joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Allan Liim

Allan Liim (9. juulil 1929 Tallinn – 8. november 2017 Tartu) oli eesti ajaloolane ja pedagoog.

Haridustee
Ta õppis Tallinna 5. algkoolis ja Koigi algkoolis ning lõpetas 1948. aastal Tapa Keskkooli. Seejärel õppis ta aastail 1948–1953 Tartu Riiklikus Ülikoolis NSV Liidu ajaloo eriala, spetsialiseerudes Eesti ajaloole. Oli aastail 1953–1956 ajaloo alal aspirantuuris Tartu Riiklikus Ülikoolis. 1972. aastal kaitses ta ajalookandidaadi kraadi aspirantuuri ajal valminud väitekirjaga "Kool ja haridus Eestis XX sajandi algul (kuni 1917. aasta Veebruarirevolutsioonini)".

Töökäik
Töötas aastail 1956–1970 A. H. Tammsaare nim. Tartu 1. Keskkooli direktorina ning ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetajana. Oli aastail 1970–1974 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi rahvahariduse ajaloo sektori vanemteadur. Aastatel 1959–1988 oli ta Haridusministeeriumi ajaloo ainekomisjoni liige.

Aastatel 1974–1996 töötas ta Tartu Ülikooli ajaloo osakonna õppejõuna, 1976–1990 oli ajalooteaduskonna dekaan ja 1996–2000 õppeülesannete täitja. Alates 1975. aastast dotsent, 2007. aastast emeriitdotsent.

Teadustöö
Tema uurimisvaldkonnad olid Tartu Ülikooli ning Eesti kooli ja hariduse ajalugu.

Teoseid
Ta avaldas Eesti ajaloost rohkelt publikatsioone, koostas keskkooliõpikuid ja teatmeteoseid, oli koguteoste "Eesti kooli ajalugu neljas köites" 1. (1989) ja 2. (2010) köite, "Tallinna 1. Keskkool 1631–1981" (1981), "Tartu. Ajalugu ja kultuurilugu" (2005) ja "Gustav Adolfi Gümnaasium 375" (2006) kaasautor.

Tunnustus
1973 Eesti NSV teeneline õpetaja
1985 Eesti NSV riiklik preemia
2004 Tartu medal
2008 Suur Ignatsi Jaagu medal

Viited

Kirjandus
Peeter Aas. "Allan-poisi kolm soovi on täitunud". Õpetajate Leht, 14. august 2009. Lk 11

Eesti ajaloolased
Eesti pedagoogid
Eesti õpetajad
Hugo Treffneri Gümnaasiumi direktorid
Tapa Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlasedTartu Ülikooli filosoofiateaduskonna õppejõud
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna dekaanid
Eesti NSV teenelised õpetajad
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1929
Surnud 2017
Kasvatus (ajakiri)

Kasvatus oli Eestis aastail 1919–1940 ilmunud kasvatusteaduse ajakiri, Eesti Õpetajate Liidu häälekandja.

Ajakirja Kasvatus toimetajad olid Ants Roos (1919–1921), Jüri Annusson (1921) ja Enn Murdmaa (1921–1940). 1934. aastal moodustati ajakirja juurde toimetuskolleegium, kuhu kuulusid Eesti Õpetajate Liidu esindaja, liidu teadussekretär, liidu pedagoogilise toimkonna juhataja, Haridusministeeriumi esindaja ning ajakirja Kasvatus toimetaja.

Esialgu ilmus ajakirja 24 numbrit aastas, enamik neist kaksiknumbritena (1920–1922), edaspidi keskmiselt kord kuus (v.a suvekuud) 8–12 numbrit aastas.

Kasvatus oli foorumiks, kus käsitlust leidis enamik õpetajaskonna päevaküsimustest. Lisaks Eesti Õpetajate Liidu ja alaliitude teadetele ja tegevusaruannetele esitati regulaarselt ülevaateid ka välismaa koolioludest, tutvustati kodu- ja välismaist kirjandust jne. 1919–1921 ilmus ajakirja lisana ametlik osa, kus avaldati Haridusministeeriumi teateid ja korraldusi. Algusest peale oli ajakirjal Kasvatus kandev roll kooliuuenduse tutvustamisel ja selgitamisel. Sel eesmärgil avati 1932. aastal ajakirjas "Kooliuuendusnurk", mille sisustamise eest hoolitses liidu teadussekretär Johannes Käis. Kokkuvõtlikult annab ajakirja Kasvatus sisu ülevaate kogu Eesti pedagoogilise mõtte olemusest ja arengust perioodil 1919–1940.

1940. aastal nimetati ajakiri ümber Nõukogude Kooliks.

Vaata ka
Õpetajate Leht

Viited

Eesti endised ajakirjad
Pedagoogika
Blastula

Blastula on organismi ontogeneesis viljastatud munaraku (sügoodi) lõigustumisel tekkinud blastomeeride ehk lõigustusrakkude kobar; lootelise arengu üks staadiumeid. 

Blastulale eelneb moorula- ja järgneb gastrulastaadium.
Moorula arengut blastulaks nimetatakse blastulatsiooniks.

Vaata ka 
Gastrula
Moorula
Blastulatsioon

Arengubioloogia
Dolly (lammas)

Dolly (inglise keeles ka Dolly the Lamb; 5. juuli 1996 – 14. veebruar 2003) oli emane lammas, esimene imetaja, keda klooniti täiskasvanud isendi keharaku tuuma baasil.

Dolly kloonisid Roslini biotehnoloogiainstituudi teadlased eesotsas Ian Wilmuti ja Keith Campbelliga. 

Dolly tuumasiirdamiseks kasutati 277 munarakku, neist saadi 29 arenevat embrüot, mis siirati asendusuttedele. Nendest sündis kolm lambatalle, kellest kaks surid varakult ja ainult Dolly jäi ellu.

Dolly sai nime kantrilaulja Dolly Partoni järgi.

Elu
Dolly sündis 5. juulil 1996. Kogu elu elas ta Roslini instituudis Edinburghis. Ta sünnitas kuus lammast. Esimene tall sündis 1998. aasta aprillis ja tema nimi oli Bonnie.

Surm
Dolly surmati 14. veebruaril 2003, kuna tal oli kopsuhaigus ja ränk artriit. 

Dolly-sugused lambad elavad keskmiselt 11–12-aastaseks, aga Dolly suri juba 6-aastasena.

Viited

Geneetika
Tuntud loomad
Sündinud 1996
Surnud 2003
Hauasammas

Hauasammas ehk hauamonument (ka: ) on hauda ehtiv mälestusmärk. Tavaliselt on hausambale märgitud lahkunu või lahkunute nimed, sünni- ja surmadaatumid ning lahkunut või lahkunu religiooni tähistavad sümbolid ja ornamendid.

Tavaliselt on hauasambad valmistatud kivist, nagu näiteks marmorist, graniidist või dolomiidist. Traditsiooniliselt kantakse kivile andmed käsitööna, kasutades selleks meislit ja haamrit. Tehnoloogia arenedes valmistatakse üha enam hauasambaid liivapritsi või freespinkide abil.

Muuhulgas hauasammaste valmistajat kutsutakse kiviraiduriks.

Vaata ka
hauaplaat
monument

Haudehitised
HTZ-16

HTZ-16 (ukraina ja vene keeles ХТЗ-16) oli improviseeritud soomusmasin (soomustraktor), mida ehitati Nõukogude liidus Teise maailmasõja ajal HTZ-3 traktorite põhjal. Erinevalt NI Tankist, mille relvastus asus pöörlevas tornis, oli HTZ-16-e 45 mm tankikahur paigutatud fikseeritud pealisehitisse.

HTZ-16 tootmist hakati plaanima 1941. aasta juulis ja augustis-septembris plaaniti toota 750 masinat. Tootmine pidi toimuma Harkivi traktoritehases. Soomuse paksus oli 10–25 mm, relvastuseks 45 mm tankikahur ja 7,62 mm kuulipilduja DP. Meeskond koosnes 2–4 mehest.

