantsupeo naisrühmade juht ja ansamblite lavastaja

2007
X noorte tantsupeo 7.–9. klasside üldjuht

2008
Saate "Tantsud tähtedega" žürii liige

2009
XVIII üldtantsupeo A-rühmade lavastaja ja üldjuht
saate "Laululahing" kooride liikumisjuht ja koreograaf

2010
Ansambli Pet Shop Boys video "Together" koreograaf[Video:]
Kalevi võimlemispeo, II CSIT mängude ava-gala idee autor ja pealavastaja
II meeste tantsupeo "Elementaarne" erirühmaliigi juht, lavastaja, koreograaf

2011
Saate "Tantsud tähtedega" osaleja
Muusikapeo Tõrva Loits "Tuld ja Tõrva" kunstiline juht ja koreograaf
XI noorte laulu- ja tantsupeo idee autor ning tantsupeo kunstiline juht ja pealavastaja

2012
"Let’s Do it World" reklaami lavastaja ja koreograaf
Tõrva Loits "Kogu tõde Jüriööst" koreograaf
I Eesti eelkooliealiste Laste Tantsupeo "Kodupäike" kunstiline juht
Pärnu teatri Endla muusikali "Boyband" koreograaf

2013
Tõrva Loits "The best of Kalevipoeg" koreograaf
II Eesti eelkooliealiste Laste Tantsupeo "Meie Päev" kunstiline juht
saate "Mis? Kus? Millal?" võitja-meeskonna liige
Tallinna Linnateatri lavastuse "Pál-tänava poisid" koreograaf

Isiklikku
Ta on Mait Agu poeg.

Viited

Välislingid
"Märt Agu käib isa Mait Agu jälgedes", Kroonika, 12. jaanuar 2001 
Regina Lilleorg, "Märt Agu emotsioonid on suurpeo eel laes", Harju Elu, 19. mai 2010
Rein Sikk, "Tantsuime: märjaks nutetud Märt Agu saab 8000 uut sõpra", Eesti Päevaleht, 16. aprill 2011

Eesti koreograafid
Eesti tantsujuhid
Sündinud 1980
Zeitgeist (täpsustus)

Zeitgeist on saksakeelne sõna, mis tähendab "ajavaimu". Zeitgeisti nime kannab ka mitu filmi ja muud ettevõtmist:

Filmindus 
Zeitgeist: The Movie on 2007. aasta Peter Josephi dokumentaalfilm.
Zeitgeist: Addendum on 2008. aasta järg.
Zeitgeist: Moving Forward on 2011. aasta järg.
Zeitgeist on Taani sõltumatu filmikompanii. 
Zeitgeist Films on USA sõltumatu filmikompanii.

Muu 
Zeitgeist (plaadifirma)
Zeitgeisti liikumine (The Zeitgeist Movement) on aktivistide rühm, kes propageerivad Zeitgeisti filmide ideid ja põhimõtteid.
Türi–Paide–Tamsalu raudtee

Türi–Paide–Tamsalu raudtee oli 62 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee Türi ja Tamsalu raudteejaama vahel.

Ajalugu
Türi–Paide kitsarööpmeline raudteeharu ehitati koos Tallinna–Viljandi liiniga ja avati ajutiseks liikluseks oktoobris 1900.

Esimese maailmasõja ajal alustati 1915. aastal raudtee pikendamist Tapa suunas laiarööpmelise raudteeni. Kuna Tamsalu lubjatehase tarbeks oli sealsest jaamast läände kitsarööpmeline raudtee juba rajatud, alustati uue kitsarööpmelise raudtee ehitustöid just nimelt sealt – olemasolev raudtee vähendas vajalike ehitustööde mahtu. Mahu vähendamiseks rajati tee olemasolevatele külavaheteedele, ehituseks kasutati varem kokkupandud raudteelülisid. Tee valmis alles aastaks 1917, kuid sellel puudus oma veerem.

Eesti Vabariigi ajal lõpetati Paide–Tamsalu raudtee-ehitus ning sellel hakkas toimuma rongide liiklus. Türi–Paide–Tamsalu raudtee oli kasutusel aastatel 1920–1972. 

Raudteel liikusid reisi- ja kaubarongid. 1937. aastal võeti reisijateveo kiiremaks, mugavamaks ja säästlikumaks muutmiseks kasutusele rööbasbussid Ro-11 ja Ro-12.

Peatused
Tamsalu–Türi raudteel olid järgmised peatused: Türi, Kirna, Paide, Mäo, Vodja, Esna, Järva-Jaani, Võhmuta, Vajangu ja Tamsalu.

Viited

Välislingid 
 Elektrimootorvagunist rööbasbussini
 Pilte raudteetammist tänapäeval
 Tamsalu-Türi kitsarööpmelise raudtee tamm Esna mõisa taga
 Kitsarööpmelise raudtee rööpad asfaldi all Türi-Alliku ülesõidul Männarus
 TÜRI - TAMSALU; Eesti Raudteeajaloo Selts

Eesti kitsarööpmeline raudtee
Eesti endised raudteeliinid
Tapa vald
Järva vald
Paide
Türi vald
Järva maakonna ajalugu
Newcastle upon Tyne

Newcastle upon Tyne ('Newcastle Tyne'i ääres'; sageli lühendatult ka Newcastle) on linn Kirde-Inglismaal Tyne and Weari linnkrahvkonnas Tyne'i jõe põhjakaldal, 15 kilomeetrit suudmest.  

Linn on söekaevanduspiirkonna keskus. 16. sajandil oli Newcastle üks maailma suuremaid laevaehitus- ja laevaremondikeskusi. Nüüdisajal on Newcastle suuresti äri- ja kultuurikeskus. 

Newcastle upon Tyne moodustab koos viie Tyne'i ääres asuva linnaga Tyneside'i linnastu (elanikke 880 000), kus elab 80% Tyne and Weari linnkrahvkonna (metropolitan county) elanikkonnast. Newcastle upon Tyne'i ametlik staatus linnkrahvkonnas on linnkrahvkonna linnaosa (metropolitan borough). Tyne and Weari linnkrahvkond kuulub Kirde-Inglismaa piirkonda (Region of North East England), Newcastle upon Tyne on selle piirkonna halduskeskus.

