joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Eesti Pesapalli ja Softpalli Liit

Eesti Pesapalli ja Softpalli Liit (lühend EPSL; inglise keeles Estonian Baseball and Softball Federation) oli Eesti pesapalli ja softball'i alaliit.  

Liit asutati 2008 ning kustutati registrist 2015. 

Liit koordineeris pesapalli ja softball'iga seotud tegevust Eestis.

Viited

Välislingid
 EPSLi koduleht

Pesapall
Softpall
Eesti spordialaliidud
Georg Sander

Georg Sander (7. mail 1923 Tartu – 16. märts 2016 Tartu) oli eesti teatrikunstnik.

Ta lõpetas aastal 1941 Tartu kommertskooli. Aastast 1949 õppis ta Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis ja lõpetas 1955. aastal teatridekoratsiooni eriala juba Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis.

Ta töötas aastatel 1945–1949 Vanemuise teatris dekoratsioonimaalijana ja 1951–1983 kunstnikuna, aastast 1983 kuni 1990. aastate keskpaigani oli ta Vanemuise mittekoosseisuline kunstnik.

Lavastused

Liikmesus
1958 Eesti Teatriliit

Tunnustus
1970 Eesti NSV teeneline kunstitegelane
1992 Eesti Teatriliidu kunstnikuauhind
2012 Kaarel Saha preemia

Isiklikku
Tema õde oli matemaatik ja endine baleriin Tamara Sõrmus.

Viited

Kirjandus
Fritz Matt. "Sander, Georg, teatrikunstnik". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 462

Välislingid
TEATER JA KUNST. Georg Sander 90
Teater ja Kunst. Georg Sander 90
Haud Tartu Pauluse kalmistul

Eesti teatrikunstnikud
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Pauluse kalmistule maetud
Sündinud 1923
Surnud 2016
Eesti naiste korvpallikoondis

Eesti naiste korvpallikoondis on Eesti naiste esinduskoondis korvpallis. Koondis kuulub Eesti Korvpalliliitu.

Koondise treener on Jaanus Levkoi.

Vaata ka
Eesti korvpallikoondis

Korvpall, naised
Eesti korvpall
Werner Krolikowski

Werner Krolikowski (sündinud 12. märtsil 1928 Oelsis Sileesias (tänapäeval Olesnica Poolas)) on endine Saksa DV riigitegelane.

Werner Krolikowski on pärit töölisperekonnast. Põhikooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1942–1944 haldusteenistujaks. 1944. aasta oktoobrist kuni 1945. aasta maini võttis ta lennuväe abiteenistuse koosseisus osa Teisest maailmasõjast.

Sõja järel töötas ta 1945. aasta maist oktoobrini kodukohas Oelsis töölisena. 1945. aastal asustati ta Poolale läinud Sileesiast ümber Mecklenburgi Darguni, kus ta töötas esialgu töölisena. 1946. aasta oktoobris astus Werner Krolikowski Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. 1946–1950 töötas ta Malchinis haldusteenistujana. 1950–1952 töötas ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Mecklenburgi liidumaa juhatuses. 1952. aasta juulist kuni detsembrini oli ta Ribnitz-Damgarteni piirkonna Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei allorganisatsiooni esimene sekretär. 1952. aasta detsembris vabastati ta sellelt ametikohalt ning ta sai parteidistsipliini rikkumise eest noomituse.

1953. aasta jaanuarist töötas ta Greifswaldi ringkonna SSÜP allorganisatsiooni agitatsiooni- ja propagandasekretärina, oktoobrist detsembrini teise sekretärina ja 1953. aasta detsembrist kuni 1958. aasta juunini esimese sekretärina. 1958. aasta juunist kuni 1960. aastani märtsini oli ta Rostocki piirkonna SSÜP allorganisatsiooni agitatsiooni- ja propagandasekretär ning seejärel 1960. aasta märtsist maini teine sekretär.

1960. aasta maist kuni 1973. aasta oktoobrini oli Werner Krolikowski Dresdeni ringkonna SSÜP allorganisatsiooni esimene sekretär. Alates 1963. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige ja Rahvakoja (parlamendi) liige. 1971. aasta juunis sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmeks. 1973. aasta oktoobrist kuni 1976. aasta oktoobrini oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee sekretär ja 1976–1989 Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo majanduskomisjoni liige. 1976. aasta novembrist kuni 1988. aasta novembrini oli ta Saksa DV Ministrite Nõukogu esimene aseesimees. 1988. aasta septembris sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee põllumajandussekretäriks. 1988. aastast kuni 1989. aasta novembrini oli ta ka Saksa DV Riiginõukogu liige.

1989. aasta novembris astus Werner Krolikowski kõigilt oma ametikohtadelt tagasi ja heideti 3. detsembril 1989 Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja. 7. detsembrist 1989 kuni 12. märtsini 1990 oli ta süüdistatuna riigi raha kuritarvitamises eeluurimisvangistuses, kuid vabastati vahi alt tervislikel põhjustel ning kohtuprotsess jäeti ära.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Sündinud 1928
Galilei termomeeter

Galileo termomeeter on läbipaistva vedelikuga täidetud silinder, milles on erineva ujuvusega klaaskuulid. Temperatuuri muutudes muutub põhja vajunud ja pinnale kerkinud kuulide arv. Temperatuuri näidu teadasaamiseks on kuulide küljes temperatuurinäiduga sildikesed.

Galileo termomeetri leiutas grupp itaalia akadeemikuid ja tehnikuid, kelle hulgas oli ka Galileo Galilei õpilasi. Selle termomeetri kirjeldus avaldati 1666. aastal, 14 aastat pärast Galilei surma. Leiutajad nimetasid termomeetri oma õpetaja nimega, sest termomeetri töötamine põhineb Galilei avastatud vedeliku soojuspaisumisel ja Archimedese seadusel. Temperatuuri tõustes vedeliku ruumala kasvab, s.t. tema tihedus kahaneb. Kui mingi termomeetri ujuki kaal on ühel temperatuuril täpselt võrdne selle ujuki poolt välja tõrjutud vedeliku kaaluga, siis temperatuuri langedes sama ruumalaga vedelikuhulga kaal kasvab, ujuki ujuvus kasvab ning see tõuseb pinnale. Temperatuuri tõustes sama ruumalaga vedelikuhulga kaal kahaneb, ujuki ujuvus kahaneb ning see vajub põhja. Ujukite kaalud termomeetris valitakse nii, et nende ujuvus vastab vedeliku temperatuuri mõnekraadilistele erinevustele. Näiteks võivad viie ujukiga Galileo termomeetri ujukite ujuvused vastata temperatuuridele 18°, 20°, 22°, 24°, 26°, 28°C. Kui sellel termomeetril on kaks ujukit põhjas ja kolm pinnal, siis on termomeetri temperatuur vahemikus 20-22°C.

Mõõteriistad
Eesti meistrivõistlused võrkpallis

Eesti meistrivõistlused võrkpallis on Eesti meistrivõistlused võrkpallis, mida korraldatakse 1925. aastast.

Võistlusi korraldab Eesti Võrkpalli Liit.