Kuid 9. oktoobriks 1941. aastal, kui traktoritehase evakueerimine Harkivist lõppes, oli toodetud 100 komplekti soomust HTZ-16-e soomustamiseks. Komplekteerida jõuti umbes 50–60 masinat, võimalik, et ka mõnevõrra rohkem, kuid täpsed arvud ei ole teada. Tootmist pidurdas ilmselt tehase evakueerimise algus 18. septembril. Harkiv langes sakslaste kätte 20. oktoobril ja tehase territooriumil leidus 809 pooleli jäänud masinat.

Viited

Kirjandus 
 Steven J. Zaloga, James Grandsen Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two Weidenfeld & Nicholson military 1984 ISBN 0853686068 Inglise k.

Välislingid 
 Armored Tracktors

Nõukogude Liidu tankid
Roomiktraktorid
Soomustehnika
Vanglaekspress

"Vanglaekspress" on 1997. aasta USA film, mille režissöör on Simon West.  

Peategelased on Cameron Poe (Nicolas Cage), Vince Larkin (John Cusack) ja Cyrus Grissom (John Malkovich). 

Film esitati Oscari nominendiks parima laulu ja parima heli kategoorias, kuid ta kaotas mõlemas kategoorias "Titanicule".

Ameerika Ühendriikide filmid
1997. aasta filmid
Piparmündiõli

Piparmündiõli (Menthae piperitae aetheroleum) on piparmündi maapealsetest värsketest osadest veeauruga destilleeritud eeterlik õli. 

Õli on kahvatu- või rohekaskollase värvusega, tugeva, meeldiva lõhna ja maitsega. Seistes muutub õli viskoosseks ja värvuselt tumedamaks. Külmutatud õlist kristalliseerub välja mentool. Õli sisaldab 50–55% mentooli ning lisaks metüülatsetaati, mentooni ja väiksemas koguses muid komponente.

Piparmündiõli on üks kõige populaarsemaid ja enim kasutust leidvaid eeterlikke õlisid. See on kergelt antibakteriaalse ja valu vaigistava toimega. Õliga maitsestatakse alkohoolseid jooke, maiustusi, kompvekke, närimiskumme, seepe, pastille, sigarette jne.

Meditsiinis kasutatakse ülemiste hingamisteede katarride korral, välispidiselt lihas- ja närvivalude leevendamiseks. Õli on kasutusel nohu- ja reumasalvide koostisosana, kosmeetikas ja hügieenivahendite (hambapastad, suuloputusveed) tootmisel.

Viited

Maitseained
Õlid
Bundeswehr

Bundeswehr on  Saksamaa Liitvabariigi relvajõud.

Ajaloost 

1950. aastal oli muutunud maailmapoliitilise olukorra tõttu ette näha, et ka Saksamaa Liitvabariik peaks omama kaitsevõimet. Selle tõttu said
uueks alguseks üles otsitud endise Wehrmachti ohvitserid ülesande töötada välja uute Saksa relvajõudude moodustamise põhimõtted. Kõige raskem küsimus oli, kuidas siduda omavahel relvajõududes vältimatu hierarhiline kord, käsk, kuulekus ning liberaaldemokraatlik põhiseadus. Endistest Wehrmachti ohvitseridest komisjon koostas 1950. aasta oktoobris Eifelis Himmerode
kloostris dokumendi „Sõjalise eksperdikomisjoni memorandum Saksa väekontingendi moodustamise kohta riikideüleste relvajõudude raames Lääne-Euroopa kaitseks“. Edaspidi Himmerode memorandumina tuntud dokumendi viiendas peatükis, mis käsitleb relvajõudude „sisestruktuuri“, käsitleti  poliitilisi, eetilisi ja kasvatuslikke ülesanded. Selles rõhutati kohustusi nii omaenese isamaa kui ka Euroopa ees.

Bundeswehr asutati 12. novembril 1955. Bundeswehri arengut käsitletakse kahe perioodina: aastatel 1955-1990 (Külm sõda, mis lõppes Saksamaa ühinemisega) ja alates aastast 1990 kuni tänapäevani.

Organisatsioon

Koosseis

Õppeasutused 
  Bundeswehri Juhtimisakadeemia
   Bundeswehri Sanitaarakadeemia
  Bundeswehri Logistikakool

Maavägi  
 Maaväe Ohvitserikool
 Jalaväekool
 Tankivägede Kool
 Suurtükiväekool

Viited

Välislingid 

Bundseswehr
http://www.bundeswehr-karriere.de/

 
Saksamaa sõjandus
Ludiidid

Ludiidid ehk masinapurustajad ehk masinalõhkujad olid Inglismaal 1811–1817 mässu tõstnud inimesed.

Ajalugu
18. sajandil alanud tööstusrevolutsioon käigus lisandus vesirattale aurujõud ning leiutati uut tüüpi, senisest suurema tootlikkusega kangasteljed ja muidki kanga ja rõivaste tootmise masinaid. Otsustavalt vähenes oskuskäsitöö vajadus, kangastelgedel võis töötada peaaegu igaüks. Järsud muudatused tehnoloogias mõjusid traditsioonilistele kangakudujate kogukondadele šokina.

Meeleheitel tööta jäänud töölised asusid ründama riidevabrikuid ja sepavasaratega lõhkuma uusi masinaid, leides nende kõrge tootlikkuse olevat töö kaotamise põhjuseks. Masinate lõhkumisega päädinud mässe oli puhkenud ka varem, sealhulgas 18. sajandi lõpus, kuid kaugeltki mitte nii laiaulatuslikke kui nüüd. Napoleoni sõdade ajal muutus nii tööliste kui ka ettevõtjate olukord Inglismaal raskeks. Sõjategevuse ning prantsuse sadamate blokaadi tõttu kaubandus katkes. Ettevõtjad tootsid veel mõnda aega lattu, kuni töö lõplikult seiskus. Elanikel kadus ostujõud, lisandus ikaldus põllumajanduses.

Ludiidid said endale nime arvatava 18. sajandi lõpu masinalõhkuja Ned Luddi järgi (mäss puhkes toona ühismaade erastamise tõttu, 1779 lõhuti umbes 300 masinat). Masinalõhkujad allkirjastasid oma ähvarduskirjad järgmiselt: „Ned Lud(d)i kontor, Sherwoodi mets“. Nende tegevus algas märtsis 1811 Nottinghami ümbruses, kust levis puuvillatööstuse keskusse Manchesteri. Asuti mõrvama vabrikante ja röövima toiduladusid; rahutused jõudsid põhja villriiet tootvate Yorkshire'i vabrikuteni ja Lancashire’i. Parlament kehtestas karistuseks masinate lõhkumise eest surmanuhtluse (näiteks lord Byron oli pidas seda liiga karmiks karistuseks), mistõttu mässajad püüdsid igati varjata oma nimesid ning nõgistasid oma näod. Nad ei kutsunud üksteist nimepidi, vaid igaühel oli oma number. Rünnaku alustamiseks või lõpetamiseks andsid nad sageli märku püstolipaukudega. Hinnanguliselt lõhuti 1811. aastal üle tuhande masina.

Ehkki Briti armee sõdis korraga Mandri-Euroopa ja Põhja-Ameerika rinnetel (sõda USA-ga 1812–1815), saadeti mässajatele vastu 12 000 sõdurit; valitsus poetas masinalõhkujate sekka salakuulajaid. Armee ja ludiidide vahel toimus mitmeid kokkupõrkeid. Näiteks 1812. aasta aprillis ründas 150 ülestõusnut öösel William Cartwrighti vabrikut Rawfoldis Huddersfieldi lähistel (umbes poolel teel Leedsi ja Manchesteri vahel), mida kaitses väike rühm sõdureid ja tsiviilisikuid. Võitlus oli meeleheitlik, kaks ründajat sai surma. Vabrik jäi vallutamata, ükski kaitsja viga ei saanud. 14 Cartwrighti vabrikut rünnanut ja rünnakuga seotud meest hukati ligi aasta hiljem.