Viited 

 
Vana-Rooma asulad
Tyneside

Tyneside on linnastu Kirde-Inglismaal, kus elab 80% Tyne and Weari linnkrahvkonna (metropolitan county) elanikkonnast.

Linnastu osad
Linnastusse kuuluvad: 
Newcastle upon Tyne
Gateshead 
Hebburn
 Jarrow
 North Shields
South Shields

Kõik asulad asuvad Tyne'i jõe kaldal. Linnastus on elab kokku 880 000 inimest. Ainuke suur asula Tyne and Wearis, mis ei kuulu Tyneside'i linnastusse, on Sunderland, mis asub Wearside'is. Kõik nimetatud krahvkonna linnad omavad staatust metropolitan borough.

Suurbritannia linnad
Linnastud
Rubina soo

Rubina soo (ka Lagesoo, Holdre Lagesoo või Tõrusoo) on soo Valgamaal Tõrva vallas.

Soo pindala on umbes 1200 hektarit. See kuulub Rubina looduskaitseala ja Rubina linnuala koosseisu.

Rubina soo asub moreentasandiku nõos. Tüpoloogiliselt on soo erinevates osades esindatud nii madalsoo, siirdesoo kui ka raba. Turbakihi paksus küünib kuni 9,7 meetrini. Rabas on rohkesti älveid ja laukaid. Leidub ka siirdesoomännikut, madalsookuusikut ja madalsookaasikut.

Koos Veisjärvega on soos 1990. aasta inventuuri andmeil pesitsemas leitud 80 liiki linde. Nende seas on näiteks sellised haruldused nagu väikepistrik ja laululuik. Siin on ka kalakotkas, mudatilder, soo-roolind ja punaselg-õgija.

Viited

Valga maakonna sood
Tõrva vald
Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee

Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee oli endisest Liivimaa kitsarööpmelisest juurdeveoraudtee Valga–Ruhja–Pärnu raudteeliinist Eesti territooriumile jäänud osa.

Raudteeliini ehitamine
Juurdeveoraudtee ehitamine Eestis algas 1895. aastal. Kitsarööpmelise raudtee pealiin kulges Pärnu ja Valga vahel, esimene rong Pärnust Valka väljus 5. oktoobril 1896 (vkj). 

Samaaegselt Pärnu–Valga raudtee ehitusega ehitati Mõisaküla–Viljandi kitsarööpmeline harutee (algselt Laatre–Viljandi kitsarööpmeline harutee), mis avati ajutiseks liikluseks 31. jaanuaril ja alaliseks liikluseks 1. augustil 1897. 

1898. aastal hakati pikendama kitsarööpmelist raudteed Viljandist Tallinna. Valmimisel kujunes see peamiseks teeks ja raudtee hakkas kandma nime Pärnu–Tallinna juurdeveoraudtee, sellal kui Mõisaküla ja Valga vaheline lõik kujunes haruteeks. Aastal 1899 sõitis esimene rong uuel teel Tallinnast Hagudisse, järgmise aasta suvel avati liikluseks kogu uus 166 kilomeetri pikkune tee, sügisel ka Türilt Paidesse viiv harutee. 

Sõjaeelse Eesti Vabariigi ajal läbis Pärnu–Valga reisirong alates Mõisakülast Läti territooriumi, mistõttu oli mitu korda päevakorral paralleelse ühenduse loomine Abjast läbi Tõrva Valka. Ehitust alustati 1939. aastal, kuid see jäi lõpetamata.

Kitsarööpmeline raudteeharu Mõisaküla ja Viljandi vahel suleti 3. juunil 1973.

Raudteepeatused liinil
Pärnu kesklinna tupikjaam ("Pärnu.M." aastatel 1896–1972)
Papiniidu raudteejaam (aastatel 1896–1972, endise nimega Valdhofi)
Praegune Pärnu raudteejaam rajati Raekülla 1985 .aastal kitsarööpmelise raudtee laiarööpmeliseks ehitamisel seoses Tallinna–Pärnu–Riia raudteega.
Vaskrääma raudteepeatus
Surju raudteejaam
Riisselja
Sigaste raudteepeatus
Kilingi-Nõmme raudteejaam
Voltveti raudteepeatus
Mõisaküla raudteejaam
Laatre
Abja
Halliste
Õisu
Loodi
Sinialliku
Viljandi raudteejaam

Viited

Kirjandus
Mehis Helme. Eesti kitsarööpmelised raudteed 1896–1996, Tallinn 1996, lk 9–10 (allikas)

Välislingid 
Aiaraudtee pildigalerii: Endised kitsarööpmelised raudtee liinid > Viljandi – Mõisaküla

Eesti kitsarööpmeline raudtee
Eesti endised raudteeliinid
Mari-Ann Kelam

Mari-Ann Kelam (neiupõlvenimi Dotsenko, esimeses abielus Rikken; sündinud 26. juunil 1946 Saksamaal Ansbachi põgenikelaagris) on Eesti poliitik. 

Alates 1950. aastast elas ta pagulasena Ameerika Ühendriikides, esmalt Ohios, hiljem Washingtonis. 

Poliitilist tegevust alustas ta Eesti vangistatud vabadusvõitlejate abistamise toimkonna sekretärina 1984–1989. 

Alates 1993. aastast elab ta  Eestis. 1993–1996 oli ta 
Välisministeeriumi pressiesindaja, 1996–1999 Isamaliidu välissekretär. 

Ta oli 1999–2003 IX Riigikogu ja 2009–2011 XI Riigikogu liige. 

Kelam on olnud ka Isamaaliidu juhatuse liige ning on Isamaa Viimsi piirkonna juhatuse liige ja Viimsi vallavolikogu aseesimees.

