joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Chao Phraya

Chao Phraya on jõgi Tais, suurim Tais merre suubuv jõgi.

Chao Phraya tekib Nakhon Sawanis Pingi ja Nani jõe ühinemiskohal 25 m kõrgusel merepinnast. Ta voolab üldiselt lõunasse ja suubub Tai lahte. Suudmes asub Bangkok. 

Jõe valgla suurus on 160 400 km². Valgla jääb täies ulatuses Tai territooriumile. Chao Phraya valgla piir on üsna pikalt Tai ja Laose piiriks ning lühikeselt Tai põhjapiiril ka Tai ja Birma piiriks.

Jõgi on 372 km pikk. Kui otsida kaugust suudmest kaugeima lähtejõe lähteni, siis Pingi lähteni on 1030 km ja Nani lähteni 1112 km.

Kuigi Chao Phraya on suurim Tais merre suubuv jõgi, pole ta siiski kaugeltki suurim Tai jõgi. Tai põhjapiiril on Tai ja Laose piirijõeks Mekong ning läänepiiril Tai ja Birma piirjõeks Salween. Kuid need kaks ei voola kordagi nõnda, et nende mõlemad kaldad oleksid Tais.

Suuruselt teine Tais suubuv jõgi on Mun, mis suubub ida-Tais Mekongi. Selle keskmine vooluhulk suudmes on 725 m³/s ja valgla on 119 180 km³.

Chao Phraya äärset kliimat kujundavad märjad mussoonid. Aastane keskmine sademete hulk on üle 1400 mm ning temperatuurid Bangkokis jäävad tavaliselt vahemikku 24–33 °C.

Minevikus kasvasid kõikjal jõe kallastel troopilised ja lähistroopilised vihmametsad. Tänapäevaks on need peaaegu kõikjal hävitatud ning hulk neis elanud looma- ja taimeliike on välja surnud.

Chao Phraya voolab läbi või lähedalt mööda järgmistest Tai provintsikeskustest: Nakhon Sawan, Uthai Thani, Chai Nat, Sing Bun, Ang Thong, Ayutthaya, Pathum Thani, Nonthabun, Bangkok ja Samut Prakan. Need on ka suurimad jõe lähedal olevad asulad ja kolmes viimases neist on üle 100 tuhande elaniku. 

Jõe keskmine vooluhulk on lähtes 737 m³/s, millest 472 m³/s kuulub Nanile ja 265 m³/s Pingile. Vooluhulk suudmes on keskmiselt 718 m³/s. Suurim mõõdetud vooluhulk on Pingi suudmes 2302 m³/s, Nani suudmes 1522 m³/s ja Chao Phraya suudmes 5960 m³/s.

Chai Natis jaguneb jõgi kahte harru. Ida pool voolab põhiline haru, selle kõrval läänes väiksem Tha Chini nimeline väiksem haru. mis suubub Tai lahte 35 km Bangkokist läänes. Suudmes moodustub ulatuslik, mõlemale jõele ühine delta, kus looduslikele jõeharudele lisaks on hulk inimtekkelisi kanaleid, mis on mõeldud nii riisipõldude niisutamiseks kui paadisõiduks.

Chao Phraya suurimad lisajõed on Pa Sak (vasakult) ja Sakae Krang (paremalt).

Paljudel vanadel eurooplaste koostatud kaartidel antakse jõe nimeks Menam või Mae Nam. See tuleb taikeelsetest cõnadest me või Mae ('ema') ja nam ('vesi'). Seevastu chao phraya on Tai feodaalne tiitel, mida võiks tõlkida umbkaudu 'suurhertsogiks'. Jõe kohta ei kasutata seda terminit enne 19. sajandit. Eeldatavalt oligi jõe esialgne nimi Menam.

Jõe vett kasutatakse ulatuslikult taimekasvatuses niisutamiseks. Lisaks on jõgi lägi aegade olnud tähtis transpordisoon.

Üle jõe läheb hulgaliselt sildu. Siiski on tähtis koht jõe ületamisel ka praamidel.

Viited 

Vaikse ookeani vesikond
Tai jõed
Bangkok
Bone Thugs-N-Harmony

Bone Thugs-N-Harmony on 1991. aastal loodud Ameerika Ühendriikide räppansambel Clevelandist Ohio osariigis.

Algselt olid selle liikmed räpparid Layzie Bone, Flesh-n-Bone, Bizzy Bone, Krayzie Bone ja Wish Bone.

Bone Thugs-N-Harmony on tuntud oma kiire räppimise ja harmoniseeruvate vokaalide poolest. Ansambli albumeid on üle maailma müüdud üle 40 miljoni. Lisaks on nad võitnud arvukalt auhindu, sealhulgas 1997. aastal Grammy laulu "Tha Crossroads" esituse eest.

Diskograafia 
 Faces of Death (1993)
 E. 1999 Eternal (1995)
 The Art of War (1997)
 BTNHResurrection (2000)
 Thug World Order (2002)
 Thug Stories (2006)
 Strength & Loyalty (2007)
 Uni5: The World's Enemy (2010)
 The Art of War: World War III (2013)
 New Waves (2017)

Gängsta-räpi ansamblid
Ameerika Ühendriikide ansamblid
Hiphopansamblid
Mona Lisa

"Mona Lisa" ehk "La Gioconda" on Leonardo da Vinci maal, mis valmis aastatel 1503–1519. Praegu asub see Pariisis Louvre'is. Väidetavalt on see maailma kõige kuulsam maal.

Pildil on kujutatud rikka Firenze siidikaupmehe ja kunstimetseeni Francesco del Giocondo naine Lisa del Giocondo. Itaalias ongi maal tuntud "La Gioconda" nime all. Muidu väga lihtsa ja pretensioonitu pildi teeb eriliseks ning teistest selle aja portreedest erinevaks Mona Lisa kuulus naeratus kunstnikule (selle kaudu ka pildi vaatajale). Naeratuse põhjuse üle on palju juureldud ja Leonardo kaasaegsed asusid seda kohe jäljendama.

Teos on maalitud õlivärvidega paplipuust alusele. Selle mõõdud on 77 × 53 cm.

Leonardo da Vinci viis "Mona Lisa" oma elu lõpus endaga kaasa Prantsusmaale. Kuningas François I ostis selle ära ja paigutas oma vannituppa. Pärast Prantsuse revolutsiooni kuulutati Louvre ja "Mona Lisa" nagu kõik teisedki Louvre'is olevad kunstiteosed riigi omandiks.

21. augustil 1911 varastas maali Louvre'i töötaja Vincenzo Peruggia. Peruggial oli väärarvamus, et "Mona Lisa" oli sajandeid Itaalias olnud, kuni Napoleon selle Prantsusmaale viis, mistõttu soovis ta selle Itaaliasse tagasi viia. 1913. aasta lõpul võttis Peruggia ühendust Leonardo sünnilinna Firenze antikvaari Alfredo Geriga ja pakkus talle "Mona Lisat" müüa. Geri kutsus Peruggia Firenzesse, veendus maali ehtsuses ja võttis ühendust politseiga. Peruggia vahistati samal päeval, 11. detsembril 1913, ja sama aasta 31. detsembril jõudis maal Louvre'isse tagasi. Teos ei olnud vahepealse kahe aasta jooksul kahjustada saanud.

1956. aastal visati maalile hapet, hiljem visati seda kiviga. Kummalgi juhul ei saanud maal palju kannatada.

Praegu eksponeeritakse "Mona Lisat" Louvre'is kuulikindla klaasi taga. See on päästnud maali mitmest rünnakust. Näiteks 12. augustil 2009 viskas üks vene naine seda kruusiga protestiks selle vastu, et talle ei antud Prantsusmaa kodakondsust. Maal ei saanud kannatada ja selle vaatamine oli keelatud üksnes lühikeseks ajaks, mis kulus kildude kokkukogumiseks.

1962–1963 oli "Mona Lisa" näitusel New Yorgis ja Washingtonis. Enne seda hinnati maal kindlustuse jaoks 100 miljonile USA dollarile, mis 2005. aastal oleks inflatsiooni arvestades olnud 645 miljonit dollarit. 1974. aastal oli maal näitusel Moskvas ja Tōkyōs.

