joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tom Waits

Thomas Alan Waits (sündinud 7. detsembril 1949) on Ameerika Ühendriikide laulja-laulukirjutaja. 

Ta omapärast häält on muusikakriitik Daniel Durcholz kirjeldanud järgnevalt: "Seda on leotatud viskivannis, seejärel jäetud paariks kuuks suitsumajja rippuma ning lõpuks sellest autoga üle sõidetud."

Viited

Välislingid 
 
 Ametlik koduleht
 Sissekanne Encyclopædia Britannicas
 Sissekanne Discogsis
 Sissekanne IMDb-s

Ameerika Ühendriikide lauljad
Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1949
Nick Cave

Nicholas Edward Cave (sündinud 22. septembril 1957 Warracknabealis) on Austraalia laulja, kirjanik ja helilooja, kes on astunud üles ka näitlejana. 

Nick Cave on eelkõige tuntud kui ansambli Nick Cave and the Bad Seeds juhtfiguur. Cave on kuulunud ka ansamblitesse The Birthday Party ja Grinderman.

Nick Cave Eestis
Esimese kontserdi Eestis andis Cave ansambliga Nick Cave and the Bad Seeds 18. augustil 2022 Haapsalu piiskopilinnuse hoovis. Kontserdi soojendusesineja oli Anna Kaneelina.

Diskograafia 
 Boys Next Door
 Door Door (1979)
 The Birthday Party
 The Birthday Party (Hee Haw) (1980)
 Prayers On Fire (1981)
 Junkyard (1982)
 Mutiny! / Bad Seed (1983)
 Nick Cave and the Bad Seeds
 From Her to Eternity (1984)
 The Firstborn Is Dead (1985)
 Kicking Against the Pricks (1986)
 Your Funeral… My Trial (1986)
 Tender Prey (1988)
 The Good Son (1990)
 Henry's Dream (1992)
 Live Seeds (1993)
 Let Love In (1994)
 Murder Ballads (1996)
 The Boatman's Call (1997)
 Live at the Royal Albert Hall (1998)
 No More Shall We Part (2001)
 Songs For A November Night (2002) (unofficial)
 Nocturama (2003)
 Abattoir Blues/The Lyre of Orpheus (2004)
 B-Sides & Rarities (3 CD) (2005)
 Dig, Lazarus, Dig!!! (2008)
 Push the Sky Away (2013)
 Skeleton Tree (2016)
 Ghosteen (2019)
 Singes
 What A Wonderful World (with Shane MacGowan)
 Where The Wild Roses Grow (with Kylie Minogue)
 Henry Lee (with PJ Harvey)
 Grinderman
 Grinderman (2007)
 Grinderman 2 (2010)
 Other
 Burnin' The Ice (1983) (with Die Haut)
 White Lunar (2009) (with Warren Ellis)
 Solo
 The Secret Life Of The Love Song (1999)
 Here Comes The Sun (2002)

Viited

Austraalia lauljad
Sündinud 1957
Abruka (aurik)

Abruka oli Eesti kauba-reisiaurik. 

Eesti laevaühing G. Sergo ja Ko ostis 1938. aastal Balti Päästeseltsilt üle kaubalaeva Eestimaa, mille ristis ümber Abrukaks. Natsionaliseeriti 1940. aastal.

Aurik osales Leningradi blokaadis ja naasis Eestisse 1946. aastal.

Nimed ja omanikud 
Limpfjorden (1881–1903) – Det Forenede D/S, Kopenhaagen
Zasima (1903–1922) – Ignatij Burkow, Arhangelsk
Eestimaa (1922–1937) – Balti Päästeselts, Tallinn
Abruka (1937–1947) – laevaühing Abruka 1937–1940, alates augustist 1940 NSVL

Galerii

Viited

Välislingid
Eesti kaubalaevastik 1940, lk 4
Eesti kaubalaevastik 1940, lk 5
Taani laevad
Eesti laevad
NSV Liidu laevad
Eesti kaubalaevad
Verhojansk

Verhojansk on linn Venemaa idaosas Sahha Vabariigis Verhojanski ulussis Jana jõe paremal kaldal. Linn asub ulussi halduskeskusest Batagaist 92 km kagu pool.

Rahvaarv on 1200 (2009). Verhojansk on üks väiksematest linnaõigustega asulatest Venemaal.

Verhojansk on üks kõige külmematest kohtadest maailmas, madalaima õhutemperatuuriga linn maailmas. Siin on registreeritud õhutemperatuur −67,8 °C ja linna nimetatakse ka põhjapoolkera külmapooluseks. Seda staatust taotleb endale ka Oimjakon. 

Aasta keskmine õhutemperatuur on -14,5 kraadi. 

Maailma Meteoroloogiaorganisatsiooni (WMO) juurdlus kinnitas, et 20. juunil 2020 küündis aga Siberis Verhojanski linnas õhutemperatuur +38 °C kraadini. Mõõtmisajaloo vältel pole Arktikas varem sedavõrd kõrget temperatuuri mõõdetud.

Viited

Sahha linnad
Buhhaara khaaniriik

Buhhaara khaaniriik (usbeki Buxoro Xonligi) oli 16. sajandi algusest 18. sajandi lõpuni eksisteerinud feodaalriik Kesk-Aasias.

1785. aastal sai khaaniriigist Buhhaara emiraat.

Aasia ajaloolised riigid‎
Usbekistani ajalugu
Jaagu-Mihkli kivi

Jaagu-Mihkli kivi (ka Jaagu-Mihkli hiiekivi, Massu suurkivi, Ridase ohvrikivi) on rändrahn ja hiiekivi Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Ridase külas. Kivi geograafilised koordinaadid on . Kivi mõõdud on: pikkus 11,2 m, laius 8,2 m, kõrgus 4,3 m, ümbermõõt 30,1 m. Kivi võeti kaitse alla aastal 1958. Kivile on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha). Kivi seisund on hea, ümbrus vajab aeg-ajalt võsast puhastamist.

Kivi on rabakivigraniidist ja asub Jaagu-Mihkli maadel. Kivi on kergesti ligipääsetav, kuid ümbritseva sarapuuvõsa tõttu eemalt mitte nähtav. Kivi on lameda, lääne poole kaldu laega hiidrahn. Selle kirdeküljel on looduslikud astmed, mis võimaldavad rahnule tõusta. Kivist umbes 200 m põhja poole jääb Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee, umbes 1,1 km lääne poole jääb Uustalu kraav, umbes 1,0 km põhja poole jäävad Laane tammed.

Jaagu-Mihkli kivi keskkonnaregistri kood on KLO4000964.

Kultuuriloolist 

Rahnu on kasutatud jaanitule- ja tantsukohana. Sellel olevat tantsinud korraga 25 paari. Tulease oli põhjapoolsel kaldpinnal.

Hiiekivi kohta on muistendeid:
 Kurjavaimu naine tahtnud seda viia Uisu sillaks, kuid põllepael katkenud.
 Tassinud kivi Vanapagan ise, komistanud Andruse-Mihkli ja Jaagu-Mihkli piiriaiale, põllepael läks katki ja kivi jäi sinna maha.

Kivi uurimine 

 Jaan Jung, "Muinasajateadus eestlaste maalt" III. Tallinn 1910, lk. 196, ohvrikivi mainimine. 
 I. Tavast, ARk. Kab. Arhiiv, 1931, (toodud asukoha andmed, pikkus, laius, kõrgus).
 Haide-Ene Rebassoo, 1956. a. uuringute andmed TA Looduskaitse Komisjoni arhiivis.
 Herbert Viiding, Karl Müürisepp, 1988. a. geoloogilised uuringud (täpsustatud mõõtmine, asendiplaan ja neli värvidiapositiivi 6×6 cm). 
 Enn Pirrus, 18.07.1992. a. ülevaatus ja põhiplaan.