Eesti meistrid
...
1995 VK Rivaal Rakvere
1996 VK Rivaal Rakvere
1997 VK Rivaal Rakvere
1998 Tartu Ösel Foods
1999 Tartu Ösel Foods
2000 ESS Pärnu VK
2001 ESS Pärnu VK
2002 ESS Pärnu VK
2003 ESS Pärnu VK
2004 ESS Falck Pärnu VK
2005 Audentes
2006 Tartu Pere Leib
2007 VK Selver Tallinn
2008 VK Selver Tallinn
2009 VK Selver Tallinn
2010 VK Selver Tallinn
2011 VK Selver Tallinn
2012 Tartu Pere Leib
2013 VK Selver Tallinn
2014 Bigbank Tartu
2015 Pärnu VK
2016 VK Selver Tallinn
2017 VK Selver Tallinn
2018 Saaremaa VK
2019 Pärnu VK
2020 -
2021 Bigbank Tartu
2022 Bigbank Tartu

Vaata ka
Võrkpalli Balti liiga
Eesti karikavõistlused võrkpallis

Välislingid
Eesti Võrkpalli Liit
Võitjad 1925–2022

Eesti võrkpall
Eesti meistrivõistlused
1925
Eesti meistrivõistlused kiiruisutamises

Eesti meistrivõistlused kiiruisutamises on Eesti meistrivõistlused kiiruisutamises, mida korraldatakse 1910. aastast ja pärast Eesti taasiseseisvumist 2005. aastast. 

Esimestel meistrivõistlustel olid meeste distantsid 500 ja 5000 m ning naistel 500 m.

Viited 

 1926/27, MUIS: Iluuisutajad A. Reeder (Reedre) ja H. Markus (ESM F 120:814/A 2399); Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum SA
 1931, MUIS: Kiiruisutajad Eesti esivõistlustel (ESM F 77:45/A 1284); Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum SA

Kiiruisutamine
Eesti meistrivõistlused
Latiinide liit

Latiinide liit (umbes 7. sajand eKr – 338 eKr) oli ligikaudu 30 muistse Rooma lähedal asunud Latiumi piirkonna küla ja hõimu vastastikuseks kaitseks organiseeritud konföderatsioon. Termini "Latiinide liit" on välja mõelnud tänapäevased ajaloolased ja sel puudub ka täpne ladinakeelne vaste.

Liidu loomine
Liit loodi algselt kaitseks ümbritsevalt aladelt pärinevate vaenlaste (etruskide) vastu ja selle juhtrolli kandis Alba Longa linn. Vastavalt ühe Cato Vanema poolt kirja pandud teksti säilinud fragmendile kuulusid ühel hetkel liitu Tusculum, Aricia, Lanuvium, Lavinium, Cora, Tibur, Pometia ja Ardea.

Liit Rooma juhtimise all
Rooma legendaarse seitsmenda ja viimase kuninga Lucius Tarquinius Superbuse valitsemisajal keelitati latiine Rooma juhtrolli tunnustama. Lepingut Roomaga uuendati ja lepiti kokku, et latiinide väesalgad ilmuvad teatud kindlaksmääratud päeval kindlaksmääratud paika, et moodustada koos Rooma vägedega ühendatud sõjaline jõud. Seda ka tehti ja Tarquinus moodustas Rooma ja latiinide väesalkadest ühendatud üksused.

Rooma vabariik moodustas oma arengu alguses, aastal 493 eKr, liidu Latiinide liiduga. Lähtuvalt Rooma traditsioonist järgnes see nime foedus Cassianum kandev leping Rooma võidule liidu üle Regilluse järve lahingus. Leping nägi ette, et nii Rooma kui Latiinide liit jagavad sõjalistelt vallutustelt saadud saaki (millest sai hiljem üks aastatel 341–338 eKr peetud Latiinide sõja põhjuseid) ja et mistahes nende kahe osalusel läbi viidavaid sõjakäike pidid juhtima Rooma kindralid. See liit aitas tõrjuda tagasi Apenniinides elanud rändhõimude (aequi ja volsci) rünnakuid ja sel viisil hoiti armeede segunemisega ära nende hõimude sissetung Latinumi. Jätkuvalt ei ole selge, kas latiinid võtsid Rooma liitu vastu lihtsalt kui ühe liidu liikme või allkirjastati Rooma riigi ja Latiinide liidu vaheline leping kui kahe võrdse osapoole vaheline leping.

Sõjad Roomaga

Rooma kuningriigi ajajärgul ja Rooma vabariigi perioodi alguses ja keskpaigas leidis roomlaste ja latiinide vahel aset hulk konflikte. Need konfliktid tõid kaasa hulga sõdu, millest paljud peeti küll Rooma ja üksikute Latiinide liidu linnade vahel, kuid aeg-ajalt võitles Rooma ka kogu liidu vastu.

Rooma kasvav võim viis selleni, et Rooma hakkas liidus järk-järgult domineerima. Algse lepingu uuendamine aastal 358 eKr määras ametlikult kindlaks Rooma juhtrolli ja päästis lõpuks valla Latiinide sõja (341–338 eKr). Peale Rooma võitu saadeti liit laiali.

Peale Latiinide liidu lõppu aastal 338 eKr nimetas Rooma liitu kuulunud linnad munitsiipiumideks (municipia) ja rajas neisse kolooniad (coloniae). See tähendas, et linnu valitses nüüd Rooma (või Rooma vabariik) ja seal elanud inimesi peeti edaspidi Rooma kolonistideks.

Viited

Vana-Rooma
Balti mere maade Sõpruse velotuur

Balti mere maade Sõpruse velotuur (soome Itämeren ystävyysajo) oli 1986-1989 toimunud maanteesõiduvõistlus. 1986 ja 1988 kulges võistlus Turust Leningradini ja 1987 ja 1989 Leningradist Turuni. 1988 ja 1989 kulges sõit ka Eesti alal.

Esimene võistlus (1986) kestis nädal aega ja selle aja jooksul sõideti umbes 1000 km. Esimese võistluse võitis Nõukogude Liitu esindav Mihhail Svešnikov.

Jalgrattavõistlused
Naiste Balti liiga (võrkpall)

Naiste Balti liiga on Balti riikide naiste võrkpalliliiga. Liiga asutati 2007 ja selle eeskujuks oli korvpalliliiga Baltic Basketball League. 

Hooajal 2019/20 mängis liigas 9 võistkonda: 3 Eestist, 3 Lätist ja 3 Leedust.

Tulemused

Edukaimad klubid

Medalitabel

Vaata ka
Eesti naiste meistrivõistlused võrkpallis
Võrkpalli Balti liiga

Viited

Baltimaade spordivõistlused
Eesti võrkpall
Võrkpall
Läti sport
Leedu sport
Spordivõistlused
HC Everest

HC Everest on Kohtla-Järvel asuv Eesti jäähokiklubi, mis mängib Meistriliigas. Klubi asutati 2012.

Klubi koduväljak on Kohtla-Järve jäähall.

Välislingid
Klubi koduleht

Eesti jäähokiklubid
Kohtla-Järve sport
Upton Sinclair

Upton Beall Sinclair (20. september 1878 Baltimore – 25. november 1968 Bound Brook, New Jersey osariik) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik.

Ta sündis 1878. aastal Baltimore'is alkoholikaupmehe peres. 1888. aastal kolis perekond New Yorki Queensi linnaossa, kus ta isa teenis elatist kingakaupmehena. 1892. aastal asus ta õppima New Yorgi linnakolledžisse. 1897. aastast õppis ta Columbia ülikoolis, põhierialaks õigusteadus; kõrvalaineteks mitmesugused keeled, sealhulgas hispaania, saksa ja prantsuse keel.

Tunnustus 
 1943 Pulitzeri preemia

Ameerika Ühendriikide kirjanikud
Sündinud 1878
Surnud 1968
Rhosllannerchrugog

Rhosllannerchrugog on küla Walesis Wrexhami tervikomavalitsuses. Küla kohta kasutatakse ka lühendatud nime Rhos.

2001. aasta rahvaloenduse andmetel rääkis umbes 40% elanikest kõmri keelt. 

Rhosllannerchrugogis asutati 1961. aastal Keldi Liiga.