Avangardismis ja popkunstis on "Mona Lisa" muutunud ikooniks, mida on oma teostes kasutanud Marcel Duchamp, Salvador Dalí, Fernand Léger, Andy Warhol ja paljud teised kunstnikud.

Viited

Välislingid 

Itaalia kunst
Maalid
Leonardo da Vinci
Vesa-Matti Loiri

Vesa-Matti Loiri (4. jaanuar 1945 Helsingi – 10. august 2022 Helsingi) oli soome näitleja, laulja ja humorist.

Ta esines 61 filmis ning hulgas telesarjades ja -saadetes. Tema tuntuim filmiroll on Uuno Turhapuro, keda ta on kehastanud 20 filmis. Enamikus oma filmidest töötas ta koos Spede Pasasega, kes oli Turhapuro-filmide stsenarist ja režissöör. Pasasega koos tegi ta aastaid ka "Spede Show'd", kus tuntumad rollid olid Nasse-setä, Jean-Pierre Kusela ja Tyyne.

Muusikuna on Loiri välja andnud hulgaliselt plaate. Ta oskas hästi flööti mängida ja esindas Soomet 1980. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Tema laul "Huilumies" rääkis mehest, kes ei oska oma tundeid sõnadesse panna, küll aga mõistab neid flöödil väljendada. Ta sai 6 punktiga viimase, 19. koha.

1988–1991 oli tal televisioonis autorisaade "Vesku show".

1992. aasta filmi "Aladdin" dubleerimisel mängis Loiri lambis elavat vaimu, esitades ka selle muusikalised numbrid.

Jalgpalliväravavahina mängis ta Helsingi JK meeskonnas 1968 Euroopa karikavõistlustel. HJK kaotas Krakówi Wisłale 1:4 ja 0:4.

Loiri oli 1994–1999 Soome Piljardiliidu esimees.

Loiri suri vähki 10. augustil 2022.

Tunnustus 
1963 pälvis ta Jussi auhinna rolli eest filmis "Pojat". 1976 pälvis ta parima meesnäitleja Jussi filmi "Rakastunut rampa" eest. 1982 pälvis ta parima meeskõrvalosatäitja Jussi filmi "Pedon merkki" eest. 1983 pälvis ta Jussi mitmes filmis näitlemise eest aasta jooksul. 1998 pälvis ta Betoon-Jussi.

1984, 1986 ja 1987 pälvis ta parima soome meestelenäitleja auhinna Telvis. 1999 pälvis ta eri-Telvise ja 1989 analoogilise auhinna eri-Venla.

Aastal 1996 pälvis ta Pro Finlandia teenetemärgi.

2003 pälvis ta autasu Brüsselis toimunud rahvusvahelisel sõltumatu filmi festivalil rolli eest filmis "Pahat pojat".

Muusikuna pälvis ta 1986 eri-Emma. 2003, 2006 ja 2007 valiti ta aasta meessolistiks ja 2003 võitis lisaks aasta albumi auhinna.

2003 pälvis ta veel koomiku elutööauhinna ja 2009 Jyrki Hämäläise auhinna.

2010. aastal sai Loiri ka PÖFFi elutööpreemia.

Diskograafia 

 Vesku Helismaasta (1977)
 Täällä Pohjantähden alla (1983)
 Eino Leino (1978)
 Eino Leino 2 (1980)
 Vesa-Matti Loiri tulkitsee Oskar Merikannon lauluja (1981)
 Eino Leino 3 (1985)
 Sydämeeni joulun teen (1988)
 Unelmia (1989)
 20 Suosikkia - Lapin kesä (1996)
 20 Suosikkia - Saiskos pluvan (1996)
 Rurja (1997)
 Kirkkokonsertti (2000)
 Päivän laskiessa (2001)
 Kaikki parhaat (2001)
 Vesku Suomesta - Parhaat (2001)
 Ystävän laulut (2003)
 Ystävän laulut II (2004)
 Ivalo (2006)
 Inari (2007)
 Kasari (2008)

Soome lauljad
Soome näitlejad
Soome dublaažinäitlejad
Humoristid
Soome esindajad Eurovisiooni lauluvõistlusel
Sündinud 1945
Surnud 2022
Arabella, mereröövli tütar (film)

''Arabella, mereröövli tütar" on Eesti film aastast 1982.

Oma teise pika mängufilmi (pärast ''Ideaalmaastikku") käsikirja kirjutas Peeter Simm Aino Perviku jutustuse ''Arabella, mereröövli tütar" põhjal. ,''Arabella, mereröövli tütar" ei ole Robert Louis Stevensoni ''Aarete saare" laadis romantiline seikluslugu. Muidugi on selles ka romantikat, kuid ennekõike on tegu mitmekihilise, isegi traagilise linateosega hea ja kurja heitlusest. 

Sealjuures pole headus ja kurjus teineteisest müüriga eraldatud, nagu see enamasti lastefilmides on olnud. Nimitegelase enda lihane isa on julmade ja kurjade mereröövlite pealik. Kapten Taaniel Tina on kaval, salalik ja julm inimene. Selge, et ka oma tütart püüab ta kasvatada endasaranaseks – julmaks ja kurjaks. Nagu tõeline mereröövel, oskab Arabella relva käsitseda ja kakelda ning kõik mereröövlite laeval kardavad teda. 

Kuid ükskord sattub laevale heasüdamlik rännumees Aadu. Just Aadu toob muutuse Arabella ellu ja õpetab tüdrukut vahet tegema hea ja kurja vahel. Ka mõistma, et elus pole võimsamat asja kui headus. 

Peeter Simmi filmis on traditsioonilise lastefilmi jaoks tavatultki rafineeritust ja julmust. Kuid eks ole seda ka Astrid Lindgreni ''Röövlitütar Ronjas" ja isegi Hans Christian Anderseni ''Lumekuninganna" röövlitüdrukus. Lavastaja usaldab vaatajat ja usub, et ka laps tahab õppida vahet tegema hea ja halva vahel, mis elus pole hoopiski nii lihtne. 

Samas on Simmi film mitmekihiline, sisaldades filosoofilist allteksti ja mõtteainet ka täiskasvanuile. Meie igapäevaelu vastuolude taustal on selles muinasloos hulgaliselt pidepunkte tänapäevaga.

Filmivõtted 
Filmivõteteks renditi Hiiu kalurilt kalatraaler STB-7287 ,millest sai "Skorpion". Pärnus tehti laevale taglastus, mustad purjed ja piraadilipp. "Skorpioni" ümberehitusel jälgiti, et laev vastaks mereregistri nõuetele. Laev "Skorpion" purjetas võteteks Nõva randa. Võtted kestsid Nõval 30 päeva. Tallinnas kasutati  filmimiseks laeva "Verhojansk"( Koit ), mis seisis Paljassaare sadama juures. Purjelaeval "Vega" filmiti olulised objektid nagu kaubalaev "Matilda", sõjalaev "Loreida" ja Raudpatsi laev.

Lihtsamad kombineeritud võtted tehti Eestis. Mereröövlid jäämägede vahel filmiti külmhoones. Keerulisemad kombineeritud võtted tehti Krimmis, Odessas. Filmiti ühes Odessa basseinis, mis asus pargis. Selleks, et taustal avaneks puhas silmapiir, tuli pargist mõned kasvavad puud maha võtta. Osa võtteid tehti laevamakettidega basseinis - tulekahju laeval, plahvatus laeval, laevahukk, pooleksmurdunud aurik. Maketid saadi Tallinnast.

Filmis tegid trikke kaskadöörid.