Isiklikku

Ta on aastast 1991 abielus Tunne Kelamiga.

Tunnustus
 2006 – Riigivapi IV klassi teenetemärk 
 2020 – EELK Teeneteristi III järgu orden

Teoseid
"Kogu südamest", SE&JS 2002, ISBN 9985854446

Viited

Välislingid
Elulugu
Annika Koppel, Mari-Ann Kelam, Postimees Extra, 10. august 1996

Eesti Kongressi liikmed
Isamaa ja Res Publica Liidu poliitikud
IX Riigikogu liikmed
XI Riigikogu liikmed
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1946
Valgusti

Valgusti on seade, mis jaotab ühe või mitme  lambi valgust ning milles on (peale lampide) vajalikud osad lampide kinnitamiseks ja kaitseks, samuti vooluahelad ja liiteseadised ühendamiseks  elektrivõrguga. Kaasaskantava valgusti (tasku-, kande-, pealambi) korral paikneb energiaallikas (patarei) valgusti sees.

Sõnakasutusest 
Valgustis on lamp valguskiirgust tekitav üksikosa, üldkeeles aga on lamp kasutusel valgusti enda tähenduses (eriti liitsõnades, nt laelamp, seinalamp laualamp, põrandalamp, taskulamp).

Valgusti osad (peale lampide) kokku moodustavad valgustusarmatuuri. Igapäevases keelekasutuses nimetatakse sageli kogu laevalgustit laearmatuuriks. Lame lae- ja seinavalgusti on tuntud plafooni nime all.

Valgustite liigitus 
Valgusteid liigitatakse üldiselt samamoodi kui valgustust.

Valgustite liigid valgustatava piirkonna suuruse järgi:
 üldvalgusti – loob ühesugused valgustustingimused kogu valgustatava ruumi ulatuses;
 kohtvalgusti – mõnede (töö)kohtade tugevam valgustus.

Liigid valgustite valguse jaotamise viisi järgi:
 otsevalgusti – valgustatavale pinnale (või esemele) suunatakse vähemalt 90 % kogu valgusti valgusvoost;
 poolotsevalgusti – valgustatavale pinnale langeb 60–90 % kogu valgusvoost;
 hajuvalgusti – valgustatavale pinnale langeb otse 40–60 % kogu valgusvoost;
 poolkaudvalgusti – valgustatavale pinnale langeb otse 10–40 % koguvalgusvoost;
 kaudvalgusti – valgustatavale pinnale langeb otse alla 10 % kogu valgusvoost.

Viited

Vaata ka
Helgiheitja
Latern
Otsmikulamp
Valgusreostus

 Valgustusseadmed
Mihkel Tikerpalu

Mihkel Tikerpalu (sündinud 3. aprillil 1987) on eesti näitleja.

Ta on pärit Viinistu külast.

Ta lõpetas Loksa 1. Keskkooli 2006. aastal kuldmedaliga. 2010. aastal lõpetas Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli näitleja erialal (24. lend, kursuse juhendaja Hendrik Toompere) ning asus tööle Eesti Nuku- ja Noorsooteatris.

Mihkel Tikerpalu mängib seriaalis "Õnne 13" Uuevariku noorperemeest Ints Kattaid.

Tikerpalu oli aastast 2015 kuni 2018 teatriühenduse Misanzen produtsent. Ta on mittetulundusühingu TikerKultuur üks juhatuse liikmetest.

Isiklikku 
Ta on aastast 2016 abielus Mairi Tikerpaluga (neiuna Mairi Jõgi).

Teatrirollid 

 Jaan Tõnisson – Karl Sakritsi "Üksi lehekuu põues", TikerKultuur , 2019

Viited

Välislingid
Hillar Kohv, Näitleja Mihkel Tikerpalu Gossip.ee-le: Näen oma tulevikku Nukuteatris, Gossip.ee, 31. märts 2011

Eesti näitlejad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1987
Siim Liivik

Siim Liivik (sündinud 14. veebruaril 1988 Paides) on eesti päritolu Soome jäähokimängija. Ta mängib vasaku ääreründaja positsioonil Austria kõrgliiga klubis EC KAC.

Ta alustas hokimängijana karjääri HIFK-is. Hooajal 2007/08 mängis Põhja-Ameerikas United States Hockey League'i klubis Waterloo Black Hawks. Seejärel naasis ta HIFK-i ning debüteeris hooajal 2008/09 Soome kõrgliigas. 2011. aastal tuli ta HIFK-ga Soome meistriks.

Klubikarjääri mängis ta veel Soome kõrgliigaklubides Espoo Blues (2013–2016) ja KooKoo (2017–2018), Rootsi kõrgliigaklubis Örebro HK (2016–2017) ja Austria kõrgliigaklubis EC KAC (2018–2020). 2015. aasta novembris naasis ta Espoo Bluesist hooaja lõpuni HIFK-i ja võitis sel hooajal klubiga Soome meistrivõistlustel hõbemedali. Hooajal 2018/19 tuli ta KAC-iga Austria meistriks.

2008. aastal osales Liivik Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel, kus jõuti veerandfinaali. Eesti jäähokikoondises mängis ta hooajal 2019/20 kolmes mängus.

Sportlaskarjääri lõpetas ta 2020. aastal. 2021. aastal ilmus tema elulooraamat "Fuck You Liivik".

Viited

Välislingid
Siim Liivik hockeydb.com lehel
"Siim Liivik: süda on Eestis, aga kodu Soomes", Delfi, 26. november 2008
"Soome kuulsaim eestlane esitleb Tallinnas elulooraamatut «Fuck you Liivik»". raamatud.postimees.ee. 27.9.2022
"Siim Liivik hokikarjäärist: see oli minu roll - vahepeal kakelda". sport.err.ee. 1.10.2022 

Eesti jäähokimängijad
Soome jäähokimängijad
Paidest pärit sportlased
Eestlased Soomes
HIFK-i jäähokimängijad
KooKoo mängijad
Örebro HK-i mängijad
Sündinud 1988
Marek Lindmaa

Marek Lindmaa (sündinud 2. augustil 1984) on eesti ajakirjanik.

