joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Danijar Üsönov

Danijar Üsönov (Данияр Үсөнов; sündinud 9. märtsil 1960) on Kõrgõzstani poliitik ja pankur, peaminister 2009. aasta oktoobrist 2010. aasta aprillini.

Üsönov on töötanud mäeinsenerina ja Tšüj oblasti valitsuses. Ettevõtjana olid tema huvivaldkondadeks pangandus ja ehitus. Ta on olnud Ineksimbanki nõukogu esimees.

Aastatel 1995–2000 oli ta parlamendi teise koosseisu liige ja tõusis parlamendi aseesimeheks. 2000. aasta valimistel vastuolude tõttu president [[Askar 
Akajev]]iga ei osalenud.

2006. aastal nimetas Bakijev Üsönovi esimeseks asepeaministriks majandusasjade alal. Parlament teda esialgu ametisse ei kinnitanud. Üsönov olevat olnud sügavas vastuolus peaminister Feliks Kuloviga.

2007. aastal asus Üsönov Biškeki linnapea ametipostile, kus töötas 2008. aasta lõpuni. 2009. jaanuarist oktoobrini oli Üsönov president Kurmanbek Bakijevi administratsiooni ülem.

Üsönovit on peetud Kõrgõzstani üheks rikkamaks inimeseks.

Välislingid 
 Усенов, Данияр Lentapedias

Kõrgõzstani peaministrid
Sündinud 1960
Suur Gatsby

"Suur Gatsby" (The Great Gatsby) on Ameerika kirjaniku Francis Scott Fitzgeraldi romaan, mille esmatrükk ilmus 1925. aastal. Romaani tegevus toimub 1922. aasta kevadest sügiseni Long Islandil.

Pärast taasavaldamist 1945. ja 1953. aastal tekkis raamatule lai lugejaskond ning tänapäeval loetakse teos kirjandusklassika hulka. Prantsuse ajaleht Le Monde valis selle 1999. aastal sajandi 100 parima raamatu hulka.

Eestikeelsed väljaanded 
 "Suur Gatsby". Inglise keelest tõlkinud ja järelsõna: Enn Soosaar; illustreerinud Heldur Viires. Sari "XX sajandi raamat", Eesti Raamat, Tallinn 1966, 178 lk
 "Suur Gatsby". Tõlkinud Enn Soosaar. Kirjastus Katherine, Tallinn 1996; ISBN 9985842243
 "Suur Gatsby", tõlkinud Enn Soosaar. Sari Eesti Päevalehe raamat, nr 3, Mediasat Group, Madrid / Eesti Päevaleht, Tallinn, 2005; ISBN 8498193303
 "Suur Gatsby". Heliraamat 1996. aasta väljaandest, loeb Einar Kraut, 1 CD (kestus 8 tundi 37 minutit), Eesti Pimedate Raamatukogu, Tallinn 2008 
 "Suur Gatsby", tõlkinud Enn Soosaar; esikaane maali autor: Mart Sander. Kirjastus Pilgrim, Tallinn 2013; ISBN 9789949529063

Kirjandus 
 Joachim Scholl, "Romaanid. 20. sajand: sajandi suurimad romaanid", TEA Kirjastus, Tallinn 2005, lk 68–73; ISBN 9985714334

1925. aasta kirjandusteosed
Ameerika Ühendriikide romaanid
Melanie Rauk

Melanie Rauk (25. juuli 1905 Pärsama vald, Saaremaa – 25. jaanuar 1978 Tallinn) oli Eesti pedagoog ja tõlkija.

Elulugu 
Melanie Rauga vallakirjutajast isa Ivan (Juhan) Rauk sõitis aastal 1906 Kanadasse. Melanie Rauk siirdus Kanadasse koos emaga 1911. aastal. Kanadas lõpetas ta 1923. aastal Prince Rupertis keskkooli.

Ta sõitis 1924 koos perekonnaga Riiga, sealt Ees-Kaukaasiasse. 1924 asus ta Kaukaasias eesti kommuuni Koit. Aastatel 1924–1930 õppis ta Leningradis eesti pedagoogikatehnikumis, seejärel aastatel 1930–1936 Leningradi Pokrovski-nimelises Pedagoogikainstituudis ja aastatel 1936–1938 Herzeni-nimelises Leningradi Pedagoogilises Instituudis võõrkeeli.

Rauk töötas aastatel 1931–1933 Leningradis inglise keele õpikute toimetajana ja aastatel 1934–1938 Leningradi Sõjaväe Meditsiiniakadeemias inglise keele õpetajana. 1938–39 oli ta represseerituna vangilaagris, kust tuli aastal 1940 Eestisse. Astus Tartu Ülikooli aspirantuuri inglise keele erialal, töötas samas inglise keele õpetajana. Teise maailmasõja ajal evakueerus Tatari ANSV-sse, sealt Tšeljabinskisse, kus töötas aastatel 1942–1945 õpetajana ja Tšeljabinski Pedagoogikainstituudis inglise keele kateedri juhatajana.

Aastatel 1946–1947 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi õppejõud, dotsent ja kateedrijuhataja. Aastatel 1947–1949 oli ta Leningradi Tekstiiliinstituudis inglise keele õpetaja, 1949–1954 Tallinna Õpetajate Instituudi inglise keele kateedri juhataja. Aastatel 1954–1977 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi teoreetilise grammatika õppejõud ja  inglise keele kateedri juhataja.

Teadustöö
Melanie Rauk uuris pedagoogikat ja keele õpetamise metodoloogiat. Ta avaldas koos kordustrükkidega üle 60 inglise keele õpiku ja sõnaraamatu. Samuti tõlkis ta eesti ilukirjandust inglise keelde.

Teoseid
English V–XI klassile (kaasautorid Alice Ehin, H. Ole, C. Parts). Tallinn 1958–1975
A Reader's Dictionary of Phrase and Idiom (kaasautor C. Parts). Tallinn 1974
Inglise-eesti sõnaraamat koolidele. Tallinn 1980; 5. trükk 1988

Tõlkeid
Milkman of the manor: a novel/ Eduard Vilde (Mäeküla piimamees); translated from the Estonian by M. Rauk; illustrated by A. Hoidre. Tallinn: Eesti Raamat, 1976
Miniatures/ A. H. Tammsaare; translated by M. Rauk; illustrated by I. Raudsepp. Tallinn: Eesti Raamat, 1977
Spring: [story]/ [translation from the Estonian by A. Jõgi, M. Rauk; illustrated by Ü. Sooter]. Tallinn: Perioodika, 1983
The windswept shore/ Aadu Hint (Tuuline rand); [translated from Estonian by M. Rauk; illustrated by U. Roosvalt] Tallinn: Perioodika, 1980

Tunnustus
1965 Eesti NSV teeneline õpetaja

Isiklikku
Tema abikaasa oli Eesti NSV haridustegelane Kristjan Kure.

Viited

Kirjandus
Eesti kooli biograafiline leksikon. Tallinn 1996. Lk 202
Eesti entsüklopeedia, kd 14. Lk 414

Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti keeleteadlased
Eesti tõlkijad
Eesti pedagoogid
Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud
Eestlased Kanadas
Eestlased Venemaal
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1905
Surnud 1978
1990. aasta etnilised kokkupõrked Kõrgõzstanis

1990. aasta etnilised kokkupõrked Kõrgõzstanis leidsid aset juunikuus, peamiselt Oši ja Özgöni ümbruses.

4. kuni 8. juunini kestnud vägivallas hukkus üle 300 inimese, üle 450 sai tõsiselt vigastada.

Perestroika ja Nõukogude Liitu haaranud tsentrifugaaljõud võimaldasid ka Kõrgõzstanis tekkida mitteformaalsetel poliitilistel ja ühiskondlikel liikumistel, mille eesmärgid olid tihtipeale rahvuslikult piiritletud. Seni valdavalt usbekkidega asustatud Ošis oli linnastumisprotsess haaranud ka kirgiise, vabast elamispinnast oli nappus. 1989. aastal tegi üks vastne liikumine ettepaneku jagada Oši piirkonna kirgiisidele usbekkide kolhoosi kasutamata maa.

