joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Guglielmo Marconi

Guglielmo Marconi [gulj'elmo mark'ooni] (25. aprill 1874 Sasso Marconi (Bologna lähedal) – 20. juuli 1937 Rooma) oli vastava hariduseta itaalia insener, keda peetakse sageli raadio leiutajaks.

Marconi sündis Bologna lähedal. Tema isa oli jõukas itaalia maaomanik Giuseppe Marconi ja ema iirlanna Annie Jameson.

Kuigi samal ajal Marconiga tegeles raadio väljatöötamisega teisigi teadlasi, peetakse Marconit "raadio isaks", sest tema süsteem saavutas laialdase leviku ning ta sai ka esimesena patendi.

Marconi demonstreeris morsetähestiku raadio teel ülekannet Inglismaal Salisbury lähedal 1896. aastal, suurendades saatja ja vastuvõtja kaugust 2 kilomeetrilt 6 kilomeetrini. 13. mail tegi ta esimese raadioülekande üle vee Lõuna-Walesis Lavernock Pointist Flatholmi saarele. 2. juulil 1897 sai ta patendi "elektriimpulsside ja signaalide ülekandmise ja selleks vajaminevate aparaatide täiustamise" kohta. Samal aastal asutas ta Londonis ettevõtte Wireless Telegraph Trading Signal Company, mis avas raadiotehase Chelmsfordis.

Marconi ei olnud teadlik Nikola Tesla ja Aleksandr Popovi samalaadsetest katsetustest ja saavutustest. Samas toetus Marconi India teadlase Jagadish Chandra Bose paar aastat varem avalikustatud uuringutele.

Tunnustus
Guglielmo Marconi valiti 1901. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks.

1909. aastal sai ta koos Karl Ferdinand Brauniga Nobeli auhinna füüsikas traadita telegraafi arendamise eest.

Eraelu 
16. märtsil 1905 abiellus Marconi Edward Donough O'Brieni, 14. paruni Inchiquini tütre Beatrice O'Brieniga (1882–1976). Neil sündis kolm tütart: Degna (1908–1998), Gioia (1916–1996) ja kolmas, kes elas kõigest mõne nädala, ning poeg Giulio (1910–1971). Abielu lahutati 1924 ja tühistati 1927.

1923. aastal astus ta Itaalia fašistlikku parteisse. Benito Mussolini tegi temast Accademia dei Lincei presidendi. Ametikohast tulenevalt kuulus Marconi ka fašistliku erakonna suurnõukokku. Marconi oli aktiivne fašist, pooldades näiteks Abessiinia sõda.

15. juunil 1927 abiellus Marconi Maria Cristina Bezzi-Scaliga (1900–1994). Mussolini oli Marconi pulmas . Abielust sündis tütar Elettra (1930).

Välislingid
Citizendiumi artikkel
 Guglielmo Marconi Nobeli auhinna lehel

Itaalia leiutajad
Nobeli füüsikaauhinna laureaadid
Sündinud 1874
Surnud 1937
Heilbronn

Heilbronn on linn Saksamaal  Baden-Württembergi liidumaal Stuttgardi ringkonnas. Asub Neckari kaldal.
Linna ümbritsevad madalad mäed.

Ajalugu 

Heilbronni on mainitud esmakordselt 741. aastal  villa Helibrunna nime all. Aastal 841 asus seal Ludwig Sakslase õukond. Linnaõigused sai Heilbronn 1225. aastal.

Kolmekümneaastase sõja ajal sai linn tõsiselt kannatada.

Teise maailmasõja lõpus pommitati Suurbritannia ja USA õhurünnakutes linn maatasa.

Viited

Välislingid 

Heilbronni koduleht

Baden-Württembergi linnad
Baden-Württembergi vallad
Kesk-Euroopa aeg

Kesk-Euroopa aeg (inglise keeles Central European Time, lühend CET) on üks vööndiaja UTC + 1 h nimetustest, mida kasutatakse eeskätt Euroopas. Kesk-Euroopa aeg on seega maailmaajast üks tund ees. Kesk-Euroopa suveaeg on maailmaajast ees kaks tundi.

Kesk-Euroopa aeg kehtib suuremas osas Euroopa Liidu liikmesriikides, välja arvatud Iirimaa, Suurbritannia ja Portugal (neis kehtib Lääne-Euroopa aeg), samuti Soome, Eesti, Läti, Leedu, Kreeka ja Küpros (neis kehtib Ida-Euroopa aeg). Kesk-Euroopa aeg on kasutusel ka Šveitsis, Norras, Andorras, Monacos, Vatikanis, San Marinos, Liechtensteinis, Bosnia ja Hertsegoviinas, Serbias, Montenegros, Albaanias, Põhja-Makedoonias ning Horvaatias.

Eestis kehtis Kesk-Euroopa aeg aastail 1918–1919 ja Saksa okupatsiooni ajal 1941–1944.

Vaata ka 
 Ajavöönd
 Vööndiaeg
 Suveaeg
 Kellaaeg

Ajavööndid
Mitte rajoon (Berliin)

Mitte on linnarajoon Berliinis, mis hõlmab kesklinna. Mittes asetsevad Saksamaa tähtsaimad valitsusorganid nagu Liidupäev (Riigipäeva hoones), Liidunõukogu ja Liiduvalitsus.

Mitte pindala on 39,47 km² ja seal elab 30. novembri 2009 seisuga 333 534 inimest.

Mitte linnaosad on Mitte, Tiergarten, Hansaviertel, Wedding, Gesundbrunnen ja Moabit.

Mitte ajalugu langeb kuni 20. sajandini kokku Berliini ajalooga. Alles sel ajal hakkas Berliin laienema väljapoole tänapäeva Mitte maa-ala.

1961–1990 kuulus Mitte Ida-Berliini koosseisus Saksa DV-sse. Mitte oli põhjast, läänest ja lõunast ümbritsetud Berliini müüriga, millest on säilinud kõigest üksikud lõigud. Mitte piiril oli kaks kontrollpunkti, mille kaudu pääses Lääne-Berliini.

1. jaanuaril 2001 toimus Berliinis haldusreform. Endise Mittega ühendati varem Lääne-Berliini kuulunud Wedding ja Tiergarten.

Mittest voolab keskelt läbi Spree jõgi. Jõe keskel asub Muuseumisaar, millel asub Berliini katedraal ja hulk muuseume. Mitte keskväljak on Alexanderplatz, kust saab edasi sõita metroo, trammi, rongi ja bussiga. Alexanderplatzil asub ka teletorn, mis on Saksamaa kõrgeim ehitis.

Berliini Mitte rajooni vapp kinnitati ametlikult 9. oktoobril 2001 pärast rajooni piiride laiendamist. Selle kujundas Theodor Lorenz (1929–2005).

2006. aastal valiti linnarajooni halduskogu, kuhu kuulub 55 saadikut. Nendest 19 esindab sotsiaaldemokraate, 11 kristlikke demokraate, 11 rohelisi, 7 Vasakparteid 7, vabu demokraate 3, Töö ja Sotsiaalse Õigluse Parteid 2 ja halle pantreid 2. Linnarajoonivanemaks valiti sotsiaaldemokraat Christian Hanke.

2011. aastal valitud halduskogus esindab 18 saadikut sotsiaaldemokraate, 15 rohelisi, 10 kristlikke demokraate, 6 Vasakparteid ja 5 Piraadiparteid.

Vaatamisväärsused 

Enamus Berliini ajaloolise tähtsusega vaatamisväärsusi asub Mittes.