Töö
Marek Lindmaa töötab 2004. aastast TV3-s. Algul töötas spordireporterina ja 2006. aastast spordiuudiste saatejuhina. 2007. aastal toimetas ja juhtis ta mootorispordisaadet "Ruudulipp". Hooajal 2009/2010 juhtis ta krimisaadet "Raport". Alates 2009. aastast töötab ta "Seitsmeste uudiste" saatejuhi ja reporterina. 2007. aastal 2014 oli ta saate "Volgadega ümber Musta mere" saatejuht ja monteerija. 

2018. aastast juhib ta saadet "Sotid selgeks", olles ka "Seitsmeste uudiste" saatejuht. 

Alates 2011. aastast on ta teinud Eesti autoralli meistrivõistlustelt kaassaatejuhina ralliraadio saateid, 2013/2014 oli ralliraadio saatejuht Liepāja rallil.

2014. aastal tegi ta dokumentaalfilmi Kaido Höövelsonist "Baruto! Viru veri ei värise!". 

2014. aastal tegi ta video Ott Leplandi singlile "Jäädagi nii".

2018. aastal tegi kaheosalise saatesarja "Kullapalaviku radadel" Põhja Kanadas Yukoni territooriumil aset leidnud maailma raskeimast aerutamismaratonist. 

2022. Tootis TV3 sarja "Imikuga metsas" Produtsent.

Tunnustus
 2012 Kuldne Tõkkepuu     
 2022 Eesti filmi- ja teleauhind - parim ajakirjanduslik lugu - Marek Lindmaa

Isiklikku
Marek Lindmaal on tütar, nimega Isabel, sündinud 2018.

Lindmaa on musta vööga karateka, tegutsenud ka karatetreenerina.

Läbinud 2022 aastal maailma raskeima aerutamismaratoni Kanadas 715 km mööda Yukoni jõge.

Viited

Välislingid
"Marek Lindmaa spordivõistlustel enam niisama ei istu", Eesti Päevaleht, 21. oktoober 2006
"Politseisaadet «Raport» hakkab juhtima Marek Lindmaa", Elu24, 4. september 2009
Marek Lindmaa heaujumine toetab lapsi 3000 euroga!, GoodNews, 1. oktoober 2013
Marek Lindmaa pälvis Sinilinnu, Maaleht, 14. november 2013

Eesti teleajakirjanikud
Sündinud 1984
Annely Adermann

Annely Adermann (neiuna Annely Labi; sündinud 3. veebruaril 1974 Pärnus) on eesti teleajakirjanik.

Haridustee
Aastal 1992 lõpetas Annely Pärnu 2. Keskkooli ning 2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli algõpetuse ja haridusnõuniku eriala.

Karjäär
Annely Adermann alustas televisioonitööd Eesti Televisiooni saates "N ja P" saatejuhina. Alates 1994 oli ta EVTV-s uudistesaate reporter, reklaamitoimetaja assistent ja diktor.

Aastatel 1997–2000 ja 2006–2009 oli Adermann telekanalis TV3 ilmateadustaja. Hiljem on ta TV3-s juhtinud telesaateid "Hei hopsti!", "Tähtede laul", "Arstisaade", "Linnauudised", "Eestimaa uhkus" jm.

Aastatel 2004–2015 töötas Adermann TV3 avalike suhete juhina. 2009. aastast oli ta "Seitsmeste uudiste" saatejuht 2015. aasta septembrist sai temast TV3 "Seitsmeste uudiste" produtsent.

Isiklikku
Tal on abikaasa Tarmo Adermanniga kaks last, tütar Miina ja poeg Mart.

Viited

Välislingid
"Annely Adermann flirdib kaameraga teadlikult", Elu24, 13. september 2009

Eesti saatejuhid
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1974
Göttingeni ülikool

Göttingeni ülikool (ka Göttingeni Georg Augusti ülikool, saksa keeles Georg-August-Universität Göttingen) on ülikool Saksamaal Göttingenis.

Ülikooli asutas 1734. aastal kuningas George II, see avati 1737. aastal. See on vanim seni tegutsev ülikool Alam-Saksi liidumaal.

Göttingeni ülikoolis on õpetanud Carl Friedrich Gauss, Bernhard Riemann, Max Born, David Hilbert, Felix Klein, Max Planck, Werner Heisenberg ja veel paljud tuntud teadlased.

Välislingid 

Koduleht  

 
Saksamaa ülikoolid
Columbia ülikool

Columbia ülikool, täisnimega Columbia Ülikool New Yorgis (inglise Columbia University in the City of New York) on Ivy League'i kuuluv eraõiguslik ülikool Ameerika Ühendriikides New Yorgis Manhattani saarel.

Columbia ülikool on vanim kõrgkool New Yorgi osariigis, vanuselt viies USA-s ja üks Ameerika Ühendriikide üheksast koloniaalkolledžist, mis rajati enne Ameerika revolutsiooni. Tänapäeval on Columbia ülikoolil ka neli rahvusvahelist keskust: Ammanis Jordaanias, Pekingis Hiinas, Pariisis Prantsusmaal ja Mumbais Indias.

Ülikooli asutas King's College'i nime all 1754. aastal Suurbritannia kuningriigi kuningas George II. Ameerika revolutsiooni järel kuulus õppeasutus mõnda aega riigile ja nimetati 1784. aastal ümber Columbia kolledžiks (Columbia College). Aastast 1912 kannab see nime Columbia ülikool New Yorgis.

Columbia ülikool annab välja iga-aastast Pulitzeri auhinda ning seal on töötanud rohkem Nobeli auhinna laureaate kui üheski teises akadeemilises asutuses üle maailma. Columbia ülikool on üks Ameerika Ülikoolide Assotsiatsiooni 14 asutajaliikmest ja oli esimene kool USA-s, mis andis meditsiinidoktori kraadi. Columbia ülikooli vilistlaste seas on 20 elusolevat miljardäri, 9 USA ülemkohtu kohtunikku, 25 Oscari-võitjat ja 3 USA presidenti. 