2010. aasta märtsis esines rühm Kirgiisi Kommunistliku Partei usbekkidest liikmeid üleskutsega luua Kirgiisi NSV usbekkidega asustatud aladel autonoomne piirkond.

Juunis puhkenud vägivalla ajendas konflikt maaküsimuses. Kuus meelt avaldanud usbekki tapeti, mispeale usbekid ründasid miilitsat ja kirgiise. Usbekkide esialgne ülekaal pöördus kui maapiirkondadest saabusid uued kirgiiside salgad. Kirgiisid nõudsid võimudelt endi relvastamist. Majaseintele kirjutati, kas elanikud on usbekid või kirgiisid.

KGB hinnangul aitas vaenule kaasa vaesemate kirgiiside arvamus, et usbekkide jõukus kasvab, et nad kontrollivad turge ja on oma käitumises liiga vabaks muutunud. Usbekid omakorda leidsid, et peamiselt kirgiisidest koosnev miilits hoiab konfliktis kirgiiside poole.

Vägivalla lõpetamiseks viidi konfliktipiirkonda 2000 Nõukogude õhudessantväelast. Nad jäid kohale kuueks kuuks. Dessantväelased saabusid loetud tundide jooksul peale vägivalla puhkemist ja neile anti luba vajadusel tappa.

Sündmuste kohta käivitatud uurimiste raporteid ei avalikustatud.

Õiguskaitseorganid registreerisid sündmustega seoses 3215 kuriteoepisoodi, algatasid 1500 süüasja, millest umbes 300 jõudsid kohtusse. 48-le isikule, kellest 80% olid kirgiisid, mõisteti pikk vanglakaristus mõrvade, tapmiskatsete ja vägistamiste eest. Kõrgõzstani iseseisvudes anti (vähemalt osadele) vägivallas osalenutele amnestia.

Viited 

Kõrgõzstani ajalugu
Eesti kirjastuste loend

Siin on loetletud Eesti kirjastusi.

A
 Ajakirjade Kirjastus
 Aktsiaselts Medicina
 Atlex AS
 Avita

D
 Dharma kirjastus

E
 Eesti Ajalehed
 Eesti Digiraamatute Keskus
 Eesti Ekspressi Kirjastus
 Eesti Entsüklopeediakirjastus
 Eesti Keele Sihtasutus
 Eesti Kirjanike Kooperatiiv
 Eesti Kirjastus Orto
 Eesti Loodusfoto
 Eesti Raamat
 Eesti Riiklik Kirjastus
 Eesti Teaduste Akadeemia Kirjastus
 Eesti Ülikoolide Kirjastus
 EKSA
 Elmatar
 Ersen
 EurAsian Scientific Editions

F
 Fantaasia (kirjastus)
 Fookus Meedia

G
 Grenader (kirjastus)

H
 Kirjastus Hermes
 Huma
 Hea Lugu
 Hea Tegu (kirjastus)

I
 Ilmamaa
 Ilukirjandus ja Kunst
Inspiratsiooniraamatukogu (kirjastus ja e-pood)
 IPP (kirjastus)

K
 Kaarnakivi selts (kirjastus)
Kentaur (kirjastus)
 Kirilind (kirjastus)
 Koolibri (kirjastus)
 KPD
 Kunst (kirjastus)
 Kupar (kirjastus)
 Künnimees (kirjastus)

L
 Lambri Raamat
 Legend (kirjastus)
 Leelo Kassikäpp 
 Loodus (kirjastus)
 Loodusajakiri

M
 Maarjamaa (kirjastus)
 Maurus (kirjastus)

N
 Nauding (kirjastus)
 Noor-Eesti
 Nõiaraamat
 Näo Kirik

O
 Olion

P
 Pedagoogiline Kirjandus
 Pegasus
 Perioodika
 Petrone Print
 Pilgrim
 Postimees Kirjastus

R
 Randvelt Kirjastus
 Raudwara
 Rahva Raamatu Kirjastus

S
 Saara Kirjastus
 SE&JS
 Skarabeus (kirjastus)
 Sõprus (kirjastus)

T
 Tallinna Ülikooli Kirjastus
 Tartu Ülikooli Kirjastus
 TEA Kirjastus
 Teaduste Akadeemia Kirjastus
 Tiritamm
 Toledo
 TORE kirjastus
 Trak Pen
 Tänapäev

V
 Valgus (kirjastus)
 Varrak (kirjastus 1919)
 Varrak (kirjastus), asutatud 1991
 Võluri Tagasitulek

Ä
 AS Äripäev

Ü
 Ühinenud Ajakirjad

Vaata ka
 Tartu kirjastuste loend (1918–1940)

 
Eesti kirjanduse loendid
Eesti ettevõtete loendid
Ahula Lasteaed-algkool

Ahula Lasteaed-algkool on Järva maakonnas Järva vallas Ahula külas tegutsev lasteasutus.

Ahula Lasteaed-algkool avati 1992. aastal tavalises korterelamus. Kuni 2004.aastani kandis asutus nime Ahula Algkool. 1. septembrist 2004 ühinesid algkool ja laste mängutuba ning moodustus Ahula Lasteaed-algkool.

Kui algul oli kooli käsutuses vaid kaks korterit, siis nüüd on terve maja asutuse päralt. Ruumipuudusel lisandus 2008. aastal juurdeehitis, kus alustas tööd sõimerühm. Lisaks koolile ja lasteaiale töötavad samas majas raamatukogu, postkontor ja noortekeskus.

Ajalugu 
 31. august 1992 – avati Ahula Algkool (2 klassikomplekti – I ja II klass, mõlemas 10 last). Kooli juhatajaks sai Marika Tamtik, õpetajaks Inge Kuusemaa. Koolimaja ruumes alustas õhtuti tööd ka muusikaringi juhendajana Pille Väisanen.
 1. aprill 1993 – alustas tööd Ahula Laste Mängutuba.
 September 1993 – klassiruumiks kohendati ka kolmas korter ning lisandus üks klassikomplekt ja uus õpetaja – Ingrid Külv.
 September 1994 – koolis oli juba neli klassi, kuigi II ja III klass liitklassina. Tööd alustas ka ettevalmistusklass (nn nullklass).
 September 1995 – lisandus uus õpetaja, Merle Martinson.
 1997 – koolimaja sai katlamaja ja uued aknad. Ahula Algkool tähistas viiendat aastapäeva.
 1998 – suvel kohendati koolimaja fassaadi. Kool sai arvutiklassi, esialgu 3 arvutiga, tööd alustas arvutiring (õp. Inge Kuusemaa). Kunstiõpetajana tuli tööle Marika Niinsalu.
 2000 – keldrikorrusele ehitati garderoob. Hakkas ilmuma Ahula Algkooli ajaleht Koolikas.
 2001 – keldrikorrusel valmis söögisaal kooli ja lasteaia lastele.
 2002 – Ahula Algkool pidas 10. aastapäeva.
 2004 – Ahula Algkool ja Ahula Laste Mängutuba liideti kokku Ahula Lasteaed-Algkooliks.
 2007 – koolimaja keldris avati Ahula Noortekeskus.
 2008 – koolimaja ette kerkis mänguväljak.
 2008 – valmis lasteaed-algkooli juurdeehitis, kus alustas tööd sõimerühm.
 2009 – kooli ja lasteaia tegemisi asuti kajastama ajaveebides.

Välislingid 
 Ahula algkooli ajaveeb
 Ahula lasteaia ajaveeb

Järva vald
Järva maakonna koolid
Eesti lasteaiad
Mariinski Possad

Mariinski Possad (tšuvaši Сĕнтĕрвăрри) on linn Venemaa Tšuvaši Vabariigis, Mariinski Possadi rajooni keskus. Asub Volga jõe vasakul kaldal 36 km kaugusel Tšeboksarõst.