Teletorn (Fernsehturm)
Punane raekoda (Rotes Rathaus)
Alexanderplatz
Humboldti ülikool (Humboldt-Universität)
Riigipäevahoone (Reichstagsgebäude)
Potsdami väljak (Potsdamer Platz)
Gendarmenmarkt (Berliini ilusaim plats koos Saksa ja Prantsuse toomkirikuga ning kontserdihoonega)
Kroonprintsi palee (Kronprinzenpalais)
Maarja kirik (Marienkirche)
Nikolai kvartal (Nikolaiviertel)
Nikolai kirik (Nikolaikirche)
Muuseumisaar (Museumsinsel)
Unter den Linden
Friedrichstraße
Brandenburgi värav (Brandenburger Tor)
Bellevue loss (Schloss Bellevue)

Välislingid 

Ametlik sait

Berliini linnarajoonid
Liidupäev

Liidupäev (Bundestag) on kahekojalise Saksamaa parlamendi valitav koda. Liidupäev vastab oma ülesannete poolest teiste maade parlamentide alamkojale, kuigi Saksamaa põhiseaduses ei ole sätestatud alam- ja ülemkoda. Parlamendi teiseks kojaks on Bundesrat ehk Liidunõukogu. Liidupäeva liikmed valitakse neljaks aastaks. 

Seal on 598 regulaarset mandaati, millele võivad lisanduda mõned üksikud otsemandaadid. Liidupäeva otsepädevuses on kaitse- ja välispoliitika, muudes seadusküsimustes peab liidupäeva vastu võetud seadus ka veel liidunõukogust toetuse saama. Kui Saksamaa kavatseb väljaspool oma piire sõjaväelist abi osutada, ei tohi enne operatsiooni alustada, kuni liidupäev on selle operatsiooni heaks kiitnud. See kehtib ka rahuvalveoperatsioonide kohta.

Saksamaa valimissüsteem
Valimissüsteem on Saksamaal segasüsteem. Igal valijal on kaks häält. Esimene hääl läheb oma ringkonna lemmiknimekirja kandidaadile, teine hääl läheb valija lemmiknimekirjale. Pooled Bundestagi parlamendikohad jagatakse ühemandaadilistes ringkondades lihthäältenamuse põhimõttel (võitja võtab kõik). Ülejäänud pooled parlamendikohad jaotatakse teise hääle põhjal. Nimekirjamandaatide jaotamisest osavõtmiseks peab nimekiri koguma 5% kehtivatest nimekirjahäältest või võitma ühemandaadilistes ringkondades kolm kohta. Algul selgitatakse ringkonnamandaatide jaotumine nimekirjade vahel (sõltumatuna kandideerimine on Saksamaal keelatud). Siis eelmainitud valimiskünnise ületamine. Siis arvutatakse hüpoteetiline kogu Bundestagi jaotus Hare-Nimemeyeri reegli alusel nimekirjade vahel, mis ületasid künnise. Kui ringkondade kaudu sai sisse nimekiri, mis ei ületanud valimiskünnist, siis jaotatakse Hare-Nimeyeri algoritmi alusel alla künnise koha saanute nimekirjade vahel kogutud mandaatide arvu võrra vähem. Pärast hüpoteetlise jaotuse selgumist jaotatakse nimekirja tulem liidumaade vahel, kasutades sama Hare-Niemyeri reeglit. Kui nimekiri võidab liidumaa nimekirja kaudu rohkem mandaate kui ringkonnamandaatide alusel, siis läheb kohtade vahe võrra kohti liidumaa nimekirja kinnisele nimekirjale. Kui nimekiri võidab ringkonnamandaatide järgi ringkonnas rohkem kohti kui liidumaa nimekirjahäälte kaudu, siis suurendatakse saadud vahe võrra Bundestagi kohtade arvu. Nii võidetud mandaate nimetatakse ülevõidetud mandaadiks.

Saksamaa poliitika
Parlamendid
Pompei

Pompei on linn Itaalias Campania maakonnas Napoli provintsis Vesuuvi vulkaani jalamil.

Linn on peaasjalikult tuntud tänu antiikaja linna Pompeii väljakaevatud varemetele.

Ajalugu 

Antiikaja Pompei (ladina keeles Pompeii, mõnikord kasutatakse ka kuju Pompeji) asutasid 6. sajandil eKr oskid. Aastal 79 mattus Pompei Vesuuvi vulkaanilise tuha alla, kui vulkaan purskama hakkas. Tuhakiht oli 7–9 m paksune. Niimoodi konserveerus see linnake peaaegu tervena paljudeks sajanditeks. 18. sajandil 1748 hakati Pompeilt tuhakihti eemaldama. Vahepeal see töö peatus, järjepidevalt hakati väljakaevamisi tegema uuesti aastal 1860.

Arhitektuur 

Kolme kilomeetri pikkuse ringmüüriga ümbritsetud linna lubjakivist hooned on ehitatud 6.–5. sajandil, tuffhooned 4.–2. sajandil ja tellishooned 80–30 aastat eKr. Pompei vanimaks osaks on kolmnurkne foorum ja dooria templi varemed, mis pärinevad 6. sajandist eKr. Linna keskel piklikul foorumil asuvad basiilika, mis pärineb 2. sajandist, Jupiteri jmt. templi, turuhoone macellum'i ja kuuriahoone varemed (viimati nimetatud hooned pärinevad 1. sajandist eKr). Välja on ka kaevatud palestra (2. sajand), odeion, teater (5000 kohta, pärineb 1. sajandist eKr), vanim Rooma amfiteater (35 astet, 20 000 kohta, umbes 80 eKr), Stabiae termid, hulk elamuid ja linnalähedasi villasid (alates 3. sajand eKr). Niinimetatud Faunuse majast on leitud väärtuslikke maale ja mosaiike (näiteks Aleksander Suure lahing), Müsteeriumide villast ja Vettiuste majast seinamaale.

Linnused püstitati raskesti ligipääsevatesse kohtadesse, sest lubjakivi ei pidanud tugevale rünnakule vastu.

Pompei elumajad on tuntud kunagise omapärase ja ilmeka rooma arhitektuuri heade näidetena. Eklektitsismi vaim juhtis selle loojaid nii erilaadiliste elementide nagu itaalia aatrium ja hellenistlik peristüül ühendamisele. Just seda tüüpi esindavadki Pompei kaunimad elumajad, näiteks Pansa maja, Fauni maja, Loreius Tiburtinuse maja ja eeskätt kuulus Vettiuste maja. Pidulikus poolhämaruses võtsid külastajaid vastu avar aatrium ja selle kaks kõrvaltiiba. Siin ootasid kliendid oma patriooni ilmumist. Aatriumis avaldus vanade roomlaste kombekas elulaad. Söögitoaks määratud ruumi ehk tablinumi taga oli näha uuendusena Kreekast sissetoodud peristüüli. Suursugustes majades oli see rohkem kaunistuseks kui elanike igapäevaseks elamiseks. Sellest tulenevalt eraldati tõenäoliselt juba vanal ajal peristüüli keskmine osa seda ümbritsevast käigust vahevõrega. Erinevalt kreeka majast olid ruumid majades asetatud range korrapärasusega peateljest paremale ja vasakule.

Pompei majad võimaldavad tänapäeva inimestel mõista tolleaegsete elanike igapäevast elu. Majade seinad on täis maalitud kuulsate kreeka maalide koopiaid. Nendel piltidel on püütud saavutada ka ruumilisuse muljet.

