joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Glenn Frey

Glenn Lewis Frey (6. november 1948 Detroit, Michigan – 18. jaanuar 2016 New York) oli USA laulja, laulukirjutaja ja näitleja. Ta oli ansambli Eagles üks asutajaliikmetest aastal 1971.

Ta oli ansambli Eagles kitarrist, lisaks oli ta Don Henley kõrval ansambli üks peamistest lauljatest ja laulukirjutatest. Ta esitatud on näiteks Eaglesi laulud "Take It Easy", "Peaceful Easy Feeling", "Tequila Sunrise", "Already Gone", "Lyin' Eyes", "New Kid in Town" ja "Heartache Tonight".

Pärast ansambli lahku minemist 1980. aastal alustas Frey edukat soolokarjääri. Aastal 1982. aastal avaldas ta debüütalbumi "No Fun Aloud", millel ilmunud kümnest laulust kaheksa jõudsid edetabelites esineljakümnesse. Lisaks saavutas ta edu kahe filmimuusika lauluga: 1984. aastal jõudis "The Heat Is On" filmist "Beverly Hillsi võmm" ja 1985. aastal "You Belong to the City" telesarjast "Miami Vice" Billboard Hot 100 edetabelis mõlemad teisele kohale.

1987. aastal pidi Frey lindistama ka "Shakedowni" "Beverly Hillsi võmm 2" jaoks, kuid talle ei meeldinud laulu sõnad ning vahetult enne lindistamist haigestus ta larüngiiti, mispeale lindistas laulu hoopis tema sõber Bob Seger, kes oli samuti pärit Detroitist. 1. augustil 1987 jõudis laul Billboard Hot 100 edetabelis esikohale, mispeale Frey helistas Segerile, et teda õnnitleda ja märkis seejuures: "Vähemalt jäi raha Michigani!" ("At least we kept the money in Michigan!")

Näitlejana mängis ta mitmes telesarjas.

Frey suri 2016. aasta 18. jaanuaril 67-aastasena mitmest haigusest tulenenud tüsistustesse.

Sooloalbumid 
 "No Fun Aloud" (1982)
 "The Allnighter" (1984)
 "Soul Searchin'" (1988)
 "Strange Weather" (1992)
 "After Hours" (2012)

Viited 

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1948
Surnud 2016
Ventspilsi olümpiakeskuse staadion

Ventspilsi olümpiakeskuse staadion (läti keeles Olimpiskais centrs "Ventspils") on Lätis Ventspilsis asuv multifunktsionaalne staadion. Staadion on peamiselt kasutuses jalgpalliväljakuna. Jalgpallistaadionit kasutab koduväljakuna FK Ventspils, istekohti on umbes 3200.

Olümpiakeskuses on lisaks staadionile ka korvpallihall, kus mängib BK Ventspils ning mahutab ca 3000 inimest.

Läti staadionid
Ventspils
Gordie Howe

Gordon Howe (31. märts 1928 Floral, Saskatchewan, Kanada – 10. juuni 2016 Sylvania, Ohio, USA) oli Kanada jäähokimängija. Ta mängis NHL-is aastatel 1946–1980 kokku 26 hooajal ja kuuel hooajal World Hockey Associationis (WHA). Esimesed 25 hooaega mängis ta Detroit Red Wingsis.

Howe sündis Kanada Saskatchewani provintsis Floralis. Tal oli kaheksa õde-venda. Varsti pärast tema sündis kolis perekond Saskatooni. Ta hakkas jäähokit mängima üheksa-aastaselt. Tal oli koolis probleeme, näiteks jäi ta kolmandat klassi kordama.

Red Wingsiga liitus ta 1946. aastal. Ta oli aastatel 1950–1954 ja 1957–1963 NHL-i suurim väravakütt. 1953. aastal püstitas ta liigas ühel hooajal kogutud punktide rekordi (95). Ta võitis Red Wingsiga Stanley karika neljal korral, kuus korda sai ta liiga kõige väärtuslikumale mängijale antava Hart Memorial Trophy ja samuti kuus korda liiga resultatiivseimale mängijale antava Art Ross Trophy. Ta pääses 23 korral NHL-i tähtede mängule.

Howe lõpetas mängimise 1971. aastal ja valiti järgmisel aastal jäähoki kuulsuste halli liikmeks. Ta naasis aga kaks aastat hiljem koos oma poegade Marki ja Martyga mängima WHA meeskonda Houston Aeros. Pärast WHA tegevuse lõppu mängis Howe veel ühe hooaja (1979–1980) NHL-is meeskonna Hartford Whalersi ridades. Ta lõpetas sportlaskarjääri 52-aastaselt.

Howe pidas NHL-is 1767 põhihooaja kohtumist. Ta lõi põhihooaegadel 801 ja play-offides 68 väravat ning andis vastavalt 1049 ja 92 väravasöötu. Ta lõi 22 hooajal järjest vähemalt 20 väravat (1949–1971). NHL-i põhiturniiril lõi ta 801 väravat ning temast parema tulemuse on saanud ainult Wayne Gretzky. NHL-i tabelis on Howe 1850 punktiga kolmandal kohal. Ta on kõige vanem mängija, kes NHL-is jääl olnud. 1980. aastal seda tehes oli tema vanus 52 aastat ja 11 päeva. Lisaks on ta ainus mängija NHL-is, kes on mänginud viiel kümnendil (1940.–1980. aastad).

Tema hüüdnimi oli "Mr. Hockey". Teda peetakse üheks kõige aegade parimaks jäähokimängijaks.

2008. aastal pälvis ta esimesena NHL-i elutöö auhinna.

Ta elas 2014. aastal üle kaks infarkti. Ta suri 2016. aasta 10. juunil 88-aastasena.

Viited

Välislingid 

 Gordie Howe'i karjääri statistika

Kanada jäähokimängijad
Detroit Red Wingsi mängijad
Sündinud 1928
Surnud 2016
Lupita Tovar

Lupita Tovar (sünninimi Guadalupe Natalia Tovar; 27. juuli 1910 Matías Romero, Oaxaca – 12. november 2016 Los Angeles, California) oli Mehhiko näitleja.

Ta sai tuntuks filmi "Dracula" hispaaniakeelsest versioonist "Drácula" (1931) Eva rolliga. Tovar mängis peaosas ka Antonio Moreno filmis "Santa" (1932), mis oli Mehhiko esimene helifilm.

2001. aastal pälvis ta Mehhiko filmiinstituudi (Academia Mexicana de Artes y Ciencias Cinematográficas) elutööauhinna.

Tovar sündis Mehhikos ja suundus Hollywoodi 1929. aastal, mille järel omandas ta inglise keele väga kiiresti. 1932. aastal abiellus ta produtsendi Paul Kohneriga. Abielu kestis kuni mehe surmani 1988. aastal.

Tovari ja Kohneri tütrest Susanist (sündinud 1936) sai samuti näitleja. Lapselapsed Chris (sündinud 1969) ja Paul Weitz (sündinud 1965) on omakorda olnud edukad stsenaristid ja lavastajad.

Tovar suri 12. novembril 2016 Californias Los Angeleses 106-aastasena.

Viited

Välislingid 

 

Mehhiko näitlejad
Üle 100-aastased
Sündinud 1910
Surnud 2016
Scott McKenzie

Scott McKenzie (sünninimi Philip Wallach Blondheim; 10. jaanuar 1939 Jacksonville, Florida – 18. august 2012 Los Angeles, California) oli USA laulja ja laulukirjutaja. Ta on eelkõige tuntud oma 1967. aasta hittsingli "San Francisco (Be Sure to Wear Flowers in Your Hair)" poolest, mida on nimetatud 1960. aastate hipiliikumise mitteametlikuks hümniks.