1812. aastal hakkas mäss vaibuma. Hukati üle kahekümne ludiidi, paljud saadeti Austraaliasse asumisele. See sünnitas kättemaksuhimu, rahutused, aga ka hukkamised ja väljasaatmised kestsid kuni 1817. aastani. Samas püüdis Alamkoda vastutulekuna keelata uued masinad, millega sai hõlpsalt sukakandu teha, kuid Ülemkoda tühistas keelu, leides, et tehnika arengut pole õige takistada.

Kangrute deklaratsioon

Ludiidide vanne 

Tööstus
T

T (t) on ladina kirja täht, eesti tähestiku 21. täht.

Kasutamine lühendi või sümbolina
t, tonn, massiühik 1000 kilogrammi
T, triitium, vesiniku isotoop
T, tesla, magnetilise induktsiooni mõõtühik SI-süsteemis
T-, tera-, SI-prefiks, mis tähistab triljonikordset
T, treoniin, aminohape
T, tümiin, lämmastikalus
T, kaardimängude (näiteks bridžijaotuste) üleskirjutamisel kaart '10'

Ajalugu
Täht pärineb kreeka tähest tau, mis omakorda pärineb foiniikia tähest tāw (tav, taw). 

Tähe nimetus te (eesti keeles tee) pärineb etruski keelest.

Vaata ka
T-sakk
Ford T

Tähestikutähed
Filterpaber

Filterpaber on puhtast tselluloosist valmistatud paber, mida kasutatakse filtreerimisel, s.t tahke materjali eraldamiseks vedelikust või gaasist.

Filterpaberit valmistatakse erinevate parameetritega sõltuvalt vajadustest. Spetsiaalne filterpaber, millest on enamik anorgaanilisi aineid kõrvaldatud ja millel on kindel tuhasisaldus, on kasutatav kvantitatiivses analüüsis. Filterpaberist valmistatakse eriotstarbelisi filtreid, näiteks õhufiltreid, kohvifiltreid, õlifiltreid jm.

Labor
Paber
Saint Andrews

Saint Andrews (šoti keeles Saunt Aundraes, gaeli keeles Cill Rìmhinn) on ülikoolilinn Šotimaal Fife'i piirkonna idarannikul.

Linn on nime saanud apostel Andrease järgi.

2008. aastal elas seal 16 680 inimest.

Linnas asub Saint Andrewsi Ülikool, mis on vanim ülikool Šotimaal ja vanuselt kolmas kogu ingliskeelses maailmas. Õppetöö ajal moodustavad üliõpilased umbes kolmandiku linna elanikkonnast.

1158. aastal ehitatud ja keskaegse Šotimaa katoliikluse keskuseks olnud katedraal kaotas 16. sajandil reformatsiooni tõttu oma tähtsuse ja lagunes varemeteks.

Šotimaa linnad
Georg Westenberg

Georg Westenberg (ka Georg Vestenberg; 31. jaanuar 1902 Tallinn – 18. oktoober 1980 Stockholm) oli eesti graafik.

Ta sündis 31. jaanuaril Tallinnas postiametniku perekonnas. 1915. aasta sügisel asus õppima Tallinna Kunsttööstuskooli nahatöö ja raamatuköitmise erialale. Õpingute ajal teenis ta 1918. aasta detsembrist 1919. aasta oktoobrini vabatahtlikuna Tallinna Kooliõpilaste Pataljonis. Pärast kooli lõpetamist 1921. aastal õppis ta maalikunsti Anatoli Kaigorodovi ateljees. 

Alates 1. augustist 1921 töötas ta Riigi Trükikojas graafikuna, hiljem ka valerahaeksperdina. 

Ta on kujundanud münte ja paberrahasid: 
 100- ja 500-margase (1923, koos Günther Reindorffiga), 
 10- ja 25-margase (1922, koos G. Reindorffiga), 
 1-, 3- ja 5-margase mündi (1926), 
 25-sendise mündi (1928), 
 5-sendide mündi (1931, koos G. Reindorffiga), 
 10-sendise mündi (1931), 
 2-kroonise mündi (1932, koos G. Reindorffiga), 
 1-kroonise mündi (1933 ja 1934, koos G. Reindorffiga), 
 2-sendise mündi (1934, koos G. Reindorffiga), 
 1-sendise mündi (1939, koos G. Reindorffiga). 

Ta kavandas ka postmarke, millest tuntumad on K. Päts (1936), Õpetatud Eesti Seltsi 100. juubel (1938), Tallinna sadam (1938), Pärnu kuurort 100 (1939). Ta esines akvarellide, õli- ja pastellmaalidega kunstinäitustel ning kujundas raamatuid, plakateid, loteriipileteid, rinnamärke jm. 

1944. aasta sügisel põgenes ta Saksamaale, kust tal õnnestus 1945. aasta mai algul pääseda koos Eduard Viiralti ja Aleksis Ranniti perekonnaga Rootsi Punase Risti bussiga Taani kaudu Rootsi. 

1945. aasta suve veetis ta Kummelnäsi põgenikelaagris, seejärel elas ja töötas elu lõpuni vabakutselise graafilise disainerina Stockholmis. Ta kujundas raamatuid, postmarke, auaadresse jms ning korraldas näitusi Eesti posti ja postmarkide ajaloost. 

Tema õetütar oli Kaia Varrak ja õetütre tütar on Anu Kannike.

Viited 

Eesti graafikud
Eestlased Rootsis
Sündinud 1902
Surnud 1980
Friedrich Volrad Mikkelsaar

Friedrich Volrad Mikkelsaar (22. detsember 1886 Linnamäe vald, Võrumaa – 6. märts 1930 Taagepera) oli Eesti haridustegelane ja õpetaja.

Mikkelsaar oli Eesti Vabariigi koolikorralduse aluste rajajaid, kooliuuendusliikumise eestvedajaid, pooldas demokraatlikku koolikorraldust, ühtlus- ja töökooli ning kutseõpetusega keskkooli.

Haridustee
Mikkelsaar õppis Linnamäe algkoolis, Urvaste kihelkonnakoolis (1897–1899), Võru linnakoolis (1900–1905 ja Peterburi Õpetajate Instituudis (1906–1909). Omandas 1906. aastal Tallinnas pedagoogikakursustel ministeeriumikooliõpetaja kutse.

Teenistuskäik
Töötas matemaatikaõpetajana Kuramaal Jaunjelgavas (1909–1910), Haapsalu linnakoolis (1910–1913) ja Valga kõrgemas algkoolis (1913–1917). Oli aastail 1917–1918 Tartu 2. rajooni rahvakoolide inspektor.

Kuulus aastail 1917–1919 Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liikmeskonda. Oli Tartu linnavolikogu liige. Kuulus Eesti-Läti piirikomisjoni. 1918. aastal asus tööle Haridusministeeriumis, algul riigikoolinõuniku ja asjadevalitsejana, seejärel ministri abina. Ministeeriumis töötas kuni surmani 1930. aastal. Haridusloolises kirjanduses nimetatakse 1920. aastaid Eesti kooli ajaloos ka Mikkelsaare ajastuks.

Ühiskondlik tegevus
Mikkelsaar oli 1917. aastal Valga Õpetajate Ühingu asutajaid ja esimees ning kuulus aastail 1917–1918 Eesti Õpetajate Liidu juhatusse. Oli Haapsalu Tarbijate Ühingu Ökonoomika ja Eesti Laenu- ja Hoiuühisuse asutajaid, Karskusseltsi Ugala liige ning II Läänemaa Laulupeo korraldajaid.

Kirjutas hulgaliselt algkooli geomeetria- ja matemaatikaõpikuid.

Kirjandus
 Viilup, V. Friedrich Volrad Mikkelsaar ja tema osa kodanliku Eesti kooliuuendusliikumises. – Nõukogude Pedagoogika ja Kool V. Tartu, 1969.

Välislingid 
 

Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liikmed
Tartu linnavolikogu liikmed
Eesti õpetajad
Eesti pedagoogid
Sündinud 1886
Surnud 1930
Marilyn Vihman

Marilyn May Vihman (1939–) on ameerika päritolu eesti keelt kõnelev keeleteadlane.