Kirjandust 
J. Anderkopp, Eesti Loodus. 1970, nr. 2, lk. 114-115.
Eduard Laugaste, E. Liiv, Muistendid Vanapaganast. Tallinn 1970, lk. 209.
Haapsalu rajooni TSN TK otsus nr 17 (22.04.1964) "Looduslikult kaunite kohtade, parkide, põliste puude ja teiste kaitset väärivate looduslike objektide säilitamine"

Vaata ka 
Eesti hiidrahnude loend
Eesti rändrahnude loend

Viited

Välislingid 

 
Lihula Rajooni TSN TK otsus 25.04.1958 nr. 34 Looduskaitse olukorrast Lihula rajoonis

Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri

Eesti rändrahnud
Lääneranna vald
Hiiekivid
Hanila kihelkonna looduslikud pühapaigad
David Packard

David Packard (7. september 1912 Pueblo, Colorado, USA – 26. märts 1996 Stanford, California, USA) oli üks ettevõtte Hewlett-Packard asutajaid.

Ameerika Ühendriikide ettevõtjad
Sündinud 1912
Surnud 1996
Haapsalu rajoon

Haapsalu rajoon oli haldusterritoriaalne üksus Eesti NSV-s aastatel 1950-1989. 

Haapsalu rajoon moodustati aastal 1950 pärast maakondade likvideerimist. Hõlmas algul Läänemaa loodepoolse osa (Matsalu lahest põhja poole jäävad alad) koos Vormsi saarega, millele oli liidetud Nõva piirkond endisest Harjumaast. Aastal 1961 liideti temaga Lihula rajooni põhjaosa ja aastal 1962 liideti Kullamaa piirkond Märjamaa rajoonist. Seoses maakondade taastamisega nimetati Haapsalu rajoon 1. jaanuaril 1990 ümber Haapsalu maakonnaks ning 19. veebruaril samal aastal ennistati Lääne maakonna nimi.

Külanõukogud Haapsalu rajoonis aastal 1959 

 Tuksi külanõukogu
 Nõva külanõukogu
 Pürksi külanõukogu
 Vormsi külanõukogu
 Linnamäe külanõukogu
 Risti külanõukogu
 Palivere külanõukogu
 Ahli külanõukogu
 Kirna külanõukogu

Külanõukogud Haapsalu rajoonis aastal 1979 

 Nõva külanõukogu
 Pürksi külanõukogu
 Vormsi külanõukogu
 Linnamäe külanõukogu
 Taebla külanõukogu
 Risti külanõukogu
 Ridala külanõukogu
 Martna külanõukogu
 Kullamaa külanõukogu
 Tuudi külanõukogu
 Hanila külanõukogu

Külanõukogud Haapsalu rajoonis aastal 1989 

 Nõva külanõukogu
 Pürksi külanõukogu
 Vormsi külanõukogu
 Linnamäe külanõukogu
 Taebla külanõukogu
 Risti külanõukogu
 Ridala külanõukogu
 Martna külanõukogu
 Kullamaa külanõukogu
 Lihula külanõukogu
 Hanila külanõukogu

Ajalehed 
 Stalinlikul Teel, EKP Haapsalu Rajoonikomitee ja Haapsalu Rajooni TSN häälekandja 7. ak, nr 1 (929) (6. nov 1950) - 13. ak, nr 105 (1834) (1. sept 1956)
 Töörahva Lipp (Haapsalu : 1956–1988), EKP Haapsalu Rajoonikomitee ja Haapsalu Rajooni Rahvasaadikute Nõukogu häälekandja

Vaata ka 
 Lihula rajoon
 Märjamaa rajoon

Viited 

Eesti NSV rajoonid
Haapsalu ajalugu
Michael Dau

Michael Dau (surnud 1710 Pärnus) oli sakslasest Tartu ülikooli professor.

Ta oli Academia Gustavo-Carolinas alul ajaloo, siis teoreetilise filosoofia professor ja 1690–1704 retoorika- ja poeetikaprofessor.

Isiklikku 
Tema tütre Christina (1695–1732) abikaasaks oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja Theophil Eichler.

Viited

Tartu Ülikooli rektorid
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna professorid
Surnud 1710
Anaklia

Anaklia on alev Gruusias Samegrelo–Zemo Svanethi maakonnas Zugdidi rajoonis.  Asub Musta mere kaldal Enguri jõe suudmes.

Alevis on 1703. aastal ehitatud kindluse varemed. 

1994–2006 asus Anaklias Venemaa rahuvalvajate baas.

Gruusia alevid
Marco Iacoboni

Marco Iacoboni (sündinud 13. märtsil 1960, Roomas) on itaalia neurobioloog, kes töötab Ameerika Ühendriikides.

Ta töötab California Ülikoolis Los Angeleses.

Ta on tuntud oma uurimustega peegelneuronite alal.

Teosed
Iacoboni, Marco 2008. Mirroring People: The New Science of How We Connect With Others. New York: Farrar, Straus and Giroux.
Iacoboni, Marco 2009. Mirroring People: The Science of Empathy and How We Connect with Others. Picador. (Veidi uuendatud väljaanne 2008. aasta raamatust.)

Vaata ka

 Giacomo Rizzolatti

Viited

Itaalia teadlased
Neurobioloogid
Sündinud 1960
Jalggolf

Jalggolf on Eestis 2005. aastal Gaidar Matti leiutatud seltskondlik pallimäng, kus loodusesse või tehismaastikule paigaldatud rada tuleb läbida jalaga palli võimalikult väheste löökidega pesadesse toimetades.

Jalggolf ei vaja erivarustust ega kindlat tüüpi pinda. Samuti ei nõua see erilisi oskusi ega füüsilist jõudu, tempo valib iga mängija ise. Jalggolfi saab harrastada raja- või pesamängus, sprindis, võistkondlikus või individuaalses turniirimängus jne.

Lühireeglid
Pesadest koostatud rada läbitakse nendesse (jalg)palli võimalikult väheste löökidega jalaga lüües. Pesad asetatakse üksteisest sobivale kaugusele rea, ringi või kujundina vastavalt võimalustele, pinnasele jne. Igal mängijal on oma, teistest erinev pall. Lüüakse kordamööda, üks löök korraga, kokkulepitud või loositud järjekorras ja ikka oma palli. Tabamuseks on palli jäämine pessa. Võitjaks on kõik raja pesad tabanud ja esimesena oma palli üle lõpujoone löönud mängija. Osalejate arv sõltub vaid seltskonna suurusest, mängu autor soovitab ca 5 mängijat korraga.

Preemialöögi saab mängija täiendavalt lüüa kohe, kui tabab kaasmängija pallist põrkega pesa või kui lööb pesas oleva konkurendi palli põrkega välja nii, et oma pall jääb pessa. Preemialöögid võimaldavad liidrile järele jõuda, üldine löögijärjekord ei muutu. Pesade korduva läbimisega saab mängida ka väiksemal alal või suurendada ringil läbitavate pesade arvu.

Ajalugu
Jalggolf sündis 10. detsembril 2005. Aprillis 2006 asutati Eesti Jalggolfi Liit MTÜ ja Jalggolf OÜ. Esimesed pesad valmisid 2006. aastal, kasulik mudel registreeriti 2008. aastal.

Viited
 Jalggolfi koduleht
 http://www.ekspress.ee/news/paevauudised/elu/mang-millega-lollidki-hakkama-saavad.d?id=50658851
 http://www.aripaev.ee/3673/rubr_artiklid_367306.html

Sport
Eistuk

Eistuk (rootsi keeles ekstock/ökstock 'tammepalk', soome keeles eistokka; Saaremaal ja Hiiumaal joll, mooses) oli algselt ühepuuvene, hiljem laudadest lühike kiiluta kumera kujuga ja tömpide otstega rannavee kalapaat, mille põhjalaud on küljelaudadest paksem ja otstest ülespoole painutatud. Ka lootsik. 