Linn tekkis Sundõri küla kohale ja sai praeguse nime ja linnaõigused 1856. aastal. Nimi anti linnale Aleksander II abikaasa Maria Aleksandrovna järgi.

Viited

Välislingid 

Mariinski Possadi koduleht

Venemaa linnad
Tšuvaššia
Šumerlja

Šumerlja (tšuvaši Çĕмĕрле) on linn Venemaa Tšuvaši Vabariigis, Šumerlja rajooni keskus. Asub Sura jõe paremal kaldal 110 km kaugusel Tšeboksarõst.

Asula tekkis 1916. aastal rajatava Moskva-Kaasani raudtee äärde. 1930. aastal sai aleviks, 1937 sai linnaõigused.

68% elanikest on venelased, 24% tšuvašid.

Viited 

Venemaa linnad
Tšuvaššia
Hiromant Pastelli

Hiromant Pastelli (sündinud Pastel) on Oskar Lutsu näidendi "Tagahoovis" tegelane, Eesti kirjanduse tuntuim hiromant.

1956. aastal valminud Tallinna Kinostuudio mängufilmis "Tagahoovis" mängis Hiromant Pastelli rolli Ervin Abel.

Sama pseudonüümi all ilmus 1997. aastal Viljandi kirjastuses Sünnimaa kaks esoteerikaraamatut: "Hiromant Pastelli: Horoskoobid, ennustused, testid" ja "Hiromant Pastelli uurib saatust".

Oskar Lutsu teoste tegelased
Kongo Demokraatliku Vabariigi vapp

Kongo Demokraatliku Vabariigi vapp on Kongo Demokraatliku Vabariigi riigivapp. 

Praegune vapp on kasutusel 2006. aastast. Vapp kujutab leopardi pead, millest vasakul on elevandi võhk ja paremal oda. Allpool on prantsuskeelne moto: "Justice, Paix, Travail" ('õiglus, rahu, töö'). 

Kongo Demokraatliku Vabariigi sümboolika
Vapid riigiti
Toto

Toto on USA rokkansambel, mis asutati Los Angeleses 1977.

Ansambli hittlood on "Africa", "Hold The Line", "Rosanna", "99", "Stop Loving You".

Toto esines Eestis 1999. aasta 27. veebruaril Tallinna Linnahallis.

Toto esines Eestis 2018. aasta 12. veebruaril Nordea Kontserdimajas.

Viited 

Ameerika Ühendriikide ansamblid
Jason Donovan

Jason Sean Donovan (sündinud 1. juunil 1968 Malvernis) Austraalia laulja ja näitleja. Ta mängis teleseriaalis "Neighbours".

Albumid 
 Ten Good Reasons (1989)
 Between the lines (1989)
 Joseph and the amazing technicolor dreamcoat (1991)
 Greatest Hits (1991)
 All around the world (1993)
 Greatest Hits (2006)
 Let It Be Me (2008)
 Soundtrack Of The 80s (2010)

Ansambli J.M.K.E. repertuaaris on lugu "Jason Donovani munn".

Välislingid 
http://jasondonovan.org.uk/

Austraalia lauljad
Austraalia näitlejad
Sündinud 1968
Ave Pajo

Ave Pajo (sündinud 9. juulil 1984 Rakveres) on Eesti naiste jalgpallikoondise ründaja.

Klubijalgpalli mängib ta Põlva Lootose naiskonnas.

Ta on kuulunud ka Eesti noortekoondisse sulgpallis.

Tunnustus
 Aasta naisjalgpallur 2006
 Naiste Meistriliiga resultatiivseim mängija 2008, 2009, 2010

Viited

Välislingid 
 

Eesti naisjalgpallurid
Eesti sulgpallurid
Rakverest pärit sportlased
Sündinud 1984
Andrea Bowen

Andrea Lauren Bowen (sündinud 4. märtsil 1990 Columbuses, Ohios) on Ameerika näitlejanna, kes sai tuntuks mängides Julie Mayerit teleseriaalis "Meeleheitel koduperenaised". Ta on näidelnud alates kuuendast eluaastast.

Päritolu
Bowen on pärit Walesist. 1996.–2001. aastal esines ta sageli Broadwayl. 2000. aastal mängis ta Adele'i rolli "Jane Eyre'i" muusikaliversioonis. Bowen oli ka Broadway laste kontserttrupi liige. Ta on oma õdedest-vendadest noorim. Andrea õdedest-vendadest on samuti osalenud Broadway muusikalides  Graham Bowen, Alex Bowen, Cameron Bowen, Jessica Bowen ja Jillian Bowen. 

Aastatel 2004–2010 mängis Bowen "Meeleheitel koduperenaistes" Julie Mayeri rolli. Ta on olnud korduvalt külaline "One Three Hilli" vestlussaates (koos sõbranna Sophia Bushiga).  Bowen mängis sarjas "Boston Public" ja seriaalis "Seaduse nimel: Seksuaalkuritegude uurimisüksus". Bowen mängis filmis "Punamütsike" ühte kolmest Ashleyst ja Candace'i osa esoteerilises seiklusfilmis "Eye of the Dolphin". Ta osales ka Lifetime TV filmis "Tüdruk, positiivne". Bowen on samuti mänginud "Kummituselausuja" neljanda hooaja ühes osas.

Andrea Bowen on levitanud noorte seas HIV-vastast sõnumit.

Filmograafia
 "Batman: The Brave and the Bold" – Talia al Ghul (hääl) (2010)
 "Kummituselausuja" – Rebecca Kelly (2009)
 "Crisis Core: Final Fantasy VII" (arvutimäng) – Aerith Gainsborough (hääl inglise keelses versioonis) (2008)
 "Tüdruk, positiivne" – Rachel Sandler (Lifetime TV film) (2007)
 "Eye of the Dolphin" – Candace (2006)
 "The Texas Panhandler" – Guest Voice (2006)
 "Bambi II" – Faline (hääl) (2006)
 "Jälgi jätmata" – Becky Grolnick (2005)
 "Meeleheitel koduperenaised" – Julie Mayer (2004–)
 "Party Wagon" – Billie Bartley/Manifest Destiny (hääl) (2004)
 "Punamütsike" – Ashley nr 2 (2004)
 "Strong Medicine" – Sara Buck (2003)
 "One Tree Hill" – Stella (2003) 
 "Boston Public" – Riley Ellis (2003)
 "Seaduse nimel: Seksuaalkuritegude uurimisüksus" – Sophie Douglas (2001)

Auhinnad
Bowen on võitnud 3 auhinda.

2005 Ekraaninäitlejate Gildi auhind parimale komöödiasarja näitetrupile (võitis)
2005 Noore näitleja auhind parimale noorele naispeaosalisele (kandidaat)
2006 Ekraaninäitlejate Gildi auhind parimale komöödiasarja näitetrupile (võitis)
2007 Ekraaninäitlejate Gildi auhind parimale komöödiasarja näitetrupile (kandidaat)
2008 Ekraaninäitlejate Gildi auhind parimale komöödiasarja näitetrupile (kandidaat)
2008 PRISM Award parimale telenäitlejale (võitis)
2009 Ekraaninäitlejate Gildi auhind parimale komöödiasarja näitetrupile (kandidaat)

Välislingid
 Andrea Boweni profiil IBDB-s
 Andrea Boweni profiil IMDB-s

Ameerika Ühendriikide näitlejad
Sündinud 1990
Janek Luts

Janek Luts (sündinud 8. jaanuaril 1970) on eesti meediategelane ja riigiametnik, alates 2019 Vikerraadio peatoimetaja.

Meediakanalites töötab ta alates 1993. aastast. Aastatel 2000–2003 oli ta Tartu Raadio juhatuse esimees ja 2003–2011 Kuku Raadio peatoimetaja.

Alates 4. maist 2011 kuni 2013. aastani oli ta Eesti Ekspressi peatoimetaja. Alates 2. jaanuarist 2015 juunini töötas ta ERRi venekeelse telekanali arendusjuhina. Pärast seda 2015–2019 on Janek Luts olnud õiguskantsleri kantselei kommunikatsioonijuht. 