Columbia ülikool on ka Eesti Vabariigi presidendi Toomas Hendrik Ilvese ning ajakirja Mana toimetaja ja kirjastaja aastatel 1965–1999 Hellar Grabbi alma mater.

Välislingid 

Koduleht

Ameerika Ühendriikide ülikoolid
Silvia Modig

Anna Silvia Modig (sündinud 8. juulil 1976 Helsingis) on Soome poliitik ja ajakirjanik, ta kuulub Vasakliitu. Ta on aastast 2019 Euroopa Parlamendi liige.

Modig on soomerootslane.

18-aastaselt alustas ta tööd Soome televisioonis, pärast seda töötas Yleisradio laste- ja noortesaadete toimetuses.

2008. aasta Soome kohalikel valimistel sai ta 895 häält ja valiti Helsingi linnavolikokku. 2012 valiti ta 2003 häälega teiseks ametiajaks ja 2017 2300 häälega kolmandaks ametiajaks tagasi.

Aastatel 2011–19 oli ta Eduskunna liige. 2019 ei valitud teda enam tagasi.

2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel valiti ta 51 844 häälega Euroopa Parlamendi liikmeks. Ta on Vasakliidu ainus esindaja Europarlamendis.

Isiklik elu

Modig on avalikult lesbiline ja taimetoitlane.

2010. aastast 2011. aasta oktoobrini ta elas koos ajakirjaniku ja kunstniku Rakel Liekkiga.

2019. aasta juunis abiellus ta Meri Valkamaga, kes on Vasakliidu Helsingi piirkonna pressiesindaja ja sekretär. Nende peres on kaks last.

Viited

Välislingid

Silvia Modig IMDb–s
Tutvustus Eduskunna lehel

Soome poliitikud
Soomest valitud Euroopa Parlamendi liikmed
Soome ajakirjanikud
Sündinud 1976
Kolka

Kolka (liivi Kūolka) on küla (lielciems) Kuramaal Lätis. Küla asub Talsi piirkonnas, Kolka ninal, ja on Kolka valla halduskeskus.

Kolkas on raamatukogu. Seal asub ka kalmistu. Külas asuvad Kolka ja Delfini bussipeatused.

Kolka õigeusu kalmistul kasvav mänd ümbermõõduga 2.68 m ja vana koolimaja juures kasvav hobukastan ümbermõõduga 3.7 m on looduskaitse all.

Siluri Kolka kihistik on oma nime saanud Kolka küla järgi, ka on sealne puurauk selle kihistiku stratotüüp. Lisaks on sealne puurauk veel Slītere kihistiku stratotüübiks.

Külast põhjas asub Kolka tuletorn. Kultuuriväärtustest asuvad külas Kolka luteri kirik, Kolka katoliku kirik ja Kolka õigeusu kirik. Küla põhjaosa lähistel on meres muinsuskaitsealune Kolka vrakk. Rannas asub Kristgals või Kristciems - aastal 1907 Dundaga mõisa poolt randa rajatud kalurite väikemajapidamiste rühm. Aastal 1902 rajatud Roksti kalurite majapidamisest on säilinud kelder ja majapidamishoone. Pastnieki elamu on vana Kolka põhikooli hoone, mis ehitati aastal 1881 ja kus tegutses kool aastani 1929. Seejärel kolis kool ümber Dundaga mõisa omanike Osten-Sackenite suvemajja, kus tegutses aastani 1962.

1935. aasta rahvaloenduse põhjal elas külas 343 inimest. Aastal 2010 oli elanikke 877. Aastal 2015 oli külas 765 elanikku.

Ajalugu 
Kolkat on mainitud Rootsis Upplandis asuval kiviplaadil, mille vanus on täpselt teadmata, ent tõenäoliselt pärineb see aastast 1040. Aastal 1048 mainib Bremeni Adam Kuramaale rajatud kirikut, mille asukoht kroonika põhjal oli Kolkas. Kindlam esmamainimine pärineb aastast 1387. Vanades allikates kasutatakse paiga kohta nime Domesnes, ent hiljem kasutatakse üha tihedamini ka nime Kolka, kuni 20. sajandi alguseks jäi kasutusele üksnes viimane. Aastal 1681 asus seal kaks tuletorni, ent aastaks 1870 oli neid asendamas tulelaev. Kuni Läti iseseisvumiseni kuulus küla Dundaga mõisale.

Aastail 2009–2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.

Vaata ka 
 Slītere rahvuspark

Viited

Välislingid 

Talsi piirkonna külad
Liivi külad
Kuramaa
Reading

Reading on linn Inglismaal Berkshire'i krahvkonnas.

Linn asub Londonist 60 km lääne pool.

Readingis asub Readingi Ülikool.

Viited

Suurbritannia linnad
Inglismaa tervikomavalitsused
Oxford

Oxford on linn Lõuna-Inglismaal Oxfordshire'i krahvkonnas.

Oxfordis asub Oxfordi Ülikool.

Sõpruslinnad 
Oxfordi sõpruslinnad on:
  Bonn
  Grenoble
  Leiden
  León
  Perm

Vaata ka 

 Oxfam
 Oxfordi koma
 Oxfordi krahv
 Oxfordi piiskop

Viited 

Suurbritannia linnad
Vool

Vool (loodus) ehk voolus on mingi vedeliku (vee, vere jt), suspensiooni või gaasi liikumine ühes suunas (nt jõevool, mudavool, veevool, verevool, gaasivool, õhuvool).

Elektrivool on elektrilaengute korrapärane liikumine metallis või lahuses (nt alalisvool, elektrivool, induktsioonivool, kõrgsagedusvool, vahelduvvool). 

Vool (ühiskond) on inimeste eriilmeline suundumus poliitikas, kunstis, kirjanduses, religioonis.