Pilte

Välislingid 

 10. veebruar 2014, JARRETT A. LOBELL, Saving the Villa of the Mysteries
 30. september 2015, CT Scans Made of Pompeii Victims

Arheoloogia
Itaalia linnad
Campania
Itaalia muistised
Maarjamaa Risti teenetemärk

Maarjamaa Risti teenetemärk (inglise keeles Order of the Cross of Terra Mariana, prantsuse keeles Ordre de la Croix de Terra Mariana) on Eesti Vabariigi teenetemärk. 

See asutati 1995 Eesti Vabariigi iseseisvuse auks. 

Maarjamaa Risti teenetemärki antakse Vabariigi presidendile ning kõrgeima klassi autasuna välismaalastele, kellel on erilisi teeneid Eesti Vabariigi ees. Ametist lahkunud Vabariigi presidentidele jääb Maarjamaa Risti teenetemärk alles.

Klassid

Maarjamaa Risti teenetemärgil on kuus klassi:

üks eriklass – Maarjamaa Risti teenetemärgi kett;
viis põhiklassi – I, II, III, IV ja V klass.

Maarjamaa Risti kõigi klasside teenetemärkide ristid koos kilbiga on ühesuguse kujundusega ja ühesuurused.

Maarjamaa Risti kõigi klasside teenetemärkide juurde kuuluvate muareelintide sinine värvitoon on rahvusvahelise PANTONE värvitabeli alusel 300 C.

Eestis on Maarjamaa Risti teenetemärki alates 16. maist 1995 kuni 27. veebruarini 2006 antud kokku 686 korral, sealhulgas: 
kett 33 
I klass 147 
II klass 110 
III klass 142 
IV klass 137 
V klass 117

Välislingid 

 Eesti teenetemärgid
 Maarjamaa Rist 20 aastat (PDF)

Eesti riiklikud teenetemärgid
Koblenz

Koblenz on kreisivaba linn Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal Reini ääres Moseli suudmes. Suurtest linnadest asuvad Koblenzi läheduses Mainz (90 km ülesvoolu) ja Bonn (60 km allavoolu). Enne 1926. aastat kasutati ka nimekuju Coblenz.

2005. aastal elas linnas 106 600 inimest ja 2008. aastal 106 300 inimest.

Ajalugu 

Gallia sõjas lasi Caesar aastal 55 eKr Koblenzi lähedal ehitada silla üle Reini jõe. Koblenzis on välja kaevatud roomlaste asula varemed, mis pärinevad umbes aastast 20 eKr. Aastal 8 eKr rajasid roomlased sinna kindluse Castellum apud Confluentes ("Kindlus jõgede kokkuvoolu kohas"). See andis alust 1992 tähistada linna 2000. aastapäev. Koblenz on üks vanimaid saksa linnu (vanim on Köln).

5. sajandi keskel vallutasid frangid roomlaste asula ja Koblenzist sai frangi kuningate residents. 882. aastal hävitasid linna normannid.

Heinrich II kinkis 1018 frankide kuningalossi Trieri peapiiskop Poppo von Babenbergile. Alates 1198. aastast kuulus Trieri peapiiskop kuurvürstide nõukokku. 13. sajandil hakkas Koblenz Reini Liidu liikmena kiirelt arenema ning Koblenzi õitseng kestis kuni Kolmekümneaastase sõjani. 1632 vallutasid linna Rootsi väed ja loovutasid selle prantslastele. Saksa-Rooma riik võttis 1636 linna tormijooksuga tagasi. 1688 vallutasid prantslased taas Koblenzi ja hävitasid selle vanalinna.

1794 vallutasid Koblenzi revolutsioonilise Prantsusmaa väed François Marceau juhtimisel, kes küll ise lahingus langes. Koblenz liideti Prantsusmaaga ja sai 1801 Luneville'i lepinguga Reini-Moseli departemangu keskuseks. 1814 vallutasid linna Vene väed. Viini kongress andis 1815 linna Preisimaale ja 1822. aastast asus Koblenzis Preisimaa Reini liidumaa valitsus. Esimese maailmasõja ajal okupeerisid Koblenzi taas Prantsuse väed ja selleks, et linna nimi oleks vähem prantsuspärane, otsustati seda 1926. aastal kirjutada ainult K-ga.

Viited

Välislingid 

Koblenzi koduleht

Rheinland-Pfalzi linnad
Vana-Rooma asulad
Pööre (muusika)

Pööre ehk pöördintervall on muusikas heli kõrgusliku ümberasetamise tulemus. Pööre võib olla intervalli
 inversioon, mille puhul toimub helikõrguse peegeldus suhtes horisontaalteljega;
 komplementaarintervall suhtes mingisse intervalliruumi (näiteks oktaviruumi).

Komplementaarintervallil oktaviruumis põhineb ka akordi pööramine: akordi pööre tekib akordi alumise heli (bassiheli) vähemalt ühe oktavi võrra transponeerimisel, nii et uueks bassiheliks saab mõni muu akordi heli.

Komplementaarintervallid pööramisel oktaviruumis
Oktaviruumis pööramisel on intervalli ja tema komplementaarintervalli summa puhas oktav. 

suured intervallid pöörduvad väikestesse ja väikesed suurtesse
puhtad intervallid pöörduvad puhtaisse
suurendatud intervallid pöörduvad vähendatuisse ja vähendatud suurendatuisse
konsonantsid pöörduvad konsonantsidesse ja dissonantsid dissonantsidesse
diatoonilised intervallid pöörduvad diatoonilistesse ja altereeritud intervallid altereerituisse

Liitintervalli pööre
Liitintervallist pöörde saamiseks tuleb alumine heli ümber paigutada kaks oktavit kõrgemale või ülemine heli kaks oktavit madalamale. Teine variant: samaaegselt alumise heli viimisega oktavi võrra üles tuua ülemine heli oktav alla.

Akordi pööre
Akordi pöördeks nimetatakse akordi sellist tuletatud kuju, kus madalamaks heliks on mõni teine akordi heli.

Akordi kuju oleneb ainult sellest, missugusel akordi helil ta põhineb ehk missugune akordi heli on bassiks.

Kolmkõla põhikuju, kui bassiks on priim
1. pööre – sekstakord, kui bassiks on terts  
2. pööre – kvartsekstakord, kui bassiks on kvint 

 
Septakordi põhikuju, kui bassiks on priim
1. pööre – kvintsekstakord, kui bassiks on terts
2. pööre – tertskvartakord, kui bassiks on kvint
3. pööre – sekundakord, kui bassiks on septim

Vaata ka
Inversioon
Liitkontrapunkt

Muusikateooria
Risti valla lipp

Risti valla lipp on Lääne maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Risti valla lipp. 

Lipp oli kasutusel 27. veebruarist 1998 kuni 20. oktoobrini 2013, mil ühineti Taebla ja Oru vallaga ühtseks Lääne-Nigula vallaks.

Lipu kirjeldus 

Risti valla lipuks on ristkülikukujuline sinine kangas, mis on kollase horisontaalse triibuga jagatud kaheks võrdseks väljaks. Kollase triibu laius on 1/7 lipu laiusest. Ülemise välja vardapoolses nurgas on valge (põimik-) pügalrist.

Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalmõõtmed 105x165 cm. Valla lipu üht originaali hoitakse vallamajas vallavanema kabinetis.