Välislingid 

http://www.bbc.co.uk/cymru/gogleddddwyrain/safle/rhos/

Walesi asulad
Linnaring

Linnaring (nimetatud ka Volkswagen City Circuit) on ringrada Tallinna idaosas. Ringrajana kasutati teed vaid 2000ndatel. Selle pikkus on umbes 1,7 km. Ringrada peeti ohtlikuks.

2005–2007 peeti ringrajal Soome meistrivõistlusi Vormel 3-s.

Vaata ka
Pirita-Kose-Kloostrimetsa ringrada

Viited

Eesti autosport
HC Viking Tallinn

HC Viking Tallinn (lühemalt HC Viking; ka Tallinn Viiking Sport) on Tallinnas asuv Eesti jäähokiklubi, mis mängib Meistriliigas. Klubi asutati 2010.

Klubi koduväljak on Tondiraba jäähall, varem oli Jeti Jäähall.

Välislingid
Klubi koduleht

Eesti jäähokiklubid
Tallinna spordiklubid
Jelizaveta Tuktamõševa

Jelizaveta Sergejevna Tuktamõševa (vene Елизавета Сергеевна Туктамышева; sündinud 17. detsembril 1996 Glazovis Udmurtias) on Venemaa iluuisutaja, kes võistleb naiste üksiksõidus.

Ta tuli 2015. aastal naiste üksiksõidus maailmameistriks ja Euroopa meistriks.

Tuktamõševa treenib Aleksei Mišini juhendamisel Peterburis, kus ta elab alates 2011. aastast.

Viited

Venemaa iluuisutajad
Sündinud 1996
Meagan Duhamel

Meagan Duhamel (sündinud 8. detsembril 1985 Sudburys Ontario provintsis) on Kanada naisiluuisutaja, kes võistles paarissõidus. Ta lõpetas tippspordikarjääri 25. aprillil 2018.

Alates 2010. aastast oli tema võistluspartneriks Eric Radford. Koos on nad tulnud 2015. aastal maailmameistriks ja aastatel 2012–2015 neljal korral Kanada meistriks ning võitnud veel mitu rahvusvahelist võistlust.

Duhameli treenerid on Richard Gauthier, Bruno Marcotte ja Sylvie Fullum. Marcotte ja Duhamel abiellusid omavahel 5. juunil 2015 Bermudal.

Võistluskavad

Koos Eric Radfordiga

Tulemused

Koos Eric Radfordiga

Viited

Kanada iluuisutajad
Sündinud 1985
Eesti naiste meistrivõistlused võrkpallis

Eesti naiste meistrivõistlused võrkpallis on naistele mõeldud võrkpallivõistlused, mida korraldati aastatel 1925–1940 ja uuesti aastast 1992. 

Võistlusi korraldab Eesti Võrkpalli Liit.

Tulemused

Vaata ka
Eesti meistrivõistlused võrkpallis (meeste)
Naiste Balti liiga (võrkpall)

Välislingid
Võitjad 1925–2021

Eesti võrkpall
Eesti meistrivõistlused
Eesti laskesuusatamise koondis

Eesti laskesuusatamise koondis on Eesti esinduskoondis laskesuusatamises. Koondise tööd korraldab Eesti Laskesuusatamise Föderatsioon (ELSF).

Koondis 
Hooaeg 2017/18

Peatreenerid 
 Aastatel 2010–2014 oli koondise peatreener lätlane Maris Cakars.
 Hooajal 2014/15 oli koondise peatreener Janno Prants.
 Hooajal 2015/16 oli funktsionaalse ettevalmistuse treener Kalmer Tramm, lasketreener oli Asko Nuutinen.
 Aastatel 2016–2018 on füüsilise ettevalmistuse treener Ilkka Luttunen, lasketreener on Indrek Tobreluts.
Aastatel 2018–2021 oli koondise peatreener Indrek Tobreluts
Hooajal 2021/22 on koondise peatreener Fiodar Svoboda

Tulemused 
Läbi aegade parim Eestist pärit laskesuusataja on Kaija Parve. NSV Liidu laskesuusatamise koondises võisteldes tuli ta kokku 7 korda maailmameistriks.

Taasiseseisvunud Eesti parimad tulemused laskesuusatamise maailmakarikaetappidelt/maailmameistrivõistlustelt on naiste arvestuses toonud Eveli Saue (hooajal 2006/07 5. koht Hochfilzeni 15 km tavadistantsil), meeste arvestuses on parima koha välja sõitnud Roland Lessing (hooajal 2009/10 2. koht Pokljuka 12,5 km jälitussõit).

Viited 

Eesti laskesuusatamine
Laskesuusa
Katja Sambuka

Katja Sambuka (õieti Jekaterina Mihhailova, sündinud 27. augustil 1991) on vene laulja, näitleja, modell ja televisiooni saatejuht. Ta on abielus täiskasvanute filmide lavastaja Bob Jackiga (õieti Sergei Mihhailov) ja ta on üks tegelane tema romaanist «Por-no!».

Elulugu 
Katja Sambuka sündis 27. augustil 1991 Peterburis. Õppis koolis nr 216 poola keele süvaõppes, kuid pärast ühel kursusel kulinaarialütseumis. Praktika ajal restoranis Liverpool kohtus ta The Rolling Stonesi vokalisti Mick Jaggeriga, kes kutsus ta endaga kaasa Ameerikasse. 15-aastaselt sai temast laste mänguasja prototüüp: Londonis Katja järgi valmistati nukk Bobby.
 
Pseudonüümi "Sambuka" sai Katja täiskasvanute filmide režissöörilt Bob Jackilt, kellega ta abiellus 16-aastaselt. Paaril sündis tütar Zvana, hotelli Volholvi auks, kus Sambuka tulevasest abikaasast sai mees. 

2011. aastal läks Katja koos abikaasaga suurele tuurile, mille vältel ta viis läbi erootilise sõu oma laulude all house ja trap stiilis rohkem kui 70 linnas Venemaal, Ukrainas, Valgevenes, Eestis, Poolas ja Küproses. Tuuri lõpuks sai Sambuka üheks juhiks show-businessi esindajate keskel top-päringutes "Yandexis" Venemaal ja Ukrainas. Ta oli ajakirjade XXL (Ukraina) ja Qoqo (Eesti, eestikeelse Playboy väljaande järeltulija) kaanepildil. 

2013. aastal sai temast programmi "Moodne seade" saatejuht kanalil "2x2".

2014. aasta augustis Eesti linnas Haapsalus avas Sambuka rehabilitatsioonikeskuse kriitilises olukorras olevate naiste jaoks, mis olid seotud pereprobleemidega, ja pakkus abi Evelin Ilvesele, Eesti presidendi abikaasale, keda paparatsod tabasid riigireetmises ühe võõraga ühes Tallinna kohvikus.

Kas rootsi ja eesti juurtega tema vanaema.

Kohtuprotsess Philipp Pleiniga 
2014. aasta sügisel väljastas Saksa disainer Philipp Plein meeste särgid, mis maksid 450 dollarit ja millel oli pilt paljast Katja Sambukast, ilma tema enda loata. Vastuseks Katja ähvardas teda kohtuvaidlustega.

Mälestusmärk merineitsile Haapsalus 

2014. aasta detsembris Moskva skulptor Alexander Wroblewski hakkas tegema monumenti väikesest merineitsist Katja Sambuka välimusega. 125 cm pikkune ja 175 kg raskune pronkskuju paigaldatakse Chocolate Haapsalu pingi kõrvale mälestusmärgiks Peter Tšaikovskist.

Filmograafia 
2012 – Silikoon – kamee

Auhinnad 
 «Kõige ilusam neiu VKontakte» (2011)
 Ajakirja XXL aasta neiu (2012)
 Ajakirja Playboy/Qoqo aasta neiu (2012)
 Barcelona erootilise festivali Grand Prix (2013, Hispaania, "maailma parim klubi show")

Viited

Välislingid 
 Ametlikul kodulehel
 VKontakte
 Twitter
 YouTube

Venemaa_modellid
Sündinud 1991
Eesti suveolümpiamängudel

Eesti osales esimest korda oma koondisega suveolümpiamängudel 1920. aasta suveolümpiamängudel, kuigi Eesti Olümpia Komitee asutati alles 1923. aastal.