Vaata ka 
 kahefaasiline vool
 voolutugevus
Voolukiirus

Voolukiirus on voolamise kiirus vedelikus fikseeritud mahu osas. 

Voolukiirus on mittetasakaalulises vedelikus fikseeritud pinda ajavahemikus läbinud vedelikuosa ruumala ja pindala jagatis. Mõõtühikuna kasutatakse liikumiskiiruse mõõtühikut m/s, km/t jm.

Voolukiirus ei ole liikumiskiirus, mille määrab ühest kohast teise liikunud keha teepikkuse ja ajavahemiku suhe, mõõtühikuga m/s, km/t jm.

Voolukiiruse võib siduda liikumiskiirusega, mille määrab ühest kohast teise liikunud veeosa (veeosakeste süsteemi) teepikkuse ja ajavahemiku suhe.

Jõe voolukiiruse määramiseks tuleb valida voolusängis ristlõige, mõõta ajavahemikus ristlõike voolamisele avatud osa st elavlõiget läbinud vee ruumala ja jagada tulemus elavlõike pindalaga.

Viited

http://www.tturaamat.ee/?id=2&cats=178&product=833900

Hüdroloogia
Soome Rootsi Rahvapartei

Soome Rootsi Rahvapartei (rootsi keeles Svenska folkpartiet i Finland, lühend SFP; soome keeles Suomen ruotsalainen kansanpuolue, lühend: RKP) on Soome poliitiline erakond, mis esindab peamiselt soomerootslaste huvisid.

Partei asutati 1906. aastal.

Erakonna esimees on Anna-Maja Henriksson.

2011. aasta alguses oli parteil umbes 28 000 liiget.

Kuni juunini 2010 kandis partei nime Rootsi Rahvapartei.

Erakonna esimehed
Axel Lille (1906–1917)
Eric von Rettig (1917–1934)
Ernst von Born (1934–1945 ja 1955–1956)
Ralf Törngren (1945–1955)
Lars Erik Taxell (1956–1966)
Jan-Magnus Jansson (1966–1973)
Kristian Gestrin (1973–1974)
Carl Olof Tallgren (1974–1977)
Pär Stenbäck (1977–1985)
Christoffer Taxell (1985–1990)
Ole Norrback (1990–1998)
Jan-Erik Enestam (1998–2006)
Stefan Wallin (2006–2012)
Carl Haglund (2012–2016)
Anna-Maja Henriksson (2016–)

Soome Rootsi Rahvapartei kohtade arv Eduskunnas alates 1907. aastast

Aasta
1907. 24
1908. 24
1909. 25
1910. 26
1911. 26
1913. 25
1916. 21
1917. 21
1919. 22
1922. 25
1924. 23
1927. 24
1929. 23
1930. 20
1933. 21
1936. 21
1939. 18
1945. 14
1948. 13
1951. 13
1954. 12
1958. 13
1962. 13
1966. 11
1970. 11
1972. 9
1975. 9
1979. 9
1983. 10
1987. 12
1991. 11
1995. 11
1999. 11
2003. 8
2007. 9
2011. 9
2015. 9
2019. 9

Soome parlamendis on 200 kohta.

Viited

Välislingid
 Erakonna koduleht

Soome parteid
Elektritarviti

Elektritarviti on  elektriseade, mis tarbib oma talitluseks elektrienergiat, muundades seda mõnda muud liiki energiaks –  mehaaniliseks energiaks (elektriajamiga masinad jm seadmed), soojuseks (nt elektripliit) ja valguseks (valgusti). Elektritarvitite hulka kuuluvad ka tarbeelektroonika seadmed (tarbivad võrguvoolu sisseehitatud toiteploki abil või külgeühendatava toiteadapteri kaudu).

Elektrotehnika
Puutepingekaitse

Puutepingekaitse hõlmab võtteid ja vahendeid, mis takistavad pingestatud osade puudutamist või muudavad puudutamise ohutuks.

Inimene võib elektripinge alla sattuda kahel viisil:
 otsepuute teel, kui puudutab elektriseadme osa, mis normaaltalitlusel on pingestatud; 
 kaudpuute teel, kui puudutab elektriseadme või muu seadme osa, mis on sattunud pinge alla isolatsioonirikke tagajärjel (elektriseadme  juhtivaid osi, mis võivad isolatsioonirikke korral pinge alla sattuda, nimetatakse pingealdisteks osadeks).

Kaitset otsepuute eest nimetatakse elektriohutusstandardites põhikaitseks ja kaitset kaudpuute korral rikkekaitseks.

Põhikaitse saavutatakse eelkõige elektriisolatsiooniga, kusjuures eristatatakse põhiisolatsiooni ja kaitse- ehk lisaisolatsiooni (nt topelt- või tugevdatud isolatsioon). Puuteohtlikes tingimustes kasutatakse ka kaitseväikepinget, mille korral läbi inimkeha ei saa normaaltingimustes tekkida eluohtlikku voolu; selle pinge enimalt lubatav  väärtus on vahelduvvooluahelates 50 V.

Rikkekaitset (kaitset kaudpuute korral) saab teostada
 pingealdiste osade maandamisega (kaitsemaandus);
 pingealdiste osade potentsiaalide ühtlustamisega (potentsiaaliühtlustus);
  elektrilise eraldusega spetsiaalsete eraldustrafode abil;
 seadme kiire automaatse väljalülitamisega pingealdiste osade pinge alla sattumisel (rikkevoolukaitse).

Põhi- ja rikkekaitse teostamise viiside järgi jagatakse elektritarvitid kolme klassi, vt Kaitseklass.

Kasutatud kirjandus 
 Endel Risthein. Energiatehnika ja maailm. Tallinn, TTÜ kirjastus, 2013, lk 332–335

 Elektrotehnika
Kuldbulla

Kuldbulla või chrysobull oli kuldne pitser (ladina keeles bulla aurea), mis kinnitati keskajal ja renessansi ajal Bütsantsi keisrite ja hiljem Euroopa monarhide poolt väljaantud riiklikult tähtsatele ürikutele (bulla). Mõiste tähistas algselt kuldset pitserit ennast, kuid hiljem kasutati seda kogu üriku kohta. Selliseid ürikuid tunti kuldbulladena Lääne-Euroopas, Bütsantsi keisririigis kutsuti neid chrysobull (χρυσός ehk chrysos tähendab kreeka keeles kulda).