Eistuk oli tüürita, 1–2 paari aerudega paat.

Algne nimetus tähistas ühepuuvenet.

Kasutatud kirjandus
Mereleksikon, 1996. Eesti Entsüklopeediakirjastus.

Välislingid
Eistuk Mereviki
Helmi Neetar, Vilja Oja: "Haabju ja eistuk" (laennimetuste päritolust) Emakeele Seltsi aastaraamat 53 (2007), 87–103

Paadid
Pärnu rajoon

Pärnu rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1957 ja 1962–1990. 

Pärnu rajoon moodustati pärast maakondade likvideerimist. Hõlmas algul Pärnumaa keskosa (v.a Pärnu linn, mis oli vabariikliku alluvusega linn).

Aastatel 1952–1953 kuulus Pärnu oblasti koosseisu. 

Aastatel 1957–1962 oli Pärnu rajoon likvideeritud ja selle territoorium kuulus Pärnu linnapiirkonda. Aastal 1959 liideti sellega likvideeritud Pärnu-Jaagupi rajooni kesk- ja lõunaosa ning likvideeritud Kilingi-Nõmme rajooni lääneosa. Aastal 1961 liideti sellega likvideeritud Lihula rajooni lõunapool. Aastal 1962 liideti sellega likvideeritud Vändra rajooni kesk- ja lõunaosa ning likvideeritud Abja rajooni läänepool. Aastal 1972 liideti Pärnu rajooniga Kaansoo piirkond Viljandi rajoonist. 

Seoses maakondade taastamisega nimetati Pärnu rajoon aastal 1990 Pärnu maakonnaks.

Eesti NSV rajoonid
Priit Kuulberg

Priit Kuulberg (sündinud 5. mail 1955) on eesti muusik ja helirežissöör.

Kuulberg õppis Tallinna Muusikakeskkoolis viiulit ja kontrabassi ning lõpetas hiljem Tallinna Riikliku Konservatooriumi kontrabassi solisti, orkestrandi, kammeransambli ja pedagoogi erialal.

Ta on mänginud Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris (ERSO) kontrabassi ning töötanud Eesti Raadios, Tallinna Linnahallis, Eesti Televisioonis ja Eesti Rahvusringhäälingus helirežissöörina. 2016. aasta seisuga on ta ERRi helirežissöör-restauraator.

Muusikuna on Kuulberg tuntust kogunud peamiselt basskitarristina ansamblites Ruja, Propeller, Kaseke ja Led R. Ta on ka Magnetic Bandi asutajaliige.

Tema vend oli Mati Kuulberg.

Viited

Välislingid
Priit Kuulberg Led Ri lehel

Eesti basskitarristid
Kontrabassimängijad
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1955
Peeter Malkov

Peeter Malkov (sündinud 1957) on eesti muusik (flötist) ja muusikapedagoog.

Malkov lõpetas 1977. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli flöödi erialal. Ta töötab samas koolis flöödiõpetajana.

Malkov on ka ansambli Propeller flöödimängija, laulja ning paljude laulusõnade autor.

Viited

Eesti flötistid
Eesti muusikapedagoogid
Sündinud 1957
California Ülikool Los Angeleses

California Ülikool Los Angeleses (University of California, Los Angeles, sageli kasutatava lühendina UCLA) on aastal 1919 asutatud ülikool Los Angeleses.

See kuulub California Ülikooli süsteemi.

Ameerika Ühendriikide ülikoolid
Los Angeles
Harju rajoon

Harju rajoon oli haldusterritoriaalne üksus Eesti NSV-s aastatel 1950-1989. 

Harju rajoon moodustati Harjumaa põhjaosast (välja arvatud Tallinn kui vabariikliku alluvusega linn) aastal 1950 seoses maakondade kaotamisega. Aastal 1957 liideti sellega likvideeritud Loksa rajooni läänepool. Aastal 1959 liideti sellega Kose rajooni kesk- ja põhjaosa. Samas anti Tallinnast lääne pool asuvad alad Keila rajooni koosseisu. Aastal 1962 liideti Harju rajooniga Keila rajoon ja Rapla rajooni Kõue külanõukogu. Aastal 1963 liideti Paide rajooni põhjaosa. Aastate jooksul loovutati maid ka Tallinna linnale, sealhulgas Saue (1960) ja Maardu (1962). 

Seoses maakondade taastamisega nimetati Harju rajoon 1. jaanuaril 1990 ümber Harju maakonnaks.

 
Eesti NSV rajoonid
Niamh Kavanagh

Niamh Kavanagh (sündinud 13. veebruaril 1968 Finglasis) on iiri lauljanna, kes võitis 1993. aastal oma kodumaal Millstreetis peetud Eurovisiooni lauluvõistluse. Võidulugu kandis pealkirja "In Your Eyes" ning see tõi Eurovisiooni võidu Iirimaale juba teist aastat järjest.

Pärast võitu kadus Kavanagh suurelt lavalt, et pühenduda perele; tal on pojad Jack ja Tom. Pere elab Iirimaal Carrickferguses. Igapäevatööd teeb Niamh Kavanagh pangas.

Niamh Kavanagh valiti Iirimaad Eurovisioonile esindama teistki korda – 2010. aastal Oslos, kus tema esitatud ballaad "It's for You" sai finaalis 23. koha.

Iirimaa lauljad
Eurovisioonil osalejad
Eurovisiooni võitjad
Sündinud 1967
Kommunismi must raamat

"Kommunismi must raamat. Kuriteod, terror, repressioonid" (prantsuskeelne originaal "Le Livre noir du communisme: Crimes, terreur, répression") on raamat, mis kirjeldab repressioone kommunistlikes riikides. Raamat ilmus 1997. aastal Prantsusmaal kirjastuse Éditions Robert Laffont poolt, autoriteks mitmed Euroopa teadlased, toimetas Stéphane Courtois.

Autoriteks olid Stéphane Courtois, Nicolas Werth, Jean-Louis Panné, Andrzej Paczkowski, Karel Bartosek, Jean-Louis Margolin, Rémi Kauffer, Pierre Rigoulot, Pascal Fontaine, Yves Santamaria, Sylvain Boulouque.

Eesti keeles ilmus raamat kirjastuselt Varrak 2000. aastal, tõlkijateks olid Marri Amon, Marvi Järve, Tunne Kelam, Tõnis Lukas, Tiiu Relve, Enn Sarv ja Indrek Õis. Eessõna "Varjud maailma kohal" kirjutas Lennart Meri. Raamatul on kaks lisa: "Poliitilised kuriteod SDV-s" (Joachim Gauck ja Ehrhart Neubert) ja "Eesti ja kommunism" (Mart Laar).

Sisukord
Stéphane Courtois "Kommunismi kuritööd"
Nicolas Werth "Riik rahva vastu: vägivald, repressioonid ja terror NSV Liidus"
Stéphane Courtois, Jean-Louis Panné ja Rémi Kauffer "Maailmarevolutsioon, kodusõda ja terror"
Andrzej Paczkowski ja Karel Bartosek "Teine Euroopa kommunismi küüsis"
Jean-Louis Margolin ja Pierre Rigoulot "Aasia kommunistlikud režiimid: "ümberkasvatamisest" kuni massimõrvadeni"
Pascal Fontaine, Yves Santamaria ja Sylvain Boulouque "Arengumaad"
Stéphane Courtois "Miks?"

Raamatud
Gustav Albert Haller

Gustav Albert Haller (22. aprill 1871 Peterburi – 4. november 1947 Trebel) oli Eesti vaimulik.