Eesti suveolümpiamängudel aastati
Eesti 1920. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 1924. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 1928. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 1932. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 1936. aasta suveolümpiamängudel
1940: jäid sõja tõttu ära
1944: jäid sõja tõttu ära

Eesti 1992. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 1996. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 2000. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 2004. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 2008. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 2012. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 2016. aasta suveolümpiamängudel
Eesti 2020. aasta suveolümpiamängudel

Vaata ka
Eesti taliolümpiamängudel
Eesti taliolümpiamängudel

Eesti osales esimest korda oma koondisega taliolümpiamängudel 1928. aasta taliolümpiamängudel.

Eesti taliolümpiamängudel aastati
1924: Eesti ei osalenud
Eesti 1928. aasta taliolümpiamängudel
1932: Eesti ei osalenud
Eesti 1936. aasta taliolümpiamängudel
1940: jäid sõja tõttu ära
1944: jäid sõja tõttu ära
Eesti 1992. aasta taliolümpiamängudel
Eesti 1994. aasta taliolümpiamängudel
Eesti 1998. aasta taliolümpiamängudel
Eesti 2002. aasta taliolümpiamängudel
Eesti 2006. aasta taliolümpiamängudel
Eesti 2010. aasta taliolümpiamängudel
Eesti 2014. aasta taliolümpiamängudel
Eesti 2018. aasta taliolümpiamängudel

Vaata ka
Eesti suveolümpiamängudel
Eesti universiaadil

Eesti on universiaadil osalenud mitmeid kordi.

Eesti universiaadil aastati
...
Eesti 2005. aasta suveuniversiaadil 
Eesti 2005. aasta taliuniversiaadil 
Eesti 2007. aasta suveuniversiaadil 
Eesti 2007. aasta taliuniversiaadil 
Eesti 2009. aasta suveuniversiaadil 
Eesti 2009. aasta taliuniversiaadil 
Eesti 2011. aasta suveuniversiaadil 
Eesti 2011. aasta taliuniversiaadil 
Eesti 2013. aasta suveuniversiaadil 
Eesti 2013. aasta taliuniversiaadil 
Eesti 2015. aasta suveuniversiaadil 
Eesti 2015. aasta taliuniversiaadil 
Eesti 2017. aasta suveuniversiaadil 
Eesti 2017. aasta taliuniversiaadil 
Eesti 2019. aasta suveuniversiaadil 
Eesti 2019. aasta taliuniversiaadil 

Universiaad
Eesti rahvuskoondised
ISU juunioride Grand Prix iluuisutamises

ISU juunioride Grand Prix iluuisutamises (inglise ISU Junior Grand Prix of Figure Skating) on juunioride võistluste sari iluuisutamises, mida korraldab Rahvusvaheline Uisuliit (ISU). Võistluste sari sai alguse 1997. aastal. Võistluste sari lõppeb finaaliga (inglise Grand Prix of Figure Skating Final), kus selgub üldvõitja. 

Sarja etappe on mitu korda korraldatud ka Eestis Tallinnas, kus need toimuvad nimega Tallinna Cup (inglise Tallinn Cup).

Iluuisutamine
Spordivõistlused
Jasse Jalonen

Jasse Jalonen (sündinud 18. juulil 1973 Turus) on endine soome jalgpallur.

Ta on mänginud ka Eesti klubides FC Flora (hooajal 1997/98) ja klubis Tallinna JK Kotkad (hooajal 1997/98 ja 1998/99).

Viited

Soome jalgpallurid
Sündinud 1973
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Välismaa jalgpallurid Eestis
Meistriliiga mängijad
Stseen

Stseen on lavastuse või filmi osa, mida iseloomustab ühtne tegevus, tegelaskond ja kujundus. 

Prantsuse stseeni iseloomustab alguse ja lõpu markeerimine tegelaste lisandumise või kadumisega ja/või lavakujunduse muutumine.

Viited

Teater
Filmikunst
Irfan Ametov

Irfan Ametov (krimmitatari Irfan Ibraim oğlu Ametov; sündinud 3. veebruaril 1980) on ukraina krimmitatari jalgpallur ja saalijalgpallur. 

Ta on mänginud mitmes Eesti klubis, näiteks hooajal 2005—2006 Narva Transis.

Ukraina jalgpallurid
Sündinud 1980
Valdemaras Martinkenas

Valdemaras Martinkenas (leedu Valdemaras Martinkėnas; 10. märts 1965 Alytus – 20. juuli 2004) oli leedu jalgpallur.

Ta on mänginud ka Eesti klubides, nt aastal 2000 FC Kuressaares.

Leedu jalgpallurid
Sündinud 1965
Surnud 2004
FC Kuressaare jalgpallurid
Välismaa jalgpallurid Eestis
Aleksander Peepre

Aleksander Peepre (12. märts 1915 Tallinn – 3. jaanuar 1976 Guelph, Ontario, Kanada; aastani 1937 Aleksander Peekaln, Kanadas ka Alex Peepre või Sass Peepre) oli eesti suusataja (kahevõistleja, suusahüppaja, mäesuusataja) ja treener, hiljem väliseesti spordipedagoog.

Noorena oli ta skaut. 1927. aastal pälvis ta Eesti Skautide Maleva peavanemalt eeskujuliku hundipoja märgi. 1932. aastal sai ta eeskujuliku skaudi rinnamärgi, lõpetas skaudijuhtide kursuse ja oli Tallinna Skautide Maleva juhtide kogu liige.

1933 märtsist 1935 maini oli ta Kaitseliidu Tallinna maleva Põhja malevkonna VI pataljoni 1. kompanii liige, 1936 oktoobrist Kaitseliidu Tallinna Maleva Kalevi malevkonna liige.

1938–1939 osales ta kahel korral Soome Talvespordiliidu korraldatud suusainstruktorite kursustel Vierumäe spordikoolis.

Eesti meistrivõistlustel kahevõistluses võitis ta aastatel 1937, 1940 ja 1941 kulla ning 1938. aastal hõbeda. Eesti meistriks tuli ta ka 1943. aastal kombineeritud kahevõistluses (slaalom + 10 km). Eesti meistrivõistlustel suusahüpetes võitis ta aastatel 1940 ja 1941 hõ­beda ning aastatel 1936 ja 1937 pronksi. 1938. aastal osales ta Lahtis suusatamise MMil kahevõistluses ja 18 km murdmaasuusatamises.

Aastatel 1938–1940 oli ta Eesti Spordi Keskliidu suusatamisõpetaja, 1939. aastast ka Tartu Ülikooli kehalise kasvatuse instituudi suusatamisõpetaja. 1939. aastal juhendas ta Otepää Apteekrimäe suusahüppemäe ehitust enda koostatud hüppemäe profiili kavandi põhjal.

1941. aasta märtsis osales ta NSV Liidu suusatamise meistrivõistlustel Kavgolovos ja saavutas seal slaalomis 8. koha ja kahevõistluses 17. koha.

Aastatel 1941–1943 oli ta Saksa sõjaväelaste suusainstruktor. 1943. aasta mais põgenes Soome, viibis rindel Rajajoel 47. jalaväerügemendi koosseisus, hiljem väljaõppel ja tõrjelahingutes Karjala kannasel 200. jalaväerügemendi koosseisus. 1944 juulis autasustati teda Soome 2. klassi Vabadusmedaliga, 1944 augustis 1. klassi Vabadusmedaliga.

