joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Paul Wandel

Paul Wandel (16. veebruar 1905 Mannheim – 3. juuni 1995 Berliin) oli Saksa DV partei- ja riigitegelane ning diplomaat.

Paul Wandel oli pärit töölisperekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta kutsekoolis masinatehnikuks. Aastatel 1925–1929 töötas ta tehnikuna ühes Mannheimi ettevõttes. 1919. aastal astus ta ühingusse Sotsialistlik Töölisnoorus (Sozialistische Arbeiter-Jugend), 1923. aastal Saksamaa Kommunistlikku Noorsooliitu ja 1926. aastal Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1930–1931 oli ta Saksamaa Kommunistliku Partei Badeni piirkonna juhatuse sekretär ja 1930–1932 Mannheimi linnavolikogu Saksamaa Kommunistliku Partei fraktsiooni esimees. 1931–1932 oli ta kursant Moskvas Lenini Koolis ja 1932–1933 samas aspirant. Seejärel oli ta kuni 1936. aastani Lenini Kooli õpetaja ja parteisekretär. Aastatel 1931–1945 oli ta Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei liige. 1936–1941 töötas ta NLKP Keskkomitee juures asuvas Marksismi-Leninismi Instituudis ja oli Wilhelm Piecki sekretär. 1941. aasta oktoobris evakueeriti ta Moskvast ja oli seejärel Kominterni kooli osakonnajuhataja Kušnarenkovos. Alates 1943. aastast oli ta Moskvas asuva Saksamaa Kommunistliku Partei Välismaabüroo liige. Samuti oli ta Wilhelm Piecki sekretär ja tegi kaastööd raadiojaamale Deutscher Volkssender. 10. juunil 1945 pöördus Wandel Saksamaale tagasi. 1945. aasta augustist kuni 1949. aasta oktoobrini oli ta Saksa Rahvahariduse Keskvalitsuse president. 1946. aasta aprillist kuni 1958. aasta juulini oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Eestseisuse (hiljem Keskkomitee) liige. 1949–1950 ja 1954–1958 oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1949. aasta oktoobrist kuni 1952. aasta augustini oli Wandel Saksa DV rahvahariduse minister. 1953. aasta juulist kuni 1957. aasta oktoobrini oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee kultuuri ja hariduse sekretär. 1957. aasta oktoobris tehti talle ränk noomitus Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei kultuuripoliitilise liini mitteküllaldase ellurakendamise eest. 1958. aasta aprillist kuni 1961. aasta veebruarini oli ta Saksa DV suursaadik Hiina Rahvavabariigis.  1961–1964 oli Wandel Saksa DV välisministri asetäitja. 1964–1975 oli ta Rahvaste Sõpruse Liiga (Liga für Völkerfreundschaft) president ja 1975–1984 asepresident. 1982–1989 oli ta Saksa DV ja Hiina Rahvavabariigi Sõpruskomitee esimees. Alates 1990. aastast kuulus ta Demokraatliku Sotsialismi Parteisse ja oli selle seenioridenõukogu liige.

Viited

Saksa DV poliitikud
Saksa DV diplomaadid
Sündinud 1905
Surnud 1995
Sam Childers

Sam Childers (sündinud 1963) on endine Mootorrattaklubi Lindpriid liige, kes pühendab nüüd oma elu ja ressursid laste päästmisele Lõuna-Sudaani sõjatsoonis. Childers ja tema naine Lynn asutasid ja haldavad Ida-Aafrika Inglite lastekodu Nimules Lõuna-Sudaanis, kus praegu on nende hoole all üle 300 lapse.

Popkultuuris
2011. aastal avaldas Relativity Media Childersi biograafia "Machine Gun Preacher", mis põhines Childersi raamatul „Kellegi teise sõda“ (Another Man's War). Filmi stsenarist on Jason Keller ja režissöör Marc Forster. Peaosas oli Gerard Butler, Childersi naine Lynnina Michelle Monaghan ja parimat sõpra Donniet mängis Michael Shannon. 

2014. aastal tootis samanimelise dokumentaalfilmi Ida-Aafrika Inglid. Selle andis välja Põhja-Ameerikas Vision Films (USA). 

Sam Childers tegi 2018. aastal loenguretke Suurbritannia kirikutes. Teda intervjueeriti video teel Tamworthis, Staffis, Suurbritannias.Video intervjuu Sam Childersiga,
Fernando Agüero

Fernando Bernabé Agüero Rocha (11. juuni 1920 Managua – 28. september 2011 Managua) oli Nicaragua poliitik, koos liberaalide Roberto Martínez Lacayo ja Alfonso Lovo Corderoga kolmanda Nicaragua valitseva hunta (Junta Nacional de Gobierno) liige aastail 1972–1973 (hiljem asendas teda Edmundo Paguaga Irías).  Taoline triumviraat oli võimul, tagamaks Anastasio Somoza Debayle võimulejäämist, kuna põhiseadus ei lubanud tal vahetult teise ametiaja järel uuesti kandideerida.

Poliitiline tegevus 

Fernando Agüero tegutses algul arstina, poliitikasse sekkus ta  Leóni Ülikoolis õppides, protesteerides Somozade diktaatorliku valitsemisviisi vastu. seejärel suundus ta maapakku ja tegutses New Yorgis oftalmoloogina. XX sajandi kuuekümnendatel aastatel sai temast aga karismaatiline jutlustaja. Poliitilistelt vaadetelt oli ta konservatiiv ja juhtis Nicaragua konservatiivset parteid.

Aastal 1966 ühines ta opositsiooniliikumise ühisprojektiga, mille eesmärk oli esitada Anastasio Somoza Debaylele üks vastaskandidaat. Selleks sai Fernando Agüero. 22. jaanuaril 1967 ajasid valitsusväed Avenida Rooseveltile kogunenud Agüerot toetavad meeleavaldajad relvadega laiali. Hukkus ligi 200 inimest; vaid USA relvajõudude sekkumine peatas rahvuskaardi rünnaku Grand Hotelile, kus meeleavaldajad varju otsisid. Hilisemad päevad olid täidetud Somoza jõudude eest pagemisega, valimiskampaanias Fernando ei osalenud. 5. veebruaril toimunud valimiste tulemusel sai Somoza 74 % häältest, vastasjõudude liit 24 % häältest.

Anastaso Somoza Debayle ees seisis nüüd probleem: tema teine ametiaeg oli lõppemas, kuid põhiseadus ei lubanud tal uuesti kandideerida. Aastal 1971 sõlmis ta Fernando Agüeroga nn. Kupia Kumi tehingu (miskiito keeles tähendab see ühte südant), kus lepiti kokku edasises ühises tegutsemises. Aastal 1972 andis ta võimu ametlikult üle kolmest mehest huntale, kuigi sisuliselt jäi ta võimule edasi. Võimu üle andes seadis Somoza tingimuseks, et triumviraat koostab uue põhiseaduse, mis jõustub aastast 1974 (ehk siis valimiste aastast).

23. detsembril 1972 purustas maavärin Nicaragua pealinna Managua ja võim läks eriolukorra tingimustes üle rahvuskaardile, mille juhiks oli Anastasio Somoza. Taoline võimukaotus rikkus Agüero meelest pakti põhimõtteid ja ta astus ametist tagasi. 1. detsembril 1974 sai Somoza taas presidendiks.

Kui Anastasio Somoza Debayle aastal 1979 võimult kukutati, oli Agüero sunnitud maalt lahkuma. Ta elas Miamis, sellal kui tema rantšo konfiskeeriti. Ta toetas aktiivselt Contrate liikumist.

Aastal 1990 tagastati talle tema rantšo.