Õppis Püha Anna koolis Peterburis. Aastatel 1890–1895 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust ja ajalugu. Oli prooviaastal Koeru, Hageri ja Narva Aleksandri koguduses. Ordineeriti 30. märtsil 1897 õpetajaks.

Oli aastatel 1897–1898 Martna Püha Martini koguduse adjunktõpetaja ja aastatel 1898–1937 sama koguduse õpetaja, olles samaaegselt aastatel 1914–1921 Ranna-Lääne praostkonna praost ja aastatel 1921–1935 Lääne praostkonna praost. Lisaks oli ta Kiriku Keskkassa korraldaja ja esimees. Jäi aastal 1937 emerituuri.

Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Suri aastal 1947 Trebelis Lüchowi lähedal (Lüchow-Dannenbergi kreisis Alam-Saksi liidumaal).

Isiklikku 
Tema äi Johann Franz Nerling oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, tema väimees Herbert Konstantin Johannes Lieberg oli Pöide, Nissi ja Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja.

Viited

Välislingid 
 

Martna Püha Martini koguduse vaimulikud
Lääne praostid
Ranna-Lääne praostid
Eestimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1871
Surnud 1947
Pjotr Veliki

Pjotr Veliki (vene keeles Пётр Великий 'Peeter Suur')  on Venemaa Kirov-klassi ristleja ja Venemaa Põhjalaevastiku lipulaev. 

Laeval on tuumajõuseade ja arvukas relvastus. Tegemist on neljanda laevaga oma klassist. Laeva algne nimi oli Kuibõšev, hiljem Juri Andropov.

Viited

Välislingid
Vene aseminister: allveelaeva Kursk ei uputanud ristleja Pjotr Veliki 
Laevatehas: "Pjotr Veliki" seisund on normaalne

Venemaa Föderatsiooni sõjalaevad
Venemaa sõjalaevad
Igor Schvede

Igor Schvede (sündinud 5. detsembril 1970 Prahas) on endine Eesti mereväelane, auastmelt kontradmiral.

Eluloost 
Alates 1986. aastast teenis Nõukogude Liidu mereväes, kus õppis esmalt Leningradis Nahhimovi mereväekoolis ja seejärel Frunze nimelises kõrgemas mereväekoolis elektromehaanika erialal. 

1993. aastal liitus Eesti kaitsejõududega. Oli üks Eesti mereväe taasloojaid ja esimesi ülesehitajaid alates 1993. aasta suvest. 

1994. aastal määrati Mereväe abilaeva Ahti komandöriks ja 1997. aastal miinilaeva Sulev komandöriks. 

1998. aastal määrati Miinilaevade divisjoni ülemaks. 

2002. aastal teenis välismissioonil Afganistanis. 

2003. - 2004. aastail õppis Tartus Balti Kaitsekolledžis. 

9. augustist 2007 kuni 23. juulini 2012 oli ta mereväe ülem. 

2012 lõpetas Mereväe Juhtimiskolledži USA-s.

Pärast mereväe ülema kohalt lahkumist sai mereväekapten Schvedest Kaitseväe peastaabi ülema asetäitja.

Aastail 2013 – 2016 oli Schvede Kaitseväe peastaabi ülem.

2016. aasta suvel asus ta tööle Eesti sõjalise esindajana Euroopa Liidu ja NATO juures.

Auastmed

Tunnustus
1998 Mereväe Rist
1998 Kaitseväe teeneterist riigikaitseliste teenete eest 
2005 Kotkaristi IV klassi teenetemärk
2000 Kaitseministeeriumi hõbe-rinnamärk
2004 Kaitseministeeriumi kuld-rinnamärk
2013 Kaitseväe Peastaabi teeneterist
2011 Mälestusmedal "10 aastat taastatud kaitseväge"

Viited 

Eesti sõjaväelased
Eesti kontradmiralid
Kaitseväe peastaabi ülemad
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti merevägi
Sündinud 1970
Indrek Sirel

Indrek Sirel (sündinud 16. jaanuaril 1970 Tallinnas) on Eesti kaitseväelane (kindralmajor), kes aastatel 2007–2012 oli maaväe ülem ja 2016–2021 kaitseväe juhataja asetäitja.

Biograafia 

Sirel sündis 1970. aastal Tallinnas. 

1991. aastal lõpetas ta Moskva sõjaväeakadeemia, teenides hiljem Nõukogude armees rühmaülemana. 1993. aastal liitus Sirel Eesti Kaitseväega, teenides aastail 1993–1999 järjestikku Alfa-kompanii ülemana Kalevi üksik-jalaväepataljonis, kompaniiülemana Põhja üksik-jalaväekompaniis, pataljoniülemana Viru üksik-jalaväepataljonis ja erinevatel ametikohtadel Kaitseväe peastaabi operatiivosakonnas. 

Vahemikus 1999–2000 osales Sirel Ameerika Ühendriikide relvajõudude Fort Leavenworthi baasis juhtimis- ja kindralstaabi kursustel. 2001–2004 teenis Sirel Kaitseväe peastaabi operatiivosakonna jaoskonna ülemana ja hiljem ka analüüsi- ja planeerimisosakonna ülema asetäitjana. 2003. aastal lõpetas Sirel Soome Riikliku Kaitseakadeemia kindralite erikursuse. 

2004.-2005. aastal teenis Sirel Afganistanis ISAFi staabi mitmeriigivägede ühendoperatiivosakonna (CJ3) planeerimisohvitserina, olles samaaegselt ISAFi Eesti kontingendi rahvuslik vanem.

Aastail 2005-2006 oli Sirel Scoutspataljoni ülem. 2006. aastal määrati ta Maaväe staabi ülemaks ja vahemikus 2007–2008 täitis ta maaväe ülema ülesandeid, kuni määramiseni maaväe ülemaks 2008. aastal (teenis ametis kuni 2012. aastani).  2009. aastal lõpetas ta Ameerika Ühendriikide Maaväe Sõjakolledži, omandades magistrikraadi strateegiliste uuringute alal. 

2012. aasta lõpus määrati ta teenistusse NATO Brunssumi ühendväejuhatuse väljaõppeosakonna (J7) ülema asetäitjana. Sirel teenis seal kuni 2016. aastani, olles vastutav mitmete õppuste ja väljaõppeürituste (nt Steadfast Jazz 13 ja Trident Juncture 15) planeerimise eest. 

2016. aasta juulis määrati Sirel Kaitseväe juhataja asetäitjaks, ülesandega nõustada Kaitseväe juhatajat haridus-, koolitus- ja arendusküsimustes põhitähelepanuga maaväel. 14. juunil 2021 võttis ameti üle brigaadikindral Veiko-Vello Palm ja Indrek Sirel siirdus edasi kaitseväe sõjaliseks esindajaks NATO ja Euroopa Liidu juures, kus ta oli ametis kuni juuli lõpuni 2022.

Isiklikku
Sirel on abielus ja tal on kaks poega.

Auastmed

Nõukogude armees

Eesti kaitseväes

Autasud

Teenetemärgid
{| style="width:100%;"
|-
|valign="top" |

Rinnamärgid
 Eesti Kaitseväe Langevarjuri rinnamärk
 Kaitseministeeriumi kuldrinnamärk

Viited

Välislingid

 "Brigaadikindral Indrek Sirel arutas Türgis liitlasüksuste saabumist". (30. märts 2017). Eesti kaitsevägi
 "Brigaadikindral Sirel: Saber Strike'i õnnestumine on pika planeerimise tulemus. Madis Filippov (22. juuni 2012). Postimees

Eesti kindralmajorid
Kotkaristi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi II klassi teenetemärgi kavalerid
Kaitseväe teenetemärgi kavalerid
Tallinna inimesed
Sündinud 1970
Tasuja (laev 1977)

Tasuja A432 oli Eesti mereväe Lindormen-klassi toetuslaev-miiniveeskja.