Osades
Raivo Trass – Manuel 
Lembit Ulfsak – Ruuge tüüp
Leelo Spirka – Rosita
Lembit Peterson – Taaniel Tina
Inga-Kai Puskar – Arabella
Urmas Kibuspuu – Aadu
Aarne Üksküla – kapten
Sulev Luik – pillimees
Endel Pärn – lahja Adam
Ilmar Tammur – kokk Adalbert
Ants Ander – puujalg
Tõnu Kark – meremõrtsukas
Arvo Kukumägi – halleluuja
Georg Jansin – hea Wilhelm
Jaan Kiho – haak
Arvo Kukumägi
Priit Pärn  
Heino Seljamaa – köiepunuja
Arno Saar – Martsipan

Viited 
Arabella, mereröövli tütar (1982) "filmivõtted" efis.ee
Eesti lastefilmid
1982. aasta filmid
South Park: suurem, pikem ja lõikamata

"South Park: suurem, pikem ja lõikamata" on 1999. aasta USA täispikk animafilm, mis põhineb animeeritud telesarjal "South Park".

Ameerika Ühendriikide joonisfilmid
1999. aasta filmid
Thavisuphlebis moedani

Thavisuphlebis moedani (gruusia თავისუფლების მოედნიდა 'Vabaduse väljak') on väljak Thbilisi kesklinnas. Nõukogude ajal kandis nime "Lenini väljak".

Väljaku ääres asub Thbilisi raekoda ja sealt lähtub Rusthavelis gamziri (Rusthaveli prospekt). 

Koht on olnud paljude massiürituste toimumispaigaks – meeleavaldused Gruusia iseseisvumise toetuseks, Rooside revolutsioon jmt. 

Väljakul asub Vabaduse monument, mis kujutab kuldset Püha Jüri tapetud draakoniga. Sammas on 45 m kõrge ja selle autor oli Zurab Tseretheli.

23. novembril 2005 osales Eesti president Arnold Rüütel Vabaduse monumendi nurgakivi panekul ja järgmisel aastal president Toomas Hendrik Ilves monumendi avamisel.

Väljakud
Thbilisi
Hoverla

Hoverla (ukraina Говерла, ungari Hóvár) on mägi Ida-Karpaatides Ida-Beskiidides Tšornogora ahelikus. See on Ukraina kõrgeim tipp, kõrgusega 2061 m. Mäetipu ületab Taga-Karpaatia ja Ivano-Frankivski oblasti piir.

Geograafilised koordinaadid on 48° 9′ 36″ N, 24° 30′ 1″ E.

Mäe jalami pöögi- ja kuusemetsad asenduvad kõrgemal subalpiinsete niitudega. Tehniliselt on tõus Goverlale lihtne, vaid talvekuudel rohke lumega on raskem ja laviiniohtlik. 6-7 km lääne pool on Ukraina kõrguselt teine mägi Petros (2020 m), mis on looduslikult ilmelt sarnane ja samuti sagedane matkasiht.

Hoverla idajalami kaljudelt saab alguse Pruti jõgi.

Mäe jalamil on Hoverla küla.

Pilte 

Ukraina mäed
Riikide kõrgeimad tipud
Taga-Karpaadi oblast
Ivano-Frankivski oblast
Kahetuhandelised
Iris

Iris (kreeka keeles Ίρις - 'vikerkaar') on vanakreeka mütoloogia järgi isikustatud vikerkaar ja jumalate sõnumitooja. Ta võib esineda kas vikerkaare või tiivulise neiu kujul. 

Nii nagu vikerkaar ühendab taevast ja maad, ühendab Iris jumalaid taevas ja inimesi maa peal. Ta rändab tuulekiirusel ühest maailma otsast teise, samuti mere põhja ja allmaailma. Arvati, et ta vastutab pilvede varustamise eest veega.

Iris oli jumalate kuninganna Hera isiklik sõnumitooja. Sellena mainitakse teda sageli "Iliases", kuid "Odüsseias" Iris ei esine: seal on jumalate käskjalaks Hermes.

Iris kannab vahel tiivulist keppi caduceus't nagu Hermeski. Tema teine sümbol on kann Styxi veega, millega ta Zeusi käsul paneb magama kõik laimajad.

Iris oli abielus läänetuule Zephyrosega, kes oli mahedam ja lahkem kõigist tuultest. Neil oli poeg Pothos ehk Nonnos.

Irist kujutati harilikult tiibadega erinevalt enamikust teistest jumalatest. See muutis ta sarnasemaks kristlusest tuntud inglitega ning see on mõjutanud inglite kujutamist kristluses, kus algselt peeti kõiki ingleid meesteks.

Irise järgi on nimetatud asteroid 7 Iris.

Vaata ka
Iiris

Vanakreeka mütoloogia tegelaskujud
Rondeel

Rondeel on ümmarguse või poolringikujulise põhiplaaniga lai suurtükitorn. Rondeele ehitati 15. ja 16. sajandil.

Tallinna linnamüüri tuntumaid rondeele on Paks Margareeta ja Kiek in de Kök.

Vaata ka
arhitektuuri mõisteid

Kirjandus
Ragnar Nurk, Robert Treufeldt. "Uusaeg tõi bastionid". Horisont 5/ 2014. Lk 37–47

Militaarehitised
Keskaegne sõjandus
Jänes (tähtkuju)

Jänes (ladina Lepus) on tähtkuju, mis asub taevaekvaatorist lõunas, Orioni all. See on üks 48-st Ptolemaiose kirjeldatud tähtkujust ja kuulub 88 tänapäeva tähtkuju hulka. Jänes on pindalalt 51. tähtkuju, kattes tähistaevast 290 ruutkraadi.

Heledaim täht on Arneb (heledus 2,58).

Viited

Tähtkujud
Pavo

"Pavo" on ladinakeelne sõna, mis tähendab paabulindu. 

Paabulind (Pavo) on lindude perekond, kuhu kuuluvad sini-paabulind ja rohe-paabulind, kuid mitte kongo paabulind.
Paabulind (Pavo) on tähtkuju. 

Pavo on linn USA-s Georgias.
Ulla Länts

Ulla Länts (sündinud 28. jaanuaril 1959) on eesti raadioajakirjanik. 

Ta on õppinud Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust.

Ta on töötanud Eesti Raadios ja Tartu Raadios.

Ta töötas 1994–2021 Kuku Raadios.

Alates 2021. aasta novembrist töötab ta Postimehe ajakirjanikuna.

Tunnustus
2011 Tallinna teenetemärk
2017 Valgetähe V klassi teenetemärk
2021 Kuldmikrofon

Viited

Eesti saatejuhid
Eesti raadioajakirjanikud
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1959
Rein Pärn

Rein Pärn (sündinud 10. juulil 1980 Tallinnas ) on eesti ajakirjanik. 

Pärn õppis Tallinna Pedagoogikaülikooli režii õppetoolis raadiorežii erialal, ülikooli lõpetas 2003. aastal.

Ta on olnud Kuku Raadio spordiuudiste toimetaja ja 2007. aasta ajakirjanike mitmevõistluse võitja. 

2022. aasta seisuga on ta Kuku Raadio mittekoosseisuline kaasautor.

Välislingid 
 Võidujumalanna Nike naeratas uustulnukale
 Kuku Raadio töötajad

Eesti saatejuhid
Eesti ajakirjanikud
Tallinna Ülikooli vilistlased
Sündinud 1980
Olaf Suuder

Olaf Suuder (sündinud 5. juulil 1972) on eesti tele- ja raadioajakirjanik.

Haridus ja töö
Olaf Suuder on lõpetanud Tartu Miina Härma Gümnaasiumi. Aastatel 1990–1994 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ravi erialal. 

Ta on töötanud Tartu Ülikooli Kliinikumis, Q Raadios, nädalalehes Liivimaa Kroonika, Kuku Raadios, Eesti Televisioonis.

Teleajakirja Nädal küsitlusel, kus osales üle 2800 inimese, valiti Suuder 2007. aasta parimaks uudiste edastajaks televisioonis.

Praegu töötab Kanal 2-s, kus on uudistesaate "Reporter" saatejuht.

Olaf Suuder mängis Eesti krimiseriaalis "Kelgukoerad". 2013–2014 juhtis ta Kanal 2 tervisesaadet "Tohter Olaf".

Sport

Olaf Suuder on tulnud autorallis Eesti absoluutseks meistriks (2010) kaardilugejana koos Margus Remmaku ja Urmas Roosimaaga.