Põhjendus

Lipu kasutamise kord 

Risti valla lippu kasutatakse volikogu ja valitsuse istungitel, samuti valla-, maakonna- ja vabariiklikel pidustustel. Muudel juhtudel võib lipu heisata vaid valitsuse loal.
Kui valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipuga, siis asetatakse valla lipp lippude poolt vaadates vasakule.
Valla lipp heisatakse hoone peasissekäigu juurde või mujale selleks sobivasse kohta kas lipuvardaga vastavasse hoidjasse või lipumasti.
Valla asutuste lipud ei tohi olla äravahetamiseni sarnased valla lipuga.
Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.

Vaata ka 
Risti valla vapp
Oru valla lipp
Lääne-Nigula valla lipp
Taebla valla lipp
Lääne maakond

Välislingid 
 Risti valla sümboolika valla kodulehel
 Risti valla sümboolika Riigikantselei kodulehel

Lääne maakonna lipud
Lipp
Witten

Witten on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Asub Ruhri jõe ääres. Suuremad naaberlinnad on Dortmund ja Bochum.

Ajalugu 

Wittenit mainitakse esmakordselt 1214. aastal, tänapäeva linnaosa Herbedet aga juba 851. aastal. Linnaõigused sai 1823. aastal.

Majandus 

Linna olulisemad tööstusharud on terasetööstus ja masinaehitus.

Välislingid 

Witteni koduleht

Nordrhein-Westfaleni linnad
Ridala vald

Ridala vald oli kohaliku omavalitsuse üksus Eestis Lääne maakonnas.

Vald piirnes põhjas Haapsalu lahega, läänes Väinamerega ja lõunas Matsalu lahega.

Valla territooriumile jäi osa Matsalu rahvuspargist.

26. maist 2017 alates oli Ridala vallavanem Helen Rammu.

Ajalugu 
Ridala valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991. 2017. aastal ühinesid Ridala vald ja Haapsalu uueks omavalitsusüksuseks, mille nimeks sai Haapsalu linn.

Valla asulad
Vallas oli 2 alevikku ja 56 küla.

Alevikud 
Paralepa, Uuemõisa.

Külad 
Aamse, Allika, Ammuta, Emmuvere, Erja, Espre, Haeska, Herjava, Hobulaiu, Jõõdre, Kabrametsa, Kadaka, Kaevere, Kiideva, Kiltsi, Kiviküla, Koheri, Koidu, Kolila, Kolu, Käpla, Laheva, Lannuste, Liivaküla, Litu, Lõbe, Metsaküla, Mäeküla, Mägari, Nõmme, Panga, Parila, Puiatu, Puise, Pusku, Põgari-Sassi, Rohense, Rohuküla, Rummu, Saanika, Saardu, Sepaküla, Sinalepa, Suure-Ahli, Tammiku, Tanska, Tuuru, Uneste, Uuemõisa, Valgevälja, Varni, Vilkla, Võnnu, Väike-Ahli, Vätse, Üsse

Vaata ka
 Pusku paemurd

Viited

Välislingid
Lehte Ilves, Ridala valla vaba raha seisab likviidsusfondis. Lääne Elu. 8. jaanuar 2009.

Eesti endised vallad
Opotška

Opotška on linn Venemaa Pihkva oblastis, Opotška rajooni keskus. Asub Velikaja jõel Pihkvast 130 km lõunas.

Opotškat mainitakse esmakordselt 1414. aastal, linnaõigused sai 1777. aastal.

Elanike arv
 13 600 (2005)
 13 100 (2007)
 13 100 (2008)
 12 900 (2009)
 12 700 (2010)
 11 500 (2011)
 10 900 (2013)
 10 300 (2017)
 9900 (2019)
 9100 (2021)

Tuntud opotškalasi 

Opotškast on pärit arhitekt Anatoli Podčekajev, arhitekt Lev Rudnev, laki kirjanik Said Gabiev ja poliitik Vladimir Nikitin.

Viited 

Pihkva oblasti linnad
Nevel

Nevel on linn Venemaal Pihkva oblasti lõunaosas, Neveli rajooni keskus. Asub Valgevene piiri lähedal Pihkvast 240 km lõunas.

Nevelit mainitakse esmakordselt 1503. aastal, kuulus korduvalt ka Poolale ja Leedule. Linnaõigused sai 1772. aastal.

Linnas on õmblusvabrik, piimakombinaat, aparaaditehas ja jalatsivabrik.

1989. aastal oli linnas 22 368 elanikku, 2021. aastal 14 241 elanikku.

Viited 

Pihkva oblasti linnad
Neveli rajoon
Wittenberg

Wittenberg on linn Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal Elbe jõe ääres.

Ajalugu 

Wittenbergi nime mainitakse esmakordselt 1174. aastal. 1260. aastal valis linna oma residentsiks Saksi-Wittenbergi hertsog Albrecht II. 1261 asutati linna frantsisklaste klooster. 27. juunil 1293 andis Albrecht II Wittenbergile linnaõigused.

1356 andis keiser Karl IV kuldbullaga Saksi-Wittenbergi hertsogile Saksa-Rooma keisri valimise õiguse. Wittenberg sai Saksimaa kuurvürsti residentsiks. Sellega omandas Wittenberg suure tähtsuse, mis kestis umbes 16. sajandi lõpuni, kuni Kolmekümneaastase sõja ja katkuepideemiateni.

Alates 1505. aastas töötas Wittenbergi õukonnakunstnikuna Lucas Cranach vanem.

18. oktoobril 1502 asutati Leucorea nime all praeguse Martin Lutheri ülikooli eelkäija. Martin Luther oli Leucorea teoloogiaprofessor aastast 1508. aastast ja Philipp Melanchthon kreeka keele professor aastast 1518.

31. oktoobril 1517 naelutas Martin Luther Wittenbergi lossikiriku uksele 95 teesi, millest sai alguse reformatsiooniliikumine. 1520 põletas Luther avalikult paavsti bulla "Exsurge domine", millega Martin Lutheri teesid hukka mõisteti. Linnas on Martin Lutheri haud ja muuseum.

1543 rajati linna esimene veevarustussüsteem, mille kaudu lossi, raekoda, ülikooli ja üksikuid elumajasid varustati joogiveega.

Wittenbergis Hans Luffti trükikojas trükiti 1534 esimene saksakeelne piibel Martin Lutheri tõlkes ja 1535 Wanradt-Koelli katekismus.

1806–1814 okupeerisid Wittenbergi Prantsuse väed, pärast seda kuulus linn Preisimaale.

Pärast teist maailmasõda kuulus Wittenberg Saksa DV-sse.

Linna mitu ajaloolist hoonet kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Viited

Välislingid 

Wittenbergi koduleht

Saksi-Anhalti linnad
Tiit Tammsaar

Tiit Tammsaar (sündinud 7. novembril 1951) on eesti poliitik.

Tiit Tammsaar kuulus 1994–2010 Eestimaa Rahvaliitu. Alates aastast 2011 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 1995–2007 oli ta Riigikogu liige. 15. märtsist 15. juunini 2013 oli taas Riigikogu liige lapsepuhkusele siirdunud Urve Palo asendusliikmena. 27. märtsil 2014 sai ta taas Riigikogu liikmeks Urve Palo asendusliikmena.

Ta oli 2003–2004 põllumajandusminister. Kui selgus, et Rakvere viljasalvest on kadunud 13 000 tonni vilja, mis oli osa Eesti riiklikust julgeolekutagavarast, siis andis Tammsaar sisse lahkumisavalduse ning uueks ministriks sai Ester Tuiksoo.

5. juunil 2007 sai ta Kohila vineerivabriku omanikfirma Baltic Panel Group peadirektoriks. Selle ettevõtte suurosanik on Pjotr Sedin.