1944 septembris siirdus Rootsi, sealt läks 1950. aastal edasi Kanadasse Ontario provintsi ja töötas Guelphi Ülikooli kehalise kasvatuse professorina.

1960.–1970. aastatel korraldas ta Ontarios mitmeid orienteerumisvõistlusi, olles üks orienteerumisspordi rajajaid Kanadas. Sidemete kaudu USA mereväelastega aitas ta kaasa ka orienteerumisspordi jõudmisele USAsse.

Ta oli Kanada Eestlaste Kultuurifondi liige ja Soomepoiste Klubi Torontos liige.

Aastatel 1974–1976 oli ta Kanada Orienteerumisliidu president.

Tema auks korraldatakse tänini Kanada orienteerumise noortekoondise treeninglaagreid Sass Peepre Junior Training Camp ja toimib noorte veebipõhine orienteerumisõppe programm SPOTT: Sass Peepre Orienteering Training for Teens.

Raamatud
Vladimir Raudsepp, Aleksander Peepre. Suusatamine. Spordi suurraamat nr 24. Tartu, Tallinn: Loodus, 1939

Viited

Välislingid

Eesti kahevõistlejad
Eesti suusahüppajad
Eesti treenerid
Tartu Ülikooli arstiteaduskonna õppejõud
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Eestistatud nimega inimesed
Soome 200. jalaväerügemendi koosseis
Eestlased Kanadas
Sündinud 1915
Surnud 1976
Said I Loved You...But I Lied

"Said I Loved You...But I Lied" on Ameerika poplaulja Michael Boltoni kirjutatud (kaasautor) ja esitatud laul, mis anti välja singli ja muusikavideona.

Kirjandus
 "Said I Loved You...But I Lied" laulu sõnad

Video
 "Said I Loved You...But I Lied" YouTube'i muusikavideo

Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Said I Loved You...But I Lied seisuga 2.04.2015.

1993. aasta singlid
Leho Laurine

Leho Laurine (aastani 1937 Leo Laurentius; 28. august 1904 Tallinn – 31. jaanuar 1998 Stockholm) oli eesti maletaja ja maleajakirjanik. 

Tuli 1932. aastal Eesti meistriks ja sai 1935. aasta meistrivõistlustel pronksi (Paul Kerese ja Gunnar Friedemanni järel).

Aastal 1944 läks ta Rootsi.

Viited

Välislingid

http://isik.tlulib.ee/index.php?id=871

Eesti maletajad
Eesti spordiajakirjanikud
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1904
Surnud 1998
Raili Vinn

Raili Vinn (sündinud 16. novembril 1943 Tallinnas) on Eesti metallikunstnik.

1969. aastal lõpetas Vinn metallikunstnikuna ERKI (Eesti Kunstiakadeemia). Oli OÜ Kuldgraal asutaja ja juhataja (1996–2013). Elab ja töötab vabakutselise kunstnikuna Tallinnas. Ta on Kunstnike Liidu liige (1997).

Isikunäitusi 
Tallinn 2013, 2008, 2003, 1999, 1994, 1987, 1977 
Tartu 2015, 2007
Kuressaare 1992

Tunnustus 
2014 – Ede Kurreli preemia

Viited 

Eesti ehtekunstnikud
Sündinud 1943
ISU-122

ISU-122 oli Nõukogude Liidu liikursuurtüki 122 mm A-19 tankikahuriga variant ISU-152-st.

Eellugu 

Iseliikuva suurtüki ISU-152 töötas välja J. J. Kotin Tšeljabinski tehases "Nr.100" juunist septembrini 1943. Väljatöötatav masin sai tehasenimetuseks "Objekt 241" (vene "Объект 241") ning oli ehitatud samaaegselt väljatöötatud tanki IS-1 šassiile (hiljem kasutati ka IS-2-e ja IS-2 mudel 1944 šassiisid). Esimene katsemasin valmis 1943. aasta oktoobris ning oktoobris-novembris toimusid masina tehase- ja polügoonikatsetused. 6. detsembril võeti masin relvastusse ning lasti seeriatootmisse.

Uus liikursuurtükk sarnanes oma eelkäija SU-152-ga, kuid omas tunduvalt kõrgemat soomustorni. Kinnises liikumatus soomustornis asusid nii juhtimis-, kui ka lahingusektsioon koos pearelvaga. Mootor ja transmissioon paiknesid korpuse tagaosas. ISU-152 erines oma eelkäijast SU-152-st paksema soomuse ning tunduvalt töökindlamate seadmete, veermiku, transmissiooni ja jõuseadmete poolest. ISU-122 loodi 1944. aastal, kui Tšeljabinskis ei jõutud teha nii palju ML-20 haubitsaid kui tehti veermikke, ja selle asemele kohandati 122 mm korpusekahur A-19. See oli hea valik, sest selle kahuri mürsk sai algkiiruseks 789 m/s. Hiljem pandi ISU-122 peale kahur D-25S ja siis sai tank nimeks ISU-122S. ISU-122 oli kasutusel kuni 1970. aastateni.

Kasutatud allikad 
Mati Õun "Idarinde relvad II"

‎Välislingid 

Ründesuurtükid
Torino mark

Torino mark (itaalia: marca di Torino), loodi kui marca Arduinica (hiljem mõnikord ka "Susa mark"), oli poliitiline üksus, mis tekkis keskaegses Itaalias 10. sajandi keskpaigas. See koosnes Piemonte maadest, ulatudes üle Po madaliku Lääne-Alpidest põhjas Liguuria mereni. See sisaldas Torino, Auriate, Albenga ja võib-olla Ventimiglia krahvkondi. Margi keskus oli Torino linn.

Loomine 

Mark moodustati regnum Italicum (Itaalia kuningriigi) territooriumi ümberkorraldamisel kolmeks margiks, mis said nimed valitsevate dünastiate järgi:

 marca Arduinica või Arduinici mark (loodi aastal 964)
 marca Aleramica või Aleramici mark (loodi aastal 967)
 marca Obertenga või Obertenghi mark (loodi aastal 961)

Arduinicite valitsemine 

Arduino il Glabro pandi Torino krahviks aastal 941 Hugues d'Arles poolt. Arduino vallutas saratseenidelt Torino ja Val di Susa. Aastal 964 nimetati Arduino keiser Otto I poolt Torino markkrahviks. Seejärel jätkasid Torino margi valitsemist Arduinicid. Arduino il Glabro poeg Manfredi I järgnes talle, ja tema poeg, Olderico Manfredi II, järgnes talle. Olderico Manfredi II ei saanud meessoost pärijat, nii jättis ta margi oma tütrele Adelaidele. Kuigi Adelaide oli de facto valitseja, ei saanud naine kanda markkrahvi tiitlit. Adelaide abikaasad, siis pojad ja lõpuks pojatütre abikaasa olid järjest Torino markkrahvid. Need mehed ei olnud Arduinici dünastia liikmed.

Margi kokkuvarisemine 

Pärast Adelaide surma aastal 1091 varises Torino mark kokku. Krahvivõim Torino linnas anti Torino piiskopile (1092) ja linnast endast sai kommuun (1091). Aastal 1092 nimetas keiser Heinrich IV oma poja Konradi Torino markkrahviks (Konrad oli Adelaide tütre Berta di Savoia poeg). Kuigi Konrad püüdis saavutada kontrolli margis, ei olnud tema võim kunagi tõhus ja tiitel oli suuresti nominaalne. Selle asemel neelas Torino margi põhjaosa Savoia, mida valitses teine Adelaide lapselaps Umberto II (mitu sajandit hiljem sai Torinost tema dünastia pealinn). Lõunas annekteeris Torino margi maad Adelaide vennatütre poeg Bonifacio del Vasto.