Teosed
 Iga-aastane ülevaade "Ralliaasta" (2003–2007). Koostajad Indrek Ilomets ja Olaf Suuder. Kirjastus Aasta Raamat.

Isiklikku 
Tema isa oli arst Hillar Imelik (1951–2008) ja vanaisa Olaf Imelik.

Viited 

Eesti saatejuhid
Eesti teleajakirjanikud
Miina Härma Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1972
Eesti raadioajakirjanikud
Urmas Reitelmann

Urmas Reitelmann (sündinud 9. juulil 1958) on eesti poliitik ja endine ajakirjanik, XIV Riigikogu liige.

Ta töötas aastatel 1981–1991 Eesti Televisioonis diktori ja saatejuhina, hiljem TV1-s ja TV3-s uudistejuhi ja produtsendina ning Res Publica pressiesindajana.

Reitelmann on olnud Raadio 3 saatejuht ja telekanali Kalev Sport uudistesaate juht. Ta on olnud telesarjade "V.E.R.I.", "Waba Riik", "Kired" ja "Hõbelõvid" produtsent.

Urmas Reitelmann on töötanud Kaitseliidu peastaabis.

Parteilisus ja poliitiline tegevus

Ta on Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna (EKRE) liige.

2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Tallinnas, kogus 1093 häält ning osutus valituks. Ta on Tallinna Linnavolikogu EKRE fraktsiooni esimees.

2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 1, kogus 2585 häält ja osutus valituks.

Skandaalid kaaskodanikke solvava sõnavaliku tõttu
2015. aastal sattus Urmas Reitelmann avalikkuse tähelepanu ja Kaitseministeeriumi kriitika alla, kui avaldas Facebookis kriitilise kommentaari: "Eestis parasiteerib juba 300 000 tibla, kes ei ole siia adapteerunud".

2020. aasta 22. oktoobri õhtul avaldas ta sotsiaalmeedias Eesti Televisiooni "Ringvaate" saatejuhtide kohta solvangut sisaldava postituse, nimetades neid sodomiitideks. Avalik solvang vallandas meedias pahameelelaine. 23. oktoobri õhtuks oli Reitelmann teatanud, et võib Eesti Rahvusringhäälingu (ERR) nõukogu liikme kohalt (kuhu ta EKRE esindajana kuulub) lahkuda.

Viited

Välislingid 
 Raadio 3
 Urmas Reitelmann ekraanil ja ekraani taga
 "U. Reitelmann - elukutseline lolluste räuskaja, kelleni ei jõudnud memo tööülesannete ajutise peatamise kohta" Eesti Ekspress, 28. oktoober 2020
 "Alati vastu! Reitelmann on enfant terrible, kes korraldab pahandusi, et neid hiljem klaarida" Eesti Ekspress, 23. september 2015

Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Eesti saatejuhid
Eesti ajakirjanikud
Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna poliitikud
XIV Riigikogu liikmed
Sündinud 1958
Kirke Ert

Kirke Ert (sündinud 13. aprillil 1976) on eesti ajakirjanik. 

Ta lõpetas 1991. aastal Nõmme muusikakooli klaveri eriala ning 1994. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi muusika süvaõppe klassi. Õppinud Tallinna Ülikoolis infoteadust.  

Ajakirjanikuna alustas Televisioonilehes. 1995-2001 töötas Kuku raadios reporteri, saatejuhi ja uudistetoimetajana, 2002-2005 Raadio 2-s saatejuhina. On teinud telesaateid Eesti Televisioonis ("Õhtune Ekspress", "Eurolaul", "Everybody. Nädal pärast võitu"). 2002-2014 juhtis ning toimetas autorisaadet "Sõber koer". 2016-2018 oli Postimehe kultuuriajakirjanik. 2019. aastal tegi välisautorina kaastööd Kuku raadiole ("Ärataja", "Publikumärk"). Praegu töötab ajakirjanikuna Muusikaelus ning 2021. aasta augustist on Vikerraadio hommikuprogrammi Vikerhommik üks saatejuhtidest.      

Kirjutanud raamatud "Sõber koer ja tema tervis" ja "Ott Lepland. Lubage mul olla" ning Jüri Pootsmanni fänniraamatu.

Viited

Välislingid
Foto

Eesti saatejuhid
Eesti ajakirjanikud
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1976
Ajam

Ajam on töömasinat või -mehhanismi käitav seade, mis koosneb jõuallikast (energia allikast), ülekandeseadmest ja juhtimisaparatuurist.

Jõuallikaks on kõige sagedamini elektrimootor, kuid võib olla ka hüdromootor, pneumomootor, sisepõlemismootor vm.

Ajamite liike
mehaaniline ajam, näiteks hammas-, kruvi- või rihmülekandega
elektriajam ehk elektriline ajam
hüdroajam ehk hüdrauliline ajam
pneumoajam ehk pneumaatiline ajam
käsiajam ehk käe jõul töötav ajam
kombineeritud ajam: elektropneumaatiline või elektrohüdrauliline

Masinaehitus
Neitsi (tähtkuju)

Neitsi (ladina Virgo, sümbol ♍) on põhjataeva ja sodiaagi tähtkuju.

Neitsi tähtkuju katab 1294 ruutkraadi taevast ja on ulatuselt 88 tähtkuju seas 2. kohal. Heledaim täht on 220 valgusaasta kaugusel asuv Spiika (tähesuurus kõigub +0,92 ja +1,04m vahel).

Porrima (γ Virginis) on üks tuntumaid kaksiktähti.

Tähtkujus asub Neitsi galaktikaparv, kus asuvad näiteks galaktikad M49, M58, M59, M60, M61, M84, M86 ja M87 ning parve mitte kuuluv Sombreerogalaktika M104.

Eestis on Neitsi vaadeldav talvel ja kevadel.

Viited

Tähtkujud
 

cs:Panna (znamení)
es:Virgo
he:מזל בתולה
sv:Jungfrun
vi:Thất Nữ
Aruküla rahvamaja

Aruküla rahvamaja (ka Aruküla kultuurimaja) ehitati Arukülla 1974. aastal Harju rajooni uueks kultuurimajaks ning pidi kuni Eesti Vabariigi taastamiseni maja jagama Aruküla kolhoosiga. Praegu asub hoones peale MTÜ Aruküla Kultuuriselts veel ka Raasiku vallavalitsus.

Praegune Aruküla kultuurimaja on järglaseks 1939. aastal Eesti Vabariigi peaminister Kaarel Eenpalu toetusel ning tema abikaasa Linda Eenpalu ja kohaliku Aruküla Aedlinna Heakorra Seltsi eestvedamisel rajatud vanale Aruküla rahvamajale, mis lammutati 2006. aasta sügisel.

Välislingid 
 Aruküla kultuuriselts
 Raasiku vallavalitsus

Eesti kultuurikeskused
Aruküla
Bernt Notke

(1435 Lassan – talv 1508/1509 Lübeck) oli saksa maalikunstnik ja skulptor.

Elukäik
u 1440 – Bernt Notke sündis Pommeri väikelinnas Lassenis
1467 – esmamainimine Lübeckis, vastuvõtmine klaasijate ja maalijate tsunfti
u 1467 – Notke ja ta naine Agnes said kinnisvaraomanikeks
1468 – Lübecki rae kiri Tallinna raele Notke sugulase preester Diderick Notkeni asjus. Kirjas on Notket nimetatud Lübecki kodanikuks
1467–1475 – Notkele maksti maalimistööde eest Lübeckis
1477 – pühitseti sisse Lübecki toomkiriku triumfirist
1479 – valmis Århusi toomkiriku peaaltari retaabel
1479 – Notke ostis Lübeckis Breiten Straßel asuva maja
1483 – valmis Tallinna Püha Vaimu kiriku peaaltari retaabel
1483–1484 Notke reisid Stockholmi
1486–1489 Notket mainiti Lübeckis
1491–1496 Notke töötas Stockholmis Rootsi riigi müntmeistrina
1498 – Notke oli tagasi Lübeckis
1505. aastast töötas Lübecki Peetri kiriku töödejuhatajana
1509 – Peetri kiriku eestseisjad palkasid uue töödejuhataja, maikuus mainiti, et Notke on surnud

Looming
Bernt Notke loomeaeg langeb keskaja ja varauusaja, hilisgootika ja renessansi piirimaile. Ühest küljest oli ta paljuski kinni keskaja kunsti kaanonites, ent teisest küljest katsetas julgelt uusi kunstilisi võtteid ja tehnilisi lahendusi. Tema loomingut iseloomustab monumentaalsus, jõuline väljendusrikkus ja oma aja kohta uudsete materjalide kasutamine (maalikunstis lõuend, polükroomsete skulptuuride juures nahk, klaas, põdrasarved jm). Notke oli eelkõige hiilgav maalija ja võimekas töökojajuhataja.