Ajalugu 
Laev algse nimega Lindormen (Draakon) ja pardatähisega N43 veesati 7. juunil 1977 Taanis Svendborg Vaerfti laevatehases ja võeti Taani mereväe teenistusse miiniveeskajana 14. juunil 1978. Laev läbis 2001. aastal Søby Værft-is kapitaalremondi, kuid arvati juba 2004. aastal teenistusest välja.

Laev osteti 2006. aastal 12,5 miljoni krooniga Eestisse (Mereakadeemiale osteti samas ka sõsarlaev). Eesti lipp heisati 12. aprillil 2006 ja nimeks sai Tasuja. Laeva sõpruslinnaks sai Kunda.

Laev arvati teenistusest välja 1. novembril 2016 ja samaaegselt arvati teenistusse sõsarlaev Wambola.

Aastail 2016-2021 seisis Tasuja Miinisadamas praktiliselt Mereväe reservis, seda kasutati sageli kai ääres madruste väljaõppeks. Seejärel anti laev lammutamisele.

Komandörid Eestis 
 Leitnant Erkki Silm
 Leitnant Arto Reinmaa
 Vanemleitnant Indrek Vinkel
 Kaptenmajor Johan-Elias Seljamaa
 Vanemleitnant Annes Babenko
 Kaptenmajor Gert Soomsalu
 Vanemleitnant Ermo Jeedas

Galerii

Viited

Eesti sõjalaevad
Taani sõjalaevad
Meyer Schapiro

Meyer Schapiro (sünninimi Meir Schapiro; 23. september 1904 Šiauliai – 3. märts 1996 New York) oli Leedu päritolu Ameerika Ühendriikide kunstiajaloolane.

Tema isa emigreerus 1906. aastal New Yorki, kus leidis tööd heebrea keele õpetajana, ja 1907. aastal järgnes talle ülejäänud perekond. Schapiro kasvas üles Brooklynis.

Ameerika Ühendriikide teadlased
Kunstiajaloolased
Sündinud 1904
Surnud 1996
Kastani tänav

Kastani tänav (saksa keeles Kastanienstraße, Kastanienallee) on tänav Tartus.

Tänav on 1,63 kilomeetrit pikk ja kulgeb kagusse. See algab Näituse tänavalt kohast, kust algab ja kulgeb loodesse Taara puiestee. Kastani tänavale on nime andnud seda kohati palistav kastaniallee.

Kastani tänav ristub järgmiste tänavatega: J. Tõnissoni tänav (paremalt), Julius Kuperjanovi tänav, Pepleri tänav, Tiigi tänav, Vanemuise tänav, Riia tänav ja Kase tänav (paremalt). Kastani tänav lõpeb Võru tänaval kohas, kust algab Vaba tänav.

Kastani tänava alguses, aadressil Kastani 1 asub kunagine saksa üliõpilaskorporatsiooni Neobaltia konvent (Neobaltia hoone), 1904. aastal rajatud juugendstiilis hoone, kus tänapäeval tegutseb Tartu Saksa Kultuuri Instituut. Samas majas asub ka Eesti Goethe Selts.

Tänava kolmest lõigust kaht – Näituse tänavast J. Kuperjanovi tänavani ning Riia tänavast Võru tänavani – ääristavad eelkõige 19. sajandi lõpust ja 20. sajandi algusest pärinevad kahe-kolmekorruselised puitelamud. Iseloomulikud on mitmesugused kaunistused, sealhulgas puitpitsid, tornikesed ning juugendstiilis iluvõred ustel ja varikatustel.

Majas Kastani 9 (krt. 7) elas aastail 1963–1970 Juri Lotman.

Julius Kuperjanovi ja Jaan Tõnissoni tänava ristmikul jäävad Kastani tänava äärde Eesti Üliõpilaste Seltsi maja, mis Nõukogude ajal kuulus Tartu Ülikoolile, ning Eesti Rahva Muuseumi näitusemaja, endine raudteelaste klubi; hoonete fassaadid jäävad vastavalt Tõnissoni ja Kuperjanovi tänava poole.

Kastani tänaval endises Greifi trükikoja majas asuvad Eesti Trükimuuseum ja Noor-Eesti Loomekeskus.

Aadressil Kastani 65 on 1999. aastast naiskorporatsiooni Amicitia konvendikorter. Samas majas tegutses kunagi Tartu Naisselts ning 1900. aastal elas seal lühidalt Ukraina üks tuntumaid luuletajaid Lesja Ukrainka. 2001. aastal paigaldas Ukraina riik hoonele graniidist mälestustahvli poetessi portreega ning tekstiga eesti ja ukraina keeles.

Kastani tänav on Jaan Tõnissoni tänavast Riia tänavani ühesuunaline, samuti (vastassuunas) Võru tänavast Riia tänavani.

1941. aasta septembris viidi vanade Kuperjanovi jalaväepataljoni sõjaväekasarmute piirkonda Kastani tänava lähedal Tartu koonduslaager.

Galerii

Viited

Välislingid

Tartu tänavad
Kesklinn (Tartu)
Vaksali
Kõhutuul

Kõhutuul on inimese ja teiste imetajate seedimise käigus sümbiootiliste bakterite ja pärmseente tekitatud ja pärasoole kaudu väljutatavad soolegaasid.

Inimene väljutab päevas 0,5–2 liitrit gaase pärasoole kaudu. Ühe korraga eraldub neid keskmiselt 35–90 ml.

Kõhutuule koostis on väga kõikuv, kuid selle peamised komponendid on süsinikdioksiid, lämmastik, vesinik, hapnik ja metaan.

Inimese kõhutuule väljutamise viiside seas on peeretamine (heliline) ja pussutamine (helitu). Peeretamisel tekkivat kõhutuult nimetatakse peeruks.

Kõhulahtisuse korral võib koos kõhutuulega pärasoolest tahtmatult väljuda ka vedelat rooja (kõnekeeles nimetatakse seda "varrega puuksuks").

Välislingid

Ainevahetus
Wilhelm Adolf Nikolai Nerling

Wilhelm Adolf Nikolai Nerling (9. veebruar 1881 Muhu – 13. mai 1944 Grabow) oli Eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1890–1900 Peterburis Peetri koolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1900–1904. Aastal 1906 sooritas ta Peterburis saksa kooliõpetaja eksamid. Ordineeriti Tallinnas 16. augustil 1909 õpetajaks.

Oli aastatel 1909–1928 Hanila Pauluse koguduse ja Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja.

Lahkus aastal 1928 Saksamaale. Oli alguses Ida-Preisimaal, hiljem oli pastoriks Groß Vielenis, (praegu linnaosa Penzlinis, Müritzi kreisis, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal). Emerituuris olles elas Grabowis (Ludwigslusti kreisis, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal), kus ta ka suri.

Isiklikku 
Tema isa Arnold Wilhelm Nerling oli misjonäriks Kagu-Indias, tamilite juures, hiljem oli isa Muhu Katariina koguduse õpetaja. Onu Franz Johann Nerling oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja.

Viited 

Hanila Pauluse koguduse vaimulikud
Varbla Püha Urbanuse koguduse vaimulikud
Eestimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1881
Surnud 1944
Joseph Pujol

Joseph Pujol (1. juuni 1857 Marseille – 1945) oli kunstnikunimega Le Pétomane tuntud kunstpeeretaja. 

Prantsusmaa inimesed
Meelelahutajad
Sündinud 1857
Surnud 1945
Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaap

Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaap (Генеральный штаб Вооруженных сил Российской Федерации) on Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude keskne sõjaline ja operatiivjuhtimisorgan.