Torino markkrahvide loend

Arduinicid 

  962–977 Arduino il Glabro
  977–1000 Manfredi I
 1000–1034 Olderico Manfred II
 1034–1091 Adelaide, de facto valitseja, koos abikaasade, poegade ja pojatütre abikaasaga.

Babenburgid 

 1037–1038 Hermann IV (Švaabimaa) (Adelaide esimene abikaasa)

Aleramici 

 1041–1045 Enrico del Monferrato (Adelaide teine abikaasa)

Savoia dünastia 

 1046–1060 Otto I (Savoia krahv) (Adelaide kolmas abikaasa)
 1060-1078 Pietro I (Savoia krahv) (Adelaide poeg)
 1078-1080 Amedeo II (Savoia krahv) (Adelaide poeg)

Tiitlit kasutas hiljem Vittorio Emanuele di Savoia-Aosta, Savoia dünastia liige, milline valitses Itaaliat aastatel 1861 kuni 1946.

Itaalia ajaloolised riigid
Itaalia keskaeg
Piemonte
Saksa-Rooma riigi valdused
Malawi kvatša

Malawi kvatša (ISO kood MWK) on Malawi rahaühik.

Kvatša võeti kasutusele 1971. aastal. Enne seda oli käibel Malawi nael, mis võeti kasutusele pärast iseseisvumist 1964. aastal.

Raha emiteerib Malawi keskpank. Käibel on rahatähed nominaalväärtusega 20, 50, 100, 200, 500 ja 1000 kvatšat ja mündid nominaalväärtuses 1, 5 ja 10 kvatšat. Varem on käibel olnud ka 1-, 5- ja 10-kvatšane rahatäht ja väiksema nominaalväärtusega mündid.

Viited

Välislingid
 Reserve Bank of Malawi

Malawi
Rahaühikud
Kelmė mõis

Kelmė mõis (leedu Kelmės dvaras) on endine mõis Leedus Kelmė rajoonis Kelmės.

Mõisa mainiti esimest korda XVI sajandi alguses. Esimesed omanikud olid Kontautased, seejärel kuulus see  Bartoševičitele, Hlebowiczitele, aastast 1549 aga Solomereckitele. Kinnisvara inventuur aastast 1574 näitab, et toona oli mõisas kaks elanikku, peahoone pooled olid üksteisest eraldatud, pooltel olid aga eraldi sissepääsud. Jagatud olid ka kõrvalhooned – laudad, aidad, pagaritöökoda. 

Aastal 1591 läks mõis Grużewskite suguvõsa valdusesse, jäädes nende kätte kuni võõrandamiseni aastal 1940. Aastal 1831 oli mõisa omanikuks Julius Gruževskis, kes organiseeris sealses piirkonnas tsaarivõimude vastu suunatud ülestõusu. Peale ülestõusu maha surumist emigreerus ta Prantsusmaale. Viimased omanikud olid Gabrielė Gruževskienė ja tema tütred Sofija ning Adolfina, peale mõisa võõrandamist küüditati nad Siberisse.

Aastal 1780 püstitati praegune, barokkstiilis peahoone. Aastal 1892 rekonstrueeriti hoone arhitekt Franciszek Lehmanni projekti järgi, aastal 1898 võeti käsile pargikompleksi renoveerimine. Peale mõisa võõrandamist asus hoones kool, seejärel kohaliku sovhoosi kontor. Aastast 1990 asub hoones muuseum.

Üks põnevamaid ehitisi mõisakompleksis on veel väravahoone. Selle esimesel korrusel asus vangla. Hoone teisel korrusel asus Grużewskite raamatukogu, kus oli üle 5000 raamatu. Aastal 1941 toimetati see Šiauliaisse ja anti muuseumile, aastal 1952 anti raamatud üle Leedu Teaduste akadeemia raamatukogule. Linna käsutuses on üle 20 000 lehekülje raamatukogust pärinevaid arhiivimaterjale, ülejäänud lehekülgi säilitatakse Leedu riigiarhiivis ja Leedu rahvusraamatukogus.

Kõrvalhoonetest on säilinud veel rahvalikus stiilis kontorihoone, vesiveski ja kaks mõisatööliste maja, XIX sajandil ehitatud piiritusevabrik ja meierei, XVIII sajandi teisel poolel ehitatud ait. Ait on restaureeritud ja moodustab osa muuseumist, restaureerimist finantseeris 289 877 euro ulatuses Norra saatkond . Mõisakompleksi juures asub XVII sajandi teisel poolel rajatud park.

Viited

Välislingid
Sissekanne Leedu mõisate saidil; fotod (leedu keeles)
Kelmė mõis
Mõis kultuuriväärtuste registris (leedu keeles)
Fotoreportaaž Kelmė mõisast
Kelmė mõisa ajalugu (leedu keeles)

Kelmė rajoon
Leedu mõisad
Margot Honecker

Margot Honecker (neiupõlvenimi Margot Feist; 17. aprill 1927 Halle – 6. mai 2016 Santiago, Tšiili) oli Saksa DV riigitegelane. Ta oli 1953. aastast abielus Erich Honeckeriga.

Margot Honecker oli pärit kingsepa perekonnast. Tema vanemad kuulusid Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Margoti isa Gotthard Feist oli 1930. aastatel kommunistliku tegevuse eest korduvalt vahistatud ning viibis aastatel 1937–1939 Buchenwaldi koonduslaagris.

Põhikooli lõpetamise järel õppis Margot Feist kaubandust ja töötas telefonistina. Aastatel 1938–1945 kuulus ta Saksa Tütarlaste Liitu. 1945. aastal astus Margot Feist Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, mis pärast sotsiaaldemokraatide sundliitmist 1946. aastal nimetati ümber Saksamaa Sotsialistlikuks Ühtsusparteiks. 1946. aastal töötas ta esialgu Vaba Saksa Ametiühinguliidu Saksi-Anhaldi piirkonna juhatuses stenotüpistina. Samal aastal asus ta tööle Saksa Vaba Noorsoo Liitu, mille kesknõukogu sekretäriks sai ta 1948. aastal. Samuti oli ta alates 1948. aastast Ernst Thälmanni nimelise Pioneeriorganisatsiooni esimees. 1950–1954 oli Margot Feist Rahvakoja (parlamendi) liige. 1950. aastal sai ta ka Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaadiks.

1950. aastate algul tutvus Margot Feist endast 15 aastat vanema ja abielus Erich Honeckeriga. 1. detsembril 1952 sündis neil tütar Sonja. Erich Honecker lahutas 1953. aastal abielu Edith Baumanniga ja samal aastal abiellus Margot Feistiga.

1955–1958 juhatas Margot Honecker Saksa DV Haridusministeeriumi õpetajahariduse osakonda. 1958. aastal sai ta Saksa DV haridusministri asetäitjaks ja 1963. aastal haridusministriks. Selles ametis oli ta kuni 1989. aasta novembri alguseni. 1963. aastal sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks. Aastatel 1967–1990 oli ta taas Rahvakoja liige. 4. veebruaril 1990 astus ta vabatahtlikult Demokraatliku Sotsialismi Parteist (Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei järglasorganisatsioonist) välja. 

1991. aasta märtsis lendas Margot Honecker koos Erich Honeckeriga Nõukogude lennukiga Moskvasse, et vältida Erich Honeckeri arreteerimist. 1991. aasta augustisündmuste järel põgenesid nad Tšiili saatkonda, et vältida Saksamaale väljaandmist. Erich Honecker anti 1992. aasta juulis Saksamaale välja, Margot Honecker kolis Tšiilisse oma tütre Sonja Yáñez Betancourti juurde. 1993. aasta jaanuaris vabastati Erich Honecker vahi alt ja ka tema asus elama Tšiilisse oma tütre juurde.