Viited

Nicaragua hunta liikmed
Sündinud 1920
Surnud 2011
Edmundo Paguaga Irías

Edmundo Paguaga Irías (15. juuni 1923 Ocotal – 1. juuli 2008 Ocotal) oli Nicaragua poliitik, koos liberaalide Roberto Martínez Lacayo ja Alfonso Lovo Cordero ga kolmanda Nicaragua valitseva hunta (Junta Nacional de Gobierno) liige aastail 1973–1974.  Taoline triumviraat oli võimul, tagamaks Anastasio Somoza Debayle võimulejäämist, kuna põhiseadus ei lubanud tal vahetult teise ametiaja järel uuesti kandideerida.

Poliitiline tegevus 

Edmundo Paguaga Irías oli poliitilistelt vaadetelt konservatiiv. XX sajandi kuuekümnendatel aastatel sai temast parlamendi liige.

Aastal 1972 oli Anastasio Somoza Debayle ees probleem: tema teine ametiaeg oli lõppemas, kuid põhiseadus ei lubanud tal uuesti kandideerida. Nii andis ta võimu ametlikult üle kolmest mehest huntale, kuigi sisuliselt jäi ta võimule edasi. Võimu üle andes seadis Somoza tingimuseks, et triumviraat koostab uue põhiseaduse, mis jõustub aastast 1974 (ehk siis valimiste aastast).

23. detsembril 1972 purustas maavärin Nicaragua pealinna Managua ja võim läks eriolukorra tingimustes üle rahvuskaardile, mille juhiks oli Anastasio Somoza. Taoline võimukaotus rikkus konservatiive esindanud Fernando Agüero meelest pakti põhimõtteid ja ta astus ametist tagasi. Edmundo Paguaga Irías asus tema asemele. Taolised manöövrid viisid sisuliselt selleni, et konservatiivide partei kujunes Somoza käepikenduseks. Edmundo Paguaga Irías kandideeris valimistel, kus 748,985 häält sai Anastasio Somoza ( kokku anti 815,758 häält). 1. detsembril 1974 sai Somoza taas presidendiks.

Viited

Nicaragua hunta liikmed
Sündinud 1923
Surnud 2008
Myślibórz

Myślibórz (saksa Soldin) on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas, Myślibórzi maakonna ja Myślibórzi valla halduskeskus. Myślibórz asub Gorzów Wielkopolskist umbes 33 km loodes ja Szczecinist ligikaudu 61 km lõunakagus.

Asula sai linnaõigused ajavahemikul 1262–1270. 14.–16. sajandil oli linn oluline käsitöö ja kaubanduse keskus. Hiljem arenes linnas tekstiilitööstus. Raudteeühenduse sai linn 1881. aastal, mis tõi kaasa majanduselu edenemise. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.

Viited

Lääne-Pomorze vojevoodkonna linnad
Stephan II (Baieri)

Stephan II (1319 – 13. mai 1375) oli Baieri hertsog 1347. aastast kuni oma surmani. Ta oli keiser Ludwig IV ja tema esimese naise Beatrycze Świdnicka teine poeg ning Wittelsbachi dünastia liige.

Elulugu 

Keiser Ludwig IV valitsemisajal teenis tema poeg Stephan Švaabimaa ja Elsassi foogtina. Keiser oli dünastiale omandanud Brandenburgi, Tirooli, Hollandi ja Hainaut', kuid loovutanud 1329. aastal ka Ülem-Pfalzi Wittelsbachide Pfalzi harule. Kui tema isa 1347. aastal suri, sai Stephanist üheskoos tema viie vennaga Baieri hertsog ning Hollandi ja Hainaut' krahv. Ludwig IV oli taasühendanud Baieri 1340. aastal, kuid 1349. aastal jaotati maa taas keisri poegade vahel Ülem-Baieriks, Alam-Baieri-Landshutiks ja Baieri-Straubingiks. Stephan II valitses aastatel 1349-1353 koos oma vendade Wilhelm I ja Albrecht I Hollandis ja Alam-Baieri-Landshutis, 1353. aastast vaid Alam-Baieri-Landshutis.

Pärast Wittelsbachide ajutist leppimist Saksa-Rooma keisri Karl IV-ga, kes kinnitas lõpuks kõik Wittelsbachide valdused, ühines Stephan 1354. aastal Karli sõjakäiguga Itaaliasse. Kuid varsti põhjustas 1356. aasta kuldbulla uue konflikti, kuna vaid Wittelsbachide Pfalzi haru ja tema vend Ludwig VI Brandenburgi markkrahvina said kuurvürstitiitli. Stephan II oli keiser Ludwig IV viimane poeg, kes 1362. aastal kirikuvande alt vabastati.

Kui hertsog Meinhard, tema vanema venna Ludwig V poeg 1363. aastal suri, sai Stephan II ka Ülem-Baieri ja tungis Tirooli. Oma positsiooni tugevdamiseks Austria hertsogi Rudolf IV vastu liitus ta Bernabò Viscontiga. Stephan loovutas Tirooli pärast Margarete Maultaschi surma 1369. aastal tohutu rahalise hüvitise eest lõpuks Schärdingi rahuga Habsburgidele.

Tema konflikt vend Ludwig VI-ga Meinhardi Baieri pärandi eest põhjustas lõpuks ka Brandenburgi kaotuse Wittelsbachi dünastiale, kuna Ludwig tegi Karl IV-st oma pärija. Siiski võttis Stephan oma venna Otto, viimase Wittelsbachist Brandenburgi valitseja, nimeliseks kaasvalitsejaks, kui see 1373. aastal tagasi Baierisse tuli. Brandenburgi kaotuse eest said Baieri hertsogid veelkord rahalist hüvitist. Stephani järglased olid tema kolm poega.

Ta on maetud Müncheni Frauenkirchesse.

Perekond ja lapsed 

Ta oli kaks korda abielus. Esmalt 27. juunist 1328 Sitsiilia kuninga Federico IV ja Éléonore d'Anjou tütre Sitsiilia Elisabethiga. Seejärel 14. veebruarist 1359 Nürnbergi Johann II ja Elisabeth von Hennebergi tütre Margaretega. Kõik tema lapsed olid esimesest abielust, sealhulgas kolm poega, kes 1392. aastal lõpuks Baieri omavahel jaotasid, ja üks tütar:

 Stephan III (1337 – 26. september 1413)
 Friedrich (1339 – 4. detsember 1393)
 Johann II (1341–1397)
 Agnes (sündis 1338)

Kaks Stephani poega (Stephan III ja Friedrich) ning üks pojapoeg (Johanni poeg Ernst) olid abielus tema liitlase Bernabò Visconti tütardega.

1447. aastal Baieri-Ingolstadt ja Baieri-Landshut ühendati, 1503. aastal hõivas selle Baieri-München.
La Rochelle Business School

La Rochelle Business School on La Rochelleis asuvate linnakutega Euroopa äriülikool. Kool asutati 1988. aastal.

Financial Timesi edetabelis platseerus La Rochelle BS 2019. aastal Euroopa äriülikoolide seas 79. kohale. 

Õppekavadel on kolm rahvusvahelist akrediteeringut: AMBA, EQUIS ja AACSB. Kooli vilistlaste seas on tuntud ärimehed ja poliitikud.

Viited

Välislingid
 Ametlik koduleht

Ülikoolid
Johann (Brandenburg-Kulmbach)

Johann, hüüdnimega Alkeemik (Johann der Alchimist; 1406 – 16. november 1464), oli Brandenburg-Kulmbachi markkrahv ja rahuarmastav Brandenburgi markkrahv pärast oma isa Friedrich I tagasiastumist, esimene Hohenzollernite dünastia liige Brandenburgi valitsemas.

Elulugu 

Johann oli Friedrich I (1371–1440) ja Elisabethi (1383–1442) vanem poeg.

Pärast abiellumist Saksi-Wittenbergi hertsogi Rudolf III tütre Barbaraga (1405–1465) lootis Johann lõpuks Saksi-Wittenbergi saada, kui Askania dünastia hertsogite liin kord hääbub. Kui see 1422. aasta novembris juhtus, oli keiser Sigismund Hohenzollernitega halbades suhetes ja pakkus Johannile vaid rahalist hüvitist.