Valimistulemused 
Valimistulemused läbi aegade:
KOV 1993; Kaiu vald; Ringkond nr 1; nr 107; KVL Kodukant; 34 häält; valitud
RK 1995; Ringkond nr 4; nr 354; VL Koonderakond ja Maarahva Ühendus; 1255 häält
KOV 1996; Kaiu vald; Ringkond nr 1; nr 121; KVL Kodukant; 44 häält; valitud
RK 1999; Ringkond nr 4; nr 1090; Eesti Maarahva Erakond; 1555 häält; valitud
KOV 1999; Kaiu vald; Ringkond nr 1; nr 101; KVL Kaiu Rahvaliit; 59 häält; valitud
KOV 2002; Kaiu vald; Ringkond nr 1; nr 101; Eestimaa Rahvaliit; 40 häält; valitud
RK 2003; Ringkond nr 4; nr 387; Eestimaa Rahvaliit; 1674 häält; valitud
EP 2004; nr 158; Eestimaa Rahvaliit; 720 häält
RK 2007; Eestimaa Rahvaliit 941 häält, mitte valitud
KOV 2009; valimisringkond Rapla vald, 126 häält, valitud Rapla valla volikokku
RK 2011; valimisringkond Harju, Rapla; Sotsiaaldemokraatlik Erakond 882 häält, mitte valitud. 2014 oli Riigikogu asendusliige.
RK 2015; valimisringkond Harju, Rapla; Sotsiaaldemokraatlik Erakond 290 häält, mitte valitud

Tunnustus
2002 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Viited

Välislingid 
 Tiit Tammsaar saates "Kukul külas", 18. juuni 2006, 1. osa, 2. osa

VIII Riigikogu liikmed
IX Riigikogu liikmed
X Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poliitikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1951
Eesti põllumajandusministrid
Rahvaliidu poliitikud
Erdenet

Erdenet (mongoli keeles Эрдэнэт 'aarete mägi') on linn Mongoolias, Orhoni aimaki keskus. Erdenet on elanike arvult Mongoolia teine linn.

Erdenet asub Mongoolia põhjaosas Bürengij ahelikus, mida põhjas ääristab Selenge ja lõunas Orhoni jõgi. Ta jääb pealinnast Ulaanbaatarist linnulennult 240 km loodesse, kaugus põhjas olevast Venemaast on poole väiksem. Maanteed pidi on Ulaanbaatar 371 km kaugusel.

Erdenetis on mandriline kliima. Suved on pisut jahedamad kui Eestis, talved aga väga külmad. Kõige palavamad kuud on juuli (keskmiselt +15,5 °C) ja juuni (+14,1 °C), kõige külmemad on jaanuar (–17 °C) ja detsember (–14,7 °C). Aastane keskmine temperatuur on +0,1 °C.

Aastane keskmine sademete hulk on 341 mm. Kõige sademeterohkemad kuud on juuli (91 mm) ja august (71 mm), kõige kuivemad jaanuar ja veebruar (2 mm).

Linn asutati 1975. aastal, et majutada vasekaevanduse töölisi. Ka tänapäeval on linna lähedal asuv maailma suuruselt neljas vasekaevandus linna suurim tööandja. 2006. aasta andmetel kaevandati Erdenetis aastas 22,23 miljonit tonni vasemaaki, millest toodeti 126 700 tonni vaske ja 1954 tonni molübdeeni. Kaevandus andis Mongoolia rahvuslikust kogutoodangust 13,5% ja kogutud maksudest 7%. Erdeneti Kaevanduskorporatsioon on Mongoolia-Venemaa ühisettevõte, millest Mongooliale kuulub 51% ja Venemaale 49%. Ettevõte annab Mongooliale enamuse selle välisvaluutast.

Linna tähtsust näitab asjaolu, et Erdeneti ümber on loodud eraldi Orhoni aimakk, mis on pindalalt Mongoolia väikseim aimakk.

Erdenetil on raudteeühendus. Transmongoolia raudteelt läheb Darhanist Erdenetti haruraudtee. Otse raudteeühendust pealinnaga ei ole: rongiga tuleks sõita Darhani kaudu, mis teeks terava kolmnurga. Venemaale Ulan-Udesse läheb raudtee seevastu üsna otsejoones.

Erdenetis toodetakse veel ehitusmaterjale, toiduaineid ja vaipu ning töödeldakse puitu ja villa. Kaevanduse ja linna varustamiseks elektrienergiaga rajati 1988 kivisöel töötav Erdeneti soojuselektrijaam.

Erdeneti sõpruslinnad on Fairbanks USA-s Alaskal ja Ulan-Ude Venemaal Burjaatias.

Viited

Välislingid 

Mongoolia linnad
Sotsiaalne kontroll

Sotsiaalne kontroll on normide ja suhtumiste kogum, mis on suunatud inimeste sellise käitumise tagamisele, mis on vastavuses antud sotsiaalse grupi, klassi ja ühiskonna huvidega
Sotsiaalne kontroll saabki võimalikuks tänu faktile, et isikud omandavad võime käituda viisil, mis on kooskõlas teiste inimeste ootustega.

Formaalne sotsiaalne kontroll on nähtus kus õigusasutused kontrollivad oma õigusadressaatide õiguspärast käitumist. 
Mitteformaalne sotsiaalne kontroll on see kui teostatakse kontrolli mitteõigusnormide täitmise üle, ehk õigusväliste normide täitmise üle.

Ajaloost 

Tööstuseelses ühiskonnas (keskaeg) oli hälbivusega võitlemise põhivormiks hälbija eristamine ühiskonnast: tapmine, väljasaatmine, sandistamine, märgistamine, ränk vanglakaristus.
Tööstuslikus ühiskonnas omandas sotsiaalne kontroll üha enam institutsionaalse iseloomu (kohtusüsteem, haiglatesüsteem), eristamiselt ja karistamiselt mindi üle hooldusele. Eesmärgiks muutus hälvikute normaliseerimine, nende normaalse toimimise taastamine. Sellega seoses määratleti üha täpsemalt ka norme (seadusandlus, haiguste sümptomaatika). Tehnokraatlik lähenemine lõi suured kombinaat-haiglad ja vanglad, mida iseloomustas personali kitsas spetsialiseerumine ja tööjaotus. Organiseerus ka kuritegelik maailm - maffia, uimastikaubandus.
Tööstusjärgses ühiskonnas muutus sotsiaalne kontroll ennetavaks ehk preventiivseks, pööratakse tähelepanu keskkonna seisundile ja riskirühmadele.  Samas jälgib nüüd sotsiaalne kontroll mitte ainult hälbinuid, vaid kõiki inimesi. Sotsiaalne kontroll individualiseerub. Kõiki ei mõõdeta enam sama normiga, arvestatakse indiviidi erinevusi ja vajadusi. Ravimisel, ümberkasvatamisel lähtutakse hälbinu subjektiivsetest kogemustest. Kontroll muutub tolerantsemaks, kaob selge piir normaalse ja ebanormaalse vahel. Igal inimesel on nii normaalseid kui ebanormaalseid jooni. Püütakse vältida sotsiaalset "märgistamist".

Sugupoolel põhinev sotsiaalne kontroll 
 
Sugupoolel põhinev sotsiaalne kontroll (gendered social control) hõlmab positiivseid ja negatiivseid sanktsioone, mida rakendatakse ühiskonna poolt vastavalt kas ootuspärase ja sobiliku või sotsiaalselt kohatu käitumise korral. Sotsiaalne kontroll toimib nii formaalsel kui mitteformaalsel tasandil ning sunnib inimesi järgima sugupoolele kehtestatud norme ja ootusi. Sugupoolekohase käitumise korral väljendatakse tunnustust, heakskiitu või toetust, vastupidisel juhul aga hukkamõistu, halvakspanu.

