joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Linnar Viik

Linnar Viik (sündinud 26. veebruaril 1965 Tallinnas) on Eesti infotehnoloog ja IT-visionäär.

Ta on e-Riigi Akadeemia asutaja ja valdkonnajuht, Tartu Ülikooli külalislektor, Pocopay kaasasutaja ja nõukogu liige, Mobi Solutionsi partner ja juhatuse liige, Fortumo nõukogu liige.

Linnar on EIT Digital nõukogu liige, SEI Tallinna nõukogu liige, Lisbon Councili nõukoja liige, e-Eesti nõukogu liige

Haridus 
 1972–1983 õppis Tallinna 2. Keskkoolis
 1983–1990 õppis Tallinna Tehnikaülikoolis, mille lõpetas majandusinsenerina
 1990–1993 Helsingi Tehnikaülikooli rahvusvahelise majanduse ja tehnoloogia osakond

Töökäik 

 1990–1991 töötas Helsingi Tehnikaülikooli teadurina
 1992–1993 Stockholmi Keskkonnainstituudi arenduskantsler ja hiljem Tallinna filiaali tegevdirektor
 töötanud ka KPMG Management Consultingu Ida- ja Kesk-Euroopa osakonna juhtimiskonsultandina, 1995–1997 ÜRO Arenguprogrammi (UNDP) programmi koordinaatorina Eestis
 olnud AS Meediamaa nõukogu esimees, AS Levicom multimeedia divisjoni juht
 1996–2000 USA teaduskuukirja NetFuture kaastoimetaja ning Eesti inimarengu aruande 1995, 1996, 1997 ja 1998 kaasautor ja toimetaja

Ta on olnud IT Kolledži õppejõud (2000–2017), nõukogu liige (2003–2009) ja rektori kohusetäitja (2010–2011), Avatud Eesti Fondi nõukogu esimees (2002–2006 ja 2010–2014)

Linnar Viik oli Tiigrihüppe Sihtasutuse asutaja, nõukogu (1997) liige, avalike internetipunktide, avaliku e-posti serveri (mail.ee) ning interneti kasutajauuringute algatajaid Eestis, 1998–1999 Tiigrituuri peakorraldaja

Aastail 1999–2001 nõustas ta peaminister Mart Laari infotehnoloogia ning teadus- ja arendustegevuse küsimustes.

Tunnustus
 1998 – Postimehe aasta inimene
 1999 - Global Stockholm Challenge winner
 2001 - ITL Aasta Tegija
 2006 – Valgetähe V klassi teenetemärk
 2011 – Eesti Vabariigi Haridusministeeriumi aukiri
 2013 – Eesti Vabariigi Välisministeeriumi hõbemärk
 2014 – Tartu Ülikooli Narva Kolledži kuldmärk

Viited

Välislingid 

 Linnar Viigi blogi
 Linnar Viik: innovatsioon on tegusõna Postimees, 23. mai 2009
 LINNAR VIIK: Kriisi põhjendamatu põhi EPL.ee, 31. august 2009
 Linnar Viik: Piiks-piiks: "Ma armastan sind!" EPL.ee, 30. oktoober 2009

Eesti informaatikud
Eesti inimesed
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1965
Georg Hellat

Georg Hellat (4. märts 1870 Puka – 28. august 1943 Tallinn) oli eesti ehitusinsener, esimesi eesti arhitekte. 

Lõpetas 1900, aastal Peterburi tsiviilinseneride instituudi. Töötas insenerina Mogiljovi ja Liivimaa kubermangudes. Tallinna linnaarhitekt 1913–1915. Abikaasa Ludmilla Hellat-Lemba (1879–1945) oli eesti laulja (metsosopran) ja pedagoog.

Looming
Üks olulisemaid Georg Hellati projekteeritud ehitisi on Tartus asuv 1902. aastal valminud EÜSi maja, mida peetakse esimeseks eesti rahvuslikus stiilis hooneks. Huvitavamaid hooneid Tallinnas on Kalamaja Põhikool, mis oli selle aja kohta silmapaistvalt moodne, kuna sel oli siis juba keskküte, ruumikad ja valgusküllased klassiruumid, võimla ja duširuum.

Tallinn 
Kalamaja Põhikool Tallinnas Vabriku tänav 18 (1915)
Tuletõrje maja Viru tänav 14, millele Hellat projekteeris 1922. aastal Vana-Viru tänavale ulatuva juurdeehitise
Suur-Karja 19 haldushoone (1928)
Oru tänav 4 (1928), kirjeldatud kui juugendstiili "uusklassitsistlik variant"

Tartu 
EÜSi maja (1902)
Peetri kiriku kool ja kiriku kogudusemaja (1910)
Elamu Tartus Vabriku 3 (1911)
Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi tütarlaste gümnaasium Jaan Tõnissoni 3 (1914), praegu Miina Härma Gümnaasium

Pärnu 
Pärnus juugendstiilis elamu Aia tänav 6 (1908)
Pärnu Endla Seltsi hoone eskiis (1909, hoone valmis 1911 ning hävis II maailmasõjas)

Valga 
Tütarlastegümnaasium Vabaduse 13 (1908)
Rahandusamet Aia 18 (1908)
kauplusega üürimaja Vabaduse 26 (1908)
kauplusega üürimaja Vabaduse 5 (1910)
Säde seltsihoone (1911), hiljem liideti juurde võõrastemaja (1913)
Reaalkool Kuperjanovi 10 (1915), uusklassitsistlikus stiilis
Algkool Lembitu 2 (1924)

Allikas

Viited

Välislingid
Hellati elulugu ja looming Valga Põhikooli kodulehel

Eesti arhitektid
Sündinud 1870
Surnud 1943
2007. aasta Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus

2007. aasta Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus olid 29. Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus, mis toimusid 2.-4.  märtsini Birminghamis Suurbritannias.

Võistlustel osales 519 sportlast 47 riigist.

Tulemused

Mehed

60 m

400 m

800 m

1500 m

3000 m

60 m tõkkejooks

4×400 m teatejooks

Kõrgushüpe

Teivashüpe

Kaugushüpe

Kolmikhüpe

Kuulitõuge

Seitsmevõistlus

Naised

60 m

400 m

800 m

1500 m

3000 m

60 m tõkkejooks

4×400 m teatejooks

Kõrgushüpe

Teivashüpe

Kaugushüpe

Kolmikhüpe

Kuulitõuge

Viievõistlus

Medalid

Välislingid 

Ametlik kodulehekülg

Euroopa sisemeistrivõistlused, 2007. aasta kergejõustikus
Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus
Nagini

Nagini on J. K. Rowlingu romaanisarjas "Harry Potter" Lord Voldemorti madu ja ühtlasi varikätk.

Nagini on väga suur ja ohtlik madu, kes suudab väga kiiresti tappa. Ta on rünnanud ja raskesti vigastanud Arthur Weasleyt ja on tapnud Severus Snape'i. Nagini tappis Neville Longbottom kasutades Godric Gryffindori mõõka.

Harry Potter

cs:Lord Voldemort#Nagini
de:Tiere der Harry-Potter-Romane#Nagini
en:Magical objects in Harry Potter#Horcruxes
es:Anexo:Criaturas en Harry Potter#Nagini
fr:Objets magiques dans l’univers de Harry Potter#Horcruxes
it:Nagini
no:Magiske vesener i Harry Potter-bøkene#Nagini
pl:Nagini
Maailmajagude karikavõistlused kergejõustikus

Maailma karikavõistlused kergejõustikus on rahvusvahelise kergejõustikuliidu IAAF-i poolt korraldatav riikide ja maailmajagude vaheline võistlus. Võistlustest võtavad osa USA, Euroopa, Aafrika, Aasia, Okeaania ja Ameerika võistkonnad ning lisaks Euroopa karika superliiga kaks paremat oma võistkonnaga. Kui on kasutusel 9 jooksurada, saab korraldaja maa ka oma võistkonna välja panna. Võistlustel jagatakse sportlastele rahalisi preemiaid vastavalt saavutatud kohtadele.