Ta uurib lapse keele arengut, on tegelenud ka arengupsühholoogiaga, fonoloogiaga.

1971 kaitses ta California Ülikoolis Berkeleys doktorikraadi. 1996–2006 juhtis ta Walesi Bangori ülikooli arengupsühholoogia
õppetooli. Hiljem oli ta lingvistikaprofessor Yorki Ülikoolis Inglismaal.

2011. aasta kevadsemestril pidas ta loengukursuse psühholingvistika ja neurolingvistika teemal Tartu Ülikoolis.

Tema abikaasa oli Eestis sündinud ameerika keeleteadlane Eero Vihman.

Teoseid
Vihman, M. M. 1996. Phonological development: The origins of language in the child. Oxford: Basil Blackwell.
Vihman, M. M.; Velleman, S. L. 2000. Phonetics and the origins of phonology. In: N. Burton-Roberts; P. Carr; G. Docherty (eds.), Phonological knowledge: Its nature and status. Oxford: Oxford University Press, 305-339.

Viited

Välislingid
Tema koduleht

Keeleteadlased
Psühholoogid
Sündinud 1939
Konstitutsioonikaitse Büroo

Konstitutsioonikaitse Büroo (läti keeles Satversmes aizsardzības birojs; lühend SAB) on Läti Vabariigi luure- ja vastuluure, salastatud informatsiooni kaitsmise ning rahvusvaheliste organisatsioonidega infovahetuse kontrolli teostav asutus.

Konstitutsioonikaitse büroo ülesanded:
Läti Vabariigi suhtes läbiviidava välisriikide luuretetegevuse tuvastamine, kontrollimine ja neutraliseerimine;
Läti Vabariigi diplomaatiliste esinduste suhtes läbiviidavate välisriigi luuretegevuse tõkestamine;
Läti Vabariigile oluliste luureandmete kogumine välisriikides.

Organisatsioon ja juhtkond
Konstitutsioonikaitse büroo direktorid: 
 1995–2003 Lainis Kamaldiņš
 2003–2013 Jānis Kažociņš
 2013–2021 Jānis Maizītis

Rahvusvaheline koostöö
2011. aasta algusest on Konstitutsioonikaitse büroo NATO tsiviilluure komitee (Civilian Intelligence Committee) juhtasutus. Uue organisatsiooni töös osalevad alliansi liikmesriikide enam kui 40 eriteenistust.

Tegevuse kajastus meedias 
Konstitutsioonikaitse büroo vahistas Läti naturalisatsiooniameti endisi ja praegusi töötajaid, samuti piirivalve ja ühe turvafirma töötajad, kelle kaudu said Läti kodakondsuse taotlejad 1500 dollari eest sooritada keeleksami ning omandada Läti kodakondsuse, Eesti Päevaleht, 9. veebruar 2002
Lätist siiski lahkus üks Venemaa diplomaat, Postimees, 7.01.2008

Vaata ka
 Läti Kaitsepolitsei (Drošības policijas)

Viited

Välislingid
Konstitutsioonikaitse Büroo koduleht
"Бывшие советские прибалтийские республики поставили на поток шпионскую деятельность против России", kompromat.lv, 2007-09-06

Läti organisatsioonid
Luureagentuurid
1995
Andrei Nazarov

Andrei Nazarov (sündinud 9. jaanuaril 1965 Tallinnas ) on Eesti kergejõustikutreener ja endine kümnevõistleja. 

Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 43. Keskkooli.

Ta alustas kergejõustikutreeninguid Sven Andresoo juhendamisel 4. klassi õpilasena, sai mitmevõistlejana esimese medali ETV saatesarjas "10 olümpiastarti". 

Isikliku rekordi (8322 punkti) püstitas 17. mail 1987 Sotšis. Ta on võistelnud kahtedel olümpiamängudel: 1992. aastal Barcelonas, kus saavutas 8052 punktiga 14. koha, ja 1996. aastal Atlantas. Göteborgi MM-il (1995) sai ta 10. koha (8088 p), Spliti EM-il (1990) 8. koha (8072 p) ja Helsingi EM-il (1994) 11. koha (7894 p).

Tema hoolealused on olnud Andres Raja, Tõnis Sahk, Indrek Turi ja Ksenija Balta.

Saavutused
Püstitanud mitu Eesti rekordit: 1987. aastal 110 m tõkkejooksus (13,6 ja 13,88), 1987. aastal kümnevõistluses (8322 punkti, maailma hooaja edetabeli 8. tulemus) ning 1991. aastal seitsmevõistluses (6098 punkti, maailma hooaja edetabeli 5. tulemus).

Tunnustus 
 2009 – stipendium "Ela ja sära"
 2021 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Isiklikku
Ta oli aastatel 1988–2009 abielus seitsmevõistleja ja treeneri Remigija Nazarovienėga. Neil on poeg Deividas Nazarovas, kes on leedu korvpallur.

Andrei Nazarov abiellus Ksenija Baltaga 29. septembril 2018. Tema õepoeg on Karl Erik Nazarov.

Viited

Välislingid
 

Eesti kümnevõistlejad
Eesti 1992. aasta suveolümpiamängudel
Eesti kergejõustikutreenerid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1965
Jakob Westholm

Jakob Westholm (ka Vestholm; 11. mai 1877 Palmse vald – 9. märts 1935 Tallinn) oli Eesti pedagoog, ühiskonna- ja haridustegelane ning koolijuht. Osales eesti õpetajate demokraatlikus liikumises, aitas luua Eesti haridussüsteemi õiguslikke aluseid.

Haridustee

Westholm õppis aastail 1886–1894 Palmse ministeeriumikoolis ja 1894–1898 Tartu Õpetajate Seminaris. Sooritas 1909. aastal eksternina gümnaasiumi küpsuseksamid Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi juures. 1909–1915 õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust ja filosoofiat, omandas matemaatika koduõpetaja kutse.

Teenistuskäik

Westholm töötas aastail 1898–1899 Vana-Antsla valla Lusti koolis, 1899–1902 Viru-Nigula kihelkonnakoolis ja 1902–1903 Harjumaal Kolga ministeeriumikoolis.

Asus 1903. aastal tööle Tallinna Väikelaste Eest Hoolitsemise Seltsi algkooli õpetajana, 1905. aastal sai temast kooli juhataja ja 1907. aastal omanik. Kool töötas esialgu 2. järgu eraalgkoolina, 1910. aastast progümnaasiumikursusega 2. järgu poeglastekoolina ja 1915. aastast poeglaste erakeskkoolina. 1917. aastal sai koolist eragümnaasium (Jakob Westholmi Eragümnaasium). Westholm oli gümnaasiumi ülalpidaja ja direktor kuni surmani 1935. aastal. Westholm pärandas gümnaasiumile 140 000 krooni väärtuses vallas- ja kinnisvara, mille põhjal moodustati sihtasutus "Jakob Westholmi poeglaste erahumanitaargümnaasium" kooli ülalpidamiseks.

1919. aastal osales Westholm Vabadussõjas kooliõpetajate roodus.

Jakob Westholm oli Eesti Vabariigi algaastail 5. detsembrist 1918. aastast  Haridusministeeriumi keskkoolide osakonna juhataja, osales kooliseaduste koostamisel. 1919–1920 Asutava Kogu liige ja abijuhataja, 1920–1931 Riigikogu liige.

Ühiskondlik tegevus

Westholm oli Eesti Rahvaerakonna liige. Osales õpetajate kutseorganisatsioonide (Eesti Õpetajate Liit jt) tegevuses.

Viited

Kirjandus

Jakob Westholm ja tema kool. 1907-1937. Tallinn: Sihtasutus "Jakob Westholmi Poeglaste Era-Humanitaargümnaasium", 1937.