Vaata ka
Kriminaalõigus
Eetika
Sotsiaalne kapital

Välislingid
Social control

Ühiskond
Paattinen

Paattinen (soome Paattinen, rootsi Patis) on endine vald, praegu Turu linna kui kohaliku omavalitsuse üksuse "linnaosa" (kaupunginosa) Maaria-Paattineni "suur-alal" (suuralue). Vald liideti Turu linnaga 1973. aastal ning ta on viimati Turuga liidetud vald.

Paattinenist voolab läbi Paattistenjoki.

Paattinen on Turu linna kõige põhjapoolsem linnaosa ning selle pindala on teiste linnaosade omast tunduvalt suurem. Valla pindala oli 1920ndatel 62,4 km².

Linnaosa elanike arv on 2430 (2004). Aastal 1885 oli Paattineni vallas 875 elanikku (pindala 52 km²), aastal 1911 oli elanikke 1162, aastal 1926 oli vallas elanikke 1273.

Paattineni praegune puukirik valmis 1909 Helge Ranckeni projekti järgi.

Tähised 
Linnaosa sihtnumber on 21330.

Külad 

 Alakylä
 Auvainen
 Auvaismäki
 Iskainen
 Joenperä
 Kreivilä
 Paavola
 Paijula
 Poso
 Skinnarla
 Tekkala
 Tiipilä
 Törmäinen
 Ullainen
 Uro
 Viikkala

Turu linnaosad
Päris-Soome maakonna endised vallad
Komeet

Komeet (kr komētēs 'pikajuukseline') ehk sabatäht on Päikesesüsteemi äärealadelt pärinev taevakeha, mis koosneb peamiselt jääst, tahkest süsinikdioksiidist ja mitmesugustest anorgaanilistest ja orgaanilistest lisanditest.

Ehitus 
Komeetide ehituses eristatakse tuuma, pead ja saba. Tahket tuuma ümbritseb komeedi pea ehk kooma, sellest tekib Päikese valgusrõhu toimel komeedi saba. Komeetidel on sageli kaks (või rohkem) saba. Ioonsaba on suunatud alati Päikesest eemale ja koosneb laetud osakestest, mida päikesetuul komeedist eemale puhub. Tolmusaba koosneb raskematest osakestest, mida päikesetuul vähem mõjutab. Seetõttu järgib tolmusaba rohkem või vähem komeedi orbiiti. Nõrkadel komeetidel saba harilikult puudub, heledatel on märgatav ioonsaba, väga heledatel on nähtavad mõlemat tüüpi saba.

Orbiidid ja tiirlemisperioodid 
Suurem osa pikaperioodilisi komeete pärineb Päikesesüsteemi äärealadelt, Öpiku-Oorti pilvest, lühiperioodilised seevastu Neptuuni orbiidi taga paiknevast Kuiperi vööst. Komeetide orbiidid on enamasti piklikud, sageli paraboolsed või hüperboolsed. Tänaseni ei ole päris selge, millised häiritused põhjustavad komeetide liikumist Öpiku-Oorti komeedipilvest Päikesesüsteemi siseosadesse.

Komeetide tiirlemisperiood võib Päikesesüsteemi siseosades hiidplaneetide, eelkõige Jupiteri ja Saturni, külgetõmbe mõjul märgatavalt muutuda.

Tuntumad komeedid 
Inimkond tunneb enim neid komeete, mis on palja silmaga nähtavad ja pöörduvad tagasi perioodiliselt, neid märgib nimes täht P.
 Kõige tuntumaks komeediks võib pidada Halley komeeti.
 17P/Holmes – 2007 sügisel plahvatanu

Välislingid 

 Komeet
Martin Veinmann

Martin Veinmann (sündinud 2. detsembril 1950) on eesti näitleja, õppejõud ja koolitaja.

1972. aastal lõpetas Martin Veinmann Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (V lennu).

Veinmann töötab Eesti Draamateatris näitlejana.

Teatri kõrvalt on ta mänginud ka filmides, telelavastustes ja -sarjades. Nende seas on "Don Juan Tallinnas" (1972), lühifilm "Löö vastu" (1975), "Minu naine sai vanaemaks" (1976, Harald), "Šlaager" (1982, Vello), "Karoliine hõbelõng" (1984, Kaspar), "Ohota na drakona" (1986), "Doktor Stockmann" (1989, Billing), "Nimed marmortahvlil" (2002) TV3 argipäevaseriaal "Kodu keset linna" (2003-, Hannes), lühifilm "Kaksikelu" (2003), ETV krimisari "Ohtlik lend" (2006, Raul), TV3 seriaal "Kättemaksukontor" (2015. aastast, Joosep Mengel) jt

Samuti on Martin Veinmann Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli lavakõnedotsent ning teeb mitmes koolitusfirmas kõnetehnikakoolitust.

Tunnustus
1980 Ants Lauteri nimeline auhind
1982 Eesti NSV teeneline kunstnik
1996 Suure Vankri auhind
2017 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2018 Tallinna teenetemärk
2018 Eesti Teatriliidu meespeaosatäitja auhind

Viited

Välislingid
Martin Veinmann Draamateatri kodulehel
Martin Veinmann IMDB-s

Eesti Draamateatri näitlejad
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1950
Požarevac

Požarevac on linn Serbias, Braničevo ringkonna keskus.

Seal sündis ja sinna on maetud Slobodan Milošević.

Serbia linnad
Odense

Odense on Taani suuruselt kolmas linn Kopenhaageni ja Århusi järel. Asub Lõuna-Taani piirkonnas ja on Odense valla keskus. Linn paikneb Fyni saarel Odense jõe kaldal. 

Odenses asub 1966. aastal asutatud Odense Ülikool, mis oma 18 000 tudengiga moodustab suurima osa 1998. aastal asutatud Lõuna-Taani Ülikoolist (Syddansk Universitet). Linn on tuntud kirjanik Hans Christian Anderseni sünnikohana. 

Odense oli Fyni maakonna keskus.

Ajalugu
Odense nimi tuleb sõnadest Odins Vi, 'Odini pühamu', mis on seotud seal viikingiajal asunud paganliku Odini kultusepaigaga. 980ndatel ehitas kuningas Harald Sinihammas Odensesse geomeetrilise ringvall-linnuse (Nonnebakken). Viikingiaja lõpus kujunes Odense linnaks, seega on ta üks Taani vanimaid linnu. Esmakordselt mainitakse Odenset 988. aastal, kui Odensest sai piiskopkonna keskus.

Aastal 1086 mõrvati Odenses Taani kuningas Knud IV, kes kuulutati aastal 1101 pühakuks. Tema säilmed asuvad Püha Knudi kirikus, mis on Odense toomkirik. Keskajal sai linnast seetõttu populaarne palverändurite sihtkoht.

Linnaõigused sai Odense arvatavasti 13. sajandi alguses. Aastal 1240 laastati linn kodusõjas.
Aastal 1355 sai Odense hansalinnaks. 

Aastal 1482 trükkis saksa trükkal Johann Snell Odenses Taani esimese, saksakeelse raamatu. 