Alates 4. novembrist 2019 töötab Luts Vikerraadio peatoimetajana.

Viited

Eesti ajakirjanikud
Eesti ametnikud
Sündinud 1970
Muinsuskaitseamet

Muinsuskaitseamet (lühend MKA) on kultuuriministeeriumi valitsemisalas tegutsev valitsusasutus, mis esindab oma ülesannete täitmisel riiki. Muinsuskaitseameti põhiülesanne on riigi kultuuripärandipoliitika ning arengukavade elluviimine.

Alates juulist 2022 on Muinsuskaitseameti peadirektor Liisa Pakosta.

MKA asub praegu Tallinnas aadressil Pikk 2, esindused asuvad kõikides maakondades.

MKA tööd juhib peadirektor. Põhiülesannete täitmiseks on amet jagatud kaheksaks osakonnaks:
Kommunikatsiooniosakond
Nõustamisosakond
Arheoloogiapärandi osakond
Ehituspärandi osakond
Muuseumide ja kunstipärandi osakond
Pärandihalduse osakond
Õigusosakond
Tugiteenuste osakond

MKA missioon on hoolitseda Eesti kultuuripärandi väärtuslikuma osa säilimise ja arendamise eest.

MKA visioon on väärtustada ja hoida Eesti kultuuripärandit.

Muinsuskaitseameti ülesanne on:

 muinsuskaitsetöö korraldamine;
 riiklik järelevalve mälestiste ja muinsuskaitsealade üle;
 muuseumipoliitika rakendamine ja valdkonna arendamine;
 kultuurimälestiste registri ja muuseumide infosüsteemi pidamine;
 kultuuriväärtuste väljaveotaotluste läbivaatamine ja pädevustunnistuste väljastamine. 

Muinsuskaitseamet nõustab mälestise ja muinsuskaitsealal asuva ehitise omanikku või valdajat mälestise või ehitise hooldamise, remondi, ehitamise, konserveerimise ja restaureerimise küsimustes, annab soovitusi ja juhendid ning vajaduse korral väljastab hoolduskavasid.

MKA on töötanud mälestise omanikele ja valdajaile välja mitmeid juhendeid ja infomaterjale.

Muuseumivaldkonnas veab Muinsuskaitseamet muuseumide pärandihoidlate projekti, koordineerib muuseumide riiklikku kogumispoliitikat, korraldab muuseumide aastaauhindade konverentsi ja galat, nõustab muuseumide tegevusega seotud küsimustes ning veab teisi valdkonna arendusprojekte.

Ajalugu
Muinsuskaitseamet alustas tegevust 1. oktoobril 1993. 1997. aastal korraldati ameti tegevus ümber. Selle tulemusel muutus ameti struktuur. Uueks nimeks sai Muinsuskaitseinspektsioon (MKI). 2002. aastal taastati endine struktuur ja nimi Muinsuskaitseamet. 2018. aastal oli kavas nimetada Muinsuskaitseamet ümber Kultuuripärandiametiks.

Vaata ka
Muinsuskaitseameti arhiiv
Muinsuskaitseameti raamatukogu
Muinsuskaitse aastaraamat
Raamatusari "Eesti kirikud"

Viited

Kirjandus
Kadri Tael. "25 aasta tagusest Muinsuskaitseameti loomisest". – Muinsuskaitse aastaraamat 2017, lk 114–117.

Välislingid
Muinsuskaitseameti koduleht
Muinsuskaitseameti põhimäärus

Eesti riigiametid
Pregolja

Pregolja (antiikaegne nimi Chronos, vanapreisi Preigara ja Preigile, , , , ) on Kaliningradi (Visla) lahes Läänemerre suubuv jõgi. 

Pregolja on 123 km pikk, koos Angrapa lisajõega 292 km. Pregolja bassein katab 15 500 km². Jõe keskmine voolumaht on 90 m³/s. Pregolja peamised lisajõed on Lava, Angrapa ja Instrutš.

Jõgi on täies pikkuses laevatatav. Selle tähtsus veeteena langes siiski järsult pärast raudteeliini rajamist Königsbergi (nüüdse Kaliningradi) ja Insterburgi (nüüdse Tšernjahhovski) vahel 19. sajandil.

Etümoloogia 
Klaudios Ptolemaios nimetas Pregolja jõge Chronos. Gootide ajal kutsuti seda Skara, Saksa ordu aegadel kandis see ka Lipsa nime. Seda nime on tõlgendatud mitmeti: Peteraitise järgi tähendab see "kiire, julge", Vanagase andmeil "põrguauk" ning Gerullise väitel "ebakindel tee kuristikku". Nime Pregel (vanapreisi sõnast "preigillis" 'madalaim koht') mainiti esmakordselt 1302. aastal.

Geograafia 
Pregolja on pikim jõgi, mis voolab tervenisti praeguse Vene Föderatsiooni Kaliningradi oblasti piirides. Jõgi saab alguse Instrutši ja Angrapa liitumiskohalt Tšernjahhovski linna lähistel. Jõe laius on Tšernjahhovskis 20 meetrit, Kaliningradis 80 meetrit. Sügavus on ülemjooksul ja kuni Angrapani 2–3 meetrit. Pärast Gvardeiskit, Ozerki asula lähedal jaguneb Pregolja kaheks paralleelseks haruks: Uus-Pregolja (põhjapoolne) ja Vana-Pregolja (lõunapoolne). Mitmel pool ühendavad Pregolja peaharusid väiksemad harud, moodustades suure hulga saari. Viimane saar enne jõesuuet on Kneiphof (Kanti saar) Kaliningradis, pärast seda Uus- ja Vana-Pregolja ühinevad.

Pregolja ääres asuvad neli linna: Tšernjahhovsk (endine Insterburg), Znamensk (endine Wehlau), Gvardeisk (endine Tapiau) ja Kaliningrad (endine Königsberg).

Kanal ühendab Pregolja jõge Nemunasega. Sisuliselt on Pregolja haru ka Deima jõgi, mis eraldub Pregoljast Gvardeiski juures ja suubub Kura lahte Polesski linna lähedal.

Vaata ka 
 Königsbergi sildade probleem

Viited 

Venemaa jõed
Kaliningradi oblast
Rein Valdru

Rein Valdru (kuni 14. novembrini 1936 Rein Valder; 24. oktoober 1930 Paide – 1. mai 2011 Aasuvälja, Väätsa vald) oli eesti lasketreener.

Rein Valdru tegeles mitme spordialaga. 1946. aastal tuli ta murdmaasuusatamises kahekordseks Eesti meistriks. Ta võitis medaleid ka kiiruisutamises ja veepallis.

Lasketreenerina töötas ta alates 1966. aastast.

Aastatel 1974–1976 oli ta Eesti noortekoondise treener ja 1994–1997 Eesti koondise vanemtreener.

Tema tuntuim õpilane on Inna Rose.

Tunnustus
 1982 – Eesti NSV teeneline treener
 2003 – Järvamaa vapimärk
 2007 – Valgetähe V klassi teenetemärk

Välislingid 
 Ann Hiiemaa. Valdru ei lõpeta enne, kui 100 ette lööb Postimees, 14. november 2007
 Teenekas lasketreener tähistas 80. juubelit Paide.ee, 25. oktoober 2010
 

Eesti treenerid
Eesti NSV teenelised treenerid
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Eestistatud nimega inimesed
Sündinud 1930
Surnud 2011
Tarr Steps

Tarr Steps on looduskivist talasild (kiviplaatsild) üle Barle'i jõe Exmoori rahvuspargis Somerseti krahvkonnas Inglismaal.


Üksikasjad

Tarindus
Jalgteesillana kasutatava 55 meetri pikkuse silla kanduriteks (ühtlasi sillatekiks) on graniidist kiviplaadid. Kivisild on 17-avaline, suurim sildeava on 2,59 meetrit.