Asutava Kogu liikmed
I Riigikogu liikmed
II Riigikogu liikmed
III Riigikogu liikmed
IV Riigikogu liikmed
Tallinna linnavolikogu liikmed
Eesti Rahvaerakonna poliitikud
Eesti pedagoogid
Vabadussõja veteranid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1877
Surnud 1935
Mia (Eesti laulja)

Mia (kodanikunimi Kersti Kukk; sündinud 1987. aastal Tallinnas) on Eesti laulja. 

Aastal 2010 lõpetas Tartu Ülikooli riigiteaduste eriala. Oli vahetusüliõpilasena Venemaal Voronežis ja Prantsusmaal Bordeaux's.

Muusikukarjäär 

Muusikat õppis Mia laulu- ja tantsukoolis WAF Maikeni juhendusel. Lauljakarjääri alustas suvel 2010.

Tunnustus 

Esiksingel "Ingel mu kõrval" 2010 aastal:
 Raadio Elmar top 10 edetabelis 19. nädalat
 Power Hit Radio 2010 aasta parimad tantsuhitid. Top 40-s on I.M.T.B remiks 2. kohal
 R2 Aastahitt 2010 top 40-s 7. koht
 Raadio Uuno 2010 aasta edetabeli top 100-s 8. kohal.
 Raadio Elmar valis 2010 aasta parim uustulnuka, kus kuulajad valisid Mia parimaks naisuustulijaks, üldtabelis 2. koht Ott Leplandi järel.

Singlid

Viited

Artiklid 
 Kroonika. Lauljatar Mia sünnitab mai lõpus Barcelonas tütre ja on pabinas: olen sellest küll väga palju lugenud, aga hirm on ikka! Kroonika, 30. aprill 2015
Kais Allkivi. Lauljatar Mia: olen leidnud mehe, kes armastab mind just sellisena, nagu ma olen Õhtuleht, 19. september 2014
Marge Tasur. Lauljatar Mia on loomingulise ja sisemise tasakaalu teel Vooremaa, 10. august 2013
Mia uus singel «Lase vabaks end» Elu24, 19. juuni 2013
Lauljatar Mia lammutab Kapi laiali Elu24, 23. detsember 2011
Tene Sommer. LAULJATAR MIA:MIND ON VÕRRELDUD KELLY CLARKSONIGA Buduaar, 25. jaanuar 2011
Leemet Prits. Elmari täht Mia: ma ei jää ühehitistaariks. Õhtuleht, 14. oktoober 2010
 Anu Saagim.Ingel-Mia plaanib osaleda Eesti Laulu konkursil. Elu24, 06. detsember 2010
 Aasta 2010 naissoost popartist on Mia. Publik, 31. detsember 2010

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 Ingel mu kõrval Youtube'is
 MIA FB leht

Eesti lauljad
Sündinud 1987
Hääbuv pudelpalm

Hääbuv pudelpalm (Hyophorbe amaricaulis) on igihaljas puittaim palmiliste sugukonnast.

Hääbuv pudelpalm on Mauritiuse saare endeem. Teada on vaid üks säilinud taim, mis kasvab Curepipes Curepipe botaanikaaias. Puu on 12 m kõrge, halli tüve ja vahajate lehtedega. Ta on kasvanud üle 50 aasta ning õitseb ja viljub regulaarselt. Puul on valged või kreemikad õied, mis kasvavad välja tüvest vahetult lehtede alt. 

Isasõied puhkevad ja närbuvad enne, kui emasõied õitsema hakkavad, seetõttu on valminud seemned steriilsed. Seni pole õite kunstlik tolmeldamine tulemusi andnud. Kloonitud rakkudest kasvatatud istikud on surnud pärast steriilsest keskkonnast eemaldamist.

Viited

Välislingid

Palmilised
Mauritius
Alassane Ouattara

Alassane Dramane Ouattara (sündinud 1. jaanuaril 1942) on Elevandiluuranniku poliitik ja majandusteadlane, Elevandiluuranniku president alates 11. aprillist 2011.

Ta õppis Ameerika Ühendriikides majandusteadust; sai doktorikraadi Pennsylvania Ülikoolist. Aastatel 1968–1973 töötas ta Washingtonis Rahvusvahelise Valuutafondi peakorteris ning seejärel kuni 1984. aastani Lääne-Aafrika keskpangas. Aastatel 1984–1988 oli ta Rahvusvahelise Valuutafondi Aafrika osakonna juht. Aastatel 1988–1990 juhtis ta Lääne-Aafrika keskpanka.

Alassane Ouattara on erakonna Elevandiluuranniku Vabariiklaste Ühendus esimees. 7. novembrist 1990 kuni 9. detsembrini 1993 oli ta Elevandiluuranniku peaminister. Peaministrina oli ta 1993. aastal president Félix Houphouët-Boigny haiguse ajal presidendi kohusetäitja.

Aastatel 1994–1999 oli Alassane Ouattara Rahvusvahelise Valuutafondi asedirektor.

Enne 1995. aasta presidendivalimisi kehtestatud muudatusega presidendi valimise seaduses keelati kandideerimine isikutel, kelle vanemad ei ole pärit Elevandiluurannikult või kes pole elanud riigis viimase viie aasta jooksul. Muudatuste tegemise põhjuseks peeti soovi tõkestada Alassane Ouattara võimulepääs. Kuigi Ouattara esitati partei presidendikandidaadiks, boikoteerisid valimisi nii tema kui ka Laurent Gbagbo juhitav erakond.

28. novembril 2010 oli ta presidendivalimiste teises voorus vastamisi ametisoleva presidendi Laurent Gbagboga ning valimiskomisjon kuulutas ta 54,1 protsendiga häältest võitjaks. Riigi põhiseadusnõukogu teatas aga, et valimistulemuste väljakuulutamisega jäädi hiljaks ja need on seetõttu õigustühised ning kuulutas, et presidendina jätkab Laurent Gbagbo.

Nii ÜRO Peaassamblee, Aafrika Liit, Lääne-Aafrika Riikide Majandusühendus, Euroopa Liidu liikmesriigid kui ka paljud teised riigid tunnustasid Alassane Ouattara võitu presidendivalimistel.

11. jaanuaril 2011 lükkas Ouattara tagasi Laurent Gbagbo ettepaneku hakata asepresidendiks.

11. aprillil 2011 Gbagbo vahistati ja Ouattara astus presidendiametisse.

5. mail 2011 kuulutas Elevandiluuranniku põhiseadusnõukogu Alassane Ouattara ametlikult presidendivalimiste võitjaks.

Elevandiluuranniku presidendid
Sündinud 1942
Aberdeeni omavalitsus

Aberdeen City on üks Šotimaa 32 omavalitsusest (council area). Ta paikneb Põhjamere ääres ümbritsetuna Aberdeenshire'ist. Tal on city staatus. 

Pindala on 184,46 km². 

2001. aasta rahvaloenduse järgi oli selle elanike arv 212 125.

Aberdeen City keskus on Aberdeen.

Šotimaa geograafia
TOS-1 Buratino

TOS-1 Buratino (vene keeles: TOC: тяжёлая огнемётная система ehk raske leegiheitja süsteem) on 24 (varem 30) toruline 220 mm mitmelasuline raketiheitja (MLRS), mis töötati välja Nõukogude Liidus ja põhineb tankil T-72. TOS-1 loodi elavjõu hävitamiseks kindlustatud positsioonidel, avatud maastikul, kergelt soomustatud sõidukites ja veokites. TOS-1 kasutati esmakordselt lahingus Panjshēri orus Nõukogude-Afganistani sõjas. 

Raketiheitja suure "nina" tõttu on masin saanud hüüdnime Buratino.

Ajalugu 

Idee luua raske MLRS lühimaa jaoks tekkis 1970. aastatel. Lahingumasinast, rakettidest ja laskemoonaveokist koosnev süsteem töötati välja 1980. aastate alguses Omskis KBTM-i poolt. Projekti hoiti kaua saladuses. Esmakordselt kasutati TOS-1 Panjshēri orus Nõukogude-Afganistani sõjas.