Linna arengut soodustas see, et 1500. aasta paiku viis kuningas Hansu abikaasa Christine oma õukonna Odensesse. 16. sajandil toimusid linnas korduvalt parlamendi istungid. 1600. aastal oli Odenses üle 5000 elaniku. 1654–1658 oli Odense koguni Taani pealinn.

1672 rüüstasid Odenset Rootsi väed ja linna elanike arv langes 3800-ni.

1769. aastaks oli Odenses jälle 5200 elanikku, millega ta oli Taani suuruselt teine linn. 18. ja 19. sajandi vahetusel kaevati mereni viiv kanal, ehitati välja linna sadam ja algas industrialiseerimine.

2. aprillil 1805 sündis Odenses kirjanik Hans Christian Andersen. Alates 1956 antakse iga aasta 2. aprillil Odenses välja Hans Christian Anderseni auhinda.

1851. aastal lammutati linnamüür, sest see takistas linna edasist kasvamist.

Odense oli esimene linn Taanis, kuhu paigaldati vee- ja gaasivarustus. Aastal 1865 avati raudtee.

1935 ehitati Odenses 177 meetri kõrgune Odinstårnet ('Odini torn'), mis oli tollal Euroopas Eiffeli torni järel kõrguselt järgmine ehitis. Teises maailmasõjas lasid Saksamaa väed torni 1944 õhku ja seda ei taastatud. Tänapäeval on torni asukohal Odini park (Odinsparken), kus seisab torni miniatuurne mudel.

Vaatamisväärsused 

 Taani Raudteemuuseum
 Hans Christian Anderseni muuseum
 Hans Christian Anderseni lapsepõlvekodu
 Helilooja Carl Nielseni muuseum
 Vabaõhumuuseum Den Fynske Landsby
 Loomaaed
 Püha Knudi kirik, keskaegne palverändurite sihtkoht

Vaata ka
Vollsmose

Välislingid 

 Odense koduleht
 Odense ajalugu (taani keeles)
 Odense linna muuseumide koduleht (inglise keeles)

Taani linnad
Risti vald

Risti vald oli kohaliku omavalitsuse üksus Eestis Lääne maakonnas.

20. veebruaril 1992 kinnitati Risti valla omavalitsuslik staatus ja vald eksisteeris 2013. aastani, mil loodi Lääne-Nigula vald.

Valla asulad
Vallas oli üks alevik ja neli küla.

Alevikud 

Risti

Külad 

Jaakna, Kuijõe, Piirsalu ja Rõuma.

Viited

Välislingid
Entsüklopeedia.ee - Risti vald

Eesti endised vallad
Villem Gross

Villem Gross (11. jaanuar 1922 Tartu – 6. aprill 2001) oli eesti kirjanik.

Elukäik
Aastal 1922 asus Villem Grossi perekond elama Kohtla-Järvele, kus isa hakkas tööle kaevurina.

Lõpetas kohaliku algkooli (Kooliküla), seejärel õppis Jõhvi keskkoolis (1937–1940). Aastal 1940 lõpetas Rakvere keskkoolis 10. klassi.

Teise maailmasõjast võttis osa Eesti Laskurkorpuse koosseisus.

Pärast sõda töötas ajakirjanikuna Talurahvalehe toimetuses. Aastatel 1951–1954 oli ta Rahva Hääle kirjanduse ja kunsti osakonna juhataja, aastatel 1954–1956 ajalehe Sirp ja Vasar kirjandusosakonna juhataja ning aastatel 1956–1959 töötas ta ajakirja Noorus toimetuse vastutava sekretärina.
 
Ta oli NLKP liige aastatel 1946–1990.

Looming
Villem Gross on oma varasemas loomingujärgus kujutanud noore inimese kujunemist. Romaaniga "Pinginaabrid" (ilmus algselt ajakirjas Looming aastal 1963), mis kujutas ühiskondlikuks normiks muudetud isikukultusliku usaldamatusega mürgitatud õhkkonda, muutus Gross ühiskonnakriitiliseks, ning ta järgnenud loomingus jäigi keskseks ühiskonna teravate eetiliste ja sotsiaalsete vastuolude avamine.

Teosed
"Noored" (1949, jutustus) 
"Jää sulab" (1950, näidend) 
"Suures perekonnas" (1951, näidend)
"Ankeet" (1955, näidend)
"Ühe poisi suvi" (1956, poistejutt) 
"Tiivasirutus" (1958, romaan) 
"Müüa pooleliolev individuaalelumaja" (1962, romaan)
"Pinginaabrid" (1965, romaan)
"Keskmised päevad" (1966, jutustused)  
"Poolteist kuud" (1966, näidend)  
"Kooliraha" (1967, romaan) 
"Kas ainult täna on tänapäev?" (1972, valimik arvustusi ja publitsistikat)
"Talvepuhkus" (1975, romaan)
"Talvepuhkuse" põhjal valmis 1978. aastal Tallinnfilmi mängufilm "Naine kütab sauna"
"Vaikimise motiivid" (1978, romaan)
"Ülekoormatud paadis" (1981, romaan)
1987–1988 "Valitud teosed" I–III
"Enne suurt ilmamuutust" (1990, romaan)
"President ja ta koerake" (1993, romaan)
"Abielumehe pihtimus" (1995, romaan, Ott Varangu varjunimega)
"Õhtuoode" (1996, memuaare)
"Lasnamäelt alla" (1999, romaan)

Liikmesus
1950 Kirjanike Liit

Tunnustus
 1975 – Eesti NSV teeneline kirjanik
 1978 – Juhan Smuuli nimeline kirjanduse aastapreemia ("Vaikimise motiivid")
 1985 – Isamaasõja ordeni II järk

Viited

Kirjandus
 Ülo Tonts. "Gross, Villem". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 96–97

Välislingid
 Villem Gross vaatab üle oma aja piiride. Eesti Päevaleht, 11. jaanuar 2002
 

Eesti kirjanikud
Eesti ajakirjanikud
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Eesti NSV teenelised kirjanikud
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1922
Surnud 2001
Roosiristlased

Roosiristlased on salaühing. Roosiristlaste alusmanifestid on "Fama Fraternitatis" ja "Confessio Fraternitatis", mis avaldati Saksamaal vastavalt 1614 ja 1615.

Roosiristlased tegelesid usufilosoofiaga, tänapäeval gnostilisteks nimetatud salaõpetuste (hermetism, manihheism, kabala) uurimisega.

Kristlus
Salaühingud
Jakob Rosenberg

Jakob Rosenberg (9. veebruar 1881 – 26. detsember 1937) oli eesti esperantist.

Teosed 
"Esperanto-Eesti sõnastik", Tallinn 1912
"Eesti-esperanto sõnastik", Tallinn 1923
"Esperanto lugemik : täieline grammatika ja sõnastik = Esperanta legajaro", Tallinn 1931

Eesti inimesed
Esperantistid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1881
Surnud 1937
Luxembourg

Luxembourg on Luksemburgi pealinn ning Luxembourgi ringkonna ja Luxembourgi kantoni keskus. Asub  Pétrusse'i ja Alzette'i jõe ühinemiskohas.

Rahvastik 

31. detsembril 2015 oli Luxembourgi elanikest Luksemburgi kodanikke 30,15% ja välisriikide kodanikke 69,85%.

Ajalugu 

Esmakordselt mainitakse Luxembourgi 963. aastal. 1244. aastal sai linnaõigused. 1354. aastast on Luksemburgi hertsogiriigi (hiljem suurhertsogiriigi)  keskus.

Luxembourgis asuvad Euroopa Liidu Kohus, Euroopa Parlamendi sekretariaat, Euroopa Kontrollikoda ja Eurostat.