VF Relvajõudude Kindralstaap asub Moskvas Kolõma põiktänaval (Колымажный переулок), 500 meetri kaugusel Moskva Kremlist, kus asub ka Venemaa relvajõudude ülemjuhataja ja presidendi residents.

Juhid, juhtkond ja organisatsioon
Venemaa Föderatsiooni relvajõudude Kindralstaap teostab kõigi Venemaa relvajõudude:
Venemaa Föderatsiooni piirivalvevägede;
Venemaa Föderatsiooni Föderaalne Julgeolekuteenistuse vägede;
Venemaa Föderatsiooni Siseministeeriumi Sisevägede
Venemaa Föderatsiooni Raudteevägede;
Venemaa Föderatsiooni Eriside- ja informatsioonivägede;
Venemaa Föderatsiooni Tsiviilkaitsevägede;
Venemaa Föderatsiooni Inseneri ja tehniliste vägede:
Venemaa Föderatsiooni Teede ehitusvägede:
Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuse:
Venemaa föderaalsubjektide (Föderaalringkondade) riigikaitseorganite;
Venemaa Föderatsiooni kaitsejõudude mobilistatsiooniettevalmistusega, kaitserajatiste ja vägede arenguga tegelevate asutuste, sõjaväeüksuste ja asutuste töö koordineerimisega ja Venemaa relvajõudude tegevuse planeerimise ja kasutamisega kaitsevallas.

Kindralstaabi koosseisu kuuluvad: 
VF Relvajõudude Operatiivpeavalitsus, mille isikkoosseisu on pärast sõjaväereformi algust vähendatud 460 kindralilt ja ohvitserilt 260-le;
VF Relvajõudude Kindralstaabi Luurepeavalitsus
VF Relvajõudude Kindralstaabi peavalitsus;
VF Relvajõudude Sõjalise ettevalmistuse ja teenistuse peavalitsus;
VF Relvajõudude Organisatsioonilis-mobilisatsiooni peavalitsus;
VF Relvajõudude Sideülema valitsus;
VF Relvajõudude Raadioelektroonilise vastutegevuse vägede ülema valitsus;
VF Relvajõudude Sõjalis-orkestri teenistus;
VF Relvajõudude Sõjalis-topograafiline valitsus.
Kindralstaabis töötab 10 523 sõjaväelast ning sõjalises juhtkonnas kokku – 11 290 inimest, läbiviidava reformi tulemusena kavatsetakse vähendada töötajate arvu 2012. aastaks 8500 inimesele.

Vaata ka
Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia
Venemaa Keisririigi Kindralstaap
Punaarmee Kindralstaap
NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaap

Viited

Välislingid
СООТВЕТСТВОВАТЬ СОВРЕМЕННЫМ ТРЕБОВАНИЯМ, redstar.ru, 18 Февраля 2010

Venemaa relvajõud
Sõjaväeringkond

Sõjaväeringkond (ka sõjaringkond) on operatiiv-taktikaline territoriaalne sõjaväeüksus, mille koosseisu kuuluvad teatud territooriumil asuvad sõjaväeüksused, väekoondised, sõjaväelised õppeasutused ja eri relvaliikide sõjaväeasutused.

Sõjaväeringkonnad Eestis
Sõjaväeringkonnad (kuni 31. märtsini 1937 kaitseringkonnad) moodustati 1. aprillil 1934. Samaaegselt kaotati senised kaitseväeringkonnad, mille ülesandeks oli olnud peamiselt kutsealuste arvestamine ja kaitseväkke kutsumine. Mobilisatsiooni korral oleksid sõjaväeringkondade staabid pidanud saama brigaadide staapideks.

Sõjaväeringkonnad Venemaa Keisririigis
Venemaa keisririigi tsentraliseeritud ja territoriaalsele põhimõttele vastav kaitsepiirkondade – sõjaväeringkondade süsteem loodi 19. sajandi teisel poolel sõjaminister Dmitri Miljutovi sõjaväereformi käigus. Kui reformile eelnenud ajajärgul oli sõjaväeharude ja piirkondade juhtimine allutatud Romanovite dünastiasse kuulunud suurvürstidele, mitte keisririigi sõjalisele kõrgemale juhile – sõjaministrile ja tema operatiivjuhtimiskeskuse Kindralstaabi Peavalitsusele, siis pärast sõjalist reformi kavandati Venemaa Keisririigis maavägede baasil 15 sõjaväeringkonda, mille eest vastutasid keisri määratud sõjaväeringkondade juhatajad.

1914. aastal ehk I maailmasõja alguseks oli Venemaa Keisririigis 14 sõjaväeringkonda ja järgmised nendega võrdsustatud Doni väe oblastid:

Sõjaväeringkonnad NSV Liidus
Nõukogude Venemaa Kõrgeima Sõjanõukogu otsusega nr 23 31. märtsist 1918 likvideeriti vanad keisririigi sõjaväeringkonnad ning nende isikkoosseisude ja territooriumide alusel (mis olid nõukogude võimu all Venemaa Euroopa osas) moodustati 6 sõjaväeringkonda. Sõjaväeringkonnad jagunesid valdade, maakondade, kubermangude ja ringkondade sõjakomissariaatideks ning allusid Punaarmee Peastaabile.

Nõukogude armee sõjaväeringkonnad 1991. aastal

Sõjaväeringkonnad Venemaa Föderatsioonis

Sõjandus
Väeüksused
Friedrich Frommhold Wieckmann

Friedrich Frommhold Wieckmann (õigemini Friedrich Fromhold Wieckmann; 4. veebruar 1865 Tallinn – 23. juuli 1945 Güstrow) oli eesti vaimulik.

Õppis aastatel 1875–1884 Tallinna kubermangugümnaasiumis ja 1885–1891 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Tallinnas ja Kuusalu Laurentsiuse koguduses. Ordineeriti 1. novembril 1892 Tallinnas õpetajaks.

Oli aastatel 1892–1893 Eestimaa vikaarõpetaja. Aastal 1893 oli ta adjunkt Pärnu Eliisabeti koguduses, aastatel 1893–1897 Tallinna Jaani koguduses. Aastatel 1897–1919 oli ta Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, samaaegselt ka usuõpetaja, lisaks 1918–1919 ka Tallinna praostkonna praost.

Aastal 1901 tellis ta kunstnik Paul Raualt Tallinna Püha Vaimu kiriku jaoks uue altarimaali (Bernt Notke kappaltari asemele), mis pandi üles 1902. Praegu asub Paul Raua altarimaal Viru-Nigula kirikus.

Siirdus aastal 1919 Saksamaale. Oli aastatel 1920–1933 Oldenburgi (Alam-Saksi liidumaal) Püha Lamberti kiriku pastor. Jäi aastal 1933 emerituuri, kuid aastatel 1941–1945 oli ta Güstrow' (Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal) Püha Vaimu koguduse õpetaja.

Isiklikku 
Tema vend Arnold Theodor Benjamin Wieckmann oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja. Tema äi Woldemar Friedrich Kentmann oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Tema õemees Konstantin Thomson oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja.

Viited 

Pärnu Eliisabeti koguduse vaimulikud
Tallinna Jaani koguduse vaimulikud
Tallinna Püha Vaimu koguduse vaimulikud
Tallinna praostid
Eestimaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1865
Surnud 1945
Tamsalu Lunastaja kirik

Tamsalu Lunastaja kirik on kirik Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas Tamsalus.

Tamsalu Lunastaja kirik valmis 1993. aastal. Pidulik võtmete üleandmine toimus 27. juulil 1993 peetud jumalateenistusel. Kirik on ehitatud enne 1940. aastat tegutsenud töökoja vundamendile. Hoone asub Tamsalu eramajade kvartalis. Kiriku seisukord on hea.