Dokumentaalselt on tõestatud Notke töökoja autorsus järgmiste teoste puhul: Lübecki toomkiriku 17 meetri kõrgune triumfirist (1477), Århusi toomkiriku peaaltar Taanis (1479) ja Tallinna Püha Vaimu kiriku peaaltar (1483). Stiililise võrdluse põhjal on talle omistatud ka Lübecki Maarja kirikus asunud maalid „Surmatants” ja „Püha Gregoriuse missa” (mõlemad hävinud), Stockholmi vanalinnas (Gamla stan) Suurkirikus (Storkyrkan) asuv Püha Jüri skulptuurigrupp, Tallinna Niguliste kiriku „Surmatants”.

Notke töid on ka Hollandis, Taanis ja Norras, sealhulgas altar Trondenesi kirikus Harstadi lähedal.

Stockholmi vanalinnas Österlånggatanil asub skulptuurigrupp "Püha Jüri ja lohe". Selle tellis Rootsi regent Sten Sture vanem, et tähistada Sture võitu Taani kuninga Christian I üle 1471 toimunud Brunkebergi lahingus. Selle skulptuurigrupi täpne koopia asub Lübeckis Katharinenkirches (Püha Katariina kirikus).

Viited

Välislingid

 Niguliste muuseumis näitus „Bernt Notke – uuenduste ja traditsioonide vahel” pressiteade 11. juuni 2009
 Anu Mänd. Bernt Notke aasta Tallinnas Sirp.ee, 24. september 2009

Saksamaa skulptorid
Saksamaa maalikunstnikud
Lübecki inimesed
Sündinud 1435
Surnud 1500. aastatel
Pärnu krahvkond

Pärnu krahvkond (rootsi keeles Grevskapet Pernau, ) oli Pärnumaal asunud läänivaldus 17. sajandil.

Pärnu krahvkonna moodustas 16. oktoobril 1627 Rootsi kuningas Gustav II Adolf. Krahvkonna koosseisu kuulusid Audru, Tahkuranna, Võlla, Tori, Pööravere, Kaelase, Koddesi ja Koonga mõisad. Läänivalduse omanikuks sai Böömimaa aadliku ja sõjamehe krahv Heinrich Matthias von Thurni poeg ooberst krahv Franz Bernhard von Thurn-Valsassina (1592–1628).

Kuna Franz Bernhard suri juba järgmisel aastal, läks krahvkond tema lesele krahvinna Magdalena von Thurn-Valsassinale (sündinud krahvinna Hardeck). Temale kuulus krahvkond veel aastal 1632. 

Aastal 1654 oli Pärnu krahviks Franz Bernhardi ja Magdalena poeg krahv Heinrich von Thurn-Valsassina (1628–1656), kel oli kindralmajori auaste ja kes oli Eestimaa kuberner (aastast 1653).

1661. aastal anti krahvkond kompensatsiooniks kaotatud Kuressaare krahvkonna eest krahv Magnus Gabriel De la Gardiele (1622–1686). Kuressaare krahvkond anti pärast Rootsi kuninganna Kristiina loobumist troonist 1654. aastal ja Rooma elama asumist Kristiinale elatusmaaks (rootsi keeles underhallsland).

Krahvkonna asehaldur
1665 Magnus von Wolffeldt (surn. 1666) Parasmaa mõisnik

Vaata ka
Haapsalu krahvkond
Kuressaare krahvkond

Viited

Eesti ajaloolised haldusüksused
Pärnu ajalugu
17. sajand Eestis
Voltveti mõis

Voltveti mõis ehk Tihemetsa mõis (saksa keeles Tignitz) oli rüütlimõis Pärnumaal Saarde kihelkonnas. Tänapäeval jäävad mõisa alad Pärnu maakonda Saarde valla territooriumile.

Ajalugu

Voltveti mõisa on esmakordselt mainitud 1601. aastal. 17. sajandil olid omanikeks Wilferingid (ka nimekuju Wifferling või Weferling, kelle perekond pärines Saksamaa põhjaosast Braunschweigist ja Brandenburgist), kelle nimest tuleb ka mõisa eestikeelne nimi. Järgnevalt kuulus mõis Tiesenhauseni aadliperekonna valdusse, mõisa omandas Caspar von Tiesenhausen (surn. pärast 1618), kellele kuulus ka Läti alal Odziena mõis.

Caspar von Tiesenhauseni tütre Hedwig von Tiesenhauseni naitumisega Saksamaalt Vestfaalist pärit Rootsi sõjaväelase, Mihkli kihelkonna Maima mõisaomaniku Dietrich Wolffeldtiga, läks Voltveti mõis päriluse kaudu Wolffeldti perekonnale. Wolffeldtid tõsteti 1651. aastal Rootsi aadli seisusse ja 1723. aastast kuulusid nad Rootsi rüütelkonna hulka, kellel oli Rootsi riigipäeval hääleõigus. Wolffeldtidele kuulus ka Tartumaal Tabivere ehk Voldi mõis, Äksi kihelkonnas. Mõisa päris Dietrichi ainus poeg, Rootsi sõjaväelane kapten ja hiljem erus, Riia linnusekohtu assessor ja hiljem Pärnu maakohtu assessor Heinrich Wolffeldt (1631–1693). Mõisate reduktsiooni ajal mõis riigistati ja anti Heinrichile tertsiaalrendile, mille korral tohtis mõisa rendivaldaja kolmandiku rendisummast endale jätta. Heinrich Wolffeldti surma said Voltveti rendivaldajateks tema pärijad.

Põhjasõja järel, 1711. aastal restitueeriti Voltveti mõis Heinrich Wolffeldti pojale Carl Ernst Wolffeldtile (1677–1740), kes 19. augustil 1737 müüs mõisa Krüdeneride aadlisuguvõsale, Martin Friedrich von Krüdenerile. Aastal 1786 läks Voltveti mõis Riidajast pärit Strykide valdusse, kelle kätte jäi mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Viimaseks omanikuks enne võõrandamist oli Heinrich von Stryk.

Pärast võõrandamist läks mõisahoone Tihemetsa Põllumajandustehnikumi omandusse. Kui põllumajandustehnikum 2003. aastal suleti, haldas hoonet Pärnumaa Kutsehariduskeskus. 1. septembril 2016 suleti ka seal tegutsenud Pärnumaa Kutsehariduskeskuse Tihemetsa õppekoht ja 2020. aasta keskpaigas pani Riigi Kinnisvara AS mõisa müüki.

Mõisakompleks

Suurem osa säilinud hoonetest pärineb 19. sajandist. Hilisklassitsistlik kahekorruseline kivist mõisahäärber valmis aastal 1830. Hoone keskosas paikneb nelja sambaga portikus koos sellel lebavate lõvifiguuridega. Säilinud on mõisasaali sisekujundus: ruumi lagi on kujundatud rikkaliku kips- ja maalitud ornamendiga, seintel on näha medaljone musitseerivate haldjatega ning Korintose sammastega kaunistatud valge kahhelahi.

Pärast võõrandamist hoonesse asunud põllumajandustehnikumi tarbeks ehitati hoonele kolmas korrus ning lisati külg- ja tagatiib.

Viited

Kirjandus
Eesti kõige vanem autogaraazh Voltvetis. Uus Eesti, 16. märts 1938, nr 75, lk 9.