Johann hakkas Brandenburgi valitsusasjades osalema 1424. aastal. Pettununa vaidlustes vaenuliku aadliga taandus Friedrich I 1425. aastal oma Cadolzburgi lossi Frangimaal, andes Brandenburgi valitsemise 13. jaanuaril 1426 Rathenowi Maapäeval Johannile, kuid jättes kuurvürstitiitli endale.

Brandenburgi elanikud võtsid Johanni halvasti omaks, kuna tema valitsemine oli ebakompetentne, põhjustades maapiirkondades rahutusi. Valitsemise asemel oli Johann pigem huvitatud alkeemia abil kulla tegemisest, saades seeläbi lisanime "Alkeemik". 1433. aastal valmistati Johannile ette Ulmannuse alkeemilise traktaadi Buch der heiligen Dreifaltigkeit muudetud versioon. Mõistes Brandenburgi ohtlikkust, andis Friedrich I 7. juunil 1437 Johannile Frangimaal kaevandusterikka Brandenburg-Kulmbachi territooriumi, mis sisaldas materjale alkeemiku hobide jaoks. Brandenburgi valitsemine läks Friedrich I vanuselt teisele pojale Friedrich II.

Pärast Friedrich I surma 1440. aastal päris Johann kogu Brandenburg-Kulmbachi, sealhulgas Plassenburgi lossi Kulmbachis. Vanemas eas lubas ta Christophil Baierist valitseda oma valdusi Ülem-Pfalzis kuni Christophi surmani 1448. aastal. Johann valitses Brandenburg-Kulmbachi markkrahvina kuni loobumiseni 1457. aastal, mis võimaldas tal pühenduda alkeemia ja Frangimaa ümbruskonna uurimisele. Ta suri 1464. aastal Scharfenecki lossis Baiersdorfi lähedal.

Perekond ja lapsed 

Johann ja Barbara said neli last:

 Rudolf (sündis ja suri 1424. aastal)
 Barbara von Brandenburg (1423 – 7. november 1481)
 Elisabeth von Brandenburg (1425 – pärast 13. jaanuari 1465)
 Dorothea von Brandenburg-Kulmbach (1431 – 10. november 1495)
EiK

Eik Erik Sikk (artistinimega EiK, endise artistinimega EIXD, sündinud 25. septembril 2000) on eesti muusik, räppar ja laulusõnade autor.

Elulugu 
Eik Erik on sündinud 2000 25.september, praegu on Eik 21 aastane.
Eik Erik Sikk õppis Vanalinna Hariduskolleegiumi (VHK) algkoolis, põhikoolis ja keskkoolis (teatriharus). Pärast lõpetamist suundus ta Balti filmi- ja meediakooli bakalaureuseõppesse.

Loominguline tegevus 
Sikk sai avalikult tuntuks 2014. aastal ilmunud singliga "Balti jaam". Peagi andis ta välja albumi "Melomaniakk" ja EP "Pudistaja EP". Ta on maininud, et praegu ta enam nende albumite üle liialt uhkust ei tunne. Eik Erik Sikk jõudis 2016. aasta Noortebändi võistlusel finaali. 

2017. aastal ilmusid albumid "uinak" ja "äratuskell". 2018. aasta sügisel ilmus tema kolmas album "unerohi". 

Praeguseks on tal kokku ilmunud juba kuus albumit. Viimaste albumite muusikaliseks toeks on olnud Maris Pihlap(vokaal ja viiul) ja Mattias Tirmaste(kitarr). Eik Eerik Sikk on plaadifirma TIKS all. 

Ta on teinud koostööd artistidega nagu Jarek Kasar, Stig Rästa, Arop, Sander Mölder, Sammalhabe, Pihlap.uud, Luurel Varas ja 5LOOPS.

Diskograafia

Albumid 
 "uduvaip" (2022)
 "TIKS 097" (2021)
 "EiK" (2020)
 "unerohi" (2018)
 "äratuskell" (2017)
 "uinak" (2017)

Singlid ja EP-d 
 "TEAD" (2021)
 "TIKS 097 instrumentaalid" (2021)
 "Ilusti" (2020)
 "Tinnitus" (2019)
 "Annahetk" (2018)
 "Palju ilusam" (2017)
 "Falsett / Vestlus iseendaga" (2016)

Välislingid 

 

Eesti räpparid
Sündinud 2000
Timo Furuholm

Timo Furuholm (sündinud 11. oktoobril 1987 Poris) on Soome jalgpallur, kes mängib ründajana Soome kõrgliiga Veikkausliiga klubis Turu Inter. Ta on klubi meeskonna kapten.

Ta alustas klubikarjääri 2003. aastal Soome kõrgliiga klubis FC Jazz. 2014. aasta hooajal mängis ta Soome tugevuselt kolmanda liiga klubis MuSa, lüües 18 mänguga 17 väravat. Järgmisel aastal mängis ta Soome esiliiga klubis VG-62.

2005. aastal siirdus ta esimest korda Turu Interi. 2008. aastal tuli ta klubiga Soome meistriks. 2011. aasta hooajal lõi ta Soome kõrgliigas 22 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt.

2012. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Saksamaa esiliiga klubiga Fortuna Düsseldorf, kuid seal ta läbimurret ei teinud, suundudes juba poole aasta pärast Saksamaa tugevuselt kolmanda liiga klubisse Hallescher FC. Hooaegadel 2013–14 ja 2014–15 lõi ta 3. Ligas 12 väravat.

2017. aasta alguses naasis Furuholm Turu Interi.

Soome jalgpallikoondises debüteeris Furuholm 2010. aasta jaanuaris sõprusmängus Lõuna-Korea vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. augustil 2011 sõprusmängus Läti vastu.

Saavutused 
Turu Inter
Veikkausliiga: 2008
Suomen Cup: 2009
Liigacup: 2008

Välislingid 

Soome jalgpallurid
Sündinud 1987
Mati-Ants Biene

Mati-Ants Biene (17. august 1941 Tallinn – 30. juuli 2007 Tallinn) oli eesti mitmekülgne sportlane (aerutaja, suusataja ja laskesuusataja). 

Isa Johann Biene, ema Elfiride-Agathe Biene (sündinud Karu) 

Mati sündis Pirita-Kosel pere noorima lapsena. Peres olid veel õde Hille Biene (hilisem Moikov), vend Enn Biene ja õde Anne Biene (hilisem Ernesaks). 

Mati Biene õppis Tallinna 36. Mittetäielikus 7-klassilises Koolis (praegune Pirita Majandusgümnaasium).

Aerutamisega alustas Biene 1950-ndate keskel Pirita aerutamisklubis ja kuulus treener Viktor Preimani gruppi. Mati ja vanem vend Enn Biene elasid mõlemad Pirita-Kosel, nii oli teed äsjaloodud aerutamisklubisse kerge leida.

“Pirita aerutajate suur tähelend saabus 1958. aastal Moskvas NSV Liidu koolinoorte spartakiaadil, kui Mati Biene ja Toomas Sõmer saavutasid isegi asjatundjate üllatuseks kahesüstal 500 meetri distantsil hõbemedali,” vahendab teos “Eesti aerutamise lugu”. “1959. aastal kutsuti Pirita keskuse noored aerutajad Eestit esindama täiskasvanute Balti matšile. Neljasüst koosseisus Mati Biene, Toomas Sõmer, Evald Raud ja Harku keskuse kasvandik Mati Möller serveerisid taas üllatuse, pälvides maavõistlusel esikoha.”

Mati Bienet on nimetatud Pirita aerutamisklubi kuldkalaks, kes viis kõrgetele tulemustele endast nooremaidki.

“Olin 16-aastane, kui proovisin koos Pirita grupi kuldkala Mati Bienega kahesüsta. Ta oskas noori poisse osavalt innustada. Koguni kolmel alal, aerutamises, suusatamises ja laskesuusatamises meistersportlase normi täitnud Mati Biene oli toona ainus eestlane, kes võistles nii talvel kui suvel NSV Liidu rahvaste spartakiaadil,” meenutab teoses “Eesti aerutamise lugu” Are Eller.