Maailma karikavõistlusi on korraldatud 10 korda, esimesed võistlused toimusid 1977. aastal ja viimati võisteldi 2006. aastal.

Võistlused kandsid nime "Maailma karikavõistlused kergejõustikus" (IAAF World Cup/Athletics World Cup) ning aastast 2010 "Maailmajagude karikavõistlused kergejõustikus" (IAAF Continental Cup).

Tulemused

Maailma karikavõistlused

Maailmajagude karikavõistlused

Vaata ka
Euroopa karikavõistlused kergejõustikus

Välislingid 
Tulemused
Enn Sarv

Enn Sarv (aastani 1932 Espenstein; 13. mai 1921 – 22. märts 2008) oli eesti vabadusvõitleja, tõlkija ja matemaatik.

Elulugu
Enn Sarv sündis Tallinnas linnaarsti pojana. Õppis Westholmi gümnaasiumis ja 1939–1944 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. 1939. aasta sügisel astus Eesti Üliõpilaste Seltsi.

Oli 1941–1944 Eesti Vabariigi Rahvuskomitee liige. Arreteeriti aprillil 1944 Saksa Julgeolekupolitsei poolt, 1944–1945 Stutthofi koonduslaagris. 1946 arreteeriti NKVD poolt, 1947–1953 sunnitööl Vorkutas, 1953–1957 asumisel kaevandusinsener Vorkutas. 1958 Eestis tagasi.

Oli vabakutseline tõlkija, lõpetas 1964 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna. Oli aastatel 1965-1968 Plaanikomitee peaspetsialist arvutite alal, 1968–1981 töötas ta ENSV Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis, 1981–1988 oli ta Eesti Maaviljeluse Instituudi arvutioperaator.

Ta aitas mitmel Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmel pagulusse pääseda. Oli EÜSi järjepidevuse hoidja ning aitas kaasa EÜSi tegevuse taastamisele Eestis. 2004. aastal valiti EÜSi auvilistlaseks.

Teosed
Paljude õigus- ja ajalooraamatute ning artiklite autor.
Õiguse vastu ei saa ükski. Eesti taotlused ja rahvusvaheline õigus. Okupatsioonide repressiivpoliitika uurimise riiklik komisjon. Tartu 1997. [Võrguteavik] 
EV kontinuiteet 1940–1945. [Tallinn: Kistler-Ritso Fond, 2003?]. [Võrguteavik] 
Õiguse ja vabaduse vahimehed: Heinrich Marga ja Enn Sarve kirjavahetus 1994–2003. Tallinn: Grenader, 2012. ISBN 9789949448869 (köites)

Artikleid
Tartu rahulepingu tagamaad. Kultuur ja Elu 1/2005
Enn Sarv ja Peep Varju. Ülevaade okupatsioonidest. Valge raamat. Eesti rahva kaotustest okupatsioonide läbi 1940–1991. [Tallinn]: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2005. ISBN  9985-70-194-1
Okupatsioonikuriteod ja nende karistamine Eestis. Ettekanne Memento konverentsil 2006. aasta 13. juunil. Sirp, 23. veebruar 2007
"Juulivalimised 1940 kui rahvusliku vastupanuvõitluse algus". // Kannatuste aastad 1940–1991. Tallinn: Valge Raamat, 2008. ISBN 9789949304684 (köites), ISBN 9789949180981 (1. vihik)

Tunnustus
1996 Riigivapi II klassi teenetemärk
2004 Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlane
2006 Valgetähe II klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Album Academicum Universitatis Tartuensis 1918-1944
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
"Enn Sarv 13. V 1921 – 22. III 2008". Sirp, 28. märts 2008
"In memoriam Eesti vabadusvõitleja Enn Sarv 13.05.1921–22.03.2008". Kultuur ja Elu 2/ 2008
Haud Tallinna Rahumäe kalmistul

Eesti matemaatikud
Eesti küberneetikud
Eesti tõlkijad
Eesti vabadusvõitlejad
Kaitseliidu Tartu maleva liikmed
Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlased
Riigivapi II klassi teenetemärgi kavalerid
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Eesti represseeritud isikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1921
Surnud 2008
A-kliinik

A-kliinik on sõltuvusprobleemide lahendamisega tegelev Tartu meditsiiniasutus.

Kliinik osutab ainult ambulatoorseid raviteenuseid ja teenused on tasulised.

2007. aastal töötas A-kliinikus 2 arsti: Hanna Sova ja Laur Toomaspoeg.

Välisviited
A-kliiniku kodulehekülg

Tartu raviasutused
Reinhold Guleke

Reinhold Ludwig Ernst Guleke (12. mai 1834 Mazsalaca, Läti – 6. juuli 1927 Jena, Saksamaa) oli Eestis tegutsenud baltisaksa arhitekt.

1881–1906 pidas ta Tartu Ülikooli arhitekti ametit. Guleke projekteeris korporatsioonide Estonia ja Livonia konvendihooned, mis olid esimesed spetsiaalselt korporatsioonide tarbeks ehitatud hooned Tartus. Samuti projekteeris ta koostöös Rudolf von Bernhardiga Tartu Ülikooli uue anatoomikumi. Väljaspool Tartut on tema projekti järgi rekonstrueeritud Äksi Andrease kirik (sh sisekujundus, 1887–1889). Ehitatud aga Roosa Jakobi kirik, mis valmis aastal 1893. 

Ülikooli arhitektina algatas Guleke Tartu toomkiriku uurimise. Arheoloogilisi kaevamisi korraldamata oletas ta, et kirik rajati 13. sajandil, ja tegi selle võimalikke rekonstruktsioone.

Reinhold Guleke kuulus üliõpilaskorporatsiooni Baltica-Borussia Danzig.

Looming

Kirjandus
"Avastati väärtuslik kultuurivara Eesti kohta". Võitleja, september 1962, nr 9, lk 1

Välislingid 
Album academicum der Kaiserlichen Universität Dorpat
"Reinhold Guleke 170" Universitas Tartuensis, 13. mai 2004
Lühibiograafia Voldemar Vaga teose "Tartu Ülikooli arkitektid" (1928) lisas

Liivimaa inimesed
Tartu arhitektid
Baltisaksa arhitektid
Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna vilistlased
Tartu Ülikooli õppejõud
Õpetatud Eesti Seltsi liikmed
Sündinud 1834
Surnud 1927
Esteetilise Kirurgia Erakliinik

Esteetilise Kirurgia Erakliinik on Tartus asuv tasulise ilukirurgiaga tegelev kliinik.

Välisviited
Esteetilise Kirurgia Erakliinik koduleht

Tartu raviasutused
Maailma Looduse Fond

Maailma Looduse Fond (inglise The World Wide Fund for Nature (WWF), 1986. aastani kandis nime World Wildlife Fund, viimane nimi on ametlik veel USAs ja Kanadas) on rahvusvaheline riikidest sõltumatu maailma suurim looduskaitseorganisatsioon. 

Organisatsioonil on üle 5 miljoni toetajaliikme. WWF töötab rohkem kui 90 riigis ning toetab 15 000 loodus- ja keskkonnakaitse projekti üle maailma. WWF-i põhieesmärgiks on Maa elurikkuse säilitamine. Määratleti enam kui 200 tähtsat elurikkuse kaitsmise regiooni (Global 200). Organisatsioon elatub peamiselt annetustest – umbes 90% rahast tuleb fondi vabatahtlike annetustest.

2001. aastast on WWFi president Emeka Anyaoku. Praegune peakorter asub Šveitsis Glandi linnas.

Organisatsiooni logoloom on hiidpanda (Ailuropoda melanoleuca). Esmakordselt joonistas selle WWFi sümbolina üks asutajaid – teadlane ja animalist Peter Scott.

Ajalugu 
WWF moodustati 11. septembril 1961 Morges'is Šveitsis. Fondi rajasid Julian Huxley, Max Nicholson, Peter Scott ja Guy Mountfort.