2000. aastal avaldas Tšiili Kommunistliku Partei endine peasekretär Luis Corvalán raamatu "La otra Alemania, la RDA : conversaciones con Margot Honecker" ("Teine Saksamaa, SDV : vestlused Margot Honeckeriga").

Elu lõpuperioodil elas Margot Honecker Santiago eeslinnas La Reinas oma lapselapse majas.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Haridusministrid
Sündinud 1927
Surnud 2016
Oskar Veldemann

Oskar Veldemann (ka Veldeman; pseudonüüm Ove ja O-we; 8. detsember 1912 Viljandi – 24. detsember 1942 Suhhobezvodnoje vangilaager, Gorki oblast, Nõukogude Liit) oli eesti motosportlane, purilendur, suusahüppaja, spordiajakirjanik, följetonist ja karikaturist.

Oskar Veldemann õppis Kantreküla algkoolis ja Viljandi kaubanduskoolis. Joonistamist õppis Gori juures. 1930. aastatel hakkas karikatuure ja šarže joonistama, neid avaldati ajalehtedes Sakala ja Oma Maa. 1934. aastast töötas ta Uudislehes karikaturisti ja ajakirjanikuna, lisaks oli ka Rahvalehe toimetuse liige. 

Veldemann tuli neli korda (1933, 1936–1937 ja 1940) Eesti meistriks suusahüpetes. 1934. ja 1935. aastal tuli ta Eesti meistriks hipodroomisõidus. Aastatel 1939–1940 töötas Kadrioru Noortepargi instruktorina. Ta kuulus Tallinna Spordipressi Klubisse. 

22. juunil 1940 toimus Tallinnas Kadriorus Nõukogude okupatsiooni vastane meeleavaldus. Demonstratsioonil osalejad valisid neljaliikmelise delegatsiooni, kellele ülesandeks oli viia Vabariigi Presidendile lilled. Üks valitu oli Oskar Veldemann. President Konstantin Päts sel hetkel Kadrioru lossis ei viibinud ning lilled anti üle kindral Aleksander Jaaksonile. Stalinliku okupatsioonirežiimi esindajad arreteerisid Veldemanni 3. septembril 1940 süüdistatuna kuulumises nõukogudevastasesse organisatsiooni. Veldemannile mõisteti 16. detsembril 1941 erinõupidamise poolt KrK § 58-10 alusel 10 aastat vabadusekaotust. Ta hukkus Nõukogude Venemaal, Gorki oblastis, Suhhobezvodnoje vangilaagris.

Isiklikku 
Tema isa oli Viljandi linavabrikant Mihkel Veldemann.

Viited

Välislingid

Eesti biograafiline andmebaas ISIK - Veldemann Ove

Eesti suusahüppajad
Eesti mootorrattasportlased
Eesti spordiajakirjanikud
Eesti karikaturistid
Kaitseliidu Harju maleva liikmed
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1912
Surnud 1942
Hans-Joachim Hoffmann

Hans-Joachim Hoffmann (10. oktoober 1929 Bunzlau (tänapäeval Bolesławiec, Poola) – 19. juuli 1994 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.

Põhikooli lõpetamise järel õppis Hans-Joachim Hoffmann elektrimontööriks ja töötas sel erialal 1945–1948. 1946. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse ja töötas alates 1948. aastast erinevatel ametikohtadel Saksa Vaba Noorsoo Liidu ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei piirkonnajuhatustes pealiselt Leipzigis. 1953–1955 õppis ta parteikõrgkoolis. Seejärel oli ta parteitööl Eilenburgis ja Leipzigis.

1972–1973 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee kultuuriosakonna juhataja. Alates 1976. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1976. aastast kuni 1990. aasta märtsini oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige.1973. aastast kuni 1989. aasta novembri alguseni oli Hans-Joachim Hoffmann Saksa DV kultuuriminister. Hoffmanni peeti suhteliselt liberaalsete vaadetega ministriks, kuid Saksa DV üldist poliitikat ei suutnud ta kuigivõrd mõjutada.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV poliitikud
Kultuuriministrid
Sündinud 1929
Surnud 1994
Hans Bentzien

Hans Bentzien (4. jaanuaril 1927 Greifswald – 18. mai 2015 Bad Saarow) oli Saksa DV riigitegelane.

Põhikooli lõpetamise järel õppis Hans Bentzien õpetajaks. Ta oli Hitlerjugendi liige ja astus 1944. aastal Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse. Samal aastal kutsuti ta esmalt Riigi Tööteenistusse ja novembris mobiliseeriti Wehrmachti. 1945. aastal langes ta Briti vägede kätte sõjavangi.

Sõjavangistusest tagasipöördumise järel astus Bentzien 1946. aasta märtsis Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, mis sama aasta aprillis sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel sai nimeks Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei. Parteisse astudes ei varjanud ta oma varasemat liikmesust Natsionaalsotsialistlikus Saksa Töölisparteis. Aastatel 1946–1948 töötas ta õpetajana Greifswaldis. 1948–1950 õppis Bentzien Greifswaldi ülikoolis ja Jena ülikoolis ajalugu. 1950–1955 oli ta parteitööl Geras ja Jenas. 1955–1958 õppis ta Moskvas kõrgemas parteikoolis, mille lõpetas ühiskonnateaduste alal.

1958–1961 oli ta Halle Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei ringkonnajuhatuse kultuuri- ja hariduse sekretär. Samal ajal oli ta ka Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo kultuurikomisjoni liige.

1961–1966 oli Hans Bentzien Saksa DV kultuuriminister. Ministriametis tekkis Bentzienil konflikt Paul Fröhlichi ja Walter Ulbrichtiga Leipzigi Johannese kiriku ja Ülikoolikiriku varemete lammutamise küsimuses. 1965. aastal avalikustati Lääne-Saksamaa ajakirjanduses Hans Bentzieni omaaegne kuulumine Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse. Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee 11. pleenumil 12. jaanuaril 1966 vabastati Hans Bentzien kultuuriministri ametist.

1966–1975 oli Hans Bentzien kirjastuse Neues Leben direktor. 1975–1977 oli ta Saksa DV raadios kuuldemängude osakonna juhataja. 1977–1979 oli ta Saksa DV Riikliku Telekomitee aseesimees. Seejärel töötas ta Saksa DV Televisiooni (Deutscher Fernsehfunk) publitsistikaosakonnas. 1989–1990 oli ta Saksa DV Televisiooni peaintendant.

1997. aastal avaldas ta Claus von Stauffenbergi elulooraamatu "Claus Schenk Graf von Stauffenberg. Der Täter und seine Zeit". Raamatu kordustrükk ilmus 2004. aastal.

Elu lõpuperioodil elas Hans Bentzien pensionärina Brandenburgi liidumaal Bad Saarowis.

Viited

Saksamaa poliitikud
Saksa DV ministrid
Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei poliitikud
Kultuuriministrid
Sündinud 1927
Surnud 2015
Jonatan Johansson

Jonatan Johansson (sündinud 16. augustil 1975 Stockholmis) on Soome endine jalgpallur (ründaja).

Klubikarjääri jooksul mängis Johansson Soome klubides Pargas (1994), TPS (1995–1997 ja 2010–2011), Eesti Meistriliiga klubis FC Flora (1997), Šotimaa klubides Rangers (1997–2000), Hibernian ja St Johnstone (2009–2010), Inglismaa klubides Charlton Athletic (2000–2006) ja Norwich City (2006) ning Rootsi kõrgliiga klubis Malmö FF (2006–2008).

Soome jalgpallikoondises mängis Johansson aastatel 1996–2010 kokku 106 korda ja lõi 22 väravat.

Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on Johansson töötanud treenerina Šotimaal ja Soomes. Aastatel 2018–2019 oli ta Šotimaa klubis Greenock Morton peatreener. Alates 2020. aastast on ta olnud TPS-i peatreener.