Eesti meistritiitlid 
Mati Biene on olnud Eesti meister meeste kahesüstal 1000 m distantsil (koos Ülo Bertinguga, 1965), meeste kahesüstal 500 m (koos Are Elleriga, 1964 ja 1965) ja (koos Toomas Sõmeriga, 1959), murdmaasuusatamises meeste 4x10 km teatesõidus (koos Juri Kulnini, Valeri Zelentsovi ja Rein Tikuga, 1963), meeste ühesüstal 4x500 m teatesõidus (koos Ülo Bertingu, Evald Raua ja Toomas Sõmeriga, 1960 ja 1961), meeste neljasüstal 10 000 m (koos Mati Mölleri, Viktor Preimani ja Mati Milistveriga, 1960), meeste neljasüstal 1000 m (koos Toomas Sõmeri, Härmo Saarmi ja Mati Mölleriga, 1959).

Armees teenis Mati Biene Tallinnas koos laulja Mati Nuudega. Ta on meenutanud, et Raua tänava nurgal asuva depoo tornist tuli alla, tänava kaugusel asuva mati peale hüpata. 

Mati Biene töötas Viimsis S. Kirovi nimelises näidiskalurikolhoosis kuni kolhoosi lõpuni ehitusremondi osakonna meistrina.

Kirjandus
“Eesti aerutamise lugu: portreelood ala tippudest” (Are Eller, Tõnu Kees, Indrek Petersoo jt),  2005, ISBN 9789949131266
“Eesti meistrid 1920-1999” (Juhan Mandre ja Rein Järva), 2003, ISBN 9985790316

Välislingid 
Mati-Ants Biene tulemused Eesti ja Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 
Suguvõsa Genis

Vaata ka
1963. aasta Eesti meistrivõistlused suusatamises

Eesti aerutajad
Eesti suusatajad
Eesti laskesuusatajad
Sündinud 1941
Surnud 2007
Aleksejevka

Aleksejevka on linn Venemaal Belgorodi oblastis, Aleksejevka rajooni halduskeskus. Asub Tihhaja Sosna jõe kaldal, Belgorodist umbes 300 km ida pool.

Linn asutati 1685. aastal, 1954. aastal sai linnaõigused. Linn kuulus 20. sajandi alguseni Voroneži kubermangu.

1829. aastal hakkas kohalik talupoeg päevalilleõli tootma ning sealt levis õlitootmine kogu kubermangu.

2019. aasta alguses oli elanike arv 38 179.

Viited

Välislingid 

Venemaa linnad
Belgorodi oblast
Vanamehe film

"Vanamehe film" on 2019. aastal linastunud Eesti anima- ja komöödiafilm.

Tootjad on BOP Animation ja Apollo Film Productions. Lavastajad Mikk Mägi ning Oskar Lehemaa ja loo autorid Mikk Mägi, Oskar Lehemaa ning Peeter Ritso. Produtsendid on Erik Heinsalu ja Mikk Mägi (BOP) ning Tanel Tatter ja Veiko Esken (Apollo). Operaator Urmas Jõemees. Peakunstnikud Triin Paumer, Sven-Tõnis Puskar ja Sander Põldsaar. Peaanimaatorid Egert Kesa, Olga Stalev ja Henri-Kaido Veermäe. 3D ja eriefektide peakunstnik Jaagup Metsalu. Monteerija Oskar Lehemaa. Helikujundus Tanel Kadalipp ning heliloojad Sten-Olle Moldau, Lauri Kadalipp ning Argo Ran Varres. Filmile lõid originaalmuusikat armastatud Eesti artistid nublu ja Jaagup Kreem (Terminaator). Teiste hulgas astuvad näitlejatena üles Märt Avandi, Jan Uuspõld, Jaagup Kreem, Indrek Ojari, Mart Kukk ja Kristjan Lüüs.

"Vanamehe Film" on lugu sellest, kuidas lapselapsed Aino, Mart ja Priidik tulevad suveks maale Vanamehele külla. Lapsed ei mõista maaelu kombeid ja nende tõttu läheb Vanamehe lehm kaduma. Nüüd on neil lehma leidmiseks 24 tundi aega, muidu lüpsmata udar plahvatab ja põhjustab piimatuumakatastroofi. Lehma üritab tabada ka hirmus Piimavana, kes soovib lehmal pea maha võtta.

"Vanamehe Film" on läbi aegade menukaim Eesti nukufilm, mis kogus kinodes ligi 90 000 vaatajat. Film sai ka kriitikute kiituse osaliseks ning seda on tituleeritud ka Eesti parimaks komöödiaks.  

Film nomineeriti kuuele EFTAle, millest võitis kolm: parim montaaž, parim helikujundus ning parim kunstnikutöö. 

"Vanamehe Film" osutus edukaks ka rahvusvahelistel filmifestivalidel ning pälvis mitu mainekat auhinda. Sealhulgas "parima täispika animatsiooni" preemia Fantasia Filmifestivalilt ning Rahvusvaheliselt Shanghai Filmifestivalilt ning "publiku lemmiku" preemia Brüsseli Anima festivalilt.

"Vanamehe Filmil" on ka rahvusvaheline levi  Inglismaal, Lõuna-Koreas ja Põhja-Ameerikas, kus filmile on omistatud ka põrandaaluse kultusfilmi staatust. Film on dubleeritud ka inglise ning korea keelde.

Vanamehe filmi stsenaariumi loomises osalenud Peeter Ritso, kes on ka üks "Vanamehe Multika" autoritest, ei olnud filmi lõpliku stsenaariumiga rahul ning kritiseeris häälekalt "Vanamehe Filmi" peale selle ilmumist. Peeter Ritso on ka täiskasvanutele mõeldud animatsioonisarja "Härra Keberniit" autor. Sellega sai ka lõplikult otsa Peeter Ritso ja Mikk Mägi loominguline koostöö.

Viited

Välislingid 
 Vanamehe film (2019) Eesti Filmi Andmebaas

Eesti filmid
2019. aasta filmid
Šebekino

Šebekino on linn Venemaal Belgorodi oblastis, Šebekino rajooni halduskeskus. Asub Nežegoli jõe ääres, Belgorodist umbes 30 km kagu pool.

Asulat on kaardil märgitud esmakordselt 1713. aastal. See sai nime alampolkovnikust maaomaniku Šibeko järgi. 1938. aastal sai linnaõigused.

Viited

Välislingid 

Venemaa linnad
Belgorodi oblast
Pablo Sarabia

Pablo Sarabia García (sündinud 11. mail 1992 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib Portugali kõrgliiga klubis Lissaboni Sporting ja Hispaania jalgpallikoondises. Ta mängib põhiliselt ründava poolkaitsjana, kuid võib mängida ka parema äärepoolkaitsja kohal.

Klubikarjäär 
Ta alustas klubikarjääri Madridi Realis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2004. aastal. 2009. aastal debüteeris ta Madridi Reali duubelmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Ainsa mängu Madridi Reali põhimeeskonnas pidas ta 2010. aasta detsembris UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus AJ Auxerre'i vastu, sekkudes mängu 72. minutil Cristiano Ronaldo asemele. Hooajal 2010–11 lõi Sarabia Hispaania tugevuselt kolmandas liigas kokku 12 väravat.

2011. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Getafe. Väidetav üleminekusumma oli kolm miljonit eurot. Pärast seda, kui Getafe hooaja 2015–16 järel kõrgliigast välja langes, liitus Sarabia Sevillaga. Hooaeg 2018–19 oli tema senise karjääri edukaim Hispaania kõrgliigas, kui ta lõi liigas 12 väravat ja andis 13 väravasöötu.