Vaata ka 
 Eestimaa Looduse Fond

Välislingid 
WWF rahvusvaheline veebileht

Rahvusvahelised keskkonnakaitseorganisatsioonid
Fondid
Žiežmariai

Žiežmariai () (poola keeles Żyżmory, vene keeles vanasti Жижморы) on linn Leedus Kaunase maakonnas Kaišiadoryse rajoonis merepinnast 73 m kõrgusel Strėva jõe kaldal. Linn on Žiežmariai maavalla halduskeskuseks, kuigi ise selle valla koosseisu ei kuulu. Asub Kaišiadorysest 6 km lõuna pool.

Linnas asuvad gümnaasium, postkontor ja raamatukogu. Sealne kesklinn on urbanistlik mälestis, kus on säilinud XVI sajandist pärit tänavate struktuur ja XIX sajandi hoonestus. Vaatamisväärsusteks on veel Žiežmariai mõisa hoonetekompleks, sealne XIX sajandi keskel valminud puidust sünagoog ja aastal 1924 valminud katoliku kirik.

Ajalugu
Aastal 1348 toimus Žiežmariai lähistel Strėva lahing. Asulat ennast on esimest korda kirjalikes allikates mainitud XIV sajandil, sealset mõisa XV sajandil. Aastaks 1487 oli Žiežmariaist saanud alev. Samal aastakümnel ehitati sinna ka esimene katoliku kirik, mille juures hakkas tegutsema kool. Linnaõiguste saamise kohta on erinevaid andmeid; veel XIX sajandil arvati, et see toimus kas 1522 või 1567 aastal. Aastal 1549 läks asula Barbara Radziwiłłówna valdusesse.

XVI sajand oli alevi jaoks soodne, kuna seda läbis Kaunase ja Vilniuse vaheline kaubatee. Aastal 1580 Žiežmariai põles. Põhjasõja ajal laastasid asulat rootslased, ka kannatas see katku läbi. 

Žiežmariai sai vabalinna staatuse 1. augustil 1791. Kohaliku aadelkonna vastuseisu tõttu kaotas asula aastal 1795 siiski linnaõigused ja suurema osa oma privileegidest.

I maailmasõja ajal toimus alevi all lahing, kus Leedu väed püüdsid peatada Punaarmee edasitungi Kaunase suunas. Teise maailmasõja ajal Žiežmariai põles. Sõja eel olid asula elanikest ligi pooled juudid, ent sõja ajal hukati neist enamus. Asula sai taas linnaõigused 15. mail 1958. Nõukogude ajal oli linn kohaliku 200 hektarilise pindalaga aiandusliku suunitlusega sovhoosi keskasulaks. Sealne sovhoos oli toona Leedu suurim lillekasvataja. Seal asus ka rajooni maaparandusosakond.

Elanikkond

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Žiežmariai elanikest leedulasi 96,7%, venelasi 1,39% ja poolakaid 0,83%.

Tuntud elanikke
Leonard Pociej – Vitebski vojevood
Kazys Morkūnas – Leedu klaasikunstnik
Danguolė Rasalaitė – Rootsi orjaks müüdud prostituut

Viited

Välislingid 
 Žiežmariai Poola geograafilises sõnastikus
 Linn portaalis vietoves.Lt

Leedu linnad
Kaišiadoryse rajoon
Lentvaris

Lentvaris () (poola Landwarów) on linn Leedus Vilniuse maakonnas Trakai rajoonis, Lentvarise valla halduskeskus. Asub Trakaist 9 km idas ja Vilniusest 13 km edelas, merepinnast 158 meetri kõrgusel Lentvarise järve kaldal.

Lentvarises valmistatakse vaipasid, santehnikat ja puitkarkassmaju, töödeldakse puitu ja metalli. Haridust annavad kaks keskkooli, põhikool ja gümnaasium. Linnas on postkontor ja raamatukogu.

Linnas asub Lentvarise raudteejaam. Linna teenindab Vilniuse linnaliini buss nr. 68.

Linnas asub 19. sajandil ehitatud uusgooti stiilis Tyszkiewiczite loss.

Ajalugu 

Lentvarise mõisa mainiti esmakordselt aastal 1596. Paiga vana nimi oli Lentvoriškės, XVIII sajandi keskpaigas omandas see aga slaavipärase nimekuju Landvarovas, mis XIX sajandi keskpaigas omandas tänapäevase nimekuju. Venemaa keisririigi Vilno kubermangus kandis asula venepärast nime Landvarovo (Ландварово). Aastal 1838 oli Lentvaris väike 14 majapidamisega küla. Asula hakkas kasvama pärast  Peterburi-Varssavi raudtee valmimist. Tegemist oli sõlmjaamaga, sealt hargnes harutee Königsbergi. Sinna rajati raudteetööliste elumajasid, raudteetööliste laste tarbeks avati kool, kus õppetöö toimus vene keeles, krahv Tyszkiewiczi eestvedamisel ehitati sinna ka viinavabrik.

Aastal 1874 toimus sealse viinavabriku tööliste streik, mis oli üks esimesi streike Leedus.

Tänu Vilniuse lähedusele kujunes asula kuurordiks. Nii avati mõisa juures XIX sajandi lõpus üks esimesi kohvikuid Leedus - Cafe Riviera. Aastal 1908 oli Lentvarises kaks kooli, seal tegutses kaks lubjapõletusahju.

Sõdadevahelisel ajal kuulus Poola koosseisu. 30. septembril 1941 hukkasid leedu kollaboratsionistid asulas elanud juudid. Teise maailmasõja järel asusid paljud sealsed elanikud Poola. Nende asemele asus leedulasi Aukštadvarisest, Vievisest, Varėnast, Semeliškesest ja Valkininkaist, lisaks asus sinna rahvast mujalt Nõukogude Liidu territooriumilt. Aastail 1940–1941 ja 1944–1953 küüditati 35 Lentvarise elanikku.

Linnaõigused sai 1949. aastal. Samal aastal kohandati vana viinavabriku hooned ümber santehnikat tootva ettevõtte Kaitra tarbeks.

Aastail 1953-1993 asus linna juures Nõukogude armee raketiväebaas.

Elanike arv

2011. aastal oli 54,25% elanikest leedulased, 25,75% poolakad, 11,98% venelased, 4,24% valgevenelased ja 1,03% ukrainlased.

Tuntud elanikke 

Igor Przegrodzki - Poola näitleja
Oleksandr Belgard - Ukraina botaanik
Stefan Tyszkiewicz - Poola autotööstur
Władysław Tyszkiewicz - Poola poliitik
Teresa Żylis-Gara - Poola ooperilaulja
Eugenia Bujak - Poola maanteerattur
Stanisław Lenartowicz - Poola režissöör
Ewa Maria Ostrowska - Poola kirjanik

Vaata ka 
Landvarovo–Romno raudtee (vene keeles Ландварово–Роменская жд)

Viited

Välislingid 

Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
 Linn portaalis vietoves.Lt

Leedu linnad
Trakai rajoon
Šalčininkai

Šalčininkai (,poola Soleczniki) on linn Leedus Vilniuse maakonnas, Šalčininkai rajooni halduskeskus. Asub Vilniusest 42 km lõunas Valgevene piiri ääres.

Šalčininkai asub merepinnast 181 meetri kõrgusel Šalčia jõe kaldal, mille järgi linn on ka oma nime saanud. Jõele on rajatud kaks paisjärve. Lõunas asub Šalčininkai-Bieniakoni piiripunkt.

Haridust annavad kolm gümnaasiumit ja kunstikool. Linnas on raamatukogu, postkontor ja rajooni keskhaigla.

Šalčininkai on poola kultuuri keskus. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šalčininkai elanikest poolakaid 71,37%, leedulasi 13,79%, venelasi 7,12%, valgevenelasi 4,17%, ukrainlasi 1,04% ja teistest rahvustest inimesi 2,5%.