Elulugu 
Philip Wallach Blondheim sündis 10. jaanuaril 1939 Florida osariigis Jacksonville'is. Tema perekond kolis Põhja-Carolinasse Asheville'i, kui ta oli kuuekuune. Ta kasvas üles Põhja-Carolina ja Virginia osariigis, kus ta sai sõbraks oma ema ühe sõbra poja John Phillipsiga, kes oli hiljem ansambli The Mamas & the Papas juhtfiguuriks. 1950. aastate keskel laulis ta mõnda aega Tim Rose'iga keskkooliansamblis The Singing Strings. Hiljem moodustas ta Phillipsi, Mike Borani ja Bill Clearyga doo-wop-ansambli The Abstracts.

New Yorgis muudeti ansambli nimi The Smoothies'iks ning Decca Recordsiga salvestati kaks singlit, mille produtseeris Milt Gabler. The Smoothiesi ajal otsustas Blondheim võtta oma esinejanimeks Scott McKenzie.

1961. aastal kohtusid Phillips ja McKenzie Dick Weissmaniga ning nad moodustasid keset folkmuusikahullustust folkansambli The Journeymen. Nad andsid Capitol Recordsiga välja kolm albumit ja seitse singlit. 1964. aastal läks ansambel laiali. McKenzie ja Weissman alustasid soolokarjääri, samas kui Phillips moodustas Denny Doherty, Cass Ellioti ja Michelle Phillips'iga ansambli The Mamas & the Papas.

Phillips kirjutas ja produtseeris McKenzie'le laulu "San Francisco (Be Sure to Wear Flowers in Your Hair)". Phillips mängis salvestamisel kitarril, Gary L Coleman kelladel, Joe Osborn basskitarril ja Hal Blaine trummidel.

Laul avaldati USA-s singlina 13. mail 1967 ja see sai kohe hitiks, jõudes singliedetabelis Billboard Hot 100 neljandale ja Kanadas teisele kohale. Suurbritannias jõudis see edetabeli tippu. Kokku müüdi singlit maailmas üle seitsme miljoni eksemplari.

McKenzie järgmine laul "Like An Old Time Movie", mille looja ja produtsendiks oli samuti Phillips, jõudis USA-s 24. kohale. Tema debüütalbum "The Voice of Scott McKenzie" ilmus veel samal aastal. Teine album "Stained Glass Morning" tuli müügile 1970. aastal. Need kaks albumit jäidki tema ainsateks.

1968. aastal kirjutas ta Kanada lauljale Anne Murrayle laulu "What About Me", millega algas Murray karjäär.

1988. aastal oli ta The Beach Boysi laulu "Kokomo" üks kaasautoritest.

1986. aastal liitus McKenzie The Mamas & the Papasi uue koosseisuga ja esines ansambliga kuni 1998. aastani.

2001. aastal esines ta John Phillipsi mälestuskontserdil Los Angeleses.

McKenzie suri 2012. aasta augustis 73-aastasena. Ta kannatas 2010. aastast Guillaini-Barré sündroomi all.

Viited

Välislingid 
 Koduleht

Ameerika Ühendriikide lauljad
Sündinud 1939
Surnud 2012
Metropolitan Life Insurance Company Tower

Metropolitan Life Insurance Company Tower, kõnekeeles tuntud ka kui Met Life Tower, on New Yorgi kesklinnas Madison Square'i pargi lähedal Madison Avenue puiestee ja East 23rd Street tänava ääres asuv maamärgilise tähendusega historitsistliku kunstisuuna uusrenessanss-stiilis kõrgehitis. See oli üks varasemaid täiskõrguses pilvelõhkujaid.

Selle projekteeris arhitektuuribüroo Napoleon Lebrun & Sons, kes võttis eeskujuks Campanile di San Marco kellatorni Veneetsias Itaalias. 50-korruselise ja 213,36 meetri kõrguse hoone valmimise järel 1909. aastal oli see kolm aastat, kuni all-linnas Lower Manhattanil asuva kõrghoone Woolworth Building (241,4 m) valmimiseni 1912. aastal, maailma kõrgeim ehitis. Kõrgusrekordi võttis see üle Woolworthi peakontori lähedal asunud kõrghoonelt Singer Building (187 m). 

Algne torn oli kaetud Tuckahoe marmoriga, kuid 1964. aasta renoveerimine ajal asendati see tavalise lubjakiviga, mis vahetas voolujoonelise uusrenessansliku ornamentika modernselt tahumatuma ilme vastu välja. Muuhulgas eemaldati paljud algupärased kaunistused. Hoone torniosas asub tänapäeval New York Edition Hoteli 273-toaline luksushotell, alumises osas asuvad aga kontorid.

29. jaanuaril 1972 kanti see Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikku Registrisse (National Register of Historic Places). 1978. aastast on see USA Rahvuslik Ajalooline Mälestusmärk (National Historic Landmark).

Pildigalerii

Vaata ka 
Uusrenessanss

Välislingid

Met Life Tower hoone kirjeldus ja pildid veebilehel www.nyc-architecture.com

Midtown Manhattani pilvelõhkujad
National Register of Historic Places
Winston Churchill (romaanikirjanik)

Winston Churchill (10. november 1871 Saint Louis, Missouri osariik – 12. märts 1947 Winter Park, Florida) oli USA kirjanik. Tema ajalooromaanid olid 20. sajandi alguses USA-s ühed müüdumad.

Churchill sündis Missouri osariigis Saint Louises. Churchill lõpetas 1894. aastal Ameerika Ühendriikide Mereväeakadeemia, kuid valis kirjanduskarjääri. Pärast mereväeakadeemia lõpetamist sai ta ajakirja Army and Navy Journal toimetajaks. Mõnda aega oli ta ka ajakirja Cosmopolitan Magazine toimetaja.

Tema esikromaan "The Celebrity" ilmus 1896. aastal. Churchilli järgmine romaan, iseseisvussõja sündmustel põhinev ajalooromaan "Richard Carvel" (1899) osutus ülipopulaarseks, seda müüdi üle kahe miljoni eksemplari. Ka tema järgmised romaanid "The Crisis" (1901) ja "The Crossing" (1904) olid edukad. Tema hilisemad romaanid käsitlevad tema kaasaja poliitilisi ja sotsiaalseid teemasid.

1899. aastal kolis Churchill New Hampshire'i osariiki Cornishi, kus elas ligi 50 aastat. Aastatel 1903 ja 1905 valiti ta New Hampshire'i osariigi seadusandliku kogu liikmeks. 1906. aastal kandideeris ta Vabariikliku Partei liikmena edutult New Hampshire'i kuberneri kohale. 1912. aastal kandideeris ta teist korda Progressiivse Partei liikmena. 1917. aastal külastas ta Esimese maailmasõja lahinguvälja ja kirjutas nähtu põhjal oma esimese mitteilukirjandusliku teose "A Traveller In War-Time" (1918). Ta kirjutas karjääri jooksul ka novelle ja näidendeid.

1910. aastate lõpus loobus ta kirjutamisest ja taandus avalikkuse eest. Churchill suri 1947. aastal Floridas Winter Parkis 75-aastasena südamerabanduse tagajärjel.

Tänapäevaks on ta jäänud, isegi kirjanikuna, samanimelise Suurbritannia riigitegelase varju.

Romaanid 
 "The Celebrity" (1898)
 "Richard Carvel" (1899)
 "The Crisis" (1901)
 "The Crossing" (1904)
 "Coniston" (1906)
 "Mr. Crewe's Career" (1908)
 "A Modern Chronicle" (1910)
 "The Inside of the Cup" (1913)
 "A Far Country" (1915)
 "The Dwelling-Place of Light" (1917)

Viited 

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1871
Surnud 1947
Karl Koljo

Karl Koljo (5. september 1897 Patküla vald, Helme kihelkond – 9. detsember 1986 Burlington, Vermont, USA) oli eesti haridustegelane.