2019. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Paris Saint-Germain. Esimese värava lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas sama aasta 5. oktoobril mängus Angersi vastu. Samal hooajal tuli ta Paris Saint-Germainiga Prantsusmaa meistriks.

2021. aasta septembris suundus ta Paris Saint-Germainist laenule Portugali kõrgliiga klubisse Lissaboni Sporting.

Koondisekarjäär 
2009. aasta jalgpalli noorte maailmameistrivõistlustel võitis Sarabia Hispaania kuni 17-aastaste koondisega pronksmedali. 2011. aastal võitis ta Euroopa omavanuste meistrivõistlused Hispaania kuni 19-aastaste koondisega ja 2013. aasta Hispaania kuni 21-aastaste koondisega.

Hispaania jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 5. septembril 2019 EM-i valikmängus Rumeenia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 15. novembril EM-i valikmängus Malta vastu.

Ta kuulus Hispaania koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Ta lõi turniiril kaks väravat – viimases alagrupimängus Slovakkia vastu ja kaheksandikfinaalis Horvaatia vastu.

Saavutused 
Sevilla
Copa del Rey: Teine koht 2017–18
Supercopa de España: Teised kohad 2016, 2018
UEFA Superkarikas: Teine koht 2016
Paris Saint-Germain
Ligue 1: 2019–20
Coupe de France: 2019–20, 2020–21
Coupe de la Ligue: 2019–20
Trophée des Champions: 2019, 2020
UEFA Meistrite Liiga: 2019–20

Hispaania jalgpallurid
Real Madrid CF mängijad
Getafe CF mängijad
Sevilla FC mängijad
Paris Saint-Germaini jalgpallurid
Lissaboni Sportingu jalgpallurid
La Liga mängijad
Ligue 1 mängijad
Primeira Liga mängijad
Sündinud 1992
Virgumise tegurid

Virgumise tegurid või seitse valgustumise faktorit (paali keeles satta bojjhagā või satta sambojjhagā; sanskriti keeles sapta bodhyanga) on budismis loetelu teguritest või faktoritest, mis on vajalikud virgumisele ehk valgustumisele jõudmiseks.

Loetelu 

Seitse virgumise tegurit on järgmised.

 Tähelepanelikkus ehk teadvel olek või meelespidamise võime (paali keeles sati, sanskriti keeles smrti): võime olla täielikult teadlik olemasolust ehk dharmast. 
 Olemasolu ehk seadmuste uurimine (paali keeles dhamma vicaya, sanskriti keeles dharmapravicaya): sügav huvi olemasolu kõigi aspektide suhtes.
 Energia ehk vägi või tarmukus (paali keeles viriya, sanskriti keeles vīrya): pühendumine, jõud selleni jõudmiseks.
 Rõõm ehk innustus (paali keeles pīti, sanskriti keeles prīti): ekstaatiline rõõmustamine või õndsusetunne selleni jõudmisel.
 Rahu (paali keeles passaddhi, sanskriti keeles prashrabdhi):  keha ja meele rahunemine.
 Keskendumine (samādhi): rahulik, keskendunud meeleseisund.
 Võrdne suhtumine ehk erapooletus (paali keeles upekkha, sanskriti keeles upekshā): asjade ja nähtuste võtmine nii nagu nad just on.

See loetelu on üks seitsmest virgumisega seotud omaduste või seisundite loeteludest.
.

Vaata ka 

 Kaheksaosaline tee
 Bhāvanā

Kirjandus 

 Bhikkhu Sutta (SN 46.5)
 Gilana Sutta (SN 46.16)

Välislingid 

 Seven Factors of Enlightenment by Ven Vimalaramsi
 The Seven Factors of Enlightenment by Ven Piyadassi
 The Seven Factors of Enlightenment by Ven Ariyadhamma

Budism
Seeder (perekonnanimi)

Seeder on eesti ja norra perekonnanimi.

Eestis on perekonnanime Seeder pandud Uue-Põltsamaa mõisavallas Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal ja Erastvere mõisavallas Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati Seeder uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Lirtse (1923. aastal Narvas) ja Seermann (1938. aastal Kirbla vallas Läänemaal). Samas määrati Seedri-nimelistele isikuile nimede eestistamisel uueks perekonnanimeks Tormilaid (1937. aastal Narvas). 2020. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Seeder Eestis 43 mehel ja 31 naisel. 

 Helir-Valdor Seeder (sündinud 1964), eesti poliitik, erakond Isamaa esimees ja XIV Riigikogu esimene aseesimees. 
 Mihkel Seeder (sündinud 1988), eesti näitekirjanik. 

Eestistamisel antud perekonnanimed
Eestistamisel muudetud perekonnanimed
Norra perekonnanimed
Piti

Pīti on budismis ekstaatiline rõõm või õndsustunne (paali keeles pīti, sanskriti keeles prīti, inglise keeles rapture, joy või ka happiness), mida kogetakse meditatsioonipraktikas. 

Pīti on üks virgumise teguritest ning seotud keskendumisseisunditega ehk jhāna'dega (eriti kolmanda kehalise jhāna'ga). 

Mediteerimise käigus on seesuguse õndsustundeni jõudmine väga stimuleeriv ja ülimalt nauditav. Kui aga sellest ei jõuta kaugemale ja seda jäädaksegi ihaldama, siis võib see osutuda ka takistuseks.

Vaata ka 
 Sukha
 Jhāna
 Mudita

Viited 

Budism
Korotša

Korotša on linn Venemaal Belgorodi oblastis, Korotša rajooni halduskeskus. Asub Korotša jõe ääres, Belgorodist umbes 60 km kirde pool.

Kaitseks krimmitatarlaste rünnakute vastu ehitatud kindluse juurde tekkis asula 1638. aastal. 1708. aastal sai linnaõigused.

Viited

Välislingid 

Venemaa linnad
Belgorodi oblast
Novõi Oskol

Novõi Oskol on linn Venemaal Belgorodi oblastis, Novõi Oskoli rajooni halduskeskus. Asub Oskoli jõe vasakul kaldal, Belgorodist 109 km kaugusel.

Linn asutati 1637. aastal, 1779. aastal sai linnaõigused.

2020. aasta alguses oli elanike arv 18 478.

Viited

Välislingid 

http://novoskoladmin.ru/

Venemaa linnad
Belgorodi oblast
Marek Reinaas

Marek Reinaas (sündinud 21. märtsil 1971) on eesti reklaamitegelane ja ettevõtja.

Ta on reklaamifirma Zavod omanik ja tegevjuht. Ajalehe KesKus väljaandja.

Ta oli 2005. aastast korraldatava Haapsalu Õudus- ja Fantaasiafilmide Festivali idee autor.

Muuhulgas mängis ta filmis "Riigimehed" peigmeest.

Aprillist 2019 on ta erakonna Eesti 200 liige.

Reinaas on Eesti Turniiripokkeri Föderatsiooni president ja kuulunud Eesti turniiripokkeri koondisse.

Viited

Eesti ettevõtjad
Eesti 200 poliitikud
Sündinud 1971
Ceyhun Bayramov

Ceyhun Bayramov (Ceyhun Əziz oğlu Bayramov; sündinud 25. juunil 1973 Bakuus) on Aserbaidžaani majandusteadlane ja jurist. Ta oli aastatel 2018–2020 Aserbaidžaani haridusminister, 16. juulist 2020 on ta Aserbaidžaani välisminister.

Ta sündis aastal 1973 Bakuus. Pärast keskkooli lõpetamist asus ta õppima Aserbaidžaani Riikliku Majandusülikooli majandusteaduskonda. Seejärel lõpetas ta Bakuu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.

Aastatel 1996–2000 töötas ta Aserbaidžaani maksude ministeeriumis. Aastatel 2000–2002 töötas ta juristina, aastatel 2002–2013 juhtis ta justiitsfirmat "OMNİ".