Ajalugu 

Šalčininkaid mainiti esmakordselt aastal 1311 Peter von Dusburgi kroonikas, mil sinna tungisid ristisõdijad. Sealset kanti rüüstati veel aastail 1378, 1382 ja 1394. XIV sajandil rajati Šalčininkai mõis. Aastal 1410 ehitati sinna esimene kirik. XV sajandil sai asula alevi staatuse.

Aastail 1523-1622 kuulus asula Hlebowiczitele, kes rajasid alevisse veski, klaasikoja ja pruulikoja. Toona rajati sinna ka protestantide kabel ja juudi palvemaja. Aastal 1655 rüüstasid  alevit Moskva väed.

Alevi elanikud osalesid aktiivselt Novembriülestõusus. Šalčininkai hakkas kasvama pärisorjuse kaotamisel aastal 1861, ent intensiivsema kasvu tõi siiski kaasa raudtee rajamine aastal 1882.

Aastal 1920 jäi Šalčininkai Poola haldusalasse. Aastal 1939 läks see Valgevene NSV koosseisu, aastal 1940 anti see aga üle Leedule. Aastal 1943 hukati sealse kihelkonna eestseisja Antoni Udalski, kuna ta oli aidanud juute.

Linn aastast 1956. Aastal 1972 sai linnast rajooni halduskeskus (seni oli halduskeskuseks Eišiškės), toona nimetati sealne rajoon ümber Šalčininkai rajoon.

Nõukogude perioodil oli linnas ALMAVÜ tehas, kus toodeti klaasplastist kaatrikorpuseid.

Elanikkond

2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanikest leedulasi 13,79%, venelasi 7,12%, poolakaid 71,37%, valgevenelasi 4,17% ja ukrainlasi 1,04%.

Sõpruslinnad 

  Łomża, Poola
  Lubliniec, Poola
  Połaniec, Poola
  Szczytno, Poola

  Łowicz, Poola
  Płońsk, Poola
  Żnin, Poola

Tuntud elanikke

Aaron Soltz – Nõukogude poliitik
Henoch Leibowitz – Juudi rabi
Aleksander Kaszkiewicz – Leedu ja Valgevene vaimulik
Edward Kozakiewicz – Poola kergejõustiklane
Władysław Kozakiewicz – Poola kõrgushüppaja
Robert Mickevič – Leedu ajakirjanik
Mikołaj Dzierżkowicz – Rzeczpospolita vaimulik, Vilniuse piiskop

Viited

Välislingid 

Poola Kuningriigi geograafiline leksikon
 Linn portaalis vietoves.Lt

Leedu linnad
Šalčininkai rajoon
Korporatsioon Neobaltia

Korporatsioon Neobaltia oli Tartus 1879. aastal asutatud baltisaksa üliõpilaskorporatsioon.

Ajalugu
Korporatsioon Neobaltia asutati 28. mail 1879. aastal ja võeti Chargiertenconventi liikmeks. Korporatsiooni asutamise eeldusteks olid nekrutivõtmise asendamine väeteenistusega ja vanade korporatsioonide elitariseerumine. Erinevalt vanematest baltisaksa korporatsioonidest, ühendast Neobaltia kõikide Balti kubermangude baltisakslastest üliõpilasi ja pidas end seetõttu ka korporatsioon Baltica järeltulijaks, kuid seda kindlasti mitte seisuslikus mõttes. Neobaltiasse astusid ka paljud saksastunud eestlased, lätlased ja venelased ja see hoidis ära ka teiste rahvustunnustel põhinevate korporatsioonide tekkimise. Pärast Esimest maailmasõda sai Neobaltiast tavaline baltisaksa korporatsioon.

Neobaltia maja

1902. aastal valmis Tähtvere mõisast eraldatud maal korporatsioon Neobaltia maja. Arhitektiks oli Rudolf von Engelhardt, kelle projekti järgi ehitatud maja on peetud üheks ilusamaks heimatkunsti näiteks Tartus.

Nõukogude võimu aastail paiknes hoones ALMAVÜ, praegu paikneb seal Tartu Saksa Kultuuri Instituut.

Arhiivimaterjalid
 Eesti Ajalooarhiiv (EAA) f. 1845 (1876-1939)

 
Neobaltia
Lühhike öppetus

Lühhike öppetus (Lühike õpetus) oli esimene eesti keeles ilmunud perioodiline väljaanne.

Ilmus aastatel 1766–1767 Põltsamaal Peter Ernst Wilde väljaandel. Lühhikeses öppetuses kirjeldati lihtsaid meditsiinilisi abinõusid, mida ka talupojad võisid kasutada. 

Esimese vihiku täielik pealkiri oli: Lühhike öppetus mis sees monned head rohhud täeda antakse, ni hästi innimeste kui ka weiste haigusse ning wiggaduste wasto, et se kellel tarwis on, woib moista, kuida temma peab nou otsima ning mis tulleb tähhele panna igga haigusse jures. Selle körwas on weel muud head nouud, öppetussed ning maenitsussed leida, keik meie Eesti ma rahwa kassuks ning siggidusseks üllespantud. Alates teisest jaost ilmus pealkiri lühemal kujul: Lühhikesse õppetusse mis sees monned head rohhud ning nouud teäda antakse, teine tük.

Ilmus kord nädalas, igal numbril ("tükil") oli 4 lehekülge ning kokku ilmus 41 numbrit. Wilde saksakeelsed tekstid tõlkis eesti keelde August Wilhelm Hupel. 25 esimest numbrit tõlgiti ka läti keelde: "Latweeschu Ahrste" (uues läti kirjaviisis Latviešu Ārste, tõlkijaks oli praost J. Lange, trükiti samuti Põltsamaal 1768).

Lühhikest öppetust peetakse üldiselt esimeseks eestikeelseks ajakirjaks. Mõned allikad kirjeldavad seda hoopis kui 41 osas ilmunud  raamatut.

Esimeseks eestikeelseks ajaleheks peetakse 1806 ilmunud Tarto maa rahva Näddali-Lehte.

Vaata ka
Arsti ramat nende juhhatamisseks kes tahtwad többed ärraarwada ning parrandada

Kirjandus 
 Aino Valmet, "Lühhike öppetus" keelelisest küljest, Keel ja Kirjandus, 1966, nr 11, lk 683–688
 Helgi Vihma, Eesti esimese teadusliku sõnaraamatu eelkäijast, Kodumurre, 1972, nr 10/11, lk 53–55
 Veel A. W. Hupeli osast esimeses eestikeelses ajakirjas. Läbi kahe sajandi, Juhan Peegel. Tallinn, 1971, lk 7–10
 H. Normann, Märkusi esimesest Eesti arstilis-tervishoiulisest ajakirjast, Eesti Arst, 1926, nr 12, lk 428–432

Välislingid
Põltsamaal ilmus kordustrükk esimesest eestikeelsest ajakirjast Postimees 10. märts 2009
Lühhikese öppetuse täistekst Rahvusraamatukogu digiarhiivis
Lühhikese öppetuse tekst Vana kirjakeele korpuses
Esimene samm: 230 aastat tagasi hakkas ilmuma esimene eestikeelne ajakiri Postimees 26. nov 1996

Eesti kirjandus
Eesti endised ajakirjad
Eesti varauusaeg‎
Eesti tervishoid
Medex päevakirurgia erakliinik

Medex päevakirurgia erakliinik on Tartus asuv kliinik, mis osutab ambulatoorset ja lühiajalist statsionaarset arstiabi.

Eriarstid
Medexis võtavad vastu järgmised eriarstid:
Ortopeed
Naha- ja suguhaiguste arst
Naistearst
Silmaarst
Taastusravi
Gastroenteroloog
Südamearst
Ultraheliarst
Nina-kõrva-kurguarst (LOR)
Veresoontekirurg
Neuroloog

Välisviited
Medex päevakirurgia erakliiniku kodulehekülg

Tartu raviasutused
Tamme Erakliinik

Tamme Erakliinik on ambulatoorset arstiabi osutav kliinik Tartus. See asub Tammelinnas aadressil Kungla 40.