Ehitusaeg
Tarr Steps on üks tuntumaid Exmoori rahvuspargi ajaloolisi ehitismälestisi, sest ta vanuseks on arvatud 3000 aastat. Silla tegelik vanus on siiski teadmata, teooriaid on mitmeid, mõned neist dateerivad Tarr Stepsi pronksiaega, teised paigutavad silla ehitusaja 14.–15. sajandisse, see on keskaja lõppu.

Taastamised
Tarr Steps on sisuliselt lahtistest kividest üksteise peale kuhjatud kivikogum. Üleujutused on sageli kive sillalt ära viinud. 20. sajandi jooksul on üleujutused kolmel korral põhjustanud suuri kahjustusi. Pärast silla restaureerimist 1949. aastal sai sillast turismimagnet. Restaureerimistööde käigus kõik kivid mõõdistati juhuks, kui neid tuleb ükskord asendada. Mõõdistustest oli kasu 1952. aastal, kui üleujutus hävitas silla pea täielikult – kõik sildeavad peale ühe olid oma kohalt vetega ära pühitud. Väiksemad kivid leiti 50 meetrit allavoolu, raskemad kiviplaadid olid oma asukohast 12 meetri kaugusel. Kiviplaatsild taastati juunis 1953.
Sealtpeale tehakse sillale iga-aastane ülevaatus. Kohalt nihkunud üksikud plaadid tõmmatakse algsesse asendisse tagasi. Arvatakse, et seoses kliima soojenemisega jääb üleujutustest tingitud kahjustuste oht sillale suureks.

Viited

Välislingid
 Video Tarr Stepsi sillast

Suurbritannia sillad
Hubert Matve

Hubert Matve (19. detsember 1929 Tallinn – 30. märts 1993 Tallinn) oli eesti ehitusajaloo uurija, publitsist ja ehitusinsener. Ta kogus Eesti sildade kohta tähelepanuväärse andmehulga, kuid ei jõudnud neid andmeid oma eluajal süstematiseerida ega avaldada.

Hariduskäik
1949 Tallinna 2. Keskkool
1955 Tallinna Polütehniline Instituut

Teenistuskäik
1956–1962 Tallinna Raudbetoontoodete Tehas
1962–1965 Eesti NSV MN Riiklik Plaanikomitee
1965–1976 Silikaatbetooni Instituut; Koondis Silikaat
1978–1992 Tallinna Kunstiülikooli õppejõud

Liikmesus erialaliitudes
1964 Eesti NSV Arhitektide Liit
1992 Eesti Paeliit (asutajaid)

Teostatud projektid
Tallinna Niguliste kiriku rekonstrueerimise projekti ehitustarindite osa 
Tallinna toomkiriku rekonstrueerimise projekti ehitustarindite osa
Tartu Jaani kiriku rekonstrueerimise projekti ehitustarindite osa 
Haljala kiriku rekonstrueerimise projekti ehitustarindite osa

Looming

Ehituskirjandus
"Raudbetooni tootmine", Tallinn, 1964 (koos Paul Veigeliga)
"Ehitus läbi aegade", Tallinn, 1976
"Sillad läbi aegade", Tallinn, 1978
"Tunnelid läbi aegade", Tallinn, 1978
"Tornid läbi aegade", Tallinn, 1982
"Eesti sillaehitus: Teadusliku uurimustöö faktimaterjal", Tallinn: Tallinna Tehnikaülikooli Kirjastus, 2004

Käsikirjad
"Eestimaa paas" (autori surma tõttu jäi lõpetamata)

Publitsistika
Matve on avaldanud ajakirjanduses artikleid, peamiselt ehitusest, ning propageerinud paekivi kasutust. Matve oli ajakirja Horisont üks autoreid.

Proosa
Novellikogu "Karedad lood". Tallinn, 1978

Viited

Eesti ehitusinsenerid
Ehitusajaloolased
Eesti kirjanikud
Sündinud 1929
Surnud 1993
Rahumäe kalmistule maetud
Kivisild

Kivisild on loodus- või tehiskivist ehitatud sild.

Kivisildu hakati ehitama juba tuhandeid aastaid tagasi. Kuulsamate ja vanimate säilinud kivisildade hulka kuuluvad Arkadiko sild (ehitatud ca 1300–1190 eKr), Alcántara sild (ehitatud aastatel 88–100 pKr) jpt.

Sillatüübid
Voldemar Kaarma

Voldemar Kaarma (aastani 1936 Voldemar Gutmann; 26. detsember 1908 Kehra – 1. detsember 1976 Tallinn) oli eesti intarsia- ja mööblikunstnik.

Ta lõpetas aastal 1922 Anija algkooli. Aastatel 1924–1927 õppis ta Riigi Kunsttööstuskoolis, lõpetas kooli mööbelsepa kvalifikatsiooniga. Töötas aastast 1931 Tallinna mööbliettevõtteis, sealhulgas aastatel 1934–1940 töödejuhatajana Uudses Mööblis. Aastatel 1940–1941 oli ta Jaan Koorti nimelise Rakenduskunsti Kooli õpetaja. 

Mobiliseeriti suvel 1941 Punaarmeesse, suunati aastal 1943 Moskvasse, Eesti NSV alalisse esindusse. Oli aastatel 1944–1952 ERKI puitehistöökateedri õppejõud (seejuures aastast 1947 dotsent), oli seejärel vabakutseline. Aastast 1946 kuulus Kunstnike Liidu ridadesse.

Isiklikku
Voldemar Kaarma abikaasa oli rõivakunstnik Melanie Kaarma.  Tema lapsed on 2011. aastal meie seast lahkunud raamatugraafik Jüri Kaarma, tekstiilikunstnik Mari Kaarma ja vaimulik Juvenalius (Märt) Kaarma. 

Eesti tarbekunstnikud
Eestistatud nimega inimesed
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1908
Surnud 1976
Gottlieb Alexander von Schmidt

Gottlieb Alexander von Schmidt (28. detsember 1794/8. jaanuar 1795 Valjala – 24. juuli/5. august 1871 Muhu) oli Eesti vaimulik.

Algõpetuse sai koduõpetaja käe all, koduõpetajaks oli vend Friedrich August Heinrich von Schmidt (Ansekülas). Aastatel 1812–1813 õppis Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteadukonnas õppis ta aastatel 1814–1816. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana. Ordineeriti 18. augustil/30. augustil 1818 õpetajaks.

Oli aastatel 1818–1822 Saaremaa Jaani koguduse õpetaja ning aastatel 1822–1871 Muhu Katariina koguduse õpetaja. Aastatel 1842–1871 oli ta veel Saaremaa superintendent; aastast 1846 oli ta koolikolleegiumi kaastöötaja.

Tunnustused 
1861 kullatud rinnarist
1862 Püha Anna orden 3. klass

Isiklikku 
Tema isa August Heinrich von Schmidt ja vanaisa Johann Heinrich Schmidt olid Valjala Martini koguduse õpetajad, tema vend Friedrich August Heinrich von Schmidt oli Anseküla Maarja koguduse õpetaja, vanavanaisa Heinrich Vick oli Muhu Katariina koguduse õpetaja, onu Andreas Michael Agthe ja onupoeg Wilhelm Andreas Fürchtegott Agthe olid Pöide Maarja koguduse õpetajad. Teine vanaisa Carl Friedrich Agthe oli Tallinna Oleviste koguduse organist.

Viited 

Muhu Katariina koguduse vaimulikud
Saaremaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Sündinud 1795
Surnud 1871
Jakuudid

Jakuudid (jakuudi сахалар) on turgi rahvas Ida-Siberis Sahha Vabariigis (Jakuutias). Kõnelevad jakuudi keelt. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaa Föderatsioonis 443 852 jakuuti, neist Sahha Vabariigis 432 290 (45,5% elanikkonnast). 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaa Föderatsioonis 478 085 jakuuti, neist Sahha Vabariigis 466 492 (49,9% elanikkonnast). Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 15 jakuuti, neist 13 Tallinnas.