30. maist 2013 kuni 12. augustini 2013 töötas ta Aserbaidžaani haridusministeeriumis ministeeriumi kantselei direktorina. 12. augustil 2013 määrati ta Aserbaidžaani presidendi İlham Əliyevi korraldusega Aserbaidžaani aseharidusministriks. Seoses haridusministri Mikayıl Cabbarovi üleminekuga teisele tööle määrati ta 23. aprillist 2018 Aserbaidžaani presidendi İlham Əliyevi korraldusega Aserbaidžaani haridusministriks

16. juulil 2020 määrati ta Aserbaidžaani presidendi İlham Əliyevi korraldusega Aserbaidžaani välisministriks.

Isiklikku 
Ta on abielus ja kahe lapse isa.

Aserbaidžaani poliitikud
Aserbaidžaani välisministrid
Haridusministrid
Sündinud 1973
ERR Jupiter

ERR Jupiter on Eesti Rahvusringhäälingu veebikanal, mis avati 22. aprillil 2020.

Sisu 
Kanal koondab aadressile jupiter.err.ee Eesti Rahvusringhäälingute tele- ja raadiokanalite saated, sarjad, filmid, dokumentaalfilmid ning audiosisu kontsertidest kuuldemängudeni. Uute saadete kõrval leiab kanalist ka hulgaliselt ERR-i arhiivipärleid läbi aastakümnete.

Jupiteri sisu on eestikeelne ning kasutajatele tasuta.

Voogedastusteenus töötab nii arvutis, mobiilis kui ka teistes internetiga toestatud seadmetes. Kasutaja ees avanevad video- ja audiolehed, kus valiku teevad mugavaks teemapõhised alajaotused ja soovitused. Ühtlasi annab Jupiter võimaluse samas kohas ja otse kuulata-vaadata kõiki rahvusringhäälingu raadio- ja teleprogramme. 

Lastele mõeldud sisu jõuab jätkuvalt Jupiteri sõsarlehele Lasteekraan.ee, noortele suunatud sarjade kodu on Jupiter.

Nimi 
Nime leidmiseks korraldati ERR-is nimekonkurss, kuhu laekus 150 pakkumist. Toimetus kaalus mitmeid Eesti telemaastikult tuttavaid nimesid. Esil olid ka näiteks Aatomi või Aatomiku nimi, kuid ülekaalukalt võitis Jupiter.

Kanali nimi viitab omal moel ka ETV legendaarsele filmisaatele "Jupiter".

Toimetus 

Toimetuses töötavad:
 peatoimetaja Toomas Luhats (juhib voogedastusplatvormi)   
 toimetaja Raul Lobanov
 filmitoimetaja, sisuspetsialist Rihhard-Erik Järvi
 disainer Antoon Johan Vugts

Vaata ka 

 ERR Novaator
 ERR Menu
 ERR Kultuur
 ERR Sport

Viited

Välislingid 
 ERR-i uus veebikanal Jupiter: Mis? Miks? Kellele? ERR.ee, 22. aprill 2020
 Jupiteri filmitoimetaja Richard Järvi päris filmiarmastuse isalt Vikerhommik, 21. aprill 2020

Eesti meedia
Eesti Rahvusringhääling
ERR Lasteekraan

ERR Lasteekraan on Eesti Rahvusringhäälingu veebikanal, mis loodi septembris 2015. Kanali algne nimi oli Lastejaam. 

Veebikanali avapidu toimus ETV2 otseülekandena 19. septembril. Peol osalesid telesaatest "Lastetuba" tuttavad reporter Timmu, klounid Piip ja Tuut, tsirkusetrupp Folie ning Eesti Televisiooni ja Eesti Raadio laululapsed.

Veebikeskkond koondab lastele mõeldud sisu: järelvaadatavad ja -kuulatavad on Eesti Rahvusringhäälingu kanalite lastesaated ning multifilmid. Keskkonnast leiab ka mitmesuguseid mänge.

Vaata ka 

 ERR Jupiter 
 ERR Kultuur 
 ERR Menu 
 ERR Novaator

Viited

Välislingid 

 Lastetuba ERR Digihoidla
 Lasteekraan.err.ee

Eesti meedia
Moha (budism)

Moha (paali ja sanskriti keeles; tiibeti keeles གཏི་མུག, timuk; hiina keeles 癡 või 痴 (hääldus pinyinis) chī) on pettekujutlus, rumalus, segaduses olek. See on budismis üks peamisi põhjusi, mis hoiab olendeid sansaaras.

Koos iha ja vihaga on rumalus või pettekujutlus üks kolmest meelemürgist. Olemiseratta keskel sümboliseerib seda siga. 

Budistlikus kosmoloogias vastab pettekujutlusele õnnetu seisund loomana. 

Asju ja nähtusi nähakse pettekujutluste tõttu moonutatuna. Moonutusi (vipallāsa) on kolme liiki: 

 tajumoonutused (saññā-vipallāsa), 
 teadvuse moonutused (citta-vipallāsa) ja 
 vaatemoonutused (diṭṭhi-vipallāsa). 

Moonutuste tõttu võivad tekkida pettekujutlused, et muutuv (anicca) on püsiv (nicca), kannatus (dukkha) on õnn (sukha), isetus (anatta) on mina (attā) ja ebameeldiv (asubha) on meeldiv (subha). 

Moonutused põhjustavad seeläbi kannatusi.

Vaata ka 

 Avidya (teadmatus)

Viited 

Budism
Van Stadensrus

Van Stadensrus on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas Naledi vallas. Van Stadensrus asub Lesotho piirist umbes 18 km kaugusel.

Asula rajas M. H. van Staden 1920. aastal talle kuuluva Mooki farmi maadele. Linnaõigused sai Van Stadensrus 1925. aastal.

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Van Stadenrusi elanikest mustanahalisi aafriklasi 96,6%, valgeid 2,1%, värvilisi 0,6%, India või Aasia päritolu inimesi 0,2% ja teisi 0,5%. Sotho keelt pidas emakeeleks 85,4% inimesi, koosa keelt 5,6%, afrikaani keelt 4,1%, inglise keelt 1,8% ja teisi keeli 3,2%.

Viited

Free State'i provintsi linnad
Indrek Alekõrs

Indrek Alekõrs (sündinud 14. oktoobril 1952 Tallinnas) on Eesti haridustegelane ja koolijuht. 

Ta asutas 1999. aastal Pärnu Saksa Tehnoloogiakooli ning juhib kooli tänaseni.

Haridus 

 1976 Tallinna Pedagoogiline Instituut, füüsika eriala
 2004–2007 Tartu Ülikool, magistrikraad koolikorralduse erialal

Karjäär 

 Kasari 8-klassiline Kool, füüsikaõpetaja
 Tallinna Polütehniline Instituut, laborijuhataja
 Tallinna 4. Keskkool, füüsikaõpetaja
 1982–1985 Pärnu 4. Keskkool, direktor
 Pärnu Linnavalitsus, haridusosakonna juhataja ja asetäitja
 Pärnu Ametikool, direktor
 1999 Sindi Kergetööstuskool, direktor
 alates 1999 Pärnu Saksa Tehnoloogiakool, direktor, juhatuse liige

Tunnustus 

 2021 Pärnu teenetemärk (Pärnu Saksa Tehnoloogiakooli eduka juhtimise eest)

Isiklikku 
Tema isa oli kirjandusteadlane ja -kriitik Richard Alekõrs ja tema ema oli kunstiajaloolane Linda Alekõrs. Tema vanem vend on ajakirjanik Madis Salum.

Viited

Välislingid 

 Saksa tehnoloogiakooli lugu / Kalev Vilgats, Pärnu Postimees, 29. juuni 2019
 Indrek Alekõrs – juhtimiskallakuga füüsikaõpetaja / Ülle Hallik, Eesti Päevaleht, 12. detsember 1997

Eesti haridustegelased
Eesti koolijuhid
Sündinud 1952
Pärnu Saksa Tehnoloogiakool

Pärnu Saksa Tehnoloogiakool avati 2001. aastal. 