1917. aastal lõpetas ta Tartu Õpetajate Seminari. 1924. aastal asus õppima Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonda, hiljem läks üle õigusteaduskonda, mille lõpetas 1928. aastal. 1932. aastal sai eesti keele ja kirjanduse alal gümnaasiumi õpetaja kutse.

Aastatel 1917–1918 töötas Tallinnas Jaan Kirsipuu Eraprogümnaasiumis õpetajana. 1918–1919 võttis osa Vabadussõjast, teenis Omakaitses ja Tallinna kaitsepataljonis. Aastatel 1919–1934 töötas Tallinna Reaalkooli õpetajana, 1934–1935 samas inspektorina. Aastatel 1935–1936 oli ta Haridusministeeriumi teaduse ja kunsti osakonna direktor. 1936–1940 oli ta Tallinna Reaalkooli direktor, 1940–1944 Tallinna 10. Keskkooli direktor.

Ta oli ka Tallinna Meestelaulu Seltsi juhatuse liige ja Kaarli koguduse juhatuse liige.

1944. aastal emigreerus Saksamaale. Aastatel 1944–1950 oli Augsburgis Eesti gümnaasiumi õpetaja ja direktor. 1950. aastal siirdus edasi USA-sse. Aastatel 1954–1971 töötas Cornell Medical College'is.

Tunnustus
1938 Valgetähe III klassi teenetemärk

Viited

Eesti haridustegelased
Eesti koolijuhid
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased
Korporatsioon Ugala liikmed
Valgetähe III klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadussõja veteranid
Tallinna Toompea Kaarli koguduse liikmed
Eestlased Saksamaal
Eestlased Ameerika Ühendriikides
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi direktorid
Sündinud 1897
Surnud 1986
Liezēre

Liezēre on küla (vidējciems) Lätis Madona piirkonnas Liezēre vallas. Ajalooliselt jäi asula Liezēre kihelkonda.

Nüüdisaegne asula on endisaegse Liezēre mõisa (Löser) keskus.

Aastal 2007 oli külas 239 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 186.

Viited 

Madona piirkonna külad
Wang Yi

Wang Yi (hiina keeles 王毅; sündinud 19. oktoobril 1953 Pekingis) on Hiina poliitik, ta on Hiina Kommunistliku Partei liige. Ta on 16. märtsist 2013 Hiina välisminister.

Ta sündis aastal 1953 Pekingis. Pärast keskkooli lõpetamist aastal 1969 töötas ta kaheksa aastat Heilongjiangi provintsis. Aastal 1977 pöördus ta tagasi Pekingisse, ta asus õppima Teise Pekingi Võõrkeelte Instituuti aasia ja aafrika keelte teaduskonda, spetsialiseerudes jaapani keelele.

Ta oli aastatel 2004–2007 Hiina suursaadik Jaapanis. 1. juunist 2008 kuni 16. märtsini 2013 oli ta Hiina Riiginõukogu juures oleva Taiwani asjade talituse juht. 16. märtsist 2013 on ta Hiina välisminister.

Isiklikku 
Ta on abielus Hiina peaministri Zhou Enlai sekretäri Qian Jiadongi tütrega, neil on tütar.

Hiina poliitikud
Diplomaadid
Sündinud 1953
Välisministrid
B.B. King

Riley B. King, esinejanimega B. B. King (16. september 1925 Itta Bena, Mississippi osariik – 14. mai 2015 Las Vegas, Nevada) oli Ameerika Ühendriikide bluusimuusik, laulja, helilooja ja kitarrist. B. B. King mõjutas bluusi arengut ja levikut väga palju, seetõttu nimetatakse teda ka bluusikuningaks.

Tema esimesed salvestised ilmusid 1940. aastate lõpus, sellest ajast on King andnud välja rohkem kui 50 albumit. Paljusid neist on nimetatud parimateks bluusialbumiteks, näiteks kontsertalbumit "Live At The Regal" (1965) ja koostöös Bobby Blandiga valminud albumit "Together for the First Time... Live" (1974).

Aastate jooksul kujundas B. B. King Blind Lemon Jeffersoni, T-Bone Walkeri, Mississippi deltabluusi, Django Reinhardti, Charlie Christiani ja teiste muusikute mõjul välja talle ainuomase kitarristiili.

Üldiselt põimuvad B. B. Kingi muusikas traditsiooniline bluus, džäss ja mainstream-pop, kuid tal on ka paar rütmi ja bluusi stiilis lööklaulu, näiteks "Three O'Clock Blues" (1951) ja "You Don't Know Me" (1952).

B. B. King pälvis oma karjääri jooksul 15 Grammy auhinda, viimase neist 2009. aastal albumi "One Kind Favor" eest. 1987. aastal võeti ta Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks. 2006. aastal andis president George W. Bush talle USA Presidendi Vabadusmedali. Ajakiri Rolling Stone paigutas ta 2011. aastal kõigi aegade 100 parima kitarristi seas kuuendale kohale.

Üks Kingi kaubamärke oli musta värvi kitarr nimega Lucille. 1949. aastal oli B. B. Kingil esinemine Arkansases Twistis. Esinemise ajal puhkes kahe mehe vahel ühe naise pärast kaklus. Kakluse ajal aeti ümber tantsusaali soojendanud põlev petrooliumitünn ja põhjustati seeläbi tulekahju. Esialgu saalist välja rutanud King pöördus tagasi kokkuvarisemise äärel olnud põlevasse majja, et päästa oma akustiline Gibsoni kitarr. Päev pärast tulekahju sai King teada, et kakluse ajendiks olnud naise nimi oli olnud Lucille. Sestpeale kutsus B. B. King kõiki oma kitarre (enamasti mõni Gibson ES-335) nimega Lucille.

Viited

Välislingid
Ametlik koduleht
Blueskunkku B.B. King kulki kauan ja pitkälle, yle.fi

Ameerika Ühendriikide lauljad
Ameerika Ühendriikide kitarristid
Sündinud 1925
Surnud 2015
Paul Kossoff

Paul Francis Kossoff (14. september 1950 London – 19. märts 1976) oli inglise rokk-kitarrist, kes sai tuntuks ansambli Free liikmena.

Ta oli näitleja David Kossoffi (eluaastad 1919–2005) poeg. 1966. aastal alustas ta mängimist blues rocki ansamblis Black Cat Bones, mis oli mitmel kontserdil Fleetwood Maci soojendusesineja. Black Cat Bones mängis koos ka pianisti Champion Jack Dupreega.

1968. aasta aprillis asutas Kossoff koos Paul Rodgersi, Andy Fraseri ja Simon Kirke'iga ansambli Free. Ansambel läks laiali 1973. aastal pärast kuuena albumi "Heartbreaker" välja andmist. Samal aastal avaldas Kossoff sooloalbumi "Back Street Crawler" ja asutas samanimelise ansambli, mis avaldas kokku kaks albumit.

Kossoff mängis neljal Ken Hensley demol ja John Martyni albumi "Live At Leeds" (1975) kolmel laulul. Jim Capaldi sooloalbumil "Short Cut Draw Blood" (1975) on kaks Kossoffist inspireeritud laulu: "Seagull" ja "Boy With A Problem". Neist viimasel mängis Kossoff ise kitarril.

Kossoff kannatas narkomaania all ja tema tervis halvenes pidevalt. Ta suri südamepuudulikkuse tõttu kõigest 25-aastasena lennul Los Angelesest New Yorki 1976. aastal. Pärast oma poja surma algatas David Kossoff narkomaaniavastase kampaania.