Laskemoon 
TOS-1 raketid on 220 mm ja kasutavad termobaarilist või süütelõhkepead. Lõhkepea sisaldab süttivat vedelikku ja vedeliku sees on tõenäoliselt pulbriline tetraniit. Plahvatusel vedelik aurustub ja moodustab aerosooli pilve, mis siis õhuhapnikuga seguneb. Järgnev plahvatus tekitab kõrge temperatuuriga tulepilve ja ülerõhu. Üks salvetäis rakette hävitab kõik maa-alal 200 x 400 meetrit.

Kasutamine 

TOS-1 on mõeldud kasutamiseks elavjõu, tehnika ja ehitiste, sealhulgas kindlustuste vastu. Need relvasüsteemid on koondatud eraldi leegiheitja pataljonidesse ja kuuluvad keemiaüksuste alla. Kuna raketiheitja on massiivne ja masin peab paiknema vastasele suhteliselt lähedal (laskekaugus on suhteliselt lühike 400/600 – 5000 meetrit, teistel allikatel kuni 3500 meetrit), siis otsustati baasmasinana kasutada T-72. Laskemoonaveok ehitati taktikalise veoauto baasil ja on varustatud kraanaga raketiheitja peale ja maha laadimiseks. 

TOS-1 kasutati Nõukogude-Afganistani sõjas ja Teises Tšetšeenia sõjas. Tšetšeenia esnidajad teatasid 1999. aasta detsembris, et Vene sõjavägi kasutas Groznõi ründamisel tundmatut tüüpi keemiarelva, mille plahvatused tekitasid tavatud kollased leegid. Tšetšeenide sõnul sai 30 inimest surma ja 200 erinevaid põletushaavu. 9. detsembril teatas USA, et on teadlik raportitest, kuid ei kinnitanud vastavaid teateid.

Kindralpolkovnik Valeri Manilov teatas 28. detsembril 1999, et Vene Föderaalväed ei kasuta selliseid relvi Tšetšeenia mägedes, kuid tunnistas, et need on Venemaa arsenalis olemas. Samas ta ei väitnud, et selliseid relvi ei ole Groznõis kasutatud.

Ukraina sõjaväe pressiesindaja kinnitusel kasutasid valitsusvastased relvajõud Donbassi sõja ajal relva rünnakutes Donetski lennuvälja kaistvate valitsusvägede vastu. OSCE registreeris 2015. aasta septembri lõpul relvasüsteemi kohalolu valitsusvastaste relvajõudude kontrolli all oleval Luhanski oblasti territooriumil.

Väidetavalt on relva täiustatud versioon, TOS-1A "Solntsepek" (, "Päikseahi"), olnud Venemaa relvajõududes kasutusel 2015. aastal Süürias.

Galerii

Viited

Välislingid 

Mitmelasulised raketiheitjad
Venemaa relvad
Hans Susi

Hans Susi (ka Hans Susy, Hansken Susy; surnud 1549) oli eesti tõlkija. Ta on teadaolevalt esimene, kes tegeles piiblitekstide tõlkimisega eesti keelde.

Susi oli kalamees Hans Susi poeg, kes õppis 1540. aastatel Tallinna linnakoolis. Seal märkas tema andekust Pühavaimu kiriku pastor Reinhold Beseler, kes huvitus piiblitekstide tõlkimisest eesti keelde. Seetõttu tegi ta Susile ülesandeks tõlkida Piiblist perikoope (jumalateenistustel kasutatavaid tekstiosi) ja liturgilisi laule, makstes talle selleks ka toetusraha. Paraku suri Susi juba 1549. aastal katku.

Susi töö ei olnud siiski arvatavasti tulutu, tõenäoliselt jätkas tõlkimist Beseler ise, kes aga juba 1553. aastal samuti katku suri. Toomas Paul on aga oletanud, et Susi ja Beseleri tekste kasutati eestikeelsete jumalateenistuste puhul kuni 17. sajandi keskpaigani; nimelt võisid nende tõlgitud tekstid jõuda autoriteetsesse tekstikogumikku "Meddy Kircko-ramat" (Meie kirikuraamat).

Kirjandus
Toomas Paul, Eesti piiblitõlke ajalugu. 1999.

Eesti tõlkijad
Surnud 1549
Sündinud 16. sajandil
Jim Parsons

James Joseph Parsons (sündinud 24. märtsil 1973 Texases Houstonis) on ameerika näitleja.

Näitlejaks otsustas Parsons saada juba kuueaastaselt, kui ta mängis koolinäidendis Rudyard Kiplingi tekkemuistendi põhjal selle kohta, kuidas elevant sai pika londi, Kolo-Kolo lindu.

Parsons sai populaarseks tänu osalemisele telesarjas "Suure Paugu teooria", kus mängis füüsikageenius Sheldon Cooperit.

Tunnustused 

2009 esitati Parsons Emmy kandidaadiks komöödiasarja peaosatäitja kategoorias, aga ei võitnud seda.

2010 esitati ta teist korda Emmy kandidaadiks samas kategoorias ja seekord võitis. Lisaks esitati ta Rahva valiku auhinna ja Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks komöödianäitleja kategoorias ega võitnud kumbagi.

2011 pälvis Parsons teist aastat järjest Emmy samas kategoorias. Lisaks esitati ta Kuldgloobuse kandidaadiks muusikali- või komöödiasarjanäitleja kategoorias ja Rahva valiku auhinna kandidaadiks komöödianäitleja kategoorias ning ta pälvis Kuldgloobuse.

2012 esitati Parsons juba neljandat aastat järjest samas kategoorias Emmy kandidaadiks, aga seekord ei võitnud.

2013 esitati ta Kuldgloobuse kandidaadiks muusikali- või komöödiasarjanäitleja kategoorias, aga ei saanud seda auhinda.

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1973
Honey Aaltonen

Honey Aaltonen (õieti Isko Kaleva Honey Aaltonen; sündinud 1960) on Soome trummar, laulja, raadiotoimetaja ja kirjanik. 

Ta on avaldanud ansambli Hurriganes biograafia. Ta töötab väljaande Blues News toimetajana.

Ansambleid, kus Honey Aaltonen on tegutsenud
 Jussi Kettu Band
 Tortilla Flat
 Downhome Boys
 Big Bertha & The Bulldozers
 U-bayou
 Krazy Kats
 Cat Lee & Co
 Teendreams

Raamatud 
"Hurriganes". Johnny Kniga. Helsinki 2002
"Cisse Häkkinen". Johnny Kniga. Helsinki 2011

Soome muusikud
Soome kirjanikud
Sündinud 1960
Kolm monarhi ja viis keisrit

Kolm monarhi ja viis keisrit olid Muinas Hiina Xia dünastia eelse perioodi  osati mütoloogilised valitsejad ja kultuuriloojad ajavahemikul umbes 3500 eKr kuni 2000 eKr .

Viited 

Vana-Hiina
Anne Kull (teoloog)

Anne Kull (sündinud 30. juunil 1959) on eesti teoloog.

Ta lõpetas 1977. aastal Tallinna 10. Keskkooli.

Ta on kaitsnud doktoriväitekirja Chicago Ülikooli juures.

Ta töötab Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. 2005. aastast on ta süstemaatilise usuteaduse professor.

Anne Kull on 2002. aastal asutatud teaduse ja religiooni kolleegiumi asutaja ja juhataja.

Isiklikku 
Tema isa oli jurist, poliitik ja ühiskonnategelane, Eesti Vabariigi Rahvuskomitee asutajaliige Ernst Voldemar Kull.

Viited

Välislingid 

http://www.ajakiri.ut.ee/581796

Eesti teoloogid
Tartu Ülikooli usuteaduskonna professorid
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1959
Kahuzi-Biega rahvuspark

Kahuzi-Biega rahvuspark on rahvuspark Kongo Demokraatlikus Vabariigis.

Park asub riigi idaosas ning ulatub Kivu järve ja Rwanda piiri lähedale. Pargi pindala on umbes 6000 km². Umbes 80 km kaugusele pargi põhjapiirist ulatub Maiko rahvuspark.