Taimõril ja Jakuutia loodeosas elavaid jakuudi keele murret kõnelevaid dolgaane peetakse eraldi rahvaks.

Jakuudid rändasid praegustele asualadele mitme lainena 10. sajandist kuni 13. sajandini Baikali järve piirkonnast. Algasukad evengid ja jukagiirid osalt assimileeriti, osalt tõrjuti kõrvale. Jakuudid on turgi rahvastest kõige mongoliidsemate rassitunnustega. Jakuudid erinesid kultuuriliselt oma naaberrahvastest, nad tegelesid hobuse- ja veisekasvatusega, metallitöötlemisega ja savinõude valmistamisega. Elatusallikatena olid olulised ka jahipidamine ja kalapüük.

Loode-Jakuutias elavad jakuudid tegelevad ka põhjapõdrakasvatusega.

Vene riigi koosseisu sattusid jakuudid 1620.–1630. aastatel. Õigeusu võtsid nad vastu 18. sajandi teisel poolel, kuid teataval määral säilis ka šamanism. Maaviljelusega hakkasid jakuudid tegelema alles 19. sajandi keskel.

Vaata ka
Uosohhai

Viited 

Rahvad
Turgi rahvad
Sahha
Helme Traktorist

Helme Traktorist oli Helmes 28. maist 1951 kuni 26. detsembrini 1953 ilmunud eestikeelne ajaleht, Helme Masina-Traktorijaama poliitosakonna häälekandja.

Ajaleht ilmus kaks korda nädalas.

Eesti NSV ajalehed
Tõrva vald
Arto Aas

Arto Aas (sündinud 9. juunil 1980 Tallinnas) on Eesti endine poliitik. Alates 21. maist 2019 on ta Eesti Tööandjate Keskliidu tegevjuht.  

Ta on lõpetanud Tallinna Reaalkooli ja Tallinna Tehnikaülikooli haldusjuhtimise eriala.  

Arto aas oli aastatel 1998-2019 Eesti Reformierakonna liige, seejuures aastatel 2009–2013 Reformierakonna juhatuse liige.  

Alates 2007. aastast töötas ta peaministri büroo juhatajana ja peaministri nõunikuna. Aastast 2011 oli Riigikogu liige, kuuludes Riigikogu XII, XIII ja XIV koosseisu. Ta oli ka Riigikogu majanduskomisjoni esimees ja alates 2012. aasta detsembrist Riigikogu Euroopa Liidu asjade komisjoni esimees.  

Aastatel 2015-2019 oli ta Taavi Rõivase teises valitsuses riigihalduse minister.  

Arto Aas on Eesti Ujumisliidu juhatuse liige ja Liberalismi Akadeemia nõukogu liige. Varem on ta kuulunud ka AS Tallinna Lennujaama nõukokku ning juhtinud Riigi Kinnisvara AS nõukogu.  

Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel Eestis ja sai 353 häält. 2015. aasta Riigikogu valimistel kogus ta 2. valimisringkonnas 2517 häält ning pääses ringkonnamandaadiga Riigikokku. 2019. aasta Riigikogu valimistel kogus ta 1. valimisringkonnas 2339 häält ning pääses ringkonnamandaadiga Riigikokku.

21. mail 2019 asus Arto Aas tööle Eesti Tööandjate Keskliidu tegevjuhina ja lahkus Riigikogust.

Viited

Välislingid 
Arto Aasa koduleht
Arto Aas Riigikogu kodulehel

Eesti Reformierakonna poliitikud
XII Riigikogu liikmed
XIII Riigikogu liikmed
XIV Riigikogu liikmed
Eesti ministrid
Sündinud 1980
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Usbekid

Usbekid (endanimetus O‘zbeklar või O‘zbekler) on turgi rahvas Usbekistanis ja teistes Kesk-Aasia riikides. Kõnelevad usbeki keelt, mis kuulub turgi keelte tšagatai rühma ehk karluki rühma. Usklikud on islamiusulised (sunniidid). Endistes Nõukogude vabariikides järgivad usbekid mõõdukamat islamit, Afganistanis elavad usbekid peavad usukommetest rangemini kinni.

Ühtekokku on usbekke 27–29 miljonit, neist Usbekistanis 22–23 miljonit, Afganistanis 1,5–2,7 miljonit, Tadžikistanis 1,13 miljonit, Kõrgõzstanis 800 000, Kasahstanis 494 000, Türkmenistanis 250 000 – 500 000, Venemaa Föderatsioonis 289 862, Türgis 50 000, Hiinas 25 000, Ukrainas 22 000 ja Ameerika Ühendriikides 16 000.

Eestis elas 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 132 usbekki ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 121 (neist 67 Tallinnas).

Usbeki rahvas on tekkinud kohaliku varasema iraanikeelse elanikkonna segunemisel mitmes laines 11. sajandist kuni 15. sajandini saabunud turgikeelsete sisserändajatega. 

Etnonüüm "usbekk" on arvatavasti pärit 14. sajandi algusest, mil Uzbek-khaani valitsusajal hakati nii kutsuma Kuldhordi islamistunud tuumikut. 1499. aastal tungisid Timuriidide valdustesse rändusbekid (Šeibaniidide dünastia). Hiljem hakatigi kohalikku rahvast nende järgi usbekkideks kutsuma.

1860. aastate lõpus ja 1870. aastate algul sattusid usbekid Venemaa keisririigi võimu alla.

Viited

Rahvad
Turgi rahvad
Sevurallag

Sevurallag (vene keeles Севураллаг ehk Северо-Уральский исправительно-трудовой лагерь 'Põhja-Uurali parandusliku töö laager') ehk Sosva vangilaager oli NKVD karistuslaager Sosvas Sverdlovski oblastis Nõukogude Liidus. 

Laager rajati 5. veebruaril 1938 ja tegutses 1960. aastateni.

Aastatel 1938–1960 toodi laagrisse umbes 390 719 inimest. Puuduvad andmed selle kohta, kui palju vange Sevurallagis suri (nii ebainimlike kinnipidamistingimuste kui ka massiliste hukkamiste tõttu). Pole teada, kuhu Sevurallagis surnud vangid maeti.

Vangide arv 
Suurim vangide arv 33 757 oli 1942. aastal.

Statistika alusel oli Sevurallagis teiste rahvuste esindajate hulgas moldaavlasi üle tuhande, armeenlasi üle kuue tuhande, pärast sõda palju saksa sõjavange. 

Eestist saadeti Sevurallagi teadaolevate andmete kohaselt 443 poliitvangi, teisal märgitud 471.

Sverdlovski oblasti Sosva vangilaagris hukati Nikolai Viitak (sünd. 14.11.1896), Riigivolikogu (VI RK) liige. 

Sosva vangilaagris hukati Ernst Haabpiht (Habicht, sünd. 21.08.1898), Rahvuskogu ja Riigivolikogu (VI RK) liige;

Sosva laagris hukati August Laur (sünd. 09.10.1886), III, IV, V Riigikogu, Rahvuskogu ja Riigivolikogu (VI RK) liige;

Sosva laagris hukati Aleksander Muni (info tütrelt Juta Hinnobert, kontrollitud surmatunnistusega lapselapse Mihkel Ollo poolt). 05.05.1942.

17. juuli - Sverdlovski oblasti Sosva laagris hukati Elmar-Aleksander Lehtmets (sünd. 14.12.1901), Riigivolikogu (VI RK) liiget

2. oktoober - Sverdlovski oblasti Sosva laagris hukati Aleksander Jaakson (sünd. 29.01.1892), I Riigikogu liige, haridusminister (11.05.1936 - 12.10.1939);

4. oktoober - Sverdlovski oblasti Sosva laagris hukati Julius Alfred Mõttus (sünd. 12.09.1886), III, IV Riigikogu, Rahvuskogu ja Riiginõukogu (VI RK) liige, haridusminister (09.12.1927 - 04.12.1928);

30. november - Sverdlovski oblastis Sosva vangilaagris hukati Johan H(a)agivang (sünd. 20.01.1878), IV Riigikogu, Rahvuskogu ja Riiginõukogu liige.