Välislingid
Voltveti mõisast Eesti Mõisaportaalis
Näitus "Voltveti mõis" 
Voltveti varasem ajalugu
Riigi Kinnisvara AS müüb Voltveti mõisa 
Voltveti mõisa lugu Mõisablogis 

Liivimaa fideikomissmõisad
Pärnumaa mõisad
Saarde vald
Saarde kihelkond
Strykide mõisad
Idaaimakk

Doronod aimakk on 1. järgu haldusüksus Mongoolias.

Välislingid 
Dornod aimaki koduleht (mongoli keeles)

Mongoolia aimakid
Aruküla pärnaallee

Aruküla pärnaallee asub Aruküla aleviku keskel, aedlinna ja keskuse piiril Jaama tänaval. 

Allee on kuulus selle poolest, et see on sündinud Arukülas esimese Eesti Vabariigi ajal elanud peaminister Kaarel Eenpalu ja tema abikaasa Linda Eenpalu ideest ning istutatud kohaliku Aruküla Aedlinna Heakorra Seltsi abil 1930. aastatel.

Raasiku vald
Aktuaalne kaamera

"Aktuaalne kaamera" (lühend AK) on Eesti Televisiooni igapäevane eestikeelne uudistesaade, mis on tele-eetris alates 11. märtsist 1956.

AK uudistesaated on põhiliselt eesti keeles, kuid saated on ka vene keeles ja eesti viipekeeles.

Ajalugu
Uudistesaade "Aktuaalne kaamera" (nimi laenati Saksa DV TV-st, "Aktuelle Kamera") läks esimest korda eetrisse 1956. aasta 11. märtsil. Regulaarseid saateid (10 minutit korraga) hakati tootma sama aasta oktoobris.

Hooajal 2018/2019 on teleuudiste saated eetris argipäeviti ETV Terevisioonis ning õhtul kell 17.00, 18.30, 19.20 (viipekeeles, ETV2) ja päeva kokkuvõttena Aktuaalne kaamera kell 21.00. Nädalavahetusel on eetris 2 uudistesaadet. Õhtuti on kaks uudistesaadet vene keeles telekanalis ETV+.

Logo ja kujundus

Alguses tähistas saate algust lihtne plakat: merelainete taustale maalitud kiri – vasakult alt nurgast paremale ülanurka diagonaalis kirjutatud "Aktuaalne kaamera". Vasakus ülemises nurgas oli märge "TV Tallinn".

Uudistesaate logona oli aastakümneid kasutusel heledale taustale tumeda kontuuriga joonistatud silm, mille keskel olid tähed AK.

12. veebruaril 2017 kolis toimetus lõplikult senistest tööruumidest ja stuudiost Telemajas vastrenoveeritud vanasse raadiomajja, mis sai nime Uudistemaja. Kell 18.30 läks eetrisse esimene uudistesaade uuest stuudiokompleksist. Uuendati saate logo ja stuudiokujundus. Hommikused uudised lähevad eetrisse toimetuse ruumidest.

Toimetus
Saate algusaastatel esitasid uudiseid kaamera ees diktorid Ruth Peramets-Püss, Kalmer Tennosaar, Ivi Kreen, Endel Sõerde jt. Läbi aegade on AK uudiseid vahendanud veel teiste seas diktorid Urmas Ott, Urmas Liiv, Marite Kallasma, Eero Raun, Urve Tiidus, Helene Tedre, Sirje Eesmaa, Enn Eesmaa, Kalev Vapper, Mare Taimre, Harri Kingo, Urmas Reitelmann, Tõnis Tirel, Indrek Treufeldt, Aarne Rannamäe, Meelis Kompus, Kerli Dello, Neeme Raud, Kadri Hinrikus ja Monika Tamla.

Aastast 2019 on saatejuht-toimetajad Margus Saar, Astrid Kannel, Priit Kuusk ja Johannes Tralla. 2022. aasta sügisel on kultuuriuudiste toimetajad-saatejuhid Reet Weidebaum, Janet Õunapuu, Ave Häkli ja Tõnu Karjatse, majandusuudiste toimetajad-saatejuhid Katrin Aarma, Oliver Kahu ja Mart Linnart. Tallinnas töötavad sise- ja välisuudiste toimetajad-reporterid ning toimetusel on korrespondendid Eestis ning Washingtonis ja Büsselis. Teleuudiste juht on 2017. aasta sügisest Liisu Lass.

Viited

Välislingid
 "Aktuaalne kaamera" ETV kodulehel
 "Aktuaalse kaamera" järelvaadatavad saated / ERR-i uudisteportaal

Eesti telesaated
Eesti Televisiooni telesaated
Tarmo Mänd

Tarmo Mänd (sündinud 19. augustil 1950 Hiiumaal) on Eesti riigiametnik ja poliitik.

Haridus 
Tarmo Mänd on lõpetanud 1968. aastal Kärdla Keskkooli ja hiljem Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI).

Poliitiline tegevus 
Aastatel 1973–1990 kuulus Tarmo Mänd NLKP-sse. 

Alates 2001. aastast kuulus Rahvaliitu, kuni 12. märtsil 2010 astus Rahvaliidust välja ja teatas oma soovist astuda Reformierakonda. Hoolimata sellest, et ta ei osutunud Riigikokku valituks isikumandaadiga, ei loobunud Tarmo Mänd Rahvaliidu fraktsioonist lahkumise järel oma Riigikogu liikme kohast. 

Ta kandideeris Reformierakonna nimekirjas 2011. aasta Riigikogu valimistel. Ta sai 1332 häält, millega valituks ei osutunud. 

5. detsembril 2013 sai ta XII Riigikogu liikmeks kultuuriministri kohale asunud Urve Tiiduse asendusliikmena.

Ametikohad 
 20. detsembril 1984 valiti Mänd Hiiumaa rajooni (viimaseks) täitevkomitee esimeheks.
 18. detsembril 1989 nimetati Hiiumaa Maavolikogu otsusega Hiiumaa maavanemaks.
 1994–1995 president Lennart Meri kantselei direktor
 Riigikantselei peadirektor
 Kaitseministeeriumi kantsler
 2001–2006 president Arnold Rüütli presidendi Kantselei direktor
 2007– XI Riigikogus Erika Salumäe asendusliige, 17. aprillist 2007 Riigikogu rahanduskomisjoni aseesimees

Tunnustus 
 Mälestusmedal "10 aastat taastatud kaitseväge" ... 
 2002 – Riigivapi IV klassi teenetemärk, kohalike omavalitsuste taastamise korraldaja
 2005 – Kolme Tähe III klassi orden 
 2006 – Riigivapi II klassi teenetemärk, Eesti Vabariigi taastaja ja edendaja

Viited

Välislingid 
 "Nädala vana supikana". Eesti Ekspress, 21. märts 2010
 Kai Kalamees. "Tarmo Mänd: "kurjus on läinud Eestis üle piiri"". Eesti Päevaleht, 22. detsember 2006
 Peeter Ernits. "Taasiseseisvumise 296 ordenit". Maaleht, 9. veebruar 2006

Eesti Reformierakonna poliitikud
XI Riigikogu liikmed
XII Riigikogu liikmed
Hiiu maavanemad
Riigivapi IV klassi teenetemärgi kavalerid
Riigivapi II klassi teenetemärgi kavalerid
Kolme Tähe ordeni kavalerid
Sündinud 1955
Indrek Treufeldt

Indrek Treufeldt (sündinud 16. mail 1969) on eesti ajakirjanik, riigiametnik ja õppejõud.

Hariduskäik
Indrek Treufeldt lõpetas 1993. aastal Tallinna Tehnikaülikooli elektroonikainsenerina ja 1996. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanikuna.

2012. aastal sai filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Ajakirjanduslik faktiloome erinevates ühiskondlikes tingimustes".

Töökäik
Ajakirjanikutööd alustas ta 1986. aastal Eesti Raadios.

Aastatel 1994–1995 töötas ta president Lennart Meri pressiesindajana.

Aastatel 1996–2002 oli ta Eesti Televisiooni toimetaja-saatejuht, 2003–2007 ETV korrespondent Brüsselis. Aastatel 2009–2016 juhtis Treufeldt ühe saatejuhina ETV kaalukat vestlussaadet "Kahekõne".