Rahvuspark loodi 1970. aastal praeguse pargi idaossa kahe kustunud vulkaani Kahuzi (3308 m) ja Biega (2790 m) ümbrusse. Tollal moodustas see kitsa 75 km² suuruse riba. Aastal 1975 laiendati parki lääne suunas. Idaosas kõrgub Ida-Aafrika riftivööndisse kuuluv Mitumba mäestik. Lääneosa on madalam ja tasasem ning seal domineerivad vihmametsad.

Kahuzi-Biega rahvuspark on üks väheseid gorilla Gorilla beringei graueri elupaiku. Alates 1980. aastast kuulub park UNESCO maailmapärandi nimistusse ja alates 1997. aastast ohustatud maailmapärandi hulka.

Kahuzi-Biega rahvuspargis elavad lisaks gorilladele ka šimpans, primaadid Cercopithecus hamlyni, Colobus guereza ja Galago matschiei, elevant Loxodonta cyclotis, kahvripühvel (Syncerus caffer), sigalane Hylochoerus meinertzhageni, värvulised Nectarinia rockefelleri, Pseudocalyptomena graueri ja Bradypterus graueri. Piirkonna endeemsete imetajate hulka kuuluvad Micropotamogale ruwenzorii, Paraxerus alexandri ja kärpkaslane Genetta victoriae.

Pargi elustik on kannatanud kodusõja, tulekahjude, salaküttimise ning nioobiumi- ja tantaalimaagi (kolumbiidi) otsingute tagajärjel.

Välislingid
 Kirjeldus UNESCO lehel

Aafrika rahvuspargid
Kongo Demokraatlik Vabariik
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Kongos
GAZ-64

GAZ-64 oli neljarattaveoga maastikusõiduk, mida tootis GAZ Punaarmeele Teise maailmasõja ajal. See oli mõeldud järglaseks varasemale autole GAZ-61 ja oli võrreldes sellega täiesti rekonstrueeritud. Rekonstrueerimine toimus väga kiiresti: töö kestis 3. veebruarist kuni 25. märtsini 1941. aastal. Peakonstruktor oli Vitali Gratšov. Kokku toodeti kõigest 646 masinat ajavahemikul märts 1941 kuni suvi 1942. aastal.

GAZ-64 kasutati alguses baasmasinana soomusauto BA-64 tootmisel 1941. aasta lõpust 1942. aastani, kuid tehnilised probleemid GAZ-64-l ja fakt, et tegemist ei olnud kõige prioriteetsema projektiga GAZ-i tehases, pidurdasid tootmist. Alates 1943. aastast hakati BA-64 tootmiseks kasutama GAZ-67B maasturit, mis oli edasiarendus GAZ-64-st.

Viited

Kirjandus 
 Steven J. Zaloga, James Grandsen Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two Weidenfeld & Nicholson military 1984 ISBN 0853686068 Inglise k.

Välislingid 

GAZ
Militaarsõidukid
GAZ-67

GAZ-67 ja selle edasiarendus GAZ-67B olid Punaarmee nelikveolised maastikuatod Teise maailmasõja ajal. Neid toodeti GAZ tehases alates 1943. aastast ja seda saab pidada Willys Jeepi Nõukogude analoogiks.

Võrreldes eelkäija GAZ-64-ga oli GAZ-67-l laiem rööbe, šassii raami oli tugevdatud ja muid parandusi tehtud. GAZ-67B-del oli mõnevõrra võimsam mootor (54 hj eelkäija 50 hj asemel). GAZ-67 tootmine algas 23. septembril 1943 ja jaanuaris 1944. aastal hakati tootma GAZ-67B mudelit. Tootmine kestis 1953. aastani.

Kui GAZ-67B saadavale ilmus, siis hakati seda kasutama varasema GAZ-64-a asemel soomusauto BA-64 baasmasinana.

Viited

Kirjandus
 Steven J. Zaloga, James Grandsen Soviet Tanks and Combat Vehicles of World War Two Weidenfeld & Nicholson military 1984 ISBN 0853686068 Inglise k.

Välislingid

GAZ-67, 4x4, Command Car

GAZ
Militaarsõidukid
Hall

Hall on mitmetähenduslik sõna.
Hall on värvus.
Hall on õhutemperatuuri langemisel alla 0 °C maapinnale, taimedele ja esemetele tekkiv sade.
Hall on arhitektuuri mõiste.
Hall on mõiste usundiloost.
Hall on murdekeeles sama mis malaaria.

 Hall on perekonnanimi.
Granville Stanley Hall oli Ameerika Ühendriikide psühholoog.
Edwin Hall oli Ameerika Ühendriikide füüsik. Tema järgi on nimetatud Halli efekt.
Philip Hall oli inglise matemaatik. Tema järgi on nimetatud Halli teoreem.

Hall on kohanimi.
Hall on kraater Kuul.
HALL on Tallinnas paiknev technoklubi.

Vaata ka
Spordihall
Cortland (õunasort)

Cortland on kauasäiliv taliõunasort.

Aretatud USA-s, Genevas 1898. Õun sai oma nime läheduses asuva Cortland County järgi. Cortland on sortide 'Ben Davise' ja 'Mcintosh' ristand.

Puu
Puu on üsna tugevakasvuline, võra rippuvate okstega, hakkab vilja kandma varakult, pidevalt, kuid mõõdukalt. Lehed munajad.

Viljad
Vili on ümar kuni laiümar. Keskmise suurusega, 70…115 g. Põhivärvus on rohekaskollane, kättevärvus tumedam punane. Viljaliha on valge, peeneteraline hapukasmagus. Heas hoidlas säilivad õunad kevadeni.

Kasutamine
Kasutatakse mahla ja kompoti valmistamiseks ning kuivatamiseks.

Välislingid
‘Cortland’ on äraütlemata hea õun

Õunasordid
Katri Raik

Katri Raik (sündinud 26. oktoobril 1967 Tartus) on eesti ajaloolane, poliitik ja haridusametnik, 30. detsembrist 2020 kuni 16. augustini 2021 ja alates 16. detsembrist 2021 Narva linnapea. 

Ta on olnud Eesti siseminister (2018–2019) ja XIV Riigikogu (2019–2020) liige.

Hariduskäik
Katri Raik lõpetas 1985. aastal Tartu 3. Keskkooli. Õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu ja lõpetas 1991. aastal ülikooli ajaloolase ning ajaloo ja ühiskonnateaduste õpetajana. Sai 1999. aastal ajaloomagistri kraadi Eesti ajaloo erialal. 2004. aastal kaitses Raik doktoritöö "Eesti- ja Liivimaa kroonikakirjutuse kõrgaeg 16. sajandi teisel poolel ja 17. sajandi alul". 

Akadeemiliselt on ta korporatsiooni Filiae Patriae liige.

Töökäik
 1991–1999 Tartu Ülikoolis (rektori referent, ülikooli teabetalituse juhataja)
 1999–2007 Tartu Ülikooli Narva Kolledži direktor
 2007–2009 Haridus- ja Teadusministeeriumi asekantsler
 2009–2015 Tartu Ülikooli Narva Kolledži direktor
 2015–2018 Sisekaitseakadeemia rektor
 2018–2019 siseminister Jüri Ratase esimeses valitsuses (26. novembrist 2018 kuni 29. aprillini 2019)
 2019–2020 XIV Riigikogu liige
 2020–2021 Narva linnapea
 2021 Narva linnavolikogu esimees
 alates 2021 Narva linnapea

Poliitiline tegevus
Ta oli 2001-2006 Res Publica liige ning 2006-2017 Isamaa ja Res Publica Liidu liige. 2018. aastast on ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.

2013. aasta kohaliku omavalitsuste valimistel pääses Katri Raik sotsiaaldemokraatide nimekirjas Narva linnavolikokku.
2017. aasta sügisel kandideeris Narva linnapeaks, kuid ei osutunud valituks.

2019. aastal valitud riigikogu koosseisu liikmena oli ta 27. maist 2019 kuni 29.detsembrini 2020 ka riigikogu korruptsioonivastase erikomisjoni esimees.