Seal surid näiteks klaaasivabrikant J. Lorup, kaugsõidukapten E. Lepni jt.

Üks Sevurallagist pääsenutest: Ants Jõearu, sünd. 1928, arreteeritud 25.08.1945 Kohtla-Järvel, erin. 14.12.46 §58-13, karistus 5 aastat.

Viited
2. Vene keeles laagri ajaloost: http://resheto.ru/users/kozak532/art/86728
GULAG
Sverdlovski oblast
Põhja-Uural

Põhja-Uural (vene keeles Северный Урал) on Uurali mäestiku põhjaosa Lähispolaar-Uurali ja Kesk-Uurali vahel. Selle piirideks on Kosvinski Kamen ja Konžakovski Kamen (59° N) lõunas ning Telposizi massiivi põhjanõlvad ja Štšugeri jõgi (64° N) põhjas.

Uurali mäestik kulgeb siin põhjast lõunasse mitme mäeahelikuna üldlaiusega 50–60 km. Need on keskmise kõrgusega lamedate tippudega mäed. 

Põhja-Uurali kõrgeimad tipud paiknevad lahkmeahelikust eemal. Need on lõunast põhja poole minnes Konžakovski Kamen (1569 m), Denežkin Kamen (1492 m), Tulõmski Kamen (1469 m), Otorten (1182 m), Kozõmiz (1195 m) ja Telpoziz (1617 m).

Halduslikult jaguneb Põhja-Uural nelja haldusüksuse vahel. Haldusüksuste piirid langevad laias laastus kokku valglate piiridega. Põhja-Uurali edelaosa kuulub Permi oblastisse. Põhja-Uuralis algavad Permi oblasti jõgedest Jaiva, Jazva, Uls, Veis, Višera ja Kolva, mis kõik viivad oma veed Kaama kaudu Volgasse ja edasi Kaspia merre. Põhja-Uurali loodeosa kuulub Komimaale. Põhja-Uuralis algavad Komi jõgedest Unja, Petšoora, Olõdž, Podtšerje ja Tšugor, mis kõik viivad oma veed Petšoora kaudu Barentsi merre. Põhja-Uurali kirdeosa kuulub Tjumeni oblastisse. Põhja-Uuralis algavad Tjumeni oblasti jõgedest Volja, Njais, Lopsija, Põhja-Sosva ja Leplja, mis kõik viivad oma veed Põhja-Sosva kaudu Obi ja edasi Kara merre. Põhja-Uurali kaguosa kuulub Sverdlovski oblastisse. Põhja-Uuralis algavad Sverdlovski oblasti jõgedest Ložva, Ivdel, Vagran ja Lobva, mis kõik viivad oma veed Tavda, Toboli ja Irtõši kaudu Obi.

Põhja-Uural on Uurali üks kõige raskemini ligipääsetavaid piirkondi. Üks selle tippudest kannab nime Medveži Ugol (Karu nurk). Ivdelist, Vižaist ja Ušmast põhja pool asulad ja teed peaaegu puuduvad. Kogu Põhja-Uuralist ei lähe läbi ühtki ida-läänesuunalist maanteed. Mägedest idas ja läänes on läbimatud metsad ja sood. Kliima on karm. Mägedes leidub siin-seal igilume laike, mis ei jõuagi suve jooksul ära sulada. Leidub igikeltsa laike, isegi Põhja-Uurali lõunaosas Konžakovski Kameni lähedal. Põhja-Uurali põhjaosas Telposizi mäemassiivis on leitud 2 tillukest liustikku.

Põhja-Uural on maavarade poolest rikas. Leidub boksiiti, mangaani ja rauamaaki.

Kuigi Põhja-Uural on raskesti ligipääsetav ja karmi kliimaga, on ta siiski turismisihtkoht. Põhja-Uuralis asub manside pühapaik . See koosneb 7 looduslikust sambast, mis on 30–42 m kõrged. Nad valiti 2008 seitsme vene ime hulka.

Viited 

Uural
Jelena Skulskaja

Jelena Skulskaja (vene Елена Григорьевна Скульская; sündinud 8. augustil 1950 Tallinnas) on Eesti ajakirjanik, vene kirjanik ja tõlkija.

Ta lõpetas 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli vene keele ja kirjanduse osakonna.

Skulskaja kirjutab peamiselt vene keeles. Lisaks on ta tõlkinud eesti keelest vene keelde Juhan Viidingut ja kirjutanud järelsõna Sergei Dovlatovi jutustustekogumikule "Kompromiss; Meie omad" (Tallinn 1995).

Jelena Skulskaja on pikka aega teinud kaastööd ajalehele KesKus ning on olnud telesaate "Batareja" saatejuht.

Skulskaja pälvis 2006. aasta Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia 30 000 Eesti krooni venekeelsete autorite kategoorias pikaajalise eduka kirjandustegevuse ja vene kirjanduselu tutvustamise eest eesti lugejale.

2018. aastal sai ta Eesti Televisiooni kultuurisaate "OP" hooaja säravaima kultuurikommentaatori auhinna.

Ta võttis 2020. aasta suvel sõna, kui ajakirjaduses süüdistati Aivar Mäed aastaid kestnud seksuaalses ahistamises.

Teoseid eesti keeles
 "Vene rulett", 2002, vene keelest tõlkinud Maris Jõks, Anne Mäns ja Juku-Kalle Raid
 "Siilid udus", 2006, vene keelest tõlkinud Maris Jõks, Ilmar Palli ja Juku-Kalle Raid. ISBN 9949134617
 "Meie emad ostsid asju, et ei tuleks sõda", 2013, vene keelest tõlkinud Ingrid Velbaum-Staub
"Piiriarmastus", 2019, vene keelest tõlkinud Ingrid Velbaum-Staub, luuletused tõlkinud Eda Ahi. Tallinn: KesKus

Tõlked eesti keelest vene keelde
Вийдинг, Юхан. Ночная песня для мужского голоса. Переводы (и предисловие) Елены Скульской. Tallinn. Varrak 2011

Tunnustus
 2006 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (venekeelse autori kirjandusauhind: pikaajalise eduka kirjandusliku tegevuse ja vene kirjanduselu seikade tutvustamise eest eestikeelsele lugejale)
 2011 Valgetähe IV klassi teenetemärk
 2011 Hea Sõna auhind
 2014 Vene Bookeri preemia finalist teose "Marmorluik" eest
 2014 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (venekeelse autori kirjandusauhind: «Мраморный лебедь» /„Marmorluik“)
 2017 Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia (venekeelse autori kirjandusauhind – „Пограничная любовь“ („Piiriarmastus“))

Isiklikku
Tema isa oli kirjanik Grigori Skulski (1912–1987). Tema tütar Marina Skulskaja on Peterburis elav ülikooli kostüümiajaloo õppejõud, moe ajaloost ja hetkemoest kirjutav ajakirjanik.

Viited

Kirjandust
Jüri Kotšinev. Armastus ja teised jutud. Kes-Kus, 12/2008

Välislingid 

Jelena Skulskaja: Sitsiilia maffia kõlbab vaid liivakasti mängima. Postimees, 29. mai 2010
Reet Kudu. Jelena Skulskaja sai oma luuleraamatu kingituseks. Postimees, 1996
Mihhail Trunin. Ajalugu kui tekst ehk Kirjandus post-post-ajastul. Sirp nr 26 (3748), 5. mai 2019

Eesti ajakirjanikud
Eesti tõlkijad
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1950
Inklinomeeter

Inklinomeeter ehk klinomeeter on kaldenurga mõõtur. Inklinomeeterid loovad tehishorisondi ja mõõdavad selle horisondi suhtes nurkkallet. Instrumenti tuntakse ka kui kaldenäidiku, kaldeanduri, kallutusmõõturi, kalde gabariidi, gradiendimõõturi, gradiomeetri, taseme mõõturi, deklinomeetri ja kalde indikaatorina. Inklinomeetriga on võimalik mõõta nii kaldeid (positiivsed kalded, kui vaatleja vaatab ülespoole) kui languseid (negatiivsed kalded, kui vaatleja vaatab alla), kasutades kolme erinevat mõõtühikut: kraade, protsente ja topot.  Astrolaabid on inklinomeetrid, mida kasutati navigeerimiseks ja astronoomiliste objektide asukoha määramiseks iidsetest aegadest renessansini.