Alates 11. oktoobrist 2021 on Indrek Treufeldt Eesti presidendi Alar Karise avalike suhete nõunik.

Akadeemiline tegevus

2007. aastast on ta teleajakirjanduse õppejõud Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituudis. Ta on dotsent. Õppejõutööd jätkab ta ka presidendi nõunikuna.

Looming

Dokumentaalsarjad Eesti Televisioonis
 "11 000 aastat hiljem" (12 saadet, 2007–2008)
 "Sinine, must, valge" (3 saadet, 2013)
 "Uhutud mõistus" (6 saadet, 2015)
 "Ehitades Eestit" (12 saadet, 2018)

Dokumentaalfilmid
 "Mehed unustatud armeest" (stsenarist, tootja: Osakond OÜ)
 "Ma elasin Eesti Vabariigis" (stsenarist koos Tiina Kaalepiga, tootja: Allfilm OÜ)

Tunnustus
 2016 – Valdo Pandi nimeline ajakirjanduspreemia
 2017 – Valgetähe IV klassi teenetemärk

Liikmesus
Treufeldt on Eesti Akadeemilise Ajakirjanduse Seltsi liige (aastatel 2010–2014 aseesimees).

2008. aastast on ta Tallinna Püha Neitsi Maarja Piiskopliku Toomkoguduse juhatuse esimees.

Isiklikku
Indrek Treufeldt abiellus detsembris 2016 Kaire Rääguga. 2017. aastal sündis neil poeg.

Viited

Välislingid
 1. osa, Indrek Treufeldt saates "Kukul külas", 2. osa. 10. juuni 2007
 Tarmo Michelson. Indrek Treufeldt lendab Brüsselisse uudiste jahile Õhtuleht, 28. detsember 2002
 Ago Gaškov. Päevaintervjuu: Indrek Treufeldt lõhub rinnet Virumaa Teataja, 18. detsember 2004
 Nelli Pello. Kiiksu juurde tagasi Arter, 21. aprill 2007
 Marko Tubli. Indrek Treufeldt on vana armastuse juures tagasi Trend24.ee, 13. jaanuar 2009
 Indrek Treufeldt: Paris Hiltoni maailm EPL.ee, 4. mai 2009
 Indrek Treufeldt: Uued asotsiaalid, Postimees, 4. september 2011
 Piret Kooli. Indrek Treufeldt: varem polegi mul isiklikku elu olnud Postimees Arter, 11. juuni 2016

Eesti ajakirjanikud
Tallinna Tehnikaülikooli vilistlased
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna vilistlased
Valgetähe IV klassi teenetemärgi kavalerid
Sündinud 1969
Helena Sepp

Helena Irma Susanna Sepp (aastani 1992 Saarinen; sündinud 28. aprillil 1964 Jämsänkoskis Soomes) on Soome päritolu Eesti ajaloolane.

Ta sündis haritlaste peres. Tema isa on kõrgharidusega metsandusspetsialist, ema Anna Kirsti Toivainen on ülikooli lektor.

Haridus

1983 lõpetas ta Soomes Turun Normaalikoulun lukio (gümnaasiumi). 1991 kaitses ta magistrikraadi ajaloo erialal Turu ülikoolis Soome ajaloo osakonnas, väitekirjas käsitles ta Soome ja Eesti üliõpilasorganisatsioonide omavaheliste sõprussuhete arengut 1920.–1930. aastatel. Tema magistritöö pälvis Turu ülikooli Einar Juva preemia. Seejärel oli ta Turu ülikooli doktorant.

Töö

1998–2000 oli taTartu Ülikooli Ajaloo Muuseumi teadur professor Tiit Rosenbergi alluvuses. Aastast 2001 on ta Tallinna Ülikooli ajaloo õppetooli (hiljem Ajaloo Instituudi struktuuriüksus) üldajaloo lektor. 

Tema peamised loengukursused Tallinna Ülikoolis on uusaeg, Põhjamaade ajalugu I-II, Lääne-Euroopa suurriigid 19.–20. sajandil ja Ameerika 19. sajandil. Peamised uurimisteemad on Soome-Eesti suhted, eriti akadeemilised suhted 20. sajandil, samuti historiograafia, sealhulgas eriti Eesti ajaloo käsitlemine Soomes. 

Aastast 2002 on ta Soome Kirjanduse Seltsi (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, SKS) kutsutud liige.

Publikatsioone 
Helena Sepp on 15 teadustrükise autor.
 "Suomen silta kohtalon siltana 1919–1940". Etelän tien kulkija – Vilho Helanen (1899–1952). Jyväskylä (1997)
 "Soome üliõpilased Tartu Ülikoolis 1920. ja 1930. aastatel". 75 aastat Eesti Ülikooli Tartus. Tartu Ülikooli Ajaloo Küsimusi XXIX, Tartu (1997)
 "ENSV ajaloo käsitlemisest Soomes 1940–1988". Ajalooline Ajakiri 1, Tartu (1999)
 "Urho Kaleva Kekkonen. Soome patrioot ja Eesti" I-III. Akadeemia 9-11, Trt (2000)
 "Eesti ajalugu Soomes" I-II. Ajalooline Ajakiri , 1 / 2, Tartu (2001)
 "Kultuurisild või kaitseliin? Üks vaatenurk Soome-Eesti üliõpilassuhete arengule 1920.–1930. aastatel". Raamatus: Kultuurisild üle Soome lahe. Eesti-Soome akadeemilised ja kultuurisuhted 1918-1944, Eesti Kirjandusmuuseum, Tartu (2005).

Isiklikku
Helena Sepp on abielus Alar Sepaga. 

Eesti ajaloolased
Eesti soomlased
Sündinud 1964
Palana

Palana on alev Venemaal Kamtšatka krais.

Palana asub Palana jõe paremal kaldal, 8 km kaugusel Ohhoota merre kuuluva Šelihhovi lahe rannast.

Loodus 
Alevis sajab aastas keskmiselt 472 mm aastas, kusjuures aasta teine pool on märksa sajusem esimesest. Kõige sademeterohkemad kuud on august (66 mm) ja juuli (65 mm), kõige sademetevaesemad veebruar (11 mm) ja märts (12 mm).

Ajalugu 
Palana oli kuni 2007. aastani Korjaki autonoomse ringkonna keskus, seal asus Korjaki autonoomse ringkonna duuma. Seejärel Korjaki autonoomne ringkond likvideeriti.

Elanikkond 
Palanas elas 1959. aastal 924 inimest. 1962 sai Palana alevi õigused. Alevis elas NSV Liidu 1979. aasta rahvaloenduse andmetel 2735 inimest, NSV Liidu 1989. aasta rahvaloenduse andmetel 4343 ja 2002. aasta rahvaloenduse järgi 3928 inimest. 2010. aastaks oli elanike arv kahanenud 3508-ni.

Transport 

Alevit teenindavad Palana vana ja uus lennuväli, mis mõlemad on alevist 4 km kaugusel ja ühepikkuse (1440 m) maandumisrajaga.

Maanteed Palanat teiste asulatega ei ühenda. Igal talvel rajatakse talitee, mis ühendab Palanat 200 km kaugusel edelas oleva Tigiliga. 2014. aastaks plaanitakse nende asulate vahele rajada aastaringselt läbitav maantee. Edaspidi on kavas seda pikendada lõunasse üle Kesk-Kamtšatka mäestiku Essosse, millel on juba tänapäeval maanteeühendus nii Petropavlovsk-Kamtšatski kui Ust-Kamtšatskiga. Kaugus Palanast Essoni on maad mööda 440 km.

Viited

Välislingid 

Palana koduleht

Korjakkia
Venemaa alevid
Igarka

Igarka on linn Venemaa Krasnojarski krais Turuhhanski rajoonis. Asub Jenissei paremal kaldal.

1929. aastal ehitati linna kohale sadam. Selle juurde tekkinud asula on linn aastast 1931. 1947–1953 ehitasid sunnitöölised raudteed Igarkast Salehardi, kuid see ei valminud täielikult ning jäi kasutusele võtmata. Raudtee jäänuseid võib tundras näha siiamaani.