Kirik asub aadressil Tamsalu, Paide mnt 7. Kirikus tegutseb EELK Tamsalu Lunastaja kogudus.

Lääne-Viru maakonna kirikud
Tapa vald
Tamsalu
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kirikud‎
Carl Rall

Carl Friedrich Johann Rall (25. november (vkj)/ 7. detsember 1859 Tallinn – 1. märts 1924 Paide) oli Eestimaa vaimulik.

Õppis aastatel 1870–1879 Tallinna Kubermangugümnaasiumis ning 1879–1885 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, sooritades ka usuõpetaja eksamid. Oli aastatel 1885–1886 Kollmanni eragümnaasiumis usuõpetajaks. Ordineeriti õpetajaks 15. juunil (vkj)/ 27. juunil 1886.

Oli aastal 1886 Koeru Maarja-Magdaleena koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1886–1924 oli Paide Püha Risti- ja Anna koguduse õpetaja, lisaks oli ta aastatel 1903–1920 Järva praost. Aastal 1915 saadeti Eestimaa kubermangust välja, elas aastatel 1915–1918 Moskvas, Kaasanis ja Tartus. Väljasaatmise põhjuseks oli Esimese maailmasõja ajal Venemaal levinud spionomaania. Leidus tunnistajaid, kes väitsid, et nad olid ühel kuuvalgel ööl näinud Saksa aeroplaani lähenevat praosti majale. Aeroplaanilt visatud alla pikk nöör metallklambriga, praost pannud klambri lehmale ümber kõhu, aeroplaan tõstnud lehma õhku ja kadunud Saksamaa suunas.

1905. aastal oli ta Järvamaa Muinsusasjade Alalhoidmise Seltsi asutajaliige.

Carl Rall on maetud Paide Reopalu kalmistule.

Isiklikku 
Tema poeg Gerhard Rall oli arst.

Viited 

Paide Püha Risti koguduse vaimulikud
Anna koguduse vaimulikud
Järva praostid
Gustav Adolfi Gümnaasiumi vilistlased
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti represseeritud isikud
Paide Reopalu kalmistule maetud
Sündinud 1859
Surnud 1924
Autoimmuunsus

Autoimmuunsus ehk automaatne immuunsus on immuunsus, mille korral organismi immuunreaktsioonid toimuvad oma organismi antigeenide vastu – rünnates võõrühendite asemel iseenda rakke ja kudesid (sest peab iseenda koostisosi ekslikult võõraiks), tootes enda vastu antikehi (immunoglobuliini). 

Immuunreaktsioonina produtseeritakse näiteks oma kudede suhtes sensibiliseeritud lümfotsüüte ja autoantikehi. 

Autoimmuunsus on mitte ainult autoimmuunhaigus, vaid teatud juhtudel füsioloogiline protsess, mille ülesandeks on immuunsüsteemi tegevuse regulatsioon. 

Autoimmuunsete reaktsioonide tekkel mängivad olulist rolli arvatavasti tüümuses toimuval T-rakkude diferentseerumisel.  

Tuntumad autoimmuunse tekkemehhanismiga haigused on näiteks liigeseid kahjustav reumatoidartriit, kesknärvisüsteemi ründav hulgikoldeline skleroos (sclerosis multiplex), kõhunäärme insuliini tootvaid rakke hävitav lapseea suhkurtõbi ja luupus.

Autoimmuunse tekkemehhanismiga haigusi esineb rohkem naistel kui meestel, näiteks peaaegu 75% autoimmuunhaigusi põdevatest ameeriklastest on naised. Kuid meestel kalduvad autoimmuunhaigused olema tõsisemad. Selliste sooliste erinevuste põhjused on ebaselged.

Viited

Kirjandus
 S. Alice Long ja Jane H. Buckner, T Regulatory Cells in Human + FOXP3 CD4+ Autoimmunity: More Than a Numbers Game, J Immunol 2011; 187:2061-2066; doi: 10.4049/jimmunol.1003224, veebiversioon (vaadatud 04.02.2015)(inglise keeles)

Füsioloogia
Immunoloogia
Nikolai Põdramägi

Nikolai Põdramägi (sündinud 7. jaanuaril 1944 Saaboldas) on Eesti arst ja poliitik. 

Ta on lõpetanud Värska Keskkooli 1963. aastal ja Tartu Riikliku Ülikooli 1976. aastal.

Nikolai Põdramägi on olnud Tartu Ülikooli Kliinikumi õppejõud ja veresoonte kirurg.

Poliitiline tegevus 

Põdramägi oli Tartu Linnavolikogu liige 1996–2009 ja on taas aastast 2011 alates.

1999. aastast 21. märtsini 2022 kuulus ta Eesti Keskerakonda.

29. oktoobrist 2009 oli ta XI Riigikogu liige. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel, sai 1403 häält, kuid valituks ei osutunud.

Isiklikku 

Ta on vabaabielus ning tal on poeg ja kaks tütart.

Viited

Välislingid
 Lühitutvustus Riigikogu lehel
 Nikolai Põdramägi suundub Aadu Musta asemel riigikokku, 27. oktoober 2009

Eesti arstid
XI Riigikogu liikmed
Tartu Ülikooli õppejõud
Sündinud 1944
Burchard Sperrlingk

Burchard Leonhard Viktor Sperrlingk (22. mai 1854 Rõuge – 2. juuli 1905 Otepää) oli eesti vaimulik.

Sperrlingk lõpetas Rõuges kihelkonnakooli, õppis aastatel 1869–1874 Tartus gümnaasiumis. Aastatel 1874–1880 õppis Tartu Ülikoolis, algul filoloogiat, kuid läks üle usuteaduskonda. Oli aastatel 1880–1881 prooviaastal Rõuge Maarja koguduses Elieser Traugott Hahni juures ja Pärnu Eliisabeti koguduses Conrad Wilhelm Heinrich Bergwitzi juures. Ordineeriti 22. märtsil 1881 Pärnus õpetajaks.

Oli aastatel 1881–1905 (introdutseeriti 20. septembril 1881) Otepää Maarja koguduse õpetaja. Oli 1893. aastal pooleks aastaks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele).

Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige aastast 1874 ning õppeaastal 1876–1877 Seltsi esimees. Kui kolm naist (Paula Hermann, Miina Hermann ja Emilie Beermann) õmblesid valmis esimese sinimustvalge trikoloori ja Christoph Beermann viis selle Tartusse, siis hakati mõtlema lipu pühitsemisele. Kuna Tartus kardeti korporantide ekstsesse (Aleksander Mõtuse juhtum), sõideti Burchard Sperrlingki kutsel plaanvankriga Otepääle, kus lipp 4. juunil 1884 Otepää kiriklas pühitseti.

Sperrlingk on maetud Otepää vanale kalmistule.

Viited

Välislingid 
http://www.naistemaailm.ee/artiklid/23815/lipu_sunnipaev.html?art_magaz=3
http://paber.ekspress.ee/viewdoc/FE442C2CF90981D1C2256EA600352B00

Otepää Maarja koguduse vaimulikud
Eesti represseeritud isikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Eesti Üliõpilaste Seltsi liikmed
Sündinud 1854
Surnud 1905
Michael Ignatius

Michael Ignatius (ka Michel Ignatius) (6. oktoober 1713 Tartu – 30. aprill 1777 Tartu) oli eesti hernhuutlik kirjamees, koolmeister ja köster.

Michael Ignatius sündis eesti köstri pojana, sai aastal 1728 Tartu eesti koguduse koolmeistriks ja aastal 1731 ka sama koguduse köstriks, kellena tegutses surmani. 

1740 paiku liitus vennastekogudusega ning edendas Tartus hernhuutlikku liikumist. Kui aastal 1742 liikumine keelustati, oli ta lühikest aega vahi all, jätkas 1750. aastail oma tegevust ja hoogustas hernhuutlikku tegevust ka Tartumaal. 