Ühe Kossoffi kitarridest, 1957. aasta Fender Stratocasteri, ostis pärast tema surma Dave Murray, kes ansambli Iron Maideni liikmena mängis sellel aastatel 1978–1990.

Ajakiri Rolling Stone on valinud Kossoffi kõigi aegade 100 parima kitarristi seas 51. kohale.

Viited

Välislingid 
 Koduleht

Suurbritannia kitarristid
Sündinud 1950
Surnud 1976
Elonna Spriit

Elonna Spriit (19. märts 1934 – 1. detsember 2016) oli Eesti tantsija ja tantsupedagoog.

Ta on olnud kauaaegne ansambel Laine tantsusolist ning varieteestaar.

Tema abikaasa oli Edgar Spriit. Nende poeg on ettevõtja Egon Spriit (snd 1959).

Välislingid
84aastasena laval tantsimas: suudaksin veel spagaatigi teha!, Õhtuleht, 17. november 2010 
JUUBELILÕHNALINE TANTSIJANNA ELONNA SPRIIT, Kuulutaja, 4. aprill 2014 
Elonna käsi tõusis baleriiniliku graatsiaga veel kõrges easki, Õhtuleht, 3. detsember 2016
Suri tantsija Elonna Spriit, ERR uudised, 2. detsember 2016

Eesti tantsijad
Eesti tantsupedagoogid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1934
Surnud 2016
Olivia de Havilland

Olivia Mary de Havilland (1. juuli 1916 Tōkyō – 26. juuli 2020 Pariis) oli Briti-Ameerika Oscariga pärjatud näitleja. Ta mängis oma üle poole sajandi kestnud karjääri jooksul kokku 49 mängufilmis ning oli klassikalise Hollywoodi kuldaja üks tähtsamaid filmitähti. 

Tema õde oli Joan Fontaine, kes sai samuti Oscari.

De Havilland sündis 1916. aastal Jaapaanis Tōkyōs briti vanemate peres. De Havillandi ema Lillian Fontaine (eluaastad 1886–1975) oli samuti näitleja. Kui de Havilland oli kaheaastane, kolisid tema vanemad Tōkyōst USA California osariiki Saratogasse.

De Havilland alustas filminäitlejakarjääri 1935. aastal William Shakespeare'i näidendil põhineva filmiga "Suveöö unenägu" ("A Midsummer Night's Dream"), kus ta mängis Hermiat. Koos Errol Flynniga mängis ta peaosa neljas filmis: "Captain Blood" (1935), "Ratsaväebrigaadi rünnak" ("The Charge of the Light Brigade"; 1936), "Robin Hoodi seiklused" ("The Adventures of Robin Hood"; 1938) ja "Nad surid saapad jalas" ("They Died with Their Boots On"; 1941).

Filmis "Tuulest viidud" mängis ta Melanie Hamiltoni. Rolli eest sai ta parima naiskõrvalosatäitja Oscari nominatsiooni.

1941. aastal sai ta USA kodakondsuse. 1942. aasta Oscarite jagamistel esitatitati de Havilland ja tema õde Fontaine mõlemad Oscarile parima naisnäitleja kategoorias. De Havilland kandideeris filmiga "Hold Back the Dawn" ja Fontaine filmiga "Kahtlustus" ("Suspicion"). Oscari sai Fontaine. Konkurents Oscari pärast tõi õdede vahele paksu verd ja kibestumust, mis püsis aastakümneid. De Havilland võitis 1940. aastatel siiski kaks Oscarit: rollide eest filmis "To Each His Own" (1946) ja "Pärijanna" ("The Heiress"; 1949) – mõlemad parima naispeaosatäitja kategoorias. Pärast 1940. aastaid mängis de Havilland filmides harva. 1980. aastatel mängis ta mitmes telesarjas.

Ta on mänginud kolmes Broadway lavastuses: "Romeo ja Julia" (1951), "Candida" (1952) ja "A Gift of Time" (1962).

Panuse eest filmitööstusse on ta saanud Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe. 2008. aastal andis president George W. Bush talle National Medal of Artsi.

1956. aastast alates elas ta Pariisis.

Viited

Välislingid 

 

Ameerika Ühendriikide filminäitlejad
Ameerika Ühendriikide üle 100-aastased
Sündinud 1916
Surnud 2020
Bludenz

Bludenz on linn Austrias Vorarlbergi liidumaal, Bludenzi ringkonna keskus.

Geograafia 

Bludenz asub Illi jõe ääres, mis on Reini lisajõgi. Seda ümbritsevad Bregenzi metsa mäed põhjas ning Rätikoni ja Silvretta mäed lõunas. Bludenz asub viie oru – Walgau ja Montafon (Ill), Brandnertal, Klostertal kuni Arlbergi kuruni ja Großes Walsertal – kohtumispaigas.

Bludenz on suvekuudel populaarne matka- ja mägijalgratta puhkekeskus, paiknedes teel paljudesse suusakeskustesse (Brand ja Lech). A14 Rheintal/Walgau kiirtee tõttu lõpetusega Bludenzis on linna nimi Austrias hästi tuntud.

Suured ettevõtted on Mondelēz International (Milka šokolaad) ja Fohrenburger (õlu, 5,2 % alkoholi).

Ajalugu 

Arheoloogilised leiud näitavad inimasustuse algust Bludenzi piirkonnas pronksiajal, mis kestis kuni La Tène ajastuni. Bludenzi nimi pärineb keltidelt. Aastal 600 eKr oli seal Rooma sõjaväe harjutusväljak.

Bludenzit ennast on esmakordselt mainitud 830. aasta Reetia seisuste urbaariumis Karolingide impeeriumis. Linna rajas Werdenbergi dünastia, linnaõigused saadi 1274. aastal. Habsburgist Austria hertsogi Friedrich IV viibimine, kes oli äsja Konstanzi kirikukogul riigivande alla pandud, on dokumenteeritud 30. märtsil 1416. Neli aastat hiljem läks Bludenz Habsburgide dünastia Kaugema Austria valduste hulka.

1796. aastal mõrvati Püha Peetruse abikloostris Bludenzis Ignaz Anton von Indermauer.

Aastate jooksul ehitati linnas kirikuid ja losse. Bludenzi ringkonna peakorter asub 18. sajandil ehitatud Gayenhofeni lossis.

Viited 

Austria linnad
Vorarlbergi liidumaa vallad
Voldemar Lemmik

Voldemar Lemmik (5. veebruar 1911 Dno küla, Dno vald, Porhovi maakond, Pihkva kubermang – 20. juuni 1999) oli Eesti trompetist, dirigent ja muusikaõpetaja.

Ta lõpetas 1927. aastal Tallinna Poeglaste Kommertsgümnaasiumi. Aastatel 1928–1936 õppis Tallinna Konservatooriumis trompetit, lõpetas 1943. aastal eksternina (õpetaja Julius Vaks). 

Alates 1934. aastast töötas ta Põltsamaal puhkpilliorkestrijuhina ja aastatel 1941–1971 Põltsamaa Keskkoolis muusikaõpetajana.

Tema juhtimisel taastati 1948. aastal Põltsamaal puhkpilliorkester. Ta asutas 1955. aastal Põltsamaal Eesti esimese naispuhkpilliorkestri ja juhatas seda kuni 1965. aastani. Tema juhtimisel asutati 1959. aastal Põltsamaa Lastemuusikakool ning ta oli samas koolis aastatel 1959–1971 direktor ja aastatel 1959–1968 puhkpilliõpetaja. Tema õpilaste seas on olnud näiteks Uno Naissoo ja Hannes Altrov.