Linnas on metsakombinaat ja kalatehas ning igikeltsamuuseum.

1989. aastal elas linnas 18 800 inimest, 2007. aastaks oli jäänud 7300 ja 2020. aastaks 4319.

Viited 

Krasnojarski krai linnad
Aleksandr Arhipenko

Aleksandr Arhipenko (ka Archipenko; 30. mai 1887 – 25. veebruar 1964) oli Ukrainast pärit kujur ja litograaf. 

Kubismist lähtudes lõi ta metallist, pleksklaasist ja muudest materjalidest kompositsioone ning katsetas skulptuuri ja maali sünteesi.

Töid 
"Poksivõistlus" (1913)
"Gondoljeer" (1914)
"Naine lehvikuga" (1914)

Ukraina kunstnikud
Sündinud 1887
Surnud 1964
Skulptorid
Litograafid
Vilt

Vilt on kiudainest valmistatav tihe materjal.

Vilt on inimkonna ajaloos olnud väga  populaarne kattematerjal. Seda kasutatakse äärmiselt laias diapasoonis – temast tehakse riideid, kaabusid, kübaraid, jalanõusid, elamuid, siseruumide dekoori, jne.

Ei ole teada, millal vilt kasutusele võeti. On olemas mitmeid teooriad, kuid üldiselt arvatakse, et ta leiutati umbes 6000 e. m. a. Arvatakse, et tema valmistamine ning kasutamine avastati villa vanumise ja kokku pressumise kaudu aja jooksul. Nii avastati, et kui sellist materjali veel tihendada, saab temast hea soojusisolaator ja vastupidav kattematerjal.

Vildi tegemiseks on vaja lamba- või kaamelivilla. Sellest järeldub, et enne, kui inimene polnud veel kodustanud lammast, oli tõenäoliselt võimatu sellisel hulgal villa koguda, et valmistada sellest vilti. Seega on vildi leiutamine oletatavasti seotud inimese ajaloos momendiga, kus ta lamba kodustas. Sama kehtib ka kaameli puhul, kes oli arvatavasti enne lammast villatootmise tooraine allikaks. Kaamelivill on Aasias olnud hinnas ja au sees läbi aegade.

Vaata ka
Vildid
Viltimine
Burka

Materjalid
Tianjin Shi

Tianjin Shi (hiina keeles 天津市 (Tianjin Shi, toonimärkidega Tiānjīn Shì)) on linnaks (shi) nimetatav 1. järgu haldusüksus Hiinas. Asub Pekingist kagus Hai He ja Keisrikanali ühinemiskohas.

See jaguneb 15 linnarajooniks (区 qū) ja kolmeks maarajooniks (县 xiàn).

Tianjin Shi keskus on Tianjin, mille moodustavad 6 linnarajooni, kus elab 3,761 miljonit inimest. Need on Heping (和平区 Hèpíng Qū), Hexi (河西区 Héxī Qū), Hebei (河北区 Héběi Qū), Nankai (南开区 Nánkāi Qū), Hedong (河东区 Hédōng Qū) ja Hongqiao (红桥区 Hōngqiáo Qū).

Tianjini majandus tugineb keemia-, elektroonika-, tekstiili- ja terasetööstusel. Linnas on paljude välisfirmade esindused.

Tianjin on raudteede ja autoteede sõlmpunkt. Peking asub 1 tunni autosõidu kaugusel. Sadam asub 50 km kaugusel kesklinnast Tanggus. 10. augustil 1980 avati linnas esimene lõik Tianjini metroost. Trammiliiklus toimis linnas 1906–1972, trollibussiliiklus 1951–1997. 2006 hakkas tööle 7,86 km pikkune rööbasbussiliin.

Linnas on palju kõrgkoole, neist tähtsamad on Tianjini Ülikool, Nankai Ülikool ja Tianjini Tehnikaülikool.

Tianjini järgi on nimetatud asteroid 2209 Tianjin.

Välislingid 

Tianjini koduleht (hiina keeles)

Hiina keskalluvusega linnad
Roger Vadim

Roger Vadim (pärisnimega Roger Vladimir Plémiannikov; 26. jaanuar 1928 Pariis – 11. veebruar 2000 Pariis) oli Ukraina päritolu prantsuse ajakirjanik, literaat, näitleja ja režissöör. Tema film "Ja jumal lõi naise..." (1956) tegi kuulsaks prantsuse näitlejatari Brigitte Bardot'.

Elukäik 

Rogeri valgevenelasest isa Igor Plemiannikov oli immigreerunud Ukrainast. Hiljem sai Igorist naturalisatsiooni teel Prantsusmaa kodanik.  

Lavategevust alustas Roger 16-aastaselt. 

1947. aastal tegi ta koostööd prantsuse filmirežissööri Marc Allégret'ga. 

Rogeril oli armulugusid ja abielusid mitme kuulsa näitlejatariga, kelle hulgas olid näiteks ka Brigitte Bardot ja Jane Fonda. 

Ta suri 72-aastaselt lümfoomi tagajärjel ning on maetud Saint-Tropez' kalmistule Prantsusmaal.

Abielud 
 Brigitte Bardot (1952–1957; lahutatud)
 Annette Strøyberg (1958–1960; lahutatud, 1 laps – Nathalie)
 Jane Fonda (1965–1973; lahutatud, 1 laps – Vanessa)
 Catherine Schneider (1975–197?; lahutatud, 1 laps – Vania)
 Marie-Christine Barrault (1990–surmani).

Filmograafia 
 1956 "Ja jumal lõi naise..." 
 1959 "Ohtlikud armusuhted"
 1964 "Ringmäng" 
 1968 "Barbarella"
 1988 "Ja jumal lõi naise..."

Välislingid 

Prantsusmaa inimesed
Sündinud 1928
Surnud 2000
Duuma

Duumaks nimetatakse 

kohalikke omavalitsusorganeid Venemaal 
Venemaa Riigiduumat
Zaya Pandita

Zaya Pandita I (1599 - 1662) oli košuutide hulka kuuluv  oiraadi laama. Temast sai budist 1615. aastal. Ta viibis Tiibetis kuni 1639. aastani ning Mongooliasse naastes propageeris ta Tiibeti budismi gelugi koolkonna õpetust oiraatide ja mongolite hulgas. 1645. aastal külastas Zaya Pandita ka Euroopas Volga ääres Astrahani steppides elavaid budiste kalmõkke.

1648. aastal lõi Zaya Pandita todo bichig'i (tod üzüg) tähestiku, mille kohandas oiraadi keelega. Todo tähestikku kasutatakse oiraatide poolt tänapäevani Sise-Mongoolias ja Xinjiangis Hiinas.

Kirjandus
 Раднабхадра. . Серия: Памятники культуры Востока. Издательство: Санкт-Петербург, 1999 г. 176 стр. ISBN 5-85803-095-5. Тираж: 500 экз.

Vadžrajaana
Kalmõkkia
Sündinud 1599
Surnud 1662
Hindu (Hiiumaa)

Hindu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas Läänemere ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.

Küla piirneb põhjas Tohvri ja idas Sõru külaga.

Nimi 
Kohanime on esmakordselt mainitud 1564, kui seal elas üksjalg Laße Hint (Hinrich Larson). Nimi tuletub isikunime Heinrich lühivormist Hint.

Elanike arv 
Küla elanike seas kajastuvad ka Tohvri hooldekodu elanikud, kui nende alaline elukoht on hooldekodu.

Ajalugu 
Küla kuulub ajalooliselt Emmaste mõisa alla. 1564 on mainitud üksjalakohta, mille peremees oli Hinrich Larson. 19. sajandil kujunes taludest küla.

1977–1997 kuulus küla Sõru küla koosseisu.

Külas asub alates 1. aprillist 1966 Tohvri hooldekodu.

Taristu 
Küla rannikut läbib Liivalauka tee.

Kultuur 
Külas asuvad Sõru alumine tulepaak, Sõru ülemine tuletorn ja Rannapatarei nr 34.

Viited

Hiiumaa valla külad