Algusest peale on kool spetsialiseerunud tehnilistele valdkondadele, koolitades tulevasi elektrikuid, IT-spetsialiste, raamatupidajaid, kinnisvaramaaklereid.

Ajalugu 
2. juulil 1999 sõlmisid Pärnu linnavalitsuse haridusameti asejuhataja, hilisem projektijuht Indrek Alekõrs ja Saksamaa Liitvabariigis asuva Königs-Wusterhauseni tehnoloogia- ja kutsehariduskeskuse juhataja Dr Rainer Straube koostöölepingu, mille kohaselt algas kutsehariduse edendamine Pärnus.

Viited 

Haridus
Friedrich Arnemann

Friedrich Arnemann (20. juuni 1895 Riia – 3. juuli 1960 Tallinn) oli sanitaarstatistik, TRÜ arstiteaduskonna assistent aastail 1945–1949. Eesti NSV teeneline arst (1947).

Tartu Ülikooli arstiteaduskonna õppejõud
Eesti NSV teenelised arstid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1895
Surnud 1960
Gerhard Beil

Gerhard Beil (28. mai 1926 Leipzig – 19. august 2010 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Gerhard Beil oli pärist tisleri perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta kaubandust. 1943–1945 oli ta Riigi Tööteenistuses. 1944. aasta juulis esitas ta avalduse Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse astumiseks, kuid sama aasta oktoobris lükati see tagasi. 1945–1951 töötas ta ehituslukksepana, masinistina, teenistujana ja kaevurina. 1954–1958 töötas ta Kohaliku Majanduse Sekretariaadis referendina, peareferendina ja osakonnajuhatajana. 1957. aastal lõpetas ta Berliini Humboldti Ülikooli majanduse erialal. 1953. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse.

1958–1961 töötas ta Saksa DV kaubandusesinduses Austrias. 1962–1965 oli ta Saksa DV Väliskaubanduse Ministeeriumi Lääne-Euroopa osakonna juhataja. 1965–1968 oli ta Saksa DV väliskaubanduse ministri asetäitja. 1968. aastal omandas ta Potsdamis Saksa DV Riigi ja Õigusteaduste Akadeemias doktorikraadi poliitikateaduste alal. 1968–1977 oli ta Saksa DV Väliskaubanduse Ministeeriumi riigisekretär. 1977–1986 oli ta Saksa DV väliskaubanduse ministri esimene asetäitja.

Gerhard Beil oli alates 1976. aastast Saksamaa Sotsialistliku Ühtsusparei Keskkomitee liikmekandidaat ja aastatel 1981–1989 liige. Aastatel 1986–1990 oli ta Saksa DV väliskaubanduse minister.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV ministrid
Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei poliitikud
Sündinud 1926
surnud 2010
Terry Virts

Terry W. Virts (sündinud 1. detsembril 1967) on endine Ameerika Ühendriikide õhuväe lendur ja NASA astronaut.

Virts sai 1989. aastal Ameerika Ühendriikide Õhuväe Akadeemiast bakalaureusekraadi matemaatikas ning asus teenima õhuväkke. 1997. aastal sai ta Embry–Riddle'i Lennundusülikoolist magistrikraadi lennunduse alal. 2000. aastal valiti Virts NASA astronaudiks.

Virtsi esimene missioon oli 2010. aastal toimunud STS-130. Aastatel 2014-2015 oli ta 42. ekspeditsiooni liige ja 43. ekspeditsiooni komandör.

Virts lahkus NASA-st 2016. aastal.

Viited

Ameerika Ühendriikide astronaudid
Ameerika Ühendriikide sõjaväelased
Sündinud 1967
Ameerika Ühendriikide lendurid
Reet Oja

Reet Oja (kuni 1977 Reet Ristlaan; sündinud 27. juuli 1956) on eesti ajakirjanik.

Ta lõpetas 1978. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna tööstuse planeerimise erialal.

Alates 1978. aastast töötas veerand sajandit Eesti Televisioonis. Oja tegi peamiselt noorte- ja meelelahutussaateid, algatas ja viis ellu palju suurprojekte, kuid lahkus televisioonist 2001. aastal. Seejärel tuli ta küll veel tagasi, kuid lahkus 2006. aastal lõplikult.

Isiklikku
Tema isa oli Rein Ristlaan.

Tema abikaasa on näitleja Rein Oja.

Viited

Välislingid
"Reet Oja ühines Balti ketiga otse töölt: Mati Põldrel oli autos vaba koht". Menu.err.ee, 20. august 2019
"Reet Oja ajakirjanduse võimust: inimlikkuse säilitamine on mulle väga tähtis". ETV, 15. juuli 2020

Eesti ajakirjanikud
Eesti saatejuhid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Sündinud 1956
Marika Rökk

Marika Rökk (; sündinud Marie Karoline Rökk, 3. november 1913 – 16. mai 2004) oli Ungaris sündinud näitleja, tantsija ja laulja, kes pälvis tuntuse natsionaalsotsialistliku Saksamaa kinofilmides. 

Ta jätkas oma karjääri 1947. aastal, olles tolleks ajaks Euroopa kuulsamaid artiste. Ta esines 1986. aastani.

Elukäik 
Marie Karoline Rökk sündis 1913. aastal Egiptuses Kairos. Tema isa oli Ungari arhitekt ja ehitaja Eduard Rökk ning tema ema Maria Karoline Charlotte (sündinud Karoly) Rökk. 

Oma lapsepõlve veetis ta Budapestis. 1924. aastal kolis perekond isa töö tõttu Pariisi. Seal õppis ta tantsima ja astus üles kabarees Moulin Rouge.

Peagi jätkas ta oma lavateed Ameerika Ühendriikides, kus ta töötas koos Ned Wayburniga. 1929. aastal naasis ta Euroopasse ja aasta hiljem debüteeris Suurbritannia komöödiafilmis "Why Sailors Leave Home", mille lavastas Monty Banks ja mille peaosas oli Leslie Fuller.

Tõelise läbimurde tegi ta, kui Universum Film AG (UFA) üritas luua saksa filmistaari, et konkureerida Hollywoodi muusikalide tippnäitlejate Eleanor Powelli, Ginger Rogersi ja hiljem Alice Faye, Rita Hayworthi ja Betty Grable'iga. Saksamaa propagandaminister Joseph Goebbels imetles Hollywoodi filme ja vaatas neid regulaarselt eraviisilistel linastustel.

Marika Rökk jõudis oma karjääri tippu 1944. aastal, mil mängis peaosas muusikalises värvifilmis "Die Frau meiner Träume". Ehkki vaid mõnedes tema filmides oli näha natsistliku propaganda elemente, täitis ta ülesande riigi liidrirolli seatud naisena, lõbustades Saksa rahvast kogu teise maailmasõja vältel nii, nagu Goebbels seda kavatses. Pärast sõda keelati Rökil alguses igasugune erialane töötamine (Berufsverbot), kuid ta rehabiliteeriti 1947. aastal ning Rökk jätkas oma filmikarjääri Saksamaa Liitvabariigis ja Austrias.

1948. aastal oli ta Saksamaa Bambi meediaauhinna esimeste laureaatide hulgas. Rökist sai üks Euroopa kuulsamaid operetilauljaid, kes esines laval 1986. aastani. Pärast abikaasa Georg Jacoby surma abiellus ta 1968. aastal ungari näitleja Fred Rauliga ja nad elasid koos kuni mehe surmani 1985. aastal. Ta on näitlejanna Gabriele Jacoby ema. 

Marika Rökk suri 90-aastasena 2004. aastal Austrias Baden bei Wienis südamerabandusse.