Kirjanduslikuks tegevuseks on ta eeskuju saanud Johann Christian Quandtilt ja Mango Hansult. Ta tõlkis parun Otto Roseni tellimusel Tartu murdesse saksa pietisti Heinrich Schuberti suure jutluseraamatu (108 jutlust, käsikirjas üle 1000 lehekülje). Ta on tõlkinud muidki kõnesid, mis levisid käsikirjaliselt rahva seas. Ignatius abistas Christoph Michael Königseeri hernhuutliku laulu- ja liturgiaraamatu tõlkimisel ning aastapäeviku koostamisel. Tema kirjutistes on rohkesti andmeid Tartu ja selle ümbruse eestlaste elu kohta.

Isiklikku 
Michael Ignatiuse isa oli köster Ignatsi Peeter.

Michael Ignatiuse poeg oli  Hageri koguduse õpetaja David Friedrich Ignatius 

Michael Ignatiuse pojapoeg oli maalikunstnik Otto Friedrich Ignatius. 

Michael Ignatiuse äi oli köster ja kirjamees Koljo Adam.

Viited 

Sündinud 1713
Surnud 1777
Ömer Onan

Ömer Onan (sündinud 4. veebruaril 1978 Manisas) on Türgi korvpallur.

Ta mängib Fenerbahçe Ülkeris ja Türgi rahvuskoondises. Ta on tulnud viiel korral Türgi meistriks.

Ömer Onan on 1,94 m pikk ja kaalub 95 kg.

Türgi sportlased
Sündinud 1978
Korvpallurid
Vaarikas

Harilik vaarikas (Rubus idaeus) on roosõieliste sugukonda muraka perekonda kuuluv põõsaliik.

Levik ja kasvukohad 
Harilik vaarikas on looduslikult levinud Lääne-, Kesk- ja Ida-Euroopas, Siberis, Kaukaasias ja Kesk-Aasias. Levilas kasvab ta tavaliselt viljakamatel, huumusrikastel muldadel, sageli esineb neid massiliselt raiestikel, metsasihtidel ja -servadel, lagendikel jm.

Kirjeldus 

Püstine põõsas kasvab üldjuhul 1,0–1,5 (2,0) m kõrguseks, ladvaosa on tavaliselt lookas. Esimese aasta võrsed on kaetud väikeste harjastega. Lehtedeks on sulgjad liitlehed, mis on 12–20 cm pikkused, 10–13 cm laiad, 3–5 (7) lehekesega. Lehekesed on terava tipuga, piklik-munaja kujuga, kuni 8 (10) cm pikkused, laius kuni 4 cm, ümara või südakujulise alusega, ebakorrapärase saagja servaga, pealt peaaegu karvadeta, alt valgete pehmete karvadega.

Õied on valged, umbes 1 cm läbimõõduga, viietised, koondunud väikesearvuliselt õisikutesse. Vilju nimetatakse samuti vaarikaks. Vaarikas on bioloogiliselt määratluselt koguvili. Erinevalt murakast, irdub vaarika koguluuvili kergesti viljapõhjalt. Viljad on tavaliselt punased, kultuursortidel ka kollased.

Vaarika varred on enamasti ogalised ja seest suure säsiga. Varre eluiga kestab kaks aastat. Teisel aastal vars viljub ja siis kuivab.

Õied meeldivad mesilastele.

Kasvatamine
Hariliku vaarika erinevaid sorte kasvatatakse koduaedades ja ärilistes istandustes marjakultuurina. Vaarikas ja pampel ehk aedmurakas moodustavad muraka perekonnas eraldi alamperekonna.

Vaarikas annab kergesti juurevõsusid, mistõttu on ta aias üsna tülikas, levides kiiresti algselt kasvukohalt edasi.

Kasutamine 
Vaarikas on väärtuslik põõsas, sest temast saab kasutada kõiki osi: lehti, varsi, õisi ja vilju. Vaarikalehetee alandab paistetust ning sellest tehtud kompress leevendab silmapõletikku.

Vaarika viljadel on meeldiv maitse ja aroom, mistõttu neid tarbitakse laialdaselt nii toorelt kui ka töödeldult. Viljad sisaldavad vähesel määral salitsüülhapet, millel on higistamaajav toime. Viljadest valmistatakse toor- ja keedumoosi, želeed, siirupit, mahla, likööri, veini jms.

Marjade toiteväärtus ja biokeemiline koostis

Eestis kasvatatavad sordid 
Eestis kasvatatakse järgmisi sorte:

Vaata ka 
 Vaarikpunane

Viited 

Murakas
Marjad
Eesti taimed
Daniele Monticelli

Daniele Monticelli (sündinud 14. mail 1970 Milanos) on itaalia päritolu Eesti semiootik.

Ta sai doktorikraadi semiootika ja kultuuriteooria alal Tartu Ülikoolis 2008. aastal. Ta on Tallinna Ülikooli Itaalia uuringute ja semiootika professor.

Ta on olnud mõjutatud Giorgio Agambeni töödest. Monticelli tõlkis itaalia keelde Lennart Meri raamatu "Hõbevalge".

Tunnustus
2017 Tallinna Ülikooli kirjandusauhind (Lennart Meri teose „Hõbevalge“ tõlge itaalia keelde)
2018 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2018 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (koos Piret Peikeri ja Krista Mitsiga, artikliauhind: "Jamaicast Pariisi ning sealt Tartusse tagasi. Lydia Koidula maailmavaatest ja mugandamisstrateegiatest tema saksa eeskujude valguses". Keel ja Kirjandust 2018/12)

Viited

Välislingid

Eesti semiootikud
Eesti tõlkijad
Itaalia inimesed
Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna vilistlased
Tallinna Ülikooli professorid
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1970
Leo Villand

Leo Villand (26. aprill 1928 Tallinn – 12. september 2010 Tallinn) oli eesti pedagoogikateadlane. 

Maetud Rahumäe kalmistule.

Tunnustused
 1976 – Eesti NSV teeneline õpetaja
 2006 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Viited

Välislingid
Leo Villand lastesaates "Buratino tegutseb jälle"

Eesti kasvatusteadlased
Eesti NSV teenelised õpetajad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Rahumäe kalmistule maetud
Sündinud 1928
Surnud 2010
PEN-klubi

PEN-klubi (inglise PEN International) on rahvusvaheline kirjanikke ühendav organisatsioon, mis asutati 1921. aastal Londonis. Selle asutas inglise kirjanik Catherine Amy Dawson Scott.

Organisatsiooni esimene president oli John Galsworthy. 

PEN-klubi esimene rahvusvaheline kongress toimus 1923. aastal Londonis.

Aastail 2004–2009 oli PEN-klubi president Tšehhi kirjanik ja diplomaat Jiří Gruša. Organisatsiooni praegune president on John Ralston Saul.

Vaata ka 
Eesti PEN-klubi
Inglise PEN-klubi

Viited

Välislingid 
PEN-klubi koduleht

Rahvusvahelised organisatsioonid
Altermann

Altermann on perekonnanimi, mille tuntud kandjate seas on:
 Karl-Heinz Altermann
Milly-Lucie Altermann
 Theodor Altermann
 Ülo Altermann
 Karl Altermann

Nimede eestistamisel määrati Altermanni-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Aasamäe, Aasmäe, Aegla, Aeljärv, Almistu, Altmets, Altmäe, Altnurm, Altnurme, Alttamm, Altvee, Altvälja, Arula, Ellamaa, Mäemets, Raidmaa, Vainulill, Väljaots, Õis ja Õunasaar.

Vaata ka 
 Alterman

Eestistamisel muudetud perekonnanimed

en:Alterman#Altermann