Ajalugu 

Esimesed inklinomeetrid koosnesid kahest põhiosast, millest üks on lame külg või alus, millel see seisab. Teine on õõnes ketas, mis oli pooleldi täidetud mõne raske vedelikuga. Ketta klaaspind on ümbritsetud gradueeritud skaalaga, mis tähistab vedeliku pinna seisunurka tasase aluse suhtes. Kui joon 0 oli alusega paralleelne, siis vedelik seisis sellel joonel ja tasane külg oli horisontaalne. Kui joon oli 90-ga aluse suhtes risti, siis seisis vedelik sellel joonel ja tasane külg oli risti. Varasemad elektroonilised eklimeetrid kasutasid mingil kujul kaalu, pikendust ja potentsiomeetrit.

Kasutusala 
Inklinomeetreid kasutatakse mitmesuguste mõõdistamisülesannete jaoks. Inklinomeetri andureid kasutatakse näiteks kalde gradiendi mõõtmiseks tunneli tegemisel ja  kaevamisel. Tunnelite ja kaevikute tegemisel saab selle abil jälgida maapinna ja kiviplokkide võimalikku nihkumist. Samuti saab inklinomeetri abil jälgida nõlvade stabiilsust nii ehituse ajal kui ka pärast seda. Metsanduses saab inklinomeetri abil mõõta puude kõrgust. Inklinomeetrit saab paigaldada vertikaalselt puuraukudesse, seinapinna kõrvale või konstruktsioonelementidesse.

Täpsus 

Teatud ülitundlike elektrooniliste inklinomeetri andurite väljundresolutsioon võib olla kuni 0,0001°, sõltuvalt tehnoloogiast ja nurga suurusest võib see kahaneda 0,01°. Inklinomeetri tõeline või absoluutne täpsus (mis on summeeritud koguviga) on anduri algkomplektide kombinatsioon: tundlikus nullnihke suhtes, anduri sirgjoonelisus, hüsterees ja korratavus ning tundlikus. Elektroonilise inklinomeetri täpsus jääb vahemikku ± 0,01–2° sõltuvalt andurist ja keskkonnast.

Inklinomeetri kasutamist mõjutavad tegurid: 

 Gravitatsioon;
 temperatuur; 
 kaldeanduri kalibeerimine; 
 lineaarsus; 
 ristsuunaline tundlikkus.

Viited 

Mõõteriistad

Geodeesia
Dunsteri linnus

Dunsteri linnus (inglise keeles Dunster Castle) on linnus Inglismaal Somerseti krahvkonnas Dunsteri väikelinnas. 

Dunsteris, mäekünka otsas on linnus asunud enam kui 1000 aastat. Sealt on leitud juba rauaajast pärit inimtegevuse jälgi.

1086 koostatud Viimsepäevaraamatus on kirjas, et samas paigas asus linnus juba enne 1066. aastat, mil William I Inglismaa vallutas. Ühtlasi mainiti seal, et William annetas selle William de Moyonile, kes oli Somerseti šerif. Tema poeg William de Mohun oli Matilda ustav poolehoidja ja Stephen korraldas tema vastu sõjakäigu, aga leides, et Dunsteri linnust on liiga raske vallutada, loobus ta sellest pärast mõningast piiramist.

Esialgu oli kindlus üksnes linnamäe tipul. 13. sajandil laskis Reynold Mohun ehitada kindlustatud kivihoone ka kindluse küljele. Linnuse 1260. aasta kirjelduse järgi olid seal eesruum, toidukamber, sahver, köök, küpsetusruum, kabel, rüütlite saal, 3 torni ja keldris vangla. 13. sajandi lõpus olid mõned katused kaetud vaskplekiga ja mõned puulaastudega.

William de Moyoni järeltulijad elasid Dunsteri linnuses kuni 1376, mil suri John de Mohun ja Johni lesk Joanne müüs selle leedi Elizabeth Luttrellile. Viimase järglastele kuulus linnus kuni 1976.

Söör Hugh Luttrell oli sõjajalal Henry V-ga. Ta laskis linnust remontida ja laiendada, püstitades 1419–1424 suure väravamaja ja selle juurde kindlustatud väravatornid. Need väravatornid ongi vanimad säilinud ehitised linnuses.

15. sajandiks oli meri taandunud ja Luttrellid rajasid selle kohale hirvepargi. Edward IV konfiskeeris 1460 Luttrellidelt nende valdused, andes need Herbertsitele, aga kui Henry VII 1485 troonile tõusis, said Luttrellid linnuse tagasi. 16. sajandil rajas Andrew Luttrell linnuse kummalegi küljele müüri. Kui George Luttrell päris 1571 linnuse, oli see lagunenud ja omanikud elasid mujal. 1617 palkas George Luttrell arhitekt William Arnoldi, et see projekteeriks lagunenud hoone asemele uue. Arnoldi tööst on vähe säilinud, sest 1680. aastatel moderniseeriti selle sisemus täielikult ning 1868 laskis arhitekt Anthony Salvin selle täielikult ümber ehitada ja laiendada.

Inglismaa kodusõja ajal toetasid Luttrellid alguses parlamenti. 7. juunil 1643 ründasid rojalistid linnust ja see alistus. Linnuseomanik Thomas Luttrell vahetas poolt ja toetas seejärel rojaliste, kuni suri järgmise aasta veebruaris. Parlamendi väed alustasid 1645. aasta oktoobris Dunsteri vastu sõjakäiku ja piirasid novembris linnuse ümber. Piiramine kestis seni, kuni linnus 1646. aasta aprillis alistus. Seejärel tabas Dunsteri linnust paljude teiste rojaliste toetanud linnuste saatus: kõik nende kindlustused lammutati, et nad ei saaks enam parlamendi vastu välja astuda. Säilisid üksnes alumine hoone ja kahe torniga väravamaja. Arnoldi projekteeritud ja 1617 rajatud hoone jäeti puutumata.

Linnus kuulub Exmoori rahvuspargi vaatamisväärsuste hulka.

Välislingid

"Dunster Castle and gatehouse" Images of England English Heritage

Suurbritannia militaarehitised
Linnused
Pille Lukin-Kangur

Pille Lukin-Kangur (sündinud 15. mail 1973) on eesti näitleja.

1996 lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli. Töötas aastatel 1996–2006 näitlejana Eesti Draamateatris.

Seriaalis "Wikmani poisid" mängis ta Brittat. Ta mängis seriaalis "Eestlane ja venelane".

Tunnustus
 2006 Eesti Teatriliidu naiskõrvalosatäitja auhind

Isiklikku
Alates 2005. aasta juunist on ta abielus Guido Kanguriga. Neil on poeg Karl Artur ja tütar Anna.

Viited

Eesti Draamateatri näitlejad
Tallinna Nõmme Gümnaasiumi vilistlased
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Sündinud 1973
Antti Kammiste

Antti Kammiste (sündinud 25. novembril 1966) on eesti muusik.

Kammiste on õppinud Haapsalu Gümnaasiumis ja Haapsalu Muusikakeskkoolis klaverit ning Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis muusikateooriat ja klaverit.  

Kammiste on mänginud klahvpille ansamblites In Spe, Just Knud Qvikstad ja Mr. Lawrence ning teeb koostööd laulja Ivo Linnaga. 

Ta on olnud TV3 saate "Hoia ja keela" saatejuht. 

Antti Kammistel on kahest kooselust kolm last. Tema poeg on kitarrist Mark Eric Kammiste.

Viited

Välislingid 

Eesti klahvpillimängijad
Eesti lauljad
Sündinud 1966