Liikmesus
 Akadeemiline Ajalooselts

Tunnustus
 2003 – Koosmeele auhind
 2007 – Ida-Virumaa teenetemärk
 2009 – Valgetähe III klassi teenetemärk
 2010 – Keelekümblusprogrammi sõber
 2012 – Aadu Luukase missioonipreemia
 2013 – aasta naine
 2017 – Johan Skytte medal
 2021 – Postimehe aasta inimene

Isiklikku
Tema ema oli geograafiaõpetaja ja Tartu 5. Keskkooli direktor Helve Raik, isa oli klimatoloog Ants Raik. Tema vend on Mart Raik.

Viited

Välislingid

 Katri Raik Narva Kolledži lehel
 Katri Raiki raamatu "Minu Narva: kahe maailma vahel" leidumus raamatukogudes

Eesti siseministrid
XIV Riigikogu liikmed
Eesti ajaloolased
Narva linnavolikogu liikmed
Eesti teadusorganisaatorid
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Filiae Patriae liikmed
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1967
Dūkštas

Dūkštas () (poola Dukszty) on linn Leedus Utena maakonnas Ignalina rajoonis, Dūkštase valla halduskeskus. Asub merepinnast 151 meetri kõrgusel.

Linna lähedal asub Dūkštase järv.

Linnas on keskkool, katoliku kirik, õigeusu kirik, raudteejaam ja raamatukogu.

Linna järgi on nime saanud Oandu lademe Dūkštase kihistu.

Kliima 
Linnas on mandriline kliima. Jaanuaris 1987 registreeriti linnas Leedu madalaim kuu keskmine õhutemperatuur: –16,4 °C.

Ajalugu 

Kuigi Dūkštase mõis rajati juba keskajal, on asulat ennast esmakordselt mainitud 1737. aastal. Kasvama hakkas asula XIX sajandi keskel, kui seda hakkas läbima Peterburi–Varssavi raudtee. Juulis 1871 toimus raudtee ehitusel kivimurru tööliste streik, mis oli esimene streik Leedu aladel.

1871. aastal rajati sinna esimene kirik (õigeusu kirik). 1895. aastal asula põles. 1897. aastal avati seal postkontor. 1907. aastal ehitati sealne õigeusu kirik kivist hooneks ümber. Esimese maailmasõja ajal rajasid sakslased sealt kitsarööpmelise raudtee Drysviatysse. 1915. aastal sai Dūkštasest alev. 1919. aastal sai alevist vanausliste kihelkonna keskus. 

Aastatel 1920–1939 kuulus asula Poolale. Sai linnaõigused 1956. aastal. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil oli linn kohaliku sovhoosi keskasulaks.

Elanike arv

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dūkštase elanikest leedulasi 65,09%, venelasi 16,89%, poolakaid 11,37% ja valgevenelasi 3,04%.

1921. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dūkštase elanikest poolakaid 91,08%, juute 0,65% ja valgevenelasi 0,09%.

Tuntud elanikke 

 Charles Rappoport – Prantsuse ajakirjanik
 Helena Stankiewicz – Poola kirjanik
 Tomasz Zan – Poola sõjaväelane
 Jerzy Turonek – Poola ajaloolane
 Jan Góra – Poola kunstnik

Viited

Välislingid 

Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
 Linn portaalis vietoves.Lt

Leedu linnad
Ignalina rajoon
Raivo Tamm

Raivo Tamm (sündinud 1974) on Eesti sõjaväelane, kolonelleitnant. 

Ta oli 5. augustist 1997  kuni 22. augustini 1999 Lahingukooli ülem. Ta juhtis 2006. aastani Kaitsejõudude peastaabi logistikaosakonda ning määrati seejärel Eesti kontingendi ülemaks Afganistanis.

Aastatel 2009–2010 oli Tamm 1. jalaväebrigaadi ülem.

Tunnustused
2001 Eesti Reservohvitseride Kogu Teeneteristi hõberist  
2004 Kotkaristi V klassi teenetemärk
2005 Kaitseväe Logistikakeskuse teenetemärk

Viited 

Eesti sõjaväelased
Kotkaristi V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1974
Sünnipäev puudub
1. jalaväebrigaad
Victor Hehn

Victor Amadeus Hehn (8. oktoober 1813 Tartu – 21. märts 1890 Berliin) oli baltisaksa kultuuriajaloolane.

Ta oli 1846–1851 Tartu Ülikooli saksa keele lektor. 1851 pagendati ta Tulasse.

Ta elas alates 1855. aastast Peterburis, ning alates 1873. aastast Berliinis.

Victor Hehni vanaisa oli Johann Martin Hehn.

Teosed
1870. Kulturpflanzen und Hausthiere in ihrem Übergang aus Asien nach Griechenland und Italien sowie das übrige Europa: Historisch-linguistische Skizzen. Berlin.
1892. De moribus Ruthenorum. Stuttgart.

Välislingid 
 

Hehnid
Tartu ülikooli audoktorid
Sündinud 1813
Surnud 1890
Ibrahim Afellay

Ibrahim Afellay (sündinud 2. aprillil 1986 Utrechtis) on Maroko päritolu Hollandi jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Hollandi kõrgliiga klubis PSV Eindhoven.

Klubikarjäär

PSV 
1996. aastal liitus Afellay PSV Eindhoveni noorteakadeemiaga. 

Klubidebüüdi tegi ta 4. veebruaril 2004 KNVB bekeri mängus NAC Breda vastu, kui oli 17-aastane. Oma esimese Eredivisie mängu mängis ta kümme päeva hiljem Twente vastu. 

Afellay mängis Hollandi klubis kaheksa hooaega jooksul 159 kohtumist ja lõi 38 väravat.

Barcelona 
2011. aastal liitus ta Hispaania kõrgliiga klubiga Barcelona. Üleminekusummaks oli 3 miljonit eurot. 

Afellay debüteeris Barcelona meeskonnas Athletic Bilbao vastu Hispaania karikavõistlustel. Oma esimese La Liga värava lõi Afellay Malaga vastu hooaja viimasel päeval. 

2011. aasta Meistrite Liiga finaalis Manchester Unitediga vahetati ta sisse 90. minutil.

Schalke (laenul) 
21. augustil 2012 laenutati ta Saksamaa
kõrgliiga klubisse Schalke 04.

Olympiakos (laenul) 
2014. aasta 10. augustil liitus Afellay laenulepingu alusel Olympiakósega. 

Esimesel hooajal Kreekas võitis ta nii liiga kui karikavõistlused.

Stoke City 
2015. aastal liitus Afellay Inglismaa kõrgliiga klubiga Stoke City. 

Ta lõi oma esimese Premier League'i värava 13. veebruaril 2016 Bournemouthi vastu, kui Stoke võitis 3:1.

Koondisekarjäär 
Afellay on Hollandi jalgpallikoondist esindanud 2008. ja 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel ning 2010. aasta maailmameistrivõistlustel, kus jõuti finaali, aga kaotati Hispaaniale lisaajal 0:1.

Saavutused

Klubi 
 PSV
 Eredivisie: 2004–05, 2005–06, 2006–07, 2007–08
 KNVB beker: 2004–05
 Johan Cruijff Schaal: 2008
 Barcelona
 La Liga: 2010–11
 Copa del Rey: 2011–12
 Hispaania superkarikas: 2011, 2013
 UEFA Meistrite Liiga: 2010–11
 Euroopa superkarikas: 2011
 Jalgpalliklubide maailmameistrivõistlused: 2011
 Olympiakos
 Kreeka meister: 2014–15
 Kreeka karikas: 2014–15

Rahvuskoondis 
Holland
 Hõbemedalist 
 Jalgpalli maailmameistrivõistlused: 2010

Viited

Välislingid

Hollandi jalgpallurid
PSV Eindhoveni mängijad
FC Barcelona mängijad
FC Schalke 04 mängijad
PAE Olympiakósi jalgpallurid
Stoke City FC mängijad
La Liga mängijad
Bundesliga mängijad
Premier League'i mängijad
Sündinud 1986