Lemmikloomade rasvumine

Lemmikloomade rasvumine toimub, kui looma kehas kuhjub ülemäärane rasvkude. Enamasti määratletakse seisundi olemasolu kui looma kehakaal on vähemalt 20% suurem kui tema optimaalne kehakaal. 


Diagnoos 
Kasside ja koerte puhul kasutatakse kõige sagedamini 9- või 5- punktilist kehaseisundi skaalat (Body condition score). Kõige madalam hinnang viitab alakaalulisusele ja kõrgeim tugevale rasvumisele. Selle meetodi puhul hinnatakse visuaalselt ja kompides üleliigse rasva olemasolu looma roiete ümber ja kõhupiirkonnas. Kasutusel on ka muid vähem levinud kliinilisi meetodeid nagu morfomeetria ja looma mõõtmete hindamine.

Põhjused 
Rasvumine toimub kui looma energiatasakaal on positiivne ehk toiduga saadud kalorite hulk ületab ära kasutatud kalorite hulka. Uuringud on näidanud, et rasvumise oht on kõrgem keskealiste koerte ja kasside seas, eriti vanusevahemikus 5-10 aastat. Vananedes kahaneb looma energiavajadus ja kui toidu kalorisisaldus ei vähene vastavalt suureneb rasvumise risk.

Rasvumine on enamasti seotud ebapiisava füüsilise aktiivsuse ja ülesöötmisega. Omanikud kasutavad tihti toitu loomade premeerimiseks. Kasside puhul võib olla probleemiks ka looma käitumise valesti tõlgendamine ja ekslik näljaga seostamine. 

Seos on leitud tugevalt ülekaaluliste koerte ja omanike vahel. Peamiselt on täheldatud ülekaaluliste omanike seas harvemat koertega jalutamist ja üldiselt vähese füüsilise tegevuse tagamist.

Kassidel suurendab rasvumise ohtu looma steriliseerimine või kastreerimine. Probleemiks on osalt aeglasem baasainete ainevahetus, mille toob kaasa muutus hormoonides ja osalt looma vähenenud liikumine võrreldes varasemaga

Tagajärjed 
Rasvumine raskendab looma kliinilist ülevaatust ning suurendab anesteesia ja operatsioonidega seotud probleemide hulka. Täheldatud on vähenenud vastupidavust ja kuumataluvust. Koerte puhul toob tugev ülekaalulisus kaasa allakäinud elukvaliteedi ja lühema eluea. Kassidel võib tekkida raskusi enda puhastamisega, mis viib tihti nahaprobleemideni.

Võrreldes normaalkaalus lemmikloomadega on rasvunud loomadel suurenenud risk erinevate haiguste tekkele. Ülekaalulisus on suur riskifaktor ortopeediliste probleemide tekkel, enam levinud on osteoartriit ja puusaliigese düsplaasia. Muude kõrgendatud riskiga haiguste hulka kuuluvad endokriinsed ja ainevahetushaigused, kardiorespiratoorsed haigused ja hüpertensioon, kuseteede ja reproduktiivsüsteemi häired .

Kaalu kontrollimine 
Kaalu kontrolli alla saamisel on kaks etappi; kaalu langetamine ja kaalu säilitamine. Kaalulangetus etapis peab toidust saadud energiahulk olema väiksem kui päevas ära kasutatav energiahulk. 

Kaalulangetuse protsessi abiks olid mõnda aega kasutusel ravimid Dirlotapide ja Mitratapide, kuid kumbki ei saanud kliinilises kasutuses tunnustust.

Levinuim kaalu kontrolli alla saamise praktika on eesmärgipäraselt koostatud dieet koos füüsilise aktiivsuse suurendamisega. Kaalu langetamisel on oluline silmas pidada looma heaolu ja elukvaliteeti. Lemmikloomade kaalu kontrollimine on keeruline ja paljud loomad ei saavuta soovitud kaalu, omanike jaoks võib protsessi kulg olla frustreeriv ning see võib viia dieedist kõrvalekaldumiseni.

Epidemoloogia 
Ülekaalulised ja rasvunud lemmikloomad on kasvav probleem suurema sissetulekuga riikides, uuringute kohaselt on arenenud riikides ülekaaluliste ja rasvunud loomade hulk 20-40% vahemikus .

Ameerika Ühendriikides on ülekaaluliste täiskasvanud koerte hulk 23-53%, millest 5% on rasvunud. Kasside puhul on ülekaaluliste hulk 55%, millest 8% on rasvunud.
Austraalias on ülekaalulisi lemmikloomi ligikaudu 40%.

Viited 

Koduloomad
Loomade haigused