Välislingid
Tamme Erakliiniku kodulehekülg

Tartu raviasutused
Tammelinn
Tartu Linna Polikliinik

OÜ Tartu Linna Polikliinik on polikliinik Tartus, mis osutab elanikkonnale ambulatoorset eriarstiabi.

Polikliinik asub aadressil Gildi tänav 8.

Ettevõte kuulub täielikult Tartu linnale.

Välislingid
Tartu Linna Polikliiniku koduleht

Tartu raviasutused
Polikliinikud
Hooldus

Hooldus on sotsiaalhoolekandes inimese abistamine tegevustes, mida inimene ei ole iseseisvalt võimeline sooritama. Hooldus määratakse, kui inimesel ilmneb hooldusvajadus.

Hooldusteenuse korral hooldab hooldusvajadusega inimest palgaline hooldaja, kes on saanud selleks vastava väljaõppe.

Praktikas on hooldajaks sageli hooldatava mõni lähisugulane.

Vaata ka
Hoolealune
Hooldekodu
Hooldusõpe

Kirjandus
 Autorite kollektiiv, Hooldus erinevate haiguste korral ja ravimiõpetuse alused, Tallinn, 2011

Sotsiaalabi
Õendus
Õigusteadus
Johannese sild

Johannese sild (vene Иоанновский мост) on Peterburis Kronverki väina ületav sild. Sild ühendab Kolmainu väljakut Jänesesaarel asuva Peeter-Pauli kindlusega.

Johannese sild on Peterburi vanim sild, mis ehitati 1703. aastal. Alguses oli see puidust ning oli paigutatud lotjadele. Aastast 1706 toetus sild vaitugedele ning oli ülestõstetava keskosaga. Aastal 1738 asendati puitsild kivisillaga. Hiljem on teda korduvalt remonditud ja ümber ehitatud. Aastail 1950–1951 paigaldati sillale piirded ja valgustid.

Vaata ka 
Peterburi sillad

Välislingid 

Peterburi sillad
Põisadru

Põisadru ehk harilik põisadru (Fucus vesiculosus) on pruunvetikate klassi kuuluv liik. 

Põisadru on Eesti suurim vetikas. Ta kasvab kuni 75 cm pikkuseks.

Põisadru kasvab peamiselt rannikualadel.

Vetikas on nime saanud põite järgi, mis aitavad tal vees püsti seista. Veekogu põhja ja veeobjektidele kinnitub ta kinnitusketta abil.

Põisadrut kasutatakse peamiselt väetisena.

Vaata ka 
 Fucus radicans

Viited

Välislingid
 

 Liigikirjeldus saidil bio.edu.ee
 Täiendav info saidil bio.edu.ee
 Põisadru (Fucus vesiculosus), Marine Protected Areas in the Eastern Baltic Sea
 Fucus vesiculosus Linnaeus, 1753, WoRMS - World Register of Marine Species
 Fucus radicans, Wikipedia

Vetikad
Pruunvetikad
Eesti protistid
Mäo mõis

Mäo mõis (saksa keeles Mexhof) oli rüütlimõis Paide kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jääb Mäo mõisa keskus Paide linna Järva maakonnas.

Mõisa peahoone koordinaadid on .

Ajalugu
Mäo mõisat on esmakordselt mainitud 16. sajandil, mil mõis kuulus Meckside perekonnale. Nende järgi sai mõis ka oma saksakeelse nime. 

17. sajandil kuulus mõis kuulsale Rootsi väejuhile Lennart Torstensonile. 1669. aastal sai omanikuks kindralmajor Hans von Fersen. Pärast Põhjasõda kuulus mõis väga pikka aega Stackelbergidele ning mõnda aega ka Löwensternidele ja Essenitele. 

Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Alexandra von Grünewaldt, kes oli kuulsa Vene helilooja Nikolai Rimski-Korsakovi vennatütar. Helilooja veetis mitmed suved Mäo mõisas ning korraldas seal kodukontserte.

Härrastemaja 

Mäo mõisa kahekorruseline barokne kivist härrastemaja ehitati 17. sajandi lõpus. Hoone hävis Põhjasõjas ning selle säilinud müüridele rajati uus häärber 18. sajandil. 19. sajandi esimesel kolmandikul ehitati hoone põhjalikult ümber klassitsistlikus stiilis. Hoone ehitati pikemaks ning sai kolmeosalised kaaraknad ehk Veneetsia aknad ja nelja sambaga portikuse. 

1960.–1970. aastatel varemeteks muutunud härrastemaja hakati 
1980. aastate lõpul taastama. Paraku valmisid siis vaid uued laed ja katused, misjärel tööd katkesid. Hoonest on säilinud vaid majakarp ning enamik arhitektuurseid detaile on hävinud. Ümberehitatuna on säilinud ka kõrvalhooneid.

Vaata ka 
 Eesti mõisate loend

Välislingid 

 "Unustatud mõis: Mäo mõisa saatus sõltub heast ärikavast" Järva Teataja, 4. november 2006
 Mäo mõis Eesti mõisaportaalis

Valgete Rosenite mõisad
Järvamaa mõisad
Paide linn
Paide kihelkond
Radhakant Bajpai

Radhakant Bajpai on indialane, kellel on väga pikad kõrvakarvad.

2003. aastal olid tema kõrvakarvad kuni 13,2 cm pikkused ja Guinnessi rekordite raamat tunnistas ta kõige pikemate kõrvakarvadega inimeseks.

2009. aastal, kui ta oli 58-aastane, olid tema kõrvakarvad kuni 25 cm pikkused.

Ta elab Uttar Pradeshi osariigis Kanpuri linnas.

Tsitaat 
"Jumal on minu vastu lahke olnud."

Viited

Bajpai, Radhakant
Norfolki saare ala

Norfolki saare ala on Austraalia välisala Vaikses ookeanis Austraalia, Uus-Meremaa ja Uus-Kaledoonia vahel. Ta koosneb peasaarest Norfolki saarest, kus on 2300 elanikku, ning väikestest Nepeani saarest ja Phillipi saarest, mis on mõlemad asustamata.

Austraalia geograafia
Austraalia ja Okeaania maad
Vihula mõis

Vihula mõis (saksa keeles Viol) oli Virumaal Haljala kihelkonnas asunud rüütlimõis. Tänapäeval jääb kunagine mõis Lääne-Viru maakonda Haljala valda.

Ajalugu

Vihula mõisa on esmakordselt mainitud 1501. aastal, mil see kuulus Lodede aadlisuguvõsale. 

17. ja 18. sajand kuulus mõis Helffreichidele, kes lasid rajada barokkstiilis mõisasüdame.

1810. aastal omandasid mõisa Schubertid, kellele kuulus mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni ja mõisasüda kuni 1939. aasta ümberasumiseni.

Mõisakompleks

Barokkstiilis mõisasüda rajati juba 18. sajandi esimesel poolel.

19. sajandil rajati hulk stiilseid kõrvalhooneid, mis moodustavad paisjärve kaldal kauni kompleksi. 

Vihula mõisa peahoone sai praeguse kuju 1880. aastatel, mil hoone Friedrich Modi projekti järgi ümber ehitati. Mõisa sissesõidutee allee äärde Vihula mõisa väravapostidele rajati Schubertite vapid. 

Mõisaansamblist on säilinud üle 20 hoone, mis on pärit mitmest eri ajastust. Mälestisteks on neist tunnistatud Vihula mõisa peahoone, tõllakuur, ait, valitsejamaja, kohvimaja, kaks keldrit, käsiait-tuvila, palmimaja, pesuköök, jääkelder, möldrimaja, vesiveski, veskitamm, viinaköök-nuumhärgade tall, moonakatemaja, karjalaut, sepamaja, sepikoda, tuuleveski ja Vihula mõisa magasiait., Vihula mõisa piirdemüürid.

Vihula mõisa park 
Vihula mõisa park paikneb Mustoja vahelduva reljeefiga kaldaterrassidel. 10 ha + 18 ha parkmets on läbinisti kujundatud vabaplaneeringulisena.