Ligi kaheksasada aastat anti neid välja ühepoolselt, ilma kohustusteta teisele poolele. Kuid lõpuks osutus see ebasoodsaks, kui bütsantslased püüdsid talitseda võõrvõimude jõupingutusi keisririigi kahjustamisel. 12. sajandil hakkasid bütsantslased kuldbulladele lisama oma läbirääkimispartnerite kohustuste vannutatud avaldusi.

Muud Euroopa monarhid võtsid kuldbullasid vastu Bütsantsi imiteerides, kuid kasutasid neid palju säästlikumalt. Mittebütsantslike kuldbullade erandlik loomus andis neile palju suurema tähtsuse kui oli bütsantslikel originaalidel või tavalistel teadaannetel. Märkimisväärsed kuldbullad olid:

 1136. aasta kuldbulla, välja antud paavst Innocentius II poolt, tuntud rohkem kui Gniezno bulla.
 Sitsiilia kuldbulla, välja antud aastal 1212 keiser Friedrich II poolt.
 1213. aasta kuldbulla, välja antud keiser Friedrich II poolt.
 1214. aasta kuldbulla, välja antud keiser Friedrich II poolt. Sellega loovutati kõik Saksa territooriumid põhja pool Elbe ja Elde jõgesid Taani kuningas Valdemar II Võitjale.
 Berni kuldbulla, väidetavalt samuti välja antud Friedrich II poolt aastal 1218, kuid nüüd peetakse võltsinguks.
 1222. aasta kuldbulla, välja antud Ungari kuninga András II poolt. See kinnitas aadli õigused; bulla sunniti talle peale peaaegu samal viisil, kui Inglise kuningas John Maata sunniti allkirjastama Magna Carta.
 1224. aasta kuldbulla (Kuldne Vabaduskiri), samuti välja antud András II poolt, andis teatud õigusi Transilvaaniasse asunud saksidele.
 Rimini kuldbulla, välja antud aastal 1226 keiser Friedrich II poolt.
 1242. aasta kuldbulla, välja antud Ungari kuninga Béla IV poolt Gradeci (tänapäeva Zagreb) ja Samobori asukatele Horvaatias mongolite sissetungi ajal. Sellega kuulutas kuningas Bela IV välja vabad ja kuninglikud linnad.
 1267. aasta kuldbulla, välja antud Ungari kuninga Béla IV poolt.
 1348. aasta kuldbulla, välja antud Tšehhi kuninga Karel IV poolt, kellest hiljem sai Saksa-Rooma keiser Karl IV. See anti välja Karli ülikooli loomiseks Prahas.
 1356. aasta kuldbulla on tõenäoliselt kõige kuulsam kuldbulla, selle andis välja Karl IV. Selle väljakuulutamine Nürnbergi riigipäeval defineeris rohkem kui neljasajaks aastaks Saksa-Rooma riigi põhiseadusliku struktuuri.
 1702. aasta kuldbulla, välja antud keiser Leopold I poolt Akademia Leopoldina, tulevase Wrocławi ülikooli (Universitas Vratislatensis) loomiseks Sileesia pealinnas Breslaus (praegune nimi Wrocław).

Vaata ka 
 Bulla

Dokumendid
Henno Rajandi

Henno Rajandi (kuni 14. märtsini 1935 Henno-Joonatan Rosenstrauch; 19. oktoober 1928 Tallinn – 1. märts 1998 Haapsalu) oli eesti keeleteadlane ja tõlkija.

Ta lõpetas 1947. aastal Tallinna 7. Keskkooli ning 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli prantsuse filoloogia alal. 1969. aastal kaitses ta filoloogiakandidaadi kraadi tööga "Eesti impersonaali ja passiivi süntaks". Ka tema teised uurimistööd on eesti keele grammatika alalt ("Some verb government rules for Estonian", 1965; "Some general properties of the Estonian negation system", 1967).

Rajandi on töötanud eri kirjastustes toimetajana, 1962–1970 ja 1975–1988 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudis teadustöötajana, alates 1990. aastast Eesti Instituudis.

Rajandi tõlkis peamiselt prantsuse keelest (näiteks Anatole France'i, Albert Camus', Simone de Beauvoir', Gustave Flauberti, Émile Zola, Guy de Maupassanti, François Mauriaci, Alexandre Dumas', Maurice Druoni teoseid), kuid ka inglise keelest (näiteks Winston S. Churchilli, Robert Merle'i, Raymond Hulli, Laurence J. Peteri, John Fowlesi, Jim Hankinsoni, Henry Kissingeri, John Miltoni, Angus Wilsoni, Bel Kaufmani, C. Northcote Parkinsoni, William Goldingu, Jane Austeni, John Fowlesi, Aldous Huxley, Henry Jamesi, David Herbert Lawrence'i, Thornton Wilderi teoseid).

Teosed 
 "Tõlkija teekond". Koostanud Marek Tamm, sari "Eesti mõttelugu", nr 48, Ilmamaa, Tartu 2002, 222 lk, eessõnad Joel Sang ja Marek Tamm, lisana saatesõnad: Ott Ojamaa, Lembe Hiedel ning Mati Erelt ja Enn Soosaar; sisaldab Henno Rajandi kirjutisi (peamiselt ta enda tõlgete saatesõnad) järgmiste autorite kohta: Alexis de Tocqueville, Émile Zola, Guy de Maupassant, François Mauriac, Albert Camus, John Milton, John Stuart Mill, Jane Austen, Henry James, David Herbert Lawrence, Emily Jane Brontë, Winston Churchill, Robert Escarpit, Ott Ojamaa, Enn Soosaar, lisaks veel filoloogilisi artikleid ja kõnelus Joel Sangaga; ISBN 998577051X

Tunnustus
1986 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia (G . Flauberti "Madame Bovary", D. H. Lawrence'i "Pojad ja armastajad" ja J. Austeni "Uhkus ja eelarvamus" tõlked eesti keelde)
1998 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Mälestuse jäädvustamine 
Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali nõukogu on asutanud Henno Rajandi nimelise tõlkijastipendiumi.