Tunnustus 

 1948, 1968, 1987, 1990, 1998 Bambi
 1981 Deutscher Filmpreis, eripreemia silmapaistvate kaastööde eest Saksa kinos
 1987 Baieri filmiauhind, parim näitleja

Viited

Välislingid 

 Saksa kunagine populaarne näiteljanna Marika Rökk võis olla nõukogude agent / Postimees, 21. veebruar 2017
 Films, bibliography, photographs

Austria näitlejad
Saksamaa filminäitlejad
Saksamaa lauljad
sündinud 1913
surnud 2004
Tantsijad
Ungari näitlejad
Johann Cicero

Johann II (2. august 1455 – 9. jaanuar 1499) oli Brandenburgi kuurvürst 1486. aastast kuni oma surmani, neljas Hohenzollernite dünastiast. Pärast oma surma sai ta samanimelise Rooma oraatori järgi lisanime Cicero, kuid kuurvürsti ilukõnelisus ja huvi kunsti vastu on vaieldav.

Perekond ja lapsed 

Johann Cicero oli Brandenburgi kuurvürsti Albrecht III Achillesi ja selle esimese naise Margarete von Badeni vanim poeg. Kuna tema isa valitses toona kui Brandenburg-Ansbachi markkrahv (1457. aastast ka kui Brandenburg-Kulmbachi markkrahv), sündis ta Hohenzollernite residentsis Ansbachis Frangimaal, kus ta veetis oma lapsepõlve kuni 1466. aastani, kui sai oma onu kuurvürst Friedrich II eeldatava pärijana kutse Brandenburgi. Johann ühines temaga Stettini pärilussõjas Pommeri hertsogite vastu, kuni Friedrich 1470. aastal tagasi astus ja teda asendas Johanni isa, kes 1473. aastal määras Johanni Brandenburgi maade regendiks. Pärast Pommeri võitlust pidi ta tegelema ka pärandikonfliktiga pärast oma poolõe Barbara abikaasa, Piastist hertsogi Henryk XI Głogowski surma 1476. aastal.

25. augustil 1476 abiellus Johann Berliinis Tüüringi maakrahvi Wilhelm III ja Luksemburgi hertsoginna Anna tütre Margaretega. Nende lapsed olid:

 Wolfgang, sündis ja suri 1482
 Joachim (21. veebruar 1484 – 11. juuli 1535)
 Elisabeth, sündis ja suri 1486
 Anna (27. august 1487 – 3. mai 1514)
 Ursula (17. oktoober 1488 – 18. september 1510)
 Albrecht (1490 – 24. september 1545)

Valitsemine 

Johann järgnes oma isale kui kuurvürst 1486. aastal, samas Hohenzollernite dünastia Frangimaa valdused läksid tema noorematele vendadele Friedrichile ja Siegmundile. Ta andis välja määruse, et tema onu Friedrich II soovil püstitatud Berliini loss peab olema Brandenburgi kuurvürstide püsielupaik, mis on linna ajaloo algus riigi pealinnana. Samuti kehtestas ta 1488. aastal õlle aktsiisimaksu, mis põhjustas mitmeid rahutusi, peamiselt Altmarki piirkonna linnades.

1490. aastal suutis Johann osta endise Lausitzi territooriumi Zosseni ümber, mida tunnistas Böömimaa kuningas Vladislav II, ning säilitas Hohenzollernite dünastia pärimisnõude Greifide dünastia Pommeri maadele. Ta suri 1499. aastal pleuraefusiooni Arneburgi lossis ja tema järglaseks sai tema vanem poeg Joachim I. Johann oli esimene Hohenzollernist kuurvürst, kes maeti Brandenburgi, esialgu Lehnini kloostrisse, hiljem maeti tema pojapoja Joachim II käsul ümber Berliini toomkirikusse.
Norilski Polaarjoonetagune Draamateater

Norilski teater, praeguse nimega Norilski Polaarjoonetagune Draamateater (vene keeles Норильский Заполярный театр драмы) asutati 6. novembril 1941 Norillagis. Trupp koosnes peamiselt vangidest. 

Algusaastail asus teater Gornaja tänaval (praegu asustamata vanalinnas) puitmajas. Teater on vähemalt kolmel korral kolinud, sest kohalike linnavõimude sõnul peab teater asuma linna keskel. 

Aastast 1961 kannab Norilski teater Vladimir Majakovski nime. Teater tegutseb siiani. Praegune teatrihoone on ehitatud 1986. aastal.

Vaata ka
Teatri kodulehekülg

Välislingid
Mis meile Norilskist meelde jääb? Go Traveli reisikiri, 28. jaanuar 2018
"Norilski näide: kas Stalini laagritest räägitakse liiga palju?" Postimees, 19. aprill 2018
"Norilski teatrijuht: valega ei saa elada". Sirp, 22. märts 2019
"Anna Babanova: Norilsk on minule Venemaa võrdkuju". Põhjarannik, 26. märts 2019

Venemaa teatrid
Norilsk
Krasnojarski krai
GULAG
Martin Tenneberg

Martin Tenneberg VR II/3 (23. oktoober 1895 (ebaõigelt ka 1896) Tõrma küla, Rakvere vald, Virumaa – 8. märts 1919 Nedsaja küla lähedal, Petseri vald, Petserimaa) oli Eesti sõjaväelane (lipnik).

Varasem elukäik
Ta oli väikekohapidaja ainus poeg, õppis Tõrma külakoolis ja Rakvere linna kõrgemas algkoolis. Kooli lõpetanud, asus ta Virumaa rahvakoolide inspektori sekretäri ja asjaajaja kohale.

Esimeses maailmasõjas
7. augustil 1915 mobiliseeriti ta Vene sõjaväkke Esimeses maailmasõjas. Märtsis 1916 saadeti ta Kiievisse sõjakooli, mille lõpetades ülendati lipnikuks oktoobris 1916 ja määrati teenima Tsarskoje Selosse. Juulis 1917 saadeti ta rindele Jēkabpilsi alla. 

Novembris 1917 organiseeris ta Tartus eesti üksuseid ja jaanuaris 1918 organiseeris ta Rakveres 4. Eesti jalaväepolku. Saksa esimese okupatsiooni ajal elas isatalus ja organiseeris Rakvere vallas Kaitseliitu.

Vabadussõjas
Ta osales rahvaväelasena Vabadussõjas laiarööpmelisel soomusrongil nr 1 ja laiarööpmelisel soomusrongil nr 2. 22. detsembril 1918. aastal sai ta lahingus haavata ja oli 1. sõjaväe haigemajas Tallinnas. 

13. jaanuaril 1919 asus ta uuesti teenistusse, alates 18. veebruarist 1919 laiarööpmelise soomusrong nr 2 peale ja määrati selle 1. dessantroodu ohvitseriks. Langes lõunarindel 8. märtsil 1919 lahingus Nedsaja küla all Petseri läheduses.

Tunnustused
1920, 5. märts – Vabadusristi II liigi 3. järk

Mälestuse jäädvustamine
Tema kalmule Tõrma kalmistul rajati 1935. aastal mälestussammas, mis avati pidulikult 10. juunil 1935. Samba valmistasid kiviraiujad vennad Kajakud Rakverest. Raha selleks saadi Rakvere vallavalitsuselt, seltsidelt ja ühingutelt ning Martin Tennebergi vanematelt.

Alates 17. augustist 1998 tunnistati Martin Tennebergi hauatähis kunstimälestiseks.

Viited

Kirjandus
Leinakuulutus. Vaba Maa nr 61, 14. märts 1919. Lk 4
"Rakvere valla suurpäeva puhul. Rakvere vald mälestab oma kodukaitse esimest organiseerijat ja pealikut". Virumaa Teataja nr 66, 7. juuni 1935. Lk 2

Välislingid
Eesti ohvitserid 1918-1940
Haud Tõrma kalmistul
Kultuurimälestis nr 16961 "Hauasammas lipnik Martin Tennebergi haual, 1919 (graniit)"

Eesti soomusronglased
Esimese maailmasõja veteranid EestisKaitseliidu Viru maleva liikmed
Vabadussõjas langenud
Vabadusristi II liigi 3. järgu kavalerid
Tõrma kalmistule maetud
Sündinud 1895
Surnud 1919