Soome jalgpallurid
Soome jalgpallitreenerid
Tallinna FC Flora jalgpallurid
Rangers FC jalgpallurid
Charlton Athletic FC jalgpallurid
Norwich City FC jalgpallurid
Välismaa jalgpallurid Eestis
Meistriliiga mängijad
Premier League'i mängijad
The Championshipi mängijad
Sündinud 1975
Martin Loo

Martin Loo (sündinud 9. aprillil 1988) on eesti jalgrattur (krossisõitja).

2007, 2012-2014 tuli ta Eesti meistriks krossisõidus.

Eesti jalgratturid
Sündinud 1988
Pille Raadik

Pille Raadik (sündinud 12. veebruaril 1987) on eesti jalgpallur. 

Aastal 2012 valiti ta Eesti parimaks naisjalgpalluriks.

Raadiku koduklubi on Aland United.

Viited 

Eesti naisjalgpallurid
Sündinud 1987
Eesti jalgpallurid välismaal
Stanislav Goldberg

Stanislav Goldberg (sündinud 30. oktoobril 1992 Tallinnas) on Iisraeli kodakondne Eesti päritolu jalgpallur. 

Aastal 2012 ja 2014 mängis ta Paide Linnameeskonnas. Vahepeal mängis ta 2013. aastal Soome klubides Seinäjoen Jalkapallokerho ja Kerho 07.

2015. aastal mängis ta lühidalt nii Austraalia klubis Box Hill United kui ka Eesti klubis Nõmme Kalju.

2016 ja 2018 oli ta klubis Rakvere JK Tarvas ning 2019 klubis TJK Legion.

2020. aastal mängib Golberg klubis Kohtla-Järve JK Järve.

Eesti jalgpallurid
Sündinud 1992
Katrin Loo

Katrin Loo (sündinud 2. jaanuaril 1991 Tallinnas) on eesti jalgpallur. 

Aastal 2009 valiti ta aasta parimaks nooreks naisjalgpalluriks.

Eesti naisjalgpallurid
Sündinud 1991
Eesti jalgpallurid välismaal
Lennuki pardasalvesti

Lennuki pardasalvesti ehk must kast on elektrooniline andmete registraator lennuki seadmete seisukorra ja juhtimiskorralduste jäädvustamiseks. 

Lennukites on kaks salvestit: piloodikabiini helide registraator ning lennuandmete registraator. Mõlemad kasutavad elektroonset mälu, aga registreerimispõhimõte on nagu see oli silmuslindiga magnetilisel helisalvestusseadmel – maksimaalse registreerimiskestuse ületamisel hakatakse varasemat registrogrammi üle kirjutama.

Salvestite registrogrammid aitavad uurida lennuõnnetusi ja muid lennuintsidente.

Piloodikabiini helisalvesti
Piloodikabiini helisalvesti (rahvusvaheliselt kasutatav lühend CVR, cockpit voice recorder) salvestab pilootide vestluse, suhtluse lennujuhtidega ja helid piloodikabiinis. Mikrofon paikneb enamasti kabiini ülaosa paneelis ning salvestab ka lennu tehniliste näitajatega seotud helid (TAWS-i hoiatussignaalid, seadmete sisse- või väljalülitamise jms). CVR-i salvestised ei ole üldjuhul avalikud, ka salvestiste transkriptsiooni avalikustamisel on piiranguid.

Pardasalvesti

Pardasalvesti (lühend FDR, flight data recorder) registreerib andmeid lennuki seadmete töö kohta. FDR-i andmete abil tuvastatakse lennuõnnetuste põhjusi (piloodi eksimus, tehniline rike vms) ja täiustatakse lennuohutust. 

Andurite lugemeid võetakse mitu korda sekundis. Uuemad pardasalvestid registreerivad vähemalt 88 parameetrit. Parameetrite registreerimissagedus varieerub mõnesekundilisest intervallist kuni kümnete hertsideni, kui mõni parameeter hakkab kiiresti muutuma. Andmete registreerimise kestus on 17–25 tundi.
Nõuded salvestite vastupidavusele on väga kõrged, need peavad taluma väga tugevat lööki (kokkupõrget), peavad vastu pidama nii tulekahjus kui ka kuni 6 km sügavuses merre kukkudes. Vette kukkudes hakkab pardasalvesti külge kinnitatud ultrahelimajakas välja saatma signaale. Majakas töötab kuni 30 päeva.

Ajaloost
Varasemad pardasalvestid olid spetsiaalsed magnetofonid, milles magnetlinti keriti ühelt poolilt teisele ja lindi lõppedes vahetati lindi liikumissuunda ning info kirjutati lindi teisele rajale. Uuesti lindi alguseni jõudes hakati esialgset registrogrammi üle kirjutama. Nõukogude Liidu lennukite magnetofonseade oli vastupidavas kerakujulises metallkorpuses, mis oli värvitud erkoranžiks. Niisuguseid pardasalvesteid valmistati Tartu Aparaaditehases.

Kasutamine
Mõlemad salvestid asuvad lennuki sabas, et tagada suuremad võimalused salvestite säilimiseks lennukatastroofis. Lennukis olijad ei pääse lennu ajal salvestitele ligi. Salvestatud informatsiooni saab lugeda ainult spetsiaalse aparatuuri abil.

Lisaks lennukatastroofide ja lennuintsidentide analüüsile uuritakse registrogramme ka lennukite lennurežiimide ja pilootide käitumise analüüsiks, et tagada ökonoomsemat ja ohutumat lennuliiklust.

Viited

Lennundus
Helisalvestus
Oksana Jermakova

Oksana Jermakova (vene keeles Оксана Ивановна Ермакова; sündinud 16. aprillil 1973 Tallinnas) on Nõukogude Liidu, Eesti ja Venemaa endine vehkleja.

Ta lõpetas 1991. aastal Tallinna 53. Keskkooli. 

1991. aasyani esindas ta Nõukogude Liitu; aastatel 1992–1997 esindas ta Eestit ja 1998–2005 Venemaad. 

Ta on Eesti NSV meistriks tulnud epee individuaalvõistluses (1988) ja naiskonnavõistluses (1990–1991). Ta on Eesti meistriks tulnud epee individuaalvõistluses (1992 ja 1997) ning naiskonnavõistluses (1992–1993 ja 1997). 

1998. aastast elab ja töötab ta Venemaal. Ta võitis 2000. aastal Sydney olümpiamängudel ja 2004. aastal Ateena olümpiamängudel Venemaa naiskonna koosseisus kuldmedali.

Tunnustus
1989 – NSV Liidu meistersportlane
1993 – Eesti parim naissportlane
1995 – Eesti parima võistkonna liige

Isiklikku
Tema abikaasa on Venemaa vehkleja Aleksandr Širšov.

Viited

Välislingid

Oksana Jermakova sporditulemused
 

Nõukogude Liidu vehklejad
Eesti vehklejad
Venemaa vehklejad
Eestlased Venemaal
Sündinud 1973
Ardo Kreek

Ardo Kreek (sündinud 7. augustil 1986) on eesti võrkpallur. 

Õppis Audentese Spordikoolis.

Aastast 2020 mängib ta Prantsusmaa klubis Arago de Sète.

Isiklikku
Ardo Kreegil on poeg. Kreegi hobideks on autod.

Vaata ka

Viited

Välislingid

Ardo Kreegi profiil Paris Volley' kodulehel

Eesti võrkpallurid
Sündinud 1986
Bambale Osby

Bambale Osby (sündinud 21. mail 1986) on USA korvpallur. 

Aastatel 2010–2011 mängis ta klubis TTÜ/Kalev.

Ameerika Ühendriikide korvpallurid
 Sündinud 1986