Ta juhatas estraadiorkestreid ning lavastas laulumänge ja operette. Ta juhatas puhkpilliorkestreid XIV, XV ja XVI üldlaulupeol ning oli 1969. aastal XVII üldlaulupeo üks aujuhte.

Alates 1971. aastast töötas ta Tallinnas orkestrandi ja muusikaõpetajana.

Tunnustus
 1996 Põltsamaa linna aukodanik

Kirjandus
 Aleksander Kossatkin. "Voldemar Lemmik – 95". Vali Uudised, 1. veebruar 2006. Lk 4
 Ülle Lätte. "Voldemar Lemmiku 100. sünnipäev tõi Põltsamaale palju rahvast". Vooremaa, 10. veebruar 2011. Lk 6

Eesti muusikud
Eesti trompetistid
Eesti muusikapedagoogid
Põltsamaa Ühisgümnaasiumi õpetajad
Põltsamaa linna aukodanikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1911
Surnud 1999
Helmsley Building

Helmsley Building on 35-korruseline kõrghoone New Yorgis. Selle aadress on 230 Park Avenue ning see asub Manhattani saarel Midtownis East 45th Streeti ja East 46th Streeti tänava vahel.

Kirjeldus 
Warren & Wetmore'i arhitektibüroo projekteeritud uusbarokses prantsuse beaux-arts-stiilis hoone koos art-déco-nüanssidega valmis 1929. aastal ja kandis algselt nime New York Central Building. Hoone oli mõeldud Cornelius Vanderbilti asutatud New York Central Railroad Company peakontoriks. Sama arhitektuuribüroo projekteeris ka vahetus läheduses asuva raudteejaama Grand Central Terminal. Hoone kõrgus pompoosselt üle kogu linna teise mainekama puiestee, enne kui seda hakkasid varjutama modernsed ja postmodernsed pilvelõhkujatest uusehitised, eriti just MetLife Building.

172,5 meetri kõrguse ja 141 200 m² kogupinnaga hoone keskosas asub sammastega dekoreeritud torn ja selle otsas püramiidne katus, mille tipuks on vasega plakeeritud latern. Torni külgedel on 15-korruselised tiibhooned. Öösel on katus ja latern valgustatud, nii nagu on enamik esinduslikumaid hooneid Manhattanil. Fuajee sissepääs on kujundatud priiskava valge travertiini ja marmoriga, koos peeglite ja lühtritega ning malmist ornamentidega liftidega vestibüülis. Liftikabiini laed on värvitud pilvise taeva temaatiliselt. 2002. aastal eemaldati restaureerimise käigus kullavärv, millega oli kaetud suurem osa dekoratiivsetest messingist ja kivimaterjalist pindadest.

Kuigi Hemsley Building tundub küll kirdest vaadatuna Park Avenue puiestee visuaalse lõpp-punktina, siis autoliiklus siseneb ja väljub 90-kraadise nurga all viaduktina läbi kahe portaali maja alumistel korrustel ja suundub Grand Central Terminali kõrvalt kõrgendatuna edasi edelasse. Hoone all jooksevad veel lisaks raudteejaamast lähtuvad raudteed mööda Park Avenue maa-alust osa. Enne New York Central Railroadi raudteede elektrifitseerimist aastatel 1912–1913 asus samas kohas auruvedurite depoo-hoov.

Mälestisväärsus 
New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon määras hoone 1987. aastal kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark).

Fotogalerii

Vaata ka 
 Grand Central Terminal

Välislingid 

 Hemsley Buildingu hoone kirjeldus ja pildid veebilehel www.nyc-architecture.com

Beaux-Arts
Midtown Manhattani pilvelõhkujad
Ann Linde

Ann Christin Linde (sündinud 4. detsembril 1961 Helsingborgis on Rootsi poliitik, Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei liige, alates 10. septembrist 2019 Rootsi välisminister. Ta oli alates 25. maist 2016 10. septembrini 2019 Rootsi Euroopa asjade minister ja kaubandusminister (Stefan Löfveni valitsuses).

Ta töötas 1990. aastatel Rootsi riigikantseleis, sealhulgas Rootsi kaubandus- ja Euroopa asjade ministri Mats Hellströmi ja kaitseministri Björn von Sydowi nõunikuna. Aastatel 2000–2013 oli ta Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei rahvusvaheline sekretär, olles samaaegselt ametis Olaf Palme Rahvusvahelises Keskuses. Aastatel 2013–2014 töötas ta Brüsselis Euroopa Sotsialistliku Partei rahvusvaheliste suhete osakonnas.

25. maist 2016 on ta Rootsi Euroopa asjade minister ja kaubandusminister (Stefan Löfveni ja Magdalena Anderssoni valitsuses).

Rootsi välisministrid
Sündinud 1961
Läänemaailm (telesari)

"Läänemaailm" (inglise Westworld) on Ameerika Ühendriikide telesari.

Sarja loojad on Jonathan Nolan ja Lisa Joy. Telesari põhineb 1973. aasta samanimelisel filmil. Sarjale on muusika loonud saksa helilooja Ramin Djawadi. 

Tegevus toimub Läänemaailma-nimelises vesternistiilis lõbustuspargis, mille elanikud on tehisintellektid, keda pargi terminoloogias nimetatakse "võõrustajateks". Pargis käivad inimesed ehk "külastajad".

Ühe osa tootmine läks HBO-le ja Warner Brosile keskmiselt maksma 8–10 miljonit dollarit, ning kogu esimene hooaeg keskeltläbi 100 miljonit dollarit. Sari on filmitud 35 mm filmile.

Viited 

Ameerika Ühendriikide draamasarjad
HBO telesaated
Vagel-ebaheinik

Vagel-ebaheinik (Lepista personata) on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seeneliik.

Esimesena kirjeldas seda liiki teaduslikult 1818. aastal rootsi mükoloog Elias Magnus Fries nime all Agaricus personatus. 1871. aastal andis inglise mükoloog Mordecai Cubitt Cooke liigile selle praeguse nime Lepista personata. Liigiepiteet personatus tähendab ladina keeles 'varjatud' või 'peidetud'.

Vagel-ebaheinik on morfoloogiliselt lähedane lilla ebaheinikuga (Clitocybe nuda).

Seene kübar on noorena poolkerakujuline või kumer, vanemaks muutudes muutub see peaaegu lamedaks ja on kuni 16 cm lai. Kübar on hügrofaanne, mis tähendab seda, et muudab sõltuvalt niiskustingimustest värvi. Kübara värvus on tavaliselt kahvatupruunikas või -hallikas, mõnikord ka violetse tooniga. Kübara alaosale on nõgusalt külge kasvanud roosakad, valkjad või helepruunid eoslehekesed.

Seene jalg on silinderjas ja kaetud kahvatulillaka kiulise võrgustikuga, mis vanematel seentel tuhmub. Jalg on võrreldes kübara ja eoslehekestega kontrastne. Jalg on 6–7 cm pikk ja 2,5–3 cm jäme. Seene viljaliha on valkjas ja maitselt mahe. Eosed on laielliptilised, mõõtmetega 6–8 × 4–5 mikromeetrit. Eospulber on kahvaturoosa.

Vagel-ebaheinik on Euroopas laialt levinud. Ta kasvab avatud rohumaadel, parkides, karjamaadel, metsalagendikel ja metsaäärtes. Erinevalt lillast ebaheinikust ei kasva ta metsades. Vagel-ebaheinik võib moodustada seeneringe. Eestis esineb ta Põhja- ja Lääne-Eestis ning saartel lubjarikkal pinnasel. Viljakehad ilmuvad septembris ja neid võib leida kuni novembrini.

Vagel-ebaheinikut peetakse hinnaliseks ja väga maitsvaks söögiseeneks, kuid ta võib tundlikel inimestel esile kutsuda allergilisi reaktsioone.

2016. aastal on vagel-ebaheinik Saksamaa aasta seen.

Viited

Välislingid 
 

Heinikulised
Plaza Hotel

Plaza Hotel on New Yorgis Manhattanil Midtownis asuv 20-korruseline luksushotellist ja korterelamust kõrghoone Viienda puiestee ääres ning Grand Army Plaza väljaku kõrval Central Parki lõunanurga vahetus läheduses. See kuulub ettevõttele Sahara India Pariwar. Hoone varasem omanik oli aastatel 1988–1995 Donald Trump.

Kirjeldus
76-meetri kõrguse ja 122-meetri pikkuse peene hotelli projekteeris arhitekt Henry Janeway Hardenbergh ja see valmis 1907. aastal. Arhitektuuriliselt on see ehitatud historitsistlikus prantsuse uusrenessanslikus châteauesque-stiilis koos uusbaroksete beaux-arts ilmingutega. Hoone ehitus maksis 12,5 miljonit USA dollarit ja see avati 1. oktoobril 1907. 

Hotell on populaarne ööbimispaik kuulsuste seas ja on olnud paljude filmide võttepaigaks.

Mälestisväärsus
See on New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjoni poolt määratud kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark) 1988. aastal. Lisaks kuulub see Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikusse Registrisse (National Register of Historic Places) ning on ka koos Waldorf-Astoriaga ainukesed hotellid, mis on saanud USA Rahvuslikuks Ajalooliseks Mälestusmärgiks (National Historic Landmark).

Galerii

Kirjandus
 Julie Satow, "The Plaza: The Secret Life of America's Most Famous Hotel" (Kirjastaja: Twelve, June 2019) ISBN 1455566675

Välislingid

Plaza Hotel hoone kirjeldus ja pildid veebileheküljel www.nyc-architecture.com

Beaux-Arts
Midtown Manhattani pilvelõhkujad
National Register of Historic Places
Hotellid
Hiina-Prantsuse sõda

Hiina-Prantsuse sõda oli Hiina ja Prantsusmaa vahel toimunud piiratud ulatusega sõjaline konflikt, mis kestis 1884. aasta augustist kuni 1885. aasta aprillini. Konflikti lõppedes teatasid mõlemad osapooled võidu saavutamisest.

Sõja tulemusena kaotas võimu Jules Ferry valitsus, kuid Prantsusmaa saavutas siiski pea kõik soovitud eesmärgid – Qingi dünastia tunnustas Prantsusmaa protektoraati Põhja-Vietnami üle.

Vaata ka
Prantsuse Indohiina
Esimene oopiumisõda
Teine oopiumisõda

Viited 

Sõjad
Qingi dünastia
Prantsusmaa Kolmas Vabariik
Prantsusmaa sõjandus
Epp Hansberg

Epp Hansberg (sündinud 4. veebruaril 1944) on eesti pianist ja muusikapedagoog.

Ta lõpetas 1962. aastal Tartu Muusikakooli Aleksandra Sarve klaveriklassi. 1969. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi Anna Klasi ja Valdur Rootsi klassi. 

1966. aastast on ta töötanud Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli klaveriõpetaja ja kontsertmeistrina.

Aastatel 1988–2005 oli ta ka Tartu Ülikooli Akadeemilise Naiskoori kontsertmeister.

Tunnustused
1989 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
1989 XIII vabariikliku lauljate konkursi parim kontsertmeister

Viited

Eesti pianistid
Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Sündinud 1944
Kauboi

Kauboi (inglise keeles cowboy) on loomakarjus, kes valvab veiseid ja täidab muid ülesandeid Põhja-Ameerika rantšodes, traditsiooniliselt hobuse sadulas. 19. sajandi lõpu ajaloolised Ameerika kauboid said alguse Põhja-Mehhiko vaquerode traditsioonist, kuid omandasid iseseisva tähenduse ja muutusid legendaarseiks. Üks kauboide alamliike (inglise keeles wrangler) tegeles spetsiaalselt veiste karjatamiseks kasutatud hobustega. Rantšotöö kõrval töötavad või osalevad mõned kauboid rodeotes. 

Naissoost kauboid nimetatakse inglise keeles cowgirl; see sõna esines esmakordselt 19. sajandi lõpul. Naiskauboide ajaloole on pööratud vähem tähelepanu, kuid tänapäeval on leidnud kinnitust nende võime täita samu ülesandeid ning naiskauboide saavutused on pälvinud samasuguse austuse. Samasuguseid ülesandeid täitvaid loomakarjuseid esineb mujalgi maailmas, eriti Lõuna-Ameerikas ja Austraalias.

Kauboide sügavad ajaloolised juured ulatuvad Hispaaniasse ning varaseimate Euroopa asunikeni Ameerikas. Sajandite vältel kujundasid erinevused maastikus, kliimas ja eri kultuuride loomakasvatustavades eri stiile varustuses, rõivastuses ning loomade käsitsemises. Kuna praktilised kauboid kohanesid tänapäeva maailmaga, on mõningal määral muutunud ka kauboide varustus ja tehnikad, ehkki paljud klassikalised traditsioonid on püsinud tänini.

Ametid
Metsik Lääs
Jimmy Durante

James Francis Durante (tuntud enam nime all Jimmy Durante; 10. veebruar 1893 Brooklyn, New York – 29. jaanuar 1980 Santa Monica, California) oli USA laulja, pianist, koomik ja näitleja. Tema hüüdnimi oli "The Great Schnozzola", mis viitas tema suurele ninale. Talle olid omased New Yorgi aktsent ja džässimõjutustega laulud. 1952. aastal pälvis ta Emmy auhinna.

Jimmy Durante sündis 10. veebruaril 1893 New Yorgis Brooklynis katoliku peres. Tema vanemad olid itaalia päritolu. Ta sai hariduse Püha Malakia katoliiklikus kirikukoolis (Saint Malachy's Roman Catholic Church) Manhattanil.

16-aastaselt mängis Durante New Yorgi džässklubides klaverit. 1920. aastatel esines ta koos Lou Claytoni ja Eddie Jacksoniga vodevillides. Ta mängis ka mitmes Broadway lavastuses.

Durante alustas filmides näitlemist 1930. aastatel. Ta mängis mitmes komöödiafilmis koos tummfilmiajastu legendi Buster Keatoniga. Durante'i tuntumad osatäitmised filmides olid "The Wet Parade" (1932), "Broadway to Hollywood" (1933), "The Man Who Came to Dinner" (1942), kus ta mängis Harpo Marxi põhjal loodud tegelast Banjot, "Ziegfeldi narrused" ("Ziegfeld Follies"; 1946), "Billy Rose's Jumbo" (1962;, põhines 1935. aasta muusikalil) ja "See meeletu, meeletu maailm" ("It's a Mad, Mad, Mad, Mad World"; 1963).

1930. ja 1940. aastatel esines ta paljudes raadiosaadetes.

1950. aastatel esines ta telesarjades "Four Star Revue" ja "The Jimmy Durante Show". Ta oli tuntud selle poolest, et sõnas paljude raadio- ja telesaadete lõpus "Good night, Mrs. Calabash, wherever you are" ("Head ööd, proua Calabash, kes iganes te olete").

Durante suri 29. jaanuaril 1980 Californias Santa Monicas 86-aastasena kopsupõletikku. Ta maeti Holy Cross Cemetery kalmistule Californias Culver Citys.

2007. aastal võeti ta National Radio Hall of Fame'i liikmeks. Tal on Hollywoodi kuulsuste alleel kaks omanimelist tähte, üks filmi- ja teine raadiokarjääri eest.

Viited

Välislingid 
 

Ameerika Ühendriikide lauljad
Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1893
Surnud 1980
R. Edward Freeman

R. Edward Freeman (sündinud 18. detsembril 1951 Columbuses Georgia osariigis) on Ameerika filosoof ja professor Virginia Ülikooli Dardeni ärikoolis, tuntud tänu sidusrühmade teooriale ja äriuuringutele. 

Ta sündis aastal 1971 Columbuses Georgia osariigis. Aastal 1973 omandas Freeman bakalaureusekraadi Duke'i Ülikoolis matemaatika ja filosoofia erialal. Doktorikraadi omandas ta Washingtoni ülikoolis filosoofia erialal.

Töö 
R. Edward Freeman on ärijuhtimise professor Virginia Ülikoolis ja Olssoni eetikakeskuses. Ta on pikaaegne Olssoni eetikakeskuse liige ja algatuse "Äri ühiskonnas" akadeemiline direktor. Lisaks on ta usuõpetuse professor ja praktilise eetika teaduskonna nõunik Virginia Ülikoolis. Freeman on sealse ärieetika instituudi ümarlaua akadeemiline juht. Ta tegutseb korralise täiend- ja külalisprofessorina Kopenhaageni, Nyenrode, Monashi ja Nottinghami ülikoolides. Varem on Freeman õpetanud Minnesota ülikoolis ja Pennsylvania ülikooli Whartoni koolis.

Autasud 
Madridis asuv Comillase ülikool on hinnanud Freemani audoktori tiitliga töö eest sidusrühmade teooria ja ärieetikaga. Ta on saanud mitmeid õpetamisalaseid auhindu Whartoni, Minnesota, Dardeni, Humboldti ja Virginia ülikoolilt. Professor Freeman on saanud elutööauhinna Maailma Ressursside Instituudilt ja Aspeni instituudilt, Humboldti ülikooli konverentsil ettevõtte sotsiaalsest vastutusest ja ärieetika ühingult. Freeman on teinud koostööd paljude tippjuhtide ja ettevõtetega üle maailma.

Avaldatud kirjutiste näiteid 
 1984 – "Strategic Management: A Stakeholder Approach"
 1988 – "Corporate strategy and the search for ethics" koostöös Daniel R. Gilbertiga
 2007 – "Managing for Stakeholders: Survival, Reputation and Success" koostöös Jeffrey Harrisoni ja Andrew C. Wicksiga. Yale University Press
 2009 – "Business ethics: a managerial approach" koostöös Andrew C. Wicksi ja Patricia H. Werhane'iga
 2010 – "Stakeholder Theory: The State of the Art" koostöös Jeffrey S. Harrisoni ja Andrew C. Wicksiga
Freeman on olnud autoriks või toimetajaks rohkem kui kahekümnele köitele ning sajale artiklile sidusrühmade juhtimise, äristrateegia ja -eetika teemal.

Sidusrühmade teooria 
Sidusrühmade teooria on ettevõtte juhtimist ja ärieetika käsitlev teooria, mille lõi Boka ning mida Freeman harutas lahti oma raamatus "Strategic Management: A Stakeholder Approach". Sidusrühmade teooria väidab, et äriedu tagamiseks peab see looma väärtuse nii klientidele, tarnijatele, töötajatele, kogukonnale, investoritele, pankadele ning teistele inimestele, kel on raha. Ühtegi neist osalistest ei saa käsitleda eraldi ja ettevõtte juhi töö on leida see, mis aitab kõikide nende sidusrühmade huve viia samas suunas edasi. Sidusrühmade teooria rõhutab, et iga sidusrühm on äri edu jaoks oluline ja nende ühiste puutepunktide leidmises peitub juhi roll.

Lisaks 
Freeman on terve elu õppinud sõjakunste, filosoofiat ja bluusi. Freeman on üks Red Goat Recordsi rajajaid.

Viited 

Ameerika Ühendriikide filosoofid
Sündinud 1951
Whitehall Building

Whitehall Building koos juurdeehitise Greater Whitehalliga on 20- ja 31-korruseline paariskõrghoone New Yorgis Lower Manhattani lõunatipus aadressil Battery Place 17. Mõlema hoone alune pind moodustab kokku 4786 m², kuna Hudsoni jõelt oli maad juurde võidetud, siis on tegu maatäitelise alaga, mis nõudis ehitustegevuseks ebatavalist tüüpi vundamenti.

Lesser Whitehall 
Originaalne 78,94 meetri kõrgune Whitehall Building ehk Lesser Whitehall kontorihoone ehitati aastatel 1902–1904 kaugele merelahele nähtavale krundile. Selle projekteeris arhitekt Henry Hardenbergh üle Battery Parki merele paistvate julgete tunnusjoonte ja dramaatilise värvilahendusega lubjakivist uusrenessansliku fassaadiga. Whitehall Building sai nime kunagi 17. sajandil vahetus läheduses asunud Uus-Amsterdami faktooria peajuhataja Peter Stuyvesantile kuulunud kodu "Valge Koda" järgi. Üks kontoriüürnikke oli laevapukseerimise ettevõte Moran. Kuna raadiosaatjaid ei oldud veel leiutatud, siis kasutati maja katusel teleskoobiga varustatud valvemehi, kes sissetulevate laevade märkamisel kasutasid inimpikkust ruuporit, et karjuda juhiseid Morani paljudele pukseritele sadamas.

Greater Whitehall 
Aastail 1908–1910 ehitati hoone edust tingituna selle taha sellest üle kõrguv 129,24 meetri kõrgune juurdeehitis Greater Whitehall. Kõrvalhoone projekteeris arhitektuuribüroo Clinton & Russell kasutades rohkem prantsuse uusbarokseid beaux-arts-stiili elemente. Avamise ajal 1911. aastal oli see suurim bürooehitis New Yorgis.

Manhattani kõrghoonestuse visuaalne algus 
Kahekesi loovad need visuaalselt dramaatilise sissejuhatuse pilvelõhkujatega ärikvartalitele nende taga Manhattanil. 1999. aastal ehitati hooned ümber korterelamuiks ning 2000. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon hoonekompleksi kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark).

Galerii

Välislingid

Whitehall Building hoone kirjeldus ja pildid veebilehel www.nyc-architecture.com

Beaux-Arts
Lower Manhattani pilvelõhkujad
Harrison Dillard

William Harrison Dillard (8. juulil 1923 Cleveland, Ohio osariik – 15. november 2019 Cleveland, Ohio osariik) oli USA kergejõustiklane, neljakordne olümpiavõitja. 

Ta on ainus, kes võitnud olümpiakulla nii 100 meetri jooksus kui ka 110 meetri tõkkejooksus. 

Kui Dillard oli 13-aastane, kinkis kolmekordne olümpiavõitja Jesse Owens talle naelikud, mida ta kasutas kuni nende kulumiseni.

1941. aastal asus Dillard õppima Baldwini-Wallace'i kolledžis Bereas Ohios. Kahe aasta pärast astus ta väeteenistusse. Hiljem tuli ta neli korda üliõpilasmeistriks 120 ja 220 jardi tõkkejooksus. Aastatel 1947–1979 püsis ta võitmatu 82 tõkkejooksuvõistlusel, kuid ei suutnud sel alal olümpiamängudele pääseda. Siiski jõudis ta olümpiamängudele 100 meetri jooksus. Londoni olümpiamängudel edestas ta 100 meetri jooksus kaasmaalast Barney Ewelli, kusjuures võitja selgitati esimest korda olümpiamängude ajaloos fotofiniši abiga. Lisaks võitis Dillard kuldmedali veel 4×100 m teatejooksus.

1952. aasta Helsingi suveolümpiamängudel tuli ta olümpiavõitjaks oma põhialal 110 meetri tõkkejooksus. Neljanda olümpiakülla võitis ta 4×100 m teatejooksus.

Silmapaistva startijana oli Dillard sisevõistlustel peaaegu võitmatu. Ta tuli aastatel 1947–1953 seitse korda ja uuesti 1955. aastal 60 jardi jooksus USA amatööride meistriks. 1955. aastal autasustati teda riigi parimale amatöörsportlasele antava James E. Sullivani auhinnaga.

2013. aastal võeti ta IAAFi kuulsuste halli liikmeks.

Viited

Välislingid 
 Harrsion Dillard. olympic.org
 
 

Ameerika Ühendriikide tõkkejooksjad
Ameerika Ühendriikide jooksjad
Sündinud 1923
Surnud 2019
20 Exchange Place

20 Exchange Place või varasema nimega City Bank-Farmers Trust Building on 57-korruseline algselt kontoripindadega kõrghoone Lower Manhattani ärikeskuses New Yorgis. See on ehitatud kvartalisse, mis asub Exchange Place'i, Beaver Streeti ja William Streeti ning Hanover Streeti tänavate vahel.

225,9 meetri kõrgune peen "modernselt klassikaline" art déco stiilis ehitis valmis aastatel 1930–1931. Selle projekteeris arhitektuuribüroo Cross & Cross (samad arhitektid projekteerisid ka General Electric Buildingu), ning algkavandi järgi pidi sellest saama maailma kõrgeim hoone. Ülemaailmne majanduskriis vähendas torni ettenähtud kõrgust, muutes selle valminuna siiski linna neljandaks kõrgeimaks hooneks, mis on linnapildis üks silmapaistvamaid. Peamine osa hoonest 16. ja 57. korruse vahel on muudetud elamispinnaks, selle käigus restaureeriti ka hoone lubjakivist fassaad, mis oli aja jooksul tuhmunud ja sai tagasi oma algse valge ilme. Kõrghoonet on näidatud mitmes teleseriaalis ja kinofilmis nagu "Keegi seestpoolt" ("Inside Man"; 2006), "Ülisalajane" ("Fringe"), "Wall Street" (1987) ja "Imeline Ämblikmees 2" ("The Amazing Spider-Man 2"; 2014). 1996. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon hoone kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark).

Pildigalerii

Välislingid

Hoone 20 Exchange Place ametlik koduleht
Hoone 20 Exchange Place kirjeldus ja pildid veebilehel www.nyc-architecture.com

Lower Manhattani pilvelõhkujad
Hinno Jurri

Hinno Jurri (18. detsember 1935 – 13. märts 1998) oli eesti insener.

1967. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna masinaehitustehnoloogia, metallilõikepinkide ja -instrumentide eriala.

1980. aastatel töötas ta tootmiskoondise Talleks peainsenerina. 1990. aastate alguses oli ta Eesti Masinatööstuse Liidu direktor.

Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Tunnustused
1982 Eesti NSV teeneline insener

Viited

Välislingid
Rahvusarhiivi fotode andmebaas. Tallinna Mehaanikatehase noored ratsionaliseerijad Hinna Jurri ja Uno Tamre (1959)

Eesti insenerid
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Eesti NSV teenelised insenerid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1935
Surnud 1998
Eesti 2017. aasta riigieelarve

Eesti 2017. aasta riigieelarve on Eesti keskvalitsuse 2017. aasta eelarve. Valitsus algatas 2017. aasta riigieelarve seaduse menetlemise 28. septembril 2016. Seadus läbis esimese lugemise 26. oktoobril 2016 ja teise lugemise 16. novembril 2016.

Riigieelarve menetlemise algatas Taavi Rõivase teine valitsus, riigieelarve menetlemise ajal toimus valitsuse vahetus – 23. novembril 2016 asus ametisse Jüri Ratase esimene valitsus.

Riigieelarve tulude mahuks plaaniti 9,42 miljardit eurot, mida oli 592 miljoni euro ehk 6,7 protsendi võrra enam 2016. aastaks prognoositust. Riigieelarve kulud kasvasid 2016. aastaga võrreldes 650 miljonit eurot ehk 7,3 protsenti 9,57 miljardi euroni.

Viited

Välislingid 
 Riigikogu: 2017. aasta riigieelarve seadus 303 SE
 Rahandusministeerium: Riigieelarve 2017
 Delfi teemalehed: Riigieelarve 2017
 Eelarvenõukogu: riigieelarve kinnitati enne meie arvamusega tutvumist, Ärileht, 29. september 2016
 Kristel Härma, Valitsus turgutab majanduse asemel sotsiaaltuge, Äripäev, 20. oktoober 2016

2017
2017. aasta Eestis
Lawrence'i maakond (Lõuna-Dakota)

Lawrence'i maakond (Lawrence County) on maakond USA-s Lõuna-Dakota osariigis.

Maakonna halduskeskus on Deadwood. Suurim linn on Spearfish.

Maakonna pindala on 2072 km². Veepindala on 1 km².

Elanike arv on 2015. aasta seisuga arvestuslikult 24 827. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanikke 24 097. Asustustihedus on 12 in/km².

Naabermaakonnad 
 Butte'i maakond (põhjas)
 Meade'i maakond (idas)
 Penningtoni maakond (lõunas)
 Westoni maakond, Wyoming (edelas)
 Crooki maakond, Wyoming (läänes)

Ajalugu 
Lawrence'i maakond moodustati 11. jaanuaril 1875 ja organiseeriti 1877. aastal.. Maakond on saanud nime John Lawrence, kes sai 1877. aastal maakonna varahoidjaks.

Maanteed 

 Interstate 90
 U.S. Highway 14
 U.S. Highway 85
 U.S. Highway 385
 South Dakota Highway 34

Kaitsealad 
 Black Hillsi metsakaitseala (osa)

USA Ajalooliste Paikade Riikliku Registrisse on kantud Lawrence'i maakonnas 53 objekti.

Linnad ja asulad 

 Central City
 Deadwood
 Lead
 Spearfish
 Whitewood

Viited

Välislingid 

 Lawrence'i maakonna koduleht

Lõuna-Dakota maakonnad
Tuolumne maakond

Tuolumne maakond (Tuolumne County) on maakond USA-s California osariigis Sierra Nevadas.

Maakonna halduskeskus ja ainus linn on Sonora.

Maakonna pindala on 5890 km². Veepindala on 140 km².

Elanike arv on 2015. aasta seisuga arvestuslikult 53 709. 2010. aasta rahvaloenduse järgi oli elanikke 55 365. Asustustihedus on 9,12 in/km².

Ajalugu 
Maakond on üks California algsetest maakondadest, mis moodustati 18. veebruaril 1850. Maakond varem oli tuntud ka kui Oro maakond. Osa maakonna territooriumist loovutati 1854. aastal Stanislausi maakonnale ja 1864. aastal Alpine'i maakonnale.

Sõna Tuolumne tuleneb arvatavasti indiaani keele sõnast talmalamne ja tähendab 'palju kivist maju'.

Geograafia 
 Alpine'i maakond (põhjas)
 Calaverase maakond (loodes)
 Stanislausi maakond (edelas)
 Mariposa maakond (lõunas)
 Madera maakonda (kagus)
 Mono maakond (idas)
 Mercedi maakond (edelas)

Maanteed 
 California State Route 49
 California State Route 108
 California State Route 120

Kaitsealad 

 Yosemite rahvuspark (osa)
 Stanislausi metsakaitseala (osa)
 Calaveras Big Trees State Park
 Carson-Icebergi ürgloodusala
 Emigranti ürgloodusala

Linnad ja asulad

Välislingid 

 Ametlik koduleht

California maakonnad