Viited

Välislingid

Henno Rajandi (19. X 1928 – 1. III 1998), Eesti Päevaleht, 4. märts 1998
In memoriam, Õhtuleht, 4. märts 1998

Eesti keeleteadlased
Eesti tõlkijad
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Eestistatud nimega inimesed
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 1998
Biovesinik

Biovesinik ehk bioloogiline vesinik on (mikro)organismide abil toodetud vesinik. 

Erinevalt tavapärastest vesiniku tootmise viisidest (elektrokeemiline, fotokeemiline, termokeemiline) nõuab biovesiniku tootmine oluliselt vähem energiat ja on nendega võrreldes oluliselt keskkonnahoidlikum. 

Biovesiniku tootmisel kasutatakse sageli mikroorganisme, kes eritavad vesinikku eluprotsesside käigus, kasutades selleks taastuvaid loodusvarasid, nt orgaanilisi jäätmeid (eriti muda) ja päikeseenergiat. Vesiniku genereerimise meetodite seas on biofotolüüs, kaudne biofotolüüs, fotofermentatsioon ja pimefermentatsioon.

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 10.07.2011)

Mikrobioloogia
Jätkusuutlik areng
Eesti säästva metsanduse standard

Eesti säästva metsanduse standard on Metsahoolekogu (FSC) ja Metsade Sertifitseerimise Kinnitamise Programmi (PEFC) kehtestatud säästva metsanduse põhimõtete eeskujul loodud Eesti metsade säästva majandamise põhimõtete kogu, mis on vabatahtlik ja õiguslikult mittesiduv.

Riigimetsa Majandamise Keskusel (RMK) on FSC ja PEFC sertifikaat.

Vaata ka
mahemetsandus
püsimetsandus
säästev metsamajandamine

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 10.07.2011)

Eesti metsandus
Eesti jätkusuutlik areng
Endel Mallene

Endel Mallene (26. veebruar 1933 – 23. detsember 2002) oli eesti kirjandusteadlane ja tõlkija.

Ta lõpetas 1952. aastal Viljandi 2. Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna, kus oli ka Juhan Peegli õpilane.

Ta töötas ajalehe Sirp kirjandustoimetajana, Eesti Raadios ja Eesti Kirjanike Liidus.

Looming
"Kriitiku päevik". Eesti Raamat. 1973

Koostaja
"Kirjanduse jaosmaa". Kirjastus Eesti Raamat. Aastail 1976–1987 ilmunud kirjandust, kriitikat, tutvustusi, ülevaateid, kirjanduselu lühikroonikat ja statistikat sisaldav iga-aastane kogumike sari. Sarja teosed avaldati kaheaastase hilinemisega, näiteks "Kirjanduse jaosmaa 1976" ilmus aastal 1978 jne.

Tõlkija
Ta tõlkis muuhulgas Veijo Meri, Väinö Linna, Mika Waltari teoseid.

Tunnustus
 1978 Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Eesti kirjandus 1975" ja "Eesti kirjandus 1976")
2002 Valgetähe V klassi teenetemärk

Kirjandus 
 Lembit Remmelgas, ""Entsüklopedist" Endel Mallene" [50] – Looming 1983, nr 2, lk 284
 Endel Mallene, "Kuidas minust sai soome kirjanduse tõlkija" – Keel ja Kirjandus 1993, nr 2, lk 115–117
 Andres Langemets, "Endel Mallene 60" – Looming 1993, nr 2, lk 273–274
 Eesti kirjarahva leksikon, Eesti Raamat, Tallinn 1995, lk 319–320, artikli autor August Eelmäe
 Endel Mallene, "Kuueteistkümne aasta jooksul pidi midagi muutuma" (tööst Kirjanike Liidu kirjandusliku konsultandina aastatel 1977–1993) – koguteoses "Eesti Kirjanikkude Liit 75", Tallinn 1997, lk 70–72
 Harri Jõgisalu, "Endel Mallene 26. II 1933 – 23. XII 2002" – Keel ja Kirjandus 2003, nr 4, lk 315–317

Välislingid
Endel Mallene 26. II 1933 – 23. XII 2002, Sirp 
Endel Mallene õhutas hõimuleeki, Sakala, 27. veebruar 2008
"Eesti-Soome kirjandussuhete heitlik tee."  Soome-Ugri Rahvaste Infokeskus (SURI) / Arhiiv

Eesti kirjandusteadlased
Eesti tõlkijad
Viljandi Maagümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1933
Surnud 2002
Üleminekujuhtimine

Üleminekujuhtimine on protsessile orienteeritud juhtimisfilosoofia ja kontseptsioon pikaajalise jätkusuutlikkuse saavutamiseks. Üleminekujuhtimine on üsna uus kontseptsioon, mida praeguseks on kasutatud nt jätkusuutlikele energiasüsteemidele ülemineku uurimisel. 

Ülemineku hõlbustamiseks on vajalikud struktuursed ja institutsionaalsed muudatuste tegemised nii sotsiaalsetes, poliitilis-halduslikes kui ka majandussüsteemides. Need muutused võimaldavad ületada pika- ja lühiajalise mõtlemise konflikte. 

Üheks konflikti näiteks üleminekujuhtimisel on lühiajaliste poliitika eesmärkide ja tegevuste asetamine pikaajaliste (üks kuni kolm põlvkonda) eesmärkide konteksti. Nende konfliktide ületamine eeldab interaktiivset poliitikakujundamist ja kõikide huvirühmade osalemist.

Viited

Kasutatud kirjandus 
Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 10.07.2011)

Jätkusuutlik areng
Juhtimine