1982. aasta Vihula Invaliididekodu tulekahju järel algasid mõisakompleksi ulatuslikud restaureerimistööd, samuti restaureeriti mõisakompleksi Taani-Inglise ühisettevõte Unique Hotels poolt aastatel 2008–2012.

Vihula Mõisa spaa ja hotell 
Tänapäeval on mõisakompleks eravalduses. Pargis paiknevas kõrvalhäärberis tegutsevad hotell ja Vihula mõisa ökospaa.

Territooriumil on eksponeeritud Vihula mõisa peahoone, tuvimaja, õliait, pesuköök, palmimaja, teemaja, päikesekell, mõisaõuekelder, õueterass, paadimaja, tagamõisahoone, paadisillad, kuradisild, Musitorn, konverentsikeskusena - ait, mõisaaed, kuur - vanasõidukite ekspositsiooniga, kasvuhoone, tõllakuur - spaa keskuse hoonena, Tõotuste saar, tuuleveski, Kaval-Antsu Kõrts - jääkeldris, Kaval-Antsu aed, möldrimaja, vesiveski, veetamm, Vihula Mõisa Viinamuuseum - Vihula mõisa viinavabriku hoones, Ville Frederike hoone, looduseada, Kaval-Antsu mets, jahimajad, minigolfi rajad, kontserdilava ja suvekohvik, mõisapark, sepikoda, hobusetall, karjalaut, laadaplats, laste mänguväljak, discgolfi rada, Villa Alexandria.   

Mõisale kuulub tehnikamälestisena arvele võetud sõiduauto Berliet.

Galerii

Viited

Välislingid

Vihula mõis kultuurimälestiste riiklikus registris
Vihula mõis Eesti mõisaportaalis
Vihula mõisa koduleht

Eestimaa fideikomissmõisad
Virumaa mõisad
Haljala vald
Haljala kihelkond
Hans Nurk

Hans Nurk (15. juuni vkj 1889 Viljandimaa, Tarvastu vald, Raaga talu – 17. november 1944) oli Eesti ametnik, ühiskonnategelane ja poliitik (Eesti Asutava Kogu liige). 

Tema vanemad olid väiketalupoeg Hans Nurk ja Mari Nurk (sündinud Paavel). 

Hans Nurk õppis Ämmuste vallakoolis 1899–1902, Tarvastu kihelkonnakoolis 1902–1905, Kohtuministeeriumi poolt kohtutegelaste ettevalmistamiseks korraldatud õigusteaduslikud kursustel Tallinnas 1920–1921 ning osales õppereisil Lääne-Euroopas 1923 ning lõpetas 1926 I järgu diplomiga Tallinna Majandusinstituudi.

Hans Nurk töötas  vallakirjutaja abi ja kohtukirjutaja abi Tarvastu vallas, Vana-Antsla vallas, Palmse vallas ja Taevere vallas 7. jaanuar 1910 – 1914 ning vallakirjutaja ja kohtukirjutaja Halinga vallas 1914–1919.

Hans Nurk oli 1919. aastal loodud Eesti Asutava Kogu liige sotsiaaldemokraatide fraktsioonis, Omavalitsuse Komisjoni ja Seadusandliku Komisjoni liige ja sekretär 1919–1920.

Ta oli Viru maakonnanõukogu ja maakonnavalitsuse liige ja administratiiv- ja tervishoiu osakondade juhataja 1921–1923 ja Rakvere Hoolekandekohtu liige,  Riigikontrolli arhiivi juhataja 1922–1927 ning Tallinna trammiosakonna asjaajaja 1927. aastast.

Hans Nurk oli  Tarvastu tarvitajate ühisuse asutajaliige 1911, Pärnu-Jaagupi haridusseltsi juhatuse liige 1916–1919, Eesti Vallasekretäride Seltsi asutajaliige, esimees 1919–1928, abiesimees 1929–1931 ja Riigi- ja Omavalitsuseteenijate Keskliidu asutajaliige, juhatuse liige 1919–1931. Eesti Maakondade Liidu mõtte algatajaid ja asutajaid, juhatuse liige 1921–1922 ja nimede eestistamise kesktoimkonna juhatuse liige

Teosed
"Eesti vallasekretäärid", Tallinn: Eesti Vallasekretääride Selts 1924

Isiklikku
Hans Nurk abiellus 1924. aastal Lisette-Johanna Kleiniga.

Viited 

Eesti poliitikud
Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei poliitikud
Asutava Kogu liikmed
Eesti ametnikud
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1889
Surnud 1944
Kaido Jaanson

Kaido Jaanson (21. juuni 1940 Pärnu – 2. mai 2015 Tartu) oli eesti ajaloolane ja politoloog.

1965. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli ajaloo eriala, õppis 1968–1971 aspirantuuris ning sai 1975. aastal ajalookandidaadiks.

Aastatel 1971–1991 töötas ta Tartu Ülikooli üldajaloo kateedri õppejõuna, oli 1991–1995 lähiajaloo õppetooli dotsent, 1995–1999 politoloogia osakonna juhataja, 1995–2001 rahvusvaheliste suhete professor ning alates 2001. aastast rahvusvaheliste suhete õppetooli hoidja.

Kaido Jaanson kuulus EV presidendi akadeemilisse nõukokku, Eesti Diplomaatide Kooli nõukokku ning okupatsioonide repressiivpoliitika uurimise riiklikku komisjoni.

Teosed
Kodanliku Eesti ja Skandinaaviamaade suhted aastail 1917–1925 : dissertatsioon ajalookandidaadi teadusliku kraadi taotlemiseks. Juhendaja: P. Vihalem; Tartu Riiklik Ülikool, üldajaloo kateeder. Tartu, 1975. 
Draakoni hambad : Rootsi ja Taani palgasõdurid 1919. aastal Eestis. Tallinn, 1987.

Eesti ajaloolased
Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna professorid
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Vana-Jaani kalmistule maetud
Sündinud 1940
Surnud 2015
Ornament (ansambel)

Ornament oli aastatel 1972–1976 tegutsenud eesti ansambel, mis mängis hard rock'i (progerokki). Tegevust alustati 1972. aastal Kohila kultuurimajas kogunenud hard rock'i fännide-muusikute ja kohaliku ansambli Kapriisid põhjal.

Koosseis
Koosseisu on kuulunud:
kitarr – Paavo Soots
kitarr – Andres Põldroo
kitarr – Tõnu Aare (pärast Andres Põldrood)
basskitarr – Ilmar Soots (kuni 1974)
basskitarr – Tõnu Tormis (alates 1974)
klahvpillid, laul – Sven Grünberg (kuni 1973)
trummid – Aleksander Vilipere (kuni 1973)
trummid, laul – Gunnar Graps (alates 1973)

Viited

Välislingid
 Ornament, ruja.ee

YouTube'i videod
 Ornament - Rahatuvi 
 Ornament - Meie teisikud 
 Ornament - Istun aknal 
 Odüsseuse eksirännakud 
 Meenuta midagi seoses Ornamendiga – tegemist on ju Eesti rokiajaloo ühe säravaima koosseisuga. Tõunu Aare, kuma.ee

Eesti rock-ansamblid
Christina Bolsenast

Christina Bolsenast, ka Christina Tüürosest, õigeusu kirikus Tüürose püha suurmärter Kristiina oli kristlik märter, kes suri märterneitsina 11- või 12-aastasena 3. sajandil.

Õigeusu ja katoliku kirikus on tema mälestuspäev 24. juuli.

Talle pühitsetud kirikuid 
Christina maeti Bolsenasse ja tema haua kohale ehitati kirik. Arheoloogilised kaevamised tema haua ja kiriku ümber on näidanud, et teda hakati austama juba alates 4. sajandist. 
 Bolsena Santa Christina basiilika
 Santa Cristina Gela kirik Sitsiilias
 Lena Santa Christina kirik Astuurias

Ikonograafia 
Kristlikus ikonograafias on Christina tavalisim atribuut nool, mis läbistas tema südame ja tappis ta, kuid esineb ka tema martüüriumiga seotud veskikivi ja madu. Õigeusu ikoonidel on ta hoidmas käes rinna kohal väikest risti, mis näitab tema märtristaatust.

Viited

Välislingid 
 St. Christina. - Catholic Online
 Martyr Christina of Tyre. - Orthodox Church in America
 Life of Saint Christina. - Basilica di S. Christina

Pühakud
BMW 3. seeria (E46)

BMW E46 oli BMW 3. seeria neljas põlvkond, selle kerega 3. seeriat toodeti 1997–2006. Talle eelnes mudel E36 ja järgnes E90.

Keretüüpidest olid saadavad sedaan (E46/4), universaal (Touring) (E46/3), kupee (E46/2), kabriolett (E46/2C) ja kolmeukseline luukpära Compact (E46/5). 

Auto oli saadaval nii nelja- kui ka kuuesilindriliste bensiini- ja diiselmootoritega.

Algselt olid saadaval 316i ja 318i (M43B19, vastavalt 77 ja 87 kW), 320i, 323i ja 328i (M52 mootor, vastavalt 2.0L 110kW, 2.5L 125 kW ja 2.8L 142 kW) ja 320d (M47D20, 100kW).

2000. aastal toimus kuuesilindriliste mootorite uuendus, M52 mootorid vahetati välja M54 vastu. 320i sai nüüd 2.2-liitrise 125 kW mootori, 323i vahetas välja 325i (141 kW) ja 328i asemele tuli kolmeliitrine 330i (170 kW). Lisandusid ka 330d (M57D30, tegelikult 2926 cm3, 135 kW) ja M3 (S54B32 252 kW). Lisaks oli esmakordselt peale 10 aastat (E30 325iX) saadaval ka nelikvedu (eelmisel, E36 põlvkonnal seda ei pakutud), seda mudelitel 325xi, 330xi ja 330xd.

2001. aastal täiustati neljasilindrilisi mootoreid, 316i ja 318i said nüüd uue N42 mootori, vaatamata mudelitähisele oli 316i tegelikult 1.8- ja 318i 2-liitrise mootoriga, vastavalt 85 ja 105 kW, 320d võimsus suurenes 110 kWni, lisandus ka väiksema võimsusega 318d (tegelikult oli sama kaheliitrine M47D20, kuid võimsusega 85 kW).

2003. aastal uuendati mootoreid - 316i ja 318i said nüüd N46 mootori, 330d töömaht suurenes 2993 cm3-ni ja võimsus 150 kW-ni, lisaks olid 330i, 320d ja 330d nüüd kuuekäigulise manuaalkäigukastiga. 

USA turul müüdi ainult kuuesilindriliste bensiinimootoritega mudeleid (välja arvatud 320i) - 1999-2000 mudeliaastatel 323i ja 328i, 2001-2006 325i, 330i ja M3.

Keretüübid 

3._seeria_(E46)
Sõiduautomudelid
Li-Fraumeni sündroom

Li-Fraumeni sündroom on haruldane autosomaalse dominantse pärandumistüübiga sündroom, mille puhul kasvajad võivad areneda samaaegselt erinevates elundites. Sündroomile on omane erinevate kasvajate tekkimine varases eas (enne 45. eluaastat). 

Sündroomi põhjustab kaasasündinud mutatsioon 17. kromosoomi p13.1 kromosoomipiirkonnas kasvaja-supressorgeen p53-s, mis normaalolukorras hoiab ära rakkude kontrollimatu kasvu.

Geneetilised haigused
Mazirbe

Mazirbe (vanasti ka Maģiere või Maģirve, , Piški Īra või Irai, ) on liivi küla (vidējciems) Kuramaal Lätis. Mazirbe asub Talsi piirkonnas Kolka vallas (101 elanikku). Osa külast asub ka sama piirkonna Dundaga vallas (kiriku ümbruskond, 13 elanikku moodustab samuti Mazirbe küla), kuigi ametlikult loetakse neid eri küladeks.

Külas asub Mazirbe bussipeatus.

Küla mainiti kirjalikult esmakordselt aastal 1387 (Minor Irva). Kuni Läti iseseisvumiseni kuulus küla Dundaga mõisale. Aastal 1894 toodi sinna üle varem Ģipkas tegutsenud Dundaga merekool. Kool tegutses seal esimese maailmasõjani, mil see evakueeriti algul Tartusse ja seejärel Taganrogi. 1939. aastal avati külas Soome, Ungari ja Eesti toetusel valminud liivi rahvamaja. Külas on ka raamatukogu. Tol perioodil olid külas kirik, kool, apteek, posti- ja telegraafikontor, metsamajand, raudteejaam, saekaater, telliselööv. külmhoone, leivatehas ja mitu poodi.

Külas kasvavad Maģirve mänd (kõrgus 16 m) ja sanglepp (ümbermõõt 3,18 m) on looduskaitse all.

Mazirbe keskaegne kalmistu on kohaliku mälestisena muinsuskaitse all. Külas asuv Liivi rahvamaja on riikliku kaitse all olev arhitektuurimälestis.

Kuigi külakeskus pole otseselt muinsuskaitse all, on omavalitsus tunnistanud külasüdame kultuuriväärtuslikuks piirkonnaks. Väärtuslikeks loetakse Siliņi  kalurite, põllumeeste ja laevnike majapidamist - elumaju, talle, aitasid, keldreid ja võrgukuure. Ķesteri on vana Mazirbe kiriku köstrite majapidamine, kust on pärit Staltside (Staltede) pere. Sudrabkalni oli varem küla apteek, aastast 2000 asub seal algkool. Varem asus koolimaja Indriķis Blankenburgsi projekti järgi aastal 1939 valminud majas. Selle juures asuvad veel vanema maakividest koolimaja varemed ja XIX sajandist pärit ait. Vanas koolimajas asub etnograafiline kogu, kus talletatakse vanu liivlaste tööriistasid. Gundegas on kalurite elumaja, mis oli üks esimesi projekti järgi rajatud taluhooneid Lätis. Stūrīši elumaja pärineb aastast 1888, ait aga aastast 1895. Kalši on kalalaeva kapteni eluase, mida ümbritseb vanapärane piirdeaed ja mille juures asub laevavraki tükkidest meisterdatud suitsutuskuur. Sepi talu rajas aastal 1925 saarlane Jakob Jaga. Sellest on säilinud elumaja, kelder ja Lätis ainulaadse konstruktsiooniga ait.  Zembahi on Mazirbe kalurite kooperatiivi juhataja majapidamine, millest on säilinud elumaja, tall ja laevavaraki tükkidest meisterdatud suitsutuskuur. Veel kuulub kompleksi endise Mazirbe merekooli aastal 1893 valminud hoone, kus aastast 1914 kuni uue kooli valmimiseni töötas sealne põhikool. Hiljem oli hoone nõukogude piirivalvurite käsutuses.

1935. aasta rahvaloenduse põhjal elas külas 438 inimest. Aastal 2010 oli elanikke 111. Aastal 2015 oli külas 114 elanikku. Aastail 2009–2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.

Viited

Välislingid 

 Küla kaart

Talsi piirkonna külad
Liivi külad
Tsithelubani (Šida Kharthli)

Tsithelubani on küla Gruusias Šida Kharthli piirkonnas Gori rajoonis.

6. augustil 2007 heideti sinna väidetavalt Venemaa õhujõudude lennukilt rakett, mis ei plahvatanud.

Viited 

Gruusia külad
Tsithelubani (Khvemo Kharthli)

Tsithelubani on küla Gruusias Khvemo Kharthli piirkonnas Gardabani rajoonis.

Gruusia külad
Khvemo Kharthli
Helivältus

Helivältus ehk noodivältus ehk noodi väärtus (inglise keeles Note value, saksa keeles Notenwert) on muusikas heli või vaikuse suhteline kestus. 

Helivältust kirjeldatakse mõõtühikuks oleva helivältuse, milleks tavaliselt on tervenoot või tervepaus, korrutise või jagatisena. 

Helivältust tähistatab noodikirjas vastav noodikirja märk. 

Heli puudumise ehk vaikuse suhtelist kestust ehk pausivältust tähistab muusika noodikirjas pausimärk. 

Helivältus on üks muusikalisi parameetreid.

Helivältuste nimetused

Ühikvältuse jaotussuhted
Ühikvältuse võib jaotada mistahes naturaalarvulise jaotussuhte alusel võrdseteks osadeks. 

Ühikvältuse jaotamise põhilisteks tüüpideks on kvadraatne ja mittekvadraatne jaotus.

Kvadraatne jaotus
Kvadraatse jaotuse ehk vältuste tavajaotuse korral on helivältused suhtes nagu sama algarvulise astme aluse, kuid erineva astendajaga arvude pöördväärtused.

Lääne muusika noodikirja aluseks on kahe astmete pöördväärtuste suhted: näiteks 1 tervenoot = 2 poolnooti = 4 veerandnooti = 8 kaheksandiknooti jne.

{|
|-
| =    =  =  =    

ehk puudiagrammina

 

Retsitatiivses vokaalmuusikas kasutatakse silpide eraldamiseks noodilippudega noodivarsi:

Instrumentaalmuusikas rühmitatakse noodid vastavalt takti löökidele rõhtjoone või klambriga.

Mittekvadraatne jaotus

Eesti keeles puudub termin mittekvadraatse jaotuse üldmõiste tähistamiseks. Inglise keeles on selleks sõna tuplet.

Helivältuse pikendamine
Helivältuse pikendamiseks kasutatakse noodikirjas noodi- või pausimärgi järel punkti, noote ühendavat pidekaart või noodi või pausi kohale või alla kirjutatud fermaati.

Punkt
Punkt noodi või pausi järel pikendab nooti või pausi poole võrra algsest vältusest:

Iga järgmine punkt pikendab vältust poole võrra eelmise punktiga lisandunud väärtusest:

Pidekaar
Pidekaart kasutatakse vähemalt kahe sama helikõrgusega noodi ühendamiseks. Pidekaarega ühendatud nootide summaarne vältus võrdub ühendatud nootide vältuste summaga:

Pause pidekaarega ei ühendata.

Fermaat
Fermaat annab muusikateose esitajale teosest ja esitusstiilist sõltuva võimaluse noodi või pausi vältust pikendada.

Vaata ka
Aeg
Aja mõõtmine
Helikestus
Heli omadused
Meetrum
Noot
Paus
Taktimõõt
Takt

Välislingid
http://en.wikipedia.org/wiki/Category:Musical_notation

Muusikateooria

ja:音価#音価（音楽理論）
sr:Продужење трајања тона
sh:Produženje trajanja tona
Indrek Zelinski

Indrek Zelinski (sündinud 13. novembril 1974 Pärnus) on eesti jalgpallitreener ja endine jalgpallur (ründaja).

Klubikarjäär
Zelinski mängis viimati FC Levadias, suvel 2009 teatas ta, et lõpetab hooaja lõpus mängijakarjääri.

Varem on ta mänginud klubides Pärnu Tervis, FC Flora, FC Lahti, AaB Aalborg, Landskrona BoIS ja BK Frem.

Koondisekarjäär
Oma koondisedebüüdi tegi Zelinski 7. mail 1994 sõpruskohtumises USA jalgpallikoondise vastu. 70. minutil vahetas ta välja Marek Lemsalu. Eesti kaotas mängu 4:0. Mängu päeval oli Zelinski 19-aastane. Lisaks temale tegi samas mängus debüüdi Toomas Krõm. Esimese koondisevärava lõi 13. novembril 1996 sõpruskohtumises Andorrale (6:1). Novembris 1996 lõi sõprusmängus Indoneesiaga kolm väravat. Kokku pidas ta koondises 103 kohtumist ja lõi 27 väravat. Rohkem väravaid on löönud ainult Andres Oper.

Koondiseväravad

Treenerikarjäär
2011. aastal juhendas Zelinski klubi FC Levadia III.

2011. aasta detsembrist asus Indrek Zelinski tööle kui Marko Kristali abitreener FC Levadia Meistriliiga meeskonna juures.

2016. aasta 1. detsembrist oli Zelinski Eesti naiste jalgpallikoondise peatreener.

2017. aasta 5. novembril alustas Indrek Zelinski tööd Pärnu JK Vapruse peatreenerina sõlmides klubiga 3 aastase töölepingu. Leping lõpetati ennetähtaegselt 2018. aasta lõpus, et Zelinski saaks uuest aastast alustada tööd Soome esiliigaklubi Kotka TP abitreenerina. Kotka TP-ga lõpetati leping 2020. aasta mais vastastikusel kokkuleppel.

Saavutused

Meeskondlikud
  Meistriliiga
 Eesti meister 1993/94, 1997/98, 1998, 2006, 2007, 2008
  Karikavõistlused
Eesti karikavõitja 1998, 2005, 2007

Individuaalsed
  Eesti jalgpallikoondis
 Hõbepalli võitja 2000, 2003, 2007
 Aasta parim jalgpallur 2001
 Eesti Jalgpalli Liidu hõbemärk 2004
  Meistriliiga
 FC Levadia parim väravakütt 2005
 Soccernet.ee lugejate poolt parimaks ründajaks hääletatud 2007

Vaata ka
 Eesti jalgpallikoondislaste loend

Viited

Välislingid 
Tutvustusleht FC Levadia kodulehel
 

Eesti jalgpallikoondislased
Eesti jalgpallitreenerid
Sündinud 1974
Tallinna FCI Levadia jalgpallurid
Eesti jalgpallurid
Eesti jalgpallurid välismaal
Somerset

Somerset on krahvkond Edela-Inglismaal. 

Somerset jaguneb 7 omavalitsusüksuseks, millest 2 on tervikomavalitsused: 

South Somerset
Taunton Deane
West Somerset
Sedgemoor
Mendip
Bath and North East Somerset (tervikomavalitsus)
North Somerset (tervikomavalitsus)

Välislingid 

http://www.somerset.gov.uk/

Inglismaa krahvkonnad
Biitpiraadid

"Biit piraadid" on 2006. aastal Rampade Oru poolt välja antud kogumik Eesti 1960. ja 1970. aastate rock-ansamblite loominguga.

Laulud
Optimistid "La la la laul"
Omega "Kõik uueks saab"
Omega "Suddenly You Love Me"
Vello Salumets ja Jaak Joala "Kui sind ma leidsin"
Kogudus "Ära süüdista saatust"
Andromeeda "Eemale linnakärast"
Optimistid "Boogie"
Kristallid "Kui ainult kord"
Kristallid "Küll olid päeval pikad rajad"
Credo "Surmast tugevam"
Omega "Kaarik"
Toomapojad "Jalgrattal sõidan"
Peoleo "Vana auto"
Mikronid "Beat"
Kristallid "Sipelgad"
Andromeeda "Vesiviiul"
Mikronid "Sügis"
Andromeeda "Langeb lund"
Toonika "Adjeu Sholi Condier"
Lüürikud "Lahkumise tund"
Omega "No Milk Today"
Virmalised "Paljasjalgne munk"
Ivo Linna "Hei Liis"
Omega "Närvid läbi"

Välislingid

2006. aasta albumid
Eesti albumid
Dorset

Dorset on tseremoniaalkrahvkond Edela-Inglismaal. 

Dorset jaguneb 8 omavalitsusringkonnaks: 
 Weymouth ja Portland
 West Dorset
 North Dorset
 Purbeck
 East Dorset
 Christchurch
 Bournemouth (tervikomavalitsus)
 Poole (tervikomavalitsus)

Vaata ka
 Durdle Door

Viited

Välislingid 
 Ametlik koduleht
 Dorset Echo uudisteportaal

Inglismaa krahvkonnad
Poole (Inglismaa)

Poole [puul] on linn ja tervikomavalitsus Inglismaal ajaloolises Dorseti krahvkonnas. Asub La Manche'i ääres.

Suurbritannia linnad
Inglismaa tervikomavalitsused
Dorset