Luxembourgi vanalinn kuulub 1994. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Luxembourg oli 1995. ja 2007. aastal Euroopa kultuuripealinn.

Sõpruslinnad 

Luxembourgil on neli sõpruslinna:

  Camden, Suurbritannia, alates 2007
  Metz
  Tambov, alates 2012
  Praha, alates 2012

Vaata ka
Luksemburgi Eesti Kool

Viited

Välislingid 

 Luxembourgi koduleht

Luksemburgi linnad
Pealinnad
Wismar

Wismar on linn Saksamaal Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal Läänemere kaldal.

Wismarit mainitakse esmakordselt 1147. aastal. Linna asutamisaastaks loetakse siiski 1226. aastat. Keskajal oli Wismar Hansa Liidu liige.

Aastatel 1632 kuni 1903 kuulus linn Rootsile.

Wismarist on pärit Gottlob Frege ja Marita Koch.

Wismari vanalinn kuulub 2002. aastast alates UNESCO maailmapärandi nimistusse.

Vaata ka
Rootsi Wismar

Viited

Välislingid
Wismari koduleht

Mecklenburg-Vorpommerni linnad
UNESCO maailmapärandi nimistu objektid Saksamaal
Hansalinnad
Pythagorase teoreem

Pythagorase teoreem on Vana-Kreeka matemaatikule Pythagorasele omistatud teoreem täisnurkse kolmnurga kahe kaateti ja hüpotenuusi vahel. 

Valem sõnades: täisnurkses kolmnurgas kaatetite (a ja b) ruutude summa võrdub hüpotenuusi (c) ruuduga.

Pythagorase teoreem on koosinusteoreemi erijuht täisnurksete kolmnurkade jaoks.

Ühelgi teisel teoreemil pole nii palju erinevaid tõestusi. Aastal 1940 ilmunud raamat "Pythagorean Proposition" sisaldab neid 370.

Ajalugu 
Pythagorase teoreemi tunti juba Babüloonias ja Vana-Egiptuses, ent seal ei osatud seda tõestada.

Kaks india matemaatikut, umbes 800 aastat eKr elanud Baudhayana ja umbes 600 aastat eKr elanud Apastamba, on andnud vanima säilinud tõestuse. See ilmus raamatus "Sulba suutrad", mis dateeritakse aega 800–500 eKr.

Nähtavasti sõltumatult tõestati Pythagorase teoreem Hiinas. Selle täpne aeg on teadmata, pakutakse ajavahemikku 500 eKr kuni 200 pKr.

Pythagorasele on omistatud teoreemi tõestamine, kuid peetakse tõenäoliseks, et selle teoreemi tõestas tegelikult mõni hilisem pütaagorlane, aga kombe kohaselt omistati see tõestus nagu teisedki pütaagorlaste avastused Pythagorasele.

Thomas Heathi andmetel pole viiesaja aasta jooksul pärast Pythagorase elu säilinud allikaid, mille põhjal võiks seda teoreemi talle omistada. Teisest küljest, kui Plutarchos ja Cicero seda lõpuks tegid, siis viisil, mille järgi teoreemi seostamine Pythagorasega oli üldtuntud ja vaieldamatu.

Vaata ka 
Eukleidese teoreem
Ptolemaiose teoreem
Ringjoon (ringjoone võrrand)
Sinusoid

Välislingid 
 Ingliskeelne veebileht Pythagorase teoreemi tõestuste kohta, üle 70 tõestuse

Eukleidiline geomeetria
Teoreemid
Johann Friedrich Eschscholtz

Johann Friedrich Eschscholtz (õieti Johann Friedrich Gustav von Eschscholtz; 1.  november 1793 Tartu – 19. mai 1831 Tartu) oli baltisaksa füüsik, botaanik, zooloog ja entomoloog.

Tema vanemad olid Johann Gottfried ja Katherine Hedwig Ziegler Eschscholz. Johann Friedrich Eschscholtz õppis Tartu Kubermangugümnaasiumis ja seejärel Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Ta töötas botaanikaprofessori Carl Friedrich von Ledebouri assistendina ja lõpetas ülikooli 1815.

Ledebouri soovitusel tegi ta laevaarstina kaasa 1815–1818 Otto von Kotzebue juhitud ümbermaailmareisi prikil Rjurik. Teadlastest osalesid sellel reisil veel botaanik Adelbert von Chamisso ja kunstnik Louis Choris. Oma reisimärkmed pani ta kirja monograafias "Karikloomade süsteem" (1829), hiljem avaldas ka "Zooloogia atlase".

Pärast esimest ümbermaailmareisi abiellus ta Christine Frederike Ledebouriga. Aastast 1819 oli ta Tartu Ülikooli erakorraline professor. 1822 määrati ta ülikooli zooloogiamuuseumi juhiks.

Chamisso nimetas tema auks taimeperekonna Eschscholzia (läänemagun).

Otto von Kotzebue määrati teisele ümbermaailmareisile ja Eschscholzki nõustus selles osalema. Reis väljus Kroonlinnast 28. juulil 1823 ja saabus koju 1826. aasta juulis. Reisi käigus kogus Eschscolz Alaska, California ja Havai putukaid ning sadakond neist osutusid senitundmatut liiki olevateks.

Viited

Kirjandus
 Tiiu Speek "Botaanikud Chamisso ja Eschscholtz Californias" Akadeemia 5/2012, lk 835-879

Baltisaksa teadlased
Eesti füüsikud
Eesti bioloogid
Eesti entomoloogid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna vilistlased
Sündinud 1793
Surnud 1831
Saare valla lipp

Saare valla lipp  on Jõgeva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Saare valla lipp.

Lipp kinnitati 20. novembril 1996.

Lipu kirjeldus 

Saare valla lipuks on ruudukujuline vapilipp. Kangas on jagatud horisontaalselt kaheks väljaks, ülemine, valge laid on laiem ja alumine, sinine kitsam. Sinisel laiul on püstiselt valge kaheteralise mõõga käepide, mis valgel laiul läheb üle roheliseks viieharuliseks okaspuutaimeks.

Lipu normaalmõõdud on 105x105 cm

Põhjendus
Lipu ideestik tuleneb Kalevipoja sangarikujuga seotud kohamuistenditest. Teatavasti asuvat muistse vägilase mõõk kohalikus Kääpa jões ning sealses pinnases ja vees peitubki see ürgjõud, millest tärkab ikka jälle uus elu (okaspuutaim) ning pärineb valla töökate inimeste varanduslik ja vaimne õitseng. Sinine värvus on vee, kui ka ustavuse ja vaimsuse võrdkuju, roheline aga looduse, nooruse ja lootuse sümbol.

Lipu kasutamise kord 

Valla lippu kasutati samadel alustel Eesti riigilipuga.
Valla lipp heisati alaliselt vallamaja ees lipumastis.
Lippu võis heisata avalikel üritustel, samuti perekondlike sündmuste puhul ning muudel juhtudel vallavalitsuse loal.
Kui valla lipp heisati koos Eesti riigilipu, mõne teise riigi või tema omavalitsusüksuse, mõne Eesti maakonna, valla või muu lipuga, asus valla lipp lippude poolt vaadatuna vasakul teise riigi või Eesti riigilipust.

Vaata ka 
Saare valla vapp
Jõgeva maakond

Välislingid 
 Saare valla sümboolika valla kodulehel
 Saare valla sümboolika Riigikantslei kodulehel

Eesti endiste valdade lipud
Jõgeva maakonna